FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT S. ROZÈS

FREMSAT DEN 4. MAJ 1983 ( 1 )

Høje Domstol.

Sagen, som omhandles i nærværende forslag til afgørelse, er anlagt af selskaberne Usines Gustave Boël og Fabrique de Fer de Maubeuge mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber. Sagsøgerne har nedlagt påstand om annulation af Kommissionens beslutning af 26. november 1982 om en procedure om anvendelse af artikel 14 i beslutning nr. 1696/82/EKSF af 30. juni 1982.

I — De faktiske omstændigheder er som følger:

Efter at Kommissionen i medfør af artikel 58 i traktaten om oprettelse af Det europæiske Kul- og Stålfællesskab havde fastslået, at der forelå en åbenbar krise, vedtog den den 31. oktober 1980 beslutning nr. 2794/80 om indførelse af et kvotasystem for stålproduktionen for virksomhederne i jern- og stålindustrien.

Eftersom Domstolen er bekendt med dette system, skal jeg ikke i enkeltheder redegøre for, hvorledes det fungerer, men herom henvise til generaladvokat Reischl's forslag til afgørelse af 23. februar 1983 i Klöckner-sagen ( 2 ).

Det bemærkes, at systemets effektivitet sikres derved, at enhver kvotaoverskridelse straffes med en bøde, der fastsættes som en funktion af hver ton »produk-tionsoverskridelse«. Dersom anvendelsen af kvoterne skaber usædvanlige vanskeligheder for enkelte virksomheder på grund af disses særlige situation, kan Kommissionen på begæring af de berørte virksomheder foretage en »rimelig tilpasning«.

Systemet blev udbygget med en overvågningsordning, der senere med mellemrum er blevet forlænget ( 3 ), og det er Kommissionens beslutning nr. 1696/82/EKSF, der finder anvendelse i den foreliggende sag. I henhold til beslutningens artikel 9, stk. 1, fastsætter Kommissionen for hvert kvartal reduktionssatserne med henblik på beregning af produktionskvoterne og den del af disse kvoter, som kan leveres på det fælles marked.

På grundlag af undersøgelser foretaget i samarbejde med virksomhederne og deres organisationer fastsatte Kommissionen således ved beslutning nr. 2585/82 af 22. september 1982 reduktionssatserne gældende for produktionskvoterne for fjerde kvartal af samme år.

Disse satser var følgende:

gruppe la - 44 (i det foregående kvartal : -37)

gruppe Ib - 42 (i det foregående kvartal : -38)

gruppe Ic - 16 (i det foregående kvartal: -13)

gruppe Id + 30 (i det foregående kvartal: + 31).

Under henvisning til den nævnte beslutnings artikel 9, stk. 2, gav Kommissionen den 1. oktober 1982 aktieselskabet Usines Gustave Boël, La Louvière (Belgien), såvel som selskabets franske datterselskab, aktieselskabet Fabrique de Fer de Maubeuge, Louvroil (Nord) meddelelse om referenceproduktioner og referencemængder — på årsbasis samt for hvert kvartal — såvel som om produktionskvoter og om de dele af kvoterne, som kunne leveres på det fælles marked.

Boël-koncernen har specialiseret sig i fremstilling af flade produkter, som henhører under gruppe I, coils og varmtvalsede bånd valset på specialvalse-værker ( 4 ).

Under denne gruppe hører fire »grupper« eller undergrupper (la, Ib, Ic og Id), der omfatter de produkter, som er angivet på den detaljerede liste i beslutningens bilag I. Sprogbrugen i beslutningerne om indførelse af kvoter er noget upræcis, idet der snart tales om »gruppe«, snart om »undergruppe«. Da beslutning nr. 1696/82 taler om »gruppe la-Id«, vil jeg imidlertid anvende denne betegnelse.

Boël-koncernen fremstiller også valstråd (gruppe IV) og armeringsstål (gruppe V), men disse produkter er ikke omfattet af nærværende sag.

Jeg skal endvidere anføre, at Boëlselskabet i henhold til Kommissionens beslutning af 31. marts 1981 fik tilladelse til at indgå aftaler om specialisering og samordning med to andre stålproducerende virksomheder i Belgien (Forges de Clabecq SA og Fabrique de fer de Charleroi SA) for sammen med disse at udgøre »gruppen af uafhængige virksomheder«.

I henhold til denne aftale forpligtede selskabet sig navnligt til ikke på sit valseværk til bredbånd at fremstille svære og middelsvære plader, som kunne valses til lavere omkostninger på Clabecq's valseværk. De tre aftaleparter, hvis belgiske virksomheder sælger mere end 75 % af deres produktion til de andre lande inden for Fællesskabet, havde nemlig en overkapacitet, for så vidt angik varmtvalsede produkter.

Ikke desto mindre overskred Boël den for andet kvartal 1981 tildelte produktionskvote for produkter under gruppe I med 2581 tons. Ved beslutning af 24. november 1982 pålagde Kommissionen følgelig selskabet en bøde på 193575 ECU (8787453 BFR) for overtrædelse af beslutning nr. 2794/80.

II — Under henvisning til artikel 14 i beslutning nr. 1696/82 indgav Boël (ved skrivelse af 6. 10. 1982) og Fabrique de fer de Maubeuge (ved skrivelse af 2. 11. 1982) begæring om en »rimelig tilpasning« af referenceproduktionerne og/eller referencemængderne for gruppe I og vedrørende fjerde kvartal af 1982.

Ved telexmeddelelse af 26. november 1982 fra direktøren for generaldirektoratet for det indre marked og industrien samt ved skrivelse af 3. december 1982 fra generaldirektøren for dette direktorat, afslog Kommissionen denne anmodning om en yderligere tilpasning, for så vidt som den vedrørte »varer under gruppe Ic, der ikke er omfattet af en reduktionssats på mindst 20 % i indeværende kvartal«.

Den nævnte gruppe Ic, for hvilken reduktionssatsen var 16 %, omfatter varmgalvaniserede plader (som valseplader eller i ruller) samt galvaniserede plader til fremstilling af produkter under gruppe Id (andre flade, beklædte produkter) i andre virksomheder i Fællesskabet.

Ved stævning, indgivet i fællesskab den 13. december 1982, har aktieselskaberne Usines Gustave Boël og Fabrique de fer de Maubeuge nedlagt påstand om ophævelse af Kommissionens beslutning af 26. november 1982.

Efter afgivelsen af Kommissionens svarskrift har sagsøgerne frafaldet en replik, og Kommissionen har erklæret sig enig i, at sagen i henhold til procesreglementets artikel 5, stk. 1, pådømmes forud for andre. Til støtte for, at der forelå et af de »særlige tilfælde«, henviste sagsøgerne til, at Fabrique de fer de Maubeuge havde været nødsaget til at indstille sin produktion samt lukke sit galvaniserings-værk fra midten af november 1982.

III — De sagsøgende selskaber har til støtte for deres påstand i sagen gjort gældende, at artikel 14 i beslutning nr. 1696/82 såvel som traktatens artikel 58 er blevet overtrådt.

1. Artikel 14

Artikel 14 er sålydende:

»Dersom kvotesystemet på grund af størrelsen af de for et kvartal fastsatte reduktionssatser skaber usædvanlige vanskeligheder for en virksomhed, foretager Kommissionen en rimelig tilpasning af disse referenceproduktioner og/eller referencemængder for den berørte gruppe, dersom virksomheden anmoder herom inden for de to første måneder i det berørte kvartal i følgende tilfælde:

— den samlede referenceproduktion for gruppe la-Id er på under 1000000 tons pr. år, og at der på mindst 75 % af produktionen anvendes reduktionssatser for en eller flere af disse grupper på over 20 %, eller

— den samlede referenceproduktion for gruppe IV, V og VI er på under 100000 tons pr. år og reduktionssatserne for en eller flere af disse grupper overstiger 20 %.«

Sagsøgerne har anført, at det fremgår af bestemmelsen, at den indeholder tre betingelser. For det første skal der foreligge usædvanlige vanskeligheder for en virksomhed som følge af reduktionssatsernes størrelse, for det andet skal den samlede referenceproduktion for gruppe la-Id være på under 1000000 tons pr. år, og endelig skal mindst 75 % af referenceproduktionen udgøres af produkter, hvis reduktionssatser — for én eller flere af de nævnte grupper — overstiger 20 %.

Sagsøgerne har gjort gældende, at aktieselskabet Maubeuge måtte indstille produktionen, og at Kommissionen ved at afslå anmodningen om tilpasning alene af den grund, at produkterne under gruppe Ic ikke var undergivet en reduktionssats på mindst 20 % for fjerde kvartal, har knyttet en betingelse til artikel 14 i beslutning nr. 1696/82, som denne ikke indeholder.

Sagsøgerne er nemlig af den opfattelse, at de reduktionssatser, hvis størrelse kan begrunde en rimelig tilpasning, gælder for grupperne la-Id under ét, uden at der skal tages hensyn til satsen for hver enkelt gruppe for sig. For at artikel 14 kan finde anvendelse, kræves det ifølge sagsøgerne alene, at der på mindst 75 % af den totale referenceproduktion inden for grupperne Ια-Id anvendes reduktionssatser for én eller flere af disse grupper på over 20 %.

Jeg kan ikke tilslutte mig denne fortolkning, selv om jeg må erkende, at formuleringen af artikel 14 som følge af den uklare henvisning til »den berørte gruppe« ( 5 ) rent faktisk giver anledning til visse fortolkningsspørgsmål.

Det bemærkes, at Boël's begæring om en forhøjelse af kvoterne i medfør af artikel 14 blev fremsat ved skrivelse af 20. august 1982, hvori selskabet anførte, at det opfyldte »de to betingelser, dvs. at årsproduktionen af varer under grupperne la-Id inklusive er under 1000000 tons årligt, og at 75 % heraf henhører under grupper, som — i det mindste for én gruppes vedkommende — er undergivet en reduktionssats på over 20 %«.

For at kunne anvende artikel 14, første afsnit, er det imidlertid for det første nødvendigt at undersøge, om den totale referenceproduktion under grupperne la-Id er på under 1000000 tons pr. år.

Dette er tilfældet for sagsøgerne, hvis produktion andrager 876988 tons (497460 + 198052 + 176264 + 5212).

For det andet skal det undersøges, om denne produktion for mindst 75 %'s vedkommende udgøres af produkter, der henhører under én eller flere af de grupper, hvis reduktionssats overstiger 20 %.

Også dette er tilfældet: produkterne under grupperne Ia (497000 tons) og Ib (198052 tons), som tilsammen udgør mere end 75 % af årsproduktionen (695512 er mere end 75 % af 876988, der svarer til 657512), er undergivet reduktionssatser på henholdsvis 44 % og 42 %.

På denne baggrund kan det antages, at kvotesystemet som følge af størrelsen af satserne for grupperne la og Ib — den er nemlig over 20 % — »skaber usædvanlige vanskeligheder for en virksomhed«, og dermed er de betingelser opfyldt, som kræves for, at Kommissionen kan foretage en rimelig tilpasning af referenceprodukter og referencemængder for de to grupper.

Det står fast, at reduktionssatsen for gruppe Ic er 16 %, dvs. under 20 %, og at den ikke kan give anledning til at foretage en rimelig tilpasning.

I den foreliggende sag betyder udtrykket »for den berørte gruppe« grupperne la, Ib, Ic og Id hver for sig. Udtrykket var egnet til at vildlede sagsøgerne, og det havde været klarere at henvise til »én eller flere af de berørte grupper« (jfr. på engelsk »For the category in question«). Men denne uklarhed i formuleringen ændrer imidlertid ikke den omstridte bestemmelses materielle indhold.

2. Artikel 58

Sagsøgerne har for det andet anført, at kun deres fortolkning er i overensstemmelse med traktatens artikel 58, der er grundlaget for kvotesystemet.

Det er imidlertid min opfattelse, at den af mig forsvarede fortolkning ikke på nogen måde er i modstrid med traktatens artikel 58, som hjemler fastsættelse af kvoter »på et rimeligt grundlag under hensyntagen til de i artikel 2, 3 og 4 nævnte principper« (stk. 2, første afsnit).

Den som følge af en åbenbar »kriseperiode« indførte ordning indebærer utvivlsomt »en række undtagelser fra de normale på markedsøkonomisk grundlag opstillede regler for fællesmarkedets funktion«, hvilket Domstolen udtalte i dommen i Valsabbia-sagen ( 6 ). Efter at ordningen havde virket i nogen tid, viste det sig, at der i forbindelse med anvendelsen af den opstod fare for, at den ville skabe usædvanlige vanskeligheder for et stigende antal virksomheder. Dette er begrundelsen for, at der er blevet knyttet et stadigt større antal lempelsesbestemmelser til ordningen. Men disse undtagelser beviser imidlertid ikke, at situationen atter er blevet normal, idet de alene er et udslag af nogle hensyn, som nødvendigvis måtte tages i betragtning. Undtagelserne må ikke uden en omhyggelig overvejelse fortolkes udvidende, da man ellers risikerer at ødelægge ordningens funktion og forsinke genoprettelsen af en mere normal situation.

I den nævnte dom udtalte Domstolen udtrykkeligt, at »den politik, hvormed krisen i stålsektoren skal bekæmpes, er baseret på det grundlæggende princip om solidaritet mellem virksomheder« ( 7 ).

Artikel 14, første afsnit, åbner mulighed for lempelser af kvotesystemet, for så vidt som den giver hjemmel for undtagelsesvis af foretage lempelser for de under grupperne la-Id henhørende produkter. Denne tilpasning er imidlertid undergivet særlige betingelser. En af disse betingelser er, at den reduktionssats, som anvendes for disse produkter, overstiger 20 %. Selv om det drejer sig om en lempelse, indgår bestemmelsen som en del af den almindelige ordning, der blev forlænget ved beslutning nr. 1696/82.

Når bestemmelsen fortolkes og anvendes på denne måde, er den i overensstemmelse med de i artikel 58 anførte mål, som svarer til den økonomiske og sociale politik, som Kommissionen har fastlagt.

Kommissionen anvendte herefter den nævnte bestemmelse korrekt, da den meddelte sagsøgerne afslag med den begrundelse, at den i artikel 14 omhandlede tilpasning alene kan finde sted, for så vidt angår den eller de grupper, hvorunder de produkter hører, som tilsammen udgør den i første underafsnit omtalte procentdel (75 %), det vil sige for den eller de grupper, hvis reduktions-sats overstiger 20 %.

Jeg forslår som konklusion, at sagsøgte frifindes, og at det pålægges sagsøgerne at bære omkostningerne.

( 1 ) – Oversat fra fransk.

( 2 ) – Sag 244/81.

( 3 ) – Beslutning nr. 1831/81 af 24. 6. 1981; beslutning nr. 1832/81 af 3. 7. 1981 om inkludering af armenngsstål og handelsstal i kvotesystemet; beslutning nr. 533/82 af 3. 3. 1982; beslutning nr. 1696/82 af 30. 6. 1982, beslutning nr. 1698/82 af samme dato om tilpasning af reduktionssatserne for gruppe V for tredje kvartal af 1982, for så vidt angår visse virksomheder; beslutning nr. 2751/82 af 6. 10. 1982.

( 4 ) – Artikel 1 i beslutning nr. 1696/82.

( 5 ) – Den franske tekst lyder: »les catégories en question« (de berørte grupper). O.a.

( 6 ) – Af 18. 3. 1980, de forenede sager 154, 205, 206, 226-228, 263 og 264/78, 39, 31, 83 og 85/79, Sml., s. 1008, præmis 80.

( 7 ) – Den ovennævnte dom i Valsabbia -sagcn, Sml. 1980, s 1004, præmis 59.