Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – hasardspil – national lovgivning, der indfører et monopol på drift af hasardspil udbudt over internettet – strafferetlige sanktioner for overtrædelse af monopolet – lovlig – betingelser

(Art. 49 EF)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde – tjenesteydelser i form af hasardspil udbudt over internettet – anvendelse af mellemmænd, som er etableret i den samme medlemsstat som modtagerne af den fremmede leverandørs tjenesteydelser – ingen betydning

(Art. 49 EF)

3. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – hasardspil – national lovgivning, der indfører et monopol på hasardspil udbudt over internettet – berettigelse

(Art. 49 EF og 55 EF)

4. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – hasardspil – national lovgivning, der indfører et monopol på drift af hasardspil udbudt over internettet – monopolindehaverens mulighed for at føre en ekspansiv politik – begrundelse

(Art. 49 EF)

5. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – hasardspil – erhvervsdrivende, som er autoriseret til at udbyde hasardspil i den medlemsstat, hvor denne er hjemmehørende – manglende mulighed for denne erhvervsdrivende for at udbyde sådanne tjenesteydelser over internettet i en anden medlemsstat på grund af et monopol på området

(Art. 49 EF)

Sammendrag

1. EU-retten, og særligt artikel 49 EF, er til hinder for, at en overtrædelse af et monopol på drift af hasardspil, såsom et monopol på drift af kasinospil udbudt over internettet, som er foreskrevet i den nationale lovgivning, straffes, hvis denne lovgivning ikke er i overensstemmelse med de EU-retlige bestemmelser.

EU-retten fastsætter nemlig grænser for medlemsstaternes strafferetlige kompetence, idet lovgivning inden for dette område bl.a. ikke må hindre udøvelsen af de grundlæggende friheder, som EU-retten sikrer. Hvis en monopolordning for hasardspil er uforenelig med artikel 49 EF, kan en erhvervsdrivendes overtrædelse af ordningen således ikke gøres til genstand for strafferetlige sanktioner.

(jf. præmis 31, 32 og 43 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 49 EF skal fortolkes således, at den finder anvendelse på tjenesteydelser i form af hasardspil udbudt over internettet på en værtsmedlemsstats område af en erhvervsdrivende, der er etableret i en anden medlemsstat, uanset at denne erhvervsdrivende:

a) har anbragt en vis infrastruktur til it-support i værtsmedlemsstaten, såsom en server, og

b) benytter sig af it-supportydelser fra en leverandør, der er etableret i værtsmedlemsstaten, for at kunne levere sine tjenesteydelser til forbrugere, der ligeledes er hjemmehørende i denne medlemsstat.

Artikel 49 EF finder anvendelse på en udbyder af hasardspil, som er etableret i en medlemsstat, og som udbyder sine tjenester i en anden medlemsstat, selv om udbyderen benytter sig af mellemmænd til dette formål, som er etableret i den samme medlemsstat som modtagerne af tjenesteydelserne. Denne artikel finder så meget desto mere anvendelse, når udbyderen af hasardspil ikke benytter sig af mellemmænd, men blot af en leverandør af it-supportydelser i værtsmedlemsstaten.

(jf. præmis 37 og 38 samt domskonkl. 2)

3. Artikel 49 EF skal fortolkes således, at en medlemsstat, der ønsker at sikre et særligt højt beskyttelsesniveau for forbrugerne på området for hasardspil, med rette kan antage, at kun indførelsen af et monopol til fordel for et enkelt organ, som er underlagt snæver kontrol fra de offentlige myndigheders side, kan gøre det muligt for dem at kontrollere den kriminalitet, der er forbundet med dette område, og at forfølge formålet om at forhindre overdrevent forbrug i tilknytning til spillevirksomhed og bekæmpe ludomani på en tilstrækkeligt effektiv måde.

(jf. præmis 48 og 100 samt domskonkl. 3)

4. Artikel 49 EF skal fortolkes således, at for at være sammenhængende med målet om at bekæmpe kriminalitet såvel som med målet om at begrænse spillemulighederne skal en national lovgivning, der indfører et monopol på hasardspil, som tillader monopolindehaveren at føre en ekspansiv politik:

– bygge på en konstatering af, at kriminelle og svigagtige aktiviteter i tilknytning til hasardspil og ludomani udgør et problem på den pågældende medlemsstats område, som en udvidelse af de autoriserede og regulerede aktiviteter vil kunne afhjælpe, og

– kun tillade en afgrænset reklamering, som er strengt begrænset til, hvad der er nødvendigt for at kanalisere forbrugerne mod de kontrollerede spillenetværk.

De autoriserede erhvervsdrivende skal, for at målet om at kanalisere disse aktiviteter ind i kontrollerede baner kan nås, udgøre et rimeligt, men samtidig attraktivt alternativ til den forbudte aktivitet, hvilket i sig selv kan indebære, at der udbydes et bredt udvalg af spil, at der reklameres i et vist omfang, og at nye distributionsmetoder bringes i anvendelse.

Den reklamering, som eventuelt foretages af indehaveren af et offentligt monopol, skal forblive afgrænset og strengt begrænset til, hvad der er nødvendigt for således at kanalisere forbrugerne mod kontrollerede spillenetværk. Sådan reklame må derimod ikke tilsigte at anspore forbrugernes naturlige trang til at spille ved at stimulere deres aktive deltagelse heri, navnlig ved at banalisere spil eller at give et positivt indtryk forbundet med den omstændighed, at indtægterne herfra går til almennyttige aktiviteter, eller ved at øge tiltrækningskraften ved spil ved hjælp af lokkende reklamer, som foregøgler store gevinster.

(jf. præmis 64, 68 og 100 samt domskonkl. 3)

5. Artikel 49 EF skal fortolkes således, at den omstændighed, at en medlemsstat har valgt en anden beskyttelsesordning end den, en anden medlemsstat har indført, ikke i sig selv kan påvirke bedømmelsen af, om de bestemmelser, der er fastsat på området, er nødvendige og forholdsmæssige, hvilken bedømmelse alene skal foretages under hensyn til de mål, der forfølges af de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat, og under hensyn til det beskyttelsesniveau, som de ønsker at sikre.

Den omstændighed alene, at en erhvervsdrivende lovligt udbyder tjenesteydelser i en medlemsstat, hvor han er etableret, og hvor han i princippet allerede er underlagt retlige betingelser og kontrolforanstaltninger ved de kompetente myndigheder i sidstnævnte medlemsstat, kan, henset til den manglende harmonisering på EU-plan af reglerne for hasardspilssektoren og til de væsentlige forskelle, der er mellem de formål, der forfølges, såvel som det beskyttelsesniveau, der søges opnået i de forskellige medlemsstaters lovgivninger, ikke anses for en tilstrækkelig garanti for beskyttelsen af indenlandske forbrugere mod risikoen for svig og kriminalitet i værtsmedlemsstaten.

(jf. præmis 96, 97 og 100 samt domskonkl. 3)