Som tidligere statueret af Domstolen kan, inden for EØF-traktatens system, den samme afgift ikke samtidig tilhøre gruppen told og afgifter med tilsvarende virkning, der er forbudt ved artiklerne 12 ff, og gruppen interne afgifter, som er genstand for artikel 95 (dom af 18. 7. 1975 i sag 94/74, IGAV, Sml. 1975, s. 700; dom af 22. 3. 1977 i sag 78/76, Steinicke, Sml. 1977, s. 597). Efter Domstolens faste praksis udgør en afgift, der ensidigt pålægges indenlandske eller fremmede varer, når de føres over grænsen — hvor lav den end måtte være, og hvordan den end betegnes og opkræves — hvis den ikke er told i egentlig forstand, en afgift med tilsvarende virkning (dom af 1. 7. 1969 i de forenede sager 2-3/69, Sociaal Fonds Diamantarbeiders, Sml. 1969, s. 49). De økonomiske byrder, som er led i et almindeligt internt afgiftssystem, der hviler på både indenlandske og importerede produkter efter identiske kriterier, udgør derimod ikke afgifter med tilsvarende virkning som told.

Det er på grundlag af disse præcise angivelser muligt at afgrænse selve anvendelsesområdet for artikel 95 om interne afgifter i forhold til den sektor, der er reguleret af bestemmelserne i de nævnte § § 12 ff. I Domstolens praksis er der desuden også taget hensyn til den mulighed, at afgifter, som på formel, ikke-diskriminerende måde er pålagt visse produkter, udelukkende er bestemt til at finansiere sådanne aktiviteter, som særlig er til fordel for de afgiftsbelagte indenlandske produkter, således at den fiskale byrde, der påhviler disse sidste, helt eller delvist bliver udlignet. I et sådant tilfælde har Domstolen antaget, at den statslige foranstaltning kun tilsyneladende er en intern afgift, mens den i virkeligheden, på grund af sin protektionistiske karakter, skal betragtes som en afgift med tilsvarende virkning som told, der er forbudt ved artikel 12, stk. 2 (den nævnte IGAV-dom, Sml. 1975, s. 710; dom af 25. 5. 1977 i sag 77/76, F.lli Cucchi, Sml. 1977, s. 988).

De samme kriterier, som tjener til at afgrænse begrebet afgift med tilsvarende virkning som indførselstold og i forhold til de interne afgifter, som omhandles i artikel 95, skal herefter også gælde med hensyn til afgifterne med tilsvarende virkning som udførselstold. Rent begrebsmæssigt er der ingen grund til at anlægge forskellige kriterier med henblik på sondringen i forhold til de interne afgifter under hensyn til, om afgiften med tilsvarende virkning rammer indførselen eller udførselen. Dette er fastslået i Domstolens praksis, der også i relation til statslige byrder på udførselen har anvendt de samme kriterier som er nævnt ovenfor (dom af 22. 10. 1975 i sag 27/74, Demag, Sml. 1974, s. 1038).

Når dette er sagt, skal jeg bemærke, at en afgift som den, der omtales af den forelæggende ret, er indført, ikke på grund af importen eller eksporten af det afgiftsbelagte produkt, men udelukkende på grund af anvendelsen af ædle metaller i guldsmedearbejder og hensigtsmæssigheden af at sikre, at produktet indeholder et af disse metaller i den rette mængde, uden at de påvirker den — nationale eller udenlandske — oprindelse eller bestemmelse for råstoffet eller den færdige, henholdsvis forarbejdede vare. Som anført skal afgiftsprovenuet dække omkostningerne ved driften af den offentlige myndighed, hvis opgave det er at kontrollere de virksomheder, som fremstiller, importerer eller forhandler produkter tilvirket af ædle metaller, og som er indehavere af et registreret garantistempel. Afgiftsprovenuet anvendes altså til at finansiere en aktivitet, der, selv om den kan bidrage til dansk guldsmedehåndværks gode ry, ikke særligt og udelukkende begunstiger de afgiftsbelagte indenlandske produkter, men mere i almindelighed har til formål at beskytte forbrugeren i relation til guldsmedearbejder af en hvilken som helst oprindelse.

Disse konstateringer forekommer mig tilstrækkelige til, i lyset af de ovenfor angivne kriterier, at fastslå, at en afgift som den foreliggende er en intern afgift, der falder ind under bestemmelserne i traktatens artikler 95 ff. Det er dog ikke udelukket, at den samme afgift kan gribes af traktatens artikel 16 om forbud mod udførselstold og afgifter med tilsvarende virkning.

I så henseende kan der ikke gives et bekræftende svar på de første tre spørgsmål fra den forelæggende ret, for så vidt som de henviser til traktatens artikel 16; de knytter sig til en kvalifikation af den pågældende afgift, som efter min mening bør afvises. Jeg mener dog, at visse præciseringer i de nævnte spørgsmål fortjener at erindres ved undersøgelsen af det fjerde spørgsmål, som er formuleret temmelig meget kortere.