Forslag til afgørelse fra generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 23. februar 1999. - Odette Nicos Petrides Co. Inc. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Appel - Erstatningssøgsmål - Den fælles markedsordning for råtobak - Kommissionens beslutninger om at forkaste bud afgivet ved licitationer over tobak, som interventionsorganerne lå inde med - Utilstrækkelig begrundelse, proportionalitetsprincippet, ligebehandlingsprincippet og princippet om overholdelse af retten til kontradiktion. - Sag C-64/98 P.



Samling af Afgørelser 1999 side I-05187



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Baggrunden for naervaerende sag er den af selskabet Odette Nicos Petrides Co. Inc. (herefter »Petrides«) ivaerksatte appel til proevelse af dom afsagt af Retten i Foerste Instans den 17. december 1997 (1), som frifandt Kommissionen i en erstatningssag, som selskabet havde anlagt i forbindelse med visse aspekter af forvaltningen af den faelles markedsordning for raatobak, som er overdraget Kommissionen.

Faktiske omstaendigheder

2 Nedenfor sammenfattes de i den anfaegtede dom anfoerte faktiske omstaendigheder, for saa vidt som de er relevante for naervaerende sag.

3 Sagsoegeren er et graesk selskab, hvis hovedaktivitet er bearbejdning af og handel med tobak i Graekenland og i udlandet. I den omtvistede periode havde selskabet en fabrik til bearbejdning af tobak og et lagercenter. Efter behov lejede det desuden forskellige smaa fabrikker og kontorer. Det arbejdede sammen med mellemmaend og andre agenter i Graekenland og i udlandet.

4 Den omtvistede periode begyndte i april 1990 og sluttede ved udloebet af 1991. I denne periode afholdt Kommissionen tre licitationer over tobak, som det graeske interventionsorgan laa inde med, og en fjerde licitation over tobak, som tre af medlemsstaternes interventionsorganer, herunder det graeske, laa inde med. Den 15. oktober 1991 forhoejede Kommissionen den sikkerhed, som hver af de bydende var forpligtet til at stille hos det paagaeldende interventionsorgan.

5 Den foerste af de omtvistede licitationer blev afholdt efter Kommissionens forordning (EOEF) nr. 899/90 af 5. april 1990 om udbydelse i licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det graeske interventionsorgan ligger inde med (2), og omfattede fire partier raatobak i baller fra hoesten 1986 og 1987 paa i alt 5 271 428 kg og fordelt efter sorter. Det foerste parti omfattede 1 805 903 kg tobak. Det bestod af sorterne Mavra, Kaba Koulak (classic) og Elassona, Kaba Koulak (non classic), Katerini, Burley EL og Basmas. Det andet parti bestod af 1 519 836 kg tobak af de samme sorter, med undtagelse af sorten Basmas. Det tredje parti bestod af 1 519 991 kg tobak af de samme sorter som det andet parti. Det fjerde parti bestod af 425 698 kg tobak og kun af sorterne Mavra og Basmas. Sagsoegeren afgav bud paa det foerste og det andet parti (paa henholdsvis 76,11 GRD og 63,11 GRD pr. kg). Kommissionen besluttede imidlertid den 14. juni 1990 ikke at acceptere de bud, de bydende havde afgivet, med den begrundelse, at de priser, der var budt, indebar en risiko for forstyrrelse af markedet.

6 Den anden af de omtvistede licitationer blev afholdt efter Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1560/90 af 8. juni 1990 om udbydelse i licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det graeske interventionsorgan ligger inde med (3). Den vedroerte de samme fire partier raatobak i baller. Sagsoegeren afgav bud paa det foerste og det fjerde parti (paa henholdsvis 91,11 GRD og 101,11 GRD pr. kg). Den 7. august 1990 gav Kommissionen en anden af de bydende tilslag paa det andet parti (til et beloeb af 102 GRD pr. kg), men forkastede alle buddene paa det foerste, det tredje og det fjerde parti, idet den paaberaabte sig, at der var risiko for forstyrrelse af markedet.

7 Den tredje af de omtvistede licitationer blev afholdt over de sidste tre partier efter Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2610/90 af 10. september 1990 om udbydelse i licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det graeske interventionsorgan ligger inde med (4). Sagsoegeren afgav bud paa de tre partier (paa henholdsvis 152,26 GRD, 132,26 GRD og 121,26 GRD pr. kg). Paa ny besluttede Kommissionen, den 16. november 1990, ikke at acceptere de bud, der var afgivet af de bydende, med den begrundelse, at de priser, der var budt, risikerede at give anledning til en unormal udvikling paa markedet.

8 Den fjerde licitation blev afholdt efter Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2436/91 af 7. august 1991 om licitation med henblik paa salg til udfoersel af tobak i baller, som det tyske, det graeske og det italienske interventionsorgan ligger inde med (5). Den samlede maengde paa 105 486 276 kg var opdelt i 11 partier, fordelt paa fire grupper. Hver gruppe af partier kunne foerst udbydes, naar der var givet tilslag for den foregaaende gruppe. Maalet var at opnaa bud paa alle tobakssorter, saaledes at de mindst efterspurgte sorter skulle saelges foerst. I hvert parti var der tobakker af en bestemt sort, som de forskellige interventionsorganer i de beroerte medlemsstater laa inde med. Det sagsoegende selskab var interesseret i nogle af disse partier. Dets bud, som vedroerte en mindre maengde end den, der var fastsat for de paagaeldende partier, blev forkastet, fordi de ikke var i overensstemmelse med licitationsbetingelserne.

9 Efter at det sagsoegende selskab den 13. september 1991 havde skrevet til det medlem af Kommissionen, der var ansvarligt for landbrug, for at faa forordning nr. 2436/91 suspenderet, uden dog at faa et efter selskabets mening tilfredsstillende svar, anlagde det sag ved Domstolen med paastand om annullation, dels af forordningen, dels af Kommissionens bekendtgoerelse af licitation nr. 91/C/213/04, offentliggjort i medfoer af den naevnte forordning (sag C-232/91). Det fremsatte endvidere en begaering om foreloebige forholdsregler i form af suspension af den anfaegtede forordning (sag C-232/91 R). Da det sagsoegende selskab ikke var individuelt beroert af de anfaegtede retsakter, blev dets paastand vedroerende realiteten afvist ved kendelse af 14. november 1991, Petridi og Kapnemporon Makedonias mod Kommissionen (6). Sagsoegerens begaering om foreloebige forholdsregler blev ikke taget til foelge, jf. kendelse af 10. januar 1992.

10 Ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 162/92 af 24. januar 1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2436/91 (7) blev de sidste tre partier fra den fjerde licitation opdelt i ti partier med den begrundelse, at man kunne forvente en vaerdiforoegelse, hvis der skelnedes efter det aar, hvor tobakken var hoestet.

De relevante retsforskrifter

11 Den 21. april 1970 vedtog Raadet forordning (EOEF) nr. 727/70 om oprettelse af en faelles markedsordning for raatobak (8). En af de vaesentligste mekanismer i denne faelles markedsordning er forpligtelsen for interventionsorganerne i medlemsstaterne til at opkoebe bladtobak, som er hoestet i Faellesskabet og ikke er afsat ad de normale kanaler, til interventionsprisen. Afsaetningen af den opkoebte tobak skal ske saaledes, at enhver forstyrrelse af markedet undgaas, og saaledes, at der sikres koeberne lige adgang til varerne og ligelig behandling (artikel 7, stk. 2, andet afsnit).

12 Artikel 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 327/71 af 15. februar 1971 om fastsaettelse af visse almindelige regler for kontrakter om den foerste bearbejdning og behandling, for oplagringskontrakter samt for afsaetningen af den tobak, som interventionsorganerne ligger inde med (9), bestemmer, at afsaetningen sker paa grundlag af prisbetingelser, der fastsaettes i hvert enkelt tilfaelde, bl.a. under hensyntagen til markedets udvikling og behov.

13 Artikel 1 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3389/73 af 13. december 1973 om fastsaettelse af fremgangsmaaden og betingelserne for salg af den tobak, som interventionsorganerne ligger inde med (10), en forordning, som er blevet aendret flere gange, bestemmer:

»1. Tobak i baller, som interventionsorganerne ligger inde med, bringes i handelen paa ny ved licitation eller offentlige auktioner.

2. Ved licitation forstaas, at en kreds af interesserede opfordres til i indbyrdes konkurrence at afgive bud, idet tilslaget gives den, der afgiver det gunstigste bud, som er i overensstemmelse med denne forordning.

...«

14 I artikel 6, stk. 1, hedder det med hensyn til licitationens forloeb:

»Inden for 15 dage efter udloebet af den frist, der er fastsat for indgivelse af bud, og i betragtning af buddene, fastsaettes ifoelge den i artikel 17 i forordning (EOEF) nr. 727/70 naevnte fremgangsmaade en minimumssalgspris for hvert parti eller besluttes, at licitationen skal vaere uden virkning.«

15 Oprindelig bestemte forordningens artikel 5, stk. 1, foelgende:

»Hver af de bydende skal stille en sikkerhed paa 0,28 RE pr. kilo raatobak hos det paagaeldende interventionsorgan.«

Sikkerheden blev sat op til 0,339 ECU/kg ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3263/85 af 21. november 1985 om aendring af forordning nr. 3389/73 (11). Uanset artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3389/73 blev den sat op til 0,7 ECU/kg tobak i baller ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3040/91 af 15. oktober 1991 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2436/91 (12).

Retsforhandlingerne ved Retten

16 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 24. juli 1995 anlagde Petrides erstatningssoegsmaal mod Kommissionen i medfoer af EF-traktatens artikel 215, stk. 2.

17 Ved dom af 17. december 1997 erklaerede Retten sagen foraeldet for saa vidt angik den foerste licitation og frifandt Kommissionen for saa vidt angik de tre andre licitationer; det blev paalagt sagsoegeren at betale sagens omkostninger.

Anbringender

18 Appellanten har paaberaabt sig foelgende anbringender i forbindelse med appellen:

- manglende begrundelse for saa vidt angaar opfyldelsen af maalsaetningen om at »undgaa forstyrrelser af markedet« i forbindelse med den anden og den tredje licitation

- fejlagtig bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder ved undersoegelsen af proportionalitetsprincippet i forbindelse med den anden licitation

- forkert gengivelse af de fremlagte beviser i forbindelse med den paastaaede tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet ved den anden licitation

- tilsidesaettelse af artikel 1 og 6 i forordning nr. 3389/73 og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 727/70

- tilsidesaettelse af kontradiktionsprincippet og princippet om parternes ligestilling

- fejlagtig bedoemmelse af appellantens anbringender vedroerende ligebehandlingsprincippet og forhoejelsen af sikkerheden i forbindelse med den fjerde licitation

- tilsidesaettelse af forordning nr. 3389/73.

Foer jeg indleder undersoegelsen af disse anbringender, skal det understreges, at jeg i forbindelse hermed kun vil inddrage de anbringender, som er fremfoert i appelskriftet, og de argumenter, som fremgaar af replikken, i det omfang de uddyber eller kaster lys over disse anbringender. Det er paa denne maade, bestemmelsen i procesreglementets artikel 117, stk. 1, om, at der »ud over appelskrift og svarskrift kan [...] afgives replik og duplik«, skal fortolkes.

A - Foerste anbringende: manglende begrundelse for saa vidt angaar opfyldelsen af maalsaetningen om at »undgaa forstyrrelser af markedet« i forbindelse med den anden og den tredje licitation

19 Med dette anbringende synes appellanten at ville goere gaeldende, at den anfaegtede dom ikke indeholder nogen redegoerelse for, i hvilket omfang Kommissionens fremgangsmaade i forbindelse med den anden og den tredje licitation var egnet til at opfylde maalsaetningen om at »undgaa forstyrrelser af markedet«. Petrides har gjort gaeldende, at en saadan redegoerelse er af betydning ved undersoegelsen af, om proportionalitetsprincippet blev overholdt i forbindelse med disse licitationer.

20 Kommissionen har anfoert, at dette anbringende ikke er andet end en paastand, og har derfor udtrykt tvivl om, hvorvidt det kan realitetsbehandles.

Efter foerst at have erindret om, at det paahvilede sagsoegeren at foere bevis for den paastaaede tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet for Retten, anfoerer Kommissionen, at Retten, stillet over for Petrides' upraecise paastande, foerst karakteriserede maalsaetningen om at undgaa forstyrrelser af markedet som egnet til - hvis den ikke opfyldes - at medfoere annullation af de retsakter, som den administrerende institution har udstedt (praemis 50 og 51 i den anfaegtede dom), hvorefter den fastslog, hvori en saadan manglende opfyldelse af maalsaetningen kunne give sig udtryk, nemlig i uvidenhed om markedspriserne eller - hvilket er det samme - i afsaetning af de paagaeldende varer til priser, som er for lave i forhold til markedspriserne. Endelig erklaeres det i den anfaegtede dom for bevist, at Kommissionen i forbindelse med den tredje licitation fik de erhvervsdrivende til at tilbyde priser, der laa over dem, der var budt under den anden licitation, og paa grundlag heraf kunne Retten fastslaa, at paastanden om uvidenhed om priserne fra Kommissionens side ikke var begrundet. Ifoelge Kommissionen lagde Retten tilsvarende betragtninger til grund i forbindelse med den tredje licitation.

21 Det boer naevnes, at det paahvilede appellanten for Retten at goere gaeldende, at den sagsoegte institutions adfaerd var retsstridig - hvilket er en betingelse for, at Faellesskabet kan ifalde ansvar - eftersom en institutions retsstridige adfaerd hverken kan forudsaettes eller undersoeges ex officio i forbindelse med et erstatningssoegsmaal. Det tilkommer derimod Retten at vurdere, om de fremfoerte argumenter er berettigede.

For saa vidt angaar Kommissionens paastaaede manglende opfyldelse af forpligtelsen til at undgaa forstyrrelser af markedet i forbindelse med afsaetningen af tobak, som interventionsorganerne ligger inde med, bestod Rettens opgave saaledes ikke i at fastslaa, at Kommissionen med sin adfaerd var tro mod denne maalsaetning, men snarere i at undersoege, om det kunne udledes af de foreliggende oplysninger, at maalsaetningen ikke var opfyldt, og - hvis dette var tilfaeldet - at institutionen havde handlet retsstridigt. Det tilkom altsaa sagsoegeren i det mindste at anfoere holdepunkter for, at Kommissionen ved at forkaste dets bud i forbindelse med den anden og den tredje licitation havde handlet retsstridigt, og ikke Retten at bevise det modsatte. Det er, for saa vidt angaar den anden licitation, saadan, man skal forstaa den anfaegtede doms praemis 52, hvori det blot konstateres, at paastanden om, at Kommissionen var uvidende om markedspriserne, ikke er i overensstemmelse med de faktiske omstaendigheder. Naar den paastaaede retsstridighed ikke foreligger, maa anbringendet forkastes. I forbindelse med den tredje licitation anfoeres det paa samme maade i den anfaegtede doms praemis 64, at »sagsoegeren ikke [har] fremfoert nogen beviser for, at Kommissionen - da den den 16. november 1990 besluttede at forkaste alle buddene for ikke at forstyrre markedet - ikke tog hensyn til markedets behov [...]. Indtil det modsatte bevises, viser den omstaendighed, at Kommissionen havde til hensigt ikke at forstyrre markedet, imidlertid, at den tog hensyn til markedets udvikling og behov, i hvert fald som den bedoemte disse forhold paa dette tidspunkt«.

Paa baggrund af det anfoerte maa dette anbringende anses for virkningsloest, for saa vidt som dets genstand udgoeres af et forhold, der - selv hvis det anerkendes - ikke kan foere til annullation af den afgoerelse, som er truffet i foerste instans. Der kan derfor ikke gives appellanten medhold i dette anbringende.

B - Andet anbringende: fejlagtig bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder ved undersoegelsen af proportionalitetsprincippet i forbindelse med den anden licitation

22 Dette anbringende synes at maatte opdeles i to. Petrides har for det foerste gjort gaeldende, at Retten har tilsidesat proportionalitetsprincippet ved at finde, at Kommissionens beslutning af 7. august 1990, som blev vedtaget i forbindelse med den anden licitation, var egnet til at opfylde maalsaetningen om ikke at forstyrre markedet. Denne beslutning indebar ifoelge appellanten to modstridende foranstaltninger: Paa den ene side blev der givet tilslag paa det andet parti, og paa den anden side blev buddene paa det fjerde parti forkastet. Sidstnaevnte foranstaltning er desuden ifoelge appellanten i modstrid med udbuddets ordlyd og med artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 3389/73, som bestemmer, at tilslaget gives den, der afgiver det gunstigste bud (jf. punkt 13 ovenfor).

Appellanten kritiserer for det andet Retten for at have fundet, at Kommissionens beslutning om at forkaste buddene i forbindelse med den anden licitation fik de erhvervsdrivende til at tilbyde hoejere priser under den efterfoelgende licitation, hvorved Retten ville godtgoere, at beslutningen om at forkaste buddene var egnet til at virkeliggoere maalsaetningen om ikke at forstyrre markedet. Appellanten mener, at denne egnethed i forhold til maalsaetningen kun kan bedoemmes paa grundlag af de oplysninger, som forelaa paa tidspunktet for beslutningens vedtagelse, og ikke efterfoelgende.

23 For saa vidt angaar anbringendets foerste del har Kommissionen anfoert, at de argumenter, som underbygger det, er nye, og at anbringendet derfor maa forkastes. Det er min opfattelse, at selv om de specifikke argumenter er nye, saa er selve anbringendet det ikke, men det boer alligevel forkastes af de grunde, som anfoeres nedenfor.

Appellanten klagede allerede over for Retten over, at Kommissionen ikke havde overholdt proportionalitetsprincippet i forbindelse med den anden licitation. Efter foerst at have opremset de elementer, som indgaar i begrebet proportionalitet, naaede Retten frem til den konklusion, at sagsoegeren ikke naermere havde anfoert, i forhold til hvilket maal Kommissionens handlemaade skulle anses for at vaere unoedvendig og uhensigtsmaessig. Alligevel fortsatte Retten med at undersoege, om Kommissionens adfaerd var forenelig med maalsaetningen om ikke at forstyrre markedet, og konkluderede, at sagsoegerens argument - om den paastaaede uvidenhed om priserne fra Kommissionens side - ikke kunne paaberaabes med henblik paa at goere gaeldende, at beslutningen af 7. august 1990 var i strid med denne maalsaetning.

Kort sagt forsoeger appellanten med dette anbringende blot at faa Domstolen til at bedoemme de fremlagte beviser anderledes end Retten, hvilket Domstolen kun kan goere, hvis der er tale om en forkert gengivelse af beviserne, eller hvis det af de i sagen fremlagte dokumenter fremgaar, at Rettens konklusioner er materielt forkerte.

Da hverken det foerste eller det andet er tilfaeldet, boer den foerste del af anbringendet afvises.

24 Med hensyn til den anden del af dette anbringende er det aabenbart, at Retten med henvisningen til de hoejere bud, som Kommissionen opnaaede i forbindelse med den tredje licitation, efter at have forkastet de bud, som blev afgivet under den anden licitation, ikke soegte at godtgoere, at Kommissionens beslutning var berettiget i forhold til den i forordningen fastsatte maalsaetning om ikke at forstyrre markedet, men ganske enkelt at imoedegaa Petrides' argument om, at den manglende opfyldelse af denne maalsaetning skyldtes Kommissionens uvidenhed om priserne. Den, som forkaster et tilbud og herefter opnaar et mere gunstigt tilbud, er nok ikke uvidende om markedspriserne.

Under alle omstaendigheder vedroerer hele dette spoergsmaal ene og alene bedoemmelsen af de faktiske omstaendigheder, som det suveraent tilkommer Retten at foretage. Det kan derfor ikke rejses i en appelsag.

Ogsaa den anden del af anbringendet boer derfor afvises.

C - Tredje anbringende: forkert gengivelse af de fremlagte beviser i forbindelse med den paastaaede tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet ved den anden licitation

25 I forbindelse med dette anbringende har appellanten gjort gaeldende, at Retten for at kunne forkaste anbringendet om tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet i forbindelse med den anden licitation har forvansket oplysningerne i referatet af et moede i Forvaltningskomitéen for Tobak og i Revisionsrettens saerberetning om det forhold, at Petrides' bud var klart hoejere. Det fremgaar saaledes klart af naevnte referat, at appellantens bud paa det fjerde parti, som blev forkastet, udgjorde 75% af tobakkens vaerdi, mens buddet fra en anden af de bydende paa det andet parti, som blev accepteret, kun udgjorde 23% af produktets reelle vaerdi. Revisionsretten naaede frem til et tilsvarende resultat i sin beretning (punkt 4.53, 4.54 og 4.55).

26 Det er Kommissionens opfattelse, at dette anbringende vedroerer Rettens bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder og derfor boer afvises.

27 Det er klart, at den af appellanten paastaaede »forkerte gengivelse« af oplysningerne i disse to dokumenter slet ikke bestaar i, at Retten helt eller delvist har naegtet at tillaegge disse dokumenter beviskraft, men at Retten ikke har udledt de samme konklusioner af disse beviser som appellanten. Dette anbringende er saaledes en ordret gengivelse af et af de anbringender, appellanten fremfoerte for Retten, og det er baseret paa de samme faktiske omstaendigheder, paa grundlag af hvilke Retten forkastede det. Fremsaettelsen heraf svarer derfor til at anmode Domstolen om at foretage en ny bedoemmelse af et allerede fremfoert argument, hvilket gaar ud over den kompetence, der er tillagt Domstolen i medfoer af statuttens artikel 49.

Det tredje anbringende boer derfor afvises.

D - Fjerde anbringende: tilsidesaettelse af artikel 1 og 6 i forordning nr. 3389/73 og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 727/70

28 Ifoelge appellanten tilsidesaetter Retten med den anfaegtede dom artikel 1 og 6 i forordning nr. 3389/73 og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 727/70, naar den i praemis 58 og 66 anerkender, at Kommissionen har et vidt skoen i forbindelse med administrationen af den faelles markedsordning for raatobak. Petrides mener, at selv om faellesskabsinstitutionerne skal indroemmes en saadan skoensbefoejelse, naar de foretager oekonomisk-politiske valg, skal samme befoejelse ikke gaelde for rent forvaltningsmaessige beslutninger vedroerende en bestemt landbrugssektor som de omtvistede beslutninger. Appellanten mener endvidere, at selv om Kommissionen i henhold til forordning nr. 3389/73 kan naegte at give tilslag paa et parti og i givet fald fastsaette en minimumssalgspris for dette parti, forpligter forordningen samtidig Kommissionen til at anvende denne minimumssalgspris paa partier i den foelgende licitation.

29 Det skal for det foerste naevnes, at de beslutninger vedroerende tilslag, som Kommissionen traeffer i forbindelse med forvaltningen af den faelles markedsordning for raatobak, afhaenger af bedoemmelsen af indviklede oekonomiske forhold. Som anfoert af Kommissionen, er spoergsmaalet om, hvorvidt der er risiko for forstyrrelse af markedet, ifoelge sagens natur indviklet, og det kan aldrig afgoeres rent rutinemaessigt eller efter faste regler. Det har Domstolen fastslaaet i sin dom af 7. april 1992 (13) vedroerende Kommissionens forvaltning af markedsordningen for alkohol fremstillet af vin. I forordning (EOEF) nr. 3877/88 (14), som regulerer visse aspekter af den faelles markedsordning for denne sektor, fastsaettes nemlig en licitationsprocedure svarende til den, som naervaerende sag vedroerer, hvorved Kommissionen indroemmes tilsvarende befoejelser som de her omtvistede. Samtidig paalaegger forordning nr. 3877/88 Kommissionen en forpligtelse til under alle licitationsprocedurer at soerge for, at forskellige maalsaetninger opfyldes, hvoraf en er at »undgaa forstyrrelser paa markedet«. I forbindelse med bedoemmelsen af retmaessigheden af en beslutning truffet af Kommissionen om ikke at give tilslag ved en licitation paa grund af risikoen for forstyrrelse af markedet udtalte Domstolen netop, at »der ved forordning nr. 3877/88 er tillagt Kommissionen et vidt skoen med hensyn til indviklede oekonomiske forhold« (15).

Det samme maa gaelde i den foreliggende sag. Naar der er tale om omraader, inden for hvilke institutionerne raader over vide skoensbefoejelser, ifalder Faellesskabet derfor ikke noedvendigvis ansvar - selv for afgoerelser, som senere maatte vise sig at vaere kritisable - medmindre institutionen har anlagt et aabenbart urigtigt skoen (16).

30 For saa vidt angaar den paastaaede tilsidesaettelse af artikel 1 og 6 i forordning nr. 3389/73 er appellantens argumenter nye, og de boer derfor afvises. Det er saaledes fastslaaet, at »[e]n parts adgang til foerst for Domstolen at fremfoere et anbringende, der ikke er blevet fremfoert for Retten, er ensbetydende med en adgang til at forelaegge Domstolen - der har en begraenset kompetence i appelsager - en mere omfattende tvist end den, der blev forelagt Retten. Under en appel har Domstolen saaledes kun kompetence til at tage stilling til den retlige afgoerelse, der er blevet truffet vedroerende de anbringender, der er blevet behandlet i foerste instans« (17).

31 Desuden kan den besynderlige fortolkning af bestemmelserne i forordning nr. 3389/73, som Petrides anlaegger, ikke alene ikke praecist udledes af dens ordlyd, den foerer ogsaa til aabenbart absurde resultater. Det giver saaledes ikke mening, at den af Kommissionen fastsatte minimumssalgspris for et bestemt parti absolut skal gaelde for alle andre partier, som udbydes i forbindelse med samme licitationsprocedure, naar produktets kvalitet og andre karakteristika kan vaere meget forskellige, saadan som det kan vaere tilfaeldet i praksis, og saadan som det netop var tilfaeldet i forbindelse med den tredje licitation.

Det fjerde anbringende boer derfor faa samme skaebne som de foregaaende og forkastes.

E - Femte anbringende: tilsidesaettelse af kontradiktionsprincippet og princippet om parternes ligestilling

32 Med dette anbringende har Petrides gjort gaeldende, at Retten alene har stoettet sig paa de dokumenter, Kommissionen henviste til i sin besvarelse af de skriftlige spoergsmaal fra Retten, da den fastslog, at der ikke kunne gives appellanten medhold i anbringendet om, at den fjerde licitation var retsstridig, og i anbringendet om forhoejelsen af sikkerheden. Under hensyntagen til det tidspunkt, hvorpaa dette dokument blev fremlagt, og dets komplicerede indhold er de krav, der foelger af kontradiktionsprincippet og af princippet om parternes ligestilling, ifoelge appellanten ikke blevet overholdt under proceduren, eftersom selskabet ikke fik mulighed for at verificere de fremlagte oplysninger. Desuden blev Kommissionens besvarelse indleveret til Rettens Justitskontor en dag senere end den fastsatte frist.

33 Det er ikke noedvendigt at undersoege, om perioden fra meddelelsen til appellanten af Kommissionens besvarelse - som blev indleveret til Rettens Justitskontor den 15. april 1997 - til afholdelsen af retsmoedet den 2. maj 1997 var tilstraekkelig lang til, at appellantens advokater kunne goere sig bekendt med dens indhold og eventuelt anfaegte den, men skal blot konstateres, at appellanten havde mulighed for senest under retsmoedet at fremsaette alle de bemaerkninger vedroerende denne besvarelse, som selskabet fandt hensigtsmaessige. Da appellanten ikke gjorde dette og heller ikke hverken anmodede om udsaettelse af retsmoedet med henblik paa at kunne gennemgaa Kommissionens besvarelse noeje eller som en sidste udvej tog forbehold eller protesterede, maa det skulle forstaas saaledes, at appellanten var indforstaaet med den relativt korte frist og gav afkald paa en eventuel processuel garanti, som selskabet navnlig havde kunnet udlede af kravene til en kontradiktorisk procedure.

Den forsinkede indlevering af besvarelsen, som appellanten foreholder Kommissionen, og som denne bestrider, er, for saa vidt som det ikke er bevist, at den har indflydelse paa appellantens ret til kontradiktion - eller, som det udtrykkes i artikel 51 i EF-statutten for Domstolen, at den kraenker appellantens interesser - et rent processuelt spoergsmaal, som alene Retten har kompetence til at behandle. Dette forhold er saaledes ikke af en saadan art, at det kan foere til annullation af den afgoerelse, som er truffet i foerste instans.

Paa baggrund af det anfoerte boer der derfor heller ikke gives appellanten medhold i det femte anbringende.

F - Sjette anbringende: fejlagtig bedoemmelse af appellantens anbringender vedroerende ligebehandlingsprincippet og forhoejelsen af sikkerheden i forbindelse med den fjerde licitation

34 Appellanten har anfoert, at Retten ved at undersoege retmaessigheden af hver af de foranstaltninger, som Kommissionen vedtog, enkeltvis, ikke tog hensyn til appellantens argumentation, som skulle vise, at institutionens handlinger var retsstridige, naar hensaas til disse foranstaltninger som helhed.

35 Kommissionen har gjort gaeldende, at Retten i overensstemmelse med dens procesreglement kan opbygge sine domme, som den finder det hensigtsmaessigt. Det er desuden Kommissionens opfattelse, at appellanten hverken har godtgjort, at det ville vaere lovligt at behandle de forskellige handlinger, som denne appel vedroerer, under ét, eller har forklaret, hvordan selskabet skulle have lidt skade som foelge af, at der ikke blev anlagt en saadan helhedsbetragtning.

36 Saa vidt jeg kan se, blander appellanten begreberne retsstridig adfaerd og skade sammen. Som anfoert af Kommissionen, kan flere retmaessige handlinger set som en helhed ikke blive retsstridige, hvilket ikke noedvendigvis er tilfaeldet, naar en skade er foraarsaget af flere forskellige handlinger. En handling, som ikke i sig selv er skadevoldende, kan nemlig blive det sammen med andre handlinger. Da Rettens analyse imidlertid kun omfattede spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens adfaerd var lovlig, uden at der var grund til at undersoege, om de andre betingelser for ansvar uden for kontraktforhold var opfyldt (18), kan et saadant argument ikke goeres gaeldende under en appel.

37 I oevrigt fremlaegger Petrides intetsteds nye oplysninger, som ville kunne godtgoere, at faellesskabsinstitutionens adfaerd var retsstridig, saadan som det ifoelge selskabet ville vaere fremgaaet af en samlet bedoemmelse af de omtvistede handlinger.

38 Af disse grunde boer der derfor heller ikke gives appellanten medhold i det sjette anbringende.

G - Syvende anbringende: tilsidesaettelse af forordning nr. 3389/73

39 Appellanten goer med dette sidste anbringende gaeldende, at Retten - efter appellantens opfattelse - begik en retlig fejl, da den i praemis 90 i den anfaegtede dom anerkendte, at Kommissionen var berettiget til forkorte fristen mellem licitationsbekendtgoerelsen og indgivelsen af bud fra 45 til 20 dage. Ifoelge Petrides er forordning nr. 3389/73 om fastsaettelse af fremgangsmaaden og betingelserne for salg af den tobak, som interventionsorganerne ligger inde med, en vaesentlig retsakt, som har en hoejere rang.

40 Dette anbringende er helt ubegrundet. I artikel 3 i Kommissionens forordning nr. 3389/73 fastsattes en periode paa 45 dage mellem licitationsbekendtgoerelsen og fristen for indgivelse af bud. Med henblik paa den fjerde licitation blev denne frist nedsat til 20 dage ved en aendring af den naevnte artikel i kraft af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 395/90 af 15. februar 1990 om aendring af forordning nr. 3389/73 (EFT L 42, s. 46), som har samme rang. Lex posterior derogat anterior. Som Retten ogsaa anfoerte, forfulgte denne aendring objektive og ikke-diskriminerende maal (behovet for at saelge partierne hurtigere foer oprettelsen af den nye faelles markedsordning), og den faldt inden for graenserne for det vide skoen, som er tillagt Kommissionen paa den faelles landbrugspolitiks omraade.

Dette anbringende boer derfor betragtes som ubegrundet og forkastes.

Sagens omkostninger

41 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, som i henhold til artikel 118 finder anvendelse paa appelsager, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Hvis de anbringender, som appellanten har fremfoert, forkastes eller afvises, som jeg foreslaar, boer det derfor paalaegges appellanten at betale sagens omkostninger.

Forslag til afgoerelse

42 Af de anfoerte grunde skal jeg foreslaa Domstolen at afvise det andet og det tredje anbringende, som er fremfoert i denne appelsag, at forkaste de oevrige anbringender og at paalaegge appellanten at betale sagens omkostninger.

(1)Sag T-152/95, Petrides mod Kommissionen, Sml. II, s. 2427.

(2) - EFT L 93, s. 7.

(3) - EFT L 148, s. 7.

(4) - EFT L 248, s. 5.

(5) - EFT L 222, s. 23.

(6) - Forenede sager C-232/91 og C-233/91, Sml. I, s. 5351.

(7) - EFT L 18, s. 16.

(8) - EFT 1970 I, s. 186.

(9) - EFT 1971 I, s. 70.

(10) - EFT L 345, s. 47.

(11) - EFT L 311, s. 22.

(12) - EFT L 288, s. 18.

(13) - Sag C-358/90, Compagnia italiana alcool mod Kommissionen, Sml. I, s. 2457.

(14) - Raadets forordning af 12.12.1988 om generelle regler for afsaetning af alkohol, der er fremstillet i henhold til de i artikel 35, 36 og 39 i forordning (EOEF) nr. 822/87 omhandlede destillationer, og som interventionsorganerne ligger inde med (EFT L 346, s. 7).

(15) - Praemis 42, Sml. I, s. 2503, min fremhaevelse.

(16) - Dom af 11.3.1987, sag 27/85, Vandemoortele mod Kommissionen, Sml. s. 1129, praemis 31-34.

(17) - Dom af 1.6.1994, sag C-136/92 P, Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl., Sml. I, s. 1981, praemis 59.

(18) - Jf. den anfaegtede doms praemis 108.