ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - Rådets forordning om beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel af ris med oprindelse i de oversøiske lande og territorier - sag anlagt af De Nederlandske Antiller - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF); Rådets forordning nr. 1036/97)

Sammendrag

$$Det er en betingelse for, at fysiske eller juridiske personer kan anses for individuelt berørt af en generel retsakt, der er vedtaget af en fællesskabsinstitution, at de rammes i deres retsstilling på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som en adressat.

De Nederlandske Antiller er ikke individuelt berørt af forordning nr. 1036/97 om beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel af ris med oprindelse i de oversøiske lande og territorier (OLT).

For det første er den almene interesse, som et OLT som den enhed, der er kompetent med hensyn til spørgsmål af økonomisk eller social art inden for sit område, kan have i at opnå et gunstigt resultat for dette områdes økonomiske velfærd, ikke i sig selv tilstrækkelig til at betragte dette OLT som værende berørt i traktatens artikel 173, stk. 4's forstand (efter ændring nu artikel 230, stk. 4, EF) af bestemmelserne i forordning nr. 1036/97 og så meget mindre som værende individuelt berørt af forordningen.

For det andet fritager konstateringen af, at Rådet, for så vidt som omstændighederne ikke var til hinder derfor, på tidspunktet for vedtagelsen af forordning nr. 1036/97 skulle tage hensyn til de skadelige virkninger, som denne forordning muligvis kunne have for de pågældende OLT's økonomi såvel som for de berørte virksomheder, på ingen måde De Nederlandske Antiller fra kravet om, at de skal bevise, at denne forordning rammer dem på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre. Den omstændighed, at De Nederlandske Antiller eksporterede langt den største mængde ris med oprindelse i OLT til Fællesskabet, adskiller dem herved ikke fra alle andre OLT. For selv om påstanden om, at beskyttelsesforanstaltningerne i henhold til forordning nr. 1036/97 ville have store socio-økonomiske konsekvenser for De Nederlandske Antiller, skulle vise sig begrundet, står det dog fast, at forordningen har lignende konsekvenser for de andre OLT. Den økonomiske virksomhed med forarbejdning inden for OLT af ris med oprindelse i tredjelande er en erhvervsmæssig virksomhed, der når som helst kan udøves af en hvilken som helst erhvervsdrivende inden for et hvilket som helst OLT. En sådan økonomisk virksomhed kan derfor ikke adskille De Nederlandske Antiller fra alle andre OLT.

( jf. præmis 60, 64, 72-74 og 76 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - fradrag af afgift betalt i tidligere omsætningsled - nationale bestemmelser, hvorefter arbejdsgiveren som indgående moms kan fratrække en bestemt procentdel af en godtgørelse, der udbetales til en ansat for dennes erhvervsmæssige benyttelse af et privat køretøj - ulovlige

[Rådets direktiv 77/388, art. 17, stk. 2, litra a), og art. 18, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

$$En medlemsstat, der indrømmer arbejdsgivere, som er pligtige at svare merværdiafgift, et fradrag for en del af den godtgørelse, som udbetales til en ansat for dennes erhvervsmæssige benyttelse af et privat køretøj, tilsidesætter herved sine forpligtelser i henhold til artikel 17, stk. 2, litra a), og artikel 18, stk. 1, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter.

Det fremgår af ordlyden af sjette direktivs artikel 17, stk. 2, litra a), at den fradragsret, der ved denne bestemmelse indrømmes den afgiftspligtige person, vedrører den merværdiafgift, der er erlagt for goder, der er leveret ham, og for tjenesteydelser, der er udført for ham af en anden afgiftspligtig person. Det forhold, at en ansat benytter sit eget køretøj som led i arbejdsgiverens virksomhed, kan imidlertid ikke medføre, at den ansatte gøres til en »afgiftspligtig person« i sjette direktivs forstand og således heller ikke i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i sjette direktivs artikel 17, stk. 2, litra a), og dette gælder, selv om omkostningerne til en sådan benyttelse godtgøres af arbejdsgiveren. Det forhold, at en ansat benytter sit eget køretøj som led i arbejdsgiverens virksomhed, kan heller ikke udgøre en levering af et gode i sjette direktivs forstand til arbejdsgiveren. Dermed kan hverken det køretøj, der tilhører den ansatte, eller brændstoffet til dette køretøj betragtes som »leveret« til den afgiftspligtige arbejdsgiver i artikel 17, stk. 2, litra a)'s forstand, blot fordi afskrivningen af køretøjet og de udgifter til brændstof, som er forbundet med denne benyttelse, delvis godtgøres af arbejdsgiveren.

Eftersom der ikke foreligger nogen levering af goder eller tjenesteydelser mellem to afgiftspligtige personer, og der dermed ikke er mulighed for at overdrage en faktura eller et andet tilsvarende dokument mellem sådanne afgiftspligtige personer, kan det fradrag af merværdiafgift, som er tilladt i henhold til de pågældende nationale bestemmelser, kun foretages i strid med de krav, som er opstillet i sjette direktivs artikel 18, stk. 1, litra a), med henblik på udøvelsen af en fradragsret.

( jf. præmis 44, 46-48 og 75-77 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - direktiv 90/270 om arbejde ved skærmterminaler - anvendelsesområde - begrebet »grafisk skærm« - skærm, der viser filmoptagelser i analog eller digital form - omfattet - begrebet »fører-/betjeningspladser på køretøjer og maskiner« - rækkevidde

[Rådets direktiv 90/270, art. 1, stk. 3, litra a), og art. 2, litra a)]

Sammendrag

$$I betragtning af det formål, der forfølges med direktiv 90/270 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejde ved skærmterminaler, nemlig at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, er overholdelse af forskrifterne i direktivet og dets bilag, som f.eks. at stråling skal reduceres mest muligt, eller at der skal tages hensyn til støj fra udstyr hørende til arbejdsstationen, nødvendig, uanset hvilken type billeder der vises på skærmen. Begrebet »grafisk skærm« i den betydning, der er forudsat i direktivets artikel 2, litra a), skal derfor fortolkes udvidende, således at det omfatter skærme, der viser filmoptagelser i analog eller digital form.

Derimod skal begrebet »fører-/betjeningspladser på køretøjer og maskiner« i den betydning, der er forudsat i direktivets artikel 1, stk. 3, litra a), da det er en undtagelse fra direktivets anvendelsesområde, fortolkes indskrænkende. Bestemmelsen skal derfor fortolkes således, at begrebet heri ikke omfatter en arbejdsstation, hvor analoge eller digitale billeder bearbejdes ved hjælp af tekniske installationer og/eller computerprogrammer med henblik på fjernsynsudsendelse.

( jf. præmis 37, 41, 43, 50 og 54 samt domskonkl. 1 og 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel - anbringender - formaliteten - retsspørgsmål - kvalifikation af en skrivelse som en klage, som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 2 - omfattet

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2)

2. Tjenestemænd - søgsmål - forudgående administrativ klage - frist - ufravigelig karakter

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

3. Tjenestemænd - søgsmål - forudgående administrativ klage - begreb - kvalifikation henhørende under Rettens skøn

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2)

Sammendrag

1. Rettens retlige kvalifikation af spørgsmålet om, hvorvidt en skrivelse skal anses for en klage som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 2, er et retsspørgsmål, som kan rejses under en appelsag.

( jf. præmis 11 )

2. Klage- og søgsmålsfristerne i vedtægtens artikel 90 og 91 er ufravigelige og kan ikke ændres af parterne eller af Fællesskabets retsinstanser, som ex officio skal efterprøve, om fristerne er overholdt. Fristerne beror på hensynet til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i retsplejen.

( jf. præmis 15 )

3. Den nøjagtige juridiske kvalifikation af en skrivelse eller en note tilkommer alene Retten og er ikke undergivet parternes vilje.

En skrivelse, hvorved en tjenestemand eller en midlertidigt ansat konkret gør indsigelse mod en administrativ foranstaltning, som er bebyrdende for ham, udgør en klage som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 2. Det afgørende herved er skrivelsens indhold snarere end dens form eller dens benævnelse.

( jf. præmis 16 og 17 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel - anbringender - Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurdering af beviserne - udelukket, medmindre de er gengivet forkert

2. Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder - afvisning - forkastelse

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1)

Sammendrag

1. Under en appelsag har Domstolen ikke kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder. Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse er blevet overholdt, er det alene Retten, der har kompetence til at afgøre, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Denne vurdering udgør ikke - medmindre beviserne er gengivet forkert - et retsspørgsmål og er dermed ikke undergivet Domstolens prøvelsesret.

( jf. præmis 48 )

2. Det følger af traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF) og artikel 51 i statutten for Domstolen, at appel kun kan støttes på tilsidesættelse af visse retsregler, idet enhver bedømmelse af faktisk karakter er udelukket. Det er således alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når ses bort fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af de akter, den har fået forelagt i sagen, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder.

( jf. præmis 63 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik - mandlige og kvindelige arbejdstagere - lige løn - traktatens artikel 119 (traktatens artikel 117-120 er erstattet af artikel 136 EF-143 EF) - anvendelighed på private, bidragsdefinerede tværfaglige tillægspensionsordninger, der forvaltes efter et fordelingsprincip - kriterier - ordninger, der indebærer forskelsbehandling med hensyn til, fra hvilken alder der kan oppebæres en efterladtepension - ikke tilladt - tilvejebringelse af ligebehandling for så vidt angår ydelser, der vedrører beskæftigelsesperioder efter dommen af 17. maj 1990 i sag C-262/88

(EF-traktaten, art. 119 (EF-traktatens art. 117-120 er erstattet af art. 136 EF-143 EF); Rådets direktiv 86/378, art. 2, stk. 1)

Sammendrag

$$Traktatens artikel 119 (traktatens artikel 117-120 er erstattet af artikel 136 EF-143 EF) finder anvendelse på private, bidragsdefinerede tværfaglige tillægspensionsordninger, for så vidt som disse ordninger skal supplere ydelserne fra de lovbestemte sociale sikringsordninger eller træde i stedet for disse, og for så vidt som arbejdstageren modtager pensionen som følge af arbejdsforholdet mellem ham og hans tidligere arbejdsgiver, uanset om medlemskab af disse ordninger er obligatorisk.

Den pågældende bestemmelse er desuden til hinder for, at sådanne ordninger indebærer forskelsbehandling af mandlige og kvindelige arbejdstagere med hensyn til, fra hvilken alder en ægtefælle kan oppebære en efterladtepension, efter at en sådan arbejdstager er afgået ved døden, idet den præciserer, at ligebehandling med hensyn til erhvervstilknyttede pensioner kan påberåbes, for så vidt angår ydelser, der vedrører beskæftigelsesperioder efter den 17. maj 1990, hvor Barber-dommen, sag C-262/88, blev afsagt, og at de pågældende ordninger således skulle tilvejebringe ligebehandling fra den 17. maj 1990.

( jf. præmis 26, 31, 44, 45 og 46 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer - arbejdstagere - ligebehandling - løn - indkomstbeskatning - nationale bestemmelser, som gør sambeskatning af ægtefæller afhængig af, at begge ægtefæller bor på det nationale område - ulovlig

(EF-traktaten art. 48, stk. 2 (efter ændring nu art. 39, stk. 2, EF); Rådets forordning nr. 1612/68, art. 7, stk. 2)

Sammendrag

$$Traktatens artikel 48, stk. 2 (efter ændring nu artikel 39, stk. 2, EF), og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet er til hinder for nationale bestemmelser, som vedrørende indkomstskat gør sambeskatning af ægtefæller, der ikke lever faktisk adskilt eller er separeret ifølge en retsafgørelse, afhængig af den betingelse, at ægtefællerne begge bor på det nationale område, og hvorefter denne skattemæssige fordel nægtes en arbejdstager med bopæl i nævnte stat, i hvilken arbejdstageren indtjener næsten hele husstandens indkomst, mens ægtefællen bor i en anden medlemsstat.

( jf. præmis 26 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål - formaliteten - nødvendigheden af at give Domstolen tilstrækkelige oplysninger om sagens faktiske og retlige omstændigheder

(EF-traktaten, art. 177 (nu art. 234 EF))

2. Landbrug - fælles markedsordning - oksekød - interventionsmekanismer - præmie for tidlig markedsføring af kalve - præmie ydet på grundlag af den gennemsnitlige slagtevægt for kalve i hver medlemsstat i 1995 - princip om forbud mod forskelsbehandling - tilsidesættelse - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 40, stk. 3 (efter ændring nu art. 34, stk. 2, EF); Rådets forordning nr. 805/68, art. 4i, stk. 2, og nr. 2222/96; Kommissionens forordning nr. 3886/92, art. 50, stk. 1, og nr. 2311/96)

Sammendrag

1. For at opnå en fortolkning af fællesskabsretten, som den nationale ret kan bruge, er det påkrævet, at denne giver en beskrivelse af de faktiske omstændigheder og de regler, som de forelagte spørgsmål hænger sammen med, eller i alt fald forklarer de faktiske forhold, der er baggrunden for dens spørgsmål.

Dette er tilfældet, når forelæggelsesdommen indeholder tilstrækkeligt præcise og fuldstændige oplysninger til, at Domstolen kan give et brugbart svar på det forelagte spørgsmål, og når oplysningerne i denne forelæggelsesdom faktisk har gjort det muligt for medlemsstaternes regeringer samt andre deltagende parter på en hensigtsmæssig måde at tage stilling til spørgsmålet.

( jf. præmis 25, 28 og 29 )

2. Den omstændighed, at indførelsen af en foranstaltning inden for rammerne af en fælles markedsordning kan have forskellige virkninger for visse producenter, der varierer med den enkelte produktions beskaffenhed og de lokale forhold, kan ikke anses for en forskelsbehandling, der er forbudt i medfør af traktatens artikel 40, stk. 3 (efter ændring nu artikel 34, stk. 2, EF), hvis foranstaltningen bygger på objektive kriterier, der er valgt med henblik på, at den fælles markedsordning samlet set fungerer tilfredsstillende.

I den forbindelse indebærer differentieringen af retten til præmie for tidlig markedsføring af kalve på grundlag af den gennemsnitlige slagtevægt for kalve i hver medlemsstat i 1995 og den ensartede anvendelse af en nedsættelse på 15% af de således fastsatte middelvægttal ikke en forskelsbehandling mellem Fællesskabets producenter, der er forbudt ved ovennævnte bestemmelse.

( jf. præmis 44 og 48 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder - formalitetsmangel

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1)

Sammendrag

$$Det følger af traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF), og af artikel 51, stk. 1, i statutten for Domstolen, at en appel kun kan støttes på, at Retten har tilsidesat visse retsregler, idet enhver bedømmelse af faktisk karakter er udelukket.

Derfor skal en appel forkastes, hvis det eneste anbringende består i at anfægte Rettens bedømmelse af de faktiske omstændigheder, som den har anset for at være objektive, relevante og samstemmende, og på grundlag af hvilke den har baseret konklusionen om, at de omtvistede foranstaltninger skal annulleres som følge af tilsidesættelse af traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF) og magtfordrejning.

( jf. præmis 15 og 16 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Miljø - udsætning af genetisk modificerede organismer - direktiv 90/220 - markedsføringstilladelse - den kompetente nationale myndigheds skønsbeføjelse

(Rådets direktiv 90/220, som ændret ved Kommissionens direktiv 97/35, art. 13, stk. 2 og 4, art. 16, stk. 2, og art. 21)

2 Institutionernes retsakter - Kommissionens afgørelse om tilladelse til markedsføring af genetisk modificerede organismer - lovligheden anfægtet ved en national domstol som led i et søgsmål til prøvelse af en national gennemførelsesforanstaltning - den nationale domstols forpligtelse til at forelægge Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse - udsættelse af gennemførelsen af den nationale foranstaltning - lovlighed

(EF-traktaten, art. 177, stk. 2 og 3 (nu art. 234, stk. 2 og 3, EF); Rådets direktiv 90/220, som ændret ved Kommissionens direktiv 97/35, art. 12, stk. 1 og 2)

Sammendrag

1 Direktiv 90/220 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer, som ændret ved direktiv 97/35, skal fortolkes således, at såfremt ingen medlemsstat har fremsat indvendinger i overensstemmelse med direktivets artikel 13, stk. 2, efter at en anmeldelse angående markedsføring af en genetisk modificeret organisme er blevet fremsendt til Kommissionen, eller såfremt Kommissionen har truffet en »positiv afgørelse« i henhold til direktivets artikel 13, stk. 4, er den kompetente myndighed, som har fremsendt anmeldelsen til Kommissionen sammen med en positiv udtalelse, forpligtet til at udstede en »skriftlig godkendelse«, således at produktet kan markedsføres. Såfremt den pågældende medlemsstat i mellemtiden har modtaget nye oplysninger, som giver den grundlag for at antage, at det anmeldte produkt kan indebære en risiko for menneskers sundhed og miljøet, er den imidlertid ikke forpligtet til at godkende produktet, forudsat at den straks underretter Kommissionen og de andre medlemsstater herom, således at der inden for den i artikel 16, stk. 2, i direktiv 90/220 fastsatte frist kan træffes afgørelse i sagen i overensstemmelse med proceduren i henhold til direktivets artikel 21.

(jf. præmis 47 og domskonkl. 1)

2 Når en national ret konstaterer, at den kompetente nationale myndighed, som følge af, at dennes behandling af en anmeldelse i henhold til artikel 12, stk. 1, i direktiv 90/220 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer, som ændret ved direktiv 97/35, ikke har været forskriftsmæssig, ikke med rette har kunnet sende dossieret til Kommissionen med en positiv udtalelse i henhold til artikel 12, stk. 2, er retten forpligtet til at forelægge en anmodning om præjudiciel afgørelse for Domstolen, såfremt den finder, at uregelmæssighederne er af en sådan art, at de kan påvirke gyldigheden af Kommissionens positive afgørelse, og den nationale ret skal i givet fald træffe bestemmelse om, at gennemførelsen af den positive afgørelse skal udsættes, indtil Domstolen har taget stilling til gyldighedsspørgsmålet.

(jf. præmis 57 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie kapitalbevægelser - restriktioner - bestemmelser om forudgående tilladelse til direkte, udenlandske investeringer - foranstaltning begrundet i hensynet til den offentlige orden og den offentlige sikkerhed - ikke tilstrækkelig bestemt - tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet

[EF-traktaten, art. 73 B og art. 73 D, stk. 1, litra b) [nu art. 56 EF og art. 58, stk. 1, litra b), EF]]

Sammendrag

$$Traktatens artikel 73 D, stk. 1, litra b) [nu artikel 58, stk. 1, litra b), EF] - hvorefter traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF), der forbyder restriktioner for kapitalbevægelser mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande, ikke griber ind i medlemsstaternes ret til at træffe foranstaltninger, der er begrundet i hensynet til den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed - skal fortolkes således, at den er til hinder for bestemmelser om forudgående tilladelse til direkte, udenlandske investeringer, hvorefter de investeringer, bestemmelserne gælder for, kun i generelle vendinger defineres som investeringer, der kan udgøre en fare for den offentlige orden og den offentlige sikkerhed, således at de berørte ikke kan have kendskab til, under hvilke nærmere omstændigheder det er nødvendigt at indhente en forudgående tilladelse. En sådan ubestemthed giver ikke borgerne mulighed for at kende omfanget af deres rettigheder og pligter i henhold til traktatens artikel 73 B, og de pågældende bestemmelser er derfor i strid med retssikkerhedsprincippet.

(jf. præmis 21, 22 og 23 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - kapitaltilførselsafgifter - skatter eller afgifter i direktiv 69/335's forstand - begreb - gebyrer, som opkræves for registrering af en forhøjelse af kapitalen i et kapitalselskab, og som tilfalder statens budget - omfattet

(Rådets direktiv 69/335)

2. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - kapitaltilførselsafgifter - registrering i et register over juridiske personer af en forhøjelse af kapitalen i et kapitalselskab - væsentlig formalitet - opkrævning af gebyrer for registrering - ulovlig

[Rådets direktiv 69/335, art. 10, litra c)]

3. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - kapitaltilførselsafgifter - registrering i et register over juridiske personer af en forhøjelse af kapitalen i et kapitalselskab - afgifter, der har karakter af vederlag - begreb - afgifter, der stiger direkte proportionalt med den tegnede kapital - ikke omfattet

[Rådets direktiv 69/335, art. 12, stk. 1, litra e)]

4. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - kapitaltilførselsafgifter - direktiv 69/335 - artikel 10 - direkte virkning

(Rådets direktiv 69/335, art. 10)

Sammendrag

1. Direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter skal, under hensyn til de formål, der forfølges med direktivet, navnlig ophævelsen af afgifter med samme kendetegn som kapitaltilførselsafgiften, fortolkes således, at gebyrer, der opkræves for registrering i et nationalt register over juridiske personer af en forhøjelse af kapitalen i et kapitalselskab, og som betales til staten for at finansiere dens opgaver, udgør skatter eller afgifter i direktivets forstand.

( jf. præmis 19-21 samt domskonkl. 1 )

2. Gebyrer, som skal svares for registrering i et nationalt register over juridiske personer af en forhøjelse af kapitalen i et kapitalselskab, er, når de udgør skatter eller afgifter i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 69/335, i princippet forbudt i medfør af direktivets artikel 10, litra c), idet forhøjelsen af kapitalen i et kapitalselskab skal registreres i det nationale register over juridiske personer er en væsentlig formalitet, der skyldes selskabets juridiske karakter og er en forudsætning for udøvelsen og den fortsatte udøvelse af dettes virksomhed.

( jf. præmis 24 og 25 samt domskonkl. 2 )

3. Gebyrer, der opkræves ved registrering i et nationalt register over juridiske personer af en forhøjelse af kapitalen i et kapitalselskab, og hvis størrelse uden begrænsninger stiger direkte proportionalt med den tegnede kapital, har ikke karakter af vederlag i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335.

( jf. præmis 35 og domskonkl. 3 )

4. Artikel 10 i direktiv 69/335 afføder rettigheder, som borgerne kan gøre gældende for de nationale domstole. Forbuddet i bestemmelsen er nemlig formuleret tilstrækkeligt præcist og ubetinget til at kunne påberåbes af borgerne for de nationale domstole over for en bestemmelse i national ret, der er i strid med direktivet.

( jf. præmis 37 og 38 samt domskonkl. 4 )