ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–vurdering af risikoen for forveksling–fastlæggelse af den relevante kundekreds [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 23)
Procedurereglerne gælder principielt for samtlige procedurer, der er igangværende på tidspunktet for reglernes ikrafttræden. Det forholder sig kun anderledes, såfremt den nye retsregel er ledsaget af særbestemmelser, som specifikt regulerer dens tidsmæssige anvendelse, eller hvor langt den pågældende procedure er nået. I det førstnævnte tilfælde kan anvendelsen af en ny procedureregel på en procedure, der allerede er indledt i henhold til den ældre procedureregel, såfremt denne procedure således skal gøres om, imidlertid føre til at give den nye procedureregel tilbagevirkende kraft og ikke kun at anvende den på en aktuel situation eller på fremtidige virkninger af et faktuelt forhold, som er opstået, mens den tidligere bestemmelse var gældende. I et sådant tilfælde fører anvendelsen af den nye procedureregel nemlig til annullation med tilbagevirkende kraft af de procedurer eller proceduremæssige trin, der var i overensstemmelse med den regel, der var gældende, da de blev gennemført.

Hvad angår forordning nr. 2015/1929, i henhold til hvilken forordning nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget er blevet ændret med virkning fra den 1. januar 2016, indeholder den ingen særlige overgangsbestemmelser i forbindelse med fastsættelsen af den dato, på hvilken forordningen tages i anvendelse. I tilfælde af en kontradiktorisk procedure, der gik forud for vedtagelsen af en sanktion, som blev indledt af Kommissionen på grundlag af artikel 131, stk. 5, i forordning nr. 966/2012, sammenholdt med denne forordnings artikel 109, stk. 1, i den udgave, som var gældende indtil den 31. december 2015, og som blev afsluttet i oktober 2015, blev hele den procedure, der gik forud for vedtagelsen af sanktionen, gennemført og afsluttet forskriftsmæssigt inden den 1. januar 2016, under hensyntagen til de regler, der fandt anvendelse på den. Den omstændighed, at sanktionsafgørelsen blev vedtaget efter ikrafttrædelsen af den nye udgave af forordning nr. 966/2012, der fastlægger henvisning til et nyt panel, som forestår den kontradiktoriske procedure, kan ikke rejse tvivl om denne vurdering. Selv om oprettelsen af panelet nemlig har til formål at forstærke retten til forsvar for de af Unionens medkontrahenter, der kan blive pålagt sanktioner i henhold til den nævnte forordning, kan ingen udtrykkelig eller implicit bestemmelse i forordning nr. 2015/1929 eller forordning nr. 2015/2462 om ændring af forordning nr. 1268/2012 fortolkes således, at den giver tilbagevirkende kraft til artikel 105a, stk. 2, og artikel 106, stk. 2, i forordning nr. 966/2012 i den udgave, som var gældende fra den 1. januar 2016, der i et bestemt antal tilfælde fastslår, at sagen skal henvises til det nævnte panel, hvilket ville føre til, at den forudgående procedure, der var forskriftsmæssigt afsluttet inden denne dato, bl.a. ud fra hensynet til overholdelse af kontradiktionsprincippet ville skulle gentages.

(jf. præmis 36-38, 40, 42 og 43)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–vurdering af risikoen for forveksling–kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 24)
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres–udelukkende hensyntagen til de EU-retlige bestemmelser–forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater eller i tredjelande–afgørelser, der ikke binder Unionens retsinstanser (Rådets forordning nr. 207/2009) (jf. præmis 47 og 48)
I henhold til artikel 21, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og artikel 177, stk. 1, litra d), i Rettens procesreglement skal stævningen indeholde de anbringender og argumenter, der gøres gældende, og en kortfattet fremstilling af anbringenderne. Denne angivelse skal fremgå af selve stævningens tekst og være tilstrækkeligt klar og præcis til, at sagsøgte kan forberede sit forsvar, og at Retten kan træffe afgørelse i sagen, i givet fald uden andre oplysninger.

Selv om stævningens tekst kan være støttet ved henvisninger til bestemte passager i det dokument, der vedlægges som bilag til den, tilkommer det ikke Retten ved hjælp af bilagene at søge og klarlægge, hvilke anbringender der kan antages at udgøre grundlaget for søgsmålet, idet bilagene alene skal fungere som bevismateriale og et middel til sagens oplysning. Det følger heraf, at en stævning, for så vidt som den henviser til dokumenter, der er indleveret til Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret, skal afvises, i det omfang den generelle henvisning, som den indeholder, ikke kan knyttes til de anbringender og argumenter, der er gjort gældende og udviklet i selve stævningen.

Det samme gælder, når henvisningen vedrører et dokument, der i øvrigt er gengivet i stævningen, uden at sagsøgeren har angivet særlige punkter i stævningens fremstilling af de anbringender, som denne ønsker at se suppleret, eller passager i det omhandlede dokument, hvoraf fremgår eventuelle elementer, der skal underbygge eller supplere anbringenderne i stævningen, da en sådan inkorporering i dette tilfælde på ingen måde adskiller sig fra en generel henvisning til et bilag til stævningen. Hvis det forholdt sig på en anden måde, ville sagsøgerne ved i stævningen blot at foretage gengivelse af bilagene kunne omgå retspraksis vedrørende generelle henvisningers uforenelighed med de formkrav, der er opstillet i bestemmelserne i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og Rettens procesreglement.

Det bemærkes således, at det, selv om den begrundelse, der blev indgivet til appelkammeret, helt og holdent er gengivet i fremstillingen af sagens baggrund i stævningen, ikke tilkommer Retten hverken i denne begrundelse eller i andre af stævningens passager, der gengiver denne begrundelse, at søge de argumenter, som sagsøgeren kunne henvise til, og at efterprøve dem, idet sådanne argumenter ikke kan antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 11-14)
En sag, der er indbragt for Retten i medfør af artikel 65, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker har til formål at efterprøve lovligheden af afgørelser fra appelkamrene. Inden for rammerne af den nævnte forordning skal denne efterprøvelse i henhold til forordningens artikel 76 foretages under hensyn til de faktiske og retlige omstændigheder i sagen, som den har foreligget for appelkammeret Endvidere må der ifølge artikel 188 i Rettens procesreglement ikke i de processkrifter, som parterne har indgivet under sagen for Retten, foretages nogen ændring af sagsgenstanden, som den har foreligget for appelkammeret.

Inden for rammerne af en indsigelsessag udgør fortolkningen af listen over de varer, der er omfattet af det ældre varemærke, en del af den faktiske og retlige ramme for appelkammeret. For at kunne undersøge, om de omhandlede varer er af samme eller lignende art, skal EUIPO’s instanser nemlig altid fastlægge de varer, der er omfattet af de omtvistede varemærker, og inden for denne ramme i givet fald foretage en fortolkning af listen over de varer, for hvilke varemærket er registreret. Et argument vedrørende fortolkningen af listen over de varer, der er omfattet af det ældre varemærke, kan således ikke anses for at gå ud over rammerne for tvisten, som denne forelå for appelkammeret. De spørgsmål, der nødvendigvis skal være løst, for at der kan træffes en afgørelse om tvisten, udgør nemlig en del af den faktiske og retlige ramme, der forelå for appelkammeret.

(jf. præmis 16, 17, 25 og 26)
Det følger af almindelige EU-retlige retsgrundsætninger, at administrationen principielt er bemyndiget til at tilbagekalde en begunstigende forvaltningsakt, der er vedtaget ulovligt, med tilbagevirkende kraft, men at en tilbagekaldelse med tilbagevirkende kraft, der har skabt rettigheder for adressaten, normalt er underlagt særdeles strenge betingelser. Selv om enhver EU-institution, som konstaterer, at en af institutionen udstedt retsakt er ulovlig, inden for en rimelig frist kan tilbagekalde den med tilbagevirkende kraft, kan denne ret nemlig være begrænset af hensynet til, at den ved akten begunstigede kunne have en berettiget forventning om, at retsakten var lovlig. En sådan afgørelse er endvidere underlagt den betingelse, at den ikke tilsidesætter retssikkerhedsprincippet.

De strenge betingelser, som skal iagttages ved tilbagekaldelsen med tilbagevirkende kraft af en ulovlig administrativ retsakt, som giver individuelle rettigheder, er imidlertid ikke relevante i det tilfælde, hvor den pågældende retsakt i forhold til adressaten ikke udgør en retsakt, der skaber rettigheder, men en retsakt, der er til skade for den pågældende.

Det følger heraf, at der ikke er noget til hinder for, at en ulovlig eller lovlig administrativ retsakt, der i forhold til adressaten udgør en retsakt, der fortrinsvis er til skade for den pågældende, men som også skaber rettigheder til fordel for denne, kan tilbagekaldes, hvis den nævnte adressats berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet ikke tilsidesættes.

(jf. præmis 27-29)
2.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-fastlæggelse af den relevante kundekreds-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 24 og 29)
2.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 35 og 36)
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–vurdering af risikoen for forveksling–fastlæggelse af den relevante kundekreds–kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 29)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–begreb–varemærke, der udgøres af et ord eller en neologisme, som består af en sammensætning af bestanddele [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 15-19, 29, 44 og 48)
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker uden fornødent særpræg–varemærke, der er sammensat af flere bestanddele–den kompetente myndigheds mulighed for at foretage en undersøgelse af hver af varemærkets bestanddele–hensyntagen til den relevante kundekreds’ helhedsindtryk af sammensætningen nødvendig [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 22-24)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–vurdering af, om et tegn er beskrivende–kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 32)
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 26. september 2017 – La Rocca mod EUIPO (Take your time Pay After)

(Sag T-755/16)

»EU-varemærker – ansøgning om registrering af EU-figurmærket Take your time Pay After – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 – begrundelsespligt – artikel 75, første punktum, i forordning nr. 207/2009«

1. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker uden fornødent særpræg–begreb [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 12-15)

2. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker uden fornødent særpræg–bedømmelsen af det fornødne særpræg–kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 16, 19 og 25)

3. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker uden fornødent særpræg–varemærker, der udgøres af reklameslogans–fornødent særpræg–anvendelse af særlige bedømmelseskriterier–ikke tilladt [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 17 og 18)

4. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker uden fornødent særpræg–EU-figurmærket Take your time Pay After [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21, 23 og 26-32)

5. EU-varemærker–bestemmelser om sagsbehandlingen–begrundelse for afgørelser–formål (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 75, første punktum) (jf. præmis 37)

6. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–separat efterprøvelse af de forskellige registreringshindringer i forhold til hver enkelt af de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af registreringsansøgningen–pligt til at begrunde afslaget på registreringsansøgningen–rækkevidde (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, og art. 75, første punktum) (jf. punkt 39-41)

Angående

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 4. august 2016 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 406/2016-1) vedrørende en ansøgning om registrering af figurtegnet Take your time Pay After som EU-varemærke.

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
7.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres-udelukkende hensyntagen til de EU-retlige bestemmelser-forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater eller i tredjelande-afgørelser, der ikke binder Unionens retsinstanser (Rådets forordning nr. 207/2009) (jf. præmis 55)
5.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 55, 56 og 76)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–vurdering af risikoen for forveksling–fastlæggelse af den relevante kundekreds–kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 20)
3.

Retslig procedure–stævning–formkrav–kort fremstilling af søgsmålsgrundene–tilsvarende krav for argumenter, der fremføres til støtte for et anbringende [Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 177, stk. 1, litra d)] (jf. præmis 30 og 50)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–ordmærker GINRAW og RAW [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19, 77 og 78)
6.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–risikoen for, at der antages at være en forbindelse [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 78 og 79)
Rettens dom (Første Afdeling) af 3. oktober 2017 –

PM mod ECHA

(Sag T-656/16)

»REACH – gebyr for registrering af et stof – nedsættelse, som indrømmes små og mellemstore virksomheder (SMV’er) – fastlæggelse af virksomhedens størrelse – ECHA’s kontrol af virksomhedens erklæring – anmodning om at fremlægge beviser for virksomhedens status som SMV’er – afgørelse, der pålægger en administrationsafgift«

1. Tilnærmelse af lovgivningerne–registrering, vurdering og godkendelse af kemikalier–REACH-forordningen–gebyrer og afgifter, der skyldes Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)–nedsættelse af det gebyr, der er indrømmet små og mellemstore virksomheder–fastsættelse af en virksomheds størrelse–ECHA’s kontrol af virksomhedens erklæring–virksomheden har ikke godtgjort, at den er en lille eller mellemstor virksomhed–følger–opkrævning af det gebyr, der opkræves hos store virksomheder–bestridt for Unionens retsinstanser på grundlag af dokumenter, der er ikke blevet forelagt ECHA–ikke lagt til grund (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1907/2006, art. 74, stk. 3; Kommissionens forordning nr. 340/2008, 11. betragtning, og art. 13, stk. 3 og 4) (jf. præmis 32-37 og 40)

2. Annullationssøgsmål–legalitetskontrol–kriterier–hensyntagen til de faktiske og retlige forhold, som fandtes på det tidspunkt, da den omtvistede retsakt blev vedtaget (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 36)

3. Retslig procedure–stævning–formkrav–anbringender og søgsmålsgrunde ikke angivet tilstrækkeligt klart og præcist–afvisning [Rettens procesreglement, art. 76, litra d)] (jf. præmis 42)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af ECHA’s afgørelse SME(2016) 3198 af 12. juli 2016, hvori det konstateres, at sagsøgeren ikke har fremlagt de nødvendige beviser med henblik på at opnå den nedsættelse af gebyret, der er fastsat for mellemstore virksomheder, og hvori sagsøgeren blev pålagt en administrationsafgift.

Konklusion

1) Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) frifindes.
5.

EU-varemærker–definition og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–lighed mellem de pågældende varemærker–visuel lighed mellem et figurmærke og et ordmærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 59)
2.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-absolutte registreringshindringer-varemærker uden fornødent særpræg-tredimensionale varemærker, der består af varens form-fornødent særpræg-bedømmelseskriterier-den pågældende form er en »variant« af en af de sædvanlige former for den omhandlede varetype-forhold, der ikke er tilstrækkeligt til at fastslå varemærkets fornødne særpræg [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 22-24)
3.

EU-varemærker–definition og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse rejst af indehaveren af et ikke-registreret varemærke eller et andet erhvervsmæssigt anvendt tegn–tegn, der giver indehaveren ret til at forbyde anvendelsen af et yngre mærke–bevisbyrde (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 4) (jf. præmis 41)
5.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 31 og 32)
2.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 64, 65 og 87)
4.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-figurmærket #hello digitalmente diferentes-figur- og ordmærkerne HELLO!. [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 31-33, 53, 61, 82, 84 og 85)
I det foreliggende tilfælde giver det anfægtede design, der er registreret som en dekoration og henhørende under klasse 32 i Locarnoarrangementet vedrørende oprettelse af en international klassifikation af industrielle design, ikke oplysninger om dets formål eller funktion. Desuden er Chanel-monogrammet registreret for et meget stort antal produkter, og det anfægtede design er registreret som dekoration uden nogen angivelse af, hvilke produkter det skal finde anvendelse på. Således var det i det foreliggende tilfælde hverken muligt at bestemme, hvilken produktgruppe det anfægtede design skulle indgå i eller finde anvendelse på, eller at sammenligne det med Chanel-monogrammet.

Det anfægtede design har ikke nogen individuel karakter som omhandlet i forordning nr. 6/2002 om EF-design og har påfaldende ligheder med Chanel-monogrammet. dette design kan i et vist omfang nemlig opfattes som en kreation inspireret af grundtanken om Chanel-monogrammet, især da valget af det anfægtede design på ingen måde var betinget af tilfældige overvejelser, og at designeren ikke tilstrækkeligt har differentieret det nævnte design fra Chanel-monogrammet. Det kan således lægges til grund, at den informerede bruger med henblik på at afgøre, om de omtvistede design giver et anderledes helhedsindtryk, opfatter dem på en samlet måde. Selv om de to design indeholder forskelle i deres centrale dele, som er mindre tilbøjelige til at blive bemærket af den informerede bruger, idet det er muligt at anvende det anfægtede design i en retning, der varierer 90 grader, og i forskellige størrelser, skal det konstateres, at helhedsindtrykket ikke er anderledes, for så vidt som de ydre dele, der fastsætter omridset, og det helhedsindtryk, de omtvistede design giver, har en stærk lighed og er næsten identiske.

Henset til lighederne mellem de omtvistede design kan den store grad af frihed til at udvikle kun forstærke, at de nævnte design ikke giver et anderledes helhedsindtryk. Det anfægtede design er en dekoration omfattet af klasse 32 i Locarnoarrangementet vedrørende oprettelse af en international klassifikation af industrielle design, og at en sådan dekoration kan anvendes på en bred vifte af produkter, hvilket gør det næsten umuligt på forhånd at fastlægge anvendelsen af dekorationen. Denne omstændighed forstærker følgelig nødvendigheden af at foretage en grundig vurdering af de helhedsindtryk, som de omtvistede design giver.

(jf. præmis 55, 56, 58 og 59)