DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FJERDE AFDELING) DEN 6. APRIL 1990. - WALTER GILL MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - INVALIDEPENSION - ERHVERVSSYGDOM. - SAG T-43/89.



Samling af Afgørelser 1990 side II-00173



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Tjenestemaend - social sikring - forsikring mod ulykker og erhvervssygdomme - invaliditet - forskellige ordninger

( Tjenestemandsvedtaegten, art . 73 og 78 )

2 . Tjenestemaend - vedtaegt - selvstaendig fortolkning

3 . Tjenestemaend - social sikring - invalidepension - erhvervssygdom - begreb

( Tjenestemandsvedtaegten, art . 78, stk . 2 )

Sammendrag

1 . De ved vedtaegtens artikler 73 og 78 indfoerte ordninger er forskellige og indbyrdes uafhaengige . I modsaetning til artikel 73 bemyndiger artikel 78 ikke institutionerne til at fastsaette betingelserne for tildeling af invalidepension, og der gaelder saaledes for anvendelsen af bestemmelserne i denne kun betingelserne i artiklerne 13-16 i vedtaegtens bilag VIII, som hverken indeholder en definition af "erhvervssygdom" eller henvisning til bestemmelserne i vedtaegtens artikel 73 eller til de naermere bestemmelser for anvendelsen af denne artikel .

Det er derfor i strid med de paagaeldende bestemmelsers struktur, hvis man med henblik paa anvendelsen af vedtaegtens artikel 78, stk . 2, henviser til en definition fastsat i artikel 3 i ordningen om daekning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme, som er indfoert ved faelles aftale mellem institutionerne i henhold til den udtrykkelige bemyndigelse i artikel 73, stk . 1, saa meget desto mere, hvis en saadan henvisning betyder en indskraenkning af de beroertes rettigheder .

2 . Da tjenestemandsvedtaegten som selvstaendig faellesskabsretsakt skal fortolkes i sin egen sammenhaeng og i overensstemmelse med sine egne formaal, kan der ikke ved fortolkningen af begrebet erhvervssygdom i artikel 78, stk . 2, henvises til forordning nr . 1408/71, som blot koordinerer de nationale lovgivninger om social sikring .

3 . Vedtaegtens artikel 78 skal fortolkes saaledes, at begivenheder, der udelukkende har fundet sted inden tjenestemandens ansaettelse, falder uden for dens anvendelsesomraade . Tjenestemandens patologiske tilstand skal have en tilstraekkelig direkte sammenhaeng med en speciel og typisk risiko, der foelger af de opgaver, som han har udfoert i Faellesskaberne .

En institution maa formodes at have accepteret det oekonomiske ansvar som foelge af risikoen for, at en tjenestemands lungesygdom, som allerede er konstateret under laegeundersoegelsen inden hans tiltraedelse, og som er en foelge af indaanding af stoev i miner, vil medfoere invaliditet med uarbejdsdygtighed, naar den ansaetter den paagaeldende til at udfoere opgaver, der goer det noedvendigt, at han fortsat gaar ned i minerne med alle de risici, som foelger heraf for udviklingen af hans helbredstilstand .

Den omstaendighed, at sygdommen har vaeret institutionen bekendt allerede ved den paagaeldendes ansaettelse, og den omstaendighed, at dens forvaerring var helt forudsigelig i betragtning af arten af de opgaver, som tjenestemanden blev paalagt, udgoer en raekke samstemmende formodninger, der er tilstraekkeligt staerke til at give Retten grundlag for at fastslaa, at den indtraadte forvaerring er opstaaet under eller i forbindelse med tjenesten ved Faellesskaberne .

Dommens præmisser

De faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for sagen

1 Under skriftvekslingen har Kommissionen fremsat en formalitetsindsigelse . Da Kommissionens befuldmaegtigede udtrykkeligt har frafaldet denne indsigelse ved begyndelsen af den mundtlige forhandling, gentages kun de for sagens realitet relevante omstaendigheder i det foelgende .

2 Sagsoegeren, som er foedt i 1924, begyndte i 1948 efter otte aars tjeneste som pilot i luftvaabenet sin karriere i Englands kulminer . Han her i tidens loeb vaeret minearbejder, minearbejder beskaeftiget med spraengning, mineleder, mineinspektoer, regional mineinspektoer og endelig ledende mineinspektoer tilknyttet ministeriet i London . Mellem 1948 og 1971 gik han ned i minerne fem-syv gange om ugen . Sideloebende hermed laeste han fra 1949 til 1952 til mineingenioer og tog i 1952 eksamen ved Londons Universitet ( BSC Honours in Engineering and Mining ). Fra 1971 til 1974 gik han ned i minerne flere gange om maaneden . Han var ryger indtil omkring 1961 .

3 I 1974 blev sagsoegeren paa grund af sin store faglige erfaring ansat ved Kommissionen som ekspeditionssekretaer og tilknyttet afdelingen "Sikkerhedsproblemer i Kul - og Staalsektoren" i Direktoratet for Arbejdsmedicin og Hygiejne i Generaldirektoratet for Sociale Anliggender i Luxembourg . Naermere bestemt blev han ansat til at udfoere planlaegnings -, undersoegelses - og kontrolopgaver vedroerende :

- fremme af forskning inden for arbejdshygiejne i miner, samordning af denne forskning og udbredelse af dens resultater, og

- forberedelse af et nyt program for minesikkerhed ved kontakter med de beroerte kredse i EKSF .

4 Sagsoegeren udfoerte disse opgaver fuldt tilfredsstillende, og hans arbejdsomraade blev udvidet til andre styringsopgaver . Mellem 1974 og 1979 skulle han inspicere forskellige miner i Faellesskabets lande og gaa ned i minerne fra 20 til 30 gange . Efter en ulykke, der indtraf i begyndelsen af 1979, gik han kun ned i minerne en eller to gange mellem 1979 og 1981 .

5 En roentgenundersoegelse af brystkassen, der blev foretaget under laegeundersoegelsen forud for hans ansaettelse, viste en kronisk luftvejslidelse ( lungesygdom ). Kommissionen underrettede ikke sagsoegeren herom og paaberaabte sig heller ikke artikel 1 i bilag VIII til vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber ( herefter benaevnt "vedtaegten ").

6 Den 11 . juni 1981 indgav sagsoegeren en ansoegning om invalidepensionering begrundet med erhvervssygdom som omhandlet i vedtaegtens artikel 78, stk . 2 . I en vedlagt laegeerklaering konstateredes uarbejdsdygtighed "paa grund af en tilstoppende luftvejslidelse, som sandsynligvis skyldes indaanding af stoev ( arbejde i miner )". Der blev meget hurtigt konstateret en permanent og total invaliditet, og sagsoegeren har gjort gaeldende, at han havde ret til en pension beregnet efter artikel 78, stk . 2 .

7 Efter talrige forsinkelser og misforstaaelser, som i intet tilfaelde kunne tilskrives sagsoegeren, traadte Invaliditetsudvalget endelig sammen den 27 . marts 1987 . I mellemtiden, den 21 . oktober 1983, traf Kommissionens ansaettelsesmyndighed en foreloebig afgoerelse, hvorefter sagsoegeren fik invalidepension beregnet efter vedtaegtens artikel 78, stk . 3 . Invaliditetsudvalget udarbejdede sin erklaering den 21 . marts 1987 . Dets vaesentligste konklusioner er foelgende :

"Walter Gill er fortsat ramt af en varig invaliditet, der maa anses for fuldstaendig, og som goer det umuligt for ham at udfoere det arbejde, der svarer til en stilling i hans loenklasse .

Denne invaliditet er ikke et resultat af en ulykke under udoevelsen eller i forbindelse med udoevelsen af tjenesten, en opofrende handling i offentlig interesse, eller at tjenestemanden har sat sit liv paa spil for at redde menneskeliv .

Invaliditeten er ej heller forsaetligt fremkaldt af tjenestemanden . Gill er ikke ramt af en af de sygdomme, der findes i De Europaeiske Faellesskabers fortegnelse over erhvervssygdomme . Invaliditetsudvalget er dog af den opfattelse, at der er en sandsynlig aarsagsforbindelse og en tilstraekkelig direkte forbindelse med en specifik og typisk risiko ved de arbejdsopgaver, der blev udfoert mellem 1948 og 1971 . Derimod finder udvalget det lidet sandsynligt, at der er en aarsagsforbindelse for perioden fra 1974 til 1981, hvor Gill var tjenestemand ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i Luxembourg ."

8 Den 4 . november 1987 sendte generaldirektoeren for Generaldirektoratet for Personale og Administration sagsoegeren foelgende skrivelse :

"Da der ikke er tilstraekkelig sandsynlighed for en aarsagsforbindelse mellem Deres arbejdsopgaver som tjenestemand ved Faellesskaberne og Deres invaliditet, kan denne ikke anses for en erhvervssygdom som omhandlet i vedtaegtens artikel 78, stk . 2 .

Jeg beklager derfor at maatte meddele Dem, at Deres pension fortsat vil blive fastsat i henhold til artikel 78, stk . 3 ."

9 Sagsoegeren indgav straks klage, som blev afvist ved Kommissionens afgoerelse af 20 . maj 1988 .

Retsforhandlingernes forloeb

10 Paa denne baggrund har sagsoegeren ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 18 . august 1988 anlagt naervaerende sag mod Kommissionen med paastand om annullation af afgoerelsen af 20 . maj 1988 .

11 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande :

- afgoerelsen af 20 . maj 1988 annulleres;

- det statueres, at sagsoegeren er blevet varigt og fuldstaendigt invalid som foelge af en erhvervssygdom i den i vedtaegtens artikel 78, stk . 2, forudsatte betydning;

- sagsoegeren kendes berettiget til en invalidepension paa 70% af sin grundloen fra datoen for invaliditetens indtraeden, dvs . fra 1 . november 1983;

- sagsoegte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger .

12 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande :

- afvisning, subsidiaert frifindelse;

- der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til gaeldende ret .

13 Skriftvekslingen er i sin helhed forloebet for Domstolen . I henhold til artikel 3, stk . 1, i Raadets afgoerelse af 24 . oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans har Domstolen ( Foerste Afdeling ) ved kendelse af 15 . november 1989 henvist sagen til Retten .

14 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten ( Fjerde Afdeling ) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisfoerelse . Retten har dog anmodet Kommissionen om at supplere sagens akter ved fremlaeggelse af en raekke dokumenter .

15 Den mundtlige forhandling har fundet sted den 14 . marts 1990 . Som naevnt ovenfor har Kommissionens befuldmaegtigede ved retsmoedets begyndelse udtrykkeligt frafaldet den formalitetsindsigelse, som var blevet fremsat i de skriftlige indlaeg . Parternes befuldmaegtigede har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret de af Retten stillede spoergsmaal .

16 Til stoette for paastandene har sagsoegeren gjort gaeldende :

- at vedtaegtens artikel 78, stk . 2, ikke kraever, at der er aarsagsforbindelse mellem erhvervssygdommen og udoevelsen af tjenesten ved Faellesskaberne,

- at hans sygdom under alle omstaendigheder er blevet forvaerret af de forhold, under hvilke han har gjort tjeneste ved Faellesskaberne, navnlig af, at han ved forskellige lejligheder er gaaet ned i miner,

- at sygdomstegnene paa de roentgenbilleder, der blev taget ved hans ansaettelse, ikke blev bragt til hans kundskab, og at han saaledes ikke har haft mulighed for at underkaste sig laegelig behandling og saaledes undgaa fuld invaliditet,

- at det hverv, der blev overdraget Invaliditetsudvalget, var upraecist og fejlagtigt affattet, og

- at udvalgets erklaering er utilstraekkeligt begrundet, for saa vidt det deri konstateres, at der er manglende aarsagsforbindelse mellem sygdommen og de arbejdsopgaver, der blev udfoert i perioden efter 1974 .

17 Kommissionen har ikke bestridt, at sagsoegerens invaliditet, uanset hvem der var hans arbejdsgiver paa dette eller hint tidspunkt, skyldes en erhvervssygdom i den forstand, at denne sygdom er opstaaet paa grund af sagsoegerens udoevelse af sin erhvervsvirksomhed i minerne . Kommissionen har heller ikke bestridt, at sygdommen er blevet forvaerret efter 1974 . Med hensyn til sagsoegerens fortolkning af vedtaegtens artikel 78, stk . 2, har Kommissionen derimod haevdet, at udtrykket "erhvervssygdom" skal fortolkes i overensstemmelse med artikel 3 i ordningen om daekning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber ( herefter benaevnt "daekningsordningen "), der er fastsat i henhold til vedtaegtens artikel 73 . Artikel 3 lyder saaledes :

"1 . Som erhvervssygdomme anses de sygdomme, som er optaget i den 'europaeiske liste over erhvervssygdomme' ...

2 . Ligeledes anses som erhvervssygdom enhver sygdom eller forvaerring af en bestaaende sygdom, som ikke findes paa den i stk . 1, naevnte liste, naar det er tilstraekkeligt godtgjort, at den er opstaaet under eller i forbindelse med tjenesten ved Faellesskaberne ."

18 Da sagsoegerens sygdom ikke er optaget i den europaeiske liste over erhvervssygdomme, goer Kommissionen gaeldende, at bestemmelserne i daekningsordningens artikel 3, stk . 2, maa anvendes, og disse kraever bevis for aarsagsforbindelse . I oevrigt har Kommissionen anfoert, at sagsoegerens opfattelse "er i strid med det elementaere princip, der ligger til grund for enhver social forsikringsordning uanset sikringsgren, og hvorefter en saadan social sikringsordning kun finder anvendelse, naar den paagaeldende forsikringsbegivenhed er indtruffet inden for ordningens anvendelsesomraade ". Den har anfoert, at "udbetaling af ydelser til sagsoegeren paa grund af hans kroniske luftvejslidelse, som han indiskutabelt har paadraget sig under sit erhvervsarbejde i kulminerne i Det Forenede Kongerige - en sygdom, som fortsat udviklede sig, efter at han ophoerte med at vaere udsat for risikoen - skal bedoemmes alene i henhold til britisk lovgivning, i henhold til hvilken han var forsikret i denne periode ". Det staar i oevrigt fast, at naevnte lovgivning ikke giver sagsoegeren nogen rettighed . Til stoette for denne argumentation har Kommissionens befuldmaegtigede desuden i sit mundtlige indlaeg henvist til de principper, der er fastslaaet i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet .

19 Hvis det som forudsaetning accepteres, at de ved vedtaegtens artikler 73 og 78 indfoerte ordninger er forskellige og indbyrdes uafhaengige, hvilket Domstolen har statueret ( dommene af 12 . januar 1983, K . mod Raadet, 257/81, Sml . s . 1, og af 20 . maj 1987, Geist mod Kommissionen, 242/85, Sml . s . 2181 ), maa det undersoeges, om definitionen af "erhvervssygdom" i artikel 3 i daekningsordningen kan overtages med henblik paa fortolkningen af vedtaegtens artikel 78, stk . 2 . Indledningvis bemaerkes, at de paagaeldende artikler begge begynder med samme ord (" Under de betingelser, der er fastsat ...", "I henhold til de ... fastsatte betingelser ..."). Men mens det ifoelge vedtaegtens artikel 73, stk . 1, er overladt til institutionerne efter faelles aftale at vedtage en ordning om betingelserne for tildeling af de i samme artikels stk . 2 og 3 naevnte ydelser, henviser vedtaegtens artikel 78 til artiklerne 13-16 i bilag VIII med hensyn til betingelserne for erhvervelse af ret til invalidepension i henhold til artikel 78 . Artikel 3 i daekningsordningen definerer altsaa "erhvervssygdom" i henhold til den udtrykkelige bemyndigelse i vedtaegtens artikel 73 . Da vedtaegtens artikel 78 derimod ikke indeholder en saadan bemyndigelse til institutionerne, gaelder de for anvendelsen af bestemmelserne i denne kun de betingelser, der er fastsat i artiklerne 13-16 i vedtaegtens bilag VIII, som hverken indeholder en definition af "erhvervssygdom" eller henvisning til bestemmelserne i vedtaegtens artikel 73 eller til de naermere bestemmelser for anvendelsen af denne artikel . Det er derfor i strid med de paagaeldende bestemmelsers struktur, hvis man med henblik paa anvendelsen af vedtaegtens artikel 78, stk . 2, henviser til en definition fastsat i daekningsordningen i henhold til en udtrykkelig bemyndigelse i vedtaegten, saa meget desto mere, hvis en saadan henvisning betyder en indskraenkning af de beroertes rettigheder .

20 Heller ikke argumentet vedroerende Raadets forordning nr . 1408/71 kan laegges til grund . Da denne forordning blot koordinerer de nationale lovgivninger om social sikring, kan den ikke anvendes ved fortolkningen af tjenestemandsvedtaegten, der som selvstaendig faellesskabsretsakt skal fortolkes i sin egen sammenhaeng og i overensstemmelse med sine egne formaal .

21 Under henvisning til den historiske udvikling af bestemmelserne om invalidepension har Domstolen statueret, at den i 1972 indfoerte aendring af vedtaegtens artikel 78 havde til formaal at forhindre uretmaessige ydelser, og at de nye bestemmelser skal fortolkes saaledes, at begivenheder, der udelukkende har fundet sted inden tjenestemandens ansaettelse, falder uden for stk . 2 ( dom af 24 . november 1983, Cohen mod Kommissionen, praemisserne 13-17, 342/82, Sml . s . 3829 ). Tjenestemandens patologiske tilstand skal have en tilstraekkelig direkte sammenhaeng med en speciel og typisk risiko, der foelger af de opgaver, som han har udfoert i Faellesskaberne ( dom af 12 . januar 1983, K . mod Raadet, praemis 20, 257/81, Sml . 1983, s . 1 ).

22 Paa baggrund af disse betragtninger maa der tages stilling til de ganske saerlige omstaendigheder i naervaerende sag . Sagsoegeren blev ansat af Kommissionen paa grund af sin meget store faglige erfaring . Hans ansaettelse i Faellesskabernes tjeneste var en fortsaettelse - eller endog en kulmination - af en ensartet faglig karriere, som begyndte med manuelt arbejde i minerne, foer den gik over til administrative opgaver, dernaest tilsyns - og kontrolopgaver paa lokalt, regionalt, nationalt niveau og endelig paa faellesskabsniveau . Hans erfaring som minearbejder var en integrerende del af denne karriere, som den var en vaesentlig del af . Risikoen for lungesygdomme som foelge af indaanding af stoev i minerne var aabenbar og var ligeledes en integrerende del af denne karriere .

23 Kommissionen har saaledes ansat sagsoegeren med fuldt kendskab til, at han kunne vaere ramt af en sygdom, der stod i forbindelse med hans erhvervsarbejde . Denne eventualitet blev bekraeftet, da den roentgenundersoegelse af brystkassen, der blev foretaget paa tidspunktet for hans tiltraedelse, viste en kronisk lungesygdom . Denne undersoegelse blev foretaget i institutionens interesse i henhold til vedtaegtens artikel 33, og dens resultat kan derfor ikke, som Kommissionens befuldmaegtigede har haevdet under retsmoedet, vaere omfattet af den laegelige tavshedspligt . Vedtaegtens artikel 28, litra e ), bestemmer saaledes, at til tjenestemand kan kun udnaevnes en person, der opfylder de for hans hverv noedvendige fysiske krav . Formaalet med laegeundersoegelsen er netop at give institutionen mulighed for ikke at udnaevne en ansoeger, som er uegnet til det hverv, han skal varetage, eller for at ansaette ham til at udfoere hverv, der er forenelige med hans helbredstilstand . I hvert fald kan institutionen i henhold til reglerne i artikel 1 i vedtaegtens bilag VIII bestemme, at de garantier, der er fastsat i tilfaelde af invaliditet, foerst faar virkning for ham fem aar efter hans indtraeden i Faellesskabernes tjeneste, for saa vidt det drejer sig om foelger eller eftervirkninger af en sygdom, som han lider af .

24 Kommissionen valgte ikke nogen af de bestaaende tre muligheder . Tvaertimod tildelte den sagsoegeren opgaver, som blandt andet gjorde det noedvendigt, at han fortsat gik ned i minerne med alle de risici, som fulgte heraf for udviklingen af hans helbredstilstand . Det er oplagt, at Kommissionen paa denne maade bedst kunne drage fordel af sagsoegerens erfaring og viden og saaledes af hans erhvervsvirksomhed, som havde foert til risiko for en lungesygdom . Det er aabenbart uberettiget, at Kommissionen saaledes skulle kunne drage fordel af den faglige erfaring, som sagsoegeren havde erhvervet foer og efter sin tiltraeden, uden at baere ulemperne derved . Kommissionen maa formodes at have accepteret det oekonomiske ansvar som foelge af risikoen for, at den lungesygdom, som sagsoegeren allerede havde paadraget sig, ville medfoere invaliditet med uarbejdsdygtighed til foelge .

25 Heraf foelger, at sagsoegerens krav opfylder betingelserne i vedtaegtens artikel 78, stk . 2, saaledes som den efter Rettens opfattelse skal fortolkes .

26 Selv hvis Kommissionens opfattelse laegges til grund, hvorefter vedtaegtens artikel 78 skal fortolkes i lyset af daekningsordningens artikel 3, er det klart godtgjort, at betingelserne i sidstnaevnte bestemmelses stk . 2 vedroerende aarsagsforbindelse, konneksitet og kontinuitet klart er opfyldt . Kommissionen har ikke bestridt, at sagsoegeren paa tidspunktet for sin tiltraeden led af en "allerede bestaaende sygdom", eller at der er sket en "forvaerring" af denne sygdom under hans tjeneste ved Kommissionen . Den omstaendighed, at sygdommen var Kommissionen bekendt allerede fra begyndelsen, og den omstaendighed, at dens forvaerring var helt forudsigelig, udgoer en raekke samstemmende formodninger, der er tilstraekkeligt staerke til at give Retten grundlag for at fastslaa, at den indtraadte forvaerring "er opstaaet under eller i forbindelse med tjenesten ved Faellesskaberne ".

27 Da de noedvendige betingelser for, at sagsoegerens krav kan efterkommes, er opfyldt, er det ikke fornoedent at behandle de oevrige anbringender og argumenter . Den anfaegtede afgoerelse maa annulleres . Det paahviler Kommissionen at traeffe de noedvendige foranstaltninger til dommens opfyldelse .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

28 I henhold til artikel 69, stk . 2, i Domstolens procesreglement, som finder tilsvarende anvendelse for Retten i henhold til artikel 11 i Raadets afgoerelse af 24 . oktober 1988, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom . Sagsoegte har tabt sagen og paalaegges derfor sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN ( Fjerde Afdeling )

1 ) Kommissionens afgoerelse af 20 . maj 1988 om ikke at anvende tjenestemandsvedtaegtens artikel 78, stk . 2, paa sagsoegeren og om at fastsaette hans invalidepension i henhold til vedtaegtens artikel 78, stk . 3, annulleres .

2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger .