Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure

(Art. 258 TEUF)

2. Frie kapitalbevægelser – restriktioner – selskabsret

(Art. 56, stk. 1, EF, art. 58 EF og art. 86, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. En part kan ikke under sagens behandling ændre søgsmålets genstand, og prøvelsen af sagens realitet kan alene ske på grundlag af den i stævningen nedlagte påstand. Kommissionen skal i øvrigt i ethvert søgsmål i medfør af artikel 258 TEUF i henhold til artikel 21 i statutten for Domstolen og artikel 38, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement præcist angive de klagepunkter, som Domstolen skal tage stilling til, og i alt fald kort angive de retlige og faktiske forhold, som klagepunkterne støttes på. Den omstændighed, at Kommissionen i en traktatbrudssag gør mere detaljeret rede for et klagepunkt i replikken, som den mere generelt allerede havde gjort gældende i stævningen, ved som et yderligere argument for berettigelsen af dens klagepunkt at henvise til en anden rettighed, som en stat nyder godt af i et privatiseret selskab, ændrer imidlertid ikke genstanden for det påståede traktatbrud og har derfor ikke nogen indflydelse på sagens omfang.

(jf. præmis 20, 21 og 23)

2. En medlemsstat, der til fordel for denne stat og andre offentlige organer i et aktieselskab opretholder særlige rettigheder, som er tildelt i tilknytning til præferenceaktier (»golden shares«), staten ejer i dette selskabs selskabskapital, og som omfatter en undtagelse fra det loft på 5%, der er fastsat vedrørende stemmeafgivelse for de andre aktionærer, en ret til at udpege et direktionsmedlem i selskabet, i tilfælde af at staten har stemt imod det vindende forslag ved valg af selskabets direktionsmedlemmer, og en vetoret vedrørende selskabets aktionærers generalforsamlingsbeslutninger om:

- ændring af vedtægterne, herunder vedrørende kapitalforhøjelser, fusion, spaltning og opløsning

- indgåelse af koncernkontrakter som ligestillede og underordnede parter

- ophævelse eller begrænsning af aktionærernes præferencerettigheder ved kapitalforøgelser,

tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF.

Denne vetoret kan således, i det omfang den giver denne stat en indflydelse på driften af og kontrollen med selskabet, som ikke kan begrundes i omfanget af den andel, som den har i selskabet, afholde erhvervsdrivende i andre medlemsstater fra at foretage direkte investeringer i selskabet, i det omfang de ikke kan deltage i driften af og kontrollen med selskabet i forhold til deres andeles værdi. Den omtvistede vetoret kan ligeledes have en hæmmende virkning på porteføljeinvesteringer i selskabet, for så vidt som den berørte stats eventuelle nægtelse af at godkende en vigtig beslutning, som af dette selskabs organer er betegnet som værende i selskabets interesse, nemlig kan påvirke værdien af selskabets aktier og følgelig interessen for at investere i sådanne aktier.

Med hensyn til den begrænsning til et loft på 5%, der, undtagen for den berørte stat, som ikke er underlagt denne begrænsning, gælder for aktionærernes udøvelse af den stemmeret, der er knyttet til deres almindelige aktier, gælder det, at den til aktierne knyttede stemmeret er et af de væsentligste midler for en aktionær til aktivt at deltage i driften af en virksomhed eller kontrollen hermed. Som følge heraf vil enhver foranstaltning, der tilsigter at hindre udøvelsen af disse rettigheder eller at underkaste dem betingelser, kunne afskrække investorer fra andre medlemsstater fra at erhverve selskabsandele i de omhandlede selskaber og udgør en hindring for de frie kapitalbevægelser. Derudover er et stemmeloft et instrument, der kan begrænse de direkte investorers mulighed for at deltage i selskabet med henblik på at etablere eller opretholde varige og direkte økonomiske forbindelser med dette selskab, som giver mulighed for faktisk deltagelse i driften af eller kontrollen med selskabet, hvilket begrænser interessen i at erhverve en andel i et selskabs kapital.

For så vidt angår retten til at udpege et direktionsmedlem udgør denne ret en hindring for de frie kapitalbevægelser, i det omfang en sådan særlig ret udgør en undtagelse fra de almindelige selskabsretlige regler, som alene er indført til fordel for offentlige aktører ved en national lovgivningsmæssig foranstaltning. Selv om det er korrekt, at denne ret kan tildeles ved lov som en ret for et kvalificeret mindretal, skal en sådan ret i så tilfælde være tilgængelig for alle aktionærerne og ikke udelukkende være forbeholdt staten. Ved at begrænse muligheden for andre aktionærer end den berørte stat for at deltage i selskabet med henblik på at etablere eller opretholde varige og direkte økonomiske forbindelser med dette selskab, som giver mulighed for faktisk deltagelse i driften af eller kontrollen med selskabet, kan retten til at udnævne et direktionsmedlem afholde direkte investorer fra andre medlemsstater fra at investere i selskabets kapital.

For så vidt angår de undtagelser, der er tilladt ifølge artikel 58 EF, kan nødvendigheden af at sikre medlemsstatens energiforsyningssikkerhed i tilfælde af krise, krig eller terrorisme bestemt udgøre et hensyn til den offentlige sikkerhed som omhandlet i artikel 58 EF. De krav, der tilsiges af den offentlige sikkerhed, bl.a. som undtagelse fra det grundlæggende princip om frie kapitalbevægelser, skal imidlertid fortolkes strengt, således at deres rækkevidde ikke ensidigt kan fastlægges af den enkelte medlemsstat uden kontrol fra Unionens institutioner. Den offentlige sikkerhed kan således kun påberåbes, når der foreligger en virkelig og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod et grundlæggende samfundshensyn. Hvis en medlemsstat påberåber sig hensynet til energiforsyningssikkerheden uden at præcisere de nøjagtige grunde til, at den er af den opfattelse, at hver af de omtvistede særlige rettigheder eller disse tilsammen vil gøre det muligt at undgå et sådant indgreb i et grundlæggende samfundshensyn, kan en begrundelse baseret på den offentlige sikkerhed ikke tiltrædes.

Hvad endvidere angår spørgsmålet om, hvorvidt den pågældende restriktion er forholdsmæssig, udgør den usikkerhed, som opstår ved, at udøvelsen af de særlige rettigheder, som besiddelsen af præferenceaktier i selskabets selskabskapital giver staten, ikke er undergivet nogen specifik og objektiv betingelse eller omstændighed, et alvorligt indgreb i de frie kapitalbevægelser, idet den med hensyn til anvendelsen af sådanne rettigheder giver de nationale myndigheder en så vid skønsmargin, at den ikke kan anses for at stå i et rimeligt forhold til de tilstræbte mål.

Artikel 86, stk. 2, EF finder således ikke anvendelse på de nævnte nationale bestemmelser og kan derfor ikke påberåbes som begrundelse for disse bestemmelser, i det omfang de udgør hindringer for de frie kapitalbevægelser, som er fastsat i traktaten. Artikel 86, stk. 2, EF kan, sammenholdt med samme artikel, stk. 1, påberåbes som grundlag for, at en medlemsstat tildeler en virksomhed, som har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, særlige eller eksklusive rettigheder, der er i strid med traktatens bestemmelser, i det omfang opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet den, kun kan sikres ved tildeling af sådanne rettigheder, og forudsat at udviklingen af samhandelen ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Unionens interesse. Dette er imidlertid ikke formålet med en national lovgivning, som tildeler en medlemsstat særlige rettigheder i et aktieselskab, som er knyttet til præferenceaktier, som denne stat besidder i dette selskabs selskabskapital.

(jf. præmis 56-58, 62-64, 84, 85, 87, 90 og 92-97 samt domskonkl.)