ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 211/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione Tributaria Regionale di Milano (Italien) den 2. maj 2011 — 3D I Srl mod Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

(Sag C-207/11)

2011/C 211/26

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione Tributaria Regionale di Milano

Parter i hovedsagen

Sagsøger: 3D I Srl

Sagsøgt: Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 2, 4 og 8, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 90/434/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater (1) til hinder for en medlemsstats lovgivning, eksempelvis artikel 2, stk. 2, i lovdekret nr. 544 af 30. december 1992 hvad angår Italien, hvorefter et indskud eller en ombytning af aktier giver anledning til, at det indskydende selskab beskattes af kapitalgevinst vedrørende indskudstransaktionen svarende til forskellen mellem de oprindelige omkostninger til erhvervelse af de indskudte aktier eller selskabsandele og deres markedsværdi, medmindre det indskydende selskab opretter en særskilt reservefond i det respektive skattemæssige regnskab af samme omfang som den ved indskuddet opnåede kapitalgevinst, i et tilfælde som det foreliggende?

(1) EFT L 225, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 211/18

Appel iværksat den 19. maj 2011 af World Wide Tobacco España, S.A. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 8. marts 2011 i sag T-37/05, World Wide Tobacco España mod Kommissionen

(Sag C-240/11 P)

2011/C 211/35

Processprog: spansk

Parter

Appellant: World Wide Tobacco España, S.A. (ved abogados M. Odriozola og A. Vide)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom i sag T-37/05 ophæves delvist.

— Den bøde, der er pålagt sagsøgeren, nedsættes.

— Kommissionen tilpligtes at bære sagens omkostninger for begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

For det første har appellanten gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte princippet om ligebehandling ved at pålægge WWTE (World Wide Tobacco España, S.A.) en afskrækkelsesfaktor, der var strengere end dem, som anvendtes over for andre forarbejdningsvirksomheder. Kommissionen pålagde WWTE en afskrækkelsesfaktor, fordi den tilhørte en multinational koncern med en betydelig økonomisk og finansiel styrke. Den omstændighed, at WWTE agerede — hvilket ikke er tilfældet — under afgørende indflydelse fra dets moderselskaber, blev kun betragtet som en supplerende faktor.

Subsidiært har appellanten gjort gældende, at Domstolen bør foretage en ny beregning af multiplikationsfaktoren, såfremt den finder at et af moderselskaberne ikke er ansvarlige for WWTE’s adfærd. Retten burde ikke afvise WWTE’s påstande med den begrundelse, at WWTE i sin stævning ikke havde inkluderet påstandene fra sine moderselskaber, eftersom det tilkommer moderselskaberne at anfægte det ansvar, der er pålagt dem, og ikke datterselskabet. Under alle omstændigheder har de afsagte domme og de domme, der skal afsiges i moderselskabernes sager, herunder også dommen i sagen T-24/05, retskraft i forhold til solidarisk ansvarlige parter.

Endvidere burde Retten ikke på grund af manglende klarhed afvise appellantens anbringende om, at Kommissionen havde pålagt en bøde, som tilsidesatte grænsen på 10 % af faktureringsbeløbet, da moderselskaberne ikke var ansvarlige. Begrundelserne er identiske med dem, der er fremført i det foregående afsnit: Kun moderselskaberne kan bestride de klagepunkter, der er rejst over for dem, og den afsagte dom har retskraft i forhold til solidarisk ansvarlige parter.

Endelig har Kommissionen tilsidesat retningslinjerne for beregningen af bøder, idet den ikke har taget højde for, at i 1996 og 1997 opfyldte WWTE ikke aftalerne. Appellanten er desuden af den opfattelse, at da Kommissionen ikke har foretaget en udtrykkelig henvisning til denne formildende omstændighed i den anfægtede beslutning, kan den ikke foregive, at den har taget højde herfor.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 211/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Treviso (Italien) den 20. april 2011 — straffesag mod Elena Vermisheva

(Sag C-187/11)

2011/C 211/21

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Treviso

Tiltalt i straffesagen

Elena Vermisheva

Præjudicielt spørgsmål

Henset til principperne om loyalt samarbejde og om direktivers effektive virkning, er artikel 15 og 16 i direktiv 2008/115/EF (1) da til hinder for, at en tredjelandsstatsborger med — efter medlemsstatens vurdering — ulovligt ophold straffes med fængsel indtil 4 år i tilfælde af manglende overholdelse af den første afgørelse fra politimyndigheden og med fængsel indtil 5 år i tilfælde af manglende overholdelse af de efterfølgende afgørelser (med samtidig forpligtelse for kriminalpolitiet til at foretage anholdelse på fersk gerning), alene som følge af vedkommendes manglende samarbejde under udvisningsproceduren, og særligt alene som følge af den manglende overholdelse af en udsendelsesafgørelse fra den administrative myndighed?

(1) EUT L 348, s. 98.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/17

Appel iværksat den 30. maj 2011 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 22. marts 2011 i sag T-369/07, Republikken Letland mod Europa-Kommissionen

(Sag C-267/11 P)

2011/C 226/32

Processprog: lettisk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved E. White og I. Rubene)

De andre parter i appelsagen: Republikken Letland, Republikken Litauen, Republikken Slovakiet og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Republikken Letland betaler sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Det eneste anbringende, der fremsættes til støtte for appellen, vedrører den manglende overholdelse af fristen på tre måneder i artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87/EF (1).

Kommissionen er af den opfattelse, at Retten i sin analyse kombinerede første og andet punktum i artikel 9, stk. 3, og denne fortolkning er følgelig ikke i overensstemmelse med de formål, der er anført i dette stykke.

Denne fortolkning af direktivets artikel 9, stk. 3, er i strid med den fortolkning, som Retten selv anlagde i en anden sag, hvori den med føje lagde til grund, at artikel 9, stk. 3, andet punktum, udgør et særskilt retsgrundlag.

Kommissionen støtter sin fortolkning af direktivets artikel 9, stk. 3, på bestemmelsens ordlyd, der også fuldt ud er i overensstemmelse med bestemmelsens formål. Hvis Kommissionen følgelig afviser medlemsstatens nationale plan for tildeling af kvoter for drivhusgasemissioner, skal medlemsstaten ændre denne plan under hensyn til de indvendinger, som Kommissionen er fremkommet med, og den kan ikke udføre planen, så længe Kommissionen ikke har accepteret ændringerne. Der er ikke fastsat en dato for denne positive afgørelse om godkendelse.

Kommissionen gør gældende, at den anfægtede afgørelse var en afgørelse vedrørende ændringerne til den nationale plan og ikke vedrørende selve den forelagte plan.

Da Retten ikke var af den opfattelse, at direktivets artikel 9, stk. 3, andet punktum, fastsatte en særskilt procedure, så den sig nødsaget til at anse de forelagte ændringer for en national plan, der på ny forelægges, og dermed at anvende fristen på tre måneder forkert.

(1) EUT L 275, s. 32.
2)

Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål bekræftende: Skal tilsvarende bestemmelser i kollektive aftaler — som nr. 8.3 i den kollektive virksomhedsaftale af 24.07.2000 og i § 7 i den kollektive overenskomst af 23.11.2004 — under hensyn til bestemmelserne i artikel 45 TEUF, som konkretiseret i artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 1612/68/EØF, fortolkes således, at opnormeringsbeløbet for grænsearbejdere ikke skal beregnes efter tabellen i bekendtgørelsen om mindstenettoløn?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Skal artikel 81 EF (= artikel 101 TEUF) fortolkes således, at et under 1. nærmere beskrevet privatretligt organs virksomhed på området for udarbejdelse af tekniske standarder og certificering af produkter på grundlag af disse tekniske standarder skal anses for »økonomisk«, når organet kontrolleres af virksomheder? Såfremt det foregående delspørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 81 EF fortolkes således, at udarbejdelsen af tekniske standarder og certificeringen på grundlag af disse standarder foretaget af en sammenslutning af virksomheder kan påvirke handelen mellem medlemsstater, når et produkt, der er lovligt fremstillet og markedsført i en anden medlemsstat, ikke eller kun med betydelige vanskeligheder kan markedsføres i importmedlemsstaten, fordi det ikke opfylder kravene i den tekniske standard og en markedsføring uden et sådant certifikat i betragtning af den tekniske standards dominerende indarbejdelse på markedet og en national retsforskrift, hvorefter et certifikat udstedt af sammenslutningen af virksomheder dokumenterer, at lovkravene er overholdt, næppe er mulig, og når den tekniske standard, hvis den var vedtaget direkte af den nationale lovgiver, ikke ville finde anvendelse, fordi den er i strid med principperne om frie varebevægelser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Oviedo (Spanien) den 27. april 2011 — Susana Natividad Martínez Álvarez mod Consejería de Presidencia, Justicia e Igualdad del Principado de Asturias

(Sag C-194/11)

2011/C 226/19

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Oviedo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Susana Natividad Martínez Álvarez

Sagsøgt: Consejería de Presidencia, Justicia e Igualdad del Principado de Asturias

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF (1) af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, sammenholdt med artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse (artikel 502, stk. 4, i Ley Orgánica del Poder Judicial 6/1985 af 1.7.1985), som fastsætter, at såfremt der opstår en situation med midlertidig uarbejdsdygtighed under en allerede indledt ferie, kan ferien kun forstås som afbrudt, såfremt uarbejdsdygtigheden har indebåret hospitalsindlæggelse og således udelukket de øvrige tilfælde af midlertidig uarbejdsdygtighed, i hvilke der ikke er ret til at tage ferieperioden på et efterfølgende tidspunkt?

(1) EUT 299, s. 9.
3)

Hvis det andet spørgsmål besvares bekræftende, spørges: Skal retsreglerne, såsom de i artikel 82, stk. 1, litra a), i direktiv 83/181/EØF og artikel 84, stk. 1, litra a), i direktiv 2009/132/EF (4) fastsatte, fortolkes således, at de forbyder en medlemsstat at begrænse tilfældene med fritagelse for importmoms for brændstof ved at bestemme, at en sådan fritagelse udelukkende finder anvendelse på brændstof, der bringes ind på Den Europæiske Unions toldområde i normale tanke i motorkøretøjer, og som er nødvendigt for, at disse køretøjer kan køre?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 9. maj 2011 — Jyske Bank Gibraltar Limited mod Administración del Estado

(Sag C-212/11)

2011/C 226/21

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jyske Bank Gilbraltar Limited

Sagsøgt: Administración del Estado

Præjudicielt spørgsmål

»Kan en medlemsstat i medfør af artikel 22, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (1) opstille krav om, at de oplysninger, som kreditinstitutter, der driver virksomhed på dens område uden at have et fast forretningssted, har pligt til at fremlægge, skal fremsendes direkte til de af medlemsstatens myndigheder, som har til opgave at forebygge hvidvaskning af penge, eller forholder det sig tværtimod således, at anmodningen om oplysninger skal rettes til den finansielle efterretningsenhed i den medlemsstat, på hvis område kreditinstituttet er beliggende?«
1)

Er en fysisk person, der har erhvervet goder (en skov) til personlig brug, og som foretager levering af goder for at afhjælpe følgerne af et tilfælde af force majeure (eksempelvis en storm), en afgiftspligtig person som omhandlet i artikel 9, stk. 1, i direktiv 2006/112/EF (1) og i artikel 4, stk. 1 og 2, i sjette direktiv 77/388/EØF (2), der er forpligtet til at betale merværdiafgift? Med andre ord: Er en sådan levering af goder økonomisk virksomhed som omhandlet i de nævnte EU-retlige bestemmelser?
1)

Kan den nationale lovgiver i henhold til artikel 13, punkt A, stk. 1, litra g), og/eller artikel 13, punkt A, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgift (1) gøre afgiftsfritagelse for ydelser vedrørende ambulant pleje af syge og plejetrængende personer betinget af, at plejeudgifterne for så vidt angår disse foretagender »i det forudgående kalenderår i mindst 2/3 af tilfældene er blevet båret af de lovmæssige sociale sikrings- eller hjælpeinstitutioner fuldt ud eller for den overvejende del« (§ 4, nr. 16, litra e), i Umsatzsteuergesetz 1993 [den tyske momslov af 1993])?
For det andet har Rettens ved at fastslå, at appellanten i tidsrummet fra den 22. april til den 1. september 1999 deltog i et kartel, urigtigt gengivet bevismidler og tilsidesat almen erfaring. Således har Retten fejlagtigt antaget, at appellanten deltog i et kartel i tidsrummet fra den 22. april til den 1. september 1999 og fejlbedømt varigheden af overtrædelsen.
—

Kongeriget Sverige tilpligtes til Kommissionen på samme konto at betale et fast beløb på 9 597,00 EUR for hver dag opfyldelsen er forsinket, regnet fra afsigelsen af dommen i sag C-185/09 indtil afsigelsen af dommen i denne sag, eller indtil vedtagelsen af de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dommen i sag C-185/09, hvis denne vedtagelse skulle ske først, og
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court (Ireland) den 26. maj 2011 — Peter Sweetman, Ireland, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government mod An Bord Pleanala

(Sag C-258/11)

2011/C 226/29

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

Appellant: Peter Sweetman, Ireland, Attorney General, Minister for the Environment, Heritage and Local Government

Indstævnt: An Bord Pleanala

Præjudicielle spørgsmål

1) Hvilke retlige kriterier skal den kompetente myndighed anvende ved vurderingen af, om en plan eller et projekt, der er omfattet af habitatdirektivets (1) artikel 6, stk. 3, kan »[skade] lokalitetens integritet«?

2) Medfører forsigtighedsprincippet, at en sådan plan eller et sådant projekt ikke kan tillades, hvis det vil forårsage et varigt og uopretteligt tab af hele den pågældende naturtype eller en del af den?

3) Hvilket forhold er der eventuelt mellem artikel 6, stk. 4, og artikel 6, stk. 3, hvorefter der skal træffes beslutning om, at planen eller projektet ikke skader lokalitetens integritet?

(1) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21.5.1992, EFT L 206, s. 7.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/18

Sag anlagt den 1. juni 2011 — Europa-Kommissionen mod Irland

(Sag C-279/11)

2011/C 226/35

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Oliver, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Irland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260 TEUF, idet Irland ikke har gennemført de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Domstolens dom i sag C-66/06, Kommissionen med Irland.

— Irland pålægges at betale Kommissionen et fast beløb på 4 174,80 EUR multipliceret med antallet af dage mellem domsafsigelsen i sag C-66/06 og enten dagen for Irlands opfyldelse af dommen eller den dag, hvor der afsiges dom i nærværende sag, idet det tidligste af disse tidspunkter lægges til grund.

— Irland pålægges at betale Kommissionen en tvangsbøde på 33 080,32 EUR fra den dag, hvor der afsiges dom i nærværende sag, indtil dagen for Irlands opfyldelse af dommen i sagen C-66/06.

— Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Næsten to og et halvt år efter Domstolens dom af 20. november 2008 i sag C-66/06, hvorved Domstolen fastslog, at Irland ikke havde truffet alle de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2-4, i Rådets direktiv 85/337/EØF (1), har Irland stadig ikke truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dommen. Kommissionen har derfor nedlagt påstand om, at Irland pålægges at betale en bøde og en tvangsbøde, der afspejler overtrædelsens grovhed og dennes indvirkning på virkeliggørelsen af de i fællesskabslovgivningen fastsatte mål.

(1) Rådets direktiv 85/337/EØF af 27.6.1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 25. maj 2011 — Regina, på foranledning af David Edwards og Lilian Pallikaropoulos mod Environment Agency, First Secretary of State og Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Sag C-260/11)

2011/C 226/30

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: David Edwards og Lilian Pallikaropoulos

Sagsøgte: Environment Agency, First Secretary of State og Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Præjudicielle spørgsmål

1) Hvorledes skal en national ret gribe spørgsmålet an om pålæggelse af sagsomkostninger mod et medlem af offentligheden, der som sagsøger ikke får medhold i en miljøretlig påstand, henset til kravene i artikel 9, stk. 4, i Aarhus-konventionen, der er gennemført ved artikel 10a i direktiv 85/337/EØF (1) og artikel 15a i direktiv 96/61/EØF (2) (herefter »direktiverne«)?

2) Skal spørgsmålet om, hvorvidt retssagens omkostninger er eller ikke er »uoverkommeligt dyre« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 9, stk. 4, i Aarhus-konventionen, der er gennemført ved direktiverne, afgøres på et objektivt grundlag (under henvisning f.eks. til evnen hos et »almindeligt« medlem af offentligheden til at påtage sig den potentielle sagsomkostningsrisiko), eller skal det afgøres på et subjektivt grundlag (under henvisning til den konkrete sagsøgers midler) eller på et grundlag, der udgør en kombination af disse to?

3) Eller er dette et spørgsmål, der alene skal afgøres i henhold til medlemsstaternes nationale ret, under forudsætning af, at det i direktiverne opstillede resultat opnås, herunder navnlig at de pågældende retsforhandlinger ikke er »uoverkommeligt dyre«?

4) Ved bedømmelsen af, om retsforhandlinger er eller ikke er »uoverkommeligt dyre«, er det da relevant, at sagsøgeren faktisk ikke er blevet afholdt fra at anlægge sagen eller fortsætte retsforhandlingerne?

5) Er det tilladt på tidspunktet for (i) en appel eller (ii) en anden appel at anvende en anden tilgang til disse spørgsmål end den tilgang, som skal anvendes under sagen i første instans?

(1) Rådets direktiv 85/337/EØF af 27.6.1985 (EFT L 175, s. 40).

(2) Rådets Direktiv 96/61/EF af 24.9.1996 (EFT L 257, s. 26).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/12

Sag anlagt den 19. maj 2011 — Den Franske Republik mod Europa-Parlamentet

(Sag C-237/11)

2011/C 226/24

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Den Franske Republik (ved E. Belliard, G. de Bergues og A. Adam, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Europa-Parlamentets afgørelse af 9. marts 2011 om Europa-Parlamentets mødekalender 2012 annulleres.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har påberåbt sig et enkelt anbringende til støtte for sit søgsmål vedrørende dels tilsidesættelse af protokol nr. 6 om fastlæggelse af hjemstedet for Den Europæiske Unions institutioner og for visse af Unionens organer, kontorer, agenturer og tjenester, vedlagt som bilag til TEU og TEUF, og af protokol nr. 3 om fastlæggelse af hjemstedet for Den Europæiske Unions institutioner og for visse af Unionens organer, kontorer, agenturer og tjenester, der er knyttet til Euratom-traktaten, dels manglende opfyldelse af Domstolens dom af 1. oktober 1997, Frankrig mod Parlamentet (sag C-345/95, Sml. I, s. 5235).

Den franske regering har gjort gældende, at Europa-Parlamentet ved at beslutte at afkorte to ud af de tolv månedlige plenarmøderækker, som hvert år skal afholdes i Strasbourg, fra 4 til 2 dage, og at de i 2012 skal finde sted i den samme uge i oktober måned, har det omgået reglerne om, at de tolv månedlige plenarmøderækker, herunder også budgetmøderækken, skal afholdes i Strasbourg. Den anfægtede afgørelse indebærer i realiteten, at et af de tolv månedlige plenarmøderækker, som hvert år skal afholdes i Strasbourg, afskaffes. Det eneste formål hermed er således at mindske varigheden af europaparlamentarikernes tilstedeværelse i Europa-Parlamentet uden at være begrundet i en intern tilrettelæggelse af institutionens arbejde.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Ireland (Irland) den 6. juni 2011 — MM mod Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irland, Attorney General

(Sag C-277/11)

2011/C 226/34

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Ireland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MM

Sagsøgt: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Attorney General

Præjudicielt spørgsmål

I tilfælde af at en ansøger søger subsidiær beskyttelsesstatus efter et afslag på en ansøgning om flygtningestatus, og det indstilles, at der meddeles afslag på en sådan ansøgning, kræver den forpligtelse til at samarbejde med en ansøger, som påhviler en medlemsstat i henhold til artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 2004/83/EF (1), at den pågældende medlemsstats administrative myndigheder meddeler ansøgeren udfaldet af en sådan vurdering, inden der træffes endelig afgørelse, for at sætte ham eller hende i stand til at anfægte de aspekter af den foreslåede afgørelse, som peger i retning af et negativt udfald?

(1) EUT L 304, s. 12.