Forslag til afgørelse fra generaladvokat Vilaça fremsat den 4. februar 1987. - FABRIQUE DE FER DE CHARLEROI S. A. OG DILLINGER HUETTENWERKE AG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - EKSF - TILLAEGSKVOTER. - FORENEDE SAGER 351 OG 360/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 03639



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . To virksomheder inden for jern - og staalindustrien - en belgisk, Fabrique de fer de Charleroi SA, og en tysk, Dillinger Huettenwerke AG - har nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning nr . 2760/85/EKSF af 30 . september 1985 ( 1 ), hvorved der blev indsat en artikel 14*D i beslutning nr . 234/84/EKSF af 31 . januar 1984 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern - og staalindustrien ( 2 ).

2 . Artikel 14 D er saalydende :

"Kommissionen kan tildele en yderligere tillaegskvota paa hoejst 25.000 tons pr . kvartal til en virksomhed :

3 . - som er den eneste jern - og staalvirksomhed i det land, hvori den er beliggende;

4 . - som er udsat for usaedvanlige vanskeligheder, selv efter at have faaet tildelt et kvotetillaeg i henhold til bestemmelserne i artikel 14;

5 . - som ikke har modtaget stoette i henhold til bestemmelserne i Kommissionens beslutning nr . 1018/85/EKSF ".

A - Soegsmaalets genstand

6 . Begge sagsoegerne har i replikken udvidet paastanden, saaledes at der tillige paastaas annullation af artikel 14 C i Kommissionens beslutning nr . 3485/85/EKSF af 27 . november 1985 ( 3 ), hvorved overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter blev forlaenget for yderligere to aar . Denne beslutnings artikel 14 C svarer til artikel 14 D i beslutning nr . 2760/85/EKSF, bortset fra at den tredje betingelse, der er fastsat i sidstnaevnte beslutning, blev ophaevet .

7 . Efter sagsoegernes opfattelse er der blot tale om, at ordningen i henhold til den tidligere artikel 14 D er viderefoert eller opretholdt, dog saaledes at man har lempet betingelserne for anvendelsen af ordningen paa en maade, der kan foere til endnu mere omfattende konkurrenceforvridninger til skade for de virksomheder, der herved forskelsbehandles; det er nemlig ikke laengere udelukket at tildele en tillaegskvote, naar den paagaeldende virksomhed har modtaget stoette, et forhold der efter den tidligere ordning var til hinder for et kvotetillaeg .

8 . Fabrique de fer de Charleroi har under henvisning til EKSF-Traktatens artikel 58, stk . 3, haevdet den opfattelse, at der ikke er tale om en egentlig "forlaengelse" af systemet for produktionskvoter, men om en aendring heraf .

9 . Kommissionen har paastaaet denne supplerende paastand afvist, idet soegsmaalets genstand herved efter Kommissionens opfattelse udvides, saaledes at der rejses spoergsmaal om de former for stoette, der er tilladt i henhold til den nye artikel 14 C, og dermed om omfanget af de yderligere konkurrenceforvridninger, som bestemmelsen maatte affoede .

10 . Jeg er af den opfattelse, at sagsoegernes paastand kan antages til paadoemmelse .

11 . Det er min opfattelse, at der med dommen i Alpha Steel-sagen ( 4 ) - der ganske vist drejer sig om en individuel beslutning - er fastslaaet nogle generelle grundsaetninger vedroerende retsplejehensyn og procesoekonomiske hensyn, der ogsaa boer finde anvendelse her . Det ville stride mod disse principper at henvise sagsoegerne til at indbringe et nyt soegsmaal til proevelse af en bestemmelse, der under sagen er traadt i stedet for den tidligere gaeldende, og som i det vaesentlige opretholder samme ordning, og dermed i det hoejeste kan give anledning til, at de oprindelige anbringender tilpasses, henholdsvis suppleres .

B - De trufne beslutninger som led i kvotesystemet

12 . Krisen inden for jern - og staalindustrien, der gjorde sig markant gaeldende fra 1975, foranledigede Kommissionen til at gribe ind - i foerste omgang indirekte - med henblik paa at bekaempe virkningerne af den strukturbetingede overkapacitet i produktionssektoren . I perioden juli 1977-juni 1980 opstillede Kommissionen foelgelig leveringsprogrammer, som virksomhederne anmodedes om at overholde . Disse indirekte indgreb viste sig imidlertid utilstraekkelige, og Kommissionen vedtog derfor i henhold til EKSF-Traktatens artikler 47 og 58 beslutning nr . 2794/80/EKSF af 31 . oktober 1980, hvorved der indfoertes et produktionskvotesystem med virkning fra den 31 . oktober 1980 . Dette kvotesystem blev forlaenget og aendret flere gange, bl.a . ved beslutning nr . 234/84/EKSF og senest ved beslutning nr . 3485/85/EKSF .

13 . Ved artikel 14 i beslutning nr . 234/84/EKSF - bestemmelsen er senere aendret ved beslutning nr . 1243/85/EKSF og 2760/85/EKSF - blev der givet hjemmel til at forhoeje produktionskvoterne samt de kvoter, der kan leveres paa det faelles marked, i de tilfaelde, hvor virksomhederne maatte blive ramt af usaedvanlige vanskeligheder som foelge af stoerrelsen af den for et kvartal fastsatte reduktionssats for en bestemt produktgruppe . Artikel 14 fastsatte tillige kriterierne for fastsaettelsen af disse kvoteforhoejelser .

14 . Kommissionen fandt imidlertid ved forskellige lejligheder, at der ikke paa grundlag af disse kriterier i alle tilfaelde kan tages hensyn til de saerlige omstaendigheder hos virksomhederne under kvotesystemet, saaledes at de saettes i stand til at overvinde de vanskeligheder, som systemet indebaerer for dem, eller - i det mindste - saaledes at man i videre omfang kan naa ordningens maal og samtidig tage hensyn til eventuelle saertilfaelde . Kommissionen har af denne grund givet en raekke supplerende bestemmelser til artikel 14 i beslutning nr . 234/84/EKSF, bl.a . ved indsaettelsen af en artikel 14 D, der har fastsat de nye kriterier, hvorefter der under de i bestemmelsen angivne betingelser kan tildeles en virksomhed en tillaegskvote ud over den allerede forhoejede kvote . Ved beslutning nr . 3485/85/EKSF ophaevedes som naevnt en af de betingelser, som virksomhederne efter den tidligere artikel 14 D skulle opfylde for at faa tildelt tillaegskvoten .

C - Beslutningernes karakter og spoergsmaalet om soegsmaalenes antagelse til paadoemmelse

15 . a)*Hverken beslutning nr . 2760/85/EKSF eller beslutning nr . 3485/85/EKSF er rettet til bestemte, individuelt angivne adressater, men er tvaertimod formuleret generelt og abstrakt .

16 . Sagsoegerne - navnlig sagsoegeren i sag 360/85 - goer imidlertid gaeldende, at begge de anfoerte beslutninger, saavel ved artikel 14 D som ved den efterfoelgende artikel 14 C, reelt daekker over en individuel beslutning, hvormed man tilsigtede at hjaelpe den danske virksomhed Det Danske Staalvalsevaerk ( DDS ), den eneste virksomhed, der efter sagsoegernes opfattelse kunne faa fordel af ordningen i denne bestemmelse .

17 . De i EKSF-Traktaten opstillede betingelser for, at annullationssoegsmaal, hvorunder juridiske personer anfaegter Kommissionens beslutninger, kan antages til realitetsbehandling - betingelserne afviger fra formalitetsbetingelserne i henhold til EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2 - er forskellige, alt efter om der er tale om generelle eller individuelle beslutninger .

18 . Som bekendt har alene virksomheder og organisationer befoejelse til at rejse saadanne soegsmaal .

19 . De omhandlede virksomheder og organisationer kan imidlertid kun anfaegte individuelle beslutninger ( og henstillinger ), der angaar dem, eller generelle beslutninger ( og henstillinger ), som de finder indebaerer magtfordrejning i forhold til dem ( EKSF-Traktatens artikel 33, stk . 2 ).

20 . Domstolen har tidligere praeciseret, under hvilke betingelser disse krav kan anses for opfyldt .

21 . For saa vidt angaar individuelle beslutninger, kraeves det ikke, at de er stilet til sagsoegeren, men det er tilstraekkeligt, at de - om end adresseret til en anden - beroerer sagsoegerens interesser (" der angaar dem ") paa en saadan maade, at denne kan godtgoere at have en virkelig interesse i, at beslutningen annulleres, uden at det herved kraeves, at virksomheden er den eneste - eller naesten den eneste - der beroeres . ( 5 )

22 . Med hensyn til generelle beslutninger fastsaetter EKSF-Traktatens artikel 33, stk . 2, to formalitetsbetingelser .

23 . Den foerste - men ogsaa tilstraekkelige - betingelse er, at sagsoegeren udtrykkeligt goer gaeldende, at der foreligger magtfordrejning, samt til stoette herfor anfoerer tungtvejende grunde; det er herved tilstraekkeligt, at beviset i saa henseende foeres i forbindelse med realitetsforhandlingerne i sagen ( 6 ).

24 . For det andet forudsaettes det, at magtfordrejningen beroerer sagsoegeren . Domstolen ses at fortolke denne bestemmelse rimeligt vidt; den kraever ikke, at der er tale om en "uaegte" generel beslutning, hvorved man bevidst daekker over en individuel beslutning; soegsmaal vedroerende anfaegtelse af beslutninger, der reelt og formelt er generelle, vil af Domstolen blive antaget til paadoemmelse, saafremt sagsoegeren er genstand for eller i det mindste offer for den paastaaede magtfordrejning ( 7 ).

25 . I de domme af nyere dato, som Domstolen har afsagt i de forenede sager 140, 146, 221 og 226/82 ( 8 ) og i Finsider-sagen ( 9 ), hvor soegsmaalene fandtes at kunne admitteres, ses den omhandlede betingelse at vaere fortolket paa ikke-restriktiv vis .

26 . Ifoelge Domstolen ( 10 ) beror sondringen mellem en individuel og en generel beslutning ikke paa den anfaegtede retsakts form, men paa dens indhold og raekkevidde . Som fastslaaet af Domstolen er der tale om en sondring, der ikke alene er relevant for spoergsmaalet, om et soegsmaal kan antages til paadoemmelse, men tillige med henblik paa afgraensningen af de argumenter, som sagsoegeren overhovedet kan goere gaeldende til stoette for den nedlagte paastand .

27 . I den foreliggende sag goer begge sagsoegerne gaeldende, at de anfaegtede beslutninger er behaeftet med magtfordrejning . Kommissionen har - efter sagsoegernes opfattelse - ved at aabne mulighed for, at der ud over kvoteforhoejelsen kan gives en tillaegskvote til virksomheder, der opfylder de i artikel 14 D ), senere 14*C ), angivne betingelser, ikke soegt at virkeliggoere EKSF-Traktatens maal, navnlig opretholdelsen af det faelles marked for staal i en krisesituation, men har derimod oensket at tildele den danske staalvirksomhed DDS en yderligere kvote .

28 . Ifoelge sagsoegerne har Kommissionen foelgelig oensket at regulere et konkret tilfaelde under daekke af en beslutning, som den har formuleret generelt og abstrakt .

29 . Som bevis for dette anbringende har sagsoegerne anfoert, at den danske virksomhed er den eneste, der opfylder betingelserne for at modtage den tillaegskvote, der hjemles i artikel 14 D, henholdsvis 14 C . Faellesskabet omfatter andre stater, hvor der alene findes én jern - og staalvirksomhed, men ingen af disse opfylder de fornoedne betingelser i oevrigt . Dette er ifoelge sagsoegerne tilfaeldet for Irland, som Fabrique de Fer de Charleroi har anfoert, saavel som for Nederlandene og Luxembourg, der naevnes af sagsoegeren Dillinger Huettenwerke; den irske virksomhed fremstiller ikke produkter, der indgaar under kvotesystemet, og hverken den nederlandske eller den luxembourgske virksomhed har opnaaet nogen kvoteforhoejelse i henhold til artikel 14 i beslutning nr . 234/84/EKSF .

30 . Kommissionen har bestridt sagsoegernes anbringender paa dette punkt og anfoert, at den irske virksomheds produktion er omfattet af kvoteordningen, samt at det teoretisk ikke er udelukket, at den nederlandske virksomhed vil kunne blive ramt af usaedvanlige vanskeligheder . Kommissionen henregner ikke Luxembourg til gruppen af de - tre - lande, der kun har én jern - og staalvirksomhed .

31 . Sagsoegernes anbringender ses imidlertid at finde stoette i en passus i Raadets meddelelse af 25 . juli 1985, hvoraf det fremgaar, at Raadet har givet samtykke til Kommissionens forslag til beslutning om aendring af beslutning nr . 234/84/EKSF om kvoteordningen "til fordel for den eneste danske staalproducent ".

32 . Sagsoegerne har anfoert, at de omtvistede bestemmelser er behaeftet med magtfordrejning, selv om det antages, at der ikke er tale om en skjult individuel beslutning, men om en generel beslutning .

33 . Det er sagsoegernes opfattelse, at naar Kommissionen ud fra hensynet til at "sikre forsyningerne med jern - og staalprodukter" har valgt det kriterium, at virksomheden "er den eneste jern - og staalvirksomhed i det land, hvori den er beliggende", anerkender den dermed, at en medlemsstat kan kraeve at blive forsynet via en indenlandsk virksomhed, hvilket er i strid med EKSF-Traktatens grundlaeggende principper og maal saavel som med grundreglerne for kvotesystemet . Idet man nemlig med de anfaegtede beslutninger har soegt at sikre en virksomheds eksistens ved at tildele den yderligere kvoter, saaledes at den kan overvinde nogle usaedvanlige vanskeligheder ( 11 ), forfoelges der hermed et maal, der er uforeneligt med maalsaetningen i EKSF-Traktatens artikel 2, nemlig "den mest rationelle fordeling af produktionen paa det hoejeste produktionsniveau"; beslutningerne tilsidesaetter samtidig principperne om, at byrderne skal baeres ligeligt af samtlige virksomheder i Faellesskabet, uden hensyn til deres statslige tilhoersforhold eller geografiske beliggenhed .

34 . Idet man med de anfaegtede beslutninger soeger at opnaa, at forsyningen af et indenlandsk marked alene foretages af den ene virksomhed, der er beliggende dér, vil beslutningerne efter sagsoegernes opfattelse i sidste instans foere til oploesning af det faelles marked, hvilket er i diametral modstrid med de grundlaeggende principper, der gaelder herfor .

35 . b)*Jeg skal herefter tage stilling til dette forudgaaende spoergsmaal under sagen .

36 . Artiklerne 14 D og 14 C, der er givet ved - eller senere er optaget i - beslutninger, hvis artikler i det vaesentlige indeholder bestemmelser af retsanordnende karakter, finder efter deres formulering anvendelse paa alle virksomheder, der nu eller i fremtiden maatte opfylde artiklernes objektive betingelser .

37 . Der foreligger imidlertid nogle omstaendigheder - ikke mange, men vaesentlige - der i "farlig" grad giver de anfaegtede beslutninger karakter af beslutninger af individuel karakter, vedtaget for at loese problemerne omkring den danske virksomhed DDS .

38 . Beslutning nr . 2760/85/EKSF blev vedtaget ultimo september 1985 og fandt anvendelse fra den 1 . juli 1985 ( dvs . et kvartal tilbage ); paa tidspunktet for vedtagelsen skulle beslutningen imidlertid kun gaelde endnu et kvartal .

39 . Det var almindeligt bekendt, at under det foerste af disse kvartaler ville alene DDS vaere omfattet af beslutningen, og det var denne virksomheds interesser, der blev taget i betragtning, da Raadet gav samtykke til beslutningsforslaget, der var formuleret, som om ene og alene den danske virksomhed skulle vaere omfattet .

40 . Med hensyn til det andet af de to kvartaler har Kommissionen selv i svarskriftet erkendt, at det maatte forventes, "at ingen anden virksomhed ville opfylde betingelserne i artikel 14 D i loebet af fjerde kvartal 1985 ".

41 . Det foelger heraf, at man under hele den - korte - periode, nemlig to kvartaler, hvorunder beslutningen var gaeldende, vidste eller kunne forudse, at kun DDS kunne blive omfattet af beslutning nr . 2760/85 . Dette viste sig at holde stik .

42 . Saafremt det anfoerte laegges til grund, kan jeg ikke se rettere, end at den beslutning, der afloeste den omhandlede beslutning for den efterfoelgende periode, maa vaere behaeftet med samme mangel .

43 . Dette forhold er imidlertid saa naert knyttet til spoergsmaalet om sagens realitet, at der, saafremt man tillaegger det afgoerende betydning, hermed er grundlag for at annullere de omhandlede beslutninger paa grund af magtfordrejning .

44 . Domstolen har imidlertid ved flere lejligheder fastslaaet ( 12 ), at "en retsakt (( ikke )) mister *... sin karakter af forordning, fordi det er muligt mere eller mindre praecist at angive antallet af de retssubjekter, eller endog hvilke retssubjekter, den finder anvendelse paa til et bestemt tidspunkt, naar det staar fast, at denne anvendelse sker som foelge af en objektiv, retlig eller faktisk situation, som er beskrevet i retsakten, i forbindelse med dennes formaal ".

45 . Forholdet vil nemlig hyppigt vaere det, at foranstaltninger af generel karakter er motiveret af enkelttilfaelde, og at disse derfor i sidste instans staar i centrum ved de overvejelser, der motiverer vedtagelsen af saadanne generelle foranstaltninger .

46 . Selv om det - som haevdet af Kommissionen - antages, at de her omhandlede foranstaltninger reelt og formelt er generelle beslutninger, saa er dette ikke til hinder for, at de anfaegtes under paaberaabelse af magtfordrejning, jfr . EKSF-Traktatens artikel 33, stk . 2, saafremt de haevdes at vaere udstedt i et oejemed, der ikke er legitimt .

47 . Jeg er henset til det anfoerte af den opfattelse, at det ved det af sagsoegerne anfoerte kan anses for godtgjort, eller dog antageliggjort, at der er grundlag for at give dem medhold i anbringendet om, at de trufne beslutninger er behaeftet med magtfordrejning, og de opfylder hermed den ene af formalitetsbetingelserne i EKSF-Traktatens artikel 33, stk . 2 .

48 . Tilbage staar betingelsen om, at magtfordrejningen skal vaere udoevet over for dem .

49 . Sagsoegeren i sag 351/85 har anfoert at vaere en direkte konkurrent til DDS, der som den eneste er omfattet af de omtvistede beslutninger, idet sagsoegeren fremstiller staalprodukter under gruppe II, som hovedparten af de kvoter, der er tildelt den danske virksomhed, henhoerer under .

50 . Selv om det staar fast, at kun en del af produktionskvoten kan saelges paa det faelles marked, maa der foreligge et af to alternativer : enten kan Kommissionen nedsaette reduktionssatserne ved beregningen af de produktionskvoter, der i alt tildeles jern - og staalvirksomhederne; alternativt griber Kommissionen ind paa den maade, at den for at undgaa en negativ paavirkning af priserne fastsaetter hoejere reduktionssatser for dermed at nedsaette den samlede produktion inden for Faellesskabets jern - og staalindustri .

51 . Den omstaendighed, at forhoejelsen af den samlede maengde i foerstnaevnte tilfaelde fordeles mellem virksomhederne, aendrer - som anfoert af sagsoegeren - ikke ved det forhold, at der i henhold til den trufne beslutning fra denne samlede maengde skal traekkes 25*000 t, der er forbeholdt den danske virksomhed .

52 . I det andet tilfaelde er forholdet det, at selv om Kommissionen maatte gribe ind via reduktionssatserne for at modvirke prisnedgangen, saa vil samtlige andre virksomheder, herunder sagsoegeren, blive ramt som foelge af endnu stoerre nedgang i produktionen .

53 . Sagsoegeren i sag 360/85 har ligeledes anfoert, at virksomheden efter sin stilling paa markedet konkurrerer direkte med DDS, og at sagsoegerens afsaetningsmuligheder foelgelig undergraves umiddelbart og i vaesentligt omfang som foelge af tildelingen af en saerkvote til DDS .

54 . Ifoelge sagsoegeren udgjorde DDS' s produktion saaledes i 1984 ca . 460*000 t, hvoraf 310*000 t - dvs . omkring to tredjedele - bestaar af kvartoplader ( under gruppe II ), et produkt, der udgoer naesten hele sagsoegerens produktion .

55 . Sagsoegeren har videre anfoert, at 71,4% af den tillaegskvote, som den danske virksomhed har modtaget i henhold til artikel 14 i beslutning nr . 234/84/EKSF, ligeledes vedroerer kvartoplader under gruppe II .

56 . Eftersom DDS i 1984 af en samlet produktion paa 310*000 t kvartoplader eksporterede ca . 257*000 t, kan det efter sagsoegerens opfattelse laegges til grund, at den yderligere maengde paa 100.000 t, der i alt er tildelt DDS paa aarsbasis, for en stor dels vedkommende er blevet solgt i de andre faellesskabslande .

57 . Sagsoegeren drager heraf den konklusion, at de konkurrerende virksomheders beskaeftigelsessituation og afsaetningsmuligheder er blevet forringet .

58 . Efter sagsoegerens opfattelse fremgaar dette saerlig klart, naar man ser naermere paa de enkelte led i kvotesystemet .

59 . Ifoelge sagsoegeren Dillinger Huettenwerke fastsaetter Kommissionen saaledes reduktionssatserne for produktionen under hensyn til efterspoergselsniveauet, idet den soeger at tilpasse udbuddets stoerrelse i lyset heraf . For at undgaa at de supplerende kvoter, der i medfoer af artikel 14 tildeles virksomhederne, som foelge af "usaedvanlige vanskeligheder", forstyrrer ligevaegten paa markedet, foreskriver artikel 9 A i beslutning nr . 234/84/EKSF ( artikel 9 i beslutning nr . 3485/85/EKSF ), at der i forbindelse med fastsaettelsen af reduktionssatserne hvert kvartal tilvejebringes en reserve paa maksimalt 3% af den samlede staalefterspoergsel .

60 . Efter sagsoegerens opfattelse - der paa dette punkt ikke er blevet modsagt af Kommissionen - finder bestemmelsen i artikel 9 ikke anvendelse paa den supplerende maengde paa 100*000 t, der foelgelig noedvendigvis overstiger det eksisterende efterspoergselsniveau .

61 . Det haevdes, at dette forhold indvirker oedelaeggende paa prisdisciplinen, hvilket er til skade for sagsoegeren, der konkurrerer direkte med DDS, navnlig paa det tyske marked .

62 . Disse virkninger er ifoelge sagsoegeren saa meget alvorligere, som virksomhedens kapacitetsudnyttelsesgrad for staalprodukter under gruppe II kun blev 26,4% i 1984, mens den for DDS var 51,2%; det maa herved paaregnes, at efter tildelingen af tillaegskvoten vil satsen for DDS' s vedkommende kunne naa op paa over 60% mod kun 26% for sagsoegerens vedkommende .

63 . Uanset de omstaendigheder, som sagsoegerne har henvist til, giver spoergsmaalet, om de konkret opfylder betingelserne i EKSF-Traktatens artikel 33, stk . 2, in fine, ( 13 ) mig anledning til visse tvivl .

64 . Sagsoegerne har i oevrigt i deres argumentation fremhaevet forbindelsen mellem deres vilkaar og DDS' s saerlige situation, som om der var tale om en individuel beslutning rettet til denne virksomhed .

65 . I lyset af Domstolens nyere praksis, som jeg allerede har henvist til ( fodnoterne 7, 8 og 9 ), mener jeg imidlertid at kunne besvare det naevnte spoergsmaal bekraeftende .

66 . For det foerste bemaerkes, at for saa vidt som sagsoegerne henviser til den situation, der konkret er opstaaet som foelge af tildelingen af tillaegskvoter til DDS, er dette et smukt eksempel paa, hvorledes generelle beslutninger, der haevdes at vaere behaeftet med magtfordrejning, kan beroere sagsoegerne . Det er i forbindelse med anvendelsen af saadanne beslutninger, at deres eventuelle skadelige virkninger viser sig .

67 . For det andet bemaerkes, at selv om man ikke finder, at de anfaegtede retsakter er vedtaget i den hensigt eller i det oejemed at forringe vilkaarene for de individuelle sagsoegere, saa staar det fast, at disse som slutresultat er blevet "ofre" for beslutningerne eller er blevet beroert heraf under omstaendigheder, der kun er faelles for nogle faa staalvirksomheder, nemlig virksomheder der konkurrerer med den virksomhed, hvis stilling er forbedret, for saa vidt angaar de produktgrupper, der omfattes af tillaegskvoterne .

68 . Til stoette for den konklusion, at de rejste soegsmaal kan antages til paadoemmelse, skal jeg navnlig henvise til den engelske og den portugisiske ( 14 ) version af EKSF-Traktaten, der i artikel 33, stk . 2, in fine, henholdsvis anvender udtrykkene "affecting them" og "que as afecte", der svarer til det franske udtryk "à leur égard" og det italienske "in loro riguardo ".

69 . Idet jeg saaledes anser formalitetsbetingelserne i artikel 33, stk . 2, for opfyldt, skal jeg herefter tage stilling til realitetsspoergsmaalet .

D - Realiteten

70 . a)*Magtfordrejning foreligger, naar der er uoverensstemmelse mellem det, der var lovgiverens maal med at give en myndighed eller en institution de fornoedne befoejelser til at vedtage en retsakt, og det maal, som den, der udsteder retsakten, forfoelger i forbindelse hermed ( magtfordrejning i subjektiv forstand ), respektive en uoverensstemmelse mellem den naevnte lovgivermaalsaetning og det, der objektivt ses at vaere resultatet af myndighedens udoevelse af sine befoejelser, idet den tilregneligt og uden undskyldende omstaendigheder har forfejlet dette maal ( magtfordrejning i objektiv forstand ) ( 15 ).

71 . Grundlaget for enhver bedoemmelse af magtfordrejningsspoergsmaalet - i begge begrebets udformninger - er altid en undersoegelse af, om der er forfulgt et legitimt maal, idet kriteriet for bedoemmelsen er, at der bestaar en konflikt mellem den vedtagne retsakt og det oejemed, hvori den er givet, eller som den objektivt skal tjene .

72 . Jeg skal i det foelgende tage stilling til dette spoergsmaal om forholdet mellem maal og midler .

73 . b)*Det maa for det foerste bringes paa det rene, hvilken retsakt der anfaegtes som angiveligt behaeftet med magtfordrejning .

74 . Det staar i saa henseende fast, at sagsoegerne alene anfaegter Kommissionens generelle beslutninger nr . 2760/85/EKSF og 3485/85/EKSF ( artikel 14 C ) og ikke en eventuel individuel foranstaltning til gennemfoerelse af disse beslutninger, hvorved en konkret virksomhed er tildelt tillaegskvoter .

75 . Dette er soegsmaalenes genstand som fastlagt af sagsoegerne i staevningerne, og foelgelig kan anbringenderne om begrundelsen for saadanne individuelle foranstaltninger alene tages i betragtning, for saa vidt som det herved anfoerte er relevant for bedoemmelsen af magtfordrejningsspoergsmaalet i forbindelse med de anfaegtede beslutninger .

76 . c)*Kommissionen har vedtaget disse beslutninger under henvisning til de befoejelser, der tilkommer den i henhold til EKSF-Traktaten, navnlig artikel*58 .

77 . Det fremgaar ikke umiddelbart og med absolut klarhed af denne bestemmelses ordlyd, hvad der for Traktatkoncipisterne stod som det fulde maalspektrum, da de gav hjemmel til at indfoere en kvoteordning .

78 . Bestemmelsen indeholder ganske vist enkelte naermere angivelser; henvisningen til "de i artikel 2, 3 og 4 naevnte principper" er dernaest et element af grundlaeggende betydning; endelig har Domstolen i praksis udtalt sig om, hvilke maal der skal iagttages i bestemmelserne om kvotesystemet .

79 . I et vist omfang skinner maalsaetningen med EKSF-Traktatens artikel 58 igennem i bestemmelsens formulering . Der indfoeres saaledes et kvotesystem, saafremt de indirekte virkemidler viser sig utilstraekkelige til at overvinde "en aabenbar kriseperiode", der skyldes "nedgang i efterspoergslen" ( stk . 1 ); kvoterne fastsaettes "paa et rimeligt grundlag", "under hensyntagen til de i artikel 2, 3 og 4 naevnte principper", og navnlig med henblik paa at sikre "opretholdelse af beskaeftigelsen" i de virksomheder, "hvis produktionstempo bliver langsommere end det fastsatte maal" ( stk . 2 ).

80 . Hermed er allerede angivet et saet objektive, generelle kriterier for kvotesystemet, og man vil forstaa, at det ikke i alle tilfaelde turde vaere en enkel sag at forene dem .

81 . Hertil kommer, at artikel 58 selv med henvisningen til "de i artikel 2, 3 og 4 naevnte principper" goer det klart, at kvotesystemet skal tilgodese eller iagttage EKSF-Traktatens grundlaeggende maal .

82 . Maalene sammenfattes i artikel 2 saaledes : "ved oprettelsen af et faelles marked" og under hensyntagen til det, der endeligt eller paa lang sigt er maalet, nemlig "udvidelse af den oekonomiske aktitivet", "fremme af beskaeftigelsen" og "hoejnelse af levestandarden", skal Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab "efterhaanden skabe de forudsaetninger, som i sig selv sikrer den mest rationelle fordeling af produktionen paa det hoejeste produktivitetsniveau, samtidig med at det herved soerger for at bevare stabiliteten i beskaeftigelsen og at forhindre, at dybtgaaende og vedvarende forstyrrelser opstaar i medlemsstaternes oekonomier ".

83 . Artikel 3 indeholder en naermere angivelse af disse maal og af de foranstaltninger, hvormed de skal gennemfoeres; artikel 4 fastlaegger principperne for det faelles marked for kul og staal .

84 . De naevnte bestemmelser indeholder tillige en raekke maal med forskelligt sigte, der som anfoert af Domstolen i dommen i Kloeckner-Werke-sagen ( 16 ) "skal foere til en loebende tilpasning til den oekonomiske udvikling", og "det er derfor ikke muligt at fremme et af disse maal til skade for andre".(17 )

85 . I tilfaelde af at maalene hver for sig findes at vaere uforenelige, vil det i praksis vaere vanskeligt ikke at tillaegge ét af dem den forrang, der efter Kommissionens opfattelse forekommer noedvendig "i betragtning af de oekonomiske omstaendigheder, som ligger til grund for dens beslutninger" ( 17 ).

86 . Vanskelighederne med at forene de forskellige hensyn traeder saerlig skarpt frem, naar institutionerne skal anvende disse principper i en alvorlig krisesituation, hvorunder de ivaerksaetter de foranstaltninger, der hjemles i artikel 58 ( 18 ).

87 . Ved indfoerelsen af en ordning med produktionskvoter og ved fastsaettelsen af de generelle bestemmelser for ordningen har institutionerne skabt en form for "kriseregulering", der i videst muligt omfang skal tilgodese Traktatens maal .

88 . Domstolen har dernaest i forbindelse med tidligere afgoerelser udtalt sig om, hvad der er de konkrete maal med denne kriseregulering .

89 . Som det udtales i dommen i Kloeckner-Werke-sagen ( 19 ) har "saneringen af markedet" ved de trufne restriktive foranstaltninger til formaal "paa lang sigt at opretholde eller genoprette virksomhedernes rentabilitet og saaledes, i videst muligt omfang, at bevare den deraf afhaengige beskaeftigelse ". Domstolen fastslaar dernaest, at artikel 58 "paa ingen maade (( paalaegger )) Kommissionen en forpligtelse til at sikre den enkelte virksomhed en minimumsproduktion i forhold til virksomhedens egne rentabilitets - og udviklingskriterier", idet "formaalet med artikel 58 er saa retfaerdigt som muligt at fordele den produktionsnedskaering, der noedvendiggoeres af de oekonomiske konjunkturer, paa samtlige virksomheder og ikke at sikre virksomhederne en mindstebeskaeftigelse i forhold til deres kapacitet" ( 20 ).

90 . I praemisserne i Finsider-dommen ( 21 ) praeciserer Domstolen dernaest yderligere, at saavel den dagaeldende beslutning nr . 2177/83/EKSF, hvorved kvotesystemet var blevet forlaenget, som beslutning nr . 2320/81/EKSF om ordningen for stoette til jern - og staalindustrien forfulgte "samme (( formaal )), nemlig at fremme den strukturomlaegning, der er noedvendig for at tilpasse produktionen og produktionskapaciteten til den forventede efterspoergsel, og at genoprette den europaeiske jern - og staalindustris konkurrencedygtighed ".

91 . Denne formaalsbestemmelse staar uaendret ved magt i lyset af de retsakter, der har afloest beslutning nr . 2177/83/EKSF, nemlig beslutning nr . 234/84/EKSF og 3485/85/EKSF .

92 . Udviklingen i markedssituationen for jern - og staalprodukter har selvsagt noedvendiggjort aendringer af de vedtagne bestemmelser .

93 . Beslutning nr . 234/84/EKSF blev imidlertid vedtaget paa baggrund af en "fortsat vedvarende aabenbar kriseperiode", der efter Kommissionens opfattelse tilsagde "at opretholde det hidtidige system uden vaesentlige aendringer ". Det anfoertes saaledes i beslutningens betragtninger, at produktionskapaciteten fortsat var udnyttet paa et yderst lavt niveau, og at "produktionskapaciteten" som helhed stadig var staerkt tynget "af en betydelig overkapacitet ". Paa verdensplan var der stadig staerk uligevaegt mellem udbud og efterspoergsel paa baggrund af et fortsat trykket marked .

94 . Situationen forvaerredes endog saa meget i loebet af andet halvaar af 1983, at "Kommissionen for at styrke disciplinen blandt virksomhederne maatte traeffe supplerende foranstaltninger med henblik paa sektoren som helhed ".

95 . Allerede i beslutning nr . 3485/85/EKSF kunne det i betragtningerne fastslaas, at situationen paa faellesskabets staalmarked klart havde forbedret sig siden begyndelsen af 1984, baade med hensyn til produktionen og jern - og staalvirksomhedernes finansielle situation .

96 . Det havde under disse omstaendigheder vaeret muligt at reducere den overskydende kapacitet, samtidig med at sektoren havde fortsat moderniseringen af anlaeggene og forbedret konkurrenceevnen . Det kunne samtidig i betragtningerne fastslaas, at der var indtraadt en varig forbedring af staalpriserne; heroverfor stod imidlertid en yderligere nedgang i beskaeftigelsen som foelge af de tidligere gennemfoerte omstruktureringer .

97 . Paa verdensmarkedet var situationen imidlertid fortsat karakteriseret ved en uligevaegt mellem udbud og efterspoergsel, et forhold, der yderligere var blevet forvaerret ved de importbegraensende foranstaltninger, der var truffet af Amerikas Forenede Stater, og ved det usikkerhedsmoment, der skyldtes dollarkursens kraftige udsving .

98 . Kommissionen havde derfor anslaaet, at det ville vaere noedvendigt at reducere produktionskapaciteten for varmtvalsede staalprodukter med yderligere ca . 20 mio tons, og samtidig hermed maatte moderniseringsforanstaltningerne og bestraebelserne paa at oege konkurrencedygtigheden fortsaettes .

99 . Selv om det anfoerte ifoelge Kommissionen betoed, at en stor del af omstruktureringen var gennemfoert, var der endnu et stykke vej tilbage, og krisen var endnu ikke overvundet .

100 . Det havde allerede vist sig muligt at undtage visse produkter ( i grupperne Id og V ) fra kvotesystemet med henblik paa en genoprettelse af de normale markedsmekanismer .

101 . For saa vidt angik de andre produkter, heriblandt kvartoplader henhoerende under gruppe II, var der fortsat vanskeligheder .

102 . Selv om det paa laengere sigt stadig tilsigtedes at afvikle kvotesystemet gradvis, var det under disse omstaendigheder noedvendigt at forlaenge systemet - som udtrykt af Kommissionen ved "i hovedsagen en viderefoerelse af de eksisterende regler ".

103 . d)*Det var paa denne baggrund, at Kommissionen vedtog - foerst - beslutning nr . 2760/85/EKSF af 30 . september 1985 med den nye artikel 14 D, og - dernaest - ved beslutning nr . 3485/85/EKSF af 27 . november 1985 den aendrede version af denne bestemmelse ( nemlig artikel 14*C ).

104 . De grunde, der foerte til vedtagelsen af denne bestemmelse, fremgaar af betragtningerne til beslutning nr . 2760/85/EKSF .

105 . Systematisk opstillet fremgaar det af begrundelsen, at beslutningen er truffet med foelgende maal for oeje :

106 . - at tilgodese virksomheder i "saerlige omstaendigheder", der "er udsat for usaedvanlige vanskeligheder" selv efter kvoteforhoejelser;

107 . - mere konkret at sikre en virksomhed "dens eksistens", naar den er den eneste jern - og staalproducent i en medlemsstat, idet der herved tages hensyn til at sikre "landets forsyning med jern - og staalprodukter"; medlemsstaten forudsaettes herved, "selv om der er tale om et faelles marked", "i vidt omfang (( at )) afhaenge af denne virksomhed ".

108 . Under hensyn til disse maal kan en virksomhed, der omfattes af de omhandlede bestemmelser, tildeles en yderligere tillaegskvota paa hoejst 25*000 tons pr . kvartal .

109 . Jeg maa indroemme, at det ikke umiddelbart i begrundelsen for disse beslutninger er let at finde spor af det, der er kvotesystemets egentlige maalsaetning, saaledes som jeg har beskrevet den, og som er det oejemed, hvori EKSF-Traktatens artikel 58 hjemler Kommissionen de fornoedne befoejelser til at gribe ind .

110 . Det var utvivlsomt hverken hensynet til omstruktureringen af eller forbedring af konkurrencedygtigheden for den eller de omfattede virksomheder, der motiverede den omhandlede foranstaltning, men derimod oensket om at sikre virksomhedens eksistens, idet den garanteredes en "minimumsbeskaeftigelse" for at goere det muligt for den at overleve .

111 . Eftersom en tillaegskvote i henhold til de anfaegtede beslutninger kan ydes uden hensyn til dens konsekvenser for virksomhedens konkurrencedygtighed og i det ene oejemed at sikre, at virksomheden kan overleve, ses beslutningerne under disse omstaendigheder ikke at virke i det oejemed at fremme omstruktureringen, hvis de endog ikke virker i modsat retning .

112 . Det kan ikke haevdes, at de omhandlede foranstaltninger - i det mindste ikke paa kort sigt - var begrundet i hensynet til at fremme "den mest rationelle fordeling af produktionen paa det hoejeste produktivitetsniveau" ( EKSF-Traktatens artikel 2 ); den mest rationelle fordeling af produktionen beror nemlig dels paa fordelingen af produktionsfaktorerne, disses produktivitet og paa de relative priser, dels paa markedernes geografiske placering . Den blotte omstaendighed, at der er tale om den eneste jern - og staalvirksomhed i et land ( eller i en region ) er i denne forbindelse principielt uden enhver betydning .

113 . Man kan herefter rejse det spoergsmaal, om en foranstaltning af denne art ligger inden for rammerne af de grundlaeggende principper for det faelles marked, saaledes som disse er formuleret i EKSF-Traktatens artikel 3, litra a ) og b ), for saa vidt som hensynet til at sikre, at den indenlandske markedsforsyning sker via en virksomhed, der er beliggende i vedkommende medlemsstat, indgaar som en vaesentlig begrundelse for tildelingen af en yderligere tillaegskvote . Inden for et faelles marked i egentlig forstand skal spoergsmaalet om forsyningssikkerheden paa et marked ikke loeses paa nationalt plan, men paa faellesskabsplan .

114 . Kommissionen har i denne forbindelse henvist til dommen i Campus Oil-sagen ( 22 ), som efter sagsoegernes opfattelse imidlertid ikke er fuldt relevant som praecedens .

115 . Der forelaa nemlig dér et spoergsmaal om anvendelsen af en national foranstaltning, hvorved man begraensede indfoerslen af olieprodukter, og som Domstolen fandt begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed, jfr . EOEF-Traktatens artikel 36 .

116 . Sagsoegerne har med styrke gjort gaeldende, at den foreliggende sag henhoerer under en anden institutionel ramme, og at de faktiske omstaendigheder i oevrigt er forskellige . Forsyningen med olieprodukter afhaenger nemlig i vaesentligt omfang af raaolie, der indfoeres fra andre - politisk generelt ustabile - verdensdele, mens der inden for jern - og staalsektoren er tale om en strukturelt betinget overproduktion i Faellesskabet . Dette problem er saerligt vanskeligt for en stat som Irland, hvis forhold var den umiddelbare genstand for dommen i Campus-Oil-sagen .

117 . Sagsoegerne har i denne forbindelse yderligere anfoert, at mens der for olieprodukters vedkommende ikke findes virkeligt effektive faellesskabsinstrumenter til krisebekaempelse, hjemler EKSF-Traktaten en faelles ordning for regulering af forsyningerne i tilfaelde af en krise .

118 . Som det imidlertid vil fremgaa af det foelgende, er henvisningen til dommen i Campus-Oil-sagen ikke uden enhver relevans .

119 . Det bemaerkes her, at der i de omhandlede beslutninger udelukkende anfoeres argumenter vedroerende udbudssiden, og at beslutningerne heller ikke haevdes at vaere begrundet i hensynet til at tilpasse produktionen og produktionskapaciteten til efterspoergslen, hvis udvikling der naeppe er taget hensyn til, da beslutningerne blev vedtaget .

120 . Beslutningerne maa endog formodes at forstaerke ( ganske vist marginalt ) uligevaegten, for saa vidt som tillaegskvoterne laegges oven i den samlede kvote for virksomhederne i Faellesskabet .

121 . Det er dernaest klart, at de omhandlede foranstaltninger er uden forbindelse med det maal, at de ofre, der noedvendiggoeres af de oekonomiske konjunkturer, fordeles saa retfaerdigt som muligt paa samtlige virksomheder; de foerer nemlig - som anfoert af sagsoegerne - til en yderligere forvridning af markedet ved at begunstige én virksomhed eller en gruppe virksomheder paa bekostning af konkurrenterne .

122 . De anfaegtede beslutninger har saaledes resulteret i en omfordeling af produktionen - om end kun svarende til de hjemlede begraensede kvoter - og har foelgelig aendret virksomhedernes indbyrdes placering paa markedet ( 23 ).

123 . Som det vil ses i det foelgende, kan de "billighedsklausuler", der indgaar i forvaltningen af en kriseregulering, foere til en afsvaekkelse af dette argument .

124 . Afvejningen af de hidtil anfoerte synspunkter synes dog under alle omstaendigheder at maatte falde ud til, at der foreligger magtfordrejning i forbindelse med den vaesentlige eller afgoerende begrundelse for de anfaegtede retsakter ( 24 ).

125 . e)*Lad mig imidlertid foere undersoegelsen et lille skridt videre .

126 . Det fremgaar, at sagsoegerne til stoette for de nedlagte paastande udtrykkeligt eller stiltiende goer gaeldende, at det principielle forbud mod forskelsbehandling er tilsidesat .

127 . Sagsoegerne har navnlig anfoert, at den paagaeldende virksomhed ved at faa tildelt tillaegskvoter er blevet behandlet bedre end de konkurrerende virksomheder, uden at der foreligger noget som helst objektivt grundlag herfor .

128 . Den paagaeldende virksomhed har saaledes ikke alene faaet tildelt en tillaegskvote under omstaendigheder, hvorunder ingen anden virksomhed havde ret til en kvote, men denne kvote er endvidere tildelt virksomheden, efter at den allerede havde opnaaet kvoteforhoejelser i henhold til artikel 14 i de omhandlede beslutninger .

129 . Sagsoegeren Fabrique de fer de Charleroi har i saa henseende til stoette for sin argumentation fremlagt en sammenlignende opstilling over sagsoegerens produktion af plader og DDS' s produktion og har tillige henvist til den positive udvikling i beskaeftigelsen inden for den danske jern - og staalindustri .

130 . Sagsoegeren har endvidere anfoert, at skoent foranstaltningen er begrundet i hensynet til at sikre forsyningen af det indenlandske marked, saa drager den begunstigede virksomhed samtidig vaesentlig gavn af de eksportmuligheder, der foreligger inden for det faelles marked .

131 . Sagsoegerne har til stoette herfor henvist til tallene vedroerende DDS' s udfoersler til det faelles marked, der oven i koebet har fundet sted inden for en sektor, hvor situationen er saerlig kritisk .

132 . Som tidligere fastslaaet af Domstolen ( 25 ) "kan Kommissionen kun antages at have gjort sig skyldig i en forskelsbehandling, saafremt den har behandlet sammenlignelige tilfaelde forskelligt og dermed stillet visse erhvervsdrivende daarligere i forhold til andre, uden at denne forskellige behandling er tilstraekkeligt begrundet i objektive forskelle af en vis vaegt ".

133 . Herved forudsaetter Domstolen imidlertid ( 26 ), at de objektive og vaegtige forskelle har sammenhaeng med de "formaal, som Kommissionen lovligt kan fremme i forbindelse med sin industripolitik inden for den europaeiske jern - og staalindustri ".

134 . Jeg har allerede tidligere givet udtryk for den tvivl, som man kan have i saa henseende .

135 . Er de anfaegtede beslutninger imidlertid ikke motiveret af andre hensyn af en saadan art, at beslutningernes lovlighed ikke kan drages i tvivl?

136 . f)*Et saadant hensyn kunne vaere oensket om at opretholde beskaeftigelsesniveauet ( EKSF-Traktatens artikel 2 og artikel 58, stk . 2 ); beskaeftigelsen trues nemlig, saafremt en virksomhed, der staar over for usaedvanlige vanskeligheder, gaar konkurs .

137 . Den danske regering, der har interveneret i sagen til stoette for Kommissionens paastande, har i denne forbindelse redegjort for DDS' s situation og naevnt de farer, som et afslag rummer for arbejdsmarkedet og den sociale situation i Danmark .

138 . Domstolen har imidlertid allerede fastslaaet ( 16 ), at bevarelsen af beskaeftigelsen i videst muligt omfang inden for den omhandlede sektor haenger sammen med "saneringen af markedet" paa lang sigt, idet formaalet med artikel 58 ikke er at sikre den enkelte virksomhed en minimumsproduktion .

139 . Domstolen har selv understreget ( 16 ), at henvisningen til "opretholdelse af beskaeftigelsen" i artikel 58, stk . 2, skal ses i forbindelse med en bestemt reguleringsmekanisme, som Kommissionen ikke - lige saa lidt som i naervaerende sag - havde anvendt .

140 . Der er imidlertid ikke i naervaerende sag tale om at sikre beskaeftigelsen i en hvilken som helst virksomhed, men derimod i den virksomhed, der er den eneste jern - og staalvirksomhed i det land, hvori den er beliggende .

141 . Er dette ikke en afgoerende omstaendighed blandt de hensyn, der vil kunne begrunde tildeling af tillaegskvoter?

142 . Jeg har allerede givet udtryk for, at denne begrundelse kan synes betaenkelig i lyset af principperne for det faelles marked .

143 . Forholdet naevnes imidlertid ogsaa i stoettekodeksen ( 27 ), hvorefter det tillaegges saerlig betydning for spoergsmaalet om ydelse af stoette inden for jern - og staalsektoren, at der i en medlemsstat kun findes en enkelt virksomhed ( artikel 2, stk . 3 ).

144 . Vil man drage denne sammenligning, boer det dog ske "cum grano salis ". Det bestemmes saaledes alene i stoettekodeksen, at Kommissionen bedoemmer stoetteanmodningerne under hensyntagen til denne saerlige situation, uden at der herved er tale om et afgoerende forhold .

145 . I oevrigt tillaegges dette forhold alene betydning med hensyn til stoetteanmodninger, der forelaegges "i forbindelse med strukturomlaegningsprogrammet", og kun naar virksomhedens paavirkning af faellesskabsmarkedet er "af meget begraenset betydning ".

146 . Der findes imidlertid ifoelge Domstolen endnu et grundlaeggende princip af betydning i forbindelse med krisebekaempelsespolitikken inden for jern - og staalsektoren, nemlig solidaritetsprincippet ( 28 ).

147 . Det er som udtryk for dette princip, at der i artikel 14 i beslutningerne om kvotesystemet aabnes mulighed for at give tillaegskvoter til de virksomheder, der er ramt af usaedvanlige vanskeligheder .

148 . Det kraeves som bekendt som en yderligere betingelse efter de omtvistede beslutninger, at der selv efter en kvoteforhoejelse i henhold til artikel 14 foreligger udsaedvanlige vanskeligheder .

149 . Som Kommissionen har fremhaevet i sine indlaeg, hviler artikel 14 D, henholdsvis C, i forening med artikel 14 paa billighedsbetragtninger, idet der hjemles modifikationer i de tilfaelde, hvor kvotesystemet virker for stift .

150 . Som tidligere fastslaaet af Domstolen ( 29 ) er klausuler af denne art af ubestridelig vaerdi og betydning .

151 . Herved forudsaettes det imidlertid, at der ved anvendelsen af saadanne klausuler foelges et objektivt defineret kriterium for usaedvanlige vanskeligheder, saaledes som det er tilfaeldet efter artikel 14 selv, da der i en generel krisesituation er tale om, at samtlige jern - og staalvirksomheder er ramt i stoerre eller mindre grad ( 30 ).

152 . Det fremgaar af de anfaegtede beslutninger, at det saerlige moment i de her omhandlede virksomheders situation - der antages at begrunde, at af alle de virksomheder, der omfattes af artikel 14 ( og som foelgelig kan tildeles kvoteforhoejelser under de i denne bestemmelse fastsatte betingelser ), kan disse virksomheder, og kun disse, tildeles en yderligere tillaegskvote paa grund af usaedvanlige vanskeligheder - er udtrykt ved ét enkelt kriterium, nemlig at virksomheden er den eneste i den stat, hvor den er beliggende .

153 . Man kan - som sagsoegerne - finde det tvivlsomt, om dette kriterium er udtryk for en holdbar anvendelse af solidaritetsprincippet .

154 . Som anfoert af sagsoegeren Dillinger Huettenwerke, kan dette princip f.eks . ikke legitimere, at der diskrimineres over for virksomheder, der staar i samme situation og er de eneste inden for store faellesskabsomraader, der blot ikke er sammenfaldende med en medlemsstats graenser .

155 . Det staar fast, at EKSF-Traktatens artikel 2 utvivlsomt har det maal for oeje at opretholde den grundlaeggende ligevaegt i medlemsstaternes oekonomier, naar der i bestemmelsen henvises til noedvendigheden af at undgaa "dybtgaaende og vedvarende forstyrrelser" af disse oekonomier .

156 . Det er for at tilgodese saadanne hensyn - som ikke er umiddelbart beroert i naervaerende sag - at Kommissionen som led i de beslutninger, jeg her tager stilling til, har vedtaget artikel 16, der finder anvendelse paa Graekenland og Irland .

157 . g)*Kommet saa vidt i bedoemmelsen har jeg det indtryk, at der her virkelig foreligger et graensetilfaelde, hvor man kan rejse det spoergsmaal, om Kommissionen har overskredet tolerancetaersklen for udoevelsen af sine skoensmaessige befoejelser .

158 . Som bekendt har Domstolen kun i ganske sjaeldne tilfaelde fundet, at anbringender om magtfordrejning kunne laegges til grund ( 31 ).

159 . Jeg er fuldt paa det rene med de tvivl, som naervaerende sag giver anledning til, og jeg skal afveje de fremfoerte argumenter .

160 . Saafremt de anfaegtede beslutninger maatte betragtes som individuelle beslutninger, kan jeg ikke komme til andet resultat, end at de maatte annulleres paa grund af magtfordrejning .

161 . I lyset af de anfoerte betragtninger mener jeg imidlertid, at der er tale om generelle beslutninger i egentlig forstand .

162 . Den danske regering har henvist til Domstolens dom i Metallurgiki Halyps-sagen ( 32 ), hvorved det er fastslaaet, at Kommissionen ved udoevelsen af sine skoensmaessige befoejelser kan tilgodese erhvervspolitiske hensyn, der har tilknytning til forskelle i struktur, udviklingsniveau og udnyttelse af produktionskapaciteten mellem virksomhederne i en bestemt medlemsstat ( i den naevnte sag Graekenland ) og virksomhederne i de andre medlemsstater .

163 . Vel understregede Domstolen i samme dom, at "krisens virkninger rammer alle virksomhederne, uanset hvor de er beliggende, og uanset det udviklingstrin de hver isaer befinder sig paa", og at de foreliggende problemer ikke er specielle for de graeske virksomheder, men ogsaa er opstaaet "for talrige andre virksomheder i hele Faellesskabet" ( 33 ).

164 . Domstolen henholdt sig imidlertid til de gaeldende generelle bestemmelser - der paabyder en retfaerdig fordeling af byrderne - og tog ikke stilling til, om der boer gaelde en anden ordning for saerlige tilfaelde, hvor omstaendighederne maatte tale herfor .

165 . Foelgelig statuerede Domstolen, at "indfoerelsen og udformningen af den saerlige billighedsbestemmelse til fordel for graeske virksomheder falder ind under Kommissionens politiske skoen" ( 34 ).

166 . Den danske regering har beskaeftiget sig indgaaende med de problemer vedroerende forsyningssikkerheden, der vil kunne opstaa i en medlemsstat, saafremt der paa statens omraade kun findes en enkelt jern - og staalvirksomhed, og denne er ramt af vanskeligheder; der er herved ikke anlagt en bedoemmelse ud fra den konkrete markedssituation, men taget hensyn til noedvendigheden af, at man paa ethvert tidspunkt raader over ressourcer til at overvinde en taenkt alvorlig krise .

167 . Den danske regering finder paa denne baggrund, at gaar virksomheden konkurs i en periode, der generelt er praeget af usaedvanlige omstaendigheder - som muligvis vil kunne afvaerges via tildeling af en tillaegskvote - vil dette uden enhver tvivl kunne have alvorlige foelger for landets stabilitet og for dets erhvervsliv .

168 . Det er her, man med foeje kan drage en parallel til dommen i Campus Oil-sagen, hvor Domstolen fandt, at de omhandlede restriktioner kunne anses for rimeligt begrundet i offentlige sikkerhedshensyn, nemlig i det oejemed at sikre "den paagaeldende stat en mindsteforsyning med olieprodukter i tilfaelde af forsyningskrise" ( 35 ) saaledes at staten raader over et produktionsapparat, der er "funktionsdygtigt i krisetilfaelde" ( 36 ).

169 . I tilfaelde af en alvorlig krise kan det faelles staalmarkeds funktion blive afbrudt, eller der kan opstaa alvorlig fare herfor, og det er saadanne risici, der boer holdes for oeje, naar man bedoemmer medlemsstaternes oenske om at sikre forsyningerne med jern - og staalprodukter, der er af vital betydning for en raekke erhvervssektorers eksistens .

170 . En "strategisk reserve", som medlemsstaterne kan raade over og anvende i saadanne situationer, indgaar saaledes som et normalt led i maalene for deres erhvervs - og sikkerhedspolitik, og der ses for saa vidt at vaere overensstemmelse mellem de maal, der er faelles for den gruppe stater, der udgoer Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab .

171 . Selv om virksomheden inden for sine teknologiske rammer og med den givne specialisering ikke under normale omstaendigheder kan fremstille samtlige de produkter, der kraeves til at forsyne den stat, hvori den er beliggende, saa vil virksomheden i en krisesituation kunne foretage saadanne tilpasninger og omstillinger, at den naevnte "strategiske reserve" vil kunne udnyttes, navnlig saafremt virksomheden kan bruge indenlandske raavarer .

172 . En saadan fremtidig krisesituation kan imidlertid kun imoedegaas ved foranstaltninger, der traeffes nu, nemlig ved at forhindre lukning af den virksomhed, der er landets eneste jern - og staalvirksomhed og eventuelt truet af alvorlige vanskeligheder paa markedet .

173 . En vaesentlig konjunkturaendring vil, selv om man ikke herved gaar saa vidt som til at forestille sig en alvorlig krise, kunne aendre markedsvilkaarene paa en saadan maade, at de anfoerte hensyn aktualiseres .

174 . Paa denne baggrund samt under hensyn til Faellesskabets nuvaerende udviklingstrin er det maaske uklogt at fratage faellesskabsinstitutionerne befoejelsen til at traeffe foranstaltninger, der imoedekommer saadanne behov .

175 . Kvotesystemet har virket som et net, hvis masker man har gjort mindre for at udbedre de svage punkter, der har vist sig paa baggrund af krisesituationen, og som systemet selv har givet anledning til; artikel 14 og de senere supplerende bestemmelser hertil fungerer netop som "sikkerhedsnet" eller som billighedsklausuler, der goer det muligt at lempe paa stivheden i den gaeldende ordning .

176 . For at sikre, at den gaeldende ordning og de befoejelser, som den hjemler, administreres saaledes, at tolerancetaersklen efter de gaeldende almindelige forskrifter ikke overskrides, maa det kraeves, at man ved systemets gennemfoerelse iagttager de begraensninger, der foelger af det tilsigtede maal samt kravet om forholdsmaessighed i denne relation .

177 . Det er ikke godtgjort, at dette krav ikke er tilgodeset i naervaerende sag; tillaegskvoterne er nemlig undergivet et maksimum paa 25.000 t pr . kvartal, svarende til den maengde, der er fundet noedvendig for at sikre virksomhedens eksistens .

178 . I oevrigt har Kommissionen ikke tilsigtet reelt at forbeholde en virksomhed et marked paa grundlag af tildelte ene - eller fortrinsrettigheder . Kommissionen har blot givet et kvotetillaeg og har fortsat holdt markedet aabent . Herved adskiller forholdet sig fra det, der gav anledning til kritik i dommen i Finsider-sagen fra 1985 ( 37 ).

179 . Der er under alle omstaendigheder tale om undtagelsesbestemmelser, hvormed man i en krisesituation saetter ind over for usaedvanlige omstaendigheder . Forholdet ville vaere et ganske andet, saafremt man ville haevde, at det i en situation med normale markedsomstaendigheder er rimeligt, at der fortsat ydes offentlig stoette til virksomheden for at sikre dens eksistens .

180 . Jeg er af de anfoerte grunde af den omfattelse, at Kommissionen, naar alt kommer til alt, har holdt sig inden for acceptable graenser i forbindelse med dens vanskelige skoensudoevelse under de foreliggende omstaendigheder .

181 . Jeg er som allerede anfoert af den omfattelse, at soegsmaalene maa kunne antages til paadoemmelse i realiteten, saavel vedroerende beslutning nr . 2760/85/EKSF som vedroerende artikel 14 C i beslutning nr . 3585/85/EKSF .

182 . Saafremt disse beslutninger betragtes som individuelle beslutninger, er det min opfattelse, at de skal annulleres paa grund af magtfordrejning .

183 . Jeg haelder imidlertid til den opfattelse, at de er generelle beslutninger, og jeg foreslaar foelgelig, at Domstolen frifinder sagsoegte .

184 . Efter det resultat, jeg er naaet til, boer sagsoegerne betale sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2 .

(*) Oversat fra portugisisk .

( 1 ) EFT L*260 af 2.10.1985 .

( 2 ) EFT L*29 af 1.2.1984 .

( 3 ) EFT L*340 af 18.12.1985, s.*5 .

( 4 ) Dom af 3 . marts 1982 i sag 14/81, Alpha Steel mod Kommissionen, Sml . s.*749, 763, praemis 8 .

( 5 ) Dom af 23 . april 1956 i de forenede sager 7 og 9/54, Groupement des Industries Sidérurgiques Luxembourgeoises mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*21, org . ref . Rec . 1955-1956, s.*53, s.*87; dom af 15 . juli 1960 i de forenede sager 24 og 34/58, Chambre Syndicale de la Sidérurgie de l' Est de la France mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*187; org . ref . Rec . 1960, s.*573, s.*598; dom af 23 . februar 1961 i sag 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*211; org . ref . Rec . 1961, s.*1, 35*og 36 .

( 6 ) Dom af 11 . februar 1955 i sag 3/54, Associazione industrie siderurgiche italiane ( Assider ) mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*9; org . ref . Rec . 1954-1955, s.*123, jfr . s.*138 og s.*139; dom af 16 . juli 1956 i sag 8/55, Fédération Charbonnière de Belgique ( Fédéchar ) mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*29; org . ref . Rec . 1955-1956, s.*199, jfr . s.*225 .

( 7 ) Jfr . s . 226 i den ovennaevnte dom i Fédéchar-sagen; sml . dog i noget mere restriktiv retning dommen af 9 . juni 1964 i de forenede sager 55-59 og 61-63/63, Ferriere di Modena m.fl . mod Den Hoeje Mynighed, Sml . 1954-1964, s.*485; org . ref . Rec . 1964, s.*413, 448 .

( 8 ) Dom af 21 . februar 1984, Walzstahl-Vereinigung og Thyssen mod Kommissionen, Sml . s.*951, 982-984 .

( 9 ) Dom af 15 . januar 1985 i sag 250/83, Finsider mod Kommissionen, Sml . s.*131, 150 og 151 .

( 10 ) Jfr . de i note 7 citerede domme, henholdsvis s.*226 og s.*447 ( org . ref .).

( 11 ) Jfr . betragtningerne til beslutning nr.*2760/85/EKSF .

( 12 ) Dom af 11 . juli 1968 i sag 6/68, Zuckerfabrik Watenstedt mod Raadet, Sml . 1965-1968, s.*531, jfr . s.*534; dom af 5 . maj 1977 i sag 101/76, Koninklijke Scholten Honig mod Raadet og Kommissionen, Sml . s.*797, jfr . s.*807; dom af 17 . juni 1980 i de forenede sager 789 og 790/79, Sml . s.*1949, jfr . s.*1961 .

( 13 ) Jfr . generaladvokat Carl Otto Lenz' forslag til afgoerelse i Finsider-sagen, Sml . 1985, s.*137 .

( 14 ) Diario da Republica, I Serie, nr . 215, andet tillaeg, af 18.9.1985 .

( 15 ) Der findes i Domstolens praksis hentydninger til begge disse magtfordrejningsbegreber, jfr . for saa vidt angaar det foerste ( traditionelle ) begreb dom af 12 . juni 1958 i sag 2/57, Compagnie des hauts fourneaux de Chasse mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*101; org . ref . Rec . 1958, s.*129, 148; se tillige dom af 18 . marts 1980 i de forenede sager 154/79 m.fl ., Valsabbia mod Kommissionen, Sml . s.*907, 1020, praemis 130 . For saa vidt angaar det objektive begreb se f.eks . dommen i den tidligere naevnte Fédéchar-sag, s.*309 og 310 ( org . ref .)

( 16 ) Dom af 7 . juli 1982 i sag 119/81, Kloeckner-Werke mod Kommissionen, Sml . s.*2627, 2650 .

( 17 ) Jfr . tillige den foernaevnte dom i Valsabbia-sagen, s.*1002, samt dom af 13 . juni 1958 i sag 9/56, Meroni mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*55; org . ref . Rec . 1958, s.*9, 43, og dom af 21 . juni 1958 i sag 8/57, Groupement des haut forneaux et Acieries Belges mod Den Hoeje myndighed, Sml . 1954-1964, s.*105; org . ref . Rec . 1958, s.*223, 242 .

( 17 ) Jfr . tillige den foernaevnte dom i Valsabbia-sagen, s.*1002, samt dom af 13 . juni 1958 i sag 9/56, Meroni mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*55; org . ref . Rec . 1958, s.*9, 43, og dom af 21 . juni 1958 i sag 8/57, Groupement des hauts fourneaux et Acieries Belges mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*105; org . ref . Rec . 1958, s.*223, 242 .

( 18 ) Jfr . den foernaevnte dom i Valsabbia-sagen, s.*1003 .

( 19 ) Dom i sag 119/81, Sml . s.*2650, praemis 13 .

( 20 ) Jfr . tillige dom af 20 . juni 1985 i sag 64/84, Queenborough Rolling Mill mod Kommissionen, Sml . s.*1829, 1847, praemis 11 .

( 21 ) Dom af 15 . januar 1985 i sag 250/83, Finsider mod Kommissionen, Sml . s.*131, 152 .

( 22 ) Dom af 10 . juli 1984 i sag 72/83, Campus Oil Limited m.fl . mod ministeren for industri, Sml . s.*2727 ff .

( 23 ) Jfr . f.eks . dommen af 19 . september 1985 i de forenede sager 63 og 147/84, Finsider mod Kommissionen, Sml . s.*2857,2873, praemis 31 .

( 24 ) Jfr . den foernaevnte dom i sagen Compagnie des hauts fourneaux de Chasse, Sml . 1954-1964, s.*101; org . ref . Rec . 1958, jfr . s.*151, og dom af 21 . juni 1958 i sag 13/57, Wirtschaftsvereinigung mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*109; org . ref . Rec . 1958, jfr . s.*290 .

( 25 ) Jfr . den foernaevnte dom i Finsider-sagen, Sml . 1985, s.*152; jfr . tillige dom af 13 . juli 1962, i de forenede sager 17 og 20/61, Kloeckner-Werke mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*331; org . ref . Rec . 1962, s.*620, 652 .

( 26 ) Jfr . den foernaevnte dom i Finsider-sagen, s.*152 ( praemis 8 ).

( 16 ) Dom af 7 . juli 1982 i sag 119/81, Kloeckner-Werke mod Kommissionen Sml . s.*2627, 2650 .

( 16 ) Dom af 7 . juli 1982 i sag 119/81, Kloeckner-Werke mod Kommissionen, Sml . s.*2627, 2650 .

( 27 ) Kommissionens beslutning nr . 2320/81/EKSF af 7 . august 1981, EFT L*228, s.*14, af 13.8.1981 .

( 28 ) Jfr . f.eks . dommen i den foernaevnte Valsabbia-sag, Sml . 1980, s.*909 .

( 29 ) Jfr . den foernaevnte dom i Alpha Steel-sagen, s.*751, jfr . s.*767 .

( 30 ) Jfr . dom af 11 . maj 1983 i de forenede sager 303 og 312/81, Kloeckner-Werke mod Kommissionen, Sml . s.*1507, jfr . s.*1524-1525 .

( 31 ) Jfr . dom af 5 . maj 1966 i de forenede sager 18 og 35/65, Gutmann mod Kommissionen, Sml . 1965-1968, s.*175; org . ref . Rec . 1966, s.*149, jfr . s.*171, dom af 29 . september 1976 i sag 105/75, Giuffrida mod Raadet, Sml . s.*1395, jfr . s.*1403; dom af 6 . marts 1979, sag 92/78, Simmenthal mod Kommissionen, Sml . s.*777, jfr . s.*811; dom af 21 . februar 1984, Walzstahl-Vereinigung mod Kommissionen, de forenede sager 140, 146, 221 og 226/82, Sml . s.*951, jfr . s.*986 .

( 32 ) Dom af 15 . december 1983 i de forenede sager 31, 138 og 204/82, Metallurgiki Halyps mod Kommissionen, Sml . s.*4193, jfr . s.*4208-4209 .

( 33 ) Jfr . overensstemmende hermed den foernaevnte dom af 20 . juni 1985, Queenborough Rolling Mill mod Kommissionen, praemis 11 .

( 34 ) Jfr . den i note 34 naevnte dom, s.*4211 .

( 35 ) Jfr . den foernaevnte dom i Campus Oil-sagen, paa s.*2754 .

( 36 ) A.st ., jfr . s.*2755 .

( 37 ) Jfr . den i note 23 citerede dom, praemis 32 .