DA Den Europæiske Unions Tidende C 215/10

Appel iværksat den 24. maj 2013 af Henkel AG & Co. KGaA og Henkel France til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 7. marts 2013 i sag T-64/12, Henkel AG & Co. KGaA og Henkel France mod Europa-Kommissionen

(Sag C-284/13 P)

2013/C 215/13

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Henkel AG & Co. KGaA og Henkel France (ved avocats F. Brunet og E. Paroche samt advocate E. Bitton)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Kendelsen ophæves, for så vidt som den afviste Henkels påstand om annullation af den anfægtede afgørelse, der var fremsat for Retten.

— Det fastslås, at Henkels søgsmål for Retten ikke er uden genstand, og at det skal antages til realitetsbehandling og sagen hjemvises til Retten til fornyet behandling af de relevante omstændigheder.

— Kendelsen ophæves, for så vidt som den pålægger Henkel at bære sine egne omkostninger og betale Kommissionens omkostninger (punkt 3 i kendelsens konklusion), og Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger i denne sag og i sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Denne appel indeholder tre anbringender, hvorved appellanterne anfægter Rettens konklusion om, at de ikke havde søgsmålsmålsinteresse for Retten i forhold til den anfægtede afgørelse. Retten fastslog således med urette, at den anfægtede afgørelse var uden genstand som følge af ADLC’s afgørelse om, at fremsendelsen af dokumenterne ikke var nødvendig for at sikre, at appellanternes ret til forsvar overholdes, og at disse dokumenter ikke var relevante for undersøgelsen af den for ADLC verserende sag.

Appellanterne har anført, at de derimod havde en berettiget interesse i at indbringe sagen for Retten, fordi den skal henholde sig til dokumenterne i den franske procedure for at fastslå i) at de faktiske omstændigheder, som er sanktioneret i sag COMP/39.579, er de samme som dem eller i det mindste meget tæt forbundet med dem, der er genstand for retsforfølgning i den franske procedure, hvilket påvirker appellanternes samarbejdsstatus i Frankrig, og ii) den omstændighed, at Henkel insisterer på at få tilladelse til at anvende dokumenterne i den franske procedure, skal ikke betragtes som manglende samarbejde fra ansøgeren om favorabel behandling, der begrunder en bødenedsættelse på 25 % i stedet for 30 %, som ADLC har fastslået, men skal betragtes som udøvelsen af rettigheder eller retmæssige interesser, dvs. udøvelsen af retten til forsvar.

Appellen indeholder tre anbringender:

— Retten har for det første foretaget en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, da den med urette fastslog, at der som følge af ADLC’s afgørelse ikke længere fandtes noget proceduremæssigt trin, hvor disse dokumenter atter kunne undersøges, hvis den anfægtede afgørelse blev annulleret og disse dokumenter fremsendt til ADLC.

— Kendelsen er for det andet behæftet med en begrundelsesmangel, fordi Retten fandt, at Henkel ikke havde søgsmålsinteresse uden at undersøge de af Henkel fremførte argumenter, og

— Retten har for det tredje begået en retlig fejl, idet den undlod at undersøge, om Henkel ikke fortsat havde en søgsmålsinteresse for Retten med henblik på at sikre, at en ulovlig retsakt ikke ville blive gentaget.

Af samtlige ovennævnte årsager har appellanten nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver kendelsen.