I nærværende sag er der fremsat en række påstande — specielt vedrørende, indplacering, efterbetaling af forfaldne beløb, anerkendelse af krav på pension og regulering af sagsøgerens forhold i forsikringsmæssig henseende — som en ansat gør gældende mod Kommissionen. På dette trin af sagen drejer det sig imidlertid kun om at tage stilling til, om den af sagsøgte fremsatte afvisningspåstand er begrundet; det er dette spørgsmål, jeg skal beskæftige mig med i nærværende forslag.

Lad mig indledningsvis give en kort fremstilling af sagens faktiske omstændigheder.

Sagsøgeren, Maria Mascetti, der har været ansat ved Det fælles Forskningscenter i Ispra siden 1961, forlod den 18. november 1974 sin arbejdsplads, efter at de italienske myndigheder havde rejst straffesag mod hende for en påstået politisk lovovertrægelse, og fordi hun ville unddrage sig den over hende afsagte fængslingskendelse. Administrationen fandt hendes udeblivelse retmæssig, for så vidt angik perioden 18. november — 14. december 1974, idet hun ikke havde opbrugt sin resterende årlige ferie for 1974, men for så vidt angår tiden efter 14. december 1974 fandt man hendes udeblivelse ubeføjet og suspenderede derfor udbetalingen af hendes løn ved skrivelse af 9. januar 1975. I skrivelse, som tilstilledes centrets ledelse den 30. januar 1975, anmodede Mascetti om tjenestefrihed af personlige årsager; som følge af administrationens afvisning af denne anmodning, anfægtede hun først denne negative afgørelse ved en klage og derefter ved et sagsanlæg. I Domstolens dom af 16. december 1976 (sag 2/76, Sml. 1976, s. 1975) fik hun ikke medhold i sin påstand, idet Domstolen fastslog, at administrationen har et omfattende frit skøn ved dens vurdering af de ansattes anmodninger om tjenestefrihed af personlige årsager.

Ledelsen af centret i Ispra anmodede i skrivelse af 23. marts 1977 Mascetti om inden for en frist af 6 måneder at indgå en kontrakt som midlertidigt ansat med indplacering i kategori C, lønklasse 1, løntrin 7, med ikrafttræden den 30. oktober 1976 og med henblik på »udførelse af funktioner som chefsekretær«. Dette tilbud blev fremsat i medfør af overgangsbestemmelserne i Rådets forordning nr. 2615 af 21 oktober 1976, hvori det blandt andet var fastsat, at de pr. 30. oktober 1976 ansatte ved forskningscentrene skulle tilbydes kontrakter om midlertidig ansættelse. I skrivelse af 2. juli s.a. meddelte Mascetti centrets ledelse, at hun accepterede kontraktstilbuddet; i en ny skrivelse af 5. august meddelte hun administrationen, at hun ikke ville kunne komme til stede personligt i Ispra for at skrive under, idet hun ikke »frit kunne færdes på italiensk territorium«. Centrets ledelse meddelte hende derefter i skrivelse af 10. oktober, at kontrakten skulle underskrives på tjenestestedet med »en samtidig tiltrædelse af tjenesten«.

I sin svarskrivelse af 14. november 1977 krævede sagsøgeren »udbetalt be beløb (hun havde til gode) som følge af ophævelsen af kontrakten om midlertidig ansættelse«, og at man fremsendte en ny ansættelseskontrakt til underskrift, samt at man anerkendte, at artikel 88 i vedtægten for tjenestemænd (der regulerer suspensionen af de ansatte, mod hvem der er rejst straffesag) kan anvendes analogt i hendes tilfælde med »udbetaling af de forfaldne tilgodehavender og samtlige de beløb, hun har til gode for hver måned fra suspensionen af (hendes) vederlag« til datoen for anmodningen. I skrivelse af 15. februar 1978 fornyede administrationen sin anmodning til Mascetti om at indgå kontrakt (som midlertidigt ansat), så snart hun »så sig i stand til at opfylde den korrekt«; med hensyn til godskrivning af anciennitet, som hun havde erhvervet i kraft af sit arbejde som ansat ved forskningscentret indtil den 10. december 1974, meddelte man hende, at der var truffet de nødvendige forholdsregler med henblik på betaling i den forbindelse. I en ny skrivelse af 15. november 1978 meddelte administrationen hende desuden, at »socialforsikringsbedragene til INPS og INAM i Varese (var blevet) betalt indtil den 31. december 1974«.

I mellemtiden frifandt Corte d'assise di Roma ved dom af 14. juli 1978 sagsøgeren for samtlige tiltalepunkter, således at hun kunne genoptage sit arbejde ved centret i Ispra den 6. november 1978. Den 30. november underskrev hun på centrets kontor en første ansættelseskontrakt som midlertidigt ansat, som (i artikel 3) fastsatte hendes indplacering i kategori C, lønklasse 1, løntrin 6, og hvor hendes anciennitet inden for lønklassen regnedes fra 1. december 1978, og ancienniteten inden for løntrinnet fra 1. september 1977. Sagsøgeren gjorde indsigelse mod denne klausul; administrationen accepterede derpå at udarbejde en ny kontrakt, som hun underskrev den 24. april 1979, og hvorefter hun blev indplaceret på løntrin 7 fra den 1. november 1977 og blev indrømmet anciennitet inden for lønklassen fra den 30. oktober 1976.

For at forstå begrundelsen for denne indplacering, skal det bemærkes — som jeg allerede har anført — at nævnte forordning fra Rådet nr. 2615/76, bestemmer, at de ansatte ved forskningscentrene (som Mascetti) skal ansættes midlertidigt, og at ancienniteten for det således ansatte personale skal beregnes under hensyn til det antal tjenesteår, de pågældende har haft som ansatte ved forskningscentrene (artikel 2, stk. 4).

Imidlertid indgav Mascetti endog efter den anden kontrakt en begæring om ændring; i skiveise af 26. maj 1979 påstod hun, at ancienniteten inden for løntrin 7 skulle regnes fra 1. oktober 1975 og ikke fra 1. november 1977, og hun begærede en tilsvarende ændring af kontrakten. I skiveise af 10. august 1979 fastslog administrationen igen, at hendes anciennitet inden for løntrin 7 skulle regnes fra 1. november 1977, idet man henviste til en udtalelse om spørgsmålet fra den juridiske tjeneste af 26. juli 1979, hvorefter »ancienniteten inden for løntrinnet, som var erhvervet pr. 30. oktober 1976, først atter kunne løbe fra tidspunktet for den faktiske genoptagelse af... funktionerne, det vil sige fra december 1978« (administrationen tilstillede sagsøgeren en kopi af denne udtalelse den 2. oktober 1979).

Endelig rettede Mascetti den 7. november 1978 endnu en gang henvendelse til administrationen og krævede : a) retablering af hendes karriere i dens fulde omfang, uden afbrydelse, og med godskrivning af de stigninger i løntrin, der finder sted hver andet år; b) udbetaling af alle de lønbeløb, der var forfaldne under hendes fravær; c) udbetaling af alle de socialforsikringsbidrag, hvoraf betalingen blev suspenderet den 31. december 1974; d) udbetaling af differencen i forhold til den aldersgodtgørelse, hun havde erhvervet ret til som ansat ved forskningscentret, hvilken difference hun må have til gode, fordi der ikke ved beregningen af godtgørelsen var taget hensyn til tjenestetiden fra 10. december 1974 til 30. oktober 1976. Da hun ikke fik svar på denne skrivelse, anlagde hun den 13. juni 1980 sag mod Kommissionen (som Det fælles Forskningscenter i Ispra hører under) med påstand om: a) annullation af Kommissionens afvisning af i enhver henseende at anerkende den periode, hvori sagsøgeren har været tvunget til fravær, som fuldgyldig tjenesteperiode«, og b) at det statueres, at Kommissionen er forpligtet til at retablere (sagsøgerens) karriere... samt udbetale samtlige heraf følgende ydelser som allerede angivet« i klagen af 7. november 1979.

Som jeg allerede tidligere har nævnt, har Kommissionen ved sagens start påstået dagen afvist, og Domstolen har besluttet at tage særskilt stilling til dette spørgsmål inden behandlingen af realiteten.