ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — punktafgiftsstrukturen for mineralolier — direktiv 92/81 — fritagelse af brændstof, der anvendes med henblik på sejlads i EF-farvande (herunder til fiskeri), medmindre der er tale om lystsejlads — begreb — [Rådets direktiv 92/81, art. 8, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Artikel 8, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, der fastsætter en fritagelse for punktafgiften af mineralolier, der leveres til anvendelse som motorbrændstof med henblik på »sejlads i EF-farvande (herunder til fiskeri), medmindre der er tale om lystsejlads«, skal fortolkes således, at dette begreb omfatter enhver form for sejlads uanset det nærmere øjemed, såfremt den udføres med et erhvervsmæssigt formål.

(jf. præmis 29 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål — manglende overholdelse af en kommissionsbeslutning, hvorved en statsstøtte erklæres for uforenelig med fællesmarkedet — indsigelser — absolut umulighed for gennemførelse — (Art. 88, stk. 2, EF)

2. Statsstøtte — kommissionsbeslutning om en støttes uforenelighed med fællesmarkedet — vanskeligheder i forbindelse med gennemførelsen — Kommissionens og medlemsstatens forpligtelse til at samarbejde om en løsning i overensstemmelse med traktaten — (Art. 10 EF og 88, stk. 2, EF)

3. Traktatbrudssøgsmål — manglende overholdelse af en kommissionsbeslutning, hvorved en statsstøtte erklæres for uforenelig med fællesmarkedet — pligt til at tilbagesøge støtte — frist, der skal refereres til — frist fastsat i den beslutning, der ikke er gennemført, eller efterfølgende af Kommissionen — (Art. 88, stk. 2, andet afsnit, EF)

Sammendrag

1. Den eneste indsigelse, der kan gøres gældende af en medlemsstat over for et af Kommissionen anlagt traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, er indsigelsen om, at det er absolut umuligt at gennemføre beslutningen korrekt.

(jf. præmis 16)

2. En medlemsstat, der under gennemførelsen af en kommissionsbeslutning vedrørende statsstøtte støder på uforudsete og uforudsigelige vanskeligheder eller får kendskab til følger, der ikke er forudset af Kommissionen, kan forelægge Kommissionen disse problemer til vurdering med forslag om passende ændringer af den pågældende beslutning. I så fald skal Kommissionen og medlemsstaten i henhold til den regel, der pålægger medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner en gensidig pligt til loyalt samarbejde, jf. navnlig artikel 10 EF, samarbejde efter bedste evne med henblik på at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, særligt statsstøttereglerne.

(jf. præmis 17)

3. Da artikel 88, stk. 2, andet afsnit, EF til forskel fra artikel 226 EF ikke fastsætter et administrativt stadium, og da Kommissionen som følge heraf ikke fremsætter en begrundet udtalelse, hvori medlemsstaterne gives en frist til at efterkomme Kommissionens beslutning, kan den frist, der skal refereres til ved anvendelsen af artikel 88, stk. 2, andet afsnit, EF, kun være den, som er fastlagt i den beslutning, hvorom den manglende opfyldelse er omstridt, eller i givet fald en frist, som Kommissionen har fastsat efterfølgende.

(jf. præmis 24)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — lægemidler — ansøgning om markedsføringstilladelse under henvisning til et allerede godkendt lægemiddel — mulighed for at overføre den evaluering af sikkerhed og effekt, der er gennemført for dette lægemiddel, uden risiko for den offentlige sundhed — afslag på ansøgningen som følge af lægemidlernes manglende fælles oprindelse — ulovlig — begrundelse — foreligger ikke — (Art. 28 EF og 30 EF)

Sammendrag

Artikel 28 EF og 30 EF er til hinder for, at der i et tilfælde, hvor

– en ansøgning om markedsføringstilladelse indgives for et lægemiddel under henvisning til et allerede godkendt lægemiddel

– det lægemiddel, der berøres af ansøgningen, importeres fra en medlemsstat, hvor det har opnået en markedsføringstilladelse

– evalueringen af det allerede godkendte lægemiddels sikkerhed og effekt uden nogen risiko for den offentlige sundhed kan anvendes for det lægemiddel, der er ansøgt om markedsføringstilladelse for

meddeles afslag på ansøgningen alene af den grund, at de to lægemidler ikke har fælles oprindelse, dvs. at fabrikanterne ikke tilhører den samme koncern og ikke fremstiller de nævnte lægemidler på grundlag af aftaler, der er indgået med den samme licensgiver.

Under sådanne omstændigheder kan den begrænsning af de frie varebevægelser mellem medlemsstaterne, der følger af afslaget på en markedsføringstilladelse for det andet lægemiddel, således ikke begrundes i hensyn, der har sammenhæng med beskyttelsen af folkesundheden, hvis dette afslag alene skyldes den omstændighed, at de to lægemidler ikke har samme oprindelse. Den fælles oprindelse kan ganske vist være en vigtig faktor, der kan godtgøre, at evalueringen af det allerede godkendte lægemiddels sikkerhed og effekt uden nogen risiko for folkesundheden kan anvendes i forbindelse med ansøgningen om tilladelse til markedsføring af det andet lægemiddel. Manglende fælles oprindelse mellem de to lægemidler kan imidlertid ikke i sig selv være en begrundelse for at afslå markedsføringstilladelsen for det andet lægemiddel.

(jf. præmis 15-18 og 21 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – tilsætningsstoffer til foderstoffer – direktiv 70/524 – vitaminindhold – national lovgivning, der forbyder markedsføring af en tilskudsfoderblanding, der er fremstillet i overensstemmelse med hovedreglen, men som har et indhold af D-vitamin, der overstiger det i den pågældende medlemsstat tilladte indhold – ulovligt

(Rådets direktiv 70/524, art. 12, stk. 1 og 2, og art. 19)

Sammendrag

Artikel 12, stk. 1, i direktiv 70/524 om tilsætningsstoffer til foderstoffer bestemmer – som hovedregel – at tilskudsfoderblandinger i den for deres anvendelse fastsatte fortynding ikke må indeholde større andele af tilsætningsstoffer end fastlagt for fuldfoderblandinger, mens undtagelsen i direktivets artikel 12, stk. 2, giver medlemsstaterne mulighed for i visse tilfælde at tillade en overskridelse af indholdet af D-vitamin i tilskudsfoderblandinger i forhold til de for fuldfoderblandinger fastsatte størsteindhold. Ifølge direktivets artikel 19 skal medlemsstaterne drage omsorg for, at de foderstoffer, som er i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivet, kun undergives de i direktivet fastsatte begrænsninger for omsætningen.

Herved giver hverken ordlyden af direktivets artikel 12, stk. 2, første afsnit, eller denne bestemmelses kontekst eller formål mulighed for at fastslå, at en medlemsstats anvendelse af den deri fastsatte reguleringsmulighed tillader medlemsstaten at forbyde indførsel af en tilskudsfoderblanding, der i overensstemmelse med samme artikels stk. 1 er bragt i handelen i en anden medlemsstat.

Heraf følger, at artikel 12, sammenholdt med artikel 19 i direktiv 70/524, skal fortolkes således, at de er til hinder for en foranstaltning, hvorved en medlemsstat forbyder markedsføring på sit område af en tilskudsfoderblanding, der i overensstemmelse med direktivets artikel 12, stk. 1, er lovligt fremstillet i en anden medlemsstat, som følge af tilskudsfoderblandingens indhold af D-vitamin.

(jf. præmis 33 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Institutionernes retsakter – retningslinjer med hensyn til forskriftssamarbejde og gennemsigtighed indgået med Amerikas Forenede Stater – den institution, der har kompetence til at vedtage en sådan akt – hensyntagen til kompetencefordelingen og den institutionelle ligevægt, der er fastsat i traktaten på området for den fælles handelspolitik – bindende virkning af retningslinjerne foreligger ikke – ikke relevant

(Art. 133 EF og 300 EF)

2. Internationale aftaler – fastsættelse af den bindende karakter – afgørende kriterium – parternes hensigter – retningslinjer med hensyn til forskriftssamarbejde og gennemsigtighed indgået med Amerikas Forenede Stater – bindende virkning foreligger ikke – indgreb i Kommissionens udøvelse af sin initiativret – ikke omfattet

(Art. 300 EF)

Sammendrag

1. Den omstændighed, at en akt, såsom retningslinjerne med hensyn til forskriftssamarbejde og gennemsigtighed indgået med Amerikas Forenede Stater, ikke er bindende, er ikke tilstrækkelig til, at Kommissionen har kompetence til at vedtage den. Fastsættelsen af de betingelser, der skal være opfyldt, for at en sådan akt kan vedtages, kræver nemlig – da der i det foreliggende tilfælde er tale om en akt, der tilsigter at begrænse risikoen for spændinger knyttet til tilstedeværelsen af tekniske handelshindringer – at der tages behørigt hensyn til kompetencefordelingen og den institutionelle ligevægt, der er fastsat i traktaten på området for den fælles handelspolitik.

(jf. præmis 40)

2. Med henblik på at fastslå, om en akt, såsom retningslinjerne med hensyn til forskriftssamarbejde og gennemsigtighed indgået med Amerikas Forenede Stater, har bindende virkning, er parternes hensigt principielt det afgørende kriterium. I det foreliggende tilfælde fremgår denne hensigt klart af selve retningslinjernes ordlyd, idet disse nemlig i punkt 7 præciserer, at det pågældende dokument har til formål at fastsætte retningslinjer, som den amerikanske forbundsregering og Kommissionens tjenestegrene »har til hensigt at anvende på frivillig basis«. Af denne præcisering fremgår, at parterne med indgåelsen af disse retningslinjer ikke havde til hensigt at indgå retligt bindende forpligtelser. Heraf følger, at retningslinjerne ikke udgør en bindende aftale, og de er derfor ikke omfattet af artikel 300 EF.

Da retningslinjerne ikke har bindende virkning, medfører de ikke forpligtelser for Kommissionen, når denne udøver sin initiativret med hensyn til lovgivning inden for Fællesskabets lovgivningsprocedure. Alene den omstændighed, at en sådan akt, såsom de pågældende retningslinjer, åbner for muligheden for at indlede forudgående høringer og indsamle oplysninger, der anses for nødvendige, inden der forelægges egnede forslag, kan ikke skade Kommissionens udøvelse af sin initiativret.

(jf. præmis 42, 43, 45, 50 og 51)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug — fælles markedsordning — tørret foder — støtteordning — nationale bestemmelser, som stiller særlige krav til frisk foder, der skal forarbejdes — forenelighed med den fælles markedsordning — (Rådets forordning nr. 603/95; Kommissionens forordning nr. 785/95)

Sammendrag

Forordning nr. 603/95 om den fælles markedsordning for tørret foder, som indfører en fast støtteordning for visse produkter fremkommet ved forarbejdning af tørret foder, og forordning nr. 785/95 om gennemførelsesbestemmelser til nævnte forordning, skal fortolkes således, at forordningerne ikke er til hinder for nationale bestemmelser, som stiller særlige krav til frisk foder, der skal forarbejdes, vedrørende leveringsmåde, vandindhold, forarbejdningsfrist og dyrkning inden for en bestemt radius.

(jf. præmis 26 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — anmodning om fortolkning af artikel 28 EF i en situation, hvor de faktiske omstændigheder er begrænset til det nationale område — ikke afvisning — betingelser — bestemt tilfælde — (Art. 28 EF og art. 234 EF)

2. Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — national bestemmelse, der forbyder henvisninger, der i reklamer gives til den handelsmæssige oprindelse af varer, der hidrører fra et konkursbo, men ikke længere tilhører konkursboet — foranstaltning, som uden forskelsbehandling regulerer bestemte former for salg — foranstaltning, der ikke er omfattet af forbuddet i artikel 28 EF — ikke i strid med ytringsfriheden — forfølgelse af de lovlige formål om beskyttelse af forbrugerne og god handelsskik — (Art. 28 EF, Rådets direktiv 84/450, art. 7)

Sammendrag

1. En anmodning om en præjudiciel afgørelse om fortolkning af artikel 28 EF skal ikke afvises, alene fordi samtlige relevante elementer i den konkrete sag, der foreligger for den nationale domstol, findes inden for en enkelt medlemsstat, når den fortolkning af fællesskabsretten, der anmodes om, ikke åbenbart synes at være unødvendig for den nationale ret. En sådan besvarelse kan være til hjælp for retten, når det skal afgøres, om en national bestemmelse som et forbud mod henvisninger, der i reklamer gives til den handelsmæssige oprindelse af varer, der hidrører fra et konkursbo, men ikke længere tilhører konkursboet, kan udgøre en potentiel hindring for samhandelen mellem medlemsstaterne, der falder ind under anvendelsesområdet for artikel 28 EF.

(jf. præmis 19 og 21)

2. Artikel 28 EF er ikke til hinder for en national bestemmelse, der uafhængigt af oplysningernes sandhedsindhold forbyder enhver henvisning til den omstændighed, at en vare hidrører fra et konkursbo, når der i offentlige bekendtgørelser eller i meddelelser, der er rettet til en større personkreds, annonceres med salg af varer, der hidrører fra et konkursbo, men som ikke længere tilhører konkursboet.

En sådan reklamebegræsning, der kan være omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 84/450 om vildledende reklame, hvorefter medlemsstaterne har ret til at sikre en mere vidtgående beskyttelse af forbrugerne end den, der er fastsat i direktivet, forudsat at denne ret udøves under overholdelse af det grundlæggende princip om de frie varebevægelser, må anses for at vedrøre bestemte former for salg og er ikke omfattet af forbuddet i artikel 28 EF, idet den finder anvendelse uden forskel på alle de berørte erhvervsdrivende og belaster afsætningen af indenlandske og importerede produkter på samme måde.

Begrænsningen er heller ikke i strid med den grundlæggende ret vedrørende ytringsfriheden, der er anerkendt i den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10, idet den er rimelig og forholdsmæssig i forhold til de lovlige formål, der forfølges, nemlig beskyttelse af forbrugerne og god handelsskik.

(jf. præmis 31, 33, 34, 39, 41-43, 50, 52 og 53 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – gensidig bistand ved inddrivelse af told – direktiv 76/308 – tidsmæssig anvendelse – anvendelse på fordringer, der er opstået før direktivet trådte i kraft i den stat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig

(Rådets direktiv 76/308)

Sammendrag

Direktiv 76/308 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med de foranstaltninger, der er finansieret af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, samt af landbrugsimportafgifter og told skal fortolkes således, at det finder anvendelse på toldfordringer, der er opstået i en medlemsstat og er omfattet af et dokument, der er udstedt af denne stat, før nævnte direktiv trådte i kraft i den anden medlemsstat, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig.

Da formålet med direktivet er at fjerne hindringerne for det fælles markeds funktion som følge af vanskelighederne forbundet med grænseoverskridende inddrivelse af de omhandlede fordringer, samt at hindre svigagtige handlinger, kan det ikke udelukkes, at direktivet finder anvendelse på fordringer, der allerede er opstået på datoen for direktivets ikrafttræden i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig.

(jf. præmis 22, 23 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles landbrugspolitik – integreret system for forvaltning og kontrol af visse støtteordninger – husdyrstøtte – uregelmæssighed, som medfører pålæggelse af en sanktion i henhold til forordning nr. 3887/92 – forordning nr. 2419/2001, som indfører mindre strenge sanktioner – tilbagevirkende kraft på grund af forordning nr. 2988/95

[Rådets forordning nr. 2988/95, art. 2, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 3887/92, art. 10, stk. 2, litra a), og nr. 2419/2001, art. 44, stk. 1]

Sammendrag

Artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2988/95 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser skal fortolkes således, at de kompetente myndigheder – i tilfælde af, at en ansøgning om husdyrstøtte er omfattet af det tidsmæssige anvendelsesområde for forordning nr. 3887/92 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, og der foreligger en uregelmæssighed, som medfører pålæggelse af en sanktion i henhold til sidstnævnte forordnings artikel 10, stk. 2, litra a) – skal anvende bestemmelserne i artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 2419/2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved forordning nr. 3508/92, med tilbagevirkende kraft, fordi disse bestemmelser i forordning nr. 2419/2001 er mindre strenge i forhold til den udviste adfærd.

(jf. præmis 61 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Statsstøtte — Rådets kompetence til undtagelsesvis at tillade en støtte under hensyn til ganske særlige omstændigheder — betingelser for udøvelse — den berørte medlemsstats henvendelse til Rådet, inden Kommissionen vedtager en beslutning, som erklærer støtten uforenelig med fællesmarkedet, og vedtagelse af beslutning inden for en frist på tre måneder — begrænsning — hindring af, at en tidligere kommissionsbeslutning får virkninger — (Art. 87 EF, 88 EF og 89 EF)

Sammendrag

EF-traktaten, der ved artikel 88 EF overlader den løbende undersøgelse og kontrol med støtteordninger til Kommissionen, forudsætter, at konstateringen af en støtteordnings uforenelighed med fællesmarkedet skal ske under Rettens og Domstolens kontrol og i henhold til en særlig procedure, hvis gennemførelse påhviler denne institution. Artikel 87 EF og 88 EF tillægger således Kommissionen en central beføjelse til at afgøre, om en støtteforanstaltning eventuelt er uforenelig.

Som det fremgår af selve ordlyden af artikel 88, stk. 2, tredje afsnit, EF, omhandler denne bestemmelse et særligt undtagelsestilfælde. Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed, nemlig »på begæring af en medlemsstat«, kan beslutte, at en af denne stat ydet eller planlagt støtte »uanset bestemmelserne i artikel 87 eller de i artikel 89 nævnte forordninger«, skal betragtes som forenelige med fællesmarkedet, hvis »ganske særlig omstændigheder« berettiger en sådan beslutning.

Da den kompetence, der er tillagt Rådet i artikel 88, stk. 2, tredje afsnit, EF, klart har karakter af en undtagelse, må det erkendes, at de præciseringer, der fremgår af artikel 88, stk. 2, tredje og fjerde afsnit, hvorefter forelæggelsen for Rådet fra en medlemsstats side dels udsætter sagens behandling i Kommissionen i tre måneder, og Kommissionen dels træffer beslutning, såfremt Rådet ikke har taget stilling inden for denne frist, peger på, at Rådet, når den nævnte frist er udløbet, ikke længere har kompetence til at vedtage en beslutning i medfør af nævnte tredje afsnit angående den pågældende støtte. Det undgås således, at der vedtages beslutninger, hvis dispositive del viser sig at være selvmodsigende.

Såfremt der ikke er indgivet en begæring til Rådet af den pågældende medlemsstat på grundlag af artikel 88, stk. 2, tredje afsnit, EF, før Kommissionen erklærer den omhandlede støtte uforenelig med fællesmarkedet og på den måde afslutter fremgangsmåden i samme bestemmelses første afsnit, har Rådet derfor ikke længere kompetence til at udøve den undtagelsesvise beføjelse, der er tillagt det ved nævnte tredje afsnit, til at erklære en sådan støtte forenelig med fællesmarkedet.

Rådet kan så meget desto mindre gøre en sådan beslutning virkningsløs ved i medfør af den nævnte bestemmelse at erklære en støtte forenelig med fællesmarkedet, der skal kompensere modtagerne af den ulovlige støtte, der er erklæret uforenelig af Kommissionen, for den tilbagebetaling, som de skal foretage i medfør af denne beslutning.

(jf. præmis 29-33 og 45)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fællesskabets egne indtægter — forordning om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser — retsforfølgning af uregelmæssigheder — forældelsesfrist — direkte virkning — betingelse — (Rådets forordning nr. 2988/95, art. 1, stk. 2, og art. 3, stk. 1)

2. Fællesskabets egne indtægter — forordning om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser — retsforfølgning af uregelmæssigheder — forældelsesfrist — afbrydelse — betingelse — (Rådets forordning nr. 2988/95, art. 3, stk. 1,første og tredje afsnit)

Sammendrag

1. Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 2988/95 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers interesser, som for retsforfølgning fastsætter en forældelsesfrist på fire år, regnet fra det tidspunkt, hvor uregelmæssigheden fandt sted, har direkte virkning i medlemsstaterne, også på området for landbrugseksportrestitutioner, når fællesskabsregler for bestemte sektorer ikke fastsætter en kortere frist, dog ikke under tre år, og nationale regler ikke fastsætter en længere forældelsesfrist.

(jf. præmis 32 og 35 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 3, stk. 1, tredje afsnit, i forordning nr. 2988/95 om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser skal fortolkes således, at en varsling af en virksomhedskontrol over for den pågældende virksomhed ikke udgør en undersøgelses- eller retsforfølgelseshandling vedrørende uregelmæssigheder, som afbryder forældelsesfristen i denne bestemmelses stk. 1, første afsnit, medmindre transaktionen, som mistanken om uregelmæssighed vedrører, er tilstrækkeligt præcist defineret.

(jf. præmis 43 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – tegn, der kan udgøre et varemærke – farver eller farvekombinationer – betingelser – den kompetente myndighed forpligtet til at undersøge de øvrige registreringsbetingelser – undersøgelsens omfang

(Rådets direktiv 89/104, art. 2 og 3)

Sammendrag

Farver eller farvekombinationer, der i en ansøgning om registrering af et varemærke er angivet abstrakt og uden konturer, og hvis farvenuancer er angivet med henvisning til en farveprøve og specificeret ved hjælp af en internationalt anerkendt farveidentificeringskode, kan udgøre et varemærke i henhold til artikel 2 i første direktiv 89/104 om varemærker, forudsat:

– at det godtgøres, at disse farver eller farvekombinationer i den sammenhæng, hvori de anvendes, faktisk fremtræder som et tegn

– at registreringsansøgningen indeholder en systematisk opstilling, der forbinder de pågældende farver med hinanden på en bestandig og forudbestemt måde, idet det præciseres, at den blotte sammenstilling af to eller flere farver, der hverken har nogen form eller kontur, eller angivelsen af to eller flere farver »på enhver tænkelig måde«, ikke er af en sådan præcis og uforanderlig karakter, som kræves i henhold til direktivets artikel 2, og

− at de pågældende farver eller farvekombinationer er egnede til at formidle præcise oplysninger, navnlig om en vares eller en tjenesteydelses oprindelse.

Selv om en farvekombination opfylder betingelserne for at kunne udgøre et varemærke i henhold til det nævnte direktivs artikel 2, skal den myndighed, der er kompetent til at registrere varemærker, undersøge, om den omhandlede kombination tillige opfylder de øvrige betingelser, der navnlig er fastsat i samme direktivs artikel 3, for at kunne registreres som varemærke for varer og tjenesteydelser fra den virksomhed, der søger mærket registreret. Ved denne undersøgelse skal der tages hensyn til alle relevante omstændigheder i det pågældende tilfælde, herunder i givet fald den brug, der er gjort af tegnet, der søges registreret som varemærke. Ved en sådan undersøgelse skal der ligeledes tages hensyn til den almene interesse i ikke utilbørligt at begrænse rådigheden over farver for andre erhvervsdrivende, der udbyder varer eller tjenesteydelser af den samme art som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket søges registreret.

(jf. præmis 34, 37 og 42 samt domskonkl.)