FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

L.A. GEELHOED

fremsat den 25. marts 2004 ( )

Sag C-280/02

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Franske Republik

»Traktatbrud – direktiv 91/271/EØF – artikel 5 – rensning af byspildevand – manglende kortlægning af følsomme områder«

I – Indledning

1. Med dette traktatbrudssøgsmål har Kommissionen anlagt sag ved Domstolen med påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat en række af sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand ( ). For det første har Den Franske Republik undladt at kortlægge visse områder, som er følsomme for eutrofiering, i afstrømningsområderne Seine-Normandiet, Loire-Bretagne, Artois-Picardie og Rhône-Middelhavet-Korsika. For det andet har Den Franske Republik undladt at underkaste byspildevand udledt fra byområder med en personækvivalent (EP) på over 10 000 i følsomme områder eller områder, der burde have været kortlagt som følsomme områder, mere vidtgående rensning.

II – Relevante retsforskrifter

2. Ifølge artikel 1 regulerer direktivet opsamling, rensning og udledning af byspildevand samt rensning og udledning af spildevand fra visse industrisektorer. Direktivets formål er at beskytte miljøet mod negative påvirkninger fra ovennævnte spildevandsudledninger.

3. Direktivets artikel 2 fastlægger indholdet af følgende begreber:

»1. »Byspildevand«: husspildevand eller en blanding af husspildevand og industrispildevand og/eller regnvand fra befæstede arealer.

2. »Husspildevand«: spildevand fra boligområder og serviceerhverv, som hovedsagelig stammer fra det menneskelige stofskifte og fra husholdninger.

3. »Industrispildevand«: alt spildevand, der udledes fra ejendomme, som anvendes til handels- eller industriformål, bortset fra husspildevand og regnvand fra befæstede arealer.

4. »Byområde«: et område, hvor befolkningen og/eller de økonomiske aktiviteter er tilstrækkelig koncentreret til, at byspildevand kan opsamles og ledes til et rensningsanlæg for byspildevand eller et endeligt udledningssted.

5. »Kloaknet«: et system af rørledninger, der opsamler og transporterer byspildevand.

6. »1 PE (personækvivalent)«: den mængde organisk stof, der kan nedbrydes biologisk med et femdøgns biokemisk iltforbrug (BOD5) på 60 g ilt pr. dag.

[...]

8. »Sekundær rensning«: rensning af byspildevand ved en proces, som almindeligvis består af biologisk rensning efterfulgt af en sekundær sedimentation, eller ved en anden proces, som indebærer overholdelse af kravene i tabel 1 i bilag I.

[...]

11. »Eutrofiering«: vands berigelse med næringssalte, især kvælstof- og/eller phosphorforbindelser, der medfører øget algevækst og udvikling af højere former for planteliv, som igen resulterer i en uønsket forstyrrelse af balancen mellem organismerne i vandet og af vandets kvalitet.

[...]«

4. Det bestemmes i direktivets artikel 5, stk. 1, 2 og 5:

»1. Medlemsstaterne skal med henblik på anvendelsen af stk. 2 senest den 31. december 1993 kortlægge følsomme områder efter de kriterier, som er fastlagt i bilag II.

2. Medlemsstaterne sørger for, at byspildevand, der tilledes kloaknet, senest den 31. december 1998 renses mere vidtgående end beskrevet i artikel 4, før det udledes til følsomme områder for så vidt angår alle udledninger fra byområder med over 10 000 PE.

[...]

5. Stk. 2, 3 og 4 gælder for udledninger fra rensningsanlæg for byspildevand, der ligger i følsomme områders relevante afstrømningsområder, og som bidrager til forureningen af disse områder.«

5. I punkt A. »Følsomme områder« i direktivets bilag II, »Kriterier for kortlæggelse af følsomme og mindre følsomme områder«, er fastsat, at et vandmiljø skal kortlægges som følsomt område, hvis det falder ind under en af følgende grupper:

a) Naturlige ferskvandssøer, andre ferskvandsområder, flodmundinger og kystnære vandområder, der er eutrofierede, eller som i nær fremtid kan blive eutrofierede, hvis der ikke træffes beskyttende foranstaltninger.

Følgende faktorer kan tages i betragtning, når det overvejes, hvilke næringssalte der skal reduceres ved yderligere rensning:

i) Søer og vandløb, der løber ud i søer/reservoirer/lukkede bugter med ringe vandudskiftning, hvorved der kan ske en akkumulering. I disse områder bør phosphor fjernes, medmindre det kan påvises, at dette ikke vil have nogen indflydelse på eutrofieringsgraden. Ved udledninger fra store byområder kan det også overvejes at fjerne kvælstof.

ii) Flodmundinger, bugter og andre kystnære vandområder, som har ringe vandudskiftning, eller hvortil der udledes store mængder næringssalte. Udledninger fra små bysamfund er normalt af mindre betydning i disse områder, men for store byområders vedkommende bør phosphor og/eller kvælstof fjernes, medmindre det kan påvises, at dette ikke vil have nogen indflydelse på eutrofieringsgraden.

b) Fersk overfladevand beregnet til indvinding af drikkevand, som ville indeholde en højere nitratkoncentration end den, der er fastsat i de relevante bestemmelser i Rådets direktiv 75/440/EØF af 16. juni 1975 om kvalitetskrav til overfladevand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne ( ), hvis der ikke træffes foranstaltninger.

c) Områder, hvor der kræves yderligere rensning end den i artikel 4 foreskrevne for at opfylde Rådets direktiver.

III – Sagsbehandlingen

6. Efter en langvarig korrespondance med de franske myndigheder vedrørende gennemførelsen af direktivet tilstillede Kommissionen den 22. oktober 1999 den franske regering en åbningsskrivelse, hvori den gjorde opmærksom på en række tilsidesættelser. Den Franske Republiks svar på åbningsskrivelsen var i Kommissionens øjne utilstrækkelig. Derfor sendte Kommissionen den 10. april 2001 Den Franske Republik en begrundet udtalelse, som ifølge Kommissionen ligeledes forblev uden passende reaktion. Derpå anlagde Kommissionen nærværende sag ved Domstolen den 30. juli 2002.

7. Kommissionen har nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1 og 2, og bilag II til direktiv 91/271. Den Franske Republik har nærmere bestemt undladt

– at kortlægge visse områder, som er følsomme for eutrofiering, i afstrømningsområderne Seine-Normandiet, Loire-Bretagne, Artois-Picardie og Rhône-Middelhavet-Korsika som følsomme områder

– at underkaste byspildevand udledt fra byområder med en personækvivalent (EP) på over 10 000 i følsomme områder eller områder, der burde have været kortlagt som følsomme områder, mere vidtgående rensning.

8. Den Franske Republik har nedlagt påstand om frifindelse, bortset fra kortlægningen af floden Vistre. For så vidt angår andet klagepunkt har Den Franske Republik også nedlagt påstand om frifindelse, bortset fra byområder i følsomme områder, hvor byspildevandet endnu ikke er underkastet mere vidtgående rensning.

IV – Sagens genstand

9. Den foreliggende sag beror på to klagepunkter. Kommissionens første klagepunkt har to led. Det første led angår fortolkningen af begrebet »eutrofiering«. I forlængelse heraf vedrører andet led kortlægningen af følsomme områder. Det andet klagepunkt vedrører Den Franske Republiks undladelse af at foretage mere vidtgående rensning af byspildevand udledt fra byområder med en personækvivalent (EP) på over 10 000.

V – Første anbringende: eutrofieringsbegrebet og kortlæggelsen af følsomme områder

A – Begrebet eutrofiering

Parternes bemærkninger

10. Direktivets artikel 2, nr. 11, indeholder fire elementer, som sammen udgør eutrofieringsbegrebet. Disse elementer er følgende:

1. vands berigelse med næringssalte, især kvælstof- og/eller phosphorforbindelser

2. øget algevækst og udvikling af højere former for planteliv

3. uønsket forstyrrelse af balancen mellem organismerne i vandet, og

4. en forværring af vandets kvalitet.

11. Det er ubestridt mellem parterne, at der i direktivet er fastsat en årsagssammenhæng mellem første og andet kriterium og mellem andet kriterium og tredje og fjerde kriterium.

12. Den franske regering har herved fremhævet, at disse elementer er kumulative. Forekomsten af et eller to af ovennævnte elementer er ikke tilstrækkeligt bevis for eutrofiering. Det skal også godtgøres, at de forskellige elementer af eutrofieringsbegrebet, som forekommer, er indbyrdes forbundet.

13. Kommissionen og den franske regering er ikke enige om fortolkningen af det tredje element »uønsket forstyrrelse af balancen mellem organismerne i vandet«. Kommissionen har foreholdt den franske regering en for restriktiv fortolkning af begrebet. Kommissionen er af den opfattelse, at der ikke kun er tale om en forstyrrelse af balancen, såfremt bestemte arter forsvinder, eller bestanden heraf aftager, men ligeledes, når der er tale om udbredelsen af én art, hvorved udbredelsen af de andre arter forbliver stabil.

14. Den Franske Republik har heroverfor gjort gældende, at så længe ligevægten mellem de andre organismer i vandet ikke forstyrres, er udbredelsen af én planteart ikke tilstrækkelig til at antage, at der foreligger en uønsket forstyrrelse af balancen mellem de forskellige organismer. Desuden har Den Franske Republik foreholdt Kommissionen, at den ikke behørigt har begrundet, hvorfor visse fænomener skal anses for uønskede.

15. I sin replik har Kommissionen henvist til litteratur, hvori de uønskede virkninger af vands berigelse med næringssalte og den forøgede algevækst og udviklingen af højere former for planteliv, der er en følge heraf, beskrives. Disse uønskede virkninger kan være, at fødekæden inden for et økosystem ødelægges, at balancen mellem forskellige arter forstyrres, og at iltmængden i vandet aftager. Vandplanter kan ligeledes forsvinde, da en stor mængde alger forplumrer vandet, og lyset således ikke længere kan trænge ned til bunden. Der kan ske en opblomstring af giftige alger, som kan forgifte skaldyr til fare for menneskers sundhed og føre til en højere dødelighed blandt fisk.

Stillingtagen

16. For det første bemærkes, at direktivet, således som det fremgår af tredje og ottende betragtning samt artikel 1, har til formål at beskytte miljøet mod negative påvirkninger fra by- (og industri)spildevandsudledninger.

17. I fjerde betragtning til direktivet er nævnt, at der må kræves en vidtgående rensning i følsomme områder. Det følger af direktivets artikel 5, stk. 1 og 2, at medlemsstaterne skal tage følgende forpligtelser i betragtning:

– Inden den 31. december 1993 skal medlemsstaterne have kortlagt følsomme områder efter kriterierne i bilag II.

– Senest den 31. december 1998 skal medlemsstaterne sørge for, at byspildevand, der tilledes kloaknet, renses mere vidtgående end en sekundær rensning eller en tilsvarende rensning, før det udledes til følsomme områder for så vidt angår alle udledninger fra byområder med over 10 000 PE.

18. I direktivets bilag II, punkt A, er beskrevet, hvilke vandmiljøer der skal kortlægges som følsomme områder:

– vandmiljøer, der er eutrofierede, eller som i nær fremtid kan blive eutrofierede, hvis der ikke træffes beskyttende foranstaltninger

– overfladevand beregnet til indvinding af drikkevand, som indeholder eller ville indeholde en højere nitratkoncentration end den, der er fastsat i de relevante bestemmelser i Rådets direktiv 75/440/EØF af 16. juni 1975 om kvalitetskrav til overfladevand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne

– områder, hvor der kræves yderligere rensning end en sekundær rensning eller en tilsvarende rensning for at opfylde Rådets direktiver.

19. Parterne er delte med hensyn til rækkevidden af begrebet eutrofiering. Kommissionen står for en bred fortolkning, hvorimod den franske regering har en mere restriktiv tilgang. Dette kommer til udtryk på to forskellige måder i parternes indlæg. Den franske regering har fremhævet den efter regeringens opfattelse nødvendige årsagssammenhæng mellem de forskellige elementer i eutrofieringsbegrebet, hvorimod Kommissionen finder, at den blotte forekomst af disse fire elementer er tilstrækkelig til at godtgøre, at et vandområde er eutrofieret. Desuden er parterne uenige om fortolkningen af definitionens tredje element. Kommissionen er tilbøjelig til hurtigere at antage, at der foreligger en forstyrrelse af balancen mellem de forskellige organismer i vandet, end den franske regering.

20. Begrebet eutrofiering er afgørende for direktivets anvendelsesområde. Som anført i punkt 17 og 18, er medlemsstaterne forpligtede til at kortlægge vandmiljøer, der er eutrofierede, eller som i nær fremtid kan blive eutrofierede, hvis der ikke træffes beskyttende foranstaltninger, som følsomme områder. Desuden skal byspildevandsudledninger, der udledes i følsomme områder, behandles på en sådan måde, at en stor del af næringssaltene i udledningerne filtreres fra. En sådan rensning har til formål at gøre vandmiljøerne mindre modtagelige for eutrofiering. En bred fortolkning af begrebet eutrofiering resulterer således i, at antallet af følsomme vandmiljøer, der skal kortlægges, forøges.

21. For at bestemme den korrekte fortolkning af begrebet eutrofiering og for at kunne bedømme årsagssammenhængen og forstyrrelsen af balancen mellem de vandlevende organismer skal der, foruden ordlyden i artikel 2, nr. 11, tages udgangspunkt i direktivets formål og opbygning.

22. Det fremgår af direktivets tekst, opbygning og formål, at eutrofieringen af overfladevand skal bekæmpes ved at fjerne de næringssalte, der stammer fra husholdnings- og byspildevand, således at det kan undgås, at miljøet påvirkes negativt. Under hensyntagen til dette formål skal begrebet eutrofiering fortolkes således, at det undgås, at vandområder gøres uegnede eller mindre egnede til brug på grund af en forringelse af kvaliteten.

23. Desuden følger det af direktivets rækkevidde, at begrebet eutrofiering ikke må fortolkes snævert. Ikke alene skal eutrofierede vandomåder kortlægges som følsomme, men det følger også af direktivets bilag II, punkt A, at vandområder, som er i fare for at blive eutrofierede, skal kortlægges.

24. Det fremgår af direktivets artikel 2, nr. 11, at begrebet eutrofiering består af fire elementer, som er indbyrdes sammenhængende. Det første element vedrører vands berigelse med næringssalte, især kvælstof- og/eller phosphorforbindelser. Denne berigelse fører til en forøget algevækst og udvikling af højere former for planteliv, dette er det andet element. Det tredje og fjerde element vedrører den negative tilstand, som i sidste ende er følgen heraf, nemlig en uønsket forstyrrelse af balancen mellem organismerne i vandet og en forværring af vandets kvalitet.

25. Denne definition forudsætter nødvendigvis, at der er årsagssammenhæng mellem udledningen af næringssalte i vandmiljøet og forværringen af vandkvaliteten. Ved udledningen af husholdningsspildevand tilføres vandområdet mere kvælstof og phosphor, hvilket medfører et næringsrigt habitat, som igen har en negativ indvirkning på de vandlevende organismer. Berigelsen af vandområdet med næringsstoffer bevirker en øget vækst af vandplanter såsom alger og andre mikroskopiske småplanter, hvilket muligvis kan resultere i en formindskelse af iltindholdet i vandet og en forøget aktivitet af visse anaerobe bakterier. Desuden kan vandet blive forplumret på grund af den store mængde alger, og lyset vil ikke kunne trænge så langt ned i vandet. Visse fisk og andre organismer vil ikke længere kunne leve i disse omgivelser. I dette tilfælde vil artsmangfoldigheden og biodiversiteten aftage stærkt i det pågældende vandområde.

26. På den baggrund forekommer det mig ikke nødvendigt at behandle spørgsmålet om årsagssammenhæng særskilt. Ifølge beskrivelsen af begrebet eutrofiering i direktivets artikel 2, nr. 11, må årsagssammenhængen antages for givet.

27. Følgelig opstår spørgsmålet, om der er tale om en uønsket forstyrrelse af balancen mellem organismerne i vandet, såfremt kun én art udvikler sig voldsomt, hvorimod de andre arter forbliver stabile. Dette spørgsmål skal efter min opfattelse besvares bekræftende. Ovenfor har jeg allerede godtgjort, at begrebet eutrofiering ikke må fortolkes snævert for ikke at skade direktivets formål. Det er derfor ikke afgørende, om kun én art gror vildt, eller om flere arter udvikler sig voldsomt. Afgørende er, om vandets kvalitet forringes som følge af udefrakommende faktorer. Dette kan også være tilfældet, såfremt kun én art udvikler sig voldsomt.

28. Dette kan illustreres af følgende eksempel. Vandområder, der er berørt af en opblomstring af alger, der udvikler giftstoffer, skal anses for vand med en forringet kvalitet. Giften kan nemlig nå mennesker direkte gennem fødekæden, f.eks. ved at spise muslinger, der har optaget giften. Skønt kun den giftige algeart har udviklet sig voldsomt, er vandets biologiske sammensætning forandret, og kvaliteten af vandet er forringet. Eutrofieringsbegrebets fire elementer foreligger således, og et sådant vandmiljø må derfor anses for eutrofieret.

B – Kortlægningen af følsomme områder

29. Parternes forskellige fortolkning af eutrofieringsbegrebet har til følge, at parterne ikke er enige om kortlægningen af følsomme områder. Kommissionen foreholder den franske regering, at den i utilstrækkelig grad har kortlagt følsomme områder.

30. Kommissionen er af den opfattelse, at Den Franske Republik i strid med sine forpligtelser i henhold til forordningens artikel 5, stk. 1, og bilag II har undladt at kortlægge følgende områder:

– i Seine-Normandiet: Seine-bugten, Seinen og dens bifloder neden for sammenløbet med Andelle

– i Loire-Bretagne: Lorient-reden, Elorn-flodmundingen, Douarnenez-bugten, Concarneau-bugten, Morbihan-golfen og Vilainebugten

– i Artois-Picardie: kystnære vandområder og for indlandsvandene, drænsystemet mellem dels den kanaliserede Aa/Schelde, dels den belgiske grænse, Scarpe neden for Arras, Lens-kanalen neden for Lens og Somme i sin helhed

– i Rhône-Middelhavet-Korsika: Vistre-floden og Thau-søen.

31. Kommissionen anser det for godtgjort, at fænomenet eutrofiering forekommer i ovennævnte vandmiljøer, eller at vandmiljøerne inden for kort tid vil kunne blive eutrofierede.

I Seine-Normadiet: Seine-bugten

Parternes bemærkninger

32. Kommissionen er af den opfattelse, at Den Franske Republik har tilsidesat direktivets artikel 5, stk. 1, og bilag II, idet den ikke har anset vandet i Seine-bugten for eutrofieret i direktivets forstand. Kommissionen har i den forbindelse henvist til den store opblomstring af den giftige alge dinophysis og algen phaeocystis i bugten på grund af tilførslen af næringsstoffer.

33. I stævningen har Kommissionen bekræftet, at der ikke er konstateret et for lavt iltindhold i Seine-bugten. Dette skyldes, at Seine-bugten er kendetegnet ved et stærkt tidevand, som forhindrer, at indholdet af ilt i bugtens nedre vandlag formindskes alvorligt. Kommissionen har imidlertid fremhævet, at der ikke kun er tale om en forstyrrelse af balancen og en forringelse af vandkvaliteten, når der konstateres et lavt iltindhold i et vandområde. I dette tilfælde består de negative følger af en forgiftning af muslinger på grund af opblomstringen af den giftige alge dinophysis og af den ved bølgernes bevægelse oppiskede skum, der er forårsaget af algen phaeocystis.

34. Den franske regering er derimod af den opfattelse, at vandet i Seine-bugten ikke er eutrofieret i direktivets forstand. Den har imidlertid vedgået, at der i visse områder er konstateret en opblomstring af algen dinophysis, dog kun i uskadelige mængder. At dette skulle forårsage en forstyrrelse af balancen mellem organismerne i vandet og en forringelse af vandets kvalitet har Kommissionen på ingen måde godtgjort. Der har ikke optrådt fænomener som iltmangel i Seine-bugten som følge af for mange alger. Den franske regering bestrider tillige, at der består en årsagssammenhæng mellem vandets berigelse med næringssalte og den voldsomme opblomstring af alger.

Stillingtagen

35. Det skal først fastslås, at den franske regering i de indlæg, som den har indleveret til Domstolen, har erkendt, at der i Seine-bugten forekommer en berigelse med næringssalte og en øget udvikling af alger og højere plantearter. Den bestrider imidlertid sammenhængen mellem disse to forhold.

36. Som det fremgår af punkt 24, skal begrebet eutrofiering fortolkes restriktivt. Såfremt der viser sig eller er fare for en betydelig forringelse af vandkvaliteten som følge af udledningen af byspildevand, er området følsomt og skal kortlægges som sådant. Vandområder, som oplever en opblomstring af alger, der udvikler giftstoffer, skal anses for vand med en forringet kvalitet. I betragtning af, at den franske regering har erkendt, at algen dinophysis forekommer i Seine-bugten, og ikke har kunnet godtgøre, at det kun er i uskadelige mængder, må det konkluderes, at Den Franske Republik har undladt at kortlægge Seine-bugten som følsomt område.

I Seine-Normadiet: Seinen og dens bifloder neden for sammenløbet med Andelle





Parternes bemærkninger

37. Kommissionen foreholder den franske regering, at den med urette ikke har kortlagt Seinen og dens bifloder neden for sammenløbet med Andelle som følsomt område. Kommissionen har i den forbindelse bl.a. henvist til to undersøgelser fra Institut français de recherche pour l’exploitation de la mer (IFREMER), hvori problemerne i de nævnte vandområder beskrives. Ifølge disse undersøgelser lider Seinen og dens bifloder af iltmangel som følge af en voldsom opblomstring af alger. Vandet er derved betydeligt forringet med alle de følger, det har for de i vandet levende organismer.

38. Den franske regering er af den opfattelse, at Seinen og dens bifloder neden for sammenløbet med Andelle ikke er eutrofieret i direktivets forstand. Siden 1970’erne har industrien gjort forsøg på at mindske forureningen. Udledningen af phosphor er således reduceret med 96%. Ifølge den franske regering har det imidlertid næppe haft indflydelse på det gennemsnitlige iltindhold i Poses-Honfleur-området, da iltindholdet alene er steget med et procentpoint om året.

39. I replikken har Kommissionen fremhævet, at rensningen af udledninger af byspildevand ikke kun drejer sig om en reduktion af phosphorforbindelser, men ligeledes om en reduktion af nitrat.

Stillingtagen

40. Den franske regering har ikke bestridt, at der i Seinen og dens bifloder neden for sammenløbet med Andelle forekommer en øget udvikling af alger med den uønskede følge, at store dele af disse vandområder har et for lavt iltindhold. Den bestrider således ikke, at de pågældende vandområder er eutrofierede, men har alene anført, at fjernelsen af phosphorforbindelser næppe har haft indflydelse på iltindholdet i de berørte vandområder.

41. Den omstændighed, at udledningen af et bestemt næringssalt ikke har nævneværdig indflydelse på iltindholdet, fritager ikke den franske regering fra sin forpligtelse til at kortlægge eutrofierede vandområder som følsomme områder. Denne omstændighed kan være et argument for at undlade at fjerne phosphor ved rensningen af spildevand. Direktivet fastsætter selv denne mulighed i bilag II, punkt A, a), i). Det kan imidlertid ikke komme på tale ikke at efterkomme de øvrige forpligtelser i direktivet. Den Franske Republik har således undladt at kortlægge vandet i Seinen og dens bifloder neden for sammenløbet med Andelle som eutrofieret og følgelig som følsomt område.

I Loire-Bretagne: Lorient-reden, Elorn-flodmundingen, Douarnenez-bugten, Concarneau-bugten, Morbihan-golfen og Vilainebugten





Parternes bemærkninger

42. Kommissionen er af den opfattelse, at Lorient-reden, Elorn-flodmundingen, Douarnenez-bugten, Concarneau-bugten, Morbihan-golfen og Vilainebugten havde skullet kortlægges som eutrofieret eller som vandområder, der i nær fremtid kan blive eutrofierede, hvis der ikke træffes beskyttende foranstaltninger. Den begrunder dette med, at udledningen af byspildevand i disse vandområder antageligt bidrager til vandmiljøets eutrofiering.

43. Ifølge Kommissionen er de nationale myndigheder forpligtede til at kortlægge et vandmiljø som følsomt område, såfremt udledningen af byspildevand, foruden forurening med nitrater fra landbruget, »i væsentlig grad bidrager« til eutrofieringen. Kommissionen udleder dette – mutatis mutandis – af Standley-dommen ( ), hvori Domstolen fastslog, at nitratdirektivet ( ) finder anvendelse, såfremt udledningen af kvælstofforbindelser, der stammer fra landbruget, i væsentlig grad bidrager til forureningen.

44. Ved Lorient-reden udgør udledningen af byspildevand ca. 10%. Denne udledning bidrager ifølge Kommissionen i væsentlig grad til forureningen. Der burde derfor træffes foranstaltninger til begrænsning af udledningen af byspildevand foruden foranstaltninger, der er blevet truffet, til beskyttelse af vandområdet mod forurening med nitrater fra landbruget.

45. Det fremgår af en af IFREMER udarbejdet rapport, »L’eutrophisation des eaux marines et saumâtre en Europe, en particulier en France« ( ), at Lorient-reden er berørt af fænomenet makroalger. De uønskede virkninger af disse alger er ifølge Kommissionen mere end tydelige.

46. I Elorn-flodmundingen, Douarnenez-bugten, Concarneau-bugten og Morbihan-golfen udgør udledningen af byspildevand henholdsvis 21%, 21%, 31% og 33%. Også disse udledninger bidrager ifølge Kommissionen i væsentlig grad til forureningen af vandområderne. Vilaine-bugten er ligeledes eutrofieret. Kommissionen har i den forbindelse henvist til den voldsomme opblomstring af den giftige alge dinophysis og en for stor forekomst af planteplankton.

47. Det er ikke klart for den franske regering, hvorfor Kommissionen for så vidt angår udledningerne af byspildevand i Saint-Brieuc-bugten har anført, at disse udledninger ikke i væsentlig grad bidrager til forureningen, hvorimod dette er tilfældet med hensyn til Lorient-reden. Udledningen af byspildevand er praktisk taget den samme i begge områder, nemlig 8,9% i Saint-Brieuc-bugten og 9,8% ved Lorient-reden. Den franske regering er af den opfattelse, at udledningen af byspildevand i begge tilfælde ikke bidrager væsentligt til forureningen, og at fjernelsen af næringssalte fra udledningerne derfor ikke vil påvirke eutrofieringen i det pågældende område.

48. Den franske regering har desuden tilføjet, at det franske undersøgelsescenter REPHY ( ) ikke siden 1996 har signaleret en stor udvikling af planteplankton ved Lorient-reden. Kriteriet – øget algevækst og højere former for planteliv – som beskrevet i definitionen af begrebet eutrofieringen, er ifølge regeringen ikke opfyldt.

49. Den franske regering har vedgået, at der i Douarnenez-bugten og i Concarneau-bugten er en voldsom udvikling af alger. I begge områder forekommer fænomener som grønne tidevande og for meget planteplankton. Forureningen af disse bugter skyldes imidlertid hovedsageligt næringssalte fra landbruget. Dette er blevet bekræftet af forskellige undersøgelser.

50. Med hensyn til Morbihan-golfen har den franske regering bemærket, at nylige undersøgelser af blandt andre IFREMER viser, at der næsten ikke forekommer forplumret vand og grønne tidevande.

51. Ifølge den franske regering er det heller ikke nødvendigt at kortlægge Vilaine-bugten som følsomt område, da der ikke sker en direkte udledning af byspildevand fra byområder med en personækvivalent (EP) på over 10 000.

Stillingtagen

52. Det spørgsmål, som deler den franske regering og Kommissionen, drejer sig om følgende: Hvornår foreligger der et væsentligt bidrag til forureningen af et vandmiljø, såfremt det ikke kun er udledninger af byspildevand, som forårsager denne forurening, men nitrater fra landbruget også bidrager hertil.

53. Fællesskabslovgivningen indeholder to instrumenter til bekæmpelse af det særlige problem med forurening med phosphater og nitrater og den heraf følgende eutrofiering. Det første instrument er direktiv 91/271 om rensning af byspildevand og det andet er direktiv 91/676/EØF om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget. Begge har til formål at bekæmpe eutrofiering af vandområder, dels ved at fjerne næringssalte fra byspildevand, dels ved at reducere nitrater fra landbruget.

54. Selv om det har kunnet konstateres, at visse vandområder er eutrofierede eller i nær fremtid kan blive eutrofierede, og at dette skyldes både nitrat fra landbruget og fra udledninger af byspildevand, finder jeg ikke, at procentsatserne er relevante. De bidrager samlet til eutrofieringen af vandområder. Direktiv 91/271 og direktiv 91/676 kompletterer hinanden. Det vil sige, at begge direktiver indeholder forpligtelser, som ikke gensidigt udelukker hinanden. Når udledninger af byspildevand og nitrater fra landbruget har til følge, at et vandmiljø eutrofieres, skal de nationale myndigheder da kortlægge disse vandmiljøer som følsomme i henhold til direktiv 91/271.

55. Dette medfører for det første, at Lorient-reden skal anses for følsomt område. Det fremgår af Kommissionens undersøgelse, at der i disse vandmiljøer forekommer makroalger. Den franske regering har ikke godtgjort det modsatte, men har anerkendt, at der er for meget planteplankton. Under disse omstændigheder må det fastslås, at den franske regering ikke på tilstrækkelig vis har tilbagevist eutrofieringen af Lorient-reden.

56. For det andet skal det fastslås, at den franske regering i sine indlæg har anerkendt, at der i Douarnenez-bugten og i Concarneau-bugten er en voldsom opblomstring af alger. Den har desuden ikke bestridt eutrofieringen af Vilaine-bugten. Også disse områder burde derfor have været kortlagt som følsomme.

57. For så vidt angår Elorn-flodmundingen og Morbihan-golfen har parterne fremlagt for få oplysninger til, at der kan træffes en afgørelse vedrørende tilstanden i de pågældende områder. Kommissionens klagepunkt er derfor ubegrundet.

I Artois-Picardie: kystnære vandområder og indlandsvandene





Parternes bemærkninger

58. Kommissionen foreholder den franske regering, at den med urette ikke har kortlagt de kystnære vandområder og indlandsvandene ( ) i Artois-Picardie som følsomme områder.

59. Det fremgår ifølge Kommissionen af den i punkt 45 nævnte undersøgelse fra IFREMER, at bugterne ved Somme, Boulogne-sur-mer og Dunkerque er beriget med næringssalte, hvorfor de kystnære vandområder i Artois-Picardie næsten hvert år er berørt af algen phaeocystis. I stævningen har Kommissionen fremhævet, at opblomstringen af denne alge i sig selv forstyrrer balancen mellem marine organismer. I Somme-bugten har opblomstringen af denne alge desuden ført til iltmangel i visse vandlag.

60. Den franske regering er af den opfattelse, at en sæsonbetinget næringsstofcyklus og udviklingen af en planteplanktoncyklus ikke er tilstrækkeligt til at antage, at der foreligger årsagssammenhæng. Derudover har den franske regering henvist til en anden – ikke fremlagt – undersøgelse fra IFREMER, hvoraf fremgår, at der i Somme-bugten ikke forekommer skaldyr- og fiskedød. Den franske regering har tillige bemærket, at en øget udvikling af algen phaeocystis ikke alene medfører en uønsket forstyrrelse af balancen mellem organismerne i vandet. Desuden udvikler denne alge ikke giftstoffer.

61. I replikken har Kommissionen henvist til den allerede nævnte undersøgelse foretaget af IFREMER ( ), hvori det fastslås, at der foreligger en sammenhæng mellem næringsstofcyklussen og planteplanktoncyklussen.

62. I duplikken har den franske regering fremlagt endnu en undersøgelse fra IFREMER ( ), hvoraf det fremgår, at der sammenlignet med Somme-bugten forekommer færre alger i havet ved Boulogne-sur-mer og Dunkerque.

63. For så vidt angår indlandsvandene i Artois-Picardie har den franske regering anerkendt, at der forekommer en voldsom udvikling af plantearter. Efter regeringens opfattelse er det dog udelukket, at dette fænomen kan have til følge, at balancen mellem organismerne i vandet forstyrres. Fiskebestanden har nemlig ikke taget skade, og der er ikke blevet konstateret giftige alger.

Stillingtagen

64. Det skal fastslås, at den franske regering har anerkendt, at de kystnære vandområder og indlandsvandene i Artois-Picardie lider under en voldsom udvikling af alger, og at der forekommer store mængder næringssalte i de pågældende vandområder. Desuden fremgår det af ovennævnte undersøgelser, at kvalitetsforringelsen i vandområderne består af en degradering af vandets farve, udseende og lugt samt et skumlag på vandet.

65. Den franske regering har ligeledes bestridt, at der består årsagssammenhæng mellem de forskellige fænomener. Som jeg allerede har fastslået i punkt 25, antages det, at der er årsagssammenhæng mellem de fire elementer af begrebet eutrofiering, når alle disse elementer foreligger. En medlemsstat skal i givet fald kunne godtgøre, at der ikke er årsagssammenhæng mellem elementerne. I betragtning af, at den franske regering ikke nærmere har redegjort for, hvorfor denne årsagssammenhæng efter regeringens opfattelse ikke foreligger, anser jeg Kommissionens klagepunkt for begrundet.

66. Den franske regering burde således have kortlagt de kystnære vandområder og indlandsvandene i Artois-Picardie som følsomme områder.

I Rhône-Middelhavet-Korsika: Vistre-floden og Thau-søen





Parternes bemærkninger

67. Endelig har Kommissionen foreholdt den franske regering, at den med urette ikke har kortlagt Vistre-floden og Thau-søen i Rhône-Middelhavet-Korsika-området som følsomt område.

68. For så vidt angår Vistre-floden og Thau-søen fokuserer diskussionen ikke så meget på spørgsmålet, om disse vandområder er eutrofierede, men mere på spørgsmålet om, hvorvidt en bedre rensning end en sekundær rensning virkelig vil være effektiv. Den franske regering har anerkendt, at udledningerne i Vistre-floden skulle undergives mere vidtgående rensning end sekundær rensning. Den finder det imidlertid ikke nødvendigt at foretage en bedre rensning af udledningerne i Thau-søen, da eutrofieringen er gået tilbage siden 1970’erne.

Stillingtagen

69. Uagtet den franske regerings argumenter, hvorefter en bedre rensning ikke er nødvendig, anser jeg det for vigtigere og udslagsgivende, at det i direktivet bestemmes, at medlemsstaterne er forpligtede til at kortlægge de vandområder, der er eutrofierede, eller som i nær fremtid kan blive eutrofierede, som følsomme områder. En diskussion af, hvorvidt en bestemt rensning af vandet er nødvendig og formålstjenlig, er her ikke på sin plads.

70. For så vidt angår Vistre-floden har den franske regering anerkendt, at den er eutrofieret, og derfor skal den i henhold til direktivet kortlægges som følsomt område.

71. Thau-søen skal også kortlægges som følsomt område. Det fremgår af de af parterne fremlagte dokumenter, at Thau-søen siden 1970’erne har været udsat for eutrofiering. Den franske regerings argument, hvorefter en sekundær rensning af udledningerne er tilstrækkelig for at formindske eutrofieringsgraden i Thau-søen, holder derfor ikke stik. Direktiver fastsætter en vidtgående beskyttelse af vandmiljøer, der er eutrofierede, eller som i nær fremtid kan blive eutrofierede. Derfor burde den franske regering også have kortlagt Thau-søen som følsomt område.

72. På grundlag af disse betragtninger må det konkluderes, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 5, stk. 1 og 2, og bilag II, idet den har undladt at kortlægge visse områder, som er udsat for eutrofiering, i afstrømningsområderne Seine-Normandiet, Loire-Bretagne, med undtagelse af Elorn-flodmundingen og Morbihan-golfen, Artois-Picardie og Rhône-Middelhavet-Korsika som følsomme områder.

VI – Andet anbringende: en vidtgående rensning af udledninger af byspildevand i følsomme områder

Parternes bemærkninger

73. Med det andet anbringende har Kommissionen foreholdt den franske regering, at den ikke underkaster byspildevand udledt fra byområder med en personækvivalent (EP) på over 10 000 mere vidtgående rensning. De franske myndigheder havde anerkendt, at anlægget til behandling af byspildevand for mere end 130 byområder ikke var i overensstemmelse med direktivets krav den 31. december 1998.

74. Følgelig gav Kommissionen i den begrundede udtalelse den franske regering frist til den 10. juni 2001 til at afhjælpe den konstaterede tilsidesættelse. I svaret af 19. september 2001 på den begrundede udtalelse præciserede de franske myndigheder imidlertid, at spildevandet fra visse af de 130 byområder nu faktisk er underkastet en sådan vidtgående rensning, men ifølge Kommissionen er det alene byområderne Vichy, Aix-en-Provence og Mâcon, der reelt kan undtages fra de nævnte 130 byområder.

75. Som reaktion på Kommissionens påstand om, at kun spildevand fra tre byområder faktisk er underkastet en vidtgående rensning, fremførte de franske myndigheder navnene på 7 byområder, hvis rensningsanlæg allerede før den 11. juni 2001 var operationelle. Desuden fremførte de navnene på 22 byområder, som i juni 2001 ligeledes opfyldte direktivets krav. Følgelig var kun 98 byområder ikke i overensstemmelse med direktivet.

Stillingtagen

76. Jeg skal fatte mig i korthed med hensyn til det andet klagepunkt, hvorved det foreholdtes den franske regering, at den med urette ikke underkastede byspildevand udledt fra byområder med en personækvivalent (EP) på over 10 000 mere vidtgående rensning, og således tilsidesatte direktivets artikel 5, stk. 2.

77. Det er ubestridt mellem parterne, at den franske regering har tilsidesat direktivets artikel 5, stk. 2, idet anlægget til behandling af byspildevand for mere end 130 byområder ikke var i overensstemmelse med direktivets krav den 31. december 1998.

78. Det fremgår derudover af parternes bemærkninger, at rensningsanlæggene i 10 ud af 130 byområder var blevet operationelle inden den 10. juni 2001.

79. Den franske regering har således fra juni 2001 tilsidesat sine forpligtelser med hensyn til 120 byområder. Kommissionens klagepunkt er derfor begrundet, for så vidt som rensningsanlæggene for 120 byområder ikke opfyldte direktivets krav den 10. juni 2001.

VII – Forslag til afgørelse

80. Jeg foreslår derfor Domstolen at fastslå følgende:

»1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1 og 2, og bilag II i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, idet den ikke har kortlagt visse områder, som er udsat for eutrofiering, i afstrømningsområderne Seine-Normandiet, Loire-Bretagne, med undtagelse af Elorn-flodmundingen og Morbihan-golfen, Artois-Picardie og Rhône-Middelhavet-Korsika som følsomme områder, og idet den ikke har underkastet byspildevand udledt fra byområder med en personækvivalent (EP) på over 10 000 i følsomme områder eller områder, der burde have været kortlagt som følsomme områder, mere vidtgående rensning.

2) Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.«