Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 5. maj 1998. - Straffesag mod Gunnar Nilsson, Per Olov Hagelgren og Solweig Arrborn. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Helsingborgs tingsrätt - Sverige. - Frie varebevægelser - Forbud mod kvantitative restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning i forholdet mellem medlemsstaterne - Undtagelser - Beskyttelse af dyrs liv og sundhed - Forbedring af kvægbestanden - Racerent avlskvæg til avlsbrug - Kunstig sædoverføring. - Sag C-162/97.



Samling af Afgørelser 1998 side I-07477



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 »Racerent avlskvaeg« defineres i artikel 1, litra a), i direktiv 77/504/EOEF (1), som aendret ved direktiv 91/174/EOEF (2), som

»ethvert stykke kvaeg, herunder boefler, hvis afstamning i de to foregaaende led er indfoert eller registreret i en stambog for samme race, og som selv enten er indfoert eller registreret og kan forventes indfoert heri«.

2 I medfoer af artikel 2, andet led, i direktiv 77/504, som aendret ved direktiv 94/28/EF (3), skal medlemsstaterne paase, at handel inden for Faellesskabet med saed, aeg og embryoner fra racerent avlskvaeg ikke af avlstekniske grunde forbydes, begraenses eller hindres.

3 Direktiv 87/328/EOEF (4) er udstedt i medfoer af artikel 3 i det ovenfor naevnte direktiv, og det er fortolkningen af dette direktiv - samt fortolkningen af traktatens artikel 30 og 36 - som den foreliggende sag angaar. Ifoelge direktivets betragtninger har det saerligt til formaal at undgaa, at

»nationale bestemmelser vedroerende godkendelse af racerent avlskvaeg og saed herfra til avlsbrug kommer til at forbyde, begraense eller hindre samhandelen inden for Faellesskabet, hvad enten der er tale om naturlig bedaekning eller kunstig saedoverfoering«.

4 Direktivets artikel 2 har i overensstemmelse hermed foelgende ordlyd:

»1. En medlemsstat kan ikke forbyde, begraense eller hindre:

...

- godkendelse til kunstig saedoverfoering paa sit omraade af racerene tyre eller anvendelse af saed fra disse, saafremt tyrene er godkendt til kunstig saedoverfoering i en medlemsstat efter proever, som er udfoert i overensstemmelse med [beslutning] 86/130/EOEF (5).

...«

5 Ved denne beslutning af 11. marts 1986 har Kommissionen fastsat metoder til individproever og til vurdering af kvaegets genetiske vaerdi. Beslutningen er blevet aendret ved beslutning 94/515/EF (6).

6 Det er oplyst i Helsingborgs tingsraett's forelaeggelseskendelse, at anklagemyndigheden har rejst tiltale mod Per Olov Hagelgren, Gunnar Nilsson og Solweig Arrborn for overtraedelse af den svenske husdyrkontrollov (SFS 1985:342 og 1993:1481).

7 Naermere bestemt er Per Olov Hagelgren tiltalt for uden godkendelse den 30. marts 1996 at have solgt tyresaed til Gunnar Nilsson. Denne er tiltalt for uden godkendelse samme dag at have ladet fire koeer, der tilhoerte ham, inseminere med saeden. Solweig Arrborn er tiltalt for at have udfoert insemineringen samme dag ligeledes uden godkendelse.

8 De tre personer er tillige tiltalt for at have overtraadt dyrebeskyttelsesloven (SFS 1988:534). Anklagemyndigheden goer gaeldende, at de efter faelles aftale den 30. marts 1996 har ladet inseminere fire koeer, der tilhoerte Gunnar Nilsson, med saed fra fire tyre »med den genetiske defekt muskelhypertrofi og af racen belgisk blaahvidt kvaeg«, og at de derved har overtraadt forbuddet mod »avl med et sigte, som kan medfoere lidelse for dyrene eller paavirke deres naturlige adfaerd«.

9 Det fremgaar ogsaa af sagens akter, at de tiltalte har erkendt de faktiske omstaendigheder, men bestrider, at de kan ifalde strafansvar. De goer gaeldende, at de relevante nationale bestemmelser er i strid med faellesskabsretten, baade for saa vidt angaar kravet om godkendelse til insemineringsvirksomhed og for saa vidt angaar forbuddet mod inseminering med saed fra tyre af racen belgisk blaahvidt kvaeg.

10 Kravet om godkendelse til insemineringsvirksomhed foelger af § 2 i husdyrkontrolbekendtgoerelsen (SFS 1985:343) og af § 2 i Jordbruksverkets bestemmelser om insemineringsvirksomhed i forbindelse med hornkvaeg (SJVFS 1994:98), som var gaeldende paa det relevante tidspunkt. Godkendelsen kan omfatte et eller flere led i insemineringsvirksomheden, herunder udtagning, behandling og distribution af saed samt udfoerelse af selve insemineringen.

11 I ansoegningen om godkendelse skal der gives oplysninger om, hvilken race der er tale om, den insemineringsvirksomhed som skal udoeves, de personer som skal forestaa virksomheden samt den ansvarlige dyrlaege, og der skal foreligge en skriftlig erklaering fra denne.

12 Det er ogsaa fastsat i bestemmelserne, hvilke sundhedsmaessige krav der skal gaelde for tyre, som holdes paa en tyrestation, og hvilke proever som skal udfoeres paa disse tyre. Derimod indeholder bestemmelserne ingen regler om kontrol af importeret dyresaed. Distribution af dyresaed i Sverige maa kun foretages af personer, som har godkendelse til at udfoere inseminering. Den, der har modtaget saeden, er forpligtet til at give den, der distribuerer den, oplysninger bl.a. om kaelvningsresultater, hyppigheden af kaelvningsvanskeligheder samt forekomst af arvelige sygdomme og deformiteter. Ejeren af dyrene maa inseminere sine egne dyr, men skal foere et register herover.

13 Forbuddet mod avl med et sigte, som kan medfoere lidelse for dyrene, findes i § 29 i dyrebeskyttelsesbekendtgoerelsen (SFS 1988:539). I medfoer af denne bekendtgoerelse har Jordbruksverket udstedt bestemmelser om dyrehold i landbruget (SJVFS 1993:129). I henhold hertil er »inseminering af kvier eller koeer eller implantation af embryoner forbudt, saafremt der maa forventes kaelvningsvanskeligheder«.

14 Ifoelge Jordbruksverkets bestemmelser om dyrebeskyttelseskrav ved avlsarbejde (SJVFS 1995:113) er det forbudt i avlen at anvende avlsdyr, »som har nedarvede letalanlaeg, defekter eller andre egenskaber, som medfoerer lidelse for afkommet eller paavirker afkommets naturlige adfaerd i uheldig retning«.

15 Forbuddet gaelder ogsaa, hvis avlsdyret har andre egenskaber end dem, som opregnes i et bilag til bestemmelserne, saafremt disse egenskaber medfoerer lidelse eller en unaturlig adfaerd hos afkommet.

16 Det hedder i oevrigt i § 3, stk. 2, i bestemmelserne i SJVFS 1995:181, at koeer

»heller ikke maa anvendes i avlen, hvis det har vist sig, at dyret med stor sandsynlighed har en nedarvet disposition for hyppigt konstaterede sygdomstilfaelde, kaelvningsvanskeligheder eller doedelighed for afkommet i forbindelse med kaelvning.

Et avlsdyr, som paa grund af sin afstamning kan have nedarvede anlaeg eller defekter som omtalt i foerste eller andet stykke, men som gennem proever kan paavises at vaere fri for disse anlaeg eller defekter, maa anvendes i avlsarbejde under forudsaetning af, at proeverne gennemfoeres med et saadant resultat«.

17 Under behandlingen af disse straffesager har Helsingborgs tingsraett ved kendelse af 28. april 1997 besluttet at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»1) Er det efter Rom-traktatens artikel 30 og direktiv 87/328/EOEF tilladt, at en national myndighed foretager en efterproevelse forud for, at den giver godkendelse til insemineringsvirksomhed med saed fra hornkvaeg, dvs. at saed udtages, behandles og distribueres, og at inseminering foretages, som naermere anfoert ovenfor?

2) Er det efter Rom-traktatens artikel 30 og direktiv 87/328/EOEF tilladt, at en medlemsstat forbyder eller opstiller betingelser for inseminering og hornkvaegsavl

a) med et sigte, som efter en national myndigheds vurdering kan medfoere lidelse for dyrene eller paavirke dyrenes naturlige adfaerd?

b) af en bestemt race, som en national myndighed anser for at vaere baerer af genetiske defekter?

3) a) Skal praeamblen til direktiv 87/328/EOEF fortolkes saaledes, at den giver mulighed for nationale undtagelser fra godkendelse til kunstig saedoverfoering i den paagaeldende stat for saa vidt angaar dyr med uoenskede arveanlaeg, ogsaa naar saadanne undtagelser indebaerer et forbud mod tyre, der opfylder kravene i direktivets artikel 2?

b) Saafremt spoergsmaalet besvares bekraeftende: Kan det tilkomme en enkelt medlemsstat at fastlaegge definitionen af, 'at arveanlaeggene forringes', og definitionen af 'arvelige fejl'?«

Det foerste spoergsmaal

18 Domstolen er naermere bestemt blevet spurgt, om kravet om en godkendelse til insemineringsvirksomhed med saed fra hornkvaeg er i overensstemmelse med traktatens artikel 30 og direktiv 87/328.

19 Den svenske regering har anfoert, at kravet om godkendelse kan omfatte et eller flere led i insemineringsvirksomhed. Ifoelge § 1 i bestemmelserne om insemineringsvirksomhed i forbindelse med hornkvaeg (SJVFS 1994:98) bestaar insemineringsvirksomhed i, at saeden udtages, behandles og distribueres, samt i, at inseminering udfoeres.

20 Som saavel de regeringer, der har afgivet indlaeg, som Kommissionen har paapeget, er det klart, at samhandelen mellem medlemsstaterne kan blive paavirket, naar distribution samt udfoerelse af inseminering kraever godkendelse. Som Domstolen har udtalt i dommene i sagerne Centre d'insémination de la Crespelle (7) og Gervais m.fl. (8), skal spoergsmaalet om, hvorvidt kravet om godkendelse i praksis foerer til en forskelsbehandling af importeret tyresaed, vurderes i forhold til EF-traktatens artikel 30 og i givet fald artikel 36.

21 Det fremgaar imidlertid ogsaa af fast praksis (9), at naar de i medfoer af EOEF-traktatens artikel 100 udstedte faellesskabsdirektiver foreskriver en harmonisering af - blandt andet - de foranstaltninger, som er noedvendige for at sikre beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed, og der hermed indfoeres faellesskabsprocedurer for at kontrollere, om disse foranstaltninger respekteres, ophoerer begrundelsen for at anvende artikel 36, og de egnede kontrolforanstaltninger og beskyttelsesforanstaltninger maa herefter traeffes inden for de rammer, som harmoniseringsdirektiverne angiver.

22 Der skal derfor naermere tages stilling til, i hvilket omfang direktiv 87/328 paavirker en medlemsstats muligheder for at kraeve godkendelse til de forskellige led i insemineringsvirksomhed, som beskrevet af den svenske regering.

23 Det fremgaar af fjerde betragtning til direktivet, at det boer undgaas, at arveanlaeggene forringes. Det hedder i overensstemmelse hermed i syvende betragtning, at

»bestemmelser om, at saed skal komme fra en officielt godkendt tyrestation, frembyder den noedvendige sikkerhed for virkeliggoerelsen af dette maal«.

24 Artikel 4 i direktiv 87/328 har da ogsaa foelgende ordlyd:

»Med henblik paa samhandelen inden for Faellesskabet drager medlemsstaterne omsorg for, at den i artikel 2 naevnte saed udtages, behandles og opbevares paa en officielt godkendt tyrestation.«

25 Det foelger heraf, at det ikke er i strid med direktivet at stille krav om godkendelse til udtagning og behandling af saed i oprindelseslandet.

26 Derimod fremgaar det af den ovenfor naevnte dom i sagen Centre d'insémination de la Crespelle (10), at direktiv 87/328 og direktiv 88/407/EOEF af 14. juni 1988 om fastsaettelse af de veterinaerpolitimaessige krav i forbindelse med handelen inden for Faellesskabet med frosset tyresaed og indfoersel heraf (11), ikke indeholder bestemmelser om opbevaring eller anvendelse af saeden i modtagerlandet.

27 Ifoelge Domstolen foelger det heraf, at

»de sundhedsmaessige betingelser i handelen med tyresaed inden for Faellesskabet endnu ikke har vaeret genstand for en fuldstaendig harmonisering paa faellesskabsplan for saa vidt angaar det land, der er modtagerland for saeden.«

28 Domstolen udtalte foelgende i praemis 32 i den ovenfor naevnte dom i Gervais-sagen:

»Det fremgaar baade af indholdet af og formaalet med direktiv 77/504 og 87/328, at de vedroerer harmonisering af betingelserne for godkendelse af racerent avlskvaeg og deres saed til avlsbrug med henblik paa at fjerne avlstekniske hindringer for den frie bevaegelighed af tyresaed. Disse direktiver regulerer imidlertid hverken vilkaarene for selve insemineringen eller uddannelsen af inseminoerer, og heller ikke udstedelsen af certifikater eller autorisationer, der giver adgang til at udoeve de naermere bestemte funktioner som inseminoer.«

29 Det maa saaledes konkluderes, at den harmonisering, som navnlig er gennemfoert ved direktiv 77/504, 87/328 og 88/407, ikke er saa omfattende, at et modtagerland ikke kan stille krav om godkendelse til distribution af saeden eller til udfoerelse af inseminering.

30 Disse krav i den svenske lovgivning skal herefter undersoeges i lyset af artikel 30 og 36 i traktaten.

31 I denne sammenhaeng har den svenske regering gjort gaeldende, at kravet om godkendelse til inseminering ikke falder inden for anvendelsesomraadet for artikel 30, eftersom det hverken har til formaal eller som virkning at regulere handelen med saed mellem medlemsstaterne.

32 Som jeg har anfoert ovenfor, kan kravet om godkendelse til distribution i sig selv paavirke handelen mellem medlemsstaterne, fordi kravet gaelder importeret saed. Dette gaelder ogsaa for kravet om godkendelse til selve insemineringen, eftersom det naeppe har interesse at kunne importere saeden, hvis der ikke kan opnaas godkendelse til at udfoere inseminering eller lade udfoere inseminering med saeden.

33 Dette gaelder saa meget desto mere i den foreliggende sag, som det fremgaar af sagens akter, at der i Sverige kun gives tilladelse til import, hvis ansoegeren har faaet godkendelse til at udfoere insemineringen.

34 De foreliggende nationale bestemmelser er saaledes omfattet af forbuddet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indfoerselsrestriktioner i traktatens artikel 30. Der maa derfor tages stilling til, om traktatens artikel 36 kan finde anvendelse.

35 Den finske regering har i denne sammenhaeng anfoert, at kravet om godkendelse til distribution af og til udfoerelse af inseminering med saed fra racerent avlskvaeg er begrundet i det hensyn til »beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed«, som naevnes i artikel 36.

36 Regeringen har til stoette for sin opfattelse henvist til den ovenfor naevnte dom i sagen Centre d'insémination de la Crespelle, hvori Domstolen udtalte, at

»medlemsstaterne med foeje under henvisning til sundhedsmaessige hensyn [kan] laegge hindringer i vejen for den frie bevaegelighed for tyresaed, saafremt begraensningen af handelen inden for Faellesskabet staar i et rimeligt forhold til det tilsigtede maal«.

37 Det er oplyst, at kravet om godkendelse ikke kun gaelder for indfoerte produkter og heller ikke synes at beroere saadanne produkter i hoejere grad end indenlandske produkter.

38 Det foelger imidlertid af Domstolens argumentation i Centre d'insémination de la Crespelle-sagen, at det tilkommer den forelaeggende ret at tage stilling til, om kravet om godkendelse til distribution af og til udfoerelse af inseminering med tyresaed udgoer en restriktion for handelen, som ikke staar i rimeligt forhold til beskyttelsen af de sundhedsmaessige hensyn, som soeges opnaaet.

39 En omstaendighed skal dog fremhaeves. Det fremgaar klart af det anfoerte, at hvis medlemsstaterne kan stille krav om en saadan godkendelse, som er omhandlet i denne sag, er det med henblik paa at beskytte de sundhedsmaessige hensyn, som naevnes i traktatens artikel 36.

40 Jeg er saaledes af samme opfattelse som Kommissionen, som har anfoert, at kravet om en godkendelse kun kan stilles med henblik paa at sikre, at den, som skal udfoere insemineringen, har de noedvendige faglige kvalifikationer. Kravet maa ikke anvendes til indirekte at forbyde visse insemineringer, f.eks. under paaberaabelse af, at den paagaeldende saed anses for at have uoenskede egenskaber. Som jeg skal omtale i det foelgende, er der i denne situation ikke laengere tale om sundhedsmaessige hensyn som omhandlet i artikel 36, men om beskyttelse af arveanlaeggene. Paa dette omraade er der imidlertid sket en fuldstaendig harmonisering paa faellesskabsplan, og artikel 30 og 36 finder derfor ikke anvendelse.

41 Den finske regering har i oevrigt med rette anfoert, at den foreliggende sag drejer sig om retten til at udfoere tjenesteydelser paa omraadet for kunstig saedoverfoering. Sagen burde derfor foerst og fremmest bedoemmes paa grundlag af traktatens regler om den frie udveksling af tjenesteydelser.

42 Det er imidlertid ogsaa rigtigt, naar denne regering konstaterer, at det i den foreliggende sag er en svensk tjenesteyder, som vil udfoere en tjenesteydelse i sin egen medlemsstat. Der er saaledes ikke tvivl om, at alle aspekter af tjenesteydelsen finder sted inden for denne medlemsstat. Traktatens regler om den frie udveksling af tjenesteydelser finder derfor ikke anvendelse, og det er med rette, at den forelaeggende ret kun henviser til traktatens regler om de frie varebevaegelser.

43 Jeg foreslaar herefter Domstolen at besvare Helsingborgs tingsraett's foerste spoergsmaal saaledes:

Traktatens artikel 30 og direktiv 87/328 er ikke til hinder for, at der i en medlemsstat gaelder bestemmelser, hvorefter der kraeves godkendelse til at udtage, distribuere og udfoere inseminering med saed fra avlskvaeg fra en anden medlemsstat, for saa vidt som godkendelsen skal sikre, at den, som har opnaaet godkendelsen, er i besiddelse af de fornoedne kvalifikationer til at udfoere virksomheden.

Det andet spoergsmaal

44 Dette spoergsmaal har som allerede naevnt foelgende ordlyd:

Er det efter Rom-traktatens artikel 30 og direktiv 87/328 tilladt, at en medlemsstat forbyder eller opstiller betingelser for inseminering og hornkvaegsavl

a) med et sigte, som efter en national myndigheds vurdering kan medfoere lidelse for dyrene eller paavirke dyrenes naturlige adfaerd?

b) af en bestemt race, som en national myndighed anser for at vaere baerer af genetiske defekter?

45 Den svenske, den finske og den norske regering har gjort gaeldende, at den harmonisering, som er gennemfoert ved direktiverne, er ufuldstaendig. De er af den opfattelse, at direktiverne regulerer spoergsmaal som oprindelsen og kvaliteten af saed fra racerent avlskvaeg samt foranstaltninger for at undgaa udbredelse af smitsomme kvaegsygdomme.

46 Derimod omfatter den faellesskabsretlige harmonisering ikke samtlige spoergsmaal, som kan opstaa i relation til beskyttelsen af dyrenes liv og sundhed. Regeringerne anfoerer specielt, at der ikke i de relevante faellesskabsbestemmelser er taget dyrebeskyttelseshensyn i forbindelse med avlen, eftersom bestemmelserne ikke omtaler dette hensyn. Direktiverne indeholder bestemmelser om avlen og laegger derfor udelukkende vaegt paa avlshensyn og ikke paa hensynet til dyrenes sundhed. Avlsdyrene kan saaledes have bestaaet de proever, som foreskrives i faellesskabsbestemmelserne, selv om de har arvelige anlaeg, der er uoenskede af dyrebeskyttelseshensyn. Der er ingen af faellesskabsbestemmelserne om godkendelse af avlskvaeg, som har til formaal at undgaa, at kvaeget faar sundhedsmaessige problemer, som hindrer dem i at kaelve, vokse og leve normalt uden betydelig hjaelp fra dyrlaeger.

47 Regeringerne er saaledes af den opfattelse, at de nationale myndigheder altid kan traeffe de foranstaltninger, som de anser for noedvendige med henblik paa at beskytte dyrenes liv og sundhed, eftersom den faellesskabsretlige harmonisering ikke omfatter samtlige hensyn til dyresundheden.

48 Hvis saadanne nationale foranstaltninger skulle anses for at falde ind under anvendelsesomraadet for traktatens artikel 30, vil de efter regeringernes opfattelse vaere begrundet i medfoer af artikel 36.

49 Regeringerne goer gaeldende, at det i den foreliggende sag er noedvendigt at traeffe visse foranstaltninger, eftersom racen belgisk blaahvidt kvaeg, som hovedsagen angaar, giver anledning til sundhedsmaessige problemer. Dyr af denne race har i almindelighed bevaegelses- og adfaerdsproblemer. Deres indre organer, isaer hjertet og lungerne, er for smaa i forhold til dyrenes vaegt, hvilket giver anledning til stress og infektioner. Desuden har de svaert ved at kaelve, og det er ofte noedvendigt at foretage kejsersnit, hvilket kraever behandling med store doser antibiotika.

50 Den svenske regering har i oevrigt anfoert, at de i hovedsagen omhandlede bestemmelser har til formaal at bekaempe anlaeg for muskelhypertrofi, uanset hvilket dyr der baerer denne defekt. Forbuddet er saaledes paa ingen maade, hverken faktisk eller retligt, rettet mod importeret saed eller saed fra en bestemt race. Der er saaledes ikke tale om diskrimination som omhandlet i traktatens artikel 36.

51 Den norske regering har tilfoejet, at selv om de nationale bestemmelser om dyrebeskyttelse skulle anses for at falde ind under anvendelsesomraadet for direktiv 87/328, er de ikke i strid med direktivet. Regeringen anfoerer, at »nationale bestemmelser, som af hensyn til dyrenes velfaerd forbyder eller opstiller betingelser for avl, kan vaere et vigtigt middel til at undgaa visse negative tendenser inden for europaeisk avlsvirksomhed«. Regeringen er af den opfattelse, at »det ville vaere beklageligt, hvis godkendelse af en bestemt race til avl i en medlemsstat skulle bevirke, at denne avl alene af hensyn til den frie konkurrence automatisk skulle vaere tilladt i alle andre medlemsstater«.

52 Den belgiske regering har derimod gjort gaeldende, at der ved faellesskabsdirektiverne er opnaaet en saadan harmonisering, at det ikke laengere er muligt for en myndighed i en medlemsstat paa egen haand at betegne en bestemt egenskab hos en race som en genetisk defekt og paa dette grundlag forbyde eller opstille betingelser for inseminering eller avl med kvaeg af denne race.

53 Hertil kommer, at erfaringerne fra de belgiske kvaegavlsbedrifter, hvor der er mange dyr af racen belgisk blaahvidt kvaeg, viser, at de sundhedsmaessige problemer hos disse dyr, som de naevnte regeringer har beskrevet, ikke forekommer i praksis.

54 De tiltalte i hovedsagen har ogsaa gjort gaeldende, at faellesskabsharmoniseringen er fuldstaendig, og at de omhandlede nationale bestemmelser ikke kan anvendes paa grund af direktiverne.

55 Den franske regering har paaberaabt sig Domstolens praksis for, at de avlstekniske og genealogiske betingelser for samhandelen inden for Faellesskabet med saed fra racerent hornkvaeg har vaeret genstand for en fuldstaendig harmonisering. Ifoelge den franske regering foelger det heraf, at en medlemsstat ikke paa grund af arveanlaeg kan forbyde indfoersel af saed fra kvaeg, som er godkendt i overensstemmelse med faellesskabsbestemmelserne. En medlemsstat kan ikke paa egen haand - uden at foelge den procedure, som er fastlagt i beslutning 86/130 - bestemme, at et arveanlaeg udgoer en genetisk defekt.

56 Eftersom harmoniseringen paa faellesskabsplan er fuldstaendig, kan en medlemsstat efter regeringens opfattelse heller ikke paaberaabe sig traktatens artikel 36.

57 Kommissionen har anfoert, at den faellesskabsretlige harmonisering er til hinder for, at en national myndighed i importlandet selv kan bestemme, om racerent avlskvaeg frembyder en genetisk egenskab eller defekt. En saadan afgoerelse kan ikke traeffes, uden at de procedurer, som er fastlagt i de relevante direktiver og beslutninger, foelges.

58 Kommissionen tilfoejer dog, at der er to omraader, som ikke er omfattet af harmoniseringen. Det kan vaere noedvendigt at tage dyrebeskyttelseshensyn i betragtning i forbindelse med vurderingen af avlsvaerdien. Desuden opstaar der ogsaa i visse ekstraordinaere tilfaelde spoergsmaal om at tage dyrebeskyttelseshensyn, naar resultatet af insemineringen foreligger.

59 Eftersom faellesskabsretten ikke omhandler disse situationer, kan medlemsstaterne her anvende deres nationale bestemmelser, og artikel 30 og 36 finder anvendelse. Kommissionen finder endelig, at det er den nationale ret, som skal afgoere, om de nationale bestemmelser opfylder betingelserne for at anvende artikel 36. I saerdeleshed skal den nationale myndighed kunne paavise, at de omhandlede nationale bestemmelser er noedvendige, og at de staar i rimeligt forhold til det formaal, de forfoelger.

Stillingtagen

60 Den forelaeggende rets spoergsmaal angaar for det foerste dyrebeskyttelse og beskyttelse af dyrs sundhed og for det andet genetiske defekter. Jeg vil begynde med at undersoege det andet spoergsmaal. Dette ligger klart inden for anvendelsesomraadet for direktiv 87/328.

61 Det indgaar i bestraebelserne paa at opnaa en genetisk forbedring af kvaegbestanden at undgaa genetiske defekter. Domstolen har i den ovenfor naevnte praksis (12) fastslaaet, at det fremgaar af bestemmelserne i direktiv 87/328 og direktiv 91/174, at de zootekniske og genealogiske betingelser for samhandelen med saed fra racerent avlskvaeg har vaeret genstand for en fuldstaendig harmonisering paa faellesskabsplan.

62 Som Kommissionen har anfoert, har direktiv 87/328 og direktiv 77/504 til formaal at harmonisere hele samhandelen med racerent kvaeg og saed fra racerent kvaeg. Det foelger af disse bestemmelser (13), at medlemsstaterne hverken kan forbyde, begraense eller hindre handel inden for Faellesskabet med saed eller embryoner fra racerent avlskvaeg eller forbyde, begraense eller hindre godkendelse til kunstig saedoverfoering af saed fra racerene tyre.

63 Dette forbud mod nationale restriktioner gaelder, naar et antal betingelser er opfyldt (14). Disse betingelser skal sikre, at det kun er dyr, der har en tilstraekkelig avlsvaerdi, og som ikke har genetiske defekter, der bliver omfattet af den frie samhandel inden for Faellesskabet med racerent avlskvaeg.

64 Den sidstnaevnte betingelse anses for at vaere opfyldt, naar saeden stammer fra en officielt godkendt tyrestation i en anden medlemsstat, og naar de paagaeldende tyre er blevet godkendt til kunstig saedoverfoering efter proever, som er udfoert i overensstemmelse med den ovenfor naevnte beslutning 86/130.

65 Naar et dyr i oevrigt er indfoert i en stambog, kan en anden medlemsstat ikke hindre, at de officielt anerkendte avlsorganisationer eller -foreninger paa dens omraade indfoerer racen i deres stamboeger (artikel 4 i direktiv 77/504).

66 Der gaelder imidlertid en saerlig ordning for det tilfaelde, at et enkelt dyr har en genetisk defekt. I bilaget til den ovenfor naevnte beslutning 94/515, bestemmes foelgende:

»Der skal offentliggoeres oplysninger om genetiske saeregenheder og defekter hos et dyr som defineret af de organer, der er officielt udpeget til bestemmelse af disse traek, i forstaaelse med avlsorganisationerne og -foreningerne, der er anerkendt i henhold til Kommissionens beslutning 84/247/EOEF af 27. april 1984 om fastlaeggelse af kriterier for anerkendelse af avlsforeninger og -organisationer, der foerer eller opretter stamboeger for racerent avlskvaeg« (bilaget til beslutningen, punkt III: Avlsvaerdivurdering, 1. Principper, sidste afsnit).

67 Dette skulle normalt sikre, at der ikke er nogen kvaegopdraetter, hverken i tyrens oprindelsesland eller i en anden medlemsstat, som oensker at anvende saeden fra dette dyr til kunstig saedoverfoering.

68 Reglerne om offentliggoerelse af genetiske defekter betyder noedvendigvis, at en national myndighed i den medlemsstat, tyren eller dens saed indfoeres til, ikke kan saette sin vurdering i stedet for den vurdering, som det officielt udpegede organ i eksportstaten har foretaget, ved selv at bestemme, at et enkelt stykke kvaeg - og endnu mindre en hel race - har en genetisk effekt.

69 Det skal endelig understreges, at hvis en medlemsstat vil rette kritik mod, at en bestemt race er blevet indfoert i stamboegerne i en anden medlemsstat, kan medlemsstaten rette henvendelse til Kommissionen og anmode om, at denne goer brug af artikel 6 i direktiv 77/504, hvorefter der i overensstemmelse med fremgangsmaaden for Den Staaende Komité for Husdyravl, som omtales i direktivets artikel 8, fastlaegges

- metoder til individproever og til vurdering af kvaegets genetiske vaerdi

- kriterier for indfoerelse i stamboeger.

70 I oevrigt bestemmes det i artikel 2, stk. 2, i direktiv 87/328, at naar godkendelse af tyre til kunstig saedoverfoering giver anledning til uoverensstemmelser, har de ansvarlige ret til at indhente udtalelse fra en sagkyndig. Under hensyn til den sagkyndiges udtalelse kan der paa anmodning af en medlemsstat traeffes foranstaltninger i henhold til fremgangsmaaden i artikel 8 i direktiv 77/504.

71 Det foelger heraf, at hvis en national myndighed har indvendinger mod arveanlaeggene hos visse dyr, som er registreret i overensstemmelse med de naevnte direktiver, boer myndigheden anvende de fremgangsmaader, som er fastlagt i de faellesskabsretlige direktiver og beslutninger med dette formaal for oeje. Myndigheden kan ikke paa egen haand bestemme, at de paagaeldende dyr har genetiske defekter, naar disse ikke er blevet konstateret og offentliggjort i overensstemmelse med de foreskrevne fremgangsmaader.

72 Jeg mener derfor, at spoergsmaal 2 b) skal besvares med, at direktiverne er til hinder for, at en medlemsstat forbyder eller opstiller betingelser for inseminering og hornkvaegsavl af en bestemt race, som en national myndighed i medlemsstaten anser for at vaere baerer af genetiske defekter, naar de nationale myndigheder i oprindelsesstaten ikke deler denne opfattelse.

73 Med spoergsmaal 2 a) oensker den forelaeggende ret oplyst, om det efter traktatens artikel 30 og direktiv 87/328 er tilladt, at en medlemsstat forbyder eller opstiller betingelser for inseminering og hornkvaegsavl med et sigte, som efter en national myndigheds vurdering kan medfoere lidelse for dyrene eller paavirke deres naturlige adfaerd.

74 I modsaetning til spoergsmaal 2 b), angaar spoergsmaal 2 a) ikke en »bestemt race«, men »dyrene«. Spoergsmaalet gaar saaledes ud paa, om dyreavl, uanset hvilken race der er tale om, kan forbydes eller hindres i en medlemsstat, naar avlen kan medfoere lidelse for dyrene eller paavirke deres naturlige adfaerd.

75 Anledningen til dette spoergsmaal er uden tvivl, at der i Spanien, Frankrig og Italien findes andre officielt godkendte »racerene« kvaegracer end belgisk blaahvidt kvaeg, som har anlaeg for muskelhypertrofi. Dette er ikke blevet bestridt under proceduren for Domstolen.

76 Spoergsmaal 2 a) adskiller sig saaledes reelt ikke fra spoergsmaal 2 b), eftersom dyrenes lidelse og den forandring af deres naturlige adfaerd, der henvises til, ogsaa anses for at stamme fra de paagaeldende dyrs genetiske egenskaber.

77 Jeg foreslaar derfor, at spoergsmaal 2 a) besvares paa samme maade som spoergsmaal 2 b).

78 Jeg skal dog alligevel tilfoeje foelgende bemaerkninger:

79 Da direktiv 77/504 og direktiv 87/328 blev vedtaget, gik Raadet ud fra, at avl med racerent kvaeg som defineret ikke gav anledning til sundhedsmaessige eller velfaerdsmaessige problemer for dyrene paa grund af deres genetiske egenskaber.

80 Siden da har Raadet truffet afgoerelse 92/583/EOEF af 14. december 1992 om tiltraedelse af aendringsprotokollen til den europaeiske konvention om beskyttelse af dyr i landbruget (15).

81 Det fremgaar af den eneste betragtning til aendringsprotokollen, at det er oenskeligt, at konventionens anvendelsesomraade udtrykkeligt udvides, saaledes at den ogsaa omfatter visse aspekter af den tekniske udvikling inden for husdyrlandbruget, navnlig paa det bioteknologiske omraade.

82 Det bestemmes i protokollens artikel 1, at »dyr« i konventionens forstand skal omfatte dyr, som er fremkommet som et resultat af genmodifikation eller nye genetiske kombinationer.

83 Protokollens artikel 2 har til formaal at indsaette en ny artikel 3 i konventionen med foelgende ordlyd:

»Der maa ikke anvendes naturlig eller kunstig avl eller avlsmetoder, der paafoerer eller kan paafoere de beroerte dyr lidelse eller skade; der maa ikke holdes dyr til landbrugsformaal, hvis det ikke ud fra dyrets genotype eller faenoptype med rimelighed kan forventes, at det kan ske uden at skade dyrets sundhed eller velfaerd« (O.a.: Domstolens oversaettelse).

84 Det maa imidlertid understreges, at aendringsprotokollen endnu ikke er traadt i kraft. Der kan saaledes ikke udledes nogen retlig forpligtelse for Faellesskabet af protokollen, og denne kan heller ikke paaberaabes af en medlemsstat som grundlag for, at denne ikke behoever at opfylde de forpligtelser, som foelger af faellesskabsretten. Eftersom protokollen ikke er retligt bindende for Faellesskabet, har dette endnu ikke udstedt bestemmelser med henblik paa at ivaerksaette protokollen. Kommissionen har ganske vist den 18. maj 1992 forelagt Raadet et forslag til direktiv om beskyttelse af dyr, der holdes til landbrugsformaal (16), men dette er endnu ikke blevet vedtaget.

85 Hertil kommer, at det er meget vanskeligt paa grundlag af protokollen eller paa grundlag af Kommissionens direktivforslag, som gengiver protokollens ordlyd, at drage praecise slutninger for saa vidt angaar avl med kvaeg, som har muskelhypertrofi.

86 Jeg skal her som eksempel blot naevne problemet med indgreb som kejsersnit, som den svenske regering saerlig har lagt vaegt paa. Et staaende udvalg sammensat af repraesentanter for de lande, som deltager i europakonventionen, har i en rapport udtalt, at den paagaeldende bestemmelse skal fortolkes saaledes, at den har til formaal at sikre, at avlsvirksomhed udformes saaledes, at dyrene ikke udsaettes for lidelser og skader, som kan forudses, f.eks. vanskeligheder med at kaelve eller varige misdannelser. Udvalget konstaterer, at denne bestemmelse ikke udelukker visse metoder, som kan medfoere minimale eller kortvarige lidelser og saar (som f.eks. ved naturlig kaelvning eller transplantation af embryoner), eller som kan noedvendiggoere indgreb som kejsersnit, som ikke medfoerer vedvarende skade.

87 Det er saaledes langt fra sikkert, at de nuvaerende bestemmelser om handel med racerent kvaeg frembyder lakuner som foelge af manglende, berettigede hensyn til dyrets sundhed og velfaerd, eller at dette skulle kunne give stoette for den opfattelse, at den gennemfoerte harmonisering er ufuldstaendig.

88 Eftersom harmoniseringen er fuldstaendig, er det ikke muligt at traeffe nationale foranstaltninger paa grundlag af undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 36.

89 Det er dog klart, at den omstaendighed, at en regulering er fuldstaendig, ikke indebaerer, at reguleringen ikke kan kritiseres. Der er saaledes intet til hinder for, at en medlemsstat, som oensker at faa aendret gaeldende ret, giver udtryk for denne opfattelse over for de kompetente institutioner.

90 Det andet spoergsmaal skal saaledes besvares benaegtende.

Det tredje spoergsmaal

91 Den forelaeggende ret har foerst og fremmest spurgt Domstolen, om praeamblen til direktiv 87/328 skal fortolkes saaledes, at den giver mulighed for nationale undtagelser fra godkendelse til kunstig saedoverfoering i den paagaeldende stat for saa vidt angaar dyr med uoenskede arveanlaeg, ogsaa naar saadanne undtagelser indebaerer et forbud mod tyre, der opfylder kravene i direktivets artikel 2.

92 Som Kommissionen med rette har fremhaevet, udgoer praeamblen ikke en retsregel. Den kan saaledes ikke paaberaabes til stoette for at fravige bestemmelserne i direktivet. Betragtningerne i praeamblen har til formaal at begrunde indholdet af bestemmelserne i direktivet og kan til tider udgoere fortolkningsbidrag til disse. Derimod kan betragtningerne ikke give grundlag for en undtagelse fra en udtrykkelig bestemmelse i direktivet.

93 Det forekommer naesten overfloedigt at tilfoeje, at jeg daarligt kan se, hvordan der skulle kunne vaere modstrid mellem praeamblen og direktivets artikel 2.

94 Det fremgaar af fjerde betragtning til direktivet, at »det ... [boer] undgaas, at arveanlaeggene forringes, navnlig for saa vidt angaar handyr til avl, der skal frembyde sikkerhed for deres genetiske vaerdi og for at vaere fri for arvelige fejl«.

95 Dette formaal kan, som det udtales i syvende betragtning, opnaas gennem bestemmelser om, at saed skal komme fra en officielt godkendt tyrestation.

96 Det er saaledes helt konsekvent, at direktivets artikel 2 paalaegger medlemsstaterne ikke at forbyde, begraense eller hindre godkendelse til kunstig saedoverfoering paa deres omraader af racerene tyre eller anvendelse af deres saed, saafremt tyrene er godkendt til kunstig saedoverfoering i en (anden) medlemsstat efter proever, som er udfoert i overensstemmelse med beslutning 86/130.

97 Det spoergsmaal, som den forelaeggende ret har stillet, skal derfor besvares benaegtende.

98 Det foelger heraf, at det ikke er noedvendigt at besvare spoergsmaal 3 b), som er stillet af den forelaeggende ret for det tilfaelde, at spoergsmaal 3 a) skulle blive besvaret bekraeftende.

99 Subsidiaert skal jeg blot tilfoeje, at den ordning, som er gennemfoert ved de i denne sag omhandlede direktiver, helt aabenbart hviler paa et princip om gensidig tillid mellem medlemsstaterne. I kraft af dette princip er det udelukkende de kompetente organer i den medlemsstat, hvor avlsdyrene er opdraettet, og hvor deres saed udtages, som skal bedoemme dyrenes avlsvaerdi, og som skal sikre, at dyrene ikke har genetiske defekter.

Forslag til afgoerelse

100 Sammenfattende foreslaar jeg, at de af Helsingborgs tingsraett forelagte spoergsmaal besvares saaledes:

Det foerste spoergsmaal

»Traktatens artikel 30 og Raadets direktiv 87/328 af 18. juni 1987 om godkendelse af racerent avlskvaeg til avlsbrug er ikke til hinder for, at der i en medlemsstat gaelder bestemmelser, hvorefter der kraeves godkendelse til at udtage, distribuere og udfoere inseminering med saed fra avlskvaeg fra en anden medlemsstat, for saa vidt som godkendelsen skal sikre, at den, som har opnaaet godkendelsen, er i besiddelse af de fornoedne kvalifikationer til at udfoere virksomheden.«

Det andet spoergsmaal

»Raadets direktiv 77/504/EOEF af 25. juli 1977 om racerent avlskvaeg og Raadets direktiv 87/328 er til hinder for, at en medlemsstat under paaberaabelse af hensynet til at beskytte dyrs liv og sundhed forbyder eller opstiller betingelser for inseminering og hornkvaegsavl

a) med et sigte, som efter en national myndigheds vurdering kan medfoere lidelse for dyrene eller paavirke dyrenes naturlige adfaerd, eller

b) af en bestemt race, som en national myndighed anser for at vaere baerer af genetiske defekter.«

Det tredje spoergsmaal

Spoergsmaal 3 a)

»Praeamblen til et direktiv indeholder ikke retsregler og kan derfor ikke give grundlag for at goere undtagelse fra direktivets bestemmelser.«

Spoergsmaal 3 b)

»Som foelge af svaret paa spoergsmaal 3 a) er det ikke noedvendigt at besvare dette spoergsmaal.«

(1) - Raadets direktiv af 25.7.1977 om racerent avlskvaeg (EFT L 206, s. 8).

(2) - Raadets direktiv af 25.3.1991 om de zootekniske og genealogiske betingelser for handel med racerene dyr og om aendring af direktiv 77/504/EOEF og 90/425/EOEF (EFT L 85, s. 37).

(3) - Raadets direktiv af 23.6.1994 om principperne for de zootekniske og genealogiske betingelser for import af dyr og deres saed, aeg og embryoner fra tredjelande og om aendring af direktiv 77/504 (EFT L 178, s. 66).

(4) - Raadets direktiv af 18.6.1987 om godkendelse af racerent avlskvaeg til avlsbrug (EFT L 167, s. 54).

(5) - EFT L 101, s. 37.

(6) - Kommissionens beslutning af 27.7.1994 (EFT L 207, s. 30).

(7) - Dom af 5.10.1994, sag C-323/93, Sml. I, s. 5077.

(8) - Dom af 7.12.1995, sag C-17/94, Sml. I, s. 4353, praemis 38.

(9) - Jf. f.eks. de to ovenfor naevnte domme.

(10) - Praemis 34 og 35.

(11) - EFT L 194, s. 10.

(12) - Jf. f.eks. den ovenfor naevnte dom i sagen Centre d'insémination de la Crespelle, praemis 33.

(13) - Artikel 2 i direktiv 77/504 og artikel 2 i direktiv 87/328.

(14) - Jf. direktiv 77/504 og 87/328 samt beslutning 86/130, som aendret ved beslutning 94/515.

(15) - EFT L 395, s. 21 (O.a.: I konventionens officielle titel paa dansk benyttes udtrykket »dyr, der holdes til landbrugsformaal«, jf. Danmarks Traktater, 1980, s. 233).

(16) - EFT C 156, s. 11.