Domstolens Kendelse af 5. februar 1997. - Unifruit Hellas EPE mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Appel - Ansvar uden for kontraktforhold - Særlige tilsynsforanstaltninger for import af æbler - Udligningsafgift - Samtidig anvendelse - Varer undervejs til Fællesskabet - Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. - Sag C-51/95 P.



Samling af Afgørelser 1997 side I-00727



Sammendrag



Nøgleord

1 Landbrug - faelles markedsordning - frugt og groentsager - import fra tredjelande - udligningsafgift paa import af aebler - den saerlige situation for produkter undervejs ikke taget i betragtning - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - tilsidesaettelse - ingen

(Samarbejdsaftalen mellem EOEF og Chile; Raadets forordning nr. 1035/72, art. 25, stk. 1, og forordning nr. 2707/72, art. 3, stk. 3, samt Kommissionens forordning nr. 384/93 og nr. 846/93)

2 Appel - anbringender - den blotte henvisning til argumenter fremfoert i en anden sammenhaeng - formalitetsmangel - afvisning

[EF-statutten for Domstolen, art. 51, Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

3 En importoer af aebler med oprindelse i Chile kan ikke goere gaeldende, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er blevet tilsidesat som foelge af, at han i medfoer af forordning nr. 846/93 skal erlaegge en udligningsafgift for varer, der var undervejs, da forordningen blev vedtaget, selv om Kommissionen, som en overvaagningsforanstaltning i henhold til forordning nr. 384/93, har fastholdt kravet om, at der skal forelaegges en importlicens betinget af en sikkerhedsstillelse, som fortabes, dersom importen ikke gennemfoeres.

Paa den ene side finder undtagelsen i artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 1035/72 - hvorefter der bortset fra »undtagelsestilfaelde« opkraeves udligningsafgift - kun anvendelse i tilfaelde, hvor det, fordi den varemaengde, der tilbydes til en unormal lav pris, er ubetydelig, ikke er noedvendigt at paalaegge en afgift, selv om alle betingelser herfor er opfyldt, og paa den anden side forhindrer indfoerelsen af saerlige overvaagningsforanstaltninger ikke Kommissionen i efterfoelgende at paalaegge en udligningsafgift, da de to foranstaltninger tjener forskellige formaal, uden at de dermed er uforenelige; deres samtidige anvendelse er foelgelig ikke af en saadan karakter, at den erhvervsdrivende rammes uforholdsmaessigt haardt og paa utaalelig vis, og han burde forudse, at en saadan kumulation er mulig.

Hertil kommer, at artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2707/72 - der foreskriver, at beskyttelsesforanstaltninger skal tage hoejde for den saerlige situation, som produkter undervejs befinder sig i, og som skal sikre, at erhvervsdrivende kan henholde sig til en berettiget forventning om, at deres produkter ikke vil blive afvist ved Faellesskabets graenser, medmindre afgoerende offentlige interesser taler herfor - ikke kan anvendes analogt i forbindelse med, at der indfoeres en udligningsafgift. En udligningsafgift kan ikke sammenlignes med en beskyttelsesforanstaltning og at undtage varer i transit for opkraevning af en saadan afgift vil indebaere, at ordningen med referencepriser helt vil miste sin betydning.

Endelig kan rammeaftalen om samarbejde mellem Faellesskabet og Chile ikke skabe en berettiget forventning hos den paagaeldende importoer, idet aftalen paa ingen maade har til formaal at aendre reglerne om udligningsafgifter i forordning nr. 1035/72.

4 Det foelger af artikel 51 i Domstolens statut, jf. procesreglementets artikel 112, stk. 1, litra c), at et appelskrift praecist skal angive, hvilke elementer der anfaegtes i den dom, som paastaas ophaevet, samt de retlige argumenter, der saerligt stoetter denne paastand.

Et anbringende, anfoert til stoette for en appel, hvorved appellanten alene henholder sig til de argumenter, der er blevet fremfoert i en anden sammenhaeng, opfylder ikke disse krav og maa derfor afvises som foelge af, at det ikke er tilstraekkeligt specificeret.