Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 9. december 1992. - A. A. HERBRINK MOD MINISTER VAN LANDBOUW, NATUURBEHEER EN VISSERIJ. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: COLLEGE VAN BEROEP VOOR HET BEDRIJFSLEVEN - NEDERLANDENE. - TILLAEGSAFGIFT PAA MAELK - FORPLIGTELSE TIL IKKE-MARKEDSFOERING - UDLOEB AF FORPAGTNINGSAFTALE - OVERDRAGELSE AF FORPAGTNING TIL EN SAMMENSLUTNING ELLER EN GRUPPE AF PERSONER. - SAG C-98/91.



Samling af Afgørelser 1994 side I-00223



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

A - Indledning

1. Den anmodning om praejudiciel afgoerelse fra College van Beroep voor het Bedrijfsleven (herefter benaevnt "College"), som jeg i dag skal tage stilling til, vedroerer visse aspekter af de faellesskabsretlige bestemmelser om maelkekvoter. De grundlaeggende principper i denne ordning samt den foreliggende sags saerlige aspekter er beskrevet i retsmoederapporten, saaledes at jeg her kun skal redegoere for sagens fakta. Jeg skal komme tilbage til enkelte af de gaeldende bestemmelser i forbindelse med gennemgangen af de forskellige praejudicielle spoergsmaal.

2. Sagsoegeren i hovedsagen (herefter benaevnt "sagsoegeren"), der driver landbrug i Nederlandene, drev oprindeligt en af ham forpagtet landbrugsbedrift i Laag Zuthem. I forbindelse hermed overholdt han fra den 17. maj 1979 til den 17. maj 1984 en ikke-markedsfoeringsforpligtelse i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77 (1). Efter udloebet af denne periode kunne han ikke opnaa nogen referencemaengde i henhold til artikel 2 i forordning (EOEF) nr. 857/84 (2), netop fordi han paa grund af ovennaevnte forpligtelse ikke havde leveret maelk i 1983, som Nederlandene havde valgt som referenceaar i medfoer af denne bestemmelse.

3. Kort tid efter opstod der spoergsmaalet, om den forpagtningsaftale, der var blevet indgaaet for naevnte landbrugsbedrift, og som udloeb den 22. februar 1987, kunne forlaenges ud over dette tidspunkt. Sagsoegerens ansoegning herom blev afslaaet af Kantongerecht, Zwolle (pachtkammer), ved afgoerelse af 16. september 1985. Gerechtshof, Arnhem (pachtkammer), stadfaestede denne afgoerelse den 7. februar 1986.

4. I det sidstnaevnte aar (1986) genoptog sagsoegeren maelkeproduktionen og fortsatte den indtil forpagtningsaftalens udloeb den 22. februar 1987.

5. Siden 1988 har sagsoegeren sammen med sin svigersoen i form af en sammenslutning opdraettet malkekvaeg paa en anden landbrugsbedrift, der er beliggende i Giethem, hvor sammenslutningen producerede maelk i produktionsaaret 1988/1989.

6. Efter at forordning (EOEF) nr. 764/89 (3) havde indfoert bestemmelser om ydelse af "saerlige" referencemaengder til saakaldte SLOM (4)-landmaend, som ikke havde leveret maelk i loebet af referenceperioden paa grundlag af forpligtelser i henhold til forordning nr. 1078/77, ansoegte sagsoegeren om tildeling af en saadan referencemaengde.

7. Efter at sagsoegte i hovedsagen havde afvist denne ansoegning og efter resultatloes administrativ klage indbragte sagsoegeren sagen for College. Denne ret har ved kendelse af 7. marts 1991 forelagt Domstolen tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden af en bestemmelse (indeholdt i Kommissionens gennemfoerelsesforordning) vedroerende identiteten af den af ansoegeren drevne landbrugsbedrift, definitionen af begrebet "producent" i forordning nr. 857/84 med henblik paa sammenslutninger af den art, som sagsoegeren tilhoerer som SLOM-landmand, samt vedroerende problemet, om en SLOM-landmand eller sammenslutning i et saadant tilfaelde har ret til den saerlige referencemaengde.

8. Ved kendelse af 26. juni 1991 har College forelagt Domstolen et supplerende spoergsmaal, nemlig vedroerende gyldigheden af artikel 3a, stk. 5, i forordning nr. 857/84, som affattet ved forordning nr. 764/89, der regulerer spoergsmaalet om ophaevelse eller betaling af tillaegsafgift for de maengder, der er produceret inden for ordningens sjette anvendelsesperiode (dvs. foer den 1.4.1989).

B - Stillingtagen

Det foerste spoergsmaal

9. Den forelaeggende rets foerste spoergsmaal vedroerer en bestemmelse, som Kommissionen har indsat (5) efter vedtagelsen af forordning nr. 764/89, som artikel 3a i forordning nr. 1546/88 (6) om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68, og som er kendt fra sagerne Maier (7) og O' Brien (8). Jeg skal her endnu en gang citere de relevante bestemmelser i stk. 1, foerste afsnit, under fremhaevelse af den omtvistede passus:

"Producenten indsender den i artikel 3a, stk 1, i forordning (EOEF) nr. 857/84 omhandlede ansoegning til den kompetente myndighed, som medlemsstaten har udpeget, efter de af denne medlemsstat fastsatte bestemmelser, hvis producenten kan bevise, at han endnu helt eller delvis leder den samme bedrift som paa tidspunktet for den i artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1391/78 (9) omhandlede godkendelse af ansoegningen om praemien."

10. Den nationale ret har forelagt foelgende spoergsmaal:

"Er artikel 3a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88, som indsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989, naar henses til betragtningerne til sidstnaevnte forordning, i strid med trinhoejere faellesskabsret, herunder navnlig artikel 3a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84, som indsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89?"

11. I. Ved besvarelsen af dette spoergsmaal skal det foerst undersoeges, hvorledes denne bestemmelse skal fortolkes under hensyn til sagens omstaendigheder, naermere bestemt drejer det sig om at undersoege, om den ved en situation som den foreliggende er til hinder for tildeling af en saerlig referencemaengde. Denne undersoegelse er paakraevet, da de i forelaeggelseskendelsen fremfoerte betaenkeligheder med hensyn til gyldigheden af den naevnte bestemmelse - nemlig den forelaeggende rets og sagsoegerens tvivl med hensyn til dens forenelighed med forordning nr. 857/84, samt sagsoegerens tvivl med hensyn til dens forenelighed med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (10) - fremstaar i et andet lys og endog ville blive genstandsloese under saerlige omstaendigheder, saafremt denne bestemmelse ikke var til hinder for tildeling af en saerlig referencemaengde.

12. Herved er jeg ligesom Kommissionen, og i modsaetning til det, som den nederlandske regering har fremfoert under den mundtlige forhandling, af den opfattelse, at den omtvistede bestemmelse er til hinder for, at sagsoegeren (eller den sammenslutning, som han har stiftet sammen med sin svigersoen) tildeles en saerlig referencemaengde.

13. Der skal herved for det foerste henvises til dommen i O' Brien-sagen (11). I denne dom har Domstolen udledt af den entydige ordlyd af den omtvistede bestemmelse, sammenholdt med artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, at den midlertidige tildeling af en saerlig referencemaengde afhaenger af, at den paagaeldende producent endnu helt eller delvis leder den samme bedrift som paa tidspunktet for godkendelsen af ansoegningen om praemien (12). Domstolen fastslog i denne henseende, at en saadan producent kun kan goere krav paa en midlertidig saerlig referencemaengde, saafremt han fortsat, i det mindste delvis, leder den bedrift, som var genstand for en forpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77. Derimod mister han denne ret, naar han har opgivet driften af hele bedriften (13). Domstolen henviste i denne henseende til tredje betragtning til forordning nr. 1033/89 (14), hvorefter

"ansoegningen ... [om tildeling af en saerlig referencemaengde] kan kun stamme fra en producent, der i mindste delvis leder de samme produktionsenheder som dem, han ledede ved indgivelsen af ansoegningen om praemie for ikke-markedsfoering af maelk eller for omstilling".

14. Domstolen har i denne dom udtrykt sig i ganske generelle vendinger. Jeg er imidlertid af den opfattelse, at der ikke kan vaelges nogen anden loesning i et tilfaelde som det foreliggende, hvor den paagaeldende producent ikke laengere leder bedriften paa grund af forpagtningsaftalens udloeb. Det skal under alle omstaendigheder understreges, at den omtvistede forskrift fremstaar som et specifikt udtryk for princippet om tilknytning mellem referencemaengden og jorden (15), hvorefter referencemaengderne tilkommer producenten, dvs. under hensyn til definitionerne i artikel 12, litra c) og d), i forordning nr. 857/84, den person eller sammenslutning af personer, som driver bedriften paa et bestemt tidspunkt (16). Denne grundsaetning gaelder, saaledes som Domstolen har udledt det af artikel 7, stk. 1 og stk. 4, i forordning nr. 857/84, som affattet ved forordning (EOEF) nr. 590/85 (17) og artikel 5, nr. 3, foerste afsnit, i forordning (EOEF) nr. 1371/84 (18), ogsaa i tilfaelde af tilbageoverdragelse af bedriften efter udloebet af en forpagtningsaftale. Forpagteren mister referencemaengden til fordel for bortforpagteren (19).

15. Hvad angaar den omstaendighed, at medlemsstaterne i henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84, som aendret, helt eller delvis kan tildele den fratraedende forpagter referencemaengden, saa skal jeg komme tilbage hertil i forbindelse med min gennemgang af den anfaegtede bestemmelses gyldighed. Med hensyn til den her droeftede fortolkning er det alene af betydning, at faellesskabslovgiver ikke ville bringe denne undtagelse, men kun den ovennaevnte regel, til anvendelse.

16. Artikel 3a i forordning nr. 1546/88 viser sig saaledes i dette tilfaelde at vaere en bekraeftelse af princippet om tilknytning mellem maelkeproduktionen og jorden i det tilfaelde, hvor forpagtningsaftaler udloeber, selv om den foreliggende sag frembyder den saeregenhed, at denne regel anvendes paa tilbageoverdragelser, der har fundet sted mellem udloebet af perioden med ikke-markedsfoering og vedtagelsen af forordning nr. 764/89, da den paagaeldende landmand endnu ikke raadede over en kvote.

17. Denne bestemmelse er derfor i det foreliggende tilfaelde til hinder for tildeling af en saerlig referencemaengde, og en anden fortolkning synes ikke at vaere mulig.

18. II. Paa dette grundlag skal gyldigheden af naevnte bestemmelse undersoeges. Jeg skal herved begraense mig til at undersoege de virkninger, som den har med hensyn til naervaerende sag. Det fremgaar af en sammenligning med Maier-sagen, at bestemmelsen omfatter meget forskellige tilfaelde, saaledes at dens gyldighed skal undersoeges saerskilt med henblik paa hvert enkelt af disse tilfaelde.

19. 1. Den forelaeggende ret har for det foerste rejst tvivl om den omtvistede bestemmelses forenelighed med artikel 3a i forordning nr. 857/84. Ifoelge den forelaeggende ret kraever sidstnaevnte bestemmelse kun, at den referencemaengde, som der er indgivet ansoegning om, kan produceres af ansoegeren paa dennes bedrift. Det forlanges dog ikke udtrykkeligt, at han skal fortsaette med at lede den bedrift, for hvilken der er blevet indgaaet en SLOM-aftale.

20. Da forordningerne nr. 857/84 og nr. 1546/88 har samme faellesskabsretlige rang, skal dette spoergsmaal logisk set forstaas saaledes, at det skal undersoeges, om Kommissionen har overskredet graenserne for sin befoejelse i henhold til artikel 5c, stk. 7, i grundforordning nr. 804/68, i henhold til hvilken forordning nr. 1546/88 er udstedt, for saa vidt angaar den her anfaegtede bestemmelse.

21. Den ordning, som ifoelge de netop anfoerte betragtninger i henhold til artikel 3a i forordning nr. 1546/88 finder anvendelse paa denne sag, overskrider dog ikke disse graenser. Den begraenser sig tvaertimod til at konkretisere de regler, der er fastsat i forordning nr. 857/84, navnlig artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b), uden at tilsidesaette deres betydning. Det maa nemlig fastslaas, at Domstolen i O' Brien-dommen ikke kun har baseret sine konstateringer paa artikel 3a i forordning nr. 1546/88, men at den tvaertimod har udledt dem af denne bestemmelse og artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84. Jeg mener, at dette er sket med rette. Under hensyn til det problem, som det generelle princip om tilknytning til jorden rejste paa grund af den forsinkede vedtagelse af forordning nr. 764/89, kan artikel 3a, stk. 1, litra a) og b), i forordning nr. 857/84 ikke forstaas saaledes, at den udelukker en strikt anvendelse af dette princip paa en fratraedende forpagter. Sidstnaevnte bestemmelse forboed saaledes ikke Kommissionen mere praecist at fastsaette, at den i denne bestemmelses litra b) omhandlede bedrift skulle vaere den samme som den i litra a) omhandlede, hvilken loesning i oevrigt hverken er i strid med bestemmelsens opbygning eller ordlyd.

22. 2. Sagsoegerens argumenter, saaledes som de er gengivet i den foerste forelaeggelseskendelse fra den nationale ret (20), foranlediger mig i oevrigt til at undersoege den anfaegtede bestemmelses forenelighed med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

23. Ifoelge dommene i Mulder- (21) og Von Deetzen- (22) sagerne ville det ikke vaere foreneligt med dette princip, saafremt sagsoegeren netop blev underkastet restriktioner, der beroerte ham i saerlig grad, fordi han har gjort brug af den i faellesskabsreglerne foreskrevne mulighed for at indstille markedsfoeringen af maelk mod udbetaling af en praemie (23).

24. Sagsoegeren har i sagen for den nationale ret, men ogsaa for Domstolen, gjort gaeldende, at saafremt han ved forpagtningsaftalens udloeb havde raadet over en maelkekvote, ville denne aftale vaere blevet forlaenget, eller at der ville vaere blevet indgaaet en aftale mellem ham og bortforpagteren om deling af kvoten (24). Vedroerende den foerste af disse to muligheder har sagsoegeren under den mundtlige forhandling anfoert, at forpagtningsaftalen "hoejst sandsynligt" ville vaere blevet forlaenget, saafremt han siden 1985 havde raadet over en maelkekvote. Vedroerende muligheden for at beholde maelkekvoten (i det mindste delvis) trods tilbageoverdragelse af den forpagtede bedrift, har han under den skriftlige forhandling gjort gaeldende, at han bestemt ville have haft mulighed for at overfoere kvoten til sin nye bedrift (25). Paa grund af de i denne henseende anvendelige nederlandske retsforskrifter har han henvist til artikel 19 i Beschikking Superheffing af 1988 (26), hvorefter forpagteren efter forpagtningsaftalens udloeb har mulighed for efter aftale med bortforpagteren at beholde referencemaengden. Dette er navnlig tilfaeldet, naar forpagteren, som i denne sag, ikke har til hensigt at opdraette malkekvaeg paa den paagaeldende bedrift (27).

25. Sagsoegerens to betragtninger skal gennemgaas saerskilt. De indebaerer begge en sammenligning mellem paa den ene side sagsoegerens faktiske situation og paa den anden side den situation, som han ville have befundet sig i, saafremt han allerede i 1987 havde raadet over en maelkekvote.

26. Jeg behoever ikke at opholde mig laenge ved argumentet vedroerende en eventuel forlaengelse af forpagtningsaftalen. Selv om det antages, at sagsoegeren, saaledes som han haevder, ville have kunnet opnaa en saadan forlaengelse, saafremt han havde raadet over en saadan kvote, kan det ikke paa grundlag af denne omstaendighed fastslaas, at den anfaegtede bestemmelse er ugyldig. Den goer det nemlig ikke muligt at fastslaa, om kriteriet i denne bestemmelse med hensyn til tildeling af en saerlig referencemaengde i sig selv kan kritiseres. Den henviser snarere til en i fortiden opstaaet ulempe paa grund af faellesskabslovgivers passive holdning. Paa grund af den omstaendighed, at der i 1987 ikke gjaldt nogen kvoteordning for SLOM-landmaend, har sagsoegeren ifoelge sine egne anbringender mistet sin tidligere bedrift, hvilket foerte til, at han ikke opfyldte det omtvistede kriterium. Sagsoegerens specifikke ulempe i forhold til landmaend, der ikke havde gjort brug af forordning nr. 1078/77, skyldtes ifoelge dette anbringende ikke det omtvistede kriterium, men manglerne ved den i 1987 gaeldende kvoteordning. Man vil hoejst kunne naa til en anden bedoemmelse, saafremt man raader over holdepunkter for, at de i medlemsstaterne konstaterede lakuner systematisk - saaledes som sagsoegeren har haevdet for sit eget tilfaelde - har haft virkninger paa afgoerelser om forlaengelse af de paagaeldende forpagtningsaftaler. Der foreligger imidlertid ikke saadanne holdepunkter.

27. Jeg skal herefter tage stilling til anbringendet om muligheden af at beholde maelkekvoten (i hvert fald delvis), selv om den paagaeldende ikke laengere leder bedriften. Dette argument viser faktisk et problem med hensyn til den omtvistede bestemmelses gyldighed. Burde faellesskabslovgiver ikke for at undgaa en saerlig ulempe for SLOM-landmaend med henblik paa forpagtningsaftaler, der udloeb mellem udloebet af perioden med ikke-markedsfoering og vedtagelsen af forordning nr. 764/89 have givet medlemsstaterne en tilsvarende befoejelse som i henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84?

28. Sammenligningen af situationen for fratraedende forpagtere i begge grupper af landmaend (landmaend, der ikke har gjort brug af forordning nr. 1078/77, paa den ene side, og SLOM-landmaend, paa den anden side) foerer i princippet til at besvare dette spoergsmaal bekraeftende. Generaladvokat Jacobs har ganske vist med hensyn til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84, som aendret, med rette fremhaevet, at medlemsstaterne ikke er forpligtet til at goere brug af en saadan bemyndigelse (28). Det maa imidlertid fastslaas, at den omtvistede bestemmelse selv udelukker muligheden af en ordning, der er gunstigere for den fratraedende forpagter end det princip om tilknytning til jorden, som er konkretiseret i den anfaegtede bestemmelse.

29. I denne sammenhaeng skal der dog foretages en gennemgang af to mulige indsigelser.

30. En foerste indsigelse kan rejses i det tilfaelde, hvor indfoejelsen af en klausul, der bemyndiger medlemsstaterne til at vedtage afvigende ordninger, kan stoede mod uoverstigelige hindringer. Jeg mener imidlertid ikke, at der foreligger saadanne hindringer.

31. Det maa herved for det foerste fastslaas, at det uden tvivl er vanskeligt for medlemsstaterne under hensyn til den forsinkede vedtagelse af ordningen for SLOM-landmaend at fastsaette og anvende objektive kriterier, hvorefter den fratraedende forpagter har krav paa kvoten. Det fremgaar hverken af sagens akter eller af andre momenter, at et saadant skridt er absolut umuligt.

32. I det foreliggende tilfaelde synes der ikke at foreligge nogen beskyttelsesvaerdig interesse hos tredjemand, som kan vaere til hinder for en saadan ordning. Jeg ser navnlig ingen retlige holdepunkter for, at en forpagter, der befinder sig i en situation som den foreliggende, skulle have krav paa at blive forskaanet for ulemper, som en saadan ordning ville kunne have for ham.

33. Den anden indsigelse vedroerer de graenser, der gaelder for beskyttelsen af den berettigede forventning efter dommene i Mulder- og Von Deetzen-sagerne. I dommen i Von Deetzen II (29)-sagen har Domstolen defineret disse graenser saaledes, at

"selv om [SLOM-landmaend] med foeje kan forvente at kunne genoptage markedsfoeringen af maelk efter udloebet af deres ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode og udoeve denne virksomhed under ikke-diskriminerende betingelser i forhold til andre maelkeproducenter, kan de dog ikke forvente, at en faelles markedsordning vil give dem en oekonomisk fordel, som ikke hidroerer fra deres erhvervsmaessige virksomhed".

34. Domstolen fastslog endvidere:

"Disse producenter kan derfor ikke med foeje forvente handelsmaessigt at kunne udnytte en fordel, saasom tildelingen af en referencemaengde i henhold til tillaegsafgiftsordningen, naar denne fordel netop var blevet indroemmet dem, for at de kan genoptage deres erhvervsmaessige virksomhed."

35. Domstolen har ogsaa anvendt disse betragtninger i dommen i sagen Maier, hvori en SLOM-landmand paa et tidspunkt mellem udloebet af omstillingsperioden og vedtagelsen af forordning nr. 764/89 havde bortforpagtet sin bedrift til en tredjemand for tyve aar (30). I sager af den foreliggende art, hvor princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ville foere til, at SLOM-landmanden (eller en tredjemand, der er hans retssuccessor) beholder kravet paa den saerlige referencemaengde, kan disse betragtninger imidlertid ikke anvendes, da de gaar ud fra forudsaetningen om, at den saerlige referencemaengde efter tildelingen skal overdrages til en tredjemand. I oevrigt kan en saadan handel med praemier, der er ulovlig efter kvoteordningen, kun opstaa ved en forpagters fratraeden, hvis forpagteren og bortforpagteren uden hensyn til objektive kriterier enes om opretholdelse af kvoten. Bemyndigelsen i henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84, som aendret, har imidlertid, saaledes som det fremgaar af dens ordlyd, netop til formaal at goere det muligt for medlemsstaterne under hensyn til de paa deres omraade gaeldende faktiske og retlige - navnlig forpagtningsretlige - forhold at opstille objektive kriterier, hvorefter det kan bedoemmes, om og i hvilket omfang den fratraedende forpagter beholder kvoten.

36. Under hensyn til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kunne Kommissionen saaledes kun konkretisere artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84 gennem den i artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 1546/88 fastsatte regel, for saa vidt som den afsvaekkede sidstnaevnte regel ved en undtagelse svarende til den i artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84 indeholdte.

37. Den saaledes fastslaaede tilsidesaettelse af dette princip begraenses dog i sin raekkevidde af graenserne for beskyttelsen af den berettigede forventning. Der skal herved henvises til den anden betragtning til forordning nr. 764/89, der rammende bringer til udtryk, at en landmand paa grundlag af denne beskyttelse kun kan goere krav paa tildeling af en kvote, saafremt han agter og faktisk kan genoptage maelkeproduktionen.

38. Hvad angaar den foerste af disse betingelser, saa er den ikke opfyldt, saaledes som det fremgaar af dommen i Maier-sagen (31), naar det fremgaar af de mellem udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden og vedtagelsen af forordning nr. 764/89 indtraadte omstaendigheder, at landmanden endelig har indstillet produktionen. Denne begraensning af den berettigede forventning kan foranledige Kommissionen til at goere tildelingen af en saerlig referencemaengde afhaengig af tilsvarende betingelser.

39. Med hensyn til kravet om muligheden af at genoptage maelkeproduktionen kraever artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra a), i forordning nr. 857/84, at ansoegeren leder en egnet bedrift. Den anfaegtede bestemmelse kan derfor ikke, saaledes som det fremgaar af Maier-sagen, anfaegtes, for saa vidt som den generelt bekraefter kravet om ledelse af en egnet bedrift.

40. Jeg tillader mig til afslutning at sige et ord om art og maade for udoevelsen af den bemyndigelse, der skal tildeles medlemsstaterne. Da medlemsstaterne herved skal anvende faellesskabsretten, skal de bl.a. overholde dens almindelige principper (32). Disse principper omfatter princippet om beskyttelse af den berettigede forventning samt den almindelige lighedsgrundsaetning, der saerlig er kommet til udtryk i EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3. Under hensyn til disse principper skal medlemsstaterne ved udoevelsen af den naevnte bemyndigelse tage hensyn til, om og i hvilket omfang de har anvendt artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 590/85.

41. Sammenfattende skal jeg foreslaa, at College' s foerste spoergsmaal besvares saaledes:

Artikel 3a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88, som indsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89, er ugyldig, for saa vidt som den ikke bemyndiger medlemsstaterne til at tildele en producent den saerlige referencemaengde med henblik paa produktion i en af ham drevet bedrift, som ikke er den bedrift, som han (eller den landmand, som har opfyldt forpligtelsen i Raadets forordning nr. 1078/77, og hvorfra producenten afleder sin ret) paa tidspunktet for efterkommelsen af hans ansoegning om praemie i henhold til artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning nr. 1391/78 endnu ikke havde drevet, naar

- den oprindeligt drevne bedrift efter opfyldelse af forpligtelserne i forordning nr. 1078/77 maatte tilbageoverdrages til bortforpagteren, fordi forpagtningsaftalen udloeb, og forpagteren ikke havde krav paa forlaengelse af aftalen paa tilsvarende vilkaar,

- producenten (eller den landmand, hvorfra han afleder sin ret) ikke endelig har indstillet maelkeproduktionen foer vedtagelsen af forordning nr. 764/89, og

- den ved ansoegningens indgivelse drevne bedrift opfylder betingelserne i artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b), i forordning nr. 857/84.

Det andet og tredje spoergsmaal

42. I. Det foerste spoergsmaal vedroerte kernen i problemet om bestemmelsen af den landbrugsbedrift, der kan give anledning til tildeling af en saerlig referencemaengde. Det andet og tredje spoergsmaal vedroerer derimod visse forudsaetninger, som ansoegeren skal opfylde. Naermere bestemt drejer det sig om hans egenskab af SLOM-landmand eller hans forhold til denne paa den ene side samt hans forhold til den begunstigede bedrift paa den anden side.

43. Hvad angaar det foerstnaevnte aspekt fremgaar det af den indledende formulering af artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, sammenholdt med bestemmelsens foerste led, at ansoegeren i princippet skal have opfyldt en forpligtelse til ikke-markedsfoering eller omstilling.

44. Hvad angaar det andet aspekt skal ansoegeren ifoelge den indledende formulering vaere "den i [forordningens] artikel 12, litra c), tredje afsnit, omhandlede producent". Sidstnaevnte forskrift bestemmer foelgende:

"Med henblik paa anvendelsen af artikel 3a betragtes som producent en landmand, fysisk eller juridisk person eller sammenslutning af fysiske eller juridiske personer, hvis bedrift ligger paa Faellesskabets geografiske omraade."

45. College' s foelgende spoergsmaal vedroerer disse to aspekter:

Skal artikel 3a (33), sammenholdt med artikel 12, litra c), i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 fortolkes saaledes, at den omstaendighed, at SLOM-aftalen er indgaaet af en person, som imidlertid paa tidspunktet for ansoegningen om en referencemaengde i henhold til artikel 3a drev en bedrift i forening med en eller flere andre personer, ikke er til hinder for, at en person eller en gruppe af personer kan anses for producent, paa hvem baade bestemmelsen i artikel 3a, stk. 1, foerste og andet led, og bestemmelsen i litra a) finder anvendelse?

Saafremt spoergsmaal 2 besvares bekraeftende, skal den, der har indgaaet SLOM-aftalen, eller den gruppe af personer, der paa tidspunktet for den i spoergsmaal 2 naevnte ansoegning leder bedriften, anses for at vaere den, der er berettiget til en referencemaengde i henhold til artikel 3a?

46. II. Med henblik paa besvarelsen af disse spoergsmaal skal det foerst fastslaas, at begrebet producent i artikel 12, litra c), i forordning nr. 857/84, som der henvises til i indledningen til forordningens artikel 3a, stk. 1, kendetegner et bestemt forhold mellem ansoegeren og den paagaeldende bedrift. Han har kun den kraevede status som producent, saafremt han leder denne bedrift. Spoergsmaalet om, hvorvidt ansoegeren skal have opfyldt en forpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77, eller om han kan basere sit krav paa tildeling af en saerlig referencemaengde paa rettigheder hos en landmand, som har opfyldt en saadan forpligtelse, vedroerer - modsat den opfattelse, som College udtrykker i sit andet spoergsmaal - en forudsaetning med hensyn til artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, der ikke maa forveksles med ansoegerens egenskab af producent, som er omhandlet i det tredje spoergsmaal.

47. III. 1. Paa dette grundlag skal jeg foerst undersoege det problem, der rejses med det andet spoergsmaal, nemlig om artikel 3a, stk. 1, er til hinder for tildeling af en saerlig referencemaengde, naar SLOM-landmanden ikke alene, men i faellesskab med en eller flere andre personer driver bedriften i form af en sammenslutning. I denne henseende fremgaar det af sagens omstaendigheder, at stiftelsen af sammenslutningen skulle forberede overdragelsen til bedriftens fremtidige arving. Det forekommer derfor logisk at besvare spoergsmaalet paa grundlag af dommen i Rauh-sagen (34).

48. I det tilfaelde, der laa til grund for den naevnte dom, havde sagsoegeren paa grundlag af en aftale med sine foraeldre - der forinden havde paataget sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse - om overdragelse til brug overtaget bedriften som fremtidig gaardarving efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden. Hans ansoegning om tildeling af en saerlig referencemaengde blev afslaaet med den begrundelse, at han foerst havde overtaget bedriften paa det naevnte tidspunkt og derfor ikke kunne stoette nogen ret paa bestemmelsen. Domstolen fastslog i denne henseende (dommens praemis 18 og 19):

"En producent, der, som i det af den forelaeggende ret beskrevne tilfaelde paa grundlag af faellesskabsbestemmelser, der var i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, var afskaaret fra at faa tildelt en referencemaengde efter udloebet af den i henhold til forordning nr. 1078/77 indgaaede forpligtelse, [kunne] foelgelig ikke ... overdrage retten til at faa tildelt en referencemaengde til sin arving eller sin successor i henhold til en overdragelse, der kan sidestilles med arv. En saadan producent er saaledes blevet paalagt restriktioner, som specielt beroerte ham, netop fordi han havde paataget sig ikke-markedsfoeringsforpligtelsen.

Disse restriktioner ville imidlertid blive opretholdt, saafremt artikel 3a i forordning nr. 857/84 blev fortolket saaledes, at den ikke aabnede mulighed for, at arvingen eller successoren paa linje med producenten selv kan faa tildelt en saerlig referencemaengde paa de i bestemmelsen opstillede betingelser."

49. Kommissionens indsigelse om, at den oprindelige producent ikke inden overdragelsen af bedriften havde indgivet ansoegning om tildeling af en saerlig referencemaengde, tiltraadte Domstolen ikke,

"eftersom det ikke kan laegges en producent til last, at han ikke har indgivet ansoegning om tildeling af en referencemaengde, som han efter de paa davaerende tidspunkt gaeldende faellesskabsbestemmelser ikke havde ret til" (35).

50. Domstolen fastslog, at den heraf foelgende uforenelighed af artikel 3a i forordning nr. 857/84 med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kan undgaas, saafremt bestemmelsen fortolkes saaledes,

"at de omhandlede 'producenter' ud over indehavere af landbrugsvirksomheder, der selv har paataget sig en forpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77, ogsaa omfatter dem, som efter udloebet af den af indehaveren indgaaede forpligtelse har overtaget bedriften ved arv eller paa lignende maade" (36).

51. Domstolen fastslog derfor, at den naevnte artikel 3a

"paa de betingelser, som den fastsaetter, tillader, at der tildeles en saerlig referencemaengde til en producent, som har overtaget en bedrift ved arv eller paa lignende maade efter udloebet af en ikke-markedsfoeringsforpligtelse, som overdrageren havde paataget sig i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977" (37).

52. I en senere dom - Von Deetzen II (38) - har Domstolen naermere uddybet begrebet overdragelse, der kan sidestilles med arv, ganske vist i forhold til et tilfaelde, hvor der var tale om overdragelse af en saerlig referencemaengde, der allerede var blevet tildelt i henhold til artikel 7a, stk. 1, i forordning nr. 1546/88 (som affattet ved forordning nr. 1033/89).

53. Domstolen fastslog (dommens praemis 38 og 39):

"Begrebet 'paa anden maade, der kan sidestilles med arv' skal fortolkes saaledes, at det - uafhaengigt af den retlige udformning - omfatter enhver overdragelse, der medfoerer virkninger, der kan sammenlignes med virkningerne af en overgang ved arv. Begrebet omfatter derfor navnlig dispositioner mellem en producent og hans formodede arving vedroerende den paagaeldende bedrift, saafremt den paagaeldende disposition er udformet paa en saadan maade, at den ifoelge sit formaal og indhold i foerste raekke tager sigte paa, at den formodede arving kan fortsaette med at drive bedriften, og ikke paa, at arveladeren realiserer bedriftens handelsvaerdi.

Det foelger heraf, at saavel indskydelse af bedriften i et interessentskab, hvori indehaveren af den saerlige referencemaengde er deltager, som det forhold i tysk ret, at sidstnaevntes interessentskabsandel tilfalder de oevrige deltagere, saafremt han afgaar ved doeden eller i oevrigt traeder ud af selskabet, samt at bedriften bortforpagtes til den formodede arving efter indehaveren af den saerlige referencemaengde, kan vaere omfattet af definitionen paa 'paa anden maade, der kan sidestilles med arv' , saafremt betingelserne i den aftale, der ligger til grund for den paagaeldende retshandel, er udfaerdiget paa en saadan maade, at den formodede arving stilles bedre end en erhvervsdrivende, der overtager en tilsvarende bedrift paa markedsvilkaar."

54. Domstolen udtalte, at det tilkommer den nationale retsinstans at foretage de konstateringer, som forekommer noedvendige i denne henseende (39).

55. Denne dom viser klart med henblik paa den foreliggende sag, at overdragelse paa anden maade, der kan sidestilles med arv, ogsaa kan finde sted paa den maade, at den begunstigede ikke, som i Rauh-sagen, bliver producent, men derimod sammen med den potentielle arvelader stifter et selskab (en sammenslutning af fysiske personer eller en juridisk person), der har status som producent.

56. For at afgoere det foreliggende tilfaelde paa grundlag af dommen i Rauh-sagen, suppleret med dommen i Von Deetzen-sagen, maa der endvidere foretages en undersoegelse af de virkninger, der er forbundet med forskellene mellem den foreliggende sag og den foerstnaevnte dom.

57. Den foerste forskel bestaar i, at bedriften i Rauh-sagen (ligesom i Von Deetzen II-sagen) var den potentielle arveladers ejendom, mens der ikke i den foreliggende sag er holdepunkter for, at sagsoegeren er ejer af bedriften, som ifoelge den foerste forelaeggelseskendelse blev "forpagtet" af "sammenslutningen". Jeg mener dog, at man ikke i et saadant tilfaelde paa forhaand kan udelukke eksistensen af overdragelse paa en maade, der kan sidestilles med arv. Genstanden for overdragelsen kan vaere den ved forpagtningsaftalen hjemlede mulighed for at udnytte bedriften. Hvorvidt forholdet i praksis kan bedoemmes saaledes afhaenger af omstaendighederne, nemlig indholdet af forpagtningsaftalen og udformningen af forholdet mellem selskabsdeltagerne. Det tilkommer den nationale ret at foretage de noedvendige konstateringer i denne henseende.

58. Svaret paa det praejudicielle spoergsmaal kan derfor paa dette punkt begraenses til en henvisning til kravet om overdragelse paa en maade, der kan sidestilles med arv.

59. Der kan fastslaas to andre forskelle mellem den foreliggende sag og Rauh-sagen; begge vedroerer de saeregenheder, der foranledigede den nationale ret til at forelaegge det foerste spoergsmaal. Den foerste bestaar i, at den bedrift, der i givet fald var genstand for en overdragelse, der kan sidestilles med arv, er en anden end den bedrift, i hvilken forpligtelsen i henhold til forordning nr. 1078/77 blev opfyldt. Den anden, som er snaevert forbundet med den foerste, bestaar i den omstaendighed, at udnyttelsen af bedriften fandt sted samtidig eller kort efter indgaaelsen af de aftaler, der kunne begrunde overdragelsen paa en maade, der kan sidestilles med arv. Det er ubestridt, at sagsoegeren paa intet tidspunkt har drevet bedriften i Giethem alene.

60. Hvad angaar det foerste punkt fremgaar det af svaret paa College' s foerste spoergsmaal, at sagsoegeren eventuelt (alt efter om og hvorledes Nederlandene goer brug af den bemyndigelse, der skal tildeles) havde krav paa kreditering af en saerlig referencemaengde med henblik paa ledelse af en anden bedrift end SLOM-bedriften, saafremt han ville drive den paagaeldende bedrift alene. Den producent, som leder samme bedrift i henhold til en overdragelse, der kan sidestilles med arv, maa i saa fald ifoelge Rauh-dommen ikke stilles ringere. Denne vurdering aendres ifoelge min opfattelse ikke - og hermed er vi kommet til det andet punkt - saafremt SLOM-landmanden paa intet tidspunkt har ledet bedriften alene, men derimod umiddelbart har overtaget bedriften fra producenten i henhold til en overdragelse, der kan sidestilles med arv. Jeg ser ingen objektiv grund til at sondre mellem disse to tilfaelde.

61. 2. Da det andet spoergsmaal saaledes boer besvares med, at artikel 3a i forordning nr. 857/84 ikke er til hinder for tildeling af en saerlig referencemaengde under de naevnte betingelser, naar SLOM-landmanden leder bedriften sammen med en eller flere andre personer, skal der ogsaa foretages en gennemgang af det tredje spoergsmaal.

62. Hvad angaar det problem, som rejses med dette spoergsmaal, nemlig om hvem af de potentielle adressater - SLOM-landmanden, sammenslutningen som saadan eller dens medlemmer i forening - der har krav paa den saerlige referencemaengde, skal der henvises til ordlyden af artikel 3a, stk. 1, sammenholdt med artikel 12, litra c), tredje afsnit, i forordning nr. 857/84 (ogsaa sidstnaevnte bestemmelse som affattet ved forordning nr. 764/89). Ifoelge disse bestemmelser tilkommer retten til tildeling af en saerlig referencemaengde "producenten", dvs. den "landmand", saaledes som det udtrykkes i sidstnaevnte bestemmelse. Paa dette grundlag, og under hensyn til definitionen af begrebet "bedrift" i artikel 12, litra d), i forordning nr. 857/84, har Domstolen i Maier-sagen defineret begrebet producent efter artikel 3a i forordning nr. 1546/88, der uden tvivl stemmer overens med begrebet i forordning nr. 857/84. Domstolen har anfoert, at dette begreb

"kun omfatter en landmand, der med henblik paa maelkeproduktion leder en helhed af produktionsenheder paa eget ansvar" (40).

63. Da sagsoegeren under hensyn til denne definition ikke kan betegnes som producent - under alle omstaendigheder ikke som enkeltperson - er det udelukket, at der tilkommer ham en saerlig referencemaengde i denne henseende (41). I oevrigt afhaenger besvarelsen af det forelagte spoergsmaal af den retlige art af den af de to landmaend stiftede "sammenslutning" og af hvem der faktisk leder bedriften. Saafremt denne sammenslutning er en juridisk person, og den som saadan leder bedriften, tilkommer der den en saerlig referencemaengde. Er der derimod tale om en sammenslutning, der ikke er en juridisk person, og driver de to landmaend bedriften i faellesskab inden for rammerne af denne sammenslutning, tilkommer der dem dog ogsaa en referencemaengde i faellesskab, dog som sammenslutning, der anses for producent i medfoer af forordning nr. 857/84 (42). Ogsaa i denne henseende tilkommer det den nationale ret at foretage de noedvendige konstateringer.

64. IV. Sammenfattende skal jeg derfor foreslaa, at det andet og det tredje spoergsmaal besvares under ét under hensyn til deres konneksitet. Herved anser jeg det for vigtigt at fastslaa forbindelsen med svaret paa det foerste spoergsmaal, idet det praeciseres, at producentskiftet i det foreliggende tilfaelde, for saa vidt som det er sket paa en maade, der kan sidestilles med arv, heller ikke ved en lovlig overdragelse af bedriften, som anfoert i spoergsmaal 1, er til hinder for tildeling af en saerlig referencemaengde, og selv ikke i det tilfaelde, hvor ledelsen af den nye bedrift direkte bliver overtaget af den nye producent i forbindelse med eller efter en overdragelse, der kan sidestilles med arv (43).

65. Svaret kan affattes saaledes:

Artikel 3a, sammenholdt med artikel 12, litra c), tredje afsnit, i Raadets forordning nr. 857/84, som affattet ved Raadets forordning nr. 764/89, skal fortolkes saaledes, at der efter denne bestemmelse kan tildeles en saerlig referencemaengde til en juridisk person eller en sammenslutning af personer, der leder den omhandlede bedrift (producent), selv om producenten ikke selv har opfyldt forpligtelsen efter forordning nr. 1078/77, saafremt der til denne er knyttet en landmand, der opfylder denne betingelse, og som efter forpligtelsens udloeb paa en maade, der kan sidestilles med arv, har overdraget muligheden for at udnytte bedriften til de andre deltagere i producentenheden, for saa vidt det er muligt for dem.

Havde den naevnte landmand - selv om der ikke er tale om den bedrift, hvor han har opfyldt forpligtelsen i henhold til forordning nr. 1078/77 - krav paa tildeling af en saerlig referencemaengde, hvis han drev bedriften alene, er hverken bedriftens identitet eller det forhold, at landmanden aldrig har drevet den alene, men at driften blev paabegyndt af producenten ved eller efter en overdragelse, der kan sidestilles med arv, til hinder for tildeling af en saerlig referencemaengde.

Det fjerde spoergsmaal

66. College' s fjerde spoergsmaal vedroerer artikel 3a, stk. 5, i forordning nr. 857/84, der bestemmer:

"En ifoelge stk. 1 berettiget producent, som modtager en saerlig referencemaengde paa de i stk. 2, 3 og 4, fastsatte betingelser, er ikke tillaegsafgiftspligtig for de maengder, der er produceret inden ordningens sjette anvendelsesperiode, og som ikke overstiger den foreloebige saerlige referencemaengde."

67. College har stillet foelgende spoergsmaal:

Saafremt spoergsmaal 1 eller spoergsmaal 2 besvares benaegtende: Er Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 gyldig, for saa vidt den ikke indeholder bestemmelser om fritagelse for henholdsvis tilbagebetaling af afgiften - eller for saa vidt forordningens artikel 3a, stk. 5, er til hinder herfor - i perioden efter SLOM-aftalens udloeb indtil det tidspunkt, hvor der er indtraadt en aendring i situationen, som bevirker, at den paagaeldende producent ikke er berettiget til en foreloebig saerlig referencemaengde, og for saa vidt den i denne periode producerede maengde maelk ikke overskrider den referencemaengde, som ville vaere blevet tildelt, hvis denne aendring ikke var indtraadt?

68. Det fremgaar af grundene til forelaeggelseskendelsen, at College har rejst problemet om de maengder, som sagsoegeren har leveret mellem genoptagelsen af maelkeproduktionen og udloebet af forpagtningsaftalen for sin bedrift i Laag Zuthem.

69. I. College har forelagt dette spoergsmaal "saafremt spoergsmaal 1 eller spoergsmaal 2 besvares benaegtende". Da gennemgangen af det foerste spoergsmaal efter min opfattelse har frembragt, at artikel 3a i forordning nr. 1546/88 er i strid med trinhoejere faellesskabsret, og da gennemgangen af det andet spoergsmaal har frembragt, at artikel 3a i forordning nr. 857/84 under visse betingelser ikke er til hinder for tildeling af en saerlig referencemaengde, naar SLOM-landmanden driver den paagaeldende bedrift sammen med en anden person, boer ingen af disse to spoergsmaal besvares benaegtende. Saafremt Domstolen tilslutter sig mit forslag, bliver det formelt set overfloedigt at besvare det fjerde spoergsmaal.

70. Jeg skal dog kort behandle dette spoergsmaal. Bortset fra muligheden af, at Domstolen ikke foelger mit forslag med hensyn til de to foerste spoergsmaal, skal det ogsaa fastslaas, at den nationale ret ved at goere det fjerde spoergsmaal afhaengigt af en benaegtende besvarelse af de to foerste spoergsmaal, gaar ud fra en urigtig forudsaetning. Den nationale ret gaar nemlig ud fra, at der i dette tilfaelde uden videre skal tildeles en saerlig referencemaengde, der samtidig er referencemaengde med henblik paa artikel 3a, stk. 5. Imidlertid vil det her foreslaaede svar paa det foerste spoergsmaal kun foere til, at medlemsstaterne skulle tildeles en befoejelse svarende til den, der er omhandlet i artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 857/84, som affattet ved forordning nr. 590/85, hvilket lader det spoergsmaal staa aabent, om hvilke konsekvenser der i det foreliggende tilfaelde ville blive resultatet af udoevelsen af en saadan bemyndigelse. College har aabenbart ikke forudset en benaegtende besvarelse af det foerste spoergsmaal netop i dette tilfaelde, da College formulerede den forudgaaende betingelse for besvarelsen af det fjerde spoergsmaal. Af disse grunde anser jeg det for hensigtsmaessigt ogsaa at gennemgaa det sidste spoergsmaal.

71. II. Da den i denne henseende relevante artikel 3a, stk. 5, i forordning nr. 857/84 utvivlsomt kun foreskriver "amnesti" for tidligere leveringer foretaget af producenter, der ved ansoegningen har opfyldt betingelserne om tildeling af en saerlig referencemaengde, og ogsaa har faaet tildelt en saadan, er det ikke tilstraekkeligt, at ansoegeren har opfyldt disse betingelser paa et tidligere tidspunkt.

72. I modsaetning til den opfattelse, som Raadet har gjort sig til talsmand for under den mundtlige forhandling, kan beloeb, der tidligere er betalt i tillaegsafgift ikke (ud fra synspunktet om ugrundet berigelse) tilbagebetales. Naermere bestemt har dommene i Mulder- og Von Deetzen-sagerne ikke fjernet det for disse tidligere bestemmelser fastsatte retsgrundlag, der er indeholdt i artikel 5c i forordning nr. 804/68 og forordning nr. 857/84, sidstnaevnte som affattet ved forordning nr. 1371/84. Ved disse domme blev det nemlig fastslaaet, at forordning nr. 857/84 (som suppleret ved forordning nr. 1371/84) er ugyldig, for saa vidt som Raadet under tilsidesaettelse af en trinhoejere faellesskabsretsforskrift havde undladt at foreskrive referencemaengder for bestemte producenter som undtagelse fra princippet om tillaegsafgift. Den konstaterede ugyldighed beroerte derimod ikke retsgrundlaget for selve tillaegsafgiften. Det tilkom derfor Raadet inden for rammerne af sit skoen - og naturligvis ud fra de naevnte domme - at fastlaegge princippet for og stoerrelsen af eventuelle referencemaengder som undtagelse i ovennaevnte forstand. For saa vidt som dette ikke er sket, er de i henhold til forordning nr. 857/84 betalte tillaegsafgifter ikke uden noget som helst retsgrundlag.

73. III. 1. Da de landmaend, der kun paa et tidligere tidspunkt, men ikke ved indgivelsen af ansoegningen, opfylder betingelserne i artikel 3a, stk. 1-4, i forordning nr. 857/84 (i givet fald suppleret ved Kommissionens gennemfoerelsesforordninger) i mangel af en bestemmelse herom i artikel 3, stk. 5, ikke opnaar fritagelse for eller tilbagebetaling af tillaegsafgifter for fortidige forhold, maa der foretages en undersoegelse af dette afsnits gyldighed, da der rejses tvivl herom i spoergsmaalets andet led.

74. a) Hvad angaar foreneligheden med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning skal det undersoeges, om artikel 3a, stk. 5, jf. afgoerelsen i Mulder- og Von Deetzen-sagerne, affoeder en saerlig ulempe for SLOM-landmaend i forhold til andre landmaend. Det skal herved fastslaas, at Domstolen ikke kun - i en fase - har kritiseret manglen paa en kvoteordning for SLOM-landmaend (dommene i Mulder- og Von Deetzen-sagerne), men at Domstolen efter vedtagelsen af saerordningen har fastslaaet, at visse dele af denne ordning er ugyldige, atter paa grund af tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (44). Sidstnaevnte skridt var noedvendigt, fordi de paagaeldende bestemmelser indebar, at de oprindeligt kritiserede fejl blev gjort stedsevarige i den nye ordning og med hensyn til dennes anvendelsesomraade.

75. I det foreliggende tilfaelde er situationen dog en anden. Den anfaegtede bestemmelse begraenser sig til med tilbagevirkende kraft at indfoere fritagelse for tillaegsafgift for visse kategorier af landmaend. Den omstaendighed, at andre landmaend ikke nyder godt af denne fritagelse for tillaegsafgift for perioden forud for den 1. april 1989, skyldes det system, som var gaeldende foer den 1. april 1989, og som blev kritiseret i dommene i Mulder- og Von Deetzen-sagerne, naermere bestemt lakunen i dette system paa grund af manglen paa en kvoteordning for SLOM-landmaend; denne omstaendighed skyldes ikke den omhandlede ordning om fritagelse. Ordningen gentager ikke lakunerne i den gamle ordning for fremtiden (45) og udelukker heller ikke udtrykkelig fritagelse for ikke-begunstigede landmaend for fortiden. For at gentage de udtryk, der er anvendt af den forelaeggende ret (jf. formuleringen af det praejudicielle spoergsmaal): Det er ikke denne bestemmelse, som paa dette punkt "er til hinder" for denne fritagelse eller tilbagebetaling, men den gamle maelkekvoteordning, som denne bestemmelse ikke har aendret. Jeg er derfor af den opfattelse, at denne bestemmelse ikke kan erklaeres ugyldig paa grund af tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

76. b) Jeg mener heller ikke, at der foreligger en tilsidesaettelse af lighedsgrundsaetningen. Det eneste punkt, der kan komme i betragtning i denne henseende, angaar tilsidesaettelsen af princippet paa grundlag af en forskelsbehandling i forhold til landmaend, der bliver begunstiget i henhold til ovennaevnte bestemmelse. Det maa dog fastslaas, at de to grupper af landmaend befinder sig i forskellige situationer, saaledes som Kommissionen med rette har anfoert. For dem, der netop havde ret til referencemaengden, og med hensyn til hvilke det saaledes stod fast, at de atter ville genoptage eller fortsaette maelkeproduktionen, var det vigtigt i videst muligt omfang at begraense ulemperne som foelge af tidligere betalinger eller skyldige krav vedroerende tillaegsafgiften under hensyn til interessen i at reetablere de paagaeldende bedrifters oekonomiske ligevaegt. Da der ikke kan forventes en fremtidig maelkeproduktion hos landmaend, der ikke opnaar nogen referencemaengde, er betalinger af krav af den naevnte art en del af alle de skader, som den gamle kvoteordning har foraarsaget deres maelkebedrift, og som i givet fald endog har kunnet medfoere opgivelse af bedriften. Det forekommer derfor ikke vilkaarligt at indroemme denne gruppe udligning inden for rammerne af den godtgoerelse, som skal betales i henhold til dommen i Mulder II-sagen (46).

77. 2. Paa dette grundlag kan jeg endelig afslutningsvis gennemgaa den foerste del af College' s spoergsmaal, hvormed den nationale ret i det vaesentlige oensker afklaring af spoergsmaalet om, hvorvidt forordning nr. 857/84 er "gyldig", for saa vidt som den ikke foreskriver ophaevelse eller tilbagebetaling af afgift. Som det fremgaar af de ovenfor udviklede betragtninger, er den af den naevnte ret anfoerte lakune i bestemmelserne den samme, som allerede var genstanden for dommene i Mulder- og Von Deetzen-sagerne. Den af Domstolen tidligere foretagne konstatering af, at forordning nr. 857/84 er ugyldig, behoever ikke at blive suppleret i denne sag.

78. Af alle disse grunde boer det fjerde spoergsmaal, saafremt Domstolen skulle tage stilling hertil, besvares med, at gennemgangen heraf intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 3a, stk. 5, i forordning nr. 857/84.

C - Sammenfatning

79. Jeg skal derfor foreslaa Domstolen foelgende besvarelse:

De tre foerste spoergsmaal:

1) Artikel 3a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88, som indsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89, er ugyldig, for saa vidt som den ikke bemyndiger medlemsstaterne til at tildele en producent den saerlige referencemaengde med henblik paa produktion i en af ham drevet bedrift, som ikke er den bedrift, som han (eller den landmand, som har opfyldt forpligtelsen i Raadets forordning nr. 1078/77, og hvorfra producenten afleder sin ret) paa tidspunktet for efterkommelsen af hans ansoegning om praemie i henhold til artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning nr. 1391/78 endnu ikke havde drevet, naar

- den oprindeligt drevne bedrift efter opfyldelsen af forpligtelsen i forordning nr. 1078/77 maatte tilbageoverdrages til bortforpagteren, fordi forpagtningsaftalen udloeb, og forpagteren ikke havde krav paa forlaengelse af aftalen paa tilsvarende vilkaar,

- producenten (eller den landmand, hvorfra han afleder sin ret) ikke endelig har indstillet maelkeproduktionen foer vedtagelsen af forordning nr. 764/89, og

- den ved ansoegningens indgivelse drevne bedrift opfylder betingelserne i artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b), i forordning nr. 857/84.

2) Artikel 3a, sammenholdt med artikel 12, litra c), tredje afsnit, i Raadets forordning nr. 857/84, som affattet ved Raadets forordning nr. 764/89, skal fortolkes saaledes, at der efter denne bestemmelse kan tildeles en saerlig referencemaengde til en juridisk person eller en sammenslutning af personer, der leder den omhandlede bedrift (producent), selv om producenten ikke selv har opfyldt forpligtelsen efter forordning nr. 1078/77, saafremt der til denne er knyttet en landmand, der opfylder denne betingelse, og som efter forpligtelsens udloeb paa en maade, der kan sidestilles med arv, har overdraget muligheden for at udnytte bedriften til de andre deltagere i producentenheden, for saa vidt det er muligt for dem.

Havde den naevnte landmand - selv om der ikke er tale om den bedrift, hvor han har opfyldt forpligtelsen i henhold til forordning nr. 1078/77 - krav paa tildeling af en saerlig referencemaengde, hvis han drev bedriften alene, er hverken bedriftens identitet eller det forhold, at landmanden aldrig har drevet den alene, men at driften blev paabegyndt af producenten ved eller efter en overdragelse, der kan sidestilles med arv, til hinder for tildeling af en saerlig referencemaengde.

Hvad angaar det fjerde spoergsmaal:

3) Gennemgangen af artikel 3a, stk. 5, i Raadets forordning nr. 857/84 har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed.

(*) Originalsprog: tysk.

(1) - Raadets forordning af 17.5.1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger, EFT L 131, s. 1.

(2) - Raadets forordning af 31.3.1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter, EFT L 90, s. 13.

(3) - Raadets forordning af 20.3.1989 om aendring af forordning (EOEF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift for maelk og mejeriprodukter, EFT L 84, s. 2.

(4) - Denne forkortelse betyder: Staking van de Levering van melk en zuivelprodukten en Omschakeling van het Melkveebestand (ophoer med levering af maelk og mejeriprodukter og omstilling af malkekvaegbestande).

(5) - Nemlig ved forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20.4.1989 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1546/88 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68, EFT L 110, s. 27.

(6) - Forordning af 3.6.1988, EFT L 139, s. 12.

(7) - Dom af 9.7.1992 (sag C-236/90, Maier, Sml. I, s. 4483).

(8) - Dom af 3.12.1992 (sag C-86/90, O' Brien, Sml. I, s. 6251).

(9) - EFT L 167, s. 45.

(10) - Ifoelge forelaeggelseskendelsens ordlyd rejser sagsoegeren tvivl om forordning nr. 764/89' s forenelighed med denne grundsaetning. Der menes herved vel utvivlsomt artikel 3a i forordning nr. 1546/88, hvis gyldighed i foerste raekke er omhandlet i det foerste praejudicielle spoergsmaal.

(11) - Jf. fodnote 8.

(12) - Jf. dommens praemis 12.

(13) - Jf. foregaaende fodnote.

(14) - Jf. dommens praemis 13.

(15) - Det drejer sig om et udtryk, der i mellemtiden har fundet almindelig anvendelse: jf. sag C-341/89 (Ballmann, Sml. I, s. 25; retsmoederapporten, Sml. I, s. 29, hoejre spalte; generaladvokat Tesauro' s forslag til afgoerelse, Sml. I, s. 33, venstre spalte).

(16) - Dom af 19.3.1992 (sag C-84/90, Dent, Sml. I, s. 2009, praemis 17).

(17) - Raadets forordning af 26.2.1985 om aendring af forordning (EOEF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter, EFT L 68, s. 1.

(18) - Kommissionens forordning af 16.5.1984 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68, EFT L 132, s. 11.

(19) - Dom af 13.7.1989 (sag 5/88, Wachauf, Sml. s. 2609, praemis 13, 14 og 15); dom af 10.1.1992 (sag C-177/90, Kuehn, Sml. I, s. 35, praemis 22).

(20) - Jf. ovenfor afsnit 11 og 10.

(21) - Dom af 28.4.1988 (sag 120/86, Mulder, Sml. s. 2321).

(22) - Dom af samme dato (sag 170/86, Von Deetzen, Sml. s. 2355).

(23) - Jf. f.eks. dommen i Mulder-sagen, praemis 14.

(24) - Side 5 i den foerste forelaeggelseskendelse samt punkt 33 i slutningen af sagsoegerens skriftlige indlaeg.

(25) - Punkt 36 i sagsoegerens skriftlige indlaeg.

(26) - Staatscourant 1988, nr. 64 af 31.9.1988.

(27) - Punkt 23 i sagsoegerens skriftlige indlaeg.

(28) - Forslag til afgoerelse af 4.7.1991 (sag C-121/90, Posthumus, Sml. I, s. 5833, paa s. 5844, afsnit 21).

(29) - Dom af 22.10.1991 (sag C-44/89, Von Deetzen, Sml. I, s. 5119, praemis 21).

(30) - Jf. dommens praemis 21 og 22.

(31) - Jf. praemis 22.

(32) - Jf. om grundrettighederne dommen i sagen Wachauf, a.st., praemis 19.

(33) - Ifoelge College' s oplysning drejer det sig om artikel 3a i forordning nr. 857/84.

(34) - Dom af 21.3.1991 (sag C-314/89, Rauh, Sml. I, s. 1647).

(35) - Dommens praemis 21.

(36) - Dommens praemis 23.

(37) - Dommens praemis 25 og domskonklusionen.

(38) - Dom af 22.10.1991 (sag C-44/89, Von Deetzen, Sml. I, s. 5119).

(39) - Dommens praemis 40.

(40) - Dommens praemis 11.

(41) - Jf. generaladvokat Jacobs' forslag til afgoerelse af 8.4.1992 (dom af 3.12.1992, sag C-86/90, O' Brien, Sml. I, s. 6251, paa s. 6273, afsnit 22).

(42) - Jf. artikel 12, litra c).

(43) - Jf. ovenfor afsnit 58 ff.

(44) - Domme af 11.12.1990 (sag C-189/89, Spagl, Sml. I, s. 4539, og sag C-217/89, Pastaetter, Sml. I, s. 4585); dom af 3.12.1992 (sag C-264/90, Wehrs, Sml. I, s. 6285).

(45) - Den omstaendighed, at der ikke gaelder nogen ret til en saerlig referencemaengde for fremtiden, udgoer netop betingelsen for, at der heller ikke indroemmes fritagelse for fortiden.

(46) - Dom af 19.5.1992 (forenede sager C-104/89 og C-37/90, Mulder m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 3061).