ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Proceduren for medlemsstaternes regnskabsafslutning for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) på grundlag af artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 1258/1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik og artikel 31 i forordning nr. 1290/2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik vedrørende udgifter, der er finansieret af fondene, har til formål at konstatere, om udgifterne faktisk er blevet afholdt. I forbindelse med en efterprøvende regnskabsafslutningsprocedure har Kommissionen en forpligtelse til at foretage en finansiel korrektion, hvis de udgifter, som kræves finansieret, ikke er blevet afholdt i overensstemmelse med EU-retten, idet en sådan finansiel korrektion tilsigter at forhindre, at fondene skal afholde beløb, som ikke har tjent til finansiering af et mål, der er forfulgt i henhold til de pågældende EU-retlige bestemmelser.

Regnskabsafslutningsproceduren og de finansielle korrektioner, der følger heraf, finder udelukkende anvendelse i det tilfælde, hvor udgifterne er afholdt af medlemsstaterne, eller hvor de er finansieret af EGFL eller ELFUL. Når den finansielle korrektion ikke har en tilstrækkelig forbindelse til en udgift, der er genstand for en finansiering gennem fondene, og som er foretaget under tilsidesættelse af EU-retten, kan denne korrektion ikke foretages i forbindelse med en regnskabsafslutningsprocedure.

Regnskabsafslutning gør det således udelukkende muligt at drage konsekvenser af legaliseringer, der er gennemført uretmæssigt i henhold til artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 1493/1999 om den fælles markedsordning for vin for udgifter, der er finansieret af fondene. Kommissionens anvendelse af en finansiel korrektion, som ikke er tilknyttet udgifter, der er finansieret af de nævnte fonde, savner dermed et retsgrundlag og er direkte i strid med såvel artikel 31 i forordning nr. 1290/2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik som med artikel 86, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 479/2008 om den fælles markedsordning for vin.

Det samme gør sig gældende for den beregningsmetode, som Kommissionen har anvendt, idet Kommissionen ikke har forsøgt at fastlægge det tab, som fondene er blevet påført som følge af den uretmæssige legalisering af vinstokkene under anvendelse af artikel 2, stk. 3, litra a), i forordning nr. 1493/1999, selv om den var i besiddelse af oplysninger, der satte den i stand til at vælge denne mulighed. Endvidere indeholder forordning nr. 479/2008 ingen bestemmelse, der fastsætter muligheden for at legalisere ulovligt plantede vinstokke, ved at den omhandlede medlemsstat betaler et beløb, der svarer til det nævnte gebyr, til Kommissionen i forbindelse med regnskabsafslutningen, da det i denne forordnings artikel 86, stk. 1, andet afsnit, indeholdte forbehold ikke kan tillægges en sådan rækkevidde.

(jf. præmis 167, 172, 177, 178, 181, 188, 191, 197 og 200 samt domskonkl. 1)
4.

Statsstøtte — begreb — foranstaltninger med henblik på kompensation for udgifter til public service-forpligtelse, som en virksomhed har påtaget sig — ikke omfattet — betingelser — public service-forpligtelser skal være klart definerede — fastlæggelse af de kriterier, der er grundlaget for beregningen af kompensationen, på en objektiv og gennemsigtig måde — kompensationen begrænset til omkostningerne — hvis udvælgelsen af virksomheden ikke sker ved en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, fastlægges kompensationen på grundlag af en analyse af omkostningerne for en gennemsnitsvirksomhed inden for den pågældende sektor (art. 106, stk. 2, TEUF og art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 69, 70, 84, 87, 92-97, 100, 111, 127, 130-133 og 185)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og art. 8, stk. 2, litra a), nr. i)] (jf. præmis 28-33 og 46)
Afgørelse 2012/635/FUSP om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran og gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 om gennemførelse af forordning nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran fastsætter et kriterium for optagelse på listerne over personer, der er omfattet af disse foranstaltninger, om ydelse af økonomisk støtte til Irans regering og ikke ydelse af indirekte økonomisk støtte.

Herved skal de fremlagte oplysninger eller beviser understøtte den begrundelse, som er foreholdt den berørte person. Lovligheden af de anfægtede retsakter kan således kun bedømmes ud fra de faktiske og retlige omstændigheder, på grundlag af hvilke de er blevet vedtaget. Den omstændighed i sig selv, at sagsøgeren gennem sin fragtvirksomhed er involveret i den iranske olie- og gassektor, som udgør en af den iranske regerings vigtigste indtægtskilder, kan imidlertid ikke anses for at være dækket af det retlige kriterium om ydelse af økonomisk støtte til denne regering.

(jf. præmis 57, 58 og 60)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker uden fornødent særpræg — varemærke, der er sammensat af flere bestanddele — den kompetente myndigheds mulighed for at foretage en undersøgelse af hver af varemærkets bestanddele — hensyntagen til den relevante kundekreds’ helhedsindtryk af sammensætningen nødvendig [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 28)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 28, 29 og 50)
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vægtning af tegnenes ligheds- eller forskelsbestanddele — hensyntagen til de objektive vilkår for markedsføring [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 42)
1.

EF-varemærker — bemærkninger fra tredjemand og indsigelse — behandling af indsigelsen — bevis for brug af det ældre varemærke — reel brug — begreb — fortolkning under hensyntagen til begrundelsen for artikel 42, stk. 2 og 3, i forordning nr. 207/2009 (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 42, stk. 2 og 3) (jf. præmis 23)
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — ordmærkerne THE HUT og LA HUTTE [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 36, 41, 47, 48 og 55)
7.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — lighed mellem de pågældende varemærker — mulighed for visuel lighed mellem et figurmærke og et ordmærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 75)
Den beføjelse til at omgøre en afgørelse, som er tillagt Retten i medfør af artikel 65, stk. 3, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, bevirker ikke, at denne tillægges en beføjelse til at foretage en bedømmelse, som appelkammeret endnu ikke har taget stilling til. Udøvelsen af beføjelsen til at omgøre en afgørelse bør således principielt begrænses til tilfælde, hvor Retten efter at have prøvet appelkammerets vurdering er i stand til på baggrund af de faktiske og retlige omstændigheder, der er fastslået, at fastlægge den afgørelse, som appelkammeret var forpligtet til at træffe.

I denne henseende kan et anbringende om en retlig fejl, som appelkammeret har begået med hensyn til artikel 42, stk. 2, i forordning nr. 207/2009, idet det har taget indsigelsen til følge uden at undersøge, om det ældre varemærke havde været genstand for reel brug, kun føre til annullation af appelkammerets afgørelse og til en hjemvisning af sagen til dette. Retten kan nemlig ikke foretage en vurdering af den reelle brug af det ældre varemærke, fordi appelkammeret ikke har taget stilling til dette punkt.

Derimod kunne et andet anbringende vedrørende den manglende risiko for forveksling, såfremt dette fandtes begrundet, gøre det muligt for sagsøgeren at opnå en fuldstændig afgørelse af tvisten. Det tilkommer således Retten at undersøge dette anbringende.

Hvis det følger af Rettens undersøgelse, at det andet anbringende skal forkastes, og at sagsøgerens påstand om omgørelse skal afvises, tilkommer det Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), efter at det har undersøgt spørgsmålet om den reelle brug af det ældre varemærke, i givet fald på ny at træffe afgørelse om risikoen for forveksling mellem de to omtvistede varemærker. Det tilkommer herefter Harmoniseringskontoret på grundlag af sammenligningen af disse to varemærker at drage konsekvenserne af en eventuel manglende reel brug af det ældre varemærke for bestemte varer, der er omfattet af dette.

(jf. præmis 19, 39-41, 82 og 83)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber — vurdering af, om et tegn er beskrivende — kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 15-17)
Vedrørende omfanget af domstolsprøvelsen har Rådet hvad angår de generelle regler, der definerer fremgangsmåden for de restriktive foranstaltninger, en vid skønsbeføjelse med hensyn til de forhold, der i overensstemmelse med en fælles holdning vedtaget i henhold til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal tages i betragtning ved vedtagelsen af foranstaltninger i form af økonomiske og finansielle sanktioner i medfør af artikel 60 EF og 301 EF. Da Unionens retsinstanser særligt ikke må sætte deres bedømmelse af de beviser, faktiske forhold og omstændigheder, der begrunder vedtagelse af sådanne foranstaltninger, i stedet for den af Rådet foretagne bedømmelse, skal Rettens prøvelse i denne henseende begrænse sig til en efterprøvelse af, om reglerne for proceduren og om angivelse af en begrundelse er overholdt, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og at Rådet ikke åbenbart har overskredet grænserne for sin skønsmargen, samt at der ikke er begået magtfordrejning. Denne begrænsede kontrol finder særligt anvendelse på de hensigtsmæssighedsbetragtninger, som vedtagelsen af regler, hvorved de restriktive foranstaltninger blev indført, bygger på.

Imidlertid skal der i denne sammenhæng tages hensyn til den retspraksis, der vedrører begrebet tredjeland som omhandlet i artikel 60 EF og 301 EF og nævnt i præmis 52 ovenfor. Det følger heraf, at når Rådet i forbindelse med udøvelsen af sin vide skønsbeføjelse inden for dette område agter at vedtage restriktive foranstaltninger i henhold til de nævnte artikler over for lederne af et sådant land og enkeltpersoner og enheder, som har tilknytning til disse ledere eller kontrolleres direkte eller indirekte af dem, kan det ganske rigtigt mere eller mindre bredt definere den gruppe af ledere og de personer, der har tilknytning til disse ledere, som skal gøres til genstand for de påtænkte foranstaltninger, men Rådet kan ikke udvide anvendelsesområdet for de nævnte foranstaltninger til personer eller enheder, der ikke er omfattet af en af de to nævnte kategorier.

74 I den situation, hvor Rådet abstrakt definerer de kriterier, der kan begrunde, at en person eller en enhed opføres på listen over personer og enheder, der er genstand for de restriktive foranstaltninger, som er vedtaget i henhold til de to nævnte artikel, tilkommer det endvidere Retten på grundlag af de anbringender, som den berørte person eller enhed har fremsat, eller i givet fald af egen drift at efterprøve, om den konkrete situation opfylder de abstrakte kriterier, som Rådet har defineret. Denne prøvelse omfatter en vurdering af forhold og omstændigheder, der er påberåbt som begrundelse for at opføre den pågældende person eller enhed på listen over dem, der er genstand for restriktive foranstaltninger, og til de beviser og oplysninger, som denne vurdering er baseret på. Retten skal ligeledes sikre sig, at retten til forsvar overholdes, og at begrundelseskravet iagttages, samt, i givet fald, at de tvingende hensyn, som Rådet undtagelsesvis har anført som begrundelse for at kunne gøre undtagelse herfra, er velbegrundede.

(jf. præmis 52 og 72-74)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — nødvendigt at godtgøre en lighed mellem de omfattede varer eller tjenesteydelser [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 31)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 16, 26 og 37)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 31-35)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 18, 19 og 50)
I henhold til artikel 3, litra a), i forordning nr. 6/2002 om EF-design er »design« defineret som »et produkts eller en del af et produkts udseende, navnlig bestemt af de særlige træk ved selve produktets og/eller dets udsmyknings linjer, konturer, farver, form, tekstur og/eller materiale«. Heraf følger, at begrebet »beskyttelsen af et design« som omhandlet i forordningens artikel 4, stk. 1, består i beskyttelsen af udseendet af et produkt, dvs. en industrielt eller håndværksmæssigt fremstillet artikel eller en del af en sådan artikel, jf. samme forordnings artikel 3, litra b). Det fremgår desuden af 7., 12. og 14. betragtning til samme forordning, som henviser til beskyttelsen af industriel formgivning, begrænsningen af beskyttelsen til synlige elementer og til det indtryk, den informerede bruger får ved betragtning af designet, at denne forordning udelukkende beskytter de synlige dele af produkterne eller de dele af produkterne, som følgelig kan registreres som design. De elementer, der ikke er synlige i et produkt, og som ikke indgår som del af dets udseende, kan således ikke tages i betragtning med henblik på at afgøre, om det anfægtede design kan beskyttes eller ej.

Artikel 4, stk. 2 og 3, i forordning nr. 6/2002 om EF-design har således hverken til formål eller til virkning at mangedoble antallet af aspekter ved et produkt, som kan udgøre et design ifølge forordningens artikel 3, litra a), men at fastsætte en særlig regel, der specifikt vedrører design, der finder anvendelse på eller indgår i et produkt, som udgør en komponent af et sammensat produkt som omhandlet i forordningens artikel 3, litra c). Ifølge denne regel beskyttes disse design kun, hvis, for det første, komponenten efter at være blevet inkorporeret i det sammensatte produkt fortsat er synlig under normal brug af dette produkt, og, for det andet, de synlige elementer af komponenten i sig selv opfylder kravene om nyhed og individuel karakter.

På grund af den særlige art af komponenterne, der indgår i et sammensat produkt som omhandlet i artikel 3, litra c), i forordning nr. 6/2002, som kan fremstilles og markedsføres på en anden måde, end det sammensatte produkt fremstilles og markedsføres, er det nemlig hensigtsmæssigt, at lovgiver gør det muligt at lade disse dele registrere som design, dog med forbehold af at de er synlige, efter at de er blevet inkorporeret i det sammensatte produkt, og udelukkende for så vidt angår de synlige dele af de omhandlede komponenter under normal brug af det sammensatte produkt, og for så vidt som disse dele er nye og har individuel karakter.

(jf. præmis 21-23)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 16 og 37)
Den omstændighed, at et varemærke har fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, betyder, at varemærket er egnet til at identificere den vare, for hvilken det er søgt registreret, som hidrørende fra en bestemt virksomhed og dermed til at adskille denne vare fra andre virksomheders. Hvorvidt et varemærke har fornødent særpræg, skal dels bedømmes i forhold til de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket er søgt registreret, dels i forhold til opfattelsen af varemærket hos den relevante kundekreds, der består af en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger af de pågældende varer eller tjenesteydelser.

Hvad herved angår levnedsmidler til almindeligt forbrug, som er henvendt til alle forbrugere, kan den omstændighed, at gennemsnitsforbrugeren vælger dem afhængigt af dennes smag og præferencer, ikke føre til, at forbrugeren har et højt opmærksomhedsniveau. Med hensyn til levnedsmidler til almindeligt forbrug, der almindeligvis sælges i supermarkeder til en lav pris, uden at der går en længere betænkningstid forud for købet, er der således ikke grundlag for at antage, at forbrugeren har et højt opmærksomhedsniveau ved købet.

(jf. præmis 12, 13, 16 og 17)
2.

Statsstøtte — begreb — betalinger foretaget af det nationale landbrugsforsikringsorgan med henblik på at kompensere for landbrugernes tab som følge af dårlige klimatiske forhold — betalingerne står ikke i forhold til de af landbrugerne betalte bidrag — landbrugere uden mulighed for at forsikre mod samme risici hos private forsikringsselskaber — omfattet — foranstaltning, som forfølger et rent socialt formål — ingen betydning (art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 51, 54-64 og 66-70)
3.

Den Europæiske Union — domstolskontrol med lovligheden af institutionernes retsakter — restriktive foranstaltninger over for Syrien — forbud mod indrejse eller transit samt indefrysning af midler over for visse personer og enheder, der er ansvarlige for den voldelige undertrykkelse af civilbefolkningen — kontrollens rækkevidde (art. 263 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets forordning nr. 410/2012; Rådets afgørelse 2012/256/FUSP) (jf. præmis 76-87)
6.

Den Europæiske Union — domstolsprøvelse af lovligheden af institutionernes retsakter — restriktive foranstaltninger over for Syrien — indefrysning af midler over for personer og enheder med hensyn til situationen i Syrien — kontrollens rækkevidde — prøvelsen begrænset til de almindelige retsregler — prøvelsen omfatter bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og kontrollen af beviserne for de retsakter, som finder anvendelse på de konkrete enheder — sondring, af effektivitetshensyn, mellem omfanget af den prøvelse, der vedrører de foranstaltninger, der er truffet over for tredjelande eller personer med tilknytning hertil, og den prøvelse, der vedrører de foranstaltninger, der er truffet over for terrorister og terrorenheder — ikke tilladt (art. 29 TEU; art. 215, stk. 2, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets forordning nr. 36/2012, nr. 410/2012, nr. 509/2012, 2012/544/FUSP, nr. 545/2012 og nr. 363/2013) (jf. præmis 83-86)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – klagesag – søgsmål ved EU’s retsinstanser – Rettens kompetence – ny undersøgelse af de faktiske omstændigheder i lyset af beviser, der først fremlægges for Retten – udelukket (Rettens procesreglement, art. 135, stk. 4; Rådets forordning nr. 207/2009, art. 65) (jf. præmis 17)

2. EF-varemærker – klagesag – søgsmål ved EU’s retsinstanser – Rettens kompetence – prøvelse af lovligheden af appelkamrenes afgørelser – prøvelse af den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder – prøvelse af appelkammerets bedømmelse af risikoen for forveksling – ingen anfægtelse af konstateringen, hvorefter varerne er af lignende art – retsvirkning (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 65) (jf. præmis 27 og 28)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 34-36 og 85)

4. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varer – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, b)] (jf. præmis 38 og 39)

5. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 56 og 57)

6. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – figurmærkerne T [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 88-92)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 17. september 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 729/2011-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Tom Tailor GmbH og Tifosi Optics, Inc.

Afgørelse

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Tifosi Optics, Inc. bærer sine egne omkostninger og betaler de af Harmoniseringskontoret og Tom Tailor GmbH afholdte omkostninger.