Sag C-208/03 P-R





Jean-Marie Le Pen

mod

Europa-Parlamentet





«Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – begæring om foreløbige forholdsregler – dom afsagt af Retten, der afviser et annullationssøgsmål – appel – udsættelse af gennemførelsen af den retsakt, der var påstået annulleret i første instans – formaliteten – fumus boni juris – uopsættelighed – afvejning af de involverede interesser»

Kendelse afsagt af Domstolens præsident den 31. juli 2003

Sammendrag af kendelse

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – dom afsagt af Retten, der er genstand for appel – ret til en effektiv domstolsbeskyttelse – begæring, der sigter mod at opnå udsættelse af gennemførelsen af den omtvistede retsakt, der blev anfægtet i første instans – formaliteten

(Art. 242 EF og 243 EF; Domstolens procesreglement, art. 83, stk. 1)

2. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – dom afsagt af Retten, der er genstand for appel – fumus boni juris – dom om afvisning af et søgsmål til prøvelse af den anfægtede akt – anbringender, der er fremsat i appelsagen – ikke tilstrækkeligt at godtgøre, at udsættelsen af gennemførelsen af den anfægtede akt umiddelbart forekommer berettiget

(Art. 242 EF; Domstolens procesreglement, art. 83, stk. 2)

3. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – betingelser – afvejning af alle de berørte interesser

(Art. 242, EF; Domstolens procesreglement, art. 83, stk. 2)

1.

En begæring om foreløbige forholdsregler, der er fremsat inden for rammerne af en appel til prøvelse af en dom afsagt af Retten, kan ikke afvises med den begrundelse, at den sigter mod at opnå udsættelse af gennemførelsen af den omtvistede retsakt, der blev anfægtet i første instans.

En fortolkning af artikel 83, stk. 1, i Domstolens procesreglement gående ud på, at Domstolen ikke skulle være kompetent til at anordne udsættelse af gennemførelsen af den retsakt, der blev anfægtet i første instans, når den behandler sagen under en appel, ville således have den retsvirkning, at appellanten i et stort antal appelsager, og navnlig, når påstanden om ophævelse af Rettens dom er baseret på en anfægtelse af Rettens afvisning af sagen, vil blive frataget enhver mulighed for at opnå en foreløbig beskyttelse. En sådan fortolkning vil være uforenelig med retten til en effektiv domstolsbeskyttelse, der er udtryk for et almindeligt retsprincip, der ligger til grund for medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner. Dette princip har ligeledes fundet udtryk i artikel 6 og 13 i den europæiske menneskerettighedskonvention. Den ret til en fuldstændig og effektiv domstolsbeskyttelse, som borgerne besidder i henhold til fællesskabsretten, indebærer navnlig, at de kan sikres en foreløbig beskyttelse, hvis dette er nødvendigt for at sikre den fulde virkning af den fremtidige endelige afgørelse.

(jf. præmis 79-81 og 85)

2.

Uanset hvor overbevisende de anbringender og argumenter måtte være, som appellanten har påberåbt sig inden for rammerne af en appel til prøvelse af en dom afsagt af Retten, der afviser et annullationssøgsmål, er de ikke tilstrækkelige til at godtgøre, at udsættelsen af gennemførelsen af den akt, der i første instans var nedlagt påstand om annullation af, umiddelbart forekommer berettiget. For at godtgøre, at betingelsen om fumus boni juris er opfyldt, skal appellanten vise, at de anbringender og argumenter, han under annullationssøgsmålet har påberåbt sig til støtte for den nævnte akts ulovlighed, kan godtgøre, at den begærede udsættelse umiddelbart forekommer berettiget.

(jf. præmis 89 og 90)

3.

Det alvorlige og uoprettelige tab, som er kriteriet for uopsættelighed, udgør det første led i den sammenligning, som foretages i forbindelse med vurderingen af interesseafvejningen. Nærmere bestemt må denne sammenligning i sager om foreløbige forholdsregler føre Fællesskabets retsinstanser til at undersøge, om en eventuel annullation af den omtvistede retsakt vil gøre det muligt at ændre den situation, som beslutningens umiddelbare gennemførelse ville medføre, og omvendt, om udsættelse af den nævnte akts gennemførelse kan hindre, at beslutningen senere får fuld virkning, såfremt sagsøgte frifindes. Endvidere gælder det, at Fællesskabets retsinstanser ved vurderingen af uopsætteligheden og i givet fald ved interesseafvejningen kan tage hensyn til den større eller mindre grad af væsentlighed, der kendetegner de anbringender, der er påberåbt for at godtgøre fumus boni juris.