DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/38

Appel iværksat den 11. august 2009 af ACEA SpA til prøvelse af dom afsagt den 11. juni 2009 af Retten i Første Instans (Ottende Udvidede Afdeling) i sag T-297/02, ACEA SpA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-319/09 P)

2009/C 267/69

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: ACEA SpA (ved avvocati L. Radicati di Brozolo, A. Giardina og T. Ubaldi)

De andre parter i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ACSM Como SpA og AEM — Azienda Energetica Metropolitana Torino — SPA

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen i sag T-297/02 ophæves, for så vidt som Retten ikke kritiserer, at der ikke er foretaget en manglende differentieret undersøgelse af forskellige situationer for anvendelse af den treårige fritagelse for selskabsskat, og bekræfter den generelle og abstrakte kvalificering af den treårige fritagelse som statsstøtte.

— Dommen ophæves, for så vidt som Retten ikke anerkender kvalificeringen af den treårige fritagelse for selskabsskat som eksisterende støtte i henhold til artikel 1, litra b), nr. v), i forordning (EF) nr. 659/1999 (1).

— Dommen ophæves, for så vidt som Retten bekræfter, at pålægget om tilbagesøgning i beslutningens artikel 3 er lovligt (2).

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger for begge retsinstanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har påberåbt sig fire appelanbringender til støtte for sine påstande:

Det første anbringende vedrører en retlig fejl i anvendelsen af artikel 88 EF og forordning (EF) nr. 659/1999, såvel som en manglende begrundelse i den appellerede dom med henvisning til en manglende differentieret undersøgelse af forskellige situationer for anvendelse af den treårige fritagelse for selskabsskat i henhold til artikel 3, stk. 70, i lov nr. 549/1995, og artikel 66, stk. 14, i lovdekret nr. 331/93. Retten har i virkeligheden foretaget urigtig retsanvendelse og undladt at anføre en begrundelse, for så vidt som Retten i betragtning af de konkrete omstændigheder i den foreliggende sag og de oplysninger, der forelå for Kommissionen, ikke har forkastet den abstrakte og ufuldstændige karakter af undersøgelsen og Kommissionens konklusioner i den anfægtede beslutning med hensyn til de forskellige situationer, som skattefritagelsen fandt anvendelse på.

Det andet anbringende vedrører fejlagtig anvendelse fra Rettens side af artikel 87, stk. 1, EF, såvel som en begrundelsesmangel, i det omfang hvor Retten har bekræftet den generelle og abstrakte kvalificering af den treårige fritagelse for selskabsskat som statsstøtte. Særligt har Retten ikke undersøgt omstændighederne i den foreliggende sag og de forudsætninger, under hvilke Kommissionen har kvalificeret den pågældende foranstaltning som støtte, korrekt, således som den imidlertid burde have gjort under overholdelse af den fulde kontrolbeføjelse, som den råder over. Retten tiltrådte derfor Kommissionens beslutning, selv om det ikke er godtgjort — for så vidt angår indvirkningen af fritagelsen for visse sektorer — at to af betingelserne i artikel 87, stk. 1, EF, er opfyldt: Muligheden for en forvridning af konkurrencen og en hindring for samhandelen inden for Fællesskabet.

Det tredje anbringende vedrører mangelfuld og selvmodsigende begrundelse, såvel som en retlig fejl i fortolkningen og anvendelsen af artikel 88, stk. 1, EF og artikel 1, litra b), nr. v), i forordning (EF) nr. 659/1999, på grund af kvalificeringen af den treårige fritagelse for selskabsskat som ny støtte. Retten har i virkeligheden ikke kritiseret den manglende anvendelse i det foreliggende tilfælde af kvalificeringen som eksisterende støtte, som omhandlet i artikel 1, litra b), nr. v), i forordning (EF) nr. 659/1999, selv om det fremgår af sagens omstændigheder og dens sammenhæng, at kvalificeringen som ny støtte — for så vidt angår i hvert fald indvirkningen af den treårige fritagelse for visse sektorer — ikke var begrundet.

Det fjerde anbringende vedrører en retlig fejl og en begrundelsesmangel vedrørende lovligheden af pålægget om tilbagesøgning i den anfægtede beslutnings artikel 3. I betragtning af sagens konkrete omstændigheder har Retten således med urette lagt til grund, at pålægget om tilbagesøgning i beslutningens konklusion kunne have maksimal rækkevidde og være fuldstændig ubetinget, selv om beslutningen kun indeholder en abstrakt, generel og ufuldstændig undersøgelse af skattefritagelsen.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).

(2) Kommissionens beslutning 2003/193/EF af 5.6.2002 om skattefritagelser og lån på lempelige vilkår, som Italien har indrømmet til fordel for offentlige forsyningsværker med offentlig aktiemajoritet (EUT 2003 L 77, s. 21).