RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

1. april 2004

Sag T—198/02

N

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — disciplinærordning — fjernelse fra tjenesten uden tab af pensionsrettigheder — begrundelse — ret til kontradiktion — proportionalitet — manglende overholdelse af de frister, der er fastsat i artikel 7 i bilag IX til vedtægten — vedtægtens artikel 12, stk. 1«

Fuldstændig gengivelse på fransk II - 507

Angående:

Påstand dels om annulation af afgørelsen af 25. februar 2002, hvorved Kommissionens ansættelsesmyndighed pålagde sagsøgeren en disciplinær sanktion bestående i fjernelse fra tjenesten uden reduktion eller frakendelse af retten til alderspension, jf. artikel 86, stk. 2, litra f), i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, dels om erstatning.

Udfald:

Kommissionen betaler sagsøgeren 700 EUR som godtgørelse for den ikke—økonomiske skade, sagsøgeren har lidt. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler en sjettedel af de omkostninger, sagsøgeren har afholdt i den foreliggende sag og i sagen om foreløbige forholdsregler. Sagsøgeren bærer fem sjettedele af de omkostninger, han har afholdt i den foreliggende sag og i sagen om foreløbige forholdsregler.

Sammendrag

Vedtægtens artikel 12, stk. 1, pålægger tjenestemanden at afholde sig fra enhver handling, der vil kunne nedsætte den værdighed, hans stilling kræver, og har til formål at skabe sikkerhed for, at EF-tjenestemændene optræder med en sådan værdighed, at de opfylder de krav til en særlig korrekt og respektabel handlemåde, som man kan forvente af ansatte ved en offentlig international institution. (jf. præmis 55) Henvisning til: Retten, 15. maj 1997, sag T-273/94, N mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 97, og II, s. 289, præmis 127.

Den strafferetlige forfølgning og den disciplinære forfølgning er uafhængige af hinanden og forfølger hver især et forskelligt formål. Derfor kan ansættelsesmyndigheden ikke være forpligtet af den vægtning af de forskellige skærpende eller formildende omstændigheder, der foretages af dommeren i straffesagen. Desuden kan der pålægges en disciplinær sanktion, uden at der foreligger en dom for strafbart forhold. Følgelig er den omstændighed, at de samme faktiske forhold medfører en disciplinær sanktion, men ikke en idømmelse af straf, ikke udtryk for, at en disciplinær sanktion er uforholdsmæssig eller åbenbart fejlagtig. Den strafferetlige forfølgning angår nemlig overholdelsen af reglerne til opretholdelse af orden, der er fastsat med henblik på at sikre, at et helt samfund fungerer tilfredsstillende. Den disciplinære forfølgning angår derimod kun overholdelsen af de regler, som skal sikre, at en institution fungerer tilfredsstilende. Disse regler har på grund af deres respektive formål forskellige sanktioner. Selv om den samme adfærd kan tilsidesætte såvel den strafferetlige regel som den disciplinære regel, vurderes den disciplinære sanktion således i forhold til disciplinærordningen og ikke i forhold til den strafferetlige sanktion. Ansættelsesmyndigheden er derfor ikke forpligtet til ved sit valg af en passende disciplinær sanktion at tage hensyn til de strafferetlige sanktioner, der er idømt i forbindelse med en straffesag, der implicerer den samme person. Of. præmis 57, 58 og 98) Henvisning til: Retten, 16. juli 1998, sag T-144/96, Y mod Parlamentet, Sml. Pers. IA, s. 405, og II, s. 1153, præmis 38.