ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

§ 5, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse indgået den 18. marts 1999, som fremgår som bilag til direktiv 1999/70, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et tidsbegrænset ansættelsesforhold højst kan fornyes tre på hinanden følgende gange, hver gang for fire år, for en samlet varighed på ikke over 16 år, og som ikke fastsætter en mulighed for effektivt og afskrækkende at sanktionere misbrug af fornyelse af ansættelsesforhold.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. april 2022 — Berlin Chemie A. Menarini SRL mod Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Bucureşti — Rumænien)

(Sag C-333/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 44 - leveringsstedet for tjenesteydelser - gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 - artikel 11, stk. 1 - levering af ydelser - afgiftsmæssigt tilknytningssted - begrebet »fast forretningssted« - selskab i en medlemsstat, der er associeret med et selskab beliggende i en anden medlemsstat - passende struktur med hensyn til de menneskelige og tekniske midler - evne til at modtage og anvende ydelserne til det faste forretningssteds egne behov - markedsføringsydelser, lovpligtige ydelser, reklameydelser og agenturydelser, der leveres af et associeret selskab til det modtagende selskab)

(2022/C 213/08)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Bucureşti

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Berlin Chemie A. Menarini SRL

Sagsøgte: Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii Bucureşti — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti,

procesdeltager: Berlin Chemie AG

Konklusion

Artikel 44 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2008/8/EF af 12. februar 2008, og artikel 11 i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 af 15. marts 2011 om foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at et selskab, der har sit vedtægtsmæssige hjemsted i én medlemsstat, ikke har et fast forretningssted i en anden medlemsstat med den begrundelse, at dette selskab har et datterselskab dér, som stiller menneskelige og tekniske midler til rådighed for dette i medfør af aftaler, hvorved datterselskabet til selskabet eksklusivt leverer markedsføringsydelser, lovpligtige ydelser, reklameydelser og agenturydelser, der kan øve en direkte indflydelse på dets salgsvolumen.

(1) EUT C 339 af 12.10.2020.
C 213/5

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. april 2022 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-161/20) (1)

(Annullationssøgsmål - Rådets afgørelse indeholdt i retsakt af 5. februar 2020 fra De Faste Repræsentanters Komité (Coreper) om godkendelse af forelæggelsen for Den Internationale Søfartsorganisation (IMO) vedrørende indførelsen af livscyklusretningslinjer med henblik på at bedømme »well-to-tank« drivhusgasemissioner fra bæredygtige alternative brændstoffer - artikel 17, stk. 1, TEU - Den Europæiske Unions repræsentation udadtil - fremsendelse på medlemsstaternes og Kommissionens vegne af denne forelæggelse til IMO ved den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet)

(2022/C 213/04)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (først ved J.-F. Brakeland, S.L. Kalėda, W. Mölls og E. Georgieva, derefter ved J.-F. Brakeland, S.L. Kalėda og E. Georgieva, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved N. Rouam, K. Michoel, T. Haas og A. Norberg, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgte: Kongeriget Belgien (ved S. Baeyens og P. Cottin, som befuldmægtigede, bistået af advocaten V. Van Thuyne og W. Timmermans), Den Tjekkiske Republik ved M. Smolek, J. Vláčil, D. Czechová, K. Najmanová og L. Březinová, som befuldmægtigede, Kongeriget Danmark (først ved J. Nymann-Lindegren, M. Jespersen, V. Pasternak Jørgensen og M. Søndahl Wolff, derefter ved V. Pasternak Jørgensen og M. Søndahl Wolff, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved D. Klebs og J. Möller, som befuldmægtigede), Den Hellenske Republik (ved S. Chala, som befuldmægtiget), Den Franske Republik (ved J.-L. Carré, T. Stéhelin og A.-L. Desjonquères, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M.K. Bulterman, H.S. Gijzen og J.M. Hoogveld, som befuldmægtigede), Republikken Finland (ved H. Leppo, som befuldmægtiget) og Kongeriget Sverige (ved O. Simonsson, J. Lundberg, C. Meyer-Seitz, A.M. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson, H. Shev, H. Eklinder og R. Shahsavan Eriksson, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet.

3) Kongeriget Belgien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Hellenske Republik, Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Republikken Finland og Kongeriget Sverige bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 209 af 22.6.2020.
C 213/10

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 — Solar Ileias Bompaina AE mod Europa-Kommissionen

(Sag C-429/20 P) (1)

(Appel - statsstøtte - markedet for elektricitet produceret fra vedvarende energikilder - national lovgivning, som angiveligt bevirker, at el-leverandørerne indrømmes en ulovlig fordel - klage til Europa-Kommissionen - afgørelse om afslag uden at indlede den formelle undersøgelsesprocedure - annullationssøgsmål - forordning (EU) 2015/1589 - artikel 1, litra h) - begrebet »interesserede parter« - afvisning)

(2022/C 213/11)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Solar Ileias Bompaina AE (ved Rechtsanwalt A. Metaxas, dikigoros, A. Bartosch)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky og K. Herrmann, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Solar Ileias Bompaina AE betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 359 af 26.10.2020.
1)

Republikken Portugal har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 2, første afsnit, artikel 8, stk. 2, og artikel 10, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/49/EF af 25. juni 2002 om vurdering og styring af ekstern støj, sammenholdt med bilag VI til dette direktiv, idet den dels ikke har udarbejdet strategiske støjkort for de større veje PT_a_rd00410, PT_a_rd00458, PT_a_rd00460, PT_a_rd00462 og PT_a_rd00633 og heller ikke har udarbejdet handlingsplaner for byområderne Amadora og Porto samt for de større veje og de større jernbaner, der er nævnt i bilaget til dommen, dels ikke har sendt oplysningerne fra de strategiske støjkort og resuméerne af disse handlingsplaner til Europa-Kommissionen.
2)

Artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 7, stk. 1 og 2, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at et dommerkollegium, der henhører under en ret i en medlemsstat, hvor en dommer, hvis første udnævnelse til en stilling som dommer eller efterfølgende udnævnelse til en højere retsinstans er indtrådt enten som følge af, at den pågældende var blevet udvalgt som kandidat til dommerembedet af et organ oprettet på grundlag af lovbestemmelser, som denne medlemsstats forfatningsdomstol efterfølgende har erklæret forfatningsstridige, eller som følge af, at den pågældende var blevet udvalgt som kandidat til et dommerembede af et forskriftsmæssigt sammensat organ, men efter en procedure, som hverken var gennemsigtig eller offentlig eller kunne gøres til genstand for en retslig procedure, har sæde, anses for en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, for så vidt som sådanne uregelmæssigheder ikke er af en sådan art og alvor, at de skaber en reel risiko for, at andre dele af statsmagten, navnlig den udøvende magt, kan udøve et skøn, der ikke tilkommer disse, hvorved integriteten af resultatet af udnævnelsesproceduren bringes i fare, og der således vækkes en alvorlig og rimelig tvivl hos borgerne med hensyn til den pågældende dommers uafhængighed og upartiskhed.
2)

Direktiv 93/13 skal fortolkes således, at direktivet ikke er til hinder for, at den kompetente nationale retsinstans beslutter at stille parterne i en låneaftale i den situation, som de ville have befundet sig i, såfremt aftalen ikke var blevet indgået, med den begrundelse at et vilkår i nævnte aftale vedrørende dens hovedgenstand skal erklæres urimeligt i medfør af dette direktiv, idet det herved forstås, at det tilkommer den pågældende retsinstans — såfremt det ikke er muligt at genoprette situationen — at sikre, at forbrugeren i sidste ende befinder sig i den situation, som vedkommende ville have befundet sig i, såfremt det kontraktvilkår, der er fundet urimeligt, aldrig havde eksisteret.
2)

Artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorved den i denne bestemmelse omhandlede undtagelse er gennemført, og som ikke pålægger udbydere af lagringsplads via cloud computing-tjenester at betale en rimelig kompensation for, at de fysiske personer, der gør brug af disse tjenester, uden tilladelse foretager sikkerhedskopier af ophavsretligt beskyttede værker til privat brug og til formål, der hverken direkte eller indirekte er kommercielle, forudsat at denne lovgivning indeholder bestemmelser om betaling af en rimelig kompensation til rettighedshaverne.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 22. marts 2022 — bpost SA mod Autorité belge de la concurrence (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-117/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - konkurrence - posttjenester - takstordning vedtaget af den befordringspligtige virksomhed - bøde, der pålægges af en national tilsynsmyndighed for postsektoren - bøde, der pålægges af en national konkurrencemyndighed - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 50 - princippet ne bis in idem - spørgsmålet, om der er tale om samme lovovertrædelse - artikel 52, stk. 1 - begrænsninger af princippet ne bis in idem - kumulation af retsforfølgelse og sanktioner - betingelser - forfølgelse af et mål af almen interesse - proportionalitet)

(2022/C 198/04)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: bpost SA

Sagsøgt: Autorité belge de la concurrence

Procesdeltagere: Publimail SA og Europa-Kommissionen

Konklusion

Artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med dettes artikel 52, stk. 1, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er ikke til hinder for, at en juridisk person pålægges en bøde for en overtrædelse af EU-konkurrenceretten, når denne person tidligere har været genstand for en endelig afgørelse angående de samme faktiske omstændigheder efter en procedure vedrørende en tilsidesættelse af sektorspecifikke regler, der tilsigter liberalisering af det pågældende marked, forudsat at der foreligger klare og præcise regler, der gør det muligt at forudse, hvilke handlinger og undladelser der kan gøres til genstand for en kumulation af retsforfølgelse og sanktioner, samt koordinering mellem de to kompetente myndigheder, at de to procedurer er blevet ført tilstrækkeligt koordineret og i nær tidsmæssig tilknytning, og at alle de pålagte sanktioner står i forhold til overtrædelsernes grovhed.

(1) EUT C 161 af 11.5.2020.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 24. marts 2022 — Galapagos BidCo. S.a.r.l. mod DE som kurator for Galapagos SA, Hauck Aufhäuser Fund Services S.A. og Prime Capital S.A. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-723/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EU) 2015/848 - insolvensbehandling - artikel 3, stk. 1 - international kompetence - flytning af centret for skyldnerens hovedinteresser til en anden medlemsstat efter indgivelse af en begæring om indledning af hovedinsolvensbehandling)

(2022/C 198/13)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Galapagos BidCo. S.a.r.l.

Sagsøgte: DE som kurator for Galapagos SA, Hauck Aufhäuser Fund Services S.A. og Prime Capital S.A.

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/848 af 20. maj 2015 om insolvensbehandling skal fortolkes således, at en ret i en medlemsstat, der har modtaget en begæring om indledning af hovedinsolvensbehandling, bevarer enekompetencen til at indlede en sådan insolvensbehandling, når centret for skyldnerens hovedinteresser flyttes til en anden medlemsstat efter indgivelsen af denne begæring, men før denne ret har truffet afgørelse om begæringen. For så vidt som denne forordning fortsat finder anvendelse på den nævnte begæring, kan en ret i en anden medlemsstat, som senere har modtaget en begæring indgivet med samme formål, følgelig principielt ikke erklære sig kompetent til at indlede hovedinsolvensbehandling, så længe den første ret ikke har truffet afgørelse og erklæret, at den savner kompetence.

(1) EUT C 128 af 12.4.2021.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 24. marts 2022 — Somogy Megyei Kormányhivatal mod Upfield Hungary Kft. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kúria — Ungarn)

(Sag C-533/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - forordning (EU) nr. 1169/2011 - fødevareinformation til forbrugerne - mærkning - obligatoriske angivelser - ingrediensliste - disse ingrediensers specifikke betegnelse - tilsætning af et vitamin til en fødevare - forpligtelse til at angive den specifikke betegnelse for dette vitamin - ingen forpligtelse til at angive den anvendte vitaminkilde)

(2022/C 198/08)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Kúria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Somogy Megyei Kormányhivatal

Sagsøgt: Upfield Hungary Kft.

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1169/2011 af 25. oktober 2011 om fødevareinformation til forbrugerne og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 og (EF) nr. 1925/2006 og om ophævelse af Kommissionens direktiv 87/250/EØF, Rådets direktiv 90/496/EØF, Kommissionens direktiv 1999/10/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF, Kommissionens direktiv 2002/67/EF og 2008/5/EF og Kommissionens forordning (EF) nr. 608/2004, navnlig henset til forordningens artikel 18, stk. 2, skal fortolkes således, at i det tilfælde, hvor et vitamin er blevet tilsat en fødevare, skal ingredienslisten for denne fødevare, ud over angivelsen af betegnelsen for dette vitamin, ikke indeholde en angivelse af den anvendte vitaminkilde.

(1) EUT C 28 af 25.1.2021.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 24. marts 2022 — X og Z mod Autoriteit Persoonsgegevens (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Midden-Nederlandene)

(Sag C-245/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger - forordning (EU) 2016/679 - tilsynsmyndighedens kompetence - artikel 55, stk. 3 - domstoles behandlingsaktiviteter, når disse handler i deres egenskab af domstol - begreb - tilrådighedsstillelse for en journalist af procesdokumenter, der indeholder personoplysninger)

(2022/C 198/06)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Midden-Nederland

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: X og Z

Sagsøgt: Autoriteit Persoonsgegevens

Konklusion

Artikel 55, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) skal fortolkes således, at den omstændighed, at en domstol midlertidigt stiller procesdokumenter, der indeholder personoplysninger, til rådighed for journalister med henblik på bedre at gøre disse i stand til at dække den omhandlede sag, henhører under denne domstols virksomhed, når den handler i sin »egenskab af domstol« som omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 297 af 7.9.2020.
1)

Artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at en virksomhed retsforfølges af en medlemsstats konkurrencemyndighed og i givet fald pålægges en bøde for en overtrædelse af artikel 101 TEUF og af de tilsvarende bestemmelser i den nationale konkurrenceret, på grund af en adfærd, der har haft et konkurrencebegrænsende formål eller en konkurrencebegrænsende virkning på denne medlemsstats område, selv om denne adfærd allerede er blevet omtalt af en anden medlemsstats konkurrencemyndighed i en endelig afgørelse, som denne myndighed har truffet over for denne virksomhed efter en procedure om overtrædelse af artikel 101 TEUF og af de tilsvarende bestemmelser i denne anden medlemsstats konkurrenceret, forudsat at denne afgørelse ikke hviler på en konstatering af, at der foreligger et konkurrencebegrænsende formål eller en konkurrencebegrænsende virkning på den første medlemsstats område.
C 198/10

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 24. marts 2022 — CT og Ferme de la Sarte SPRL mod Région wallone (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Belgien)

(Sag C-726/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles landbrugspolitik - finansiering gennem Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) - forordning (EU) nr. 1305/2013 - artikel 17, stk. 1, litra b) - investeringsstøtte til forarbejdning, afsætning og/eller udvikling af landbrugsprodukter henhørende under bilag I til EUF-traktaten - begrebet »landbrugsprodukter« - begreberne »levende træer« og »andre levende planter« - græs i ruller til anlæg af levende tage)

(2022/C 198/14)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: CT og Ferme de la Sarte SPRL

Sagsøgt: Région wallone

Konklusion

Artikel 17, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 af 17. december 2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 skal fortolkes således, at begrebet »landbrugsprodukter, der er omfattet af bilag I til [EUF-traktaten]«, omfatter planter, der anvendes til anlæg af levende tage, såsom græs i ruller, således at materielle investeringer, der vedrører disse, er støtteberettigede i henhold til den støtteforanstaltning til udvikling af landdistrikterne, der er omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 79 af 8.3.2021.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 24. marts 2022 — TanQuid Polska Sp. z o. o. mod Generální ředitelství cel (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-711/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - punktafgifter - direktiv 92/12/EF - artikel 4 - omsætning af varer under suspension af punktafgifter - betingelser - artikel 6 og 20 - varers overgang til forbrug - forfalskning af det administrative ledsagedokument - overtrædelse eller uregelmæssighed, der har fundet sted i forbindelse med forsendelsen af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning - tilfælde, hvor varer uretmæssigt forlader en suspensionsordning - modtager, som ikke har kendskab til forsendelsen - svig begået af tredjemand - artikel 13, litra a), og artikel 15, stk. 3 - obligatorisk at stille sikkerhed i forbindelse med forsendelse - rækkevidde)

(2022/C 198/12)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Generální ředitelství cel

Sagsøgt: TanQuid Polska Sp. z o. o.

Konklusion

Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved Rådets direktiv 94/74/EF af 22. december 1994, skal fortolkes således, at en godkendt oplagshavers forsendelse af punktafgiftspligtige varer, der ledsages af et ledsagedokument og en obligatorisk sikkerhedsstillelse — uanset den omstændighed, at den modtager, der er angivet i ledsagedokumentet og sikkerhedsstillelsen, på grund af tredjemands svigagtige adfærd ikke har kendskab til, at disse varer er blevet sendt til den pågældende — udgør omsætning af varer, hvor punktafgifterne er suspenderet som omhandlet i dette direktivs artikel 4, litra c), så længe denne omstændighed eller en anden uregelmæssighed eller overtrædelse ikke er blevet konstateret af de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat.

Den omstændighed, at den obligatoriske sikkerhed, som den godkendte oplagshaver har stillet med henblik på denne forsendelse, indeholder en angivelse af den godkendte modtagers navn, men ikke af dennes egenskab af registreret erhvervsdrivende, har ingen indvirkning på, om en sådan omsætning er forskriftsmæssig.

(1) EUT C 88 af 15.3.2021.
—

de i det tilfælde, hvor ægtefællerne udøver denne landbrugsvirksomhed under standardsatsordningen for landbrugere, ikke er til hinder for, at den ene ægtefælles valg om at lade sin virksomhed være omfattet af den almindelige momsordning bevirker, at den anden ægtefælle mister sin status som standardsatslandbruger, når denne virkning, efter en undersøgelse af den konkrete situation, er nødvendig for at modvirke risikoen for misbrug og svig, som ikke kan fjernes ved, at ægtefællerne fremlægger passende dokumentation, eller når ægtefællernes udøvelse af denne virksomhed, selvstændigt og hver især inden for rammerne af den almindelige momsordning, ikke frembyder administrative vanskeligheder sammenlignet med situationen, hvor ægtefællerne har forskellig momsstatus samtidig.
2)

Artikel 25, stk. 4, i forordning 2016/399, som ændret ved forordning 2016/1624, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, hvorved en medlemsstat under trussel om straf forpligter en person til at forevise et pas eller identitetskort i forbindelse med den pågældendes indrejse på denne medlemsstats område via en indre grænse, når genindførelsen af den grænsekontrol ved de indre grænser, i forbindelse med hvilken denne forpligtelse er blevet pålagt, er i strid med denne bestemmelse.
1)

Artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter skal fortolkes således, at den deri fastsatte betingelse om, at dette direktivs artikel 3 og 4 ikke finder anvendelse på en virksomhedsoverførsel, når der mod overdrageren er indledt konkursbehandling eller en anden tilsvarende insolvensbehandling, »som tager sigte på realisering af overdragerens aktiver«, er opfyldt, når overførslen af hele eller dele af en virksomhed er forberedt forud for indledningen af en konkursbehandling og i løbet af hvilken overførslen gennemføres, inden for rammerne af en pre-pack-procedure, der har som hovedformål under konkursbehandlingen at muliggøre en afvikling af virksomheden som going concern, der bedst fyldestgør alle kreditorerne og så vidt muligt varetager arbejdspladserne, forudsat, at en sådan pre-pack-procedure er reguleret ved lov eller administrative bestemmelser.