Hvad angår kravet om at angive den dato, hvor leveringen af ydelserne blev foretaget eller afsluttet, gør dette krav det muligt at kontrollere, hvornår afgiftspligten indtræder, og dermed at fastslå, hvilke afgiftsbestemmelser der finder tidsmæssig anvendelse på den transaktion, som fakturaen vedrører. En faktura, som alene indeholder oplysningen »juridiske tjenesteydelser leveret i perioden frem til i dag« uden herved at præcisere afregningsperiodens begyndelsestidspunkt, opfylder dermed ikke de betingelser, der kræves i medfør af artikel 226, nr. 7), i direktiv 2006/112.

Hvad angår kravet om at angive omfanget og arten af de leverede tjenesteydelser synes oplysningen »juridiske tjenesteydelser« ikke at angive arten af de omhandlede tjenesteydelser på tilstrækkeligt detaljeret vis. Denne oplysning er derudover så generel, at den ikke synes at redegøre for omfanget af de leverede tjenesteydelser. Denne oplysning opfylder derfor ikke a priori de betingelser, som kræves i medfør af artikel 226, nr. 6), i direktiv 2006/112.

I denne henseende er formålet med de oplysninger, der obligatorisk skal anføres på en faktura, at gøre det muligt for skattemyndighederne at kontrollere, om skyldig afgift er betalt, og i givet fald at efterprøve, om der består en ret til fradrag af merværdiafgift. Det er derfor i lyset af dette formål, at det skal undersøges, om fakturaer opfylder kravene i artikel 226, nr. 6) og 7), i direktiv 2006/112.

Artikel 226 i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at fakturaer, der alene indeholder oplysningen »juridiske tjenesteydelser leveret fra [en given dato] og frem til i dag« ikke a priori opfylder kravene i artikel 226, nr. 6), og at fakturaer, der alene indeholder oplysningen »juridiske tjenesteydelser leveret i perioden frem til i dag« a priori hverken opfylder kravene i artikel 226, nr. 6) eller nr. 7), hvilket det imidlertid tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

Artikel 178, litra a), i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de nationale skattemyndigheder kan afslå at indrømme ret til fradrag af merværdiafgift (moms) alene af den grund, at den afgiftspligtige person er i besiddelse af en faktura, som ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i direktivets artikel 226, nr. 6) og 7), selv om myndighederne råder over alle de oplysninger, der er nødvendige for at efterprøve, om de materielle betingelser for at udøve fradragsretten er opfyldt.

Det grundlæggende princip om momsens neutralitet kræver nemlig, at der indrømmes fradrag for indgående moms, hvis de materielle betingelser herfor er opfyldt, selv om de afgiftspligtige ikke måtte have opfyldt visse formelle betingelser. Når afgiftsmyndighederne er i besiddelse af de nødvendige oplysninger for at kunne fastslå, at de materielle betingelser er opfyldt, kan de følgelig ikke med hensyn til den afgiftspligtige persons ret til at fradrage denne afgift stille supplerende betingelser, der kan medføre, at udøvelsen af denne ret bortfalder. I denne henseende kan skattemyndighederne ikke begrænse sig til kun at undersøge selve fakturaen. De skal ligeledes tage hensyn til supplerende oplysninger fremlagt af den afgiftspligtige person. Denne konstatering bekræftes af artikel 219 i direktiv 2006/112, som sidestiller ethvert dokument eller enhver meddelelse, der specifikt og utvetydigt ændrer og henviser til den oprindelige faktura, med en faktura.

(jf. præmis 42, 44 og 49 samt domskonkl.)