DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/5

Sag anlagt den 9. december 2010 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-574/10)

2011/C 72/08

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved G. Wilms og C. Zadra, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Sagsøgerens påstande

— Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 9 og 20 sammenholdt med artikel 23-55 i direktiv 2004/18/EF (1), da Niedernhausen Kommune har overdraget arkitektydelser til saneringen af Autalhalle uden en udbudsprocedure på europæisk plan.

— Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Genstanden for det foreliggende søgsmål er de gensidigt bebyrdende tjenesteydelsesaftaler om arkitektydelser, som Niedernhausen Kommune som ordregivende myndighed indgik med et ingeniørfirma. På trods af, at alle de omtvistede arkitektydelser vedrørte et enkelt bygge- og anlægsprojekt, nemlig saneringen af Autalhalle, blev de tildelt det samme ingeniørfirma som separate projekteringsydelser for de enkelte bygningsdele uden at gennemføre en udbudsprocedure på europæisk plan. Kontraktværdien blev tilsvarende også fastsat separat for de enkelte kontrakter.

De foreliggende arkitektaftaler er gensidigt bebyrdende aftaler, der vedrører tjenesteydelser som omhandlet i artikel 1, stk. 2, litra d), i direktiv 2004/18/EF. Arkitektydelser er ifølge kategori 12 i bilag II A til direktivet prioritetstjenester.

Kommissionen er af den opfattelse, at det med de omtvistede projekteringsydelser drejer sig om en enkelt procedure for indgåelse af en offentlig kontrakt, i forhold til hvilken de objektive grunde for en opdeling på separate enkeltkontrakter på ingen måde er åbenbare. Det drejer sig om delydelser, der planlægges, besluttes og gennemføres som et samlet projekt til sanering af en enkelt bygning. Kontrakterne tjente dette ene formål og indgår i en snæver geografisk, økonomisk og funktionel sammenhæng. Derfor burde kontraktværdien have været fastsat på grundlag af den samlede værdi af de arkitektydelser, som præsteres inden for rammerne af saneringen. I dette tilfælde ville kontraktværdien have overskredet den i artikel 7, litra b), i direktiv 2004/18/EF fastsatte tærskelværdi, og arkitektaftalen skulle have været udbudt i licitation på europæisk plan.

Ved selve den bygningsmæssige sanering af Autalhalle drejer det sig om en enkelt bygge- og anlægskontrakt som omhandlet i europæisk udbudsret. Der foreligger i hvert fald et stærkt indicium for, at også den tilhørende projektering skal anses som et enkelt projekt til indkøb af tjenesteydelser. Hvis arkitektydelser som i det foreliggende tilfælde knytter sig til en enkelt bygge- og anlægskontrakt, og ydelsernes indhold bestemmes af det planlagte bygge- og anlægsobjekt, foreligger der ikke nogen rimelig grund til at vælge en anden beregningsmåde. Arkitektydelser hører på en vis måde til bygge- og anlægsprojektet. Det er ikke åbenbart for Kommissionen, hvorfor et enkelt bygge- og anlægsprojekt skulle kræve arkitektydelser, som ikke er en del af helheden.

Domstolen anser den økonomiske og tekniske funktion, der i kontraktens enkelte bestanddele udgør en helhed, som et indicium for, at der foreligger en enkelt procedure for indgåelse af en offentlig kontrakt. Det såkaldte funktionelle betragtningskriterium er dog udviklet i forhold til byggeentrepriser, men Kommissionen er af den opfattelse, at dette også gælder for tjenesteydelsesaftaler. Kriteriet vedrørende projekteringsydelsens økonomiske og tekniske enhed er i det foreliggende tilfælde opfyldt for de enkelte bygningsdele, da det drejer sig om saneringen af en enkelt bygning.

En næsten vilkårlig opdeling af kontrakter vil være i strid med direktivets effet utile. Den ville nemlig ofte føre til, at tærskelværdien ved et kunstigt indgreb ikke ville blive overskredet, og den ville dermed indebære en begrænsning af anvendelsesområdet. I Domstolens faste praksis understreges betydningen af direktivet om indgåelse af offentlige kontrakter for den frie udveksling af tjenesteydelser og for en fair konkurrence på EU-plan. En vilkårlig og usaglig »opsplittelse« af tjenesteydelsesaftaler, der udgør en helhed, ville undergrave disse mål.

Heller ikke budgetmæssige grunde for opdelingen i bygge- og anlægsafsnit kan retfærdiggøre en kunstig opdeling af en enkelt kontraktværdi. Det strider mod de europæiske udbudsdirektivers formål, hvis et enkelt projekt, som af rent budgetmæssige årsager udføres i flere etaper, alene af denne grund må anses for flere selvstændige kontrakter og dermed udelukket fra direktivets anvendelsesområde. Direktivets artikel 9, stk. 3, forbyder endvidere en sådan kunstig opdeling af et enkelt projekt.

Sammenfattende må det fastslås, at der ved de omtvistede kontrakter er tale om en procedure for indgåelse af en enkelt offentlig kontrakt, hvis værdi på tidspunktet for tildelingen af kontrakterne oversteg den i direktivet fastsatte tærskelværdi. Kontrakten skulle derfor have været udbudt i licitation på europæisk plan efter den procedure, der er fastsat i direktivet. Dette skete ikke, og Forbundsrepublikken Tyskland har derfor tilsidesat direktiv 2001/18/EF.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EFT L 134, s. 114).