RETTENS KENDELSE (Appelafdelingen)

28. september 2009

Sag T-46/08 P

Luigi Marcuccio

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – personalesag – tjenestemænd – anmodning om oplysninger vedrørende de personlige ejendele, der blev sendt fra tjenestestedet til den pågældendes bopæl – åbenbart, at appellen delvist ikke kan antages til realitetsbehandling, delvist er ugrundet«

Angående: Appel af kendelse afsagt af Retten for EU-personalesager (Første Afdeling) den 6. december 2007, Marcuccio mod Kommissionen (sag F-40/06, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), med påstand om, at denne kendelse ophæves.

Udfald: Appellen forkastes. Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger i denne instans.

Sammendrag

1. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens prøvelse af bedømmelsen af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt

(Art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1)

2. Annullationssøgsmål – retlig interesse – effekter forsvundet som følge af en begivenhed, der er indtruffet efter sagens anlæg – ufornødent at træffe afgørelse

3. Tjenestemænd – institutionernes ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – skade – årsagsforbindelse

(Art. 288, stk. 2, EF)

4. Appel – anbringender – anbringende fremsat til støtte for ophævelse af Personalerettens afgørelse om fordeling af sagsomkostningerne

(Statutten for Domstolen, bilag I, art. 11, stk. 2)

1. Det er alene Personaleretten, der har kompetence til dels at fastlægge sagens faktiske omstændigheder, når bortses fra tilfælde, hvor den faktiske urigtighed af dens konstateringer fremgår af de aktstykker, den har fået forelagt, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Vurderingen af fakta udgør derfor ikke et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Retten i Første Instans’ prøvelsesret under en appel, medmindre der er tale om en urigtig gengivelse af de beviser, den har fået forelagt. En sådan urigtig gengivelse skal fremgå på åbenbar måde af sagsakterne, uden at det skal være fornødent at foretage en fornyet vurdering af de faktiske omstændigheder og beviserne.

(jf. præmis 44 og 45)

Henvisning til: Domstolen, 28. maj 1998, sag C-8/95 P, New Holland Ford mod Kommissionen, Sml. I, s. 3175, præmis 72, Domstolen, 2. oktober 2001, sag C-449/99 P, EIB mod Hautem, Sml. I, s. 6733, præmis 44, Domstolen, 10. januar 2006, sag C-240/03 P, Comunità montana della Valnerina mod Kommissionen, Sml. I, s. 731, præmis 63, Domstolen, 6. april 2006, sag C-551/03 P, General Motors mod Kommissionen, Sml. I, s. 3173, præmis 54, Domstolen, 21. september 2006, sag C-167/04 P, JCB Service mod Kommissionen, Sml. I, s. 8935, præmis 108.

2. Af retsplejehensyn kan Personaleretten dog af egen drift fastslå, at det ikke længere er fornødent at tage stilling til sagen i det tilfælde, hvor en sagsøger, som oprindeligt havde retlig interesse, senere har mistet enhver personlig interesse i annullationen af den anfægtede afgørelse som følge af en begivenhed, der er indtruffet senere end sagsanlægget. For at en sagsøger kan fortsætte et annullationssøgsmål mod en afgørelse, er det nemlig nødvendigt, at sagsøgeren bevarer den personlige interesse i annullation af den anfægtede afgørelse, selv efter at sagen er blevet anlagt.

Det følger af konstateringen af, at det ikke er fornødent at træffe afgørelse i en sag, der er anlagt ved Personaleretten, at den ikke kan træffe afgørelse om sagens realitet.

(jf. præmis 50-52)

Henvisning til: Domstolen, 7. juni 2007, sag C-362/05 P, Wunenburger mod Kommissionen, Sml. I, s. 4333, præmis 39; Retten, 17. oktober 2005, sag T-28/02, First Data m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 4119, præmis 36 og 37, Retten, 7. februar 2007, sag T-339/03, Clotuche mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis.

3. Den omstændighed, at en afgørelse er retsstridig eksempelvis som følge af en begrundelsesmangel, er ikke tilstrækkelig til, at Fællesskabet ifalder erstatningsansvar uden for kontraktforhold for ulovlige retsakter, som dets organer har udstedt, da dette forudsætter, at en række kumulative betingelser er opfyldt vedrørende retsstridigheden af den adfærd, som den sagsøgte institution hævdes at have udvist, eksistensen af det hævdede tab og årsagsforbindelsen mellem den anfægtede adfærd og det påberåbte tab.

Den ikke-økonomiske og angiveligt »eksistentielle« karakter af den skade, der angiveligt er lidt, kan ikke give anledning til, at den bevisbyrde, der påhviler sagsøgeren med hensyn til eksistensen og omfanget af skaden, vendes om. Fællesskabet ifalder nemlig kun ansvar, såfremt det er lykkedes for sagsøgeren at godtgøre, at han er blevet forvoldt skade.

(jf. præmis 66 og 67)

Henvisning til: Retten, 9. november 2004, sag T-116/03, Montalto mod Rådet, Sml. Pers. I-A, s. 339, og II, s. 1541, præmis 126 og den deri nævnte retspraksis, Retten, 8. juni 2006, sag T-156/03, Pérez-Díaz mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 135, og II-A-2, s. 649, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis.

4. Det fremgår af artikel 11, stk. 2, i bilag I til statutten for Domstolen, at appel ikke kan iværksættes alene til forandring af afgørelse om sagsomkostninger eller disses størrelse. Det følger heraf, at såfremt alle de øvrige anbringender under en appelsag iværksat til prøvelse af en afgørelse fra Personaleretten forkastes, må en påstand om, at Personalerettens afgørelse vedrørende sagsomkostningerne er retsstridig, forkastes.

(jf. præmis 84)

Henvisning til: Domstolen, 26. maj 2005, sag C-301/02 P, Tralli mod ECB, Sml. I, s. 4071, præmis 88 og den deri nævnte retspraksis.