DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 21. FEBRUAR 1995. - VERENIGING VAN SAMENWERKENDE PRIJSREGELENDE ORGANISATIES IN DE BOUWNIJVERHEID M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - EN RETSAKTS NULLITET - VEDTAGELSER AF SAMMENSLUTNINGER AF VIRKSOMHEDER - KOMPLICERET REGELSAET - TILSIDESAETTELSE - PAAVIRKNING AF SAMHANDELEN MELLEM MEDLEMSSTATERNE - FRITAGELSE - BOEDER. - SAG T-29/92.



Samling af Afgørelser 1995 side II-00289



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Institutionernes retsakter ° princippet om, at der ikke maa aendres i en retsakt ° paastaaet tilsidesaettelse ° Faellesskabets retsinstansers anvendelse af bevismidler ° betingelser

2. Konkurrence ° aftaler ° konkurrencebegraensning ° samordning mellem virksomheder om, hvorledes de vil byde paa en licitation ° udveksling af oplysninger

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

3. Konkurrence ° aftaler ° konkurrencebegraensning ° de deltagende virksomheder i en licitation fastsaetter i faellesskab de udregningsomkostninger, som skal indregnes i det enkelte tilbud

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

4. Konkurrence ° aftaler ° konkurrencebegraensning ° ordning inden for en erhvervsorganisation med henblik paa under en licitationsprocedure at beskytte den virksomhed, som efter samordningen mellem konkurrenterne fremtraeder som den lavest bydende

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

5. Konkurrence ° aftaler ° konkurrencebegraensning ° ordning inden for en erhvervsorganisation, hvorved dennes medlemsvirksomheder i licitationer stilles bedre end andre

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

6. Konkurrence ° aftaler ° paavirkning af samhandelen mellem medlemsstater ° kriterier ° aftale, som omfatter hele en medlemsstats omraade

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

7. Konkurrence ° aftaler ° forbud ° paavirkning af samhandelen mellem medlemsstater ° potentiel virkning ° maerkbar virkning

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

8. Konkurrence ° aftaler ° forbud ° fritagelse ° Kommissionens forpligtelse til at tage hensyn til de saerlige forhold inden for de sagsoegende virksomheders erhvervsgren

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 3)

9. Konkurrence ° aftaler ° forbud ° fritagelse ° virksomhedens forpligtelse til at godtgoere berettigelsen af en anmodning om fritagelse

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 3)

10. Institutionernes retsakter ° begrundelse ° forpligtelse ° omfang ° afslag paa en anmodning om fritagelse som led i anvendelsen af konkurrencereglerne

(EOEF-traktaten, art. 190)

11. Annullationssoegsmaal ° Kommissionens afgoerelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3 ° kompliceret oekonomisk vurdering ° domstolskontrol ° graenser

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 3, og art. 173)

12. Faellesskabsret ° principper ° subsidiaritetsprincip ° ikke et generelt retsprincip foer ikrafttraedelsen af EF-traktatens artikel 3 B

(EF-traktaten, art. 3 B)

13. Konkurrence ° boeder ° forbud mod at paalaegge boeder for handlinger begaaet inden for rammerne af en anmeldt aftale ° aftale fritaget for anmeldelse og ikke anmeldt ° forbuddet uanvendeligt

[Raadets forordning nr. 17, art. 4, stk. 2, og art. 15, stk. 5, litra a)]

14. Konkurrence ° faellesskabsregler ° overtraedelser ° begaaet forsaetligt ° begreb

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

15. Konkurrence ° boeder ° beloeb ° fastsaettelse ° aarsomsaetning taget i betragtning ° aarsomsaetning for alle de virksomheder, som er medlemmer af en virksomhedssammenslutning ° lovligt

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

Sammendrag

1. Kun saafremt der under et soegsmaal er fremfoert vaegtige og overbevisende grunde til, at forbuddet mod aendring i en retsakt maa anses for tilsidesat, har Retten grundlag for at paabyde, at beslutningen skal fremlaegges paa det eller de retsgyldige sprog med formandens og generalsekretaerens underskrifter for at kunne efterproeve, om der er fuld overensstemmelse mellem de meddelte versioner og den version, som er vedtaget af Kommissionen som kollegial enhed.

2. Naar entreprenoerer samordner, hvorledes de vil byde paa en licitation, og de herunder udveksler oplysninger vedroerende omkostningerne i forbindelse med det tilbudte produkt, vedroerende dets saeregenheder samt vedroerende buddenes sammensaetning, tilstraebes der med en saadan samordning bevidst et praktisk samarbejde mellem entreprenoererne i stedet for de risici, som er forbundet med konkurrence, eftersom en saadan samordning dels ° og navnlig ° har til formaal og til foelge at informere konkurrenterne om den markedsadfaerd, som hver enkelt entreprenoer har besluttet sig til eller overvejer selv at foelge paa markedet, dels kan medfoere, at der fastsaettes visse betingelser for den paagaeldende kontrakt.

3. Det er i strid med forbuddene i traktatens artikel 85, stk. 1, litra a), at alle de virksomheder, som deltager i en licitation, i faellesskab fastsaetter de pristillaeg, som de indregner i deres budsummer, da disse tillaeg ° som oppebaeres af den virksomhed, der faar kontrakten tildelt, men viderebetales til en erhvervsorganisation, der fordeler dem mellem de virksomheder, som har afgivet tilbud ° goer det muligt at overvaelte de udregningsomkostninger, som er afholdt af samtlige licitationsdeltagere, og som anslaas med faste beloeb, paa bygherren. For det foerste maa dette betragtes som fastsaettelse af en del af prisen, for det andet begraenser fastsaettelsen konkurrencen mellem virksomhederne, hvad angaar disses udregningsomkostninger, og for det tredje medfoerer den en generel prisforhoejelse.

4. En ordning inden for en erhvervsorganisation vedroerende indgaaelse af kontrakter i forbindelse med en licitation, hvorved de paagaeldende virksomheder ved indbyrdes aftale og efter at have foretaget en sammenligning af de priser, som de vil tilbyde, udpeger den lavest bydende virksomhed, som herefter nyder beskyttelse mod risikoen for, at virksomhedens konkurrenter fremsaetter fornyede, lavere pristilbud, og som er eneberettiget til at forhandle indholdet af sit tilbud med bygherren, strider mod forbuddene i traktatens artikel 85, stk. 1.

Ogsaa selv om det er den virksomhed, som fremsaetter det i bygherrens oejne bedste tilbud, der faktisk indroemmes den paagaeldende beskyttelse, tilkommer det nemlig bygherren selv at danne sig en opfattelse i saa henseende ved eventuelt at goere sine subjektive praeferencer gaeldende, saasom hvad angaar entreprenoerens omdoemme, hans disponibilitet og geografiske placering i forhold til bygherren.

5. En ordning inden for en erhvervsorganisation, hvorved de virksomheder, som er interesseret i en licitation, udveksler oplysninger indbyrdes og udelukker visse former for konkurrence, er omfattet af forbuddene i traktatens artikel 85, stk. 1, naar ordningen ved selve sin eksistens begraenser entreprenoerernes frihed med hensyn til, om de vil tilslutte sig ordningen, da de, saafremt de vaelger at holde sig udenfor, fratages en raekke fordele, som er forbundet med ordningen, hvorved de, i stedet for at komme i konkurrence med en raekke entreprenoerer, som handler uafhaengigt af hinanden, kommer i konkurrence med entreprenoerer, som har faelles interesser, og som raader over de samme oplysninger og derfor udviser den samme adfaerd.

6. En aftale, som omfatter hele omraadet i en medlemsstat, styrker ifoelge selve sin natur opdelingen i nationale markeder, hvorved den haemmer den oekonomiske integration, som tilstraebes med traktaten.

7. Det er ikke nogen betingelse for at forbyde aftaler i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, at de maerkbart paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne, men blot at de er egnet hertil. Naar det er tilstraekkeligt, at en aftale kan have en saadan virkning, kan der ved vurderingen af aftalens virkning for handelen mellem medlemsstaterne tages hensyn til den fremtidige udvikling i samhandelen, uanset om denne er forudsigelig eller ej. Hvad angaar virkningens maerkbare karakter bemaerkes, at jo ringere samhandelen er, desto mere kan aftalen paavirke den.

8. Kommissionen skal ved udoevelsen af sin kompetence efter traktatens artikel 85, stk. 3, til at indroemme fritagelse for forbuddene i artikel 85, stk. 1, tage hensyn til saerlige forhold, der maatte goere sig gaeldende inden for forskellige erhvervsgrene, og til vanskeligheder, som er saeregne for disse erhvervsgrene.

9. Det er de virksomheder, der anmoder om fritagelse efter traktatens artikel 85, stk. 3, som ved fremlaeggelse af fornoeden dokumentation maa godtgoere, at en fritagelse er berettiget.

Kommissionen kan derfor ikke kritiseres for, at den ikke har foreslaaet andre loesninger eller ikke har angivet de forhold, som ifoelge den kunne begrunde en fritagelse.

10. Ved anvendelsen af konkurrencereglerne er Kommissionen i sin begrundelse alene forpligtet til at anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder samt de betragtninger, som har foert den til at afslaa anmodningen om fritagelse, uden at sagsoegerne kan rejse krav om, at Kommissionen droefter alle de faktiske og retlige omstaendigheder, som sagsoegerne har fremdraget under den administrative procedure.

11. Naar Faellesskabets retsinstanser efterproever de komplicerede oekonomiske vurderinger, som Kommissionen har foretaget som led i sin skoensbefoejelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, vedroerende hver af de heri indeholdte fire betingelser, skal de begraense sig til kontrol med, om de noedvendige formforskrifter er overholdt, om begrundelsen er tilstraekkelig, om de faktiske omstaendigheder er materielt rigtige, samt om der foreligger et aabenbart fejlskoen eller magtfordrejning.

12. Subsidiaritetsprincippet udgjorde ikke, foer traktaten om Den Europaeiske Union traadte i kraft, noget generelt retsprincip, paa grundlag af hvilket lovligheden af Faellesskabets retsakter skulle efterproeves. En retsakt, som er vedtaget foer ikrafttraedelsen af EF-traktatens artikel 3 B, andet afsnit, maa ikke proeves paa grundlag af den naevnte bestemmelse, da denne i modsat fald bliver tillagt tilbagevirkende gyldighed.

13. Forbuddet i henhold til artikel 15, stk. 5, litra a), i forordning nr. 17 mod paalaeggelse af boeder gaelder kun for faktiske anmeldte aftaler og ikke for aftaler, som er fritaget for anmeldelse i medfoer af samme forordnings artikel 4, stk. 2, nr. 1. Foelgelig kan Kommissionen, selv om en aftale er omfattet af artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 17, paalaegge de virksomheder boeder, som har anvendt aftalen, naar den ikke var blevet anmeldt.

14. Ved bedoemmelsen af, om en overtraedelse af konkurrencereglerne kan antages at vaere begaaet forsaetligt, er det ikke noedvendigt, at en virksomhed vidste, at den overtraadte disse regler. Det er tilstraekkeligt, at den ikke kunne vaere uvidende om, at den paatalte handlemaade havde til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen inden for det faelles marked.

15. Begrebet "overtraedelse" i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 omfatter uden forskel aftaler, samordnet praksis og vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder, og det fremgaar af den maade, begrebet anvendes paa, at de i bestemmelsen fastsatte maksimumsbeloeb for boeder gaelder ens for aftaler og samordnet praksis saavel som for vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder. Heraf foelger, at maksimumsbeloebet paa 10% af omsaetningen skal beregnes paa grundlag af omsaetningen for hver af de virksomheder, som har deltaget i aftalerne eller den samordnede praksis, eller for samtlige de virksomheder, som er medlemmer af de paagaeldende sammenslutninger af virksomheder, i hvert fald naar sammenslutningen efter sine interne regler kan handle med bindende virkning for sine medlemmer. Rigtigheden af denne opfattelse bekraeftes af, at man ved fastsaettelsen af boedebeloebet bl.a. kan tage hensyn til den indflydelse, som virksomheden har kunnet udoeve paa markedet, navnlig paa grund af dens stoerrelse og oekonomiske styrke, hvilke faktorer virksomhedens omsaetning er et udtryk for. Den indflydelse, som en sammenslutning af virksomheder har kunnet udoeve paa markedet, beror nemlig ikke paa dens egen "omsaetning", som hverken er udtryk for dens stoerrelse eller dens oekonomiske styrke, men paa medlemsvirksomhedernes aarsomsaetning, som er et udtryk for dens stoerrelse og oekonomiske styrke.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder

1 Fra 1952 blev der inden for den nederlandske bygge- og anlaegsbranche oprettet en raekke entreprenoersammenslutninger, som var organiseret efter sektorer eller paa regional basis. Sammenslutningerne udfaerdigede forskrifter for deres medlemmer om regulering af konkurrencen.

2 I 1963 stiftede disse sammenslutninger Vereniging van Samenwerkende Prijsregelende Organisaties in de Bouwnijverheid (herefter benaevnt "SPO"), hvis formaal ifoelge artikel 3 i foreningens vedtaegter er "at arbejde for en velordnet konkurrence, at forhindre og bekaempe utilboerlig adfaerd ved tilbudsgivning og at fremme en sund prisdannelse". Med henblik herpaa har SPO udfaerdiget de saakaldte "institutionaliserede pris- og konkurrenceregulerende reglementer", ligesom SPO har befoejelse til, saafremt virksomheder, der er tilsluttet SPO' s medlemsorganisationer, tilsidesaetter deres forpligtelser i henhold til disse reglementer, at ivaerksaette sanktioner over for dem. Haandhaevelsen af reglementerne varetages af otte kontorer, som staar under tilsyn af SPO. Antallet af medlemsorganisationer i SPO er for tiden 28, og disse organisationer omfatter i alt mere end 4 000 bygge- og anlaegsvirksomheder i Nederlandene.

3 I 1969 tilsluttede flertallet af de sammenslutninger, som er organiseret efter sektorer eller paa regional basis, sig SPO.

4 Mellem 1973 og 1979 indfoerte de forskellige sammenslutninger ensartede regler under SPO' s tilsyn (herefter benaevnt "de gamle reglementer").

5 Den 3. juni 1980 vedtog SPO' s generalforsamling en raekke etiske regler for entreprenoerer i bygge- og anlaegsbranchen (Erecode voor ondernemers in het Bouwbedrijf, herefter benaevnt "de etiske regler"), som blev gjort bindende for samtlige virksomheder, der er tilsluttet SPO' s medlemsorganisationer. Ved de etiske regler blev der indfoert en ensartet ordning for paalaeggelse af sanktioner ved tilsidesaettelse af de reglementer, som blev harmoniseret mellem 1973 og 1979, og fastsat en raekke materielle regler, som er noedvendige for anvendelsen af disse reglementer. De etiske regler traadte i kraft den 1. oktober 1980.

6 Den 16. august 1985 anmodede Kommissionen SPO om en raekke oplysninger i henhold til artikel 11 i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81; herefter benaevnt "forordning nr. 17"), for at skaffe information om udenlandske virksomheders deltagelse i SPO.

7 Ved ministeriel bekendtgoerelse af 2. juni 1986 vedtog de nederlandske myndigheder et ensartet reglement om licitationer (Uniform Aanbestedingsreglement, herefter benaevnt "UAR"), som indeholder regler for indgaaelse af offentlige kontrakter, og som traadte i kraft den 1. november 1986.

8 Den 9. oktober 1986 vedtog SPO' s generalforsamling to reglementer om ensartet prisregulering (Uniforme Prijsregelende Reglementen; herefter benaevnt "UPR"). Formaalet med disse reglementer er at fastlaegge den fremgangsmaade, som skal foelges i tilfaelde af konkurrence mellem flere entreprenoerer, som deltager i licitationer vedroerende bygge- og anlaegsarbejder. Det foerste UPR vedroerer opfordringer til afgivelse af tilbud ved begraenset licitation (herefter benaevnt "UPRO"), mens det andet UPR vedroerer opfordringer til afgivelse af tilbud ved offentlig licitation (herefter benaevnt "UPROP"). De to reglementer, som har samme opbygning, indeholder meget praecise og detaljerede bestemmelser, dels om de forpligtelser, som paahviler de virksomheder, der er tilsluttet SPO, dels om den maade, UPR-ordningen virker paa. Disse UPR er igen suppleret med fire reglementer og tre bilag. Samtlige de naevnte reglementer traadte i kraft den 1. april 1987.

9 Ved kongelig anordning af 29. december 1986 erklaerede den nederlandske regering de naevnte reglementer for retligt uforbindende, bortset fra de af dem, som opfylder naermere angivne betingelser. Denne kongelige anordning traadte i kraft den 1. april 1987. UPR opfyldte betingelserne i den kongelige anordning.

10 Den 15. juni 1987 foretog Kommissionen nogle kontrolundersoegelser hos SPO i medfoer af artikel 14 i forordning nr. 17. I juli og november samme aar foretog Kommissionen tilsvarende kontrolundersoegelser hos Zuid Nederlandse Aannemers Vereniging (herefter benaevnt "ZNAV"). Formaalet med disse kontrolundersoegelser var at soege opklaret, om SPO' s reglementer kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

11 Den 13. januar 1988 anmeldte SPO saavel UPR som de etiske regler til Kommissionen, primaert for at opnaa en negativattest og i anden raekke for at opnaa fritagelse i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3 (EOEF-traktaten benaevnes herefter "traktaten").

12 Den 23. juni 1988 blev UPR aendret. Denne aendring traadte i kraft med virkning fra den 1. juli 1988.

13 Den 13. juli 1989 supplerede SPO sin anmeldelse af 13. januar 1988.

14 Den 26. juli 1989 indgav Rotterdam kommune (Nederlandene) en klage til Kommissionen over visse afsnit i reglementerne.

15 Den 7. november 1989 besluttede Kommissionen at ivaerksaette en procedure over for SPO og tilsendte den 5. december 1989 organisationen en meddelelse af klagepunkter.

16 Den 5. april 1990 besvarede SPO meddelelsen af klagepunkter.

17 Den 12. juni 1990 fandt en hoering sted med hjemmel i artikel 19 i forordning nr. 17.

18 Den 15. marts 1991 indledte SPO droeftelser med Kommissionen med henblik paa at faa undersoegt spoergsmaalet, om de anmeldte reglementer kunne fritages, saafremt de blev aendret. Der fandt i den anledning en brevveksling sted mellem SPO og Kommissionen i perioden fra den 12. april 1991 til den 15. januar 1992.

19 Den 5. februar 1992 vedtog Kommissionen den anfaegtede beslutning.

20 Den 12. februar 1992 tilsendte Kommissionen sagsoegerne en beslutning, som var dateret den 5. februar 1992 og forsynet med ref. nr. C(92) 66 endelig udg. Den blev forkyndt den 17. februar 1992. Beslutningen manglede imidlertid en passage, og adresserne paa nogle af de sammenslutninger af virksomheder, som var naevnt i beslutningens konklusion, var forkert angivet.

21 Den 26. februar 1992 tilsendte Kommissionen sagsoegerne en beslutning, som var dateret den 5. februar 1992 og forsynet med ref. nr. C(92) 66 endelig udg., rev. (denne beslutning naaede frem til SPO den 2.3.1992). Naevnte version af beslutningen indeholdt den passage, som manglede i den version, der blev forkyndt den 17. februar 1992, og som altsaa var blevet tilfoejet. Ogsaa fejlene i adresserne paa de paagaeldende sammenslutninger af virksomheder var berigtiget.

22 I beslutningens artikel 1 fastslaar Kommissionen, at foelgende bestemmelser udgoer en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1: SPO' s vedtaegter af 10. december 1963, med senere aendringer, de to UPR af 9. oktober 1986, med tilhoerende reglementer og bilag, de tilsvarende, gamle UPR, som disse har afloest, samt de etiske regler, bortset fra disses artikel 10.

23 Ved beslutningens artikel 2 afslaar Kommissionen den anmodning om fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, af UPR af 9. oktober 1986 og af de etiske regler, som blev indgivet den 13. januar 1988.

24 Ved beslutningens artikel 3, stk. 1 og 2, paalaegger Kommissionen SPO og dennes medlemsorganisationer omgaaende at bringe de konstaterede overtraedelser til ophoer og at give de virksomheder, som er beroert deraf, skriftlig meddelelse dels om beslutningens indhold, dels om, at overtraedelserne er bragt til ophoer, med angivelse af de deraf foelgende konsekvenser i praksis, herunder at hver enkelt virksomhed til enhver tid kan undlade at foelge disse reglementer. Endelig paalaegges det SPO og dennes medlemsorganisationer senest to maaneder efter meddelelsen om beslutningen at underrette Kommissionen om de oplysninger, som den har fremsendt til virksomhederne i henhold til beslutningens artikel 3, stk. 2.

25 Ved beslutningens artikel 4 paalaegger Kommissionen de 28 beroerte foreninger boeder paa i alt 22 498 000 ECU.

Retsforhandlinger

26 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 13. april 1992 har SPO samt 28 af dennes medlemsorganisationer i medfoer af traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Kommissionens beslutning 92/204/EOEF af 5. februar 1992 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.572 og IV/32.571 ° Bygge- og anlaegsbranchen i Nederlandene, EFT L 92, s. 1) er en nullitet, subsidiaert, at den annulleres.

27 Ved saerskilt processkrift registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har sagsoegerne endvidere i medfoer af traktatens artikel 185 og 186 og artikel 105, stk. 2, i Rettens procesreglement indgivet begaering om anordning af foreloebige forholdsregler med henblik paa, at fuldbyrdelsen af den anfaegtede beslutning udsaettes.

28 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 18. juni 1992.

29 Den 16. juli 1992 har Rettens praesident afsagt en kendelse, hvis konklusion lyder saaledes:

"1) Gennemfoerelsen af artikel 3 i Kommissionens beslutning om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.572 og IV/32.571 ° Bygge- og anlaegsbranchen i Nederlandene) udsaettes i det omfang, den omhandler de dele af de omtvistede reglementer, der er uafhaengige af en bestaaende samordning eller en bestaaende ordning med informationsudveksling mellem entreprenoerer, af reglerne om tildeling af forrang og om overvaeltning paa licitationsudbyderne af vederlaget for udregningsomkostninger og organisationsbidrag.

2) Sagsoegerne giver senest den 1. oktober 1992 Kommissionen og Retten meddelelse om de forholdsregler, de har truffet, for at ordningen opfylder de i naervaerende kendelse fastsatte krav.

3) I oevrigt tages begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen ikke til foelge.

4) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes."

30 Ved skrivelse indgaaet til Rettens Justitskontor den 14. august 1992 har sagsoegerne tilsendt Rettens praesident de foreloebige anvisninger, som den foerste sagsoeger har rettet til de oevrige sagsoegere i medfoer af kendelsen fra Rettens praesident af 16. juli 1992, og som gjaldt fra den 20. juli 1992.

31 Den 27. august 1992 har det nederlandske selskab Dennendael BV i medfoer af artikel 37 i EOEF-statutten for Domstolen indgivet en begaering om at intervenere til stoette for sagsoegtes paastande.

32 Ved kendelse af 12. januar 1993 har Retten givet tilladelse til denne intervention til stoette for sagsoegtes paastande.

33 Den 21. januar 1993 har intervenienten indgivet sit indlaeg.

34 Ved skrivelse af 17. november 1993 har det intervenerende selskab meddelt Retten, at det frafalder sin intervention, hvilket Retten har til taget efterretning ved kendelse af 4. maj 1994.

35 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Foerste Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Retten har dog opfordret parterne til at besvare visse spoergsmaal skriftligt inden den mundtlige forhandling.

36 Paa foranledning af Domstolens dom af 15. juni 1994 i sag C-137/92 P (Kommissionen mod BASF m.fl., Sml. I, s. 2555) har Retten ved kendelse af 27. juni 1994 tilpligtet Kommissionen at "fremlaegge den beslutning, som Kommissionen vedtog paa sit moede den 5. februar 1992 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.572 og IV/32.571 ° Bygge- og anlaegsbranchen i Nederlandene), saaledes som den i overensstemmelse med artikel 12, stk. 1, i Kommissionens dagaeldende forretningsorden ved denne lejlighed var blevet underskrevet paa originalsproget af formanden og generalsekretaeren". Fristen for fremlaeggelse af denne beslutning for Retten var fastsat til "senest den 6. juli 1994".

37 Paa foranledning af denne kendelse fremlagde Kommissionen ved skrivelse af 4. juli 1994 et eksemplar af Kommissionens beslutning af 5. februar 1992, som var forsynet med ref. nr. C(92) 66 endelig udg., rev., og var underskrevet af Kommissionens formand og generalsekretaer. Oven over underskrifterne var det angivet i beslutningen, at "Kommissionen har vedtaget denne beslutning under sit 1 092. moede i Bruxelles den 5. februar 1992. Beslutningen indeholder 92 sider + bilag". Ved samme lejlighed fremlagde Kommissionen en raekke andre dokumenter.

38 Det foerste af disse dokumenter er en skrivelse, som en af sagsoegernes advokater den 19. februar 1992 tilsendte den ansvarlige tjenestemand ved Generaldirektoratet for Konkurrence (GD IV) for at meddele ham, at der i den beslutning, han havde modtaget, manglede en passage mellem side 86 og side 87. I skrivelsen anmodede advokaten tjenestemanden om at foretage de fornoedne undersoegelser og traeffe de noedvendige forholdsregler til en berigtigelse af fejlene.

39 Det andet dokument er et telefax, ligeledes dateret den 19. februar 1992, som den paagaeldende tjenestemand tilsendte en anden tjenestemand ved Kommissionens Generalsekretariat for at bede denne om at undersoege, "om den version af Kommissionens beslutning, som blev meddelt adressaterne, svarer fuldstaendigt til udkastet, og om noedvendigt soerge for, at beslutningens adressater faar meddelt beslutningens fulde ordlyd".

40 Det tredje dokument er en skrivelse af 21. februar 1992 fra en af sagsoegernes advokater til den ansvarlige tjenestemand ved GD IV, hvori advokaten anmodede Kommissionen om udelukkende at tilstille SPO eksemplarer af den berigtigede version af beslutningen, da adresseangivelserne for visse af SPO' s medlemsorganisationer var forkerte.

41 Det fjerde dokument er en skrivelse, ligeledes af 21. februar 1992, fra den ansvarlige tjenestemand ved GD IV til sagsoegernes advokater, hvori tjenestemanden meddelte, at Generalsekretariatet paa foranledning af en telefonsamtale med en af advokaterne overvejede forskellige muligheder for paa ny at forkynde beslutningen til alle de foreninger, som den var rettet til (i saa fald paa disses rigtige adresser).

42 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal i retsmoedet den 11. juli 1994. Under retsmoedet blev der paa sagsoegernes begaering vist en film vedroerende de i sagen omhandlede reglementer, ligesom sagsoegernes sagkyndige afgav en erklaering.

Parternes paastande

43 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:

"1) Principalt fastslaas det, at den af Kommissionen udstedte retsakt, som benaevnes 'Kommissionens beslutning af 5. februar 1992 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.572 og IV/32.571 ° Bygge- og anlaegsbranchen i Nederlandene)' er en nullitet.

2) Subsidiaert annulleres Kommissionens beslutning af 5. februar 1992 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.572 og IV/32.571 ° Bygge- og anlaegsbranchen i Nederlandene).

3) Der anordnes de oevrige foranstaltninger, som Retten finder noedvendige.

4) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med begaeringen om foreloebige forholdsregler i henhold til traktatens artikel 185 og 186."

Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

"1) Frifindelse.

2) Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i sagen om foreloebige forholdsregler."

Parternes anbringender og argumenter

44 Sagsoegerne har nedlagt to paastande under sagen, for det foerste en principal paastand om, at det fastslaas, at den anfaegtede beslutning er en nullitet, eller i det mindste at den kendes ugyldig under hensyntagen til, at den er truffet i strid med vaesentlige formforskrifter. Den anden og subsidiaere paastand er, at beslutningen annulleres.

Den principale paastand

Parternes argumenter

45 Sagsoegerne har principalt gjort gaeldende, at den anfaegtede beslutning er en nullitet ifoelge Rettens praksis (dom af 27.2.1992, forenede sager T-79/89, T-84/89 ° T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89, BASF m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 315), da den dels er truffet i strid med princippet om, at der ikke maa aendres i en retsakt, dels er udstedt af en inkompetent myndighed ° idet der blev tilfoejet en side i retsakten, som ikke var godkendt af Kommissionen som kollegial enhed ° og da den endelig er i strid med Faellesskabets sprogordning, idet den ikke blev vedtaget af Kommissionen som kollegial enhed paa det eneste sprog, som er retsgyldigt. Der manglede nemlig en passage i den beslutning nr. C(92) 66 endelig udg. af 5. februar 1992, som blev afsendt til sagsoegerne den 12. februar 1992 og meddelt dem den 17. februar 1992, og adresserne paa nogle af de forskellige sammenslutninger af virksomheder, som var naevnt i beslutningens konklusion, var forkert angivet.

46 Sagsoegerne anfoerer, at Kommissionen den 26. februar 1992 tilsendte sagsoegerne en beslutning, som var dateret den 5. februar 1992, og som var forsynet med ref. nr. C(92) 66 endelig udg., rev. (beslutningen naaede frem til SPO den 2.3.1992). Denne version af beslutningen indeholdt den passage, som manglede i den version, der var blevet meddelt den 17. februar 1992, og som altsaa var blevet tilfoejet. Ogsaa fejlene i adresserne paa visse sammenslutninger af virksomheder var blevet berigtiget.

47 Videre anfoerer sagsoegerne, at det dokument, som var forsynet med ref. nr. C(92) 66 endelig udg., foerst blev afsendt til hver af sagsoegerne ved skrivelse af 12. februar 1992, som var underskrevet af Kommissionens generalsekretaer, og at det foerst blev meddelt omkring den 17. februar. Den omstaendighed, at den anfaegtede beslutning endnu ikke forelaa dagen efter dens vedtagelse den 5. februar 1992, bekraefter, at den version, som sagsoegerne fik meddelelse om, ikke var den samme, som den, der var blevet forelagt Kommissionen som kollegial enhed. Dette bekraeftes tillige af den omstaendighed, at den reviderede version blev forsynet med et nyt referencenummer (nemlig nr. C(92) 66 endelig udg., rev.). I oevrigt har Kommissionen ikke bestridt, at dokument nr. C(92) 66 endelig udg., rev. paa intet tidspunkt er blevet forelagt Kommissionen som kollegial enhed.

48 Som foelge af det anfoerte har sagsoegerne opfordret Kommissionen til at fremlaegge en bekraeftet afskrift af moedeprotokollen for dens moede den 5. februar 1992 og herigennem godtgoere, at den ogsaa faktisk afholdt moede for at behandle den nederlandske version af den anfaegtede beslutning, samt at den vedtog denne version af beslutningen.

49 Over for det anfoerte har Kommissionen gjort gaeldende, at sagsoegerne ikke har fremfoert noget, der stoetter deres paastand om, at der er sket en tilsidesaettelse af princippet om, at der ikke maa aendres i en retsakt efter dens vedtagelse. Eftersom der ikke findes nogen stoette for en saadan tilsidesaettelse, maa beslutningen anses for lovlig (jf. Rettens dom af 10.3.1992, sag T-10/89, Hoechst mod Kommissionen, Sml. II, s. 629, praemis 375).

50 Kommissionen anfoerer naermere, at beslutningen blev tilsendt sagsoegerne anden gang, fordi der manglede en side i den version, som blev fremsendt den 12. februar 1992, og fordi beslutningen for nogle af sagsoegernes vedkommende var blevet sendt til en adresse, som ikke laengere var rigtig. Den side, som manglede i beslutningen, skyldtes en teknisk fejl i Kommissionens interne system for elektronisk post, som skete efter, at beslutningen var blevet vedtaget.

51 Endelig anfoerer Kommissionen, at udkastet til beslutningen af 5. februar 1992 stod til raadighed for kommissaerkollegiet paa samtlige faellesskabssprog, herunder paa nederlandsk. Udkastet blev vedtaget under moedet den 5. februar.

Rettens bemaerkninger

52 Retten skal for det foerste bemaerke, at det fremgaar af Domstolens dom af 15. juni 1994 i foernaevnte sag, Kommissionen mod BASF m.fl. (praemis 52), at de fejl, som sagsoegerne har foreholdt Kommissionen med hensyn til proceduren for vedtagelsen af dens beslutning, ikke er saa klart grove, at beslutningen juridisk boer anses for en nullitet.

53 Foelgelig maa sagsoegernes principale paastand om, at det fastslaas, at den anfaegtede beslutning er en nullitet, forkastes.

54 Det maa dog, som sagsoegerne subsidiaert har anfoert, for det andet undersoeges, om de fejl, som sagsoegerne har foreholdt Kommissionen, kan indebaere, at den anfaegtede beslutning maa annulleres som vaerende dels i strid med princippet om, at der ikke maa aendres i en retsakt, dels i strid med EF' s sprogordning.

55 Hvad angaar spoergsmaalet om tilsidesaettelsen af princippet om, at der ikke maa aendres i en retsakt, finder Retten, at det fremgaar af Domstolens dom af 15. juni 1994 i foernaevnte sag, Kommissionen mod BASF m.fl. (praemis 59), at kun saafremt der under et soegsmaal er fremfoert vaegtige og overbevisende grunde til, at forbuddet mod aendring i en retsakt maa anses for tilsidesat, har Retten grundlag for at paabyde, at beslutningen skal fremlaegges paa det eller de retsgyldige sprog og med formandens og generalsekretaerens underskrifter for at kunne efterproeve, om der er fuld overensstemmelse mellem de meddelte versioner og den version, som er vedtaget af Kommissionen som kollegial enhed.

56 I den foreliggende sag fandt Retten ° paa grundlag af de oplysninger, den raadede over paa det paagaeldende tidspunkt ° at den omstaendighed, at den version af beslutningen, som blev meddelt den 17. februar 1992, ikke svarede til den version, som blev meddelt den 26. februar 1992, ud fra en umiddelbar betragtning var et vaegtigt og overbevisende grundlag for at antage, at de aendringer, som var blevet foretaget i den foerste version, ikke var vedtaget af Kommissionen som kollegial enhed. Dette var begrundelsen for, at Retten den 27. juni 1994 paaboed den beslutning fremlagt, som Kommissionen havde vedtaget under sit moede den 5. februar 1992, saaledes som den ved denne lejlighed var blevet underskrevet paa originalsproget af formanden og generalsekretaeren i overensstemmelse med artikel 12, stk. 1, i Kommissionens dagaeldende forretningsorden.

57 Retten maa imidlertid konstatere, at det bekraeftes af de dokumenter, som Kommissionen har fremlagt paa foranledning af Rettens kendelse af 27. juni 1994, at forskellen mellem den foerst meddelte version og den anden skyldtes en teknisk fejl i Kommissionens interne system for elektronisk post, som medfoerte, at der forsvandt en side af beslutningen. Foelgelig svarede den version, som blev meddelt den 26. februar 1992, fuldstaendig til den version, som blev vedtaget af Kommissionen som kollegial enhed paa moedet den 5. februar 1992. Det fremgaar saaledes, at sagsoegernes advokater i en skrivelse af 19. februar 1992 gjorde Kommissionen opmaerksom paa, at "der mangler en passage mellem side 86 og side 87 i SPO-beslutningen. Jeg skal bede Dem undersoege det og traeffe de noedvendige forholdsregler til en udbedring. Saafremt der har indsneget sig en fejl i teksten, skal jeg bede Dem om at tilsende samtlige adressater en berigtigelse". Den ansvarlige tjenestemand i GD IV, som denne skrivelse var rettet til, sendte samme dag en note til Kommissionens Generalsekretariat med henblik paa, at Generalsekretariatet foretog den noedvendige undersoegelse. Det hedder herom i noten: "Jeg har fra Generalsekretariatet modtaget den nederlandske version af naevnte beslutning. Heri mangler en passage, som fandtes i det udkast, der blev forelagt Kommissionen. Jeg skal bede Dem om at undersoege, om den version, som Kommissionen vedtog, og som blev meddelt beslutningens adressater, svarer fuldstaendig til udkastet, og om noedvendigt soerge for, at adressaterne modtager beslutningens fuldstaendige ordlyd. Som bilag I til naervaerende skrivelse fremsender jeg: Forsiden til dokument nr. C(92) 66 endelig udg. [...] samt side 86 og 87 i samme dokument. Som bilag II til naervaerende skrivelse fremsender jeg foelgende: Side 85, 86 og 87 i udkastet til naevnte beslutning (versionen paa nederlandsk, saaledes som den blev forelagt Kommissionen; heri er den passage, som manglede i dokument nr. C(92) 66 endelig udg., tydeligt fremhaevet."

58 Paa baggrund af disse omstaendigheder ° og Kommissionens fortolkning heraf har sagsoegerne ikke bestridt ° kan de af sagsoegerne fremfoerte grunde ikke laengere betragtes som vaegtige og overbevisende.

59 Foelgelig findes det godtgjort, at ordlyden af den beslutning, som blev meddelt sagsoegerne den 26. februar 1992, svarer fuldstaendig til den, som blev godkendt af Kommissionen som kollegial enhed den 5. februar 1992.

60 Hvad angaar spoergsmaalet om overholdelsen af EF' s sprogordning finder Retten, at det fremgaar af skrivelsen fra den paagaeldende tjenestemand i GD IV til Generalsekretariatet, at udkastet til beslutningen blev forelagt Kommissionen i den nederlandske version heraf, hvilket tillige bekraeftes af den omstaendighed, at den nederlandske version af beslutningens konklusion blev meddelt sagsoegerne ved telefax den 5. februar 1992.

61 Foelgelig er sprogordningen ikke blevet tilsidesat i den foreliggende sag.

62 Desuden skal Retten fremhaeve, at Kommissionen paa foranledning af Rettens kendelse af 27. juni 1994 har fremlagt ordlyden af den kommissionsbeslutning af 5. februar 1992, som havde ref. nr. C(92) 66 endelig udg., rev., og som var forsynet med kommissionsformandens og -generalsekretaerens underskrifter, oven over hvilke det var angivet i beslutningen, at "Kommissionen har vedtaget denne beslutning under sit 1 092. moede i Bruxelles den 5. februar 1992. Beslutningen indeholder 92 sider + bilag". Under den mundtlige forhandling har sagsoegerne kritiseret det forhold, at det ikke fremgaar af dette dokument, paa hvilken dato formanden og generalsekretaeren paafoerte deres underskrifter. I sin skrivelse af 4. juli 1994 ° hvormed Kommissionen fremsendte den naevnte version af beslutningen ° og under den mundtlige forhandling har Kommissionens befuldmaegtigede erklaeret, at den naevnte version udgoer ordlyden af den beslutning, som blev vedtaget af Kommissionen som kollegial enhed i moedet den 5. februar 1992, og som ved denne lejlighed blev stadfaestet ved underskrifterne. Som svar paa et spoergsmaal fra Retten har Kommissionens befuldmaegtigede anfoert, at dens erklaering paa dette punkt bekraeftes af, at Kommissionen allerede paa tidspunktet for beslutningens vedtagelse var blevet underrettet om de retsvirkninger, som Retten kunne taenkes at ville tillaegge det forhold, at Kommissionens retsakter ikke var behoerigt stadfaestet, da der paa dette tidspunkt var blevet afholdt mundtlig forhandling i foernaevnte sag BASF m.fl. mod Kommissionen. I naevnte sag tilpligtede Retten Kommissionen at fremlaegge den i sagen omhandlede beslutning i den version, der var forsynet med formandens og generalsekretaerens underskrifter i overensstemmelse med artikel 12, stk. 1, i Kommissionens davaerende forretningsorden. Retten konstaterer, at sagsoegerne ikke har gjort indsigelse mod den af Kommissionens befuldmaegtigede afgivne erklaering.

63 Paa basis af disse dokumenter og de oplysninger, som Kommissionens befuldmaegtigede har afgivet, maa Retten fastslaa, at det dokument, som er forsynet med ref. nr. C(92) 66 endelig udg., rev., og som er fremlagt af Kommissionen, udgoer selve ordlyden af den beslutning, som blev vedtaget af Kommissionen som kollegial enhed paa moedet den 5. februar 1992, og som blev behoerigt stadfaestet ved denne lejlighed.

64 Af samtlige de anfoerte betragtninger foelger, at sagsoegernes principale paastand maa forkastes.

Den subsidiaere paastand

65 Sagsoegerne har til stoette for deres subsidiaere paastand fremfoert ni klagepunkter, som kan sammenfattes i fem anbringender. Det foerste anbringende er, at traktatens artikel 85, stk. 1, er tilsidesat, idet Kommissionen har foretaget en fejlagtig afgraensning af det relevante marked, misfortolket de omtvistede reglementers raekkevidde og med urette antaget, at de i vaesentlig grad paavirkede samhandelen mellem medlemsstaterne. Det andet anbringende er, at traktatens artikel 85, stk. 3, er tilsidesat. Til stoette for dette andet anbringende anfoerer sagsoegerne for det foerste, at Kommissionen har forsoemt at tage hensyn til de saerlige forhold inden for bygge- og anlaegsbranchen i Nederlandene samt har omlagt bevisbyrden. For det andet anfoeres, at Kommissionen har misfortolket de omtvistede reglementers raekkevidde i forhold til de fire gaeldende betingelser for at indroemme fritagelse, navnlig ved at naegte at tage hensyn til de aendringsforslag, som sagsoegerne fremsatte "i forbindelse med anmeldelsen". For det tredje anfoeres, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet og subsidiaritetsprincippet ved at naegte den oenskede fritagelse. Det tredje anbringende er, at der foreligger en tilsidesaettelse af artikel 4, stk. 2, nr. 1), og artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, idet Kommissionen paalagde sagsoegerne en boede, selv om overtraedelsen ikke var godtgjort at vaere begaaet, eller idet den i det mindste burde have vaeret omfattet af en boedefritagelse, og idet Kommissionen med urette antog, at overtraedelsen var begaaet forsaetligt eller uagtsomt og herved paalagde sagsoegerne en uforholdsmaessig stor boede. Det fjerde anbringende er, at traktatens artikel 190 er tilsidesat, idet Kommissionen ikke i tilstraekkelig grad begrundede sin antagelse om, at traktatens artikel 85, stk. 1, var tilsidesat, eller sit afslag paa at indroemme den oenskede fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3. Det femte anbringende er, at sagsoegerens ret til kontradiktion er tilsidesat.

Foerste anbringende: tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, stk. 1

° Foerste led: fejlagtig afgraensning af det relevante marked

Parternes argumenter

66 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at det fremgaar af Rettens praksis, at en hensigtsmaessig afgraensning af det paagaeldende marked er en noedvendig forudsaetning for at kunne bedoemme den adfaerd, der haevdes at vaere konkurrencebegraensende (jf. Rettens dom af 10.3.1992, forenede sager T-68/89, T -77/89 og T-78/89, SIV m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1403). I denne sag har Kommissionen imidlertid forsoemt at foretage en afgraensning af det relevante produktmarked og det relevante geografiske marked.

67 Hvad angaar produktmarkedet anfoerer sagsoegerne, at de otte sektorer inden for bygge- og anlaegsbranchen, som de omtvistede reglementer finder anvendelse paa, ikke udgoer ét produktmarked, men lige saa mange ° hvis ikke flere ° saerskilte produktmarkeder, da de aktiviteter, som udoeves her, ikke kan erstatte hinanden, hverken for saa vidt angaar efterspoergslen eller udbuddet.

68 Naar sagsoegerne i anmeldelsen anfoerte, at det nederlandske bygge- og anlaegsmarked udgoer ét produktmarked, skal det ses i sammenhaeng med, at sagsoegerne ansoegte om en negativattest/fritagelse for de UPR, som var blevet indfoert i 1987, og som for foerste gang skulle gaelde ensartet for samtlige otte produktmarkeder. Den anfaegtede beslutning blev imidlertid truffet i en helt anden sammenhaeng, da den ikke blot var rettet mod UPR fra 1987, men ogsaa mod de reglementer, som gjaldt foer UPR, og som var forskellige for hver af sektorerne inden for bygge- og anlaegsbranchen. Efter sagsoegernes opfattelse burde Kommissionen derfor have sondret mellem de enkelte produktmarkeder, i hvert fald i det omfang, hvori den paatalte de reglementer, som gjaldt foer den 1. april 1987.

69 Hvad angaar det relevante geografiske marked anfoerer sagsoegerne, at Kommissionen i beslutningens 23. betragtning har fastslaaet, at der findes forskellige geografiske markeder inden for det marked for bygge- og anlaegsarbejder, hvorpaa reglementerne finder anvendelse. Hermed har Kommissionen selv erkendt, at omfanget af det relevante geografiske marked kan veksle, afhaengig af sektoren og karakteren af den paagaeldende virksomhed. Da det geografiske marked for mindre bygge- og anlaegsarbejder er mere begraenset, burde Kommissionen have fastslaaet, at samtlige reglementer falder uden for anvendelsesomraadet for traktatens artikel 85 i det omfang, hvori de vedroerer disse arbejder, da reglementerne ikke kan beroere samhandelen mellem medlemsstaterne (jf. nedenfor vedroerende anbringendets tredje led).

70 Kommissionen har heroverfor, hvad angaar produktmarkedet, gjort gaeldende dels, at markedet ikke skal afgraenses efter, om de paagaeldende produkter kan erstatte hinanden, men paa grundlag af karakteren af den virksomhed, som entreprenoererne udoever, og reglementernes anvendelsesomraade. UPR og de etiske regler gaelder nemlig uden forskel for de forskellige sektorer, som sagsoegerne har naevnt, uden hensyn til arbejdernes karakter, omfang eller stedet, hvor de udfoeres. Denne opfattelse er helt i overensstemmelse med den opfattelse, sagsoegerne havde under den administrative procedure.

71 Endvidere anfoerer Kommissionen, at der ikke hvad angaar afgraensningen af det relevante produktmarked er grund til at sondre mellem reglementerne forud for 1987 og de nugaeldende UPR, da de reglementer, som gjaldt tidligere inden for de forskellige sektorer, var blevet harmoniseret mellem 1973 og 1979 med SPO' s godkendelse.

72 Vedroerende det relevante geografiske marked anfoerer Kommissionen, at der ikke findes saerskilte geografiske markeder inden for det marked for bygge- og anlaegsarbejder, hvorpaa de omtvistede reglementer finder anvendelse, hvilket godtgoeres af, at der er regelmaessige udsving i baade efterspoergslen og i de store og mellemstore virksomheders virkefelt, og af den omstaendighed, at selv visse smaa virksomheder undertiden afgiver tilbud paa arbejder, som skal udfoeres uden for den region, hvor de er etableret. Endelig anfoerer Kommissionen, at sagsoegerne ikke paa noget tidspunkt under den administrative procedure har haevdet, at der findes forskellige geografiske markeder eller fremlagt nogen dokumentation, der goer det muligt at afgraense disse markeder.

Rettens bemaerkninger

73 Retten finder, at det foerst boer afgoeres, i hvilket omfang Kommissionen er forpligtet til at afgraense et marked, foer den fastslaar, at traktatens artikel 85 og 86 er tilsidesat.

74 Herom bemaerkes, at afgraensningen af det relevante marked ikke har samme betydning ved anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86. Ved anvendelsen af artikel 86 er det noedvendigt at foretage en fyldestgoerende afgraensning af det relevante marked for at kunne bedoemme den adfaerd, der haevdes at vaere konkurrencebegraensende (jf. foernaevnte dom i sagen SIV m.fl. mod Kommissionen, praemis 159), eftersom det for konstateringen af, om der foreligger et misbrug af en dominerende stilling, er noedvendigt foerst at fastslaa, at der overhovedet foreligger en dominerende stilling paa et bestemt marked, hvilket igen forudsaetter, at der er foretaget en afgraensning af dette marked. Ved anvendelsen af artikel 85 er det noedvendigt at foretage denne afgraensning af det paagaeldende marked for at kunne afgoere, om aftalen, vedtagelsen inden for den paagaeldende sammenslutning af virksomheder eller den paagaeldende samordnede praksis har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet.

75 Dette er begrundelsen for, at man ved anvendelsen af artikel 85 ikke kan betragte sagsoegernes anbringende om Kommissionens afgraensning af det paagaeldende marked isoleret fra deres anbringender om paavirkningen af samhandelen mellem medlemsstaterne og begraensningen af konkurrencen. Dette bekraeftes endvidere af, at sagsoegerne i deres ansoegning om negativattest eller fritagelse udelukkende har behandlet spoergsmaalet om afgraensningen af markedet i afsnittet om paavirkningen af samhandelen mellem medlemsstaterne.

76 Det boer herved bemaerkes, at Kommissionen, da den lagde til grund, at det relevante marked var bygge- og anlaegsbranchen i Nederlandene som helhed, blot fulgte det samme synspunkt, som sagsoegerne havde fremfoert i deres anmeldelse af UPR med henblik paa opnaaelse af negativattest eller fritagelse og i deres besvarelse af meddelelsen af klagepunkter. Sagsoegerne har paa intet tidspunkt under den administrative procedure gjort gaeldende, at de otte sektorer inden for bygge- og anlaegsbranchen maatte anses for saerskilte markeder ved anvendelsen af Faellesskabets konkurrenceregler, eller at der fandtes saerskilte geografiske markeder. Tvaertimod anfoerte sagsoegerne i deres anmeldelse (se s. 19, punkt 2.2.1), at:

"Naar het oordeel van de SPO dient als de relevante produktmarkt vanuit een macro-perspectief te worden aangemerkt de markt voor het aannemen van bouwwerken. Slechts die produktmarkt lijkt vanuit kartelrechtelijk oogpunt relevant. Dit is een omvangrijke markt. Weliswaar is het in beginsel (wellicht) mogelijk binnen deze markt talloze marktsegmenten te onderscheiden naar gelang de aard en de omvang van de aan te nemen bouwwerken, doch het is twijfelachtig of dergelijke segmenten zouden kunnen worden aangemerkt als afzonderlijke produktmarkten in het licht van het Europes mededingingsrecht. Zowel de aanbodzijde als de vraagzijde van de betrokken markt heeft een dermate diverse samenstelling, dat het in beginsel onmogelijk lijkt bepaalde submarkten te isoleren, waarop bepaalde categorieën aanbesteders en aannemers bij uitsluiting opereren. Een ° noodgedwongen ° kunstmatige indeling van de bouwmarkt in submarkten is bovendien nit dienstig voor de beoordeling van de onderhavige mededingingsregelingen, aangezien enerzijds de Erecode van toepassing is op bouwwerken van alle categorieën, terwijl het UPR betrekking heeft op alle werken van de categorieën, genoemd onder nr. 2.1.1."

["Det relevante produktmarked ud fra et makro-oekonomisk synspunkt er efter SPO' s synspunkt markedet for udfoerelse af bygge- og anlaegsarbejder. Kun dette produktmarked er relevant ud fra et konkurrenceretligt synspunkt. Det er et omfattende marked. Selv om det i princippet (maaske) er muligt inden for dette marked at udsondre talloese undermarkeder efter karakteren og omfanget af de bygge- og anlaegsarbejder, som skal udfoeres, er det dog tvivlsomt, om disse undermarkeder kan betegnes som saerskilte produktmarkeder efter de europaeiske konkurrenceregler. Saavel udbuddet som efterspoergslen paa markedet er saa differentieret sammensat, at det principielt forekommer umuligt at udsondre saadanne undermarkeder, hvorpaa kun ganske bestemte typer af bygherrer opererer. Det vil desuden ikke have noget formaal for bedoemmelsen efter de gaeldende konkurrenceregler at foretage en saadan underopdeling af bygge- og anlaegsmarkedet i undermarkeder, idet den i sagens natur vil vaere kunstig dels, fordi de etiske regler gaelder for samtlige kategorier af bygge- og anlaegsarbejder, dels fordi UPR omfatter samtlige arbejder inden for de kategorier, som er naevnt under nr. 2.1.1." (Hvormed der siges til alle de kategorier, som UPR efter Kommissionens opfattelse finder anvendelse paa)].

77 Kommissionen tilsluttede sig med rette denne afgraensning af markedet, eftersom de reglementer, som blev indfoert i 1987, gaelder uden forskel for samtlige otte sektorer. I replikken tilsluttede sagsoegerne sig i oevrigt selv den samme opfattelse hvad angaar bedoemmelsen af de i 1987 indfoerte UPR.

78 Sagsoegerne har dog fastholdt deres kritik af markedsafgraensningen i forbindelse med de gamle reglementer, idet de anfoerer, at den opfattelse, som de gjorde gaeldende under den administrative procedure, var begrundet i, at deres ansoegning om negativattest eller fritagelse vedroerte de i 1987 indfoerte reglementer, hvorimod de reglementer, som var paatalt i den anfaegtede beslutning, ogsaa omfattede de reglementer, som gjaldt inden 1987 inden for de enkelte sektorer.

79 I saa henseende bemaerkes, at sagsoegernes betragtninger i anmeldelsen udelukkende vedroerte de i 1987 indfoerte reglementer, hvorimod Kommissionen i meddelelsen af klagepunkter ogsaa paatalte de gamle reglementer. Foelgelig vedroerte sagsoegernes svar paa denne meddelelse (se s. 23-71 og navnlig tredje afsnit om "Det relevante marked: Bygge- og anlaegsbranchen i Nederlandene") ° hvori sagsoegerne fastholdt deres synspunkt om markedsafgraensningen ° ogsaa de gamle reglementer.

80 Sagsoegerne kan derfor ikke antages at have gjort gaeldende under den administrative procedure, at markedsafgraensningen skulle vaere anderledes for saa vidt angaar de gamle reglementer.

81 I oevrigt finder Retten, at Kommissionen med foeje var enig i denne afgraensning af markedet, ogsaa for saa vidt angaar de gamle reglementer. Dels var sagsoegerne ikke i stand til at angive de vaesentlige forskelle, som maatte bestaa ikke blot mellem de gamle reglementer og de i 1987 indfoerte reglementer, men ogsaa mellem de gamle reglementer indbyrdes. Foelgelig maa de forskellige reglementer, som tidligere var i kraft, antages at have fundet anvendelse paa samme maade inden for hver af de sektorer og geografiske omraader, som de omfattede. Dels har sagsoegerne under den mundtlige forhandling erklaeret, at samtlige bygge- og anlaegsprodukter i Nederlandene var omfattet af de gamle, indbyrdes forskellige reglementer, nemlig enten af et regionalt reglement for forskellige produkter eller af et saerligt reglement for bestemte produkter gaeldende for hele Nederlandenes omraade.

82 Af det anfoerte foelger, at Kommissionen ved bedoemmelsen af, om reglementerne paavirkede samhandelen mellem medlemsstaterne eller begraensede konkurrencen, med rette antog, at det relevante marked saavel i relation til de gamle som de i 1987 indfoerte reglementer var hele det nederlandske marked for bygge- og anlaegsarbejder.

83 Foelgelig maa dette led af anbringendet forkastes i det omfang, det ikke falder sammen med de to oevrige led af dette anbringende, og maa i oevrigt behandles i sammenhaeng med dem.

° Andet led: misfortolkning af de omtvistede reglementers indhold og raekkevidde

I ° Generelle forhold

Parternes argumenter

84 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at det er vaesentligt at have de omtvistede reglementers formaal for oeje, naar man undersoeger, om de er forenelige med Faellesskabets konkurrenceregler. Reglementernes formaal er nemlig at undgaa, at entreprenoerer spilles ud mod hinanden ved "tingning om priserne" ved, at der indfoeres en bindende ordning, hvori konkurrencen finder sted paa et bestemt tidspunkt, og ved en forbedring af markedets transaktionsstruktur i kraft af, at man lader de udregningsomkostninger, som hver enkelt udbudt bygge- og anlaegsarbejde har medfoert, baere af dette.

85 Videre anfoerer sagsoegerne, at Kommissionen har misfortolket traktatens artikel 85, stk. 1, ved at antage, at reglementerne i vidt omfang strider mod denne bestemmelse. Denne misfortolkning beror paa den rent teoretiske og abstrakte opfattelse, som Kommissionen har af den konkurrence, som tilstraebes opretholdt med denne traktatbestemmelse. Denne opfattelse udelukker paa forhaand enhver markedsregulering.

86 Heroverfor har Kommissionen gjort gaeldende, at det efter traktatens artikel 85, stk. 1, er eneafgoerende, om der er sket en konkurrencebegraensning, og ikke om konkurrencebegraensningen er acceptabel eller ej. For at kunne besvare dette spoergsmaal har Kommissionen analyseret den oekonomiske og juridiske baggrund for overtraedelsen. Den har herved foretaget en bedoemmelse af det nederlandske bygge- og anlaegsmarked og ikke et eller andet "ideelt ° og typisk ° fungerende marked". Kommissionen har dog naegtet at anerkende, at karteller paa bygge- og anlaegsmarkedet er uundgaaelige, og den anser en uforfalsket og fri konkurrence som et konkret middel til at opfylde traktatens formaal.

Rettens bemaerkninger

87 Ifoelge beslutningen kan den ordning, som blev indfoert ved reglementerne i 1987, beskrives paa foelgende maade. Formaalet med reglementerne er at indfoere en procedure, som medlemmerne af de sagsoegende medlemsorganisationer skal foelge, naar de oensker at afgive tilbud paa et bestemt arbejde. Denne procedure har ifoelge sagsoegerne to formaal: Dels skal den bekaempe den tingning om priserne, som bygherrerne har en tilboejelighed til, dels skal den rette op paa den manglende balance mellem udbuddet og efterspoergslen, som skyldes den manglende gennemskuelighed paa udbudsmarkedet og udbydernes hoeje transaktionsomkostninger.

88 Til dette formaal har de sagsoegende organisationer stillet materielle og personalemaessige ressourcer til raadighed for de organer, som skal paase overholdelsen af den ved reglementerne indfoerte procedure. Denne procedure, som er noget forskellig afhaengig af, om tilbudsgivningen sker ved en begraenset eller en offentlig licitation, om den foregaar paa samme tid, og om den indeholder flere stadier mellem det tidspunkt, hvor entreprenoererne tilkendegiver over for SPO' s kompetente kontor at ville afgive tilbud paa et bestemt arbejde (herefter benaevnt "forhaandsanmeldelse"), og det tidspunkt, hvor der indgaas kontrakt mellem bygherren og entreprenoeren.

89 Disse etaper kan kort beskrives paa foelgende maade: Enhver entreprenoer, som er medlem af SPO' s organisationer, og som oensker at afgive tilbud paa et bestemt arbejde, skal tilkendegive dette over for det paagaeldende SPO-kontor, saaledes at dette kan bringe reglementerne i anvendelse (se beslutningen, betragtning 24).

90 Hvis flere virksomheder indgiver anmeldelse, skal de indkaldes til moede af SPO-kontoret. De har pligt til at give moede og kan paalaegges sanktioner i tilfaelde af udeblivelse. Under moedet, som afholdes under forsaede af en af SPO-kontorets ansatte, skal der traeffes en raekke beslutninger, hvilket sker ved flertal eller ved enstemmighed (betragtning 25). Den foerste af disse beslutninger er, om der skal udpeges en forhandlingsberettiget, som skal vaere en af de entreprenoerer, der har deltaget i moedet, og som faar eneret til at holde kontakt med bygherren med henblik paa forhandlinger om tilbuddets naermere indhold og prisen (betragtning 26 og 39-41). Hvis det besluttes, at der skal udpeges en forhandlingsberettiget, fortsaettes moedet med henblik paa at faa afgjort, paa hvilket grundlag de forskellige bud skal sammenlignes. Under moedet skal det ifoelge det af sagsoegerne anfoerte afgoeres, om opfordringerne til afgivelse af bud er eller kan goeres sammenlignelige i henseende til priserne, hvorimod det ifoelge det af Kommissionen anfoerte skal afgoeres, om tilbuddene fra de forskellige entreprenoerer er eller kan goeres prissammenlignelige (betragtning 27). Saafremt dette er tilfaeldet, kan der udpeges en forhandlingsberettiget under moedet. Foer det sker, skal moededeltagerne beslutte, efter hvilke retningslinjer pristillaeg skal fastsaettes. Der findes hovedsagelig to typer af saadanne pristillaeg, som skal betales af bygherrerne, nemlig dels godtgoerelse for udregningsomkostninger, dels bidrag til brancheorganisationernes administration, hvortil SPO og dets kontorer hoerer (betragtning 31-33). Naar der er truffet beslutning herom, fastsaetter hver enkelt entreprenoer beloebet i sit bud (som benaevnes prisoverslag), der afleveres til formanden (betragtning 28). I dette beloeb er endnu ikke medregnet pristillaeg. Paa dette tidspunkt kan enhver entreprenoer anmode om at faa tillagt forrang, dvs. blive udpeget som forhandlingsberettiget, paa den betingelse, at han afgiver et bud svarende til det laveste prisoverslag (betragtning 30). Formanden goer sig herefter bekendt med de afgivne prisoverslag og kan meddele deltagerne dem, hvis dette besluttes under moedet (betragtning 28). Enhver af entreprenoererne kan, naar han er gjort bekendt med de oevrige deltageres prisoverslag, traekke sit bud tilbage, hvorved han dog mister visse rettigheder (betragtning 29). Principielt udpeges den entreprenoer, der har afgivet det laveste prisoverslag, som forhandlingsberettiget (betragtning 39). Herefter forhoejer hver entreprenoer sit prisoverslag med pristillaeggene, beregnet efter de retningslinjer, der tidligere er vedtaget under moedet. Disse pristillaeg er de samme for alle entreprenoerer og skal navnlig give fuld daekning for samtlige moededeltageres udregningsomkostninger. De betales af bygherren, saafremt denne indgaar kontrakt med en entreprenoer, som er medlem af SPO (betragtning 31-33). Den entreprenoer, som faar tildelt kontrakten, og som faar pristillaeggene, er forpligtet til at viderebetale dem til SPO-kontoret, som igen viderebetaler dem fortrinsvis til entreprenoererne til daekning af udregningsomkostninger, og til brancheorganisationerne til daekning af de bidrag, som disse har krav paa (betragtning 42-46). Endelig kan der under moedet traeffes beslutning om forhoejelse eller nedsaettelse af prisforskellene mellem de enkelte entreprenoerers bud (betragtning 38).

91 Saafremt SPO-kontoret kun modtager én forhaandsanmeldelse vedroerende en kontrakt, betragtes denne som vaerende indgaaet under haanden, og den ene virksomhed, som har indgivet forhaandsanmeldelsen, bliver da forhandlingsberettiget, saaledes at de entreprenoerer, som er medlemmer af de sagsoegende foreninger, og som opfordres til at afgive bud paa et senere tidspunkt, ikke kan goere dette uden samtykke fra den forhandlingsberettigede eller ° hvis denne naegter sit samtykke ° ikke uden samtykke fra et voldgiftsudvalg (betragtning 41, 52 og 53). Der er dog mulighed for, at bygherren mellem tidspunktet for den foerste entreprenoers forhaandsanmeldelse og det tidspunkt, da denne faar tildelt kontrakten, henvender sig til andre entreprenoerer, som er medlemmer af de sagsoegende foreninger, og at disses forhaandsanmeldelse indgaar efter kontraktens indgaaelse. I dette tilfaelde er den tilslagsmodtagende entreprenoer forpligtet til at betale SPO-kontoret et beloeb svarende til 3% af prisen til daekning af de foernaevnte pristillaeg (betragtning 60).

92 Der findes endvidere regler for, hvilken procedure der skal anvendes for bud, der afgives af underentreprenoerer. Disse regler er i det vaesentlige de samme som reglerne om andre bud, idet de dog er tilpasset de saerlige forhold i forbindelse med underentreprise (betragtning 55-59).

93 Retten skal bemaerke, at Kommissionen i den anfaegtede beslutning i det vaesentlige rejser fire forskellige klagepunkter mod de af sagsoegerne vedtagne reglementer. Det foerste klagepunkt er, at der heri foreskrives et samraad mellem entreprenoererne, hvorunder der udveksles oplysninger om de omkostningselementer, der indgaar i en kontrakt, forholdene i forbindelse med tilbuddene og de enkelte entreprenoerers priser. Det andet klagepunkt er, at der under dette samraad fastsaettes visse prisbestanddele, at prisoverslagene undertiden aendres, og at der endvidere fastsaettes dele af prisen. Det tredje klagepunkt er, at en af entreprenoererne, nemlig den forhandlingsberettigede, efter dette samraad nyder beskyttelse over for de oevrige deltagere i samraadet, da disse fortaber retten til at forhandle deres bud med bygherren. Den forhandlingsberettigede virksomhed nyder endvidere beskyttelse mod de oevrige entreprenoermedlemmer af de sagsoegende organisationer, da disse ikke, saafremt der rettes henvendelse til dem paa et senere tidspunkt, kan afgive bud uden den forhandlingsberettigede virksomheds samtykke eller uden samtykke fra et entreprenoerudvalg, og kun saafremt dette bud er en vis procentdel lavere end den forhandlingsberettigedes bud. Det fjerde klagepunkt er, at medlemmerne af de sagsoegende organisationer ved de anfaegtede reglementer er tildelt konkurrencefordele i forhold til tredjemand.

94 De argumenter, som sagsoegerne har fremfoert over for disse klagepunkter, er baseret paa et forskelligt grundlag. For det foerste fremhaever sagsoegerne reglementernes fordelagtige virkninger for konkurrencen og dermed for forbrugerne, for det andet bestrider de, at klagepunkterne har grundlag i de faktiske forhold, og for det tredje bestrider de den retlige kvalifikation af de faktiske omstaendigheder i forhold til traktatens artikel 85, stk. 1.

95 Herom bemaerkes indledningsvis, at Kommissionen med rette har antaget, at sagsoegernes reglementer boer betragtes som et hele, der ikke kan opdeles kunstigt i de enkelte elementer, som indgaar deri. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 692A0029.1

96 Endvidere bemaerkes, at der ikke ved anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, kan tages hensyn til de fordelagtige virkninger af reglementerne, som sagsoegerne har paaberaabt sig, men udelukkende i forbindelse med anvendelsen af kriterierne i traktatens artikel 85, stk. 3. Foelgelig maa sagsoegernes argumenter paa dette punkt behandles i forbindelse med gennemgangen af det andet anbringende.

97 Af det anfoerte foelger, at der ved gennemgangen af dette foerste anbringende udelukkende skal tages stilling til sagsoegernes argumentation vedroerende rigtigheden af de faktiske omstaendigheder og bedoemmelsen heraf i forhold til traktatens artikel 85, stk. 1. I denne forbindelse skal Retten successivt gennemgaa argumenterne om samordningen mellem de entreprenoerer, som paataenker at afgive bud, den samordnede fastsaettelse af priserne eller dele af prisen, begraensningen af entreprenoerernes frie forhandlingsret og SPO' s handlemaade over for de entreprenoerer, som ikke er tilsluttet SPO.

II ° Samraad mellem entreprenoerer, som paataenker at afgive bud

Parternes argumenter

1) Pligt til forhaandsanmeldelse foer afgivelse af bud (betragtning 24 og 79)

98 Sagsoegerne bestrider ikke den beskrivelse, der er givet i beslutningens betragtning 24 af dette punkt i reglementerne, men goer gaeldende, at pligten til at indgive forhaandsanmeldelse og selve forhaandsanmeldelsen ikke har nogen betydning efter konkurrenceretten. Navnlig anfoerer sagsoegerne, at det er ubegrundet, naar Kommissionen i beslutningens betragtning 79, tredje afsnit, kritiserer, at SPO-kontoret paa begaering kan give en virksomhed, som har indgivet forhaandsanmeldelse, oplysning om antallet af de oevrige forhaandsanmeldende.

99 Heroverfor har Kommissionen gjort gaeldende, at pligten til forhaandsanmeldelse ikke boer vurderes isoleret, men som en integrerende bestanddel af reglementerne. Ved hjaelp af de oplysninger, som de forhaandsanmeldende virksomheder opnaar i kraft af de oevrige virksomheders forhaandsanmeldelse, kan de forudse, hvor skarp konkurrencen bliver, og dermed indirekte forudse, hvilket niveau det endelige bud vil komme til at ligge paa.

2) Moederne i henhold til UPR (betragtning 25-58 og betragtning 80-92)

a) Beslutning om udpegelse af en forhandlingsberettiget (betragtning 26 og 80)

100 Sagsoegerne bestrider paastanden i betragtning 80 om, at der er faa tilfaelde, hvor entreprenoererne paa moedet har afstaaet fra at udpege en forhandlingsberettiget. Ifoelge sagsoegerne har deres undersoegelse nemlig vist, at der kun udpeges en forhandlingsberettiget i 39% af tilfaeldene.

101 Hertil indvender Kommissionen, at det anfoerte i betragtning 80 skal forstaas saadan, at det vedroerer det antal tilfaelde, hvor deltagerne paa moedet paa forhaand afstaar fra at udpege en forhandlingsberettiget, inden de har taget stilling til sammenligneligheden af de foreliggende oplysninger vedroerende licitationen, og at det ikke skal forstaas som refererende til det antal tilfaelde, hvor deltagerne af andre grunde afstaar herfra, oftest fordi de under moedet har konstateret, at det foreliggende materiale vedroerende licitationen ikke er sammenligneligt.

b) Sammenligning af kontraktens omkostningselementer (betragtning 27 og 81)

102 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at beslutningen giver et fordrejet billede af karakteren af de oplysninger, som udveksles under moedet. Disse oplysninger vedroerer udelukkende de elementer, som er fastlagt af bygherren. Det er noedvendigt at udveksle oplysninger herom for at blive klar over, om de opfordringer til afgivelse af bud, som moededeltagerne svarer paa, er sammenlignelige og herved undgaa, at man ikke sammenligner prisoverslag, som vedroerer forskellige licitationer. Denne udveksling af oplysninger er foelgelig fremmende for en god konkurrence, hvilket i allerhoejeste grad er til fordel for bygherrerne.

103 Endvidere anfoerer sagsoegerne, at det er noedvendigt ogsaa at udveksle oplysninger om visse af licitationsbetingelserne, saafremt disse er urimelige, nemlig for at undgaa, at bygherrerne paalaegger entreprenoererne uberegnelige risici. Uden dette samraad stilles hver af entreprenoererne over for et dilemma i form af, at de enten maa acceptere utilboerlige betingelser ° hvilket giver dem problemer ved arbejdets udfoerelse ° eller ved, at de maa knytte andre betingelser til deres bud ° hvorved der er fare for, at bygherren vaelger en konkurrent. En samordning af fristerne for arbejdets gennemfoerelse kan derfor kun taenkes at finde sted, saafremt de af bygherren angivne frister er urealistiske.

104 Sagsoegerne tilfoejer, at udvekslingen af oplysninger medfoerer, at entreprenoererne fremsaetter mere noejagtigt beregnede bud, fordi de paagaeldende risici er lettere at forudberegne, hvilket i sidste ende kommer bygherrerne til gode.

105 Sagsoegerne finder, at kritikken af, at der udveksles oplysninger om bygherrens opfordring til afgivelse af tilbud, ikke blot beror paa en vildfarelse med hensyn til oplysningernes indhold, men ogsaa paa, at licitationssituationen forveksles med den situation, hvor der foreligger et oligopol ° hvilket har faaet Kommissionen til at antage, at enhver udveksling af oplysninger vedroerende en licitation er traktatstridig.

106 Endelig kritiserer sagsoegerne Kommissionen for at have lagt til grund, at enhver udveksling af oplysninger mellem konkurrenter, som kan begraense uvisheden paa et marked, der er aldeles uigennemskueligt, i sig selv udgoer en konkurrencebegraensning.

107 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at sagsoegerne giver et fejlagtigt billede af de udvekslede oplysningers indhold. Det er nemlig umuligt at fastslaa, om de bud, som entreprenoererne opfordres til at afgive er eller kan goeres sammenlignelige, hvis man ikke ved, hvorledes moededeltagerne paataenker at reagere paa den udskrevne licitation. De oplysninger, der udveksles, vedroerer nemlig saerlige aspekter ved det paagaeldende bygge- og anlaegsarbejde, som kun en eller nogle af moededeltagerne kender, hvorved disse fratages en konkurrencefordel. Dette medfoerer ikke en forbedring, men derimod en begraensning af konkurrencen. Kommissionen har til stoette for sin opfattelse paa dette punkt fremlagt flere referater af moeder mellem entreprenoererne.

108 Kommissionen tilfoejer, at det ikke tilkommer entreprenoererne at afgoere i faellesskab, om visse af licitationsbetingelserne er urimelige, saasom fristerne for arbejdets udfoerelse eller fundamenternes stoerrelse og end mindre ° hvis dette skulle forekomme ° at fastsaette disse betingelser i samraad.

109 Efter Kommissionens opfattelse er udvekslingen af oplysninger under moedet lige saa skadelige for konkurrencen som udvekslingen af oplysninger mellem konkurrenter paa et marked, hvor der hersker et oligopol.

c) Fremlaeggelse af prisoverslag (betragtning 28 og 82)

110 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at det ikke begraenser konkurrencen, at prisoverslagene, som ikke kan aendres, indleveres til chefen for SPO-kontoret, men blot fremskynder tidspunktet for konkurrencens udoevelse. I stedet for at buddene afleveres til bygherren, afleveres prisoverslagene til den uafhaengige chef for det paagaeldende SPO-kontor. Den omstaendighed, at prisoverslagene ikke kan aendres, efter at de er afleveret, udgoer en garanti for, at konkurrencen ikke fordrejes, og indebaerer blot, at den fremskyndes for at undgaa "tingning".

111 Efter Kommissionens opfattelse er det ikke afleveringen af prisoverslag ° som ikke senere kan aendres ° der i sig selv udgoer en overtraedelse, men den omstaendighed, at de fastsaettes paa grundlag af oplysninger, som er udvekslet under moedet. Ifoelge Kommissionen sker afleveringen af prisoverslagene som led i en procedure, hvor entreprenoererne har valgt at gennemfoere et praktisk samarbejde i stedet for at udsaette sig for de risici, som er forbundet med konkurrence, og boer derfor bedoemmes i lyset heraf.

d) Mulighed for tilbagetraekning efter prissammenligningen (betragtning 29, 83 og 84)

112 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at muligheden for at traekke sig tilbage efter prissammenligningen ikke medfoerer nogen begraensning, men tvaertimod en styrkelse af konkurrencen, idet den goer det muligt for entreprenoererne at beregne deres bud mere noejagtigt, fordi de ved, at de kan traekke deres bud tilbage, saafremt der er sket en fejl, som kan indebaere oekonomisk uberettigede priser. Adgangen hertil benyttes i oevrigt kun, saafremt en af de entreprenoerer, som har afleveret et prisoverslag, har begaaet en fejl ved beregningen af buddet.

113 Desuden anfoerer de, at en prissammenligning, som finder sted efter afleveringen af prisoverslagene, ikke kan have nogen konkurrencebegraensende virkning, da prisoverslagene ikke laengere kan aendres. Endvidere kan de oplysninger, som uddrages af denne prissammenligning, saasom prisforskellen mellem buddet fra den forhandlingsberettigede og konkurrenternes bud, ikke udnyttes af den forhandlingsberettigede i dennes forhandlinger med bygherren, da prisoverslagene er definitive tal.

114 Heroverfor har Kommissionen gjort gaeldende, at selv om det forudsaettes ° hvilket Kommissionen ikke mener er rigtigt ° at tilbagetraekningsmuligheden kun udnyttes, saafremt der foreligger en fejltagelse, som medfoerer oekonomisk uberettigede priser, tilkommer det ikke entreprenoererne at foretage en ensidig vurdering af, om en pris er oekonomisk uberettiget og at beroeve bygherren et fordelagtigt bud, navnlig naar de paagaeldende konkurrerende entreprenoerer foretager denne vurdering efter at have udvekslet oplysninger om priserne.

115 Kommissionen tilfoejer, at den forhandlingsberettigede i sine forhandlinger med bygherren kan udnytte de oplysninger, han raader over vedroerende priserne fra de oevrige tilbudsgivere, da forskellen mellem hans og de oevrige tilbudsgiveres priser udgoer en margen, inden for hvilken han er beskyttet, da de oevrige tilbudsgivere ikke maa afgive et lavere bud (jf. nedenfor vedroerende beskyttelsen af den forhandlingsberettigede). Ogsaa paa denne maade begraenser prissammenligningen konkurrencen.

Rettens bemaerkninger

116 Det bemaerkes, at pligten for de virksomheder, som er medlemmer af de sagsoegende organisationer, til at indgive forhaandsanmeldelse til SPO-kontoret om, at de agter at afgive bud, er det foerste led i samordningen. Det maa her fastslaas, som anfoert af Kommissionen, at den omstaendighed, at SPO-kontoret paa begaering kan oplyse de forhaandsanmeldende virksomheder, som anmoder derom, om antallet af de oevrige forhaandsanmeldende virksomheder, kan begraense konkurrencen, for saa vidt som de forhaandsanmeldende virksomheder kan forudse, hvor skarp den indbyrdes konkurrence mellem dem bliver og tilpasse deres adfaerd derefter og kan skaffe sig oplysninger, som de virksomheder, der ikke er medlemmer af SPO, endnu ikke raader over paa det paagaeldende tidspunkt.

117 Endvidere bemaerkes, at det samraad mellem entreprenoererne, som paatales i beslutningen, kun finder sted i det tilfaelde, hvor man under moedet ikke paa forhaand afstaar fra at udpege en forhandlingsberettiget. Hvis der ikke afstaas herfra, udveksler moededeltagerne oplysninger. Der finder altsaa et samraad sted, selv om moededeltagerne herved naar frem til, at buddene ikke er og ikke kan goeres sammenlignelige, saaledes at der ikke kan udpeges en forhandlingsberettiget. Hvad angaar sagsoegernes anbringende om, at der kun er blevet udpeget en forhandlingsberettiget i 39% af tilfaeldene, bemaerkes dels, at hvis dette laegges til grund, kan det samraad mellem entreprenoererne, som paatales i beslutningen, i det mindste finde sted i fuldt omfang i disse tilfaelde, dels ° hvad angaar de oevrige tilfaelde ° at sagsoegerne hverken har anfoert eller godtgjort, at moededeltagerne paa forhaand i de andre tilfaelde afstaar fra at udpege en forhandlingsberettiget, hvorved ethvert senere samraad goeres overfloedigt. Sagsoegerne har derfor ikke modbevist Kommissionens bemaerkning i beslutningens betragtning 80 om, at entreprenoererne "kun i faa tilfaelde ... paa moederne [har] afstaaet fra at udpege en forhandlingsberettiget og saaledes aabnet mulighed for fri konkurrence". Denne bemaerkning sigter til det antal tilfaelde, hvor deltagerne paa moedet paa forhaand afstaar fra at udpege en forhandlingsberettiget, hvorimod sagsoegernes udsagn vedroerer det antal tilfaelde, hvor der ikke kan udpeges en forhandlingsberettiget, enten fordi man paa moedet paa forhaand har afstaaet herfra, eller fordi tilbuddene ikke var og ikke kunne goeres sammenlignelige.

118 Naar moededeltagerne ikke paa forhaand afstaar fra at udpege en forhandlingsberettiget, skal de afgoere, paa hvilket teknisk og oekonomisk grundlag de vil sammenligne buddene, idet der kun kan udpeges en forhandlingsberettiget paa grundlag af oekonomisk sammenlignelige bud. Paa dette punkt er parterne uenige om karakteren af de oplysninger, som udveksles til bedoemmelse af buddenes oekonomiske sammenlignelighed. Sagsoegerne anfoerer herom, at disse oplysninger udelukkende vedroerer bygherrens licitationsbetingelser og alene har til formaal at skaffe klarhed over, om samtlige moededeltagere har baseret sig paa de samme data. Sagsoegerne erkender dog, at de udvekslede oplysninger ogsaa kan angaa spoergsmaalet om, hvilken holdning der boer indtages over for visse af bygherrens licitationsbetingelser, saafremt disse er urimelige. Kommissionen anfoerer heroverfor, at udvekslingen af oplysninger er langt mere vidtgaaende og vedroerer selve spoergsmaalet om, hvorledes de enkelte entreprenoerer paataenker at byde paa den udskrevne licitation.

119 Retten bemaerker herom foerst, at det er uforeneligt med traktatens artikel 85, stk. 1, at entreprenoererne holder samraad om, hvorledes de vil byde paa en licitation, selv om denne maatte indeholde urimelige betingelser. Det tilkommer nemlig hver enkelt bygherre selv at afgoere, hvad han anser for rimeligt eller urimeligt og selv disponere i overensstemmelse hermed.

120 Endvidere maa det konstateres, at de udvekslede oplysninger ikke, som haevdet af sagsoegerne, udelukkende vedroerer opfordringen til afgivelse af tilbud. For det foerste fremgaar det af UPROP' s artikel 1, litra b), laest i sammenhaeng med dets artikel 6.2, og samme artikel i UPRO, laest i sammenhaeng med dets artikel 6.3, at disse oplysninger vedroerer andre forhold end opfordringen til afgivelse af tilbud. UPR' s artikel 6.2 og 6.3 bestemmer nemlig foelgende:

"Foer overslagsblanketterne udfyldes (overslag vedroerende arbejdets udfoerelse), fastsaetter de fremmoedte entreprenoerer paa grundlag af de af bygherren meddelte oplysninger om licitationen og alle de oevrige data, som er hensigtsmaessige for en objektiv sammenligning af priserne, de data, som skal laegges til grund ved blankettens udfyldelse. Forsamlingen fastsaetter endvidere i overensstemmelse med reglerne herom i naervaerende artikel de beloeb og oplysninger, som skal fremgaa af overslagsblanketten."

Artikel 1, litra b), bestemmer, at "oplysningerne om licitationen" skal indeholde

"samtlige dokumenter, herunder licitationsbetingelserne, tegningerne, opfordringen til afgivelse af tilbud, formularen om anmeldelse af hensigt til at afgive bud, alle lignende dokumenter samt alle de anvisninger eller meddelelser, som er af betydning for afgivelsen af tilbuddet".

Heraf fremgaar, at "alle de oevrige data, som er hensigtsmaessige for en objektiv sammenligning af priserne" ogsaa omfatter forhold, som ikke er naevnt i licitationsmaterialet. Endvidere fremgaar det klart af referaterne fra visse moeder mellem entreprenoererne, at entreprenoererne under disse moeder droefter, hvorledes de vil formulere deres tilbud, og i denne forbindelse sammenligner de saerlige forhold ved den entreprise, som de har besluttet at afgive tilbud paa, og som altsaa er elementer, der er med til at bestemme prisernes stoerrelse. Saaledes fandt de entreprenoerer, som deltog i et moede den 14. marts 1988, at tilbuddene ikke var sammenlignelige, fordi en af entreprenoererne foreslog en rund, mens en anden af entreprenoererne en firkantet silo (se duplikken, bilag 1). Ud over at entreprenoererne sammenligner de tekniske elementer i de tilbud, som de vil afgive, sker det ogsaa, at de sammenligner de forskellige oekonomiske elementer i hvert enkelt af deres bud. Saaledes fremgaar det af moedereferatet af moede nr. 040388 vedroerende en entreprise i Tilburg (Nederlandene), at en af entreprenoererne, som deltog i moedet, "wil blanken maar geen inzicht geven in samenstelling prijsaanbieding. Prijsvergelijking daarom niet mogelijk. VH stapt kwaad op. Verliest rechten" ["oensker at afgive prisoverslag, men naegter at meddele den naermere sammensaetning af sit bud. En saadan prissammenligning er derfor udelukket. VH forlader moedet i vrede. Mister sine rettigheder"]. Bemaerkningen om, at "en prissammenligning ... derfor [er] udelukket", viser, at den af sagsoegerne omtalte sammenligning af de data, som indgaar i licitationen, i virkeligheden forudsaetter, at moededeltagerne er indstillet paa at oplyse de andre om den naermere prismaessige sammensaetning af deres bud.

121 Foelgelig har Kommissionen i tilstraekkelig grad godtgjort, at entreprenoererne under de moeder, som de afholder i henhold til de omhandlede reglementer, udveksler oplysninger vedroerende omkostningerne i forbindelse med det tilbudte produkt, dets saeregenheder og buddenes sammensaetning paa trods af, at der er tale om oplysninger, som en uafhaengig erhvervsdrivende normalt behandler strengt fortroligt som en forretningshemmelighed (jf. Rettens dom af 17.12.1991, sag T-7/89, Hercules Chemicals mod Kommissionen, Sml. II, s. 1711, praemis 217).

122 Endvidere bemaerkes, at deltagerne under disse moeder udveksler oplysninger om priserne. Ifoelge UPR' s artikel 6.4 og 7 er der nemlig mulighed for at meddele samtlige moededeltagere de afgivne prisoverslag. Hvis det er rigtigt, som anfoert af sagsoegerne, at denne udveksling af oplysninger som hovedregel finder sted paa et tidspunkt, hvor disse prisoverslag ikke laengere kan aendres (jf. dog nedenfor i praemis 157), kan sagsoegerne ikke retfaerdiggoere denne fremgangsmaade med, at reglementerne blot indebaerer en forskydning af det tidspunkt, hvor konkurrencen finder sted ° idet den flyttes fra det tidspunkt, da tilbuddene afgives over for bygherren til det tidspunkt, da prisoverslagene afleveres til chefen for SPO-kontoret, og at udvekslingen af oplysninger om priserne derfor foerst finder sted efter, at konkurrencen har virket. Det maa nemlig konstateres, som sagsoegerne selv har anfoert under den mundtlige forhandling, at afgivelsen af prisoverslagene ikke bringer konkurrencen til ophoer, da der stadig findes muligheder for forhandling mellem bygherren og den forhandlingsberettigede og mellem bygherren og de entreprenoerer, som har deltaget i moedet. Under disse forhandlinger vil den forhandlingsberettigede imidlertid raade over oplysninger, navnlig vedroerende produktets saerlige egenskaber og de priser, hvortil moededeltagerne har bemyndigelse til at afgive tilbud, eller hvortil de ikke er indstillet paa at afgive tilbud, saafremt de har trukket sig tilbage i medfoer af UPR' s artikel 10. Herved beroeves bygherren muligheden for at modtage et fordelagtigt tilbud, som han ellers havde kunnet faa dom for, hvis det var blevet afgivet til ham, uden at der var gennemfoert en samordning mellem entreprenoererne.

123 Af det anfoerte foelger, at Kommissionen med rette har lagt til grund i sin beslutning (betragtning 81), at en saadan samordning mellem entreprenoererne ° idet den dels, og navnlig, har til formaal og til foelge at informere hver enkelt entreprenoers konkurrenter om den markedsadfaerd, som han har besluttet eller overvejer at foelge (jf. Domstolens dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1663, praemis 173 og 174; se ligeledes Rettens foernaevnte dom, Hercules Chemicals mod Kommissionen, praemis 260), dels kan medfoere, at der fastsaettes visse betingelser for den paagaeldende kontrakt ° bevidst saetter et praktisk indbyrdes samarbejde mellem entreprenoererne i stedet konkurrencens risici (naevnte Suiker Unie-dom, praemis 191) og dermed udgoer en tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

III ° Samordnet fastsaettelse af priser eller dele af priser

Parternes argumenter

1) Pristillaeg i tilfaelde af samtidige tilbud (betragtning 31-34, 42-46, 86, 87 og 96)

124 Sagsoegerne har for det foerste gjort gaeldende, at ordningen med godtgoerelse af udregningsomkostninger ikke skader konkurrencen mellem entreprenoererne, da hver af dem paa tidspunktet for afleveringen af prisoverslaget er i stand til at forudse det godtgoerelsesbeloeb, han vil faa udbetalt, da dette principielt beregnes paa grundlag af gennemsnittet af de prisoverslag, som er indgivet af virksomhederne, og da gennemsnittet kan forudses paa grund af de ubetydelige forskelle, der er mellem de afleverede prisoverslag. Selv om godtgoerelsen blev beregnet paa et andet grundlag, ville den kunne forudses. Ved anvendelsen af UPRO kan tilbudsgiverne nemlig enten beregne godtgoerelsen paa grundlag af de gaeldende godtgoerelsessatser (for arbejder af et mindre omfang) eller ved paa forhaand at anslaa buddet fra de entreprenoerer, hvis godtgoerelse udgoer en bestemt procentdel (naar der ikke afleveres noget prisoverslag), eller ved at forudsaette, at han selv bliver den mindstbydende (naar godtgoerelsen fastsaettes af den, som har afgivet det mindste prisoverslag). Sagsoegerne tilfoejer, at den omstaendighed, at godtgoerelsen udbetales aarligt inden for rammerne af UPROP via "udregningskassen", ikke er til hinder for at forudse det beloeb, der betales tilbage, da hver af entreprenoererne kan forudse det antal points, han faar tildelt, hvis han bliver den mindstbydende, samt vaerdien af disse points, som varierer meget lidt fra aar til aar. Endelig udelukker den omstaendighed, at der ved beregningen af godtgoerelsen tages hensyn til vaerdien af de leveringer eller de arbejder, der udfoeres af bygherren eller af tredjemand, ikke, at beloebet kan forudses, da denne vaerdi er kendt eller kan fastslaas tilnaermelsesvis.

125 For det andet har sagsoegerne gjort gaeldende, at ordningen med godtgoerelse af udregningsomkostninger har til formaal og til foelge at forbedre transaktionsstrukturen paa markedet, da den goer det muligt at lade de transaktionsomkostninger, som hver enkelt bygge- og anlaegsarbejde har givet anledning til, baere af dette.

126 Heroverfor har Kommissionen for det foerste gjort gaeldende, at ordningen med godtgoerelse af udregningsomkostninger skader konkurrencen af de grunde, som er angivet i beslutningen. I modsaetning til det af sagsoegerne haevdede kan godtgoerelsesbeloebet ikke forudses med tilstraekkelig praecision til, at ordningen kan anses for neutral, da den altid vil afhaenge af elementer, som ikke kan fastslaas med tilstraekkelig sikkerhed paa tidspunktet for afleveringen af prisoverslagene. Foelgelig vil alle entreprenoererne have tendens til blot at indfoeje godtgoerelsen af udregningsomkostningerne i deres bud uden at tilpasse det. Dette er grunden til, at de nederlandske myndigheder har betegnet disse godtgoerelser som "prisforhoejelser". Under alle omstaendigheder maa ordningen med godtgoerelse, ogsaa selv om der jaevnligt maatte blive udoevet et forhaandsskoen, betragtes som en direkte fastsaettelse af en del af salgsprisen, som omhandlet i traktatens artikel 85, stk. 1.

127 For det andet bestrider Kommissionen, at ordningen med godtgoerelse af udregningsomkostningerne foroeger markedets effektivitet ved at begraense transaktionsomkostningerne, da bygherrerne ikke har noget indseende med godtgoerelserne af udregningsomkostningerne, som anvendes for deres vedkommende.

2) Pristillaeg for kontrakter under haanden (betragtning 60-61 og 100)

128 Sagsoegerne bestrider beslutningens betragtning 61, hvori det anfoeres, at reglementerne medfoerer en generel prisforhoejelse paa 3% af de under haanden indgaaede kontrakter, fordi den foerstbydende i det tilfaelde, hvor bygherren tager kontakt til andre entreprenoerer efter at have modtaget tilbuddet fra den foerstbydende og alligevel tildeler denne kontrakten efter at have modtaget de oevrige tilbud senere, skal betale et beloeb svarende til hoejst 3% af kontraktens vaerdi til daekning af de prisforhoejelser, som er fastsat i reglementerne.

129 Herom anfoerer sagsoegerne, at Kommissionen paa dette punkt forveksler forpligtelsen til at betale 3% af prisen til SPO-kontoret med forpligtelsen til at tage hensyn til disse 3% i budsummen. Desuden udgoer beloebet paa 3% et maksimum, som sjaeldent anvendes. Ifoelge sagsoegeren har Kommissionen endvidere forsoemt at tage hensyn til, at de 3% ikke skal betales i nogen af de tilfaelde, hvor entreprenoererne paa forhaand afstaar fra at udpege en forhandlingsberettiget, og at bygherren, saafremt han faktisk har til hensigt at indgaa kontrakten med den foerste entreprenoer, hvortil der er rettet henvendelse, og saafremt han underforhandler med ham paa grundlag af et aabent budget eller i byggeteam, vil kunne fastslaa, om der er indregnet en provision for risikoen og kraeve denne annulleret, saafremt han giver tilslag uden at rette henvendelse til andre.

130 Endvidere anfoerer sagsoegerne, at den foerste entreprenoer, hvortil der er rettet henvendelse, har to muligheder for at indberegne risikoen i sit bud, uden at dette medfoerer en forhoejelse af kontraktpriserne, saafremt kontrakten indgaas under haanden. Dels kan han forbeholde sig ret til at forhoeje sit bud med et beloeb paa maksimalt 3%, saafremt bygherren senere soeger at indhente yderligere tilbud, dels kan han ved afgivelsen af sit tilbud angive over for bygherren, at det indeholder en bestemmelse om indregning af et vist beloeb til daekning af risikoen, som kan udgaa, saafremt bygherren ikke retter henvendelse til andre. Oftest indsaetter entreprenoeren ikke en saadan bestemmelse om risikodaekning.

131 Endelig anfoerer sagsoegerne, at den skarpe konkurrence mellem entreprenoererne og efterspoergernes staerke stilling paa markedet alt i alt udgoer en garanti for, at de 3% i sidste ende betales tilbage til bygherrerne, saafremt der er taget hoejde for risikoen, men denne ikke indtraeffer.

132 Heroverfor har Kommissionen for det foerste gjort gaeldende, at den har konstateret, at entreprenoererne normalt skal betale et beloeb til SPO-kontoret i overensstemmelse med 3%-reglen.

133 Kommissionen tvivler paa, at entreprenoererne udnytter den af sagsoegerne anfoerte mulighed for at tage hensyn til den risiko, som skyldes 3%-reglen, da entreprenoererne uden nogen risiko for sig selv blot kan indregne et tillaeg paa 3% i deres bud.

134 Efter Kommissionens opfattelse stilles den entreprenoer, som medtager en bestemmelse herom i sit tilbud, ikke ringere i konkurrencen, da de oevrige entreprenoerer, som der rettes henvendelse til paa et senere tidspunkt, ligeledes er forpligtet hertil, medmindre udenforstaaende entreprenoerer opfordres til at afgive tilbud, hvilket sker ret sjaeldent.

135 Heraf konkluderer Kommissionen, at det afgoerende er, at entreprenoererne uden en 3%-regel ikke ville vaere forpligtet til i deres bud at tage hensyn til risikoen for, at de i sidste ende maa betale de 3%.

3) Pristillaeg for kontrakter i underentreprise (betragtning 55-59 og betragtning 100, tredje afsnit)

136 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at den omstaendighed, at hovedentreprenoeren kun kan paalaegges de omkostninger i forbindelse med afgivelse af tilbud, som er afholdt af de underentreprenoerer, som har afgivet pristilbud over for hovedentreprenoeren, ° og saaledes ikke kan paalaegges udgifter, som er afholdt af underentreprenoerer, der har afgivet pristilbud over for andre hovedentreprenoerer ° ingenlunde er i strid med de almindelige principper, som ligger til grund for omkostningsreglerne i forbindelse med afgivelse af tilbud, og som gaar ud paa, at hver enkelt bygherre selv maa baere de transaktionsomkostninger, som hans opfordring til afgivelse af tilbud har medfoert. Saaledes kan en hovedentreprenoer ikke goeres ansvarlig for omkostninger i forbindelse med afgivelse af tilbud, som han ikke har bidraget til. Desuden er formaalet med denne saerlige omkostningsordning at undgaa, at de underentreprenoerer, som har afgivet tilbud over for forskellige hovedentreprenoerer som led i den samme kontrakt, ikke modtager en dobbelt eller endog en tredobbelt daekning.

137 Endelig anfoerer sagsoegerne, at Kommissionen ikke med foeje kan goere gaeldende, at reglementet om underentrepriser medfoerer en konsekvent forhoejelse af buddene paa 3% i de tilfaelde, hvor hovedentreprenoeren anmoder om et bud under haanden. Sagsoegerne henviser i den forbindelse til, hvad de har anfoert vedroerende underhaandskontrakter.

138 Kommissionen har gjort gaeldende, at den ordning, som er indfoert ved reglementet om underentrepriser, er uforenelig med de almindelige principper for daekning af omkostninger i forbindelse med afgivelse af tilbud, saaledes som de er beskrevet af sagsoegerne. Ved underentreprise henfoeres alle de omkostninger ved afgivelse af tilbud, som et bygge- og anlaegsarbejde medfoerer, ikke til underentreprisen, da de underentreprenoerer til en hovedentreprenoer, som ikke faar tildelt kontrakten, ikke faar nogen daekning og derfor er noedt til at indregne deres omkostninger ved tilbudsgivning i deres generalomkostninger. Foelgelig maa bygherren, saafremt han indhenter yderligere tilbud, ud over godtgoerelserne af udregningsomkostningerne betale de generalomkostninger, der er opstaaet som foelge af, at omkostningerne ved tilbudsgivning paa tidligere licitationer ikke er blevet daekket.

139 Kommissionen tilfoejer, at den anvendte ordning medfoerer en forhoejelse paa 3% af tilbuddene, saaledes som det er tilfaeldet med underhaandskontrakter.

Rettens bemaerkninger

140 Det bemaerkes indledningsvis, at sagsoegernes argumenter om forbedringen af markedets kontraheringsstruktur er irrelevant for bedoemmelsen af, om traktatens artikel 85, stk. 1, er tilsidesat, og at disse argumenter vil blive behandlet ved gennemgangen af spoergsmaalet om tilsidesaettelsen af traktatens artikel 85, stk. 3.

141 Der er fastsat to slags pristillaeg i reglementerne, som uden forskel laegges oven i tilbuddene fra de enkelte entreprenoerer, som deltager i moedet, og som derfor betales af bygherren. Det er dels godtgoerelse af udregningsomkostninger (betragtning 32-33 og 86-87), dels bidraget til brancheorganisationernes drift (betragtning 34-37).

142 Sagsoegernes klagepunkter vedroerer i det vaesentlige Kommissionens analyse af de foerstnaevnte pristillaeg. Herom anfoerer sagsoegerne, at de enkelte entreprenoerers tilbud forhoejes med samme beloeb, som antages at udgoere summen af de udregningsomkostninger, som er afholdt af samtlige de entreprenoerer, der har deltaget i moedet. Disse prisforhoejelser beregnes ved anvendelse af de tariffer, der findes som bilag til UPR, og som er fastsat sektorvis. Disse tariffer, som udgoer de maksimale godtgoerelsesbeloeb, anvendes efter omstaendighederne paa gennemsnittet af prisoverslagene eller den konkrete entreprises anslaaede vaerdi (vedroerende de naermere detaljer henvises til beslutningens betragtning 32 og 33, som ikke bestrides af sagsoegerne). Denne ordning medfoerer, at bygherren betaler samtlige de udregningsomkostninger, der herved anslaas med faste beloeb, som hans opfordring til afgivelse af bud har affoedt, herunder de udgifter, som er afholdt af de entreprenoerer, der ikke har faaet tildelt kontrakten. Formaalet hermed er at faa bygherrerne til at overveje fordele og ulemper ved at indkalde bud fra et stoerre eller mindre antal entreprenoerer. Disse pristillaeg, som indregnes i budsummen, skal betales af den, som faar kontrakten tildelt, og som skal indbetale stoerstedelen af beloebet til SPO-kontoret, der derefter fordeler det mellem de enkelte entreprenoerer og kontoret selv. Indbetalingen inden for rammerne af UPRO sker fra kontrakt til kontrakt og inden for rammerne af UPROP for hvert kalenderaar. Der findes en tilsvarende pristillaegsordning for indgaaelse af kontrakter under haanden og for kontrakter om underentreprise. I disse kontrakter maa den entreprenoer, som der rettes henvendelse til, sikre sig mod risikoen for, at bygherren eller hovedentreprenoeren retter henvendelse til andre entreprenoerer, i hvilket tilfaelde han skal betale et beloeb paa 3% af kontrakten til SPO-kontoret til daekning af udregningsomkostningerne hos de entreprenoerer, der er rettet henvendelse til senere, og som ikke har faaet tilslag (vedroerende de naermere detaljer henvises til betragtning 55-59).

143 Sagsoegerne bestrider ikke beslutningens beskrivelse af pristillaegsordningen, men goer gaeldende, at ordningen ikke begraenser konkurrencen, da de entreprenoerer, som deltager i en licitation, har mulighed for paa forhaand at anslaa det godtgoerelsesbeloeb, de vil faa udbetalt for deres udregningsomkostninger. Ordningen er derfor konkurrencemaessigt neutral, da godtgoerelsen fastsaettes paa grundlag af faste beloeb, idet de entreprenoerer, som har de laveste udregningsomkostninger, vil kunne nedsaette deres bud, naar de ved, at de vil faa udbetalt en stoerre godtgoerelse end de afholdte omkostninger. Heroverfor har Kommissionen gjort gaeldende, at den omstaendighed, at beloebet kan anslaas paa forhaand, ikke er tilstraekkelig til, at ordningen kan anses for neutral, og at den faelles fastsaettelse af disse godtgoerelser under alle omstaendigheder maa betragtes som en fastsaettelse af en del af prisen.

144 Det bemaerkes, at beslutningen i det vaesentlige indeholder tre klagepunkter vedroerende pristillaegsordningen. For det foerste, at den indebaerer fastsaettelse af en del af prisen, for det andet, at den er ensbetydende med en klausul om, at der ikke skal oeves konkurrence paa udregningsomkostningerne (betragtning 86, tredje afsnit), og for det tredje, at ordningen medfoerer en forhoejelse af prisniveauet for de bygherrer, som indkalder bud fra et stort antal entreprenoerer, saavel som for de kontrakter, der indgaas under haanden, og for kontrakterne om underentreprise (betragtning 57, 87 og 100).

145 Det maa herved for det foerste konstateres, at sagsoegerne ikke har fremfoert noget gyldigt modargument vedroerende punktet om, at den faelles fastsaettelse af pristillaeg, som uden forskel laegges oven i de enkelte entreprenoerers bud, maa betragtes som fastsaettelse af en del af prisen i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, litra a). Sagsoegernes argumentation om, at det er muligt at anslaa pristillaeggenes stoerrelse paa forhaand, har nemlig ingen relevans i denne forbindelse og angaar udelukkende spoergsmaalet, om pristillaegsordningen ophaever konkurrencen mellem entreprenoererne med hensyn til deres udregningsomkostninger, hvilket udgoer et selvstaendigt klagepunkt.

146 Foelgelig har Kommissionen med rette fundet, at den faelles fastsaettelse af pristillaeg maa betragtes som fastsaettelse af en del af prisen i strid med forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, litra a).

147 Hvad for det andet angaar spoergsmaalet, om denne fastsaettelse af en del af prisen medfoerer en ophaevelse af konkurrencen mellem entreprenoererne i henseende til udregningsomkostningerne og dermed begunstiger de i saa henseende mindst konkurrencedygtige entreprenoerer i forhold til de mere