DOMSTOLENS DOM AF 22 MAJ 1985. - S.P.A. FRAGD MOD AMMINISTRAZIONE DELLE FINANZE DELLO STATO. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE, INDGIVET AF TRIBUNALE CIVILE DI VENEZIA. - MONETAERE UDLIGNINGSBELOEB FOR MAJSPRODUKTER - FORORDNINGENS GYLDIGHED. - SAG 33/84.



Samling af Afgørelser 1985 side 01605



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Landbrug _ monetaere udligningsbeloeb _ fastsaettelse _ foelgeprodukter _ Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved forordning nr . 1541/80 _ ugyldighed

Praejudicielle spoergsmaal _ bedoemmelse af gyldighed _ konstatering af en forordnings ugyldighed _ virkninger _ tidsmaessig begraensning

( EOEF-traktaten , art . 174 , stk . 2 , og art . 177 )

Sammendrag

Det maa i overensstemmelse med Domstolens konklusion i dommen af 15 . oktober 1980 ( sag 145/79 ) antages , at Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved forordning nr . 1541/80 er ugyldig , for saa vidt den fastsaetter monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel af glukose i pulverform ( underpos . 17.02 B II a i den faelles toldtarif ).

Ugyldigheden af bestemmelserne i forordning nr . 2140/79 som aendret ved forordning nr . 1541/80 indebaerer ikke , at de monetaere udligningsbeloeb , som de nationale myndigheder inden afsigelsen af ugyldighedsdommen , dvs . den 15 . oktober 1980 , har opkraevet eller udbetalt i medfoer af naevnte bestemmelser , kan anfaegtes .

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 24 . november 1983 , indgaaet til Domstolen den 6 . februar 1984 , har Tribunale civile e penale di Venezia i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden af Kommissionens forordning nr . 1541/80 om aendring af de monetaere udligningsbeloeb ( EFT L 156 , s . 1 ).

2 Spoergsmaalet er rejst under en tvist mellem den italienske stats finansmyndigheder og selskabet Fragd SpA , sagsoegeren i hovedsagen , som i Italien forarbejder majs , foerst til stivelse og derefter til glucose i pulverform ( dextrose ), bestemt til eksport . Sagsoegeren foretog i perioden 7.-11 . juli 1980 fire udfoersler af glucose i pulverform til Forbundsrepublikken Tyskland , og der blev for de paagaeldende udfoersler indbetalt monetaere udligningsbeloeb paa grundlag af de dagaeldende faellesskabsbestemmelser .

3 Med henvisning dels til Domstolens dom af 15 . oktober 1980 ( Roquette , sag 145/79 , Sml . s . 2917 ), dels til , at de i forordningen angivne kriterier var retsstridige , for saa vidt som de monetaere udligningsbeloeb var beregnet paa grundlag af interventionsprisen uden hensyntagen til produktionsrestitutionen for majsstivelse , har Fragd SpA ved staevning af 13 . maj 1982 ved den nationale ret anlagt sag mod finansmyndighederne med paastand om delvis tilbagebetaling af de monetaere udligningsbeloeb , selskabet havde indbetalt .

4 Sagsoegte i hovedsagen , den italienske stats finansmyndigheder , anerkendte , at de monetaere udligningsbeloeb for de paagaeldende udfoersler var beregnet efter samme fremgangsmaade , som Domstolen erklaerede ugyldig ved ovennaevnte dom vedroerende Kommissionens forordning nr . 652/76 om aendring af de monetaere udligningsbeloeb som foelge af udviklingen i valutakurserne for den franske franc ( EFT L 79 , s . 4 ). Sagsoegte har imidlertid paastaaet sig frifundet , idet der efter sagsoegtes opfattelse ikke tilkommer sagsoegeren et tilbagebetalingskrav .

5 Den nationale ret har fremhaevet , at det forelagte spoergsmaal drejer sig om den direkte anvendelse af ordningen i henhold til forordning nr . 1541/80 , hvor de kriterier , der skal anvendes for at fastsaette de monetaere udligningsbeloeb , er af en saadan art , at den har fundet det betaenkeligt at bortse fra de anbringender , Fragd SpA har fremfoert om , at de naevnte bestemmelser er ugyldige , idet de kraenker faellesskabsbestemmelserne . Den nationale ret fandt det derfor noedvendigt at udsaette sagen og forelaegge foelgende praejudicielle spoergsmaal for Domstolen :

»Er Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1541/80 af 19 . 6 . 1980 gyldig , for saa vidt den fastsaetter de monetaere udligningsbeloeb for produkter , der udfoeres ( glucose i pulverform , dextrose ), og som henhoerer under pos . 17.02 B II a ), til 29 612 lire pr . ton , naar beregningen af de paagaeldende beloeb foretages paa grundlag af interventionsprisen for majs uden hensyntagen til produktionsrestitutionen for majsstivelse og saaledes sker paa grundlag af et kriterium , som Domstolen allerede underkendte i dommen af 15 . 10 . 1980 i sag 145/79?«

6 Ifoelge sagsoegeren i hovedsagen maa der sondres mellem spoergsmaalet om beregning af de monetaere udligningsbeloeb og spoergsmaalet om graenserne for og retsvirkningerne af en ugyldighed , Domstolen har fastslaaet ved dom afsagt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 . Med hensyn til det foerste spoergsmaal har sagsoegeren i hovedsagen anfoert , at der i forordning nr . 1541/80 er fastsat monetaere udligningsbeloeb for produkter , der er forarbejdet af majs og majsstivelse , paa grundlag af EF-interventionsprisen for majs uden hensyntagen til den restitution , der ydes for afledte produkter . Foelgelig burde eksportoerer af stivelse , og af produkter afledt af stivelse , i lande med svag valuta saasom Italien , have betalt 14 % mindre i monetaere udligningsbeloeb end de beloeb , de faktisk har betalt .

7 For saa vidt angaar spoergsmaalet om graenserne for og retsvirkningerne af en ugyldighedserklaering har sagsoegeren i hovedsagen bestridt punkt 3 i konklusionen i sag 145/79 og har gjort gaeldende , at Domstolens funktion principielt er afsluttet , naar den har konstateret , at en forordning er ugyldig , og at det i en praejudiciel sag alene er den nationale ret , der har kompetence til at traeffe afgoerelse vedroerende realiteten og vedroerende eventuel tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb . Saaledes bestemmes det i artikel 2 , sammenholdt med artikel 14 , i Raadets forordning nr . 1430/79 af 2 . juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter , at godtgoerelse af eksportafgifter ydes , saafremt det godtgoeres , at afgiftsbeloebet er hoejere end det beloeb , som i henhold til lovgivningen skulle opkraeves . Endelig har sagsoegeren anfoert , at det i sagen omtvistede princip om tilbagebetaling af for meget indbetalte beloeb er et af de grundlaeggende privatretlige principper i italiensk ret saavel som i alle medlemsstaternes retssystemer , et princip , som faellesskabsretten ogsaa maa laegge til grund .

8 Kommissionen har bemaerket , at det forelagte spoergsmaal i virkeligheden maa vedroere Kommissionens forordning nr . 2140/79 af 28 . september 1979 ( EFT L 247 , s . 1 ), i forhold til hvilken forordning nr . 1541/80 kun er en aendring . Forordning nr . 2140/79 , som ifoelge Kommissionen blot er en aendring af forordning nr . 652/76 , blev igen aendret ved Kommissionens forordning nr . 3013/80 af 21 . november 1980 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 2140/79 for saa vidt angaar visse monetaere udligningsbeloeb samt af forordning ( EOEF ) nr . 2803/80 for saa vidt angaar visse eksportrestitutioner for korn ( EFT L 312 , s . 12 ). Naar Kommissionen udstedte sidstnaevnte forordning , maatte det ses som en konsekvens af Domstolens dom af 15 . oktober 1980 og hermed som en indirekte anerkendelse af , at den i forordning nr . 2140/79 indeholdte regel om monetaere udligningsbeloeb for det paagaeldende produkt var ugyldig . Kommissionen har desuden anfoert , at da dextrose er omfattet af »majsstivelse ... og ... produkter , der er fremstillet ... ved forarbejdning af ... majs« , som omtalt i punkt 1 i konklusionen i Domstolens dom af 15 . oktober 1980 , er forordning nr . 2140/79 , tillige henset til konklusionens punkt 2 , allerede indirekte erklaeret ugyldig ved naevnte dom .

9 Med hensyn til graenserne for og retsvirkningerne af den konstaterede ugyldighed har Kommissionen gjort gaeldende , at den tidsmaessige begraensning af retsvirkningerne ikke kan beroere dem , som inden ugyldighedsdommen ad retslig eller administrativ vej har fremsat krav om tilbagebetaling af de monetaere udligningsbeloeb , de har indbetalt med urette .

10 Foerst bemaerkes , at den nationale ret med sit spoergsmaal oensker oplyst , om forordning nr . 1541/80 er gyldig , for saa vidt den fastsaetter monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel af produkter henhoerende under pos . 17.02 B II a ) ( glucose i pulverform ). Som Kommissionen med rette har bemaerket , vedroerer spoergsmaalet i virkeligheden Kommissionens forordning nr . 2140/79 af 28 . september 1979 , i forhold til hvilken forordning nr . 1541/80 er en aendring .

11 I den forbindelse bemaerkes , at Domstolen ved dom af 15 . oktober 1980 i konklusionens punkt 1 fastslog , at forordning nr . 652/76 er ugyldig ,

»_ for saa vidt den fastsaetter udligningsbeloeb for majsstivelse paa et andet grundlag end interventionsprisen for majs , nedsat med produktionsrestitutionen for stivelse ,

...

_ for saa vidt den for alle de forskellige produkter , der er fremstillet i en bestemt fremstillingsproces ved forarbejdning af en given maengde af et og samme basisprodukt , som f.eks . majs eller korn , fastsaetter udligningsbeloeb , der klart er hoejere end det udligningsbeloeb , der er fastsat for den givne maengde af basisproduktet;« .

I konklusionens punkt 2 kendte Domstolen foelgende for ret :

»Denne ugyldighed indebaerer , at de bestemmelser i Kommissionens senere forordninger , der aendrer de monetaere udligningsbeloeb for de produkter , der er naevnt i foregaaende afsnit , er ugyldige.«

12 Med hensyn til fastsaettelsen af de monetaere udligningsbeloeb for de paagaeldende produkter er det aabenbart og ikke bestridt , at de ugyldighedsgrunde , Domstolen fastslog i dommen af 15 . oktober 1980 , ligeledes finder anvendelse paa de i naervaerende sag anfaegtede bestemmelser .

13 Forordning nr . 2140/79 , som affattet ved forordning nr . 1541/80 , henviser til forordning nr . 652/76 og er en aendring af denne i overensstemmelse med konklusionen i ovennaevnte dom , saaledes som Kommissionen med rette har bemaerket . Foerstnaevnte forordning maa derfor forudsaetningsvis anses for underkendt ved dommen af 15 . oktober 1980 .

14 Det skal herefter blot fastslaas , at med hensyn til fastsaettelsen af de monetaere udligningsbeloeb for produkter henhoerende under underpos . 17.02 B II a ), er Kommissionens forordning nr . 2140/79 af 28 . september 1979 , som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 af 19 . juni 1980 , ugyldig af de grunde , som Domstolen allerede fastslog i dommen af 15 . oktober 1980 .

15 Selv om det forelagte spoergsmaal kun vedroerer den paagaeldende forordnings ugyldighed , maa ogsaa graenserne for og retsvirkningerne af en saadan ugyldighed angives , saaledes som Domstolen fremhaevede i ovennaevnte dom af 15 . oktober 1980 , for at den nationale ret kan traeffe afgoerelse i den anlagte sag .

16 I den forbindelse bemaerkes , at Domstolen i punkt 3 i konklusionen i dommen af 15 . oktober 1980 af de i dommens praemisser 51 og 52 angivne grunde kendte foelgende for ret :

»Ugyldigheden af de ovennaevnte forordningsbestemmelser medfoerer ikke , at nationale myndigheders opkraevning eller udbetaling af monetaere udligningsbeloeb i henhold til disse bestemmelser i perioden forud for naervaerende doms afsigelse kan anfaegtes.«

17 Spoergsmaalet om graenserne for og retsvirkningerne af , at forordningerne om aendring af monetaere udligningsbeloeb erklaeres ugyldige som foelge af dommen af 15 . oktober 1980 , er der desuden taget stilling til i Domstolens dom af 27 . februar 1985 ( Société des produits de maïs , sag 112/83 , Sml . 1985 , s . 732 ). I denne dom fremhaevede Domstolen for det foerste i praemis 17 , at »Domstolens adgang til _ i forbindelse med et praejudicielt soegsmaal efter artikel 177 , stk . 1 , litra b ) _ tidsmaessigt at begraense retsvirkningerne af en generel retsakts ugyldighed , hviler paa fortolkningen af traktatens artikel 174 , naar henses til den noedvendige overensstemmelse mellem et praejudicielt soegsmaal og et annullationssoegsmaal , jfr . traktatens artikler 173 , 174 og 176 ; disse to procedurer aabner mulighed for to former for den legalitetskontrol , som er indfoert ved traktaten . Domstolen har , med det formaal at sikre en ensartet anvendelse af faellesskabsretten i hele Faellesskabet , ifoelge traktaten kompetence til i forbindelse baade med artikel 173-sager og med artikel 177-sager tidsmaessigt at begraense retsvirkningerne af en EF-forordnings ugyldighed . For saa vidt navnlig angaar den af den nationale ret naevnte dom af 15 . oktober 1980 , stoettes anvendelsen af kompetencen efter artikel 174 , stk . 2 , paa retssikkerhedsbetragtninger ... « .

18 For det andet bemaerkede Domstolen herom i praemis 18 i dommen af 27 . februar 1985 , at »artikel 174 , stk . 2 , naar det er begrundet i vaesentlige hensyn , giver Domstolen mulighed for i hvert enkelt tilfaelde konkret at afgoere , hvilke af en ugyldig forordnings retsvirkninger der skal opretholdes . Det tilkommer saaledes Domstolen , saafremt den anvender muligheden for at begraense retsvirkningerne i fortiden af en ugyldighedserklaering i henhold til artikel 177 , at fastslaa , om den i dommen fastsatte tidsmaessige begraensning af ugyldighedens retsvirkninger kan fraviges til fordel enten for den part , som har anlagt sagen for den nationale ret , eller for en hvilken som helst anden erhvervsdrivende , som har handlet paa sammet maade inden ugyldighedserklaeringen . Domstolen kan imidlertid ogsaa fastslaa , at en ugyldighedserklaering , som kun har retsvirkninger for fremtiden , selv i forhold til erhvervsdrivende , som rettidigt har taget initiativ til at beskytte deres rettigheder , kan anses for et passende middel.«

19 Spoergsmaalet , som blev behandlet i dommen af 27 . februar 1985 , og som vedroerer raekkevidden af dommen af 15 . oktober 1980 , er imidlertid uden betydning for den foreliggende sag , idet den blev anlagt den 13 . maj 1982 ved den nationale ret og saaledes efter , at de i det praejudicielle spoergsmaal anfoerte bestemmelser forudsaetningsvis var erklaeret ugyldige .

20 Herefter vil det af den nationale ret forelagte spoergsmaal vaere at besvare saaledes , at det i overensstemmelse med Domstolens konklusion i ovennaevnte dom af 15 . oktober 1980 maa antages , at Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 er ugyldig , for saa vidt den fastsaetter monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel af glucose i pulverform ( underpos . 17.02 B II a i den faelles toldtarif ). Ugyldigheden af bestemmelserne i Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 indebaerer ikke , at de monetaere udligningsbeloeb , som de nationale myndigheder inden afsigelsen af ugyldighedsdommen , dvs . den 15 . oktober 1980 , har opkraevet eller udbetalt i medfoer af naevnte bestemmelser , kan anfaegtes .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

21 De udgifter , der er afholdt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , som har afgivet indlaeg for Domstolen , kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag , der verserer for den nationale ret , tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende det spoergsmaal , som er forelagt af Tribunale civile e penale di Venezia ved kendelse af 24 . november 1983 , for ret :

Det maa i overensstemmelse med Domstolens konklusion i ovennaevnte dom af 15 . oktober 1980 antages , at Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 er ugyldig , for saa vidt den fastsaetter monetaere udligningsbeloeb ved udfoersel af glucose i pulverform ( underpos . 17.02 B II a i den faelles toldtarif ). Ugyldigheden af bestemmelserne i Kommissionens forordning nr . 2140/79 som aendret ved Kommissionens forordning nr . 1541/80 indebaerer ikke , at de monetaere udligningsbeloeb , som de nationale myndigheder inden afsigelsen af ugyldighedsdommen , dvs . den 15 . oktober 1980 har opkraevet eller udbetalt i medfoer af naevnte bestemmelser , kan anfaegtes .