ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Følgende tre betingelser skal være opfyldt, for at artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker finder anvendelse. For det første skal der være identitet eller lighed mellem de omtvistede varemærker, for det andet skal det ældre varemærke, der er påberåbt til støtte for indsigelsen, have et renommé, og for det tredje skal der være en risiko for, at brugen af det ansøgte varemærke uden rimelig grund vil medføre en utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé eller vil skade dette særpræg eller renommé. Disse tre betingelser er kumulative, og fraværet af én af dem vil være tilstrækkeligt til, at bestemmelsen ikke finder anvendelse.

Når krænkelserne omhandlet i nævnte forordnings artikel 8, stk. 5, indtræder, er de en konsekvens af, at der er en vis grad af lighed mellem de omtvistede varemærker, på grundlag af hvilken den berørte kundekreds forbinder disse to varemærker med hinanden, dvs. skaber en sammenhæng mellem disse, selv om den ikke forveksler dem.

Om der foreligger en sådan sammenhæng, skal afgøres efter en helhedsvurdering under hensyntagen til alle relevante faktorer i det foreliggende tilfælde, særligt graden af lighed mellem de omtvistede varemærker, arten af de varer eller tjenesteydelser, som de omtvistede varemærker hver især er registreret for, herunder graden af disse varers eller tjenesteydelsers nærhed eller manglende lighed og den berørte kundekreds, intensiteten af det ældre varemærkes renommé og risikoen for forveksling i kundekredsens bevidsthed.

(jf. præmis 14-16)
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 30. september 2009 — Nederlandene mod Kommissionen

(Sag T-55/07)

»EUGFL — Garantisektionen — udgifter, som er udelukket fra fællesskabsfinansiering — støtte til udvikling af landdistrikterne — overgangsforanstaltninger — begrebet »flerårige udgifter« — artikel 4, stk. 2 og 3, i forordning (EF) nr. 2603/1999«

1. Landbrug — fælles landbrugspolitik — finansiering over EUGFL (art. 10 EF; Rådets forordning nr. 1258/1999, art. 8, stk. 1) (jf. præmis 62 og 113)

2. Fællesskabsret — principper — beskyttelse af den berettigede forventning — betingelser [Rådets forordning nr. 729/70, art. 5, stk. 2, litra c)] (jf. præmis 99)

3. Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde (art. 253 EF) (jf. præmis 124 og 125)

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2006/932/EF af 14. december 2006 om udelukkelse fra fællesskabsfinansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbrug (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 355, s. 96), for så vidt beslutningen vedrører Nederlandene, nærmere bestemt med hensyn til den finansielle korrektion, der er foretaget for udgifter, der ikke kan gives tilskud til inden for rammerne af EUGFL, Garantisektionen, for 2002 på 5,67 mio. EUR.

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.

Rettens dom (Syvende Afdeling) af 30. september 2009 — Nederlandene mod Kommissionen

(Sag T-55/07)

»EUGFL — Garantisektionen — udgifter, som er udelukket fra fællesskabsfinansiering — støtte til udvikling af landdistrikterne — overgangsforanstaltninger — begrebet »flerårige udgifter« — artikel 4, stk. 2 og 3, i forordning (EF) nr. 2603/1999«

1. Landbrug — fælles landbrugspolitik — finansiering over EUGFL (art. 10 EF; Rådets forordning nr. 1258/1999, art. 8, stk. 1) (jf. præmis 62 og 113)

2. Fællesskabsret — principper — beskyttelse af den berettigede forventning — betingelser [Rådets forordning nr. 729/70, art. 5, stk. 2, litra c)] (jf. præmis 99)

3. Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde (art. 253 EF) (jf. præmis 124 og 125)

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2006/932/EF af 14. december 2006 om udelukkelse fra fællesskabsfinansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbrug (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 355, s. 96), for så vidt beslutningen vedrører Nederlandene, nærmere bestemt med hensyn til den finansielle korrektion, der er foretaget for udgifter, der ikke kan gives tilskud til inden for rammerne af EUGFL, Garantisektionen, for 2002 på 5,67 mio. EUR.

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 30. september 2009 — Frankrig mod Kommissionen

(Sag T-432/07)

»EUGFL — Garantisektionen — udgifter, som er udelukket fra fællesskabsfinansiering — frugt og grøntsager — betingelser for anerkendelse af producentorganisationer«

1. Landbrug — fælles markedsordning — frugt og grøntsager — producentorganisationer — finansiering over EUGFL — de nationale myndigheders anerkendelse af disse organisationer — betingelser [Rådets forordning nr. 1035/72 og nr. 2200/96, art. 11, stk. 1, litra b), og art. 11, stk. 2, litra d)] (jf. præmis 35-37)

2. Landbrug — fælles markedsordning — frugt og grøntsager — producentorganisationer — finansiering over EUGFL — de nationale myndigheders anerkendelse af disse organisationer — betingelser [Rådets forordning nr. 2200/96, art. 11, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 54-56)

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2007/647/EF af 3. oktober 2007 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 261, s. 28), for så vidt som den udelukker visse udgifter, som Den Franske Republik har afholdt til fordel for organisationer af producenter af frugt og grøntsager.

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.

Rettens dom (Syvende Afdeling) af 30. september 2009 — Frankrig mod Kommissionen

(Sag T-432/07)

»EUGFL — Garantisektionen — udgifter, som er udelukket fra fællesskabsfinansiering — frugt og grøntsager — betingelser for anerkendelse af producentorganisationer«

1. Landbrug — fælles markedsordning — frugt og grøntsager — producentorganisationer — finansiering over EUGFL — de nationale myndigheders anerkendelse af disse organisationer — betingelser [Rådets forordning nr. 1035/72 og nr. 2200/96, art. 11, stk. 1, litra b), og art. 11, stk. 2, litra d)] (jf. præmis 35-37)

2. Landbrug — fælles markedsordning — frugt og grøntsager — producentorganisationer — finansiering over EUGFL — de nationale myndigheders anerkendelse af disse organisationer — betingelser [Rådets forordning nr. 2200/96, art. 11, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 54-56)

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2007/647/EF af 3. oktober 2007 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 261, s. 28), for så vidt som den udelukker visse udgifter, som Den Franske Republik har afholdt til fordel for organisationer af producenter af frugt og grøntsager.

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
Såvel begrundelsen for en oprindelig afgørelse om indefrysning af midler som begrundelsen for de efterfølgende afgørelser skal henvise til ikke blot de lovfæstede betingelser for at anvende forordning nr. 2580/2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme, navnlig at der foreligger en national afgørelse truffet af en kompetent myndighed, men også til de specifikke og konkrete grunde til, at Rådet ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse finder, at den berørte bør være genstand for en indefrysning af midler.

Det fremgår desuden af artikel 1, stk. 6, i fælles holdning 2001/931 om anvendelse af specifikke foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme, hvortil artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2580/2001 også henviser, at når de efterfølgende afgørelser om indefrysning af midler skal ske efter en fornyet gennemgang af den berørtes situation, er det med henblik på at sikre, at det stadig er berettiget at lade den pågældende være opført på listen, i givet fald på grundlag af nye oplysninger eller beviser. Hvis begrundelsen for en efterfølgende indefrysning af midler imidlertid i det væsentlige er den samme som den, der allerede er henvist til i forbindelse med en forudgående afgørelse, kan en erklæring herom være tilstrækkelig, særligt hvis den berørte er en gruppe eller en enhed.

I denne henseende omfatter Rådets vide skønsbeføjelse med hensyn til de forhold, som skal tages i betragtning i forbindelse med vedtagelsen eller opretholdelsen af en indefrysning af midler, en vurdering af den trussel, som en person eller en enhed, der tidligere har begået terrorhandlinger, fortsat kan udgøre, uanset at den i kortere eller længere tid stiller sin terrorvirksomhed i bero. På denne baggrund, kan det ikke kræves af Rådet, at det mere specifikt angiver, på hvilken måde indefrysningen af dennes midler konkret kan bidrage til terrorbekæmpelsen, eller at det fremlægger beviser, der godtgør, at den pågældende ville kunne anvende sine midler til at begå eller lette gennemførelsen af fremtidige terrorhandlinger.

(jf. præmis 60-62, 65 og 66)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 28-30 og 53-61)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål

–

anbringender

–

manglende eller utilstrækkelig begrundelse

–

fejlvurdering (art. 230 EF) (jf. præmis 36-39, 48, 50-52, 66, 67, 70, 74 og 77)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 465 endelig af 23. februar 2006 vedrørende krav om tilbagebetaling af et forskud plus morarenter, der var ydet i henhold til en kontrakt om finansiel støtte indgået inden for rammerne af programmet PRINCE med henblik på et projekt benævnt »The EURO – Its genuine and essential impact on schoolchildren« (Eurogenesis) vedrørende forberedelsen af skoleelever til indførelsen af euroen.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) KEK Diavlos betaler sagens omkostninger.
Der er for den gennemsnitlige tyske forbruger en risiko for forveksling i henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker mellem ordmærket LIFE BLOG, som er ansøgt registreret som EF-varemærke for varer henhørende under klasse 9, 38 og 41 i Nicearrangementet, og ordmærket LIFE, der tidligere er registreret i Tyskland for varer i klasse 1, 7-11, 16, 21, 28, 37, 38, 41 og 42.

De omhandlede varer og tjenesteydelser er delvist af samme art og delvist af lignende art. Helhedsindtrykket af de omtvistede tegn er desuden egnet til at skabe en tilstrækkelig grad af lighed mellem dem til, at der opstår en risiko for forveksling i forbrugerens bevidsthed. Selv såfremt det må antages, at den relevante kundekreds, og herunder de personer, der har et skærpet opmærksomhedsniveau, skulle være i stand til at skelne mellem de omtvistede tegn, vil de ikke desto mindre kunne foranlediges til at tro, at varemærkerne hidrører fra den samme virksomhed eller i givet fald fra økonomisk forbundne virksomheder, som er identificeret ved ordet »life«.

I den foreliggende sag er der ikke grundlag for at hævde, at ordet »life« er mindre fremtrædende end ordet »blog« i det ansøgte varemærke. I det foreliggende tilfælde forekommer uligheden mellem de omhandlede tegn, der består i det ansøgte varemærkes sidste ord, ikke at være tilstrækkelig til at opveje den fastslåede lighed mellem en af de to bestanddele i det ansøgte varemærke og det ældre varemærkes eneste bestanddel

Selv hvis det antages, at der findes en virkelig begrebsmæssig forskel på tegnene, kan denne i øvrigt ikke anses for at opveje de visuelle og fonetiske ligheder.

Der kan endvidere være en risiko for forveksling, selv om der er tale om et ældre varemærke med en svag grad af særpræg og et ansøgt varemærke, der ikke er en fuldstændig gengivelse heraf, herunder særligt som følge af ligheden mellem tegnene og mellem de omfattede varer eller tjenesteydelser.

Det følger af det anførte, at graden af lighed mellem de omhandlede varemærker og identiteten eller graden af lighed mellem de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af disse mærker, kumulativt er tilstrækkeligt høj til at fastslå, at der hos den relevante kundekreds foreligger en forvekslingsrisiko mellem de omhandlede tegn.

(jf. præmis 64-66, 70 og 71)
Hvad angår figurmærkerne, der er sammensat dels af talbestanddelene 100 og 300, dels af figurative bestanddele, såsom farverne, rammerne, båndene og den anvendte skrifttype, for hvilke der er ansøgt om EF-varemærkeregistrering for »plakater, albummer, pjecer, blade, blanketter, tryksager, aviser, kalendere, krydsordsopgaver, rebusser« og »manipuleringspuslespil, gåder og puslespil« omfattet af henholdsvis klasse 16 og 28 i henhold til Nicearrangementet, har Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) muligheden for at kræve som betingelse for registrering, at ansøgeren erklærer ikke at ville påberåbe sig eneretten til talbestanddelene.

Tallene 100 og 300 henviser til noget kvantitativt og vil af den gennemsnitlige forbruger i hele Det Europæiske Fællesskab umiddelbart og uden yderligere overvejelse blive opfattet som en beskrivelse af de pågældende produkters egenskaber, især om antallet af plakater i et oplag, antallet af sider i en publikation eller antallet af brikker i et puslespil og i relation til gåder, hvor tallet beskriver sværhedsgraden. Disse egenskaber er afgørende for købsbeslutningen. Derfor vil den relevante kundekreds opfatte sådanne numeriske bestanddele som oplysninger om de pågældende produkter og ikke som en oplysning om produkternes oprindelse.

For så vidt angår den bestående tvivl om omfanget af beskyttelsen er de figurative bestanddele i de ansøgte varemærker, dvs. farverne, rammerne, båndene og skrifttypen, der anvendes, således for trivielle til at indprente sig i forbrugernes opfattelse. Derimod kan tallene, idet de er unikke verbale bestanddele, forventes at tiltrække sig mere opmærksomhed fra de berørte forbrugere, og dermed indtager disse en dominerende position i det indtryk, de ansøgte varemærker skaber. Hvis der ikke blev stillet nogen som helst betingelser i forhold til registreringen af de ansøgte varemærker, kunne der dermed skabes det indtryk, at enerettighederne også omfatter bestanddelene »100« og »300«, hvilket ville forhindre deres anvendelse i andre mærker. Derfor kunne medtagelsen af disse tegn i de ansøgte varemærker skabe tvivl om omfanget af den tildelte beskyttelse.

(jf. præmis 24, 25, 27 og 28)
Sag T-376/07

Forbundsrepublikken Tyskland

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Statsstøtte — støtte til små og mellemstore virksomheder — beslutning om pålæg om at afgive oplysninger vedrørende to statsstøtteordninger — Kommissionens kontrolbeføjelser i henhold til artikel 9, stk. 2, fjerde punktum, i forordning (EF) nr. 70/2001«

Rettens dom (Femte Afdeling) af 25. november 2009 II ‐ 4295

Sammendrag af dom

Statsstøtte – forbud – undtagelser – støttekategorier fastsat ved forordning, som kan anses for forenelige med fællesmarkedet – forordning nr. 70/2001 om statsstøtte til små og mellemstore virksomheder

(Kommissionens forordning nr. 70/2001, art. 9, stk. 2, fjerde punktum)

Retspraksis, hvorefter en gennemførelsesforordning så vidt muligt skal fortolkes i overensstemmelse med grundforordningens bestemmelser, finder ikke anvendelse på en bestemmelse i en gennemførelsesforordning, hvis betydning er klar og utvetydig og således ikke kræver fortolkning.

Det fremgår af affattelsen af artikel 9, stk. 2, fjerde punktum, i forordning nr. 70/2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, at Kommissionen har ret til at anmode medlemsstaterne om at fremsende alle de oplysninger, som den finder nødvendige for, at den kan fastslå, om betingelserne i fritagelsesforordningen er opfyldt. Det følger derfor nødvendigvis af den klare og utvetydige affattelse af denne bestemmelse, at Kommissionen under alle omstændigheder har ret til at anmode medlemsstater om at fremsende oplysninger.

Endvidere kan der i betragtning af denne bestemmelses klare affattelse ikke næres tvivl om det præcise omfang af Kommissionens beføjelser. Den pågældende medlemsstat kan således ikke påberåbe sig en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning for at begrænse omfanget af Kommissionens beføjelser i henhold til denne bestemmelse.

Såfremt det i denne forbindelse formodes, at Kommissionen mellem ikrafttrædelsen af nævnte forordning og de begæringer om oplysninger, der ligger til grund for den anfægtede beslutning, udelukkende foretog kontroller, hvis der var tvivl med hensyn til, om betingelserne i nævnte forordning var overholdt, kan der ikke være en berettiget forventning om opretholdelse af en bestående situation, som Kommissionen kan ændre inden for rammerne af sit skøn.

(jf. præmis 22-24, 40 og 42)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Landbrug – EUGFL – afslutning af regnskaber – afslag på at afholde udgifter, der følger af uregelmæssigheder i forbindelse med anvendelsen af Fællesskabets retsforskrifter – den berørte medlemsstats anfægtelse – bevisbyrde – fordeling mellem Kommissionen og medlemsstaten (Rådets forordning nr. 729/70) (jf. præmis 36-39)

2. Landbrug – EUGFL – tildeling af støtte og præmier – medlemsstaternes forpligtelse til at indføre et effektivt system med administrativ kontrol og kontrol på stedet – uanmeldt kontrol i relevante perioder – begreb – krav om manglende forudgående kendskab til, at der vil blive foretaget kontrol, eller om, at kontrol i en forud fastsat periode er usandsynlig (Kommissionens forordning nr. 1535/2003, art. 28 og 31) (jf. præmis 64 og 65)

3. Institutionernes retsakter – forordninger – forordning, der foreskriver specifikke kontrolforanstaltninger – medlemsstaternes manglende skønsbeføjelse – undladelse af gennemførelse – begrundelse – anden kontrolordning mere effektiv – ikke tilladt (Kommissionens forordning nr. 1535/2003) (jf. præmis 70 og 101)

Sagens genstand

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2007/243/EF af 18. april 2007 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), »Garantisektionen« (EUT L 106, s. 55).

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

De Europæiske Fællesskaber – sprogordning – forordning nr. 1 – anvendelsesområde (Rådets forordning nr. 1) (jf. præmis 52-54)

2. De Europæiske Fællesskaber – sprogordning – generelt princip om enhver borgers ret til, at alt, hvad der kan berøre hans interesser, affattes på hans modersmål – foreligger ikke (Rådets forordning nr. 1) (jf. præmis 73)

3. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – meddelelse om udvælgelsesprøve – offentliggørelse i tidende alene på visse officielle sprog (jf. præmis 77-85)

4. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – meddelelse om udvælgelsesprøve – fuldstændig offentliggørelse i Tidende alene på visse officielle sprog (jf. præmis 91, 93 og 94)

5. Tjenestemænd – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – betingelser (jf. præmis 110-112)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af meddelelsen om almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AD/94/07 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af administratorer (AD5) inden for information, kommunikation og medier (EUT 2007 C 45 A, s. 3), EPSO/AST/37/07 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af assistenter (AST3) inden for kommunikation og information (EUT 2007 C 45 A, s. 15) og EPSO/AD/95/07 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af administratorer (AD 5) inden for informationsområdet (bibliotek/dokumentation) (EUT 2007 C 103 A, s. 7).

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Den Italienske Republik bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

3) Republikken Litauen og Den Hellenske Republik bærer hver deres egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Transport

–

indre vandveje

–

strukturel sanering (Rådets forordning nr. 718/1999, art. 4, stk. 6) (jf. præmis 31, 32, 36, 37, 39 og 40)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning SG(2007) D/200972 af 28. februar 2007 om ikke at anvende undtagelsen for specialskibe i artikel 4, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 718/1999 af 29. marts 1999 om en kapacitetspolitik for Fællesskabets indlandsflåder til fremme af vandvejstransporten (EFT L 90, s. 1) på skibet »Niclas«.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Paul Mohr & Sohn, Baggerei und Schiffahrt bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

De Europæiske Fællesskaber – sprogordning – generelt princip om enhver borgers ret til, at alt, hvad der kan berøre hans interesser, affattes på hans modersmål – foreligger ikke (Rådets forordning nr. 1) (jf. præmis 53-54)

2. De Europæiske Fællesskaber – sprogordning – forordning nr. 1 – anvendelsesområde (Rådets forordning nr. 1) (jf. præmis 54-56)

3. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – meddelelse om udvælgelsesprøve – offentliggørelse i tidende alene på visse officielle sprog (jf. præmis 61-69)

4. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – meddelelse om udvælgelsesprøve – fuldstændig offentliggørelse i Tidende alene på visse officielle sprog (jf. præmis 80-85)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation dels af meddelelse om almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AD/94/07 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af administratorer (AD 5) på området for information, kommunikation og medier (EUT 2007 C 45 A, s. 3), dels af meddelelse om almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AD/95/07 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af administratorer (AD 5) inden for informationsområdet (biblioteker/dokumentation) (EUT 2007 C 103 A, s. 7).

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

3) Republikken Litauen og Den Hellenske Republik bærer hver deres egne omkostninger.