17

I den foreliggende sag opregnede appelkammeret i den anfægtede afgørelse følgende beviselementer: to markedsanalyser vedrørende Frankrig (2008) og Sverige (2011), femten afgørelser truffet af nationale varemærkekontorer – dvs. tre fra l’Urząd Patentowy Rzeczypospolitej Polskiej (det polske patentkontor), fire fra l’Institut national de la propriété industrielle (INPI) (den franske myndighed, der er kompetent til at registrere varemærker), en fra Instituto nacional da propriedade industrial (INPI) (den nationale myndighed for industriel ejendomsret i Portugal) og syv fra Oficina Española de Patentes y Marcas (det spanske patent- og varemærkekontor) samt dom af 7. november 2013, Budziewska mod KHIM – Puma (springende kattedyr) (T-666/11, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:584). Appelkammeret konstaterede, at markedsanalysen vedrørende Sverige ikke var relevant, for så vidt som indsigelsen ikke var støttet på ældre rettigheder i Sverige og markedsanalysen vedrørende Frankrig ikke var blevet indgivet på behandlingssproget, der var engelsk, i strid med regel 19, stk. 1, 3 og 4, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/65 af 13. december 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT 1995, L 303, s. 1). Appelkammeret anførte, at sidstnævnte markedsanalyse derudover var blevet gennemført 5 år før indgivelsen af varemærkeansøgningen, at det var svært at vide, på hvilket grundlag markedsanalysen var blevet gennemført, og hvilke varer det påståede renommé vedrørte. Tilsvarende anførte appelkammeret, at to ud af de tre afgørelser truffet af det polske patentkontor og afgørelserne fra det spanske patent- og varemærkekontor ikke var blevet oversat til behandlingssproget og derfor måtte forkastes. Hvad angår afgørelsen fra 2008 truffet af det polske patentkontor og afgørelserne fra det franske INPI, der var blevet oversat, konstaterede appelkammeret, at det var svært at vide, hvilke beviselementer disse nationale kontorer havde baseret sig på med henblik på at fastslå, at de ældre varemærker havde renommé. Appelkammeret oplyste f.eks., at afgørelsen truffet af det franske INPI den 13. november 2012 alene henviste til dokumenter, der var fremlagt med henblik på at dokumentere, at det ældre varemærkes figurative bestanddel – bestående af gengivelsen af en puma – var vitterligt kendt af kundekredsen inden for tøjsektoren, men at det var umuligt at efterprøve, om denne udtalelse var korrekt uden de beviser for renomméet, der var blevet fremlagt i forbindelse med den nationale sag. Appelkammeret bemærkede i denne forbindelse om, at det skulle bedømme renomméet på grundlag af de beviser, som indsigeren havde fremlagt i henhold til regel 19, stk. 1 og 4, i forordning nr. 2868/95, og understregede, at dokumenter fremlagt i forbindelse med andre sager alene kunne tages i betragtning, såfremt de specifikt blev nævnt og identificeret af den part, der påberåber sig dem. Endelig bemærkede appelkammeret om, at lovligheden af EUIPO’s afgørelser under alle omstændigheder udelukkende skulle vurderes på grundlag af forordning nr. 207/2009, således som den er fortolket af Unionens retsinstanser, og ikke på grundlag af EUIPO’s eller de nationale kontorers tidligere afgørelsespraksis. Afslutningsvis konkluderede appelkammeret, at beviserne i deres helhed var utilstrækkelige til at godtgøre de ældre varemærkers renommé i forhold til de pågældende varer i nogen som helst medlemsstat.