Sag C-81/13

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Annullationssøgsmål — koordinering af de sociale sikringsordninger — Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet — Rådets afgørelse om den holdning, der skal indtages på vegne af Den Europæiske Union i associeringsrådet — valg af retsgrundlag — artikel 48 TEUF — artikel 79, stk. 2, litra b), TEUF — artikel 217 TEUF«

Sammendrag – Domstolens dom (Store Afdeling) af 18. december 2014

Institutionernes retsakter – valg af retsgrundlag – kriterier – afgørelse 2012/776 om den holdning, der skal indtages på vegne af Den Europæiske Union i det associeringsråd, der er oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, for så vidt angår vedtagelsen af bestemmelser om koordinering af sociale sikringsordninger – vedtaget alene med hjemmel i artikel 48 TEUF – uanvendelighed – relevant retsgrundlag – artikel 48 TEUF og 217 TEUF – udeladelse har ikke indvirkning på afgørelsens gyldighed

[Art. 48 TEUF, art. 79, stk. 2, litra b), TEUF, art. 217 TEUF og art 218, stk. 8 og 9, TEUF; protokol nr. 21, der supplerer EU- og EUF-traktaten; Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet; Rådets forordning nr. 1408/71 og nr. 574/72; Rådets afgørelse 2012/776]

Valget af retsgrundlag for en EU-retsakt skal ske på grundlag af objektive forhold, som gør det muligt at foretage en domstolskontrol, herunder navnlig denne retsakts eget formål og indhold. I denne forbindelse er det uden betydning, hvilket retsgrundlag der er anvendt ved vedtagelsen af andre EU-retsakter, der eventuelt har lignende kendetegn, idet fastlæggelsen af retsgrundlaget skal foretages på grundlag af retsaktens eget formål og indhold. Den sammenhæng, som den omhandlede retsakt indgår i, kan derimod være relevant for valget af retsgrundlaget herfor.

Hvad angår afgørelse 2012/776 om den holdning, der skal indtages på vegne af Den Europæiske Union i det associeringsråd, der er oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, for så vidt angår vedtagelsen af bestemmelser om koordinering af sociale sikringsordninger, ville denne ikke gyldigt kunne vedtages alene med hjemmel i artikel 48 TEUF, idet afgørelsen er truffet inden for rammerne af en associeringsaftale og sigter mod vedtagelsen af foranstaltninger for koordinering af de sociale sikringsordninger. Det er nemlig i princippet udelukkende inden for Unionens interne politikker og foranstaltninger eller eksterne foranstaltninger, der vedrører tredjelande, som kan ligestilles med en EU-medlemsstat, at denne artikel giver Unionen beføjelser til at vedtage foranstaltninger på dette område. Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet har imidlertid hverken til formål at opnå den videst mulige gennemførelse af den frie bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital mellem de kontraherende parter, således at det indre marked, der består på Unionens område, kan blive udstrakt til at omfatte Tyrkiet, eller at gennemføre den frie bevægelighed for personer mellem disse parter og udvider ikke den frie bevægelighed, der gælder for arbejdstagere i Unionen, til at omfatte Tyrkiet. Desuden fremgår det, at de kontraherende parter i Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet ikke har haft til hensigt at anvende forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning nr. 1408/71 i deres helhed, og at Tyrkiet ikke kan sidestilles med en medlemsstat med henblik på anvendelsen af disse forordninger.

Desuden kan artikel 79, stk. 2, litra b), TEUF ikke udgøre retsgrundlaget med henblik på vedtagelsen af en sådan foranstaltning som afgørelse 2012/776, eftersom den – henset til den særlige kontekst, som den indgår i – forfølger et andet formål end formålet om en fælles indvandringspolitik.

Heraf følger, at retsgrundlaget for den anfægtede afgørelse er behæftet med en mangel, for så vidt som artikel 217 TEUF er udeladt. Imidlertid udgør fejlen i nævnte afgørelses henvisninger til retsgrundlaget kun en rent formel mangel, der ikke medfører dens annullation, eftersom Rådet i henhold til artikel 218, stk. 8, første punktum, TEUF, sammenholdt med artikel 218, stk. 9, TEUF, under alle omstændigheder burde have vedtaget afgørelse 2012/776 med kvalificeret flertal og uden deltagelse af Europa-Parlamentet. Udeladelsen af artikel 217 TEUF har desuden ingen følger med hensyn til protokol nr. 21.

(jf. præmis 35, 36, 38, 46, 50, 57-59, 63, 64, 66 og 67)

Sag C-81/13

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Annullationssøgsmål — koordinering af de sociale sikringsordninger — Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet — Rådets afgørelse om den holdning, der skal indtages på vegne af Den Europæiske Union i associeringsrådet — valg af retsgrundlag — artikel 48 TEUF — artikel 79, stk. 2, litra b), TEUF — artikel 217 TEUF«

Sammendrag – Domstolens dom (Store Afdeling) af 18. december 2014

Institutionernes retsakter — valg af retsgrundlag — kriterier — afgørelse 2012/776 om den holdning, der skal indtages på vegne af Den Europæiske Union i det associeringsråd, der er oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, for så vidt angår vedtagelsen af bestemmelser om koordinering af sociale sikringsordninger — vedtaget alene med hjemmel i artikel 48 TEUF — uanvendelighed — relevant retsgrundlag — artikel 48 TEUF og 217 TEUF — udeladelse har ikke indvirkning på afgørelsens gyldighed

[Art. 48 TEUF, art. 79, stk. 2, litra b), TEUF, art. 217 TEUF og art 218, stk. 8 og 9, TEUF; protokol nr. 21, der supplerer EU- og EUF-traktaten; Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet; Rådets forordning nr. 1408/71 og nr. 574/72; Rådets afgørelse 2012/776]

Valget af retsgrundlag for en EU-retsakt skal ske på grundlag af objektive forhold, som gør det muligt at foretage en domstolskontrol, herunder navnlig denne retsakts eget formål og indhold. I denne forbindelse er det uden betydning, hvilket retsgrundlag der er anvendt ved vedtagelsen af andre EU-retsakter, der eventuelt har lignende kendetegn, idet fastlæggelsen af retsgrundlaget skal foretages på grundlag af retsaktens eget formål og indhold. Den sammenhæng, som den omhandlede retsakt indgår i, kan derimod være relevant for valget af retsgrundlaget herfor.

Hvad angår afgørelse 2012/776 om den holdning, der skal indtages på vegne af Den Europæiske Union i det associeringsråd, der er oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, for så vidt angår vedtagelsen af bestemmelser om koordinering af sociale sikringsordninger, ville denne ikke gyldigt kunne vedtages alene med hjemmel i artikel 48 TEUF, idet afgørelsen er truffet inden for rammerne af en associeringsaftale og sigter mod vedtagelsen af foranstaltninger for koordinering af de sociale sikringsordninger. Det er nemlig i princippet udelukkende inden for Unionens interne politikker og foranstaltninger eller eksterne foranstaltninger, der vedrører tredjelande, som kan ligestilles med en EU-medlemsstat, at denne artikel giver Unionen beføjelser til at vedtage foranstaltninger på dette område. Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet har imidlertid hverken til formål at opnå den videst mulige gennemførelse af den frie bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital mellem de kontraherende parter, således at det indre marked, der består på Unionens område, kan blive udstrakt til at omfatte Tyrkiet, eller at gennemføre den frie bevægelighed for personer mellem disse parter og udvider ikke den frie bevægelighed, der gælder for arbejdstagere i Unionen, til at omfatte Tyrkiet. Desuden fremgår det, at de kontraherende parter i Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet ikke har haft til hensigt at anvende forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning nr. 1408/71 i deres helhed, og at Tyrkiet ikke kan sidestilles med en medlemsstat med henblik på anvendelsen af disse forordninger.

Desuden kan artikel 79, stk. 2, litra b), TEUF ikke udgøre retsgrundlaget med henblik på vedtagelsen af en sådan foranstaltning som afgørelse 2012/776, eftersom den – henset til den særlige kontekst, som den indgår i – forfølger et andet formål end formålet om en fælles indvandringspolitik.

Heraf følger, at retsgrundlaget for den anfægtede afgørelse er behæftet med en mangel, for så vidt som artikel 217 TEUF er udeladt. Imidlertid udgør fejlen i nævnte afgørelses henvisninger til retsgrundlaget kun en rent formel mangel, der ikke medfører dens annullation, eftersom Rådet i henhold til artikel 218, stk. 8, første punktum, TEUF, sammenholdt med artikel 218, stk. 9, TEUF, under alle omstændigheder burde have vedtaget afgørelse 2012/776 med kvalificeret flertal og uden deltagelse af Europa-Parlamentet. Udeladelsen af artikel 217 TEUF har desuden ingen følger med hensyn til protokol nr. 21.

(jf. præmis 35, 36, 38, 46, 50, 57-59, 63, 64, 66 og 67)