ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – lægemidler – markedsføringstilladelse – forkortet procedure – i det væsentlige tilsvarende produkter – lægemiddel, der indeholder den samme terapeutisk virksomme del som referencelægemidlet, men i forbindelse med et andet salt – tilladt – betingelser

[Rådets direktiv 65/65, art. 4, stk. 3, nr. 8, litra a), nr. iii)]

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – lægemidler – markedsføringstilladelse – forkortet procedure – i det væsentlige tilsvarende produkter – bevis for ligheden – resultater af farmakologiske, toksikologiske og kliniske forsøg – tilladt

[Rådets direktiv 65/65, art. 4, stk. 3, nr. 8, litra a), nr. iii)]

Sammendrag

1. Artikel 4, stk. 3, nr. 8, litra a), nr. iii), i direktiv 65/65 om lægemidler, som ændret ved direktiv 87/21, 89/341 og 93/39, der gør det muligt at følge en forkortet procedure for udstedelse af tilladelser til markedsføring af lægemidler, hvis lægemidlet, for hvilket der ansøges om en sådan tilladelse, i det væsentlige svarer til et produkt, der har været godkendt i henhold til gældende fællesskabsbestemmelser i mindst seks eller ti år i Fællesskabet og markedsført i den medlemsstat, som ansøgningen vedrører, skal fortolkes således, at en sådan ansøgning om tilladelse for et lægemiddel kan behandles efter den forkortede procedure i henhold til denne bestemmelse, når det indeholder den samme terapeutisk virksomme del som referencelægemidlet, men i forbindelse med et andet salt. En sådan lighed er udelukket, såfremt der på grundlag af konkret identificerede årsager er anledning til at antage, at der er en væsentlig forskel i forhold til referencelægemidlet for så vidt angår sikkerheden ved eller effekten af det lægemiddel, for hvilket der er ansøgt om markedsføringstilladelse.

(j. præmis 39 og 44 samt domskonkl. 1)

2. En ansøger kan til støtte for en ansøgning i henhold til artikel 4, stk. 3, nr. 8, litra a), nr. iii), i direktiv 65/65 om lægemidler, som ændret ved direktiv 87/21, 89/341 og 93/39, på eget initiativ eller på opfordring fra den kompetente myndighed i en medlemsstat forelægge yderligere dokumentation i form af visse farmakologiske, toksikologiske eller kliniske forsøg med henblik på at påvise, at hans lægemiddel i det væsentlige svarer til referencelægemidlet.

(jf. pæmis 25 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftspligtige transaktioner – levering af goder eller tjenesteydelser, som foretages mod vederlag – begreb – transaktioner, for hvilke der erlægges en lavere modydelse end kostprisen for det gode eller den tjenesteydelse, som er leveret – omfattet – nationale bestemmelser, hvorefter sådanne transaktioner anses for udtagelse af et gode eller ydelse af tjenester til eget brug – ulovlig

(Rådets direktiv 77/388, art. 2, art. 5, stk. 6, og art. 6, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 2 sådan som artikel 5, stk. 6, og artikel 6, stk. 2, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, hvoraf de sidstnævnte med henblik på momspålæggelse sidestiller visse transaktioner, for hvilken den afgiftspligtige ikke modtager nogen faktisk modværdi, med leveringer af goder og tjenesteydelser mod vederlag, skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter levering af en vare eller en tjenesteydelse mod en faktisk modværdi udgør udtagelse af et gode eller en tjenesteydelse til eget brug i de sidstnævnte bestemmelsers forstand, selv når denne modværdi er lavere end kostprisen for det leverede gode eller den leverede tjenesteydelse.

Den omstændighed, at en økonomisk transaktion foretages til en pris, som er højere eller lavere end kostprisen, er uden relevans for kvalificeringen af en transaktion som en »transaktion mod vederlag« efter betydningen i artikel 2, idet dette begreb nemlig udelukkende forudsætter, at der består en direkte sammenhæng mellem leveringen af goder eller leveringen af tjenesteydelser og en modværdi, som den afgiftspligtige faktisk har modtaget. I det tilfælde, hvor en transaktion finder sted mod vederlag, kan artikel 5, stk. 6, og artikel 6, stk. 2, litra b), således ikke finde anvendelse, da de sidstnævnte bestemmelser kun vedrører vederlagsfrie transaktioner.

(jf. præmis 22-24 og 30 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – forsikring ved alderdom og dødsfald – perioder, der skal medregnes – national lovgivning, der med henblik på erhvervelse af ret til ydelserne ikke medregner forsikringsperioder, der er tilbagelagt på statens område som arbejdsløs – tilladt

(Art. 39 EF og 42 EF; Rådets forordning nr. 1408/71, art. 45)

Sammendrag

Artikel 39 EF og 42 EF samt artikel 45 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1606/98, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national bestemmelse, der ikke tillader en medlemsstats kompetente myndigheder – med henblik på erhvervelse af ret til alderspension efter den nationale ordning – at medregne bestemte forsikringsperioder, der er tilbagelagt på denne stats område af en arbejdsløs arbejdstager, og hvorunder bidragene til aldersforsikring er blevet indbetalt af arbejdsløshedsforsikringsorganet, idet sådanne perioder kun medregnes ved beregningen af størrelsen af den nævnte pension.

(jf. præmis 38 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser – fællesskabsforsendelse – ekstern fællesskabsforsendelse – overtrædelser eller uregelmæssigheder – undladelse af at underrette den hovedforpligtede om fristen for at føre bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, eller for stedet for overtrædelsen – betydning for toldskyldens opståen – ingen – betydning for opkrævningen af toldskylden

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 203, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 379)

Sammendrag

Bestemmelserne i artikel 203, stk. 1, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, sammenholdt med artikel 379 i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, skal fortolkes således, at en toldskyld anses for at være opstået, såfremt en forsendelse, der er blevet henført under proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse, ikke er blevet frembudt for bestemmelsestoldstedet, idet en undladelse af at underrette den hovedforpligtede om den frist, inden for hvilken der skal føres bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, eller inden for hvilken det ved afgangsstedet kan påvises, hvor overtrædelsen faktisk er begået, ikke er til hinder for, at toldskyld opstår. Underretningen udgør imidlertid en forudsætning for toldmyndighedernes opkrævning af toldskylden, således at den medlemsstat, som afgangsstedet henhører under, kun kan opkræve toldskylden, såfremt den har meddelt den hovedforpligtede, at denne havde en frist på tre måneder til at føre de krævede beviser, og disse ikke er blevet fremlagt inden for denne frist.

(jf. præmis 23 og 26 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter – direktiv 89/665 – forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre en klageprocedure – afgørelser, der kan påklages – begreb – beslutninger, der er truffet uden for rammerne af en formel udbudsprocedure og inden afholdelse af et formelt udbud – omfattet – adgang til klageprocedurerne – betingelser – krav om, at proceduren er nået til et bestemt stadium – ulovligt

(Rådets direktiv 89/665, art. 1, stk. 1, og direktiv 92/50)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder for indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter – direktiv 92/50 – anvendelsesområde – ordregivende myndighed, der sammen med en eller flere private virksomheder ejer en andel af et selskab, som er en fra myndigheden selv juridisk forskellig person – kontrakt indgået mellem den ordregivende myndighed og det nævnte selskab – omfattet

(Rådets direktiv 92/50)

Sammendrag

1. Artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 89/665 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Rådets direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, det sidstnævnte direktiv som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52, skal fortolkes således, at medlemsstaternes pligt til at sikre en effektiv og hurtig adgang til at indgive klage over beslutninger truffet af de ordregivende myndigheder også omfatter beslutninger, der er truffet uden for rammerne af en formel udbudsprocedure og inden afholdelse af et formelt udbud, bl.a. beslutningen om, hvorvidt en bestemt kontrakt omfattes af det materielle og personelle anvendelsesområde for direktiv 92/50, som ændret. Denne klageadgang er åben for enhver, der har eller har haft interesse i at opnå en offentlig kontrakt, og som har lidt eller vil kunne lide skade som følge af en påstået overtrædelse, fra det tidspunkt, hvor der foreligger en viljestilkendegivelse fra den ordregivende myndighed, som kan have retsvirkninger. Medlemsstaterne kan således ikke betinge klageadgangen af, at proceduren for indgåelse af en offentlig kontrakt formelt er nået til et bestemt stadium.

(jf. præmis 41 og domskonkl. 1)

2. En ordregivende myndighed, som har til hensigt at indgå en gensidigt bebyrdende aftale om udførelse af tjenesteydelser, der henhører under det materielle anvendelsesområde for direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, som ændret ved direktiv 97/52, med et selskab, som er en fra den ordregivende myndighed juridisk forskellig person, men som den ordregivende myndighed ejer en andel af sammen med en eller flere private virksomheder, skal altid følge de i dette direktiv fastsatte fremgangsmåder for indgåelse af offentlige kontrakter, også selv om andelen er en majoritetsandel.

(jf. præmis 52 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – særlige bevaringsområder – på nationale lister opførte lokaliteter, der kan udpeges som lokaliteter af fællesskabsbetydning – beskyttelsesforanstaltninger – manglende anvendelse af de i artikel 6, stk. 2-4, fastsatte foranstaltninger – medlemsstaterne forpligtet til at sikre deres økologiske interesse

(Rådets direktiv 92/43, art. 4, stk. 5, og art. 6, stk. 2-4)

Sammendrag

Artikel 4, stk. 5, i direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter skal fortolkes således, at bevaringsforanstaltninger som fastsat i dette direktivs artikel 6, stk. 2-4, kun er påkrævet i forhold til lokaliteter, som i overensstemmelse med direktivets artikel 4, stk. 2, tredje afsnit, er opført på den liste over lokaliteter, der er udvalgt som lokaliteter af fællesskabsbetydning og vedtaget af Kommissionen i henhold til proceduren efter direktivets artikel 21. Følgelig finder disse foranstaltninger ikke anvendelse på de lokaliteter, der er opført på de nationale lister, som i medfør af direktivets artikel 4, stk. 1, indsendes til Kommissionen.

Hvad angår de sidstnævnte områder, der kan udpeges som lokaliteter af fællesskabsbetydning, og navnlig lokaliteter med prioriterede naturtyper eller prioriterede arter, er medlemsstaterne dog i medfør af samme direktiv forpligtet til at træffe beskyttelsesforanstaltninger, der under hensyn til det bevaringsformål, der forfølges med direktivet, er egnede til at sikre den økologiske interesse, som disse lokaliteter har på nationalt plan.

(jf. præmis 21 og 22, 25, 28-30 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – ligebehandling inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger – direktiv 86/378 – tillægspensionsordning – bestemmelser, der har til virkning at afbryde erhvervelsen af pensionsrettigheder under barselsorlov – ikke tilladt

[Rådets direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, art. 6, stk. 1, litra g)]

Sammendrag

Artikel 6, stk. 1, litra g), i direktiv 86/378 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger, som ændret ved direktiv 96/97, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en kvindelig arbejdstager under en lovbestemt barselsorlov, hvor hun er delvist aflønnet af arbejdsgiveren, ikke optjener ret til en forsikringspension, der indgår i en tillægspensionsordning, som følge af den omstændighed, at optjeningen af denne ret er betinget af, at den kvindelige arbejdstager modtager et skattepligtigt vederlag under barselsorloven.

(jf. præmis 35 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – hjemmelen for et søgsmål – sagsøgerens og ikke Fællesskabets retsinstansers valg – sagens formalitet undersøges ud fra sagsøgerens valg

2. Annullationssøgsmål – anfægtelige retsakter – sag anlagt af en medlemsstat til prøvelse af indkaldelse af ansøgninger fra Eurojust med henblik på besættelse af stillinger som midlertidigt ansatte – udelukket – krav om judiciel kontrol – nærmere retningslinjer

(Art. 230 EF; art. 35 EU, art. 41 EU, art. 46,litra b), EU; statutten for Domstolen, art. 40 og 56; tjenestemandsvedtægen, art. 91; Rådets afgørelse 2002/187, art. 30)

Sammendrag

1. I forbindelse med et søgsmål tilkommer det sagsøgeren at vælge hjemmelen herfor og ikke Fællesskabets instanser selv at vælge den mest korrekte hjemmel. Heraf følger, at når sagsøgeren har hjemlet sit søgsmål på én bestemmelse, men dog har overladt Domstolen at vælge den hjemmel, som efter dens mening er den mest korrekte med henblik på en undersøgelse af nævnte søgsmål, skal sagens formalitet undersøges ud fra den af sagsøgeren valgte bestemmelse.

(jf. præmis 35)

2. En indkaldelse af ansøgninger fra Eurojust med henblik på besættelse af stillinger som midlertidigt ansatte kan ikke være genstand for et annullationssøgsmål i henhold til artikel 30 EF. En sådan indkaldelse indeholdes ikke i angivelsen af de retsakter, hvis lovlighed Domstolen kan prøve i henhold til nævnte bestemmelser. Desuden indeholder artikel 41 EU ikke nogen bestemmelse om, at artikel 230 EF finder anvendelse på bestemmelserne om politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager i afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union, idet Domstolens kompetence på dette område er fastsat i artikel 35 EU, som henviser til artikel 46, litra b), EU.

En sådan indkaldelse af ansøgninger er imidlertid ikke unddraget enhver judiciel kontrol, idet det fremgår af artikel 30 i afgørelse 2002/187 om oprettelse af Eurojust for at styrke bekæmpelsen af grov kriminalitet, at Eurojusts personale er omfattet af de ordninger og forordninger, der gælder for tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber. Heraf følger i henhold til fast retspraksis, at de i første række berørte, nemlig ansøgerne til de ledige stillinger i de anfægtede indkaldelser, havde ret til at anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser på de betingelser, der er fastsat i vedtægtens artikel 91. Medlemsstaterne kan intervenere i et sådant søgsmål i henhold til artikel 40 i statutten for Domstolen og kan i givet fald, hvilket fremgår af samme statuts artikel 56, stk. 2 og 3, iværksætte appel til prøvelse af Rettens dom.

(jf. præmis 36-38 og 40-43)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – fritagelse for importafgifter – begrebet personlige ejendele – personbil, der er stillet til rådighed for en fysisk person af dennes arbejdsgiver og anvendes af ham såvel til erhvervsformål som til private formål – omfattet

[Rådets forordning nr. 918/83, art. 1, stk. 2, litra c), art. 2 og 3]

Sammendrag

Artikel 1, stk. 2, litra c), og artikel 2 og 3 i forordning nr. 918/83 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter skal fortolkes således, at en personbil, der er stillet til rådighed for en fysisk person af dennes arbejdsgiver og anvendes af ham såvel til erhvervsformål som til private formål, kan anses for en personlig ejendel, der kan fritages for importafgift i henhold til nævnte forordnings artikel 2 og 3.

Det følger nemlig af disse bestemmelser i forening, at for at kunne få fritagelse for importafgift skal den personlige ejendel bl.a. have været i den pågældende persons besiddelse og anvendt af denne som sin personlige ejendel i mindst seks måneder, inden den pågældende ophørte med at have sit sædvanlige opholdssted i oprindelseslandet.

For det første, når der ikke foreligger en udtrykkelig bestemmelse herom, kan brug udelukkende til private formål ikke anses for at være en betingelse i alle tilfælde, for at et gode kan anses for en personlig ejendel, hvorfor en personbil, der anvendes til såvel privat som til erhvervsmæssig brug, ligeledes bør kunne anses for at være en sådan privat ejendel.

For det andet indebærer begrebet »besiddelse« i nævnte forordnings artikel 3, at fritagelsen ikke skal begrænses til goder, der var del af den pågældendes ejendom i mindst seks måneder inden flytningen, men også vedrører de andre goder, hvorover den pågældende i samme periode havde en effektiv og faktisk kontrol.

(jf. præmis 14, 21, 22, 27, 29 og 32 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskeri – fælles strukturpolitik – bevarelse af havets ressourcer – fiskerfartøjers adgang til medlemsstaternes kystområder – overgangsordning indført ved artikel 160 i akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse – Rådets kompetence til at vedtage regler med et tilsvarende indhold som nævnte artikel efter udløbet af denne ordning – tilladt

(Art. 37 EF; Rådets forordning nr. 2371/2002, bilag I, punkt 6)

2. Fiskeri – fælles strukturpolitik – bevarelse af havets ressourcer – fiskerfartøjers adgang til medlemsstaternes kystområder – særlig ordning, der begrænser denne adgang for en medlemsstats fartøjer, og som har til formål at beskytte de mest følsomme dele af EF-farvandene – formål, som ikke indebærer kriterier om gensidighed mellem medlemsstaterne – princippet om forbud mod forskelsbehandling – tilsidesættelse – foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 2371/2002)

Sammendrag

1. Artikel 160 i akten vedrørende vilkårene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne, der er indeholdt i nævnte akts fjerde del om overgangsforanstaltninger, og som indfører begrænsninger for fiskeriet, finder ikke længere anvendelse efter den dato, som er fastsat i samme akts artikel 166, dvs. den 31. december 2002.

Fællesskabslovgiver kan imidlertid inden for rammerne af sin kompetence i henhold til artikel 37 EF vedtage nye regler med et tilsvarende indhold som bestemmelsen i tiltrædelsesaktens artikel 160, herunder de regler, der er indeholdt i punkt 6 i bilag I til forordning nr. 2371/2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik, der definerer betingelserne for spanske fiskerfartøjers adgang til de franske kystfarvande.

(jf. præmis 27-29)

2. Formålet med forordning nr. 2371/2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik er i henhold til dens 14. betragtning at beskytte de mest følsomme dele af EF-farvandene, idet der samtidig tages hensyn til nødvendigheden af at bevare de traditionelle fiskeriaktiviteter. Den ordning, der gælder for spanske fiskerfartøjer vedrørende adgang til de franske kystfarvande, er fastsat i punkt 6 i bilag I til denne forordning og tilsidesætter ikke princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet dette formål ikke i sig selv indebærer en gennemførelse af kriterierne om gensidighed mellem medlemsstaterne, og idet ordningen blot forlænger den ordning, der har været gældende siden Kongeriget Spaniens tiltrædelse af Fællesskabet.

(jf. præmis 45, 50, 51, 54 og 55)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – bekæmpelse af mund- og klovesyge – direktiv 85/511 – supplerende nationale foranstaltninger til bekæmpelse af sygdommen med hjemmel i direktiv 90/425 – lovlighed – betingelser

(Rådets direktiv 85/511, som ændret ved direktiv 90/423 og 90/425, art. 10, stk. 1)

Sammendrag

Da mund- og klovesyge er en sygdom, der udgør en alvorlig fare for dyr, kan medlemsstaterne af artikel 10, stk. 1, i direktiv 90/425 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked udlede en kompetence til at træffe andre supplerende foranstaltninger til bekæmpelse af sygdommen end dem, der er omhandlet i direktiv 85/511 om fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af mund- og klovesyge, som ændret ved direktiv 90/423. Medlemsstaterne har bl.a. kompetence til at træffe foranstaltning til nedslagtning af dyr, som befinder sig på en nabobedrift eller inden for en fastsat radius omkring en bedrift med smittede dyr.

Sådanne supplerende foranstaltninger skal imidlertid træffes i overensstemmelse med formålene med de gældende fællesskabsretlige bestemmelser og nærmere bestemt med direktiv 85/511, som ændret ved direktiv 90/423, med fællesskabsrettens generelle principper, såsom proportionalitetsprincippet, og med meddelelsesforpligtelsen i artikel 10, stk. 1, i direktiv 90/425.

(jf. præmis 52 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg – direktiv 97/7 – anvendelsesområde – fritagelser fastsat ved artikel 3, stk. 2 – aftaler om levering af tjenesteydelser i form af transport – begreb – aftaler om levering af tjenesteydelser i form af biludlejning – omfattet

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7, art 3, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 3, stk. 2, i direktiv 97/7 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg skal fortolkes således, at begrebet »aftaler om levering af tjenesteydelser i form af transport« kan omfatte alle aftaler, der omhandler tjenesteydelser på transportområdet, herunder de aftaler, som forudsætter en aktivitet, der ikke i sig selv indebærer transport af kunden eller dennes goder, men som har til formål at gøre det muligt for kunden at gennemføre denne transport. Dette begreb omfatter således aftaler om levering af tjenesteydelser i form af biludlejning, der er kendetegnet ved, at der stilles et transportmiddel til rådighed for en forbruger.

(jf. præmis 23, 27 og 31 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner – direktiv 2000/35 – mulighed for, når ikke der er vedtaget foranstaltninger til gennemførelse, at påberåbe sig retten til at kræve inddrivelsesomkostninger over for private – foreligger ikke

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35, art. 3, stk. 1, litra e)]

Sammendrag

I et tilfælde, hvor der er tale om en tvist mellem private, og det ikke med hjemmel i national ret er muligt at henregne kreditors omkostninger til en advokats eller procesfuldmægtigs medvirken i forbindelse med en retslig procedure, der vedrører inddrivelse af en gæld i et erhvervsforhold, til de sagsomkostninger, en borger kan tilpligtes at betale, kan direktiv 2000/35 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner ikke i sig selv udgøre et retsgrundlag herfor, idet et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private, og ikke som sådan kan påberåbes over for sådanne personer.

(jf. præmis 16 og 17 samt domskonkl.)