Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Annullationssoegsmaal ° retlig interesse i soegsmaal ° soegsmaal til proevelse af en tilbagekaldt retsakt ° virkningerne af henholdsvis tilbagekaldelse og annullation

(EOEF-traktaten, art. 174 og 176)

2. Annullationssoegsmaal ° fysiske eller juridiske personer ° retsakter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt ° Kommissionens beslutning med hjemmel i direktiv 90/425 og rettet til medlemsstaterne om forbud mod eller saerlige betingelser for eksport af en bestemt dyreart fra visse medlemsstater ° erhvervsdrivende i den paagaeldende branche og foreninger, som de er medlemmer af

(EOEF-traktaten, art. 173, stk. 2; Raadets direktiv 90/425)

3. Erstatningssoegsmaal ° selvstaendig karakter i forhold til annullationssoegsmaal ° krav om udtoemning af de nationale retsmidler ° undtagelser ° ikke muligt at opnaa erstatning for den nationale ret, naar tabet forvoldes af faellesskabsinstitutionerne

(EOEF-traktaten, art. 178)

4. Ansvar uden for kontraktforhold ° betingelser herfor ° generel retsakt, der bygger paa oekonomisk-politiske valg ° Kommissionens beslutning med hjemmel i artikel 10, stk. 3 og 4, i direktiv 90/425 om forbud mod eller saerlige betingelser for eksport af en bestemt dyreart fra visse medlemsstater ° tilstraekkelig kvalificeret kraenkelse af en trinhoejere retsregel til beskyttelse af borgerne

(EOEF-traktaten art. 43 og art. 215, stk. 2; Raadets direktiv 90/425, art. 10, stk. 3 og 4)

5. Ansvar uden for kontraktforhold ° betingelser herfor ° generel retsakt, der bygger paa oekonomisk-politiske valg ° tilstraekkelig kvalificeret kraenkelse af en trinhoejere retsregel til beskyttelse af borgerne ° forbud mod eller restriktioner for eksport af en dyreart fra visse medlemsstater for at undgaa smittespredning ° proportionalitetsprincippet, ligebehandlingsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ° tilsidesaettelse ° foreligger ikke ° ansvar ikke ifaldet

(EOEF-traktaten, art. 215, stk. 2; Raadets direktiv 90/425, art. 10, stk. 3 og 4; Kommissionens beslutning 93/128 og 93/177)

Sammendrag

1. En sagsoeger kan have retlig interesse i at anlaegge annullationssoegsmaal til proevelse af en tilbagekaldt retsakt, da tilbagekaldelsen ikke har de samme retsvirkninger som en eventuel annullation foretaget af Retten. En tilbagekaldelse af en retsakt, der er udstedt af en institution, er nemlig ikke en anerkendelse af, at retsakten har vaeret ulovlig, og den har virkning ex nunc, hvorimod annullation har virkning ex tunc. Desuden er den institution, fra hvilken retsakten hidroerer, naar en retsakt annulleres i medfoer af traktatens artikel 176 forpligtet til at gennemfoere de noedvendige foranstaltninger til dommens opfyldelse, hvilket kan indebaere en genoprettelse af situationen for at ophaeve retsaktens virkninger eller afkald paa at vedtage en tilsvarende retsakt.

2. Et annullationssoegsmaal til proevelse af en beslutning, som er truffet af Kommissionen med hjemmel i direktiv 90/425 vedroerende sundhedskontrol inden for samhandelen i Faellesskabet med visse dyr og rettet til medlemsstaterne, hvorved eksport af en dyreart fra visse medlemsstater forbydes, eller det paalaegges disse stater at foretage saerlig veterinaerkontrol, skal afvises, for saa vidt det anlaegges af erhvervsdrivende, som i de paagaeldende medlemsstater forhandler eller eksporterer de omhandlede dyrearter.

Disse erhvervsdrivende er nemlig ikke ramt af en saadan beslutning paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, som adskiller dem fra alle andre, saaledes at de kan anses for individuelt beroert i traktatens artikel 173, stk. 2' s forstand. For det foerste bevirker det forhold, at deres antal og identitet haevdes allerede at have vaeret kendt, foer beslutningen blev truffet, ikke, at de er individuelt beroert. For det andet kan de ikke paaberaabe sig det forhold, at de har deltaget i eller skulle have deltaget i den proces, som foerte til vedtagelsen af den omhandlede beslutning, idet de erhvervsdrivende ikke har ret til at blive hoert, naar Kommissionen i medfoer af det naevnte direktiv vedtager beskyttelsesforanstaltninger, og deres situation ikke aendres, blot fordi de over for Kommissionen har kritiseret den trufne beslutning. Endelig var Kommissionen ikke forpligtet til at tage hensyn til beslutningens retsvirkninger i forhold til dem.

Et soegsmaal til proevelse af samme beslutning anlagt af en forening, hvoraf de naevnte erhvervsdrivende er medlemmer, maa ligeledes afvises, naar foreningen ikke kan paavise, at den har en selvstaendig retlig interesse, som kunne skyldes den stilling som forhandlingsorgan, foreningen har indtaget over for Kommissionen, eller at foreningen kan goere gaeldende, at den har handlet paa vegne af sine medlemmer, som selv havde ret til at anlaegge sagen.

3. Erstatningssoegsmaalet er et selvstaendigt retsmiddel med saerlig funktion i forhold til andre retsmidler i henhold til traktaten.

Et erstatningssoegsmaal skal kun afvises, fordi de nationale retsmidler ikke er udtoemt, saafremt de personer, som haevder at vaere paafoert et tab paa grund af retsakter fra Faellesskabets institutioner, er sikret effektiv retsbeskyttelse gennem de nationale retsmidler. Dette er ikke tilfaeldet, naar den paastaaede ulovlighed ikke hidroerer fra et nationalt organ, men fra en faellesskabsinstitution. Der foreligger nemlig i saa fald et tab, som maa tilskrives Faellesskabet, og som, da Faellesskabets retsinstanser har enekompetence til at tilkende erstatning for et saadant tab, ikke kan sikres genoprettet gennem nationale retsmidler.

4. Faellesskabet kan, naar der er tale om generelle retsakter, bl.a. af oekonomisk-politisk karakter, kun ifalde ansvar uden for kontraktforhold, saafremt der foreligger en kraenkelse af en trinhoejere retsregel til beskyttelse af private. Hvis institutionen har udstedt retsakten under udoevelse af en vid skoensbefoejelse, kraeves det desuden ° for at Faellesskabet kan ifalde erstatningsansvar ° at overtraedelsen er tilstraekkeligt kvalificeret, dvs. at den er aabenbar og grov.

Dette er netop tilfaeldet, naar erhvervsdrivende vil drage Faellesskabet til ansvar i et tilfaelde, hvor Kommissionen inden for den faelles landbrugspolitik har udnyttet den befoejelse, som tilkommer den i medfoer af artikel 10, stk. 3 og 4, i direktiv 90/425, til ved en beslutning rettet til medlemsstaterne at forbyde eller stille saerlige betingelser for eksport af en dyreart fra visse medlemsstater.

Proportionalitetsprincippet, forbuddet mod magtfordrejning, ligebehandlingsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retten til kontradiktion er trinhoejere retsregler til beskyttelse af private.

5. Hverken beslutning 93/128, som forbyder eksport af en dyreart fra visse medlemsstater, eller beslutning 93/177, som opstiller saerlige betingelser for denne eksport, kan medfoere, at Faellesskabet ifalder ansvar over for de erhvervsdrivende, som i de omhandlede medlemsstater forhandler eller eksporterer de paagaeldende dyrearter, og i forhold til hvem beslutningernes vedtagelse ikke er en aabenbar og grov tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, ligebehandlingsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

Dels har Kommissionen nemlig ikke aabenbart og groft tilsidesat proportionalitetsprincippet ved ° under tvingende omstaendigheder, hvor der er opstaaet en farlig sygdom, som i betragtning af den betydelige eksport let vil kunne spredes til andre medlemsstater, og hvor der er risiko for, at visse medlemsstater ensidigt traeffer beskyttelsesforanstaltninger ° med henblik paa at beskytte menneskers og dyrs sundhed at vedtage beslutning 93/123, som skulle gaelde i en begraenset periode, og dernaest beslutning 93/177, som tillod genoptagelse af eksporten.

Dels har Kommissionen ikke tilsidesat ligebehandlingsprincippet, da forholdene i de medlemsstater, hvis eksport de naevnte beslutninger var rettet imod, ikke kunne sammenlignes med forholdene i de andre medlemsstater.

Endelig kunne de erhvervsdrivende, som blev forhindret i at drive virksomhed, ikke med rette forvente, at Kommissionen i den situation, hvori den befandt sig, ikke ville traeffe foranstaltninger som de omhandlede.