Sag C-194/01

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Republikken Østrig

»Traktatbrud – direktiv 75/442/EØF – begrebet affald – europæisk affaldskatalog – direktiv 91/689/EØF – liste over farligt affald«

Sammendrag af dom

1. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – bevisbyrde, der påhviler Kommissionen – formodninger – ulovlig

(Art. 226 EF)

2. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – nødvendigheden af en fuldstændig gennemførelse – nationale regler, som overflødiggør gennemførelsen ved særlige lovgivnings- eller administrative foranstaltninger – lovlig – betingelser

3. Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af forpligtelser i henhold til en beslutning eller et direktiv – anbringender, medlemsstaten fremfører til sit forsvar – anfægtelse af beslutningens eller direktivets lovlighed – afvisning

(Art. 230 EF)

1. Under en traktatbrudssag påhviler det Kommissionen at godtgøre, at det hævdede traktatbrud foreligger. Det er Kommissionen, der skal fremlægge den dokumentation for Domstolen, som er nødvendig for, at denne kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud, og Kommissionen kan ikke herved påberåbe sig nogen formodning.

Kommissionen opfylder ikke denne forpligtelse, såfremt den med hensyn til en national ordning for katalogisering af affald, som er forenelig med fællesskabslovgivningens ordning, alene til støtte for sit anbringende om, at den pågældende medlemsstat ikke har gennemført fællesskabslovgivningen korrekt, påberåber sig forskelle mellem de to ordninger uden at godtgøre, at de konstaterede forskelle kan være til skade for de pågældende erhvervsdrivendes interesser og være i strid med retssikkerhedsprincippet.

(jf. præmis 34, 47 og 48)

2. Hver af de medlemsstater, som et direktiv er rettet til, er forpligtet til inden for sin nationale retsorden at træffe alle foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre direktivet fuld virkning i overensstemmelse med dets formål.

Forpligtelsen til at sikre direktivet fuld virkning i overensstemmelse med dets formål kan ikke fortolkes således, at medlemsstaterne er fritaget for at vedtage gennemførelsesforanstaltninger, når de finder, at deres nationale bestemmelser er bedre end de pågældende fællesskabsbestemmelser, og at de nationale regler derfor er bedre egnet til at sikre opfyldelsen af direktivets formål. Nationale regler kan kun overflødiggøre gennemførelsen af direktivet ved særlige lovgivnings- eller administrative foranstaltninger, såfremt disse regler effektivt sikrer, at de nationale myndigheder anvender direktivet fuldt ud, og – i tilfælde, hvor den pågældende direktivbestemmelse har til formål at tildele private rettigheder – såfremt retsstillingen i henhold til de nationale gennemførelsesbestemmelser er tilstrækkelig præcis og klar, og de berettigede er i stand til at erhverve sig fuldt kendskab til deres rettigheder og forpligtelser og til i givet fald at påberåbe sig dem ved de nationale domstole.

(jf. præmis 38 og 39)

3. En medlemsstat kan ikke under en traktatbrudssag, der er anlagt på grund af manglende gennemførelse af en beslutning eller tilsidesættelse af et direktiv, som er rettet til den, gøre gældende, at direktivet eller beslutningen er ulovlig.

(jf. præmis 41)