ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Kommissionen kompetence gennemførelse af Fællesskabets budget beslutning om at foretage tvungen modregning mellem en af Kommissionens fordringer og beløb, der skyldes som EF-bidrag principperne om fællesskabsrettens virkning og om forsvarlig økonomisk forvaltning tilsidesættelse

(EF-traktaten, art. 205 (nu art. 274 EF))

Sammendrag

$$I mangel af udtrykkelige bestemmelser om Kommissionens ret som institution, der er ansvarlig for at gennemføre Fællesskabets budget i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 205 (nu artikel 274 EF), til at foretage tvungen modregning over for enheder, der har fordringer på fællesskabsmidler, men som ligeledes er debitorer for beløb, der har fællesskabsoprindelse, og til at afgøre, om en beslutning fra Kommissionen om at foretage en sådan tvungen modregning har hjemmel, må der henvises til de gældende fællesskabsbestemmelser om Kommissionens virksomhed og til Domstolens praksis. I denne sammenhæng er det navnlig princippet om fællesskabsrettens virkning og princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning, der må tages i betragtning. Princippet om fællesskabsrettens virkning indebærer, at Fællesskabets midler skal stilles til rådighed og anvendes i overensstemmelse med deres bestemmelse. Hvad angår princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning må det ikke reduceres til en rent regnskabsmæssig definition, hvorefter det væsentlige er den blotte mulighed for at anse en gæld for formelt at være betalt. Efter en korrekt fortolkning af dette princip skal der tværtimod tillige tages hensyn til de praktiske følger af økonomiske forvaltningshandlinger, der bl.a. hviler på princippet om fællesskabsrettens virkning.

En beslutning om at foretage tvungen modregning mellem en af Kommissionens fordringer og beløb, der skyldes som EF-bidrag, som Kommissionen har truffet uden først at sikre sig, at den ikke medførte en risiko med hensyn til de pågældende midlers anvendelse til de formål, som de var bestemt til, og med hensyn til gennemførelsen af de pågældende aktioner, når den kunne have handlet anderledes uden herved at berøre inddrivelsen af sagsøgerens angivelige gæld til Kommissionen og den rette anvendelse af de omtvistede beløb, opfylder ikke disse krav og må derfor annulleres.

( jf. præmis 59, 60, 73 og 75 )
Rene organiseringsforanstaltninger, bl.a. de, som vedrører den administrative organisering og arbejdsdisciplin, såsom instruktioner, der udelukkende vedrører de interne forhold i tjenesten, såsom interne direktiver, der skal sikre arbejdets rette udførelse, kan ikke være genstand for en retssag, når de ikke ændrer den retlige eller materielle stilling for den tjenestemand, foranstaltningen vedrører.

Vedtægtens artikel 24, stk. 1, kræver dels, at administrationen, når der foreligger alvorlige bebrejdelser vedrørende en tjenestemands faglige hæderlighed under udøvelsen af hans opgaver, skal træffe alle foranstaltninger for at efterprøve, om bebrejdelserne er begrundede, og dels, når dette ikke er tilfældet, skal afvise dem og træffe alle foranstaltninger med henblik på at genoprette tjenestemandens omdømme. Denne bistandsforpligtelse foreligger også, når ophavsmanden til de af vedtægtens artikel 24 omhandlede forhold er en anden tjenestemand i Fællesskabet.

Bemærkninger i en skrivelse til en tjenestemand fra den pågældende enheds chef, hvori alene angives, enten at tjenestemanden ikke har udført de opgaver, han var blevet tildelt eller at han har udført dem i strid med gældende regler, og som rettes til tjenestemanden med henblik på at sikre, at den pågældende tjeneste fungerer tilfredsstillende, kan ikke anses for alvorlige bebrejdelser, der kan skade den pågældendes faglige hæderlighed, eller så meget mindre for beskyldninger eller angreb på den pågældende person. Da der således ikke gøres indgreb i den pågældendes rettigheder ved sådanne bemærkninger, kan administrationens afslag på ikke at efterkomme en ansøgning om bistand i henhold til vedtægtens artikel 24, stk. 1, ikke anses for en bebyrdende retsakt.

(jf. præmis 25, 26, 27 og 28)

Henvisning til: Domstolen, 18. oktober 1976, sag 128/75, N. mod Kommissionen, Sml. s. 1567, præmis 10; Domstolen, 14. juni 1979, sag 18/78, V. mod Kommissionen, Sml. s. 2093, præmis 15; Retten, 21. april 1993, sag T-5/92, Tallarico mod Parlamentet, Sml. II, s. 477, præmis 30; Retten, 11. oktober 1995, forenede sager T-39/93 og T-553/93, Baltsaviasmod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 233, og II, s. 695, præmis 58; Lopes mod Domstolen, præmis 40, 41 og 42.
Den nøjagtige juridiske kvalifikation af en skrivelse eller en note tilkommer alene Retten og er ikke undergivet parternes vilje. En skrivelse, ved hvilken en tjenestemand uden udtrykkeligt at anmode om, at den pågældende afgørelse tilbagekaldes, klart giver udtryk for sit ønske om at få sine klagepunkter afgjort i mindelighed, eller fremdeles en skrivelse, hvorved han klart giver udtryk for sit ønske om at anfægte en bebyrdende retsakt, udgør en klage i vedtægtens artikel 90, stk. 2's forstand.

Der kan ikke antages at foreligge en klage i denne bestemmelses forstand i forbindelse med en skrivelse, i hvilken afsenderen, selv om han har beskrevet den som »klage i medfør af vedtægtens artikel 90«, nøjes med dels at anmode den sagsøgte institution om at præcisere den administrative afgørelse, på grundlag af hvilken der er foretaget fradrag i feriedagene, dels at bemærke, at han indtil da ikke havde modtaget hverken oplysninger eller afgørelser fra den kompetente myndighed.

(jf. præmis 43, 45 og 46)

Henvisning til: Retten, 7. december 1999, sag T-108/99, Reggimenti mod Parlamentet, Sml. Pers. IA, s. 243, og II, s. 1205, præmis 27.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Rådet - intern organisationsbeføjelse - integration af Schengen-sekretariatet i Rådets Generalsekretariat - nærmere bestemmelser herfor

(Fusionstraktaten, art. 24, stk. 1, andet afsnit; protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, art. 7; Rådets beslutning 1999/307)

Sammendrag

1. Der var ikke noget til hinder for, at Rådet fortolkede artikel 7 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, hvorefter Rådet »vedtager de nærmere bestemmelser for integration af Schengen-sekretariatet« i sit eget generalsekretariat, som en beføjelse til at integrere de ansatte i det tidligere Schengen-sekretariat.

Hvad angår de nærmere bestemmelser for denne integration pålagde den nævnte protokol, der henhører under den primære fællesskabsret, ikke Rådet at følge en bestemt procedure. I denne forbindelse indførtes der ved artikel 24, stk. 1, andet afsnit, i traktaten om oprettelse af et fælles Råd og en fælles Kommission for De Europæiske Fællesskaber på ingen måde en generel ansættelsesordning, men der blev blot givet Rådet beføjelse til at udfærdige vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og vilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber, uden at fastsætte retningslinjer herom eller opstille principper.

Rådet var derfor i medfør af protokollens artikel 7 berettiget til uafhængigt af bestemmelserne i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og vilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber at indføre en ansættelsesordning med henblik på integrationen af de tidligere ansatte i Schengen-sekretariatet for at sikre kontinuiteten i anvendelsen af Schengen-reglerne i sit eget generalsekretariat. I øvrigt er den pågældende vedtægt og de pågældende vilkår ikke en udtømmende ordning, der forbyder ansættelse af personer uden for de herved indførte bestemmelser.

( jf. præmis 60, 61 og 62 )

2. En bestemmelse i den afledte fællesskabsret skal i videst muligt omfang fortolkes i overensstemmelse med traktatens bestemmelser og de almindelige fællesskabsretlige principper. Denne fortolkningsmetode kan anvendes på dokumenter, der indgår i proceduren for udarbejdelsen af en retsakt i den afledte fællesskabsret, når det skal undersøges, om denne procedure er i overensstemmelse med den primære fællesskabsret, som retsakten har hjemmel i.

( jf. præmis 80 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - Rådets beslutning om de nærmere bestemmelser for integration af Schengen-sekretariatet i Generalsekretariatet for Rådet - sag anlagt af ansatte ved Schengen-sekretariatet, der ikke opfylder betingelserne for at blive udnævnt som tjenestemænd ved Generalsekretariatet for Rådet - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF og art. 249 EF; Rådets beslutning 1999/307)

Sammendrag

$$Udtrykket »beslutning« i artikel 230, stk. 4, har den tekniske betydning, der fremgår af artikel 249 EF. En således defineret beslutning adskiller sig fra en generel retsakt, idet kriteriet for sondringen mellem disse retsakter skal søges i, om den pågældende retsakt er almengyldig. En retsakt kan dog ikke anses for at udgøre en beslutning, når den finder anvendelse på objektivt bestemte situationer og har retsvirkninger for abstrakt fastlagte persongrupper. I denne forbindelse er den omstændighed, at en retsakt kan have forskellige konkrete virkninger for de enkelte retssubjekter, som den finder anvendelse på, ikke tilstrækkelig til at rejse tvivl om, at retsakten er generel og abstrakt. I øvrigt mister en retsakt ikke sin generelle karakter, fordi det er muligt at fastlægge antallet eller endog identiteten af de retssubjekter, som retsakten på et givet tidspunkt finder anvendelse på, når det er ubestridt, at den anvendes på grundlag af objektive, faktiske og retlige omstændigheder, som er fastlagt i retsakten i relation til dens formål.

Rådets beslutning 1999/307/EF om de nærmere bestemmelser for integration af Schengen- sekretariatet i Generalsekretariatet for Rådet, uanset at den er benævnt »beslutning«, fremstår som en almengyldig foranstaltning, der finder anvendelse på objektivt bestemte situationer.

Desuden kan personer, der ganske vist har været beskæftiget i Schengen-sekretariatets tjeneste længe inden dette sekretariats integration i Rådets Generalsekretariat, men som ikke opfylder de betingelser, der er opstillet i beslutningens artikel 3 for at blive udnævnt til tjenestemænd ved Rådets Generalsekretariat, ikke anses for individuelt berørt, idet de ikke omfattes på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre.

( jf. præmis 35, 36, 40, 41, 44 og 56 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fællesskabsret - fortolkning - institutionernes retsakter - forskel på ordlyden af en bestemmelse og dens overskrift - kriteriet om betydningen af de anvendte udtryk

2. Økonomisk og social samhørighed - strukturelle interventioner - fællesskabsfinansiering - ophævelse af EUGFL-støtte på grund af uregelmæssigheder - lovlighed

(Rådets forordning nr. 4253/88, art. 24, stk. 2))

3. Økonomisk og social samhørighed - strukturelle interventioner - fællesskabsfinansiering af nationale aktioner - forpligtelse til oplysning og loyalitet, som påhviler ansøgere om og modtagere af EUGFL-støtte

4. Landbrug - fælles landbrugspolitik - strukturreform - fælles aktioner - tilpasning af landbrugsstrukturerne og udvikling af landdistrikter - ophævelse af EUGFL-støtte i tilfælde af tilsidesættelse af væsentlige forpligtelser

(Rådets forordning nr. 2052/88, nr. 4253/88 og nr. 4256/88)

Sammendrag

1. Når der er forskel på ordlyden af en bestemmelse og dens overskrift, skal begge dele fortolkes således, at samtlige de anvendte udtryk får en betydning.

( jf. præmis 40 )

2. Artikel 24, stk. 2, i forordning nr. 4253/88 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter skal fortolkes således, at Kommissionen kan ophæve en støtte fra EUGFL i tilfælde af uregelmæssigheder.

( jf. præmis 40 )

3. Ansøgere om og modtagere af EUGFL-støtte er forpligtede til at sikre sig, at de forsyner Kommissionen med pålidelige oplysninger, som ikke fører til vildledning, idet det system med kontrol og bevis, som er fastlagt med henblik på at kontrollere, at betingelserne for tildeling af støtte er opfyldt, i modsat fald ikke ville fungere hensigtsmæssigt. Hvis der ikke forelå pålidelige oplysninger, ville det således føre til, at projekter, som ikke opfylder de fastsatte betingelser, kunne få tildelt støtte. Dermed udgør den forpligtelse til oplysning og loyalitet, som påhviler ansøgere om og modtagere af støtte, en del af EUGFL's støttesystem og er afgørende for dens funktion.

( jf. præmis 66 )

4. Tilsidesættelse af forpligtelser, hvis overholdelse er af fundamental betydning for en fællesskabsordnings rette funktion, kan sanktioneres med fortabelse af en rettighed, som er stiftet i medfør af fællesskabsreglerne, f.eks. retten til støtte.

Fremlæggelse af fakturaer for udgifter, der ikke er i overensstemmelse med de faktiske forhold, og henføring heraf under projektet samt støttemodtagerens manglende opfyldelse af sin forpligtelse til samfinansiering udgør tilfælde af alvorlig tilsidesættelse af de væsentlige forpligtelser, der kan begrunde ophævelse af støtte fra EUGFL, som er tildelt i medfør af forordning nr. 4256/88 vedrørende tilpasning af landbrugsstrukturerne og udvikling af landdistrikter.

( jf. præmis 118, 119 og 120 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker - definition på og erhvervelse af EF-varemærker - absolutte registreringshindringer - varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber - ordene »UNIVERSALTELEFONBUCH« og »UNIVERSALKOMMUNIKATIONSVERZEICHNIS«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

$$De af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker omfattede tegn er tegn, der udelukkende definerer eller angiver den pågældende vares eller tjenesteydelses art, egenskaber, beskaffenhed eller anvendelse, og som anses for uegnede til at udføre varemærkets væsentligste funktion, nemlig at identificere varens eller tjenesteydelsens oprindelse, således at forbrugeren, der erhverver den, kan gentage oplevelsen, hvis den er positiv, eller undgå den, hvis er negativ, ved en senere erhvervelse. Tegnene »UNIVERSALTELEFONBUCH« og »UNIVERSALKOMMUNIKATIONSVERZEICHNIS« kan ikke anerkendes som EF-varemærke for »indspillede lagringsmedier til databehandlingsanlæg og -apparater, særlig cd-rommer; tryksager, opslagsværker, branchefortegnelser; forlagsvirksomhed, særlig udgivelse af tekster, bøger, tidsskrifter, aviser og redaktørvirksomhed«, idet de gør det muligt for den pågældende kundekreds, i denne sag en almindelig oplyst, nogenlunde opmærksom og velunderrettet tysktalende gennemsnitsforbruger, umiddelbart og uden anden overvejelse at skabe en konkret og direkte forbindelse med de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af ansøgningerne om registrering af de omtvistede varemærker.

( jf. præmis 23 og 25-31 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte - påtænkt støtte - forbud mod iværksættelse, før Kommissionen har truffet en endelig beslutning - overvejelses- og undersøgelsesfrist udløbet - betingelser for iværksættelse - underretning

(Art. 88, stk. 2 og 3, EF)

2. Statsstøtte - forbud - undtagelser - Kommissionens skøn - kriterier - virkning af rammebestemmelser og Kommissionens retningslinjer

(Art. 87, stk. 3, EF)

3. Statsstøtte - forbud - undtagelser - støtte, der kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet - betingelser

(Art. 87, stk. 3, EF)

Sammendrag

1. Såfremt undersøgelsesproceduren i henhold til artikel 88, stk. 2, EF indledes, gælder forbuddet i artikel 88, stk. 3, EF mod at gennemføre den påtænkte støtteforanstaltning, indtil Kommissionen træffer beslutning om, hvorvidt støtten er forenelig med fællesmarkedet. Hvis Kommissionen derimod ikke inden to måneder efter at være blevet underrettet har reageret, kan den pågældende medlemsstat, på betingelse af at den forudgående har underrettet Kommissionen, gennemføre den påtænkte støtteforanstaltning, hvorefter denne støtte henhører under ordningen for bestående støtteforanstaltninger.

En sådan forudgående meddelelse har ikke kun til formål at sikre, at en støtteforanstaltning gennemføres i den form, som er beskrevet i anmeldelsen, idet den tillige er påkrævet af hensyn til retssikkerheden. Overholdelse af denne forpligtelse har i parternes og de nationale retters interesse til formål at fastlægge en dato, hvorefter den pågældende støtteforanstaltning henhører under ordningen for bestående støtteforanstaltninger.

( jf. præmis 37 og 39 )

2. Fællesskabets rammebestemmelser og retningslinjer for statsstøtte berører ikke rækkevidden af primær eller afledt fællesskabsret. Sådanne foranstaltninger er udtryk for Kommissionens ønske om at offentliggøre retningslinjerne for den politik, som den ønsker at følge, og som den lader fremgå af de individuelle beslutninger på det pågældende område.

( jf. præmis 56 )

3. For at kunne henføres under en af undtagelserne i artikel 87, stk. 3, EF skal statsstøtten ikke blot være i overensstemmelse med et af de mål, som er nævnt i artikel 87, stk. 3, litra a), b), c) eller d), EF, men den skal tillige være nødvendig for at kunne nå disse mål.

( jf. præmis 74 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

De Europæiske Fællesskabers egne indtægter - godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter - tilstedeværelsen af en særlig situation som omhandlet i artikel 905 i forordning nr. 2454/93, der indeholder en forpligtelse for de nationale toldmyndigheder til at forelægge sagen for Kommissionen - Kommissionens beslutningskompetence - nærmere regler for udøvelsen heraf - svigagtige handlinger

(Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 905, stk. 1 og 2)

Sammendrag

$$Artikel 905, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, på hvilket grundlag den nationale toldmyndighed, der har modtaget en ansøgning om afgiftsfritagelse, og som efter at have foretaget en indledende bedømmelse vurderer, at der foreligger forhold, der kan udgøre en særlig situation, der begrunder en afgiftsfritagelse, anmoder Kommissionen om på grundlag af de oplysninger, der forelægges den, endeligt at vurdere, om der foreligger en sådan særlig situation, indeholder en generel billighedsklausul, som har til formål at dække en usædvanlig situation, som den erhvervsdrivende befinder sig i i forhold til andre erhvervsdrivende, der udøver samme aktivitet.

Med henblik på at afgøre, om de faktiske omstændigheder udgør en særlig situation som omhandlet i den nævnte bestemmelse, skal Kommissionen inden for rammerne af det vide skøn, den råder over på området, vurdere samtlige disse omstændigheder og foretage en afvejning af Fællesskabets interesse i at sikre, at toldbestemmelserne overholdes, og den interesse, som den erhvervsdrivende, der er i god tro, har i ikke at lide tab, der går ud over de normale erhvervsrisici.

Når de faktiske forhold, som de nationale myndigheder har forelagt for Kommissionen, og som udgør svigagtige handlinger, ikke er blevet draget i tvivl og heller ikke er blevet suppleret, idet Kommissionen ikke har anmodet om supplerende oplysninger, og de vedrører handlinger, der ligger inden for en medlemsstats forvaltning, som sagsøgeren ikke har ret til at kræve indsigt i og på ingen måde kan udøve indflydelse på, kan Kommissionen ikke nøjes med at fastslå, at sagsøgeren ikke befinder sig i en særlig situation, når omstændighederne ligger ud over den sædvanlige forretningsrisiko, sagsøgeren har påtaget sig.

Under disse omstændigheder er Kommissionen ikke berettiget til blot at anse det for muligt, at en bestemt toldtjenestemand har medvirket aktivt, og kræve, at sagsøgeren skal føre et formelt og endeligt bevis herfor ved at fremlægge et dokument fra de kompetente nationale myndigheder. Derved tilsidesætter Kommissionen på den ene side sin forpligtelse til selv at vurdere samtlige faktiske forhold med henblik på at afgøre, om disse udgør en særlig situation, og tager på den anden side ikke hensyn til den selvstændige karakter af den i gennemførelsesforordningens artikel 905 og følgende fastsatte procedure.

( jf. præmis 52-55, 57 og 58 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tjenestemænd - forfremmelse - sammenligning af fortjenesterne - forudgående sammenligning af aktmapperne i hvert generaldirektorat - lovligt - efterfølgende sammenligning i Forfremmelsesudvalget og dernæst af ansættelsesmyndigheden - rækkevidde

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45, stk. 1)

Sammendrag

$$Den skønsbeføjelse, der tilkommer administrationen med hensyn til forfremmelse, er begrænset af nødvendigheden af at foretage en grundig og upartisk sammenligning af ansøgerne i tjenestens interesse og i overensstemmelse med princippet om ligebehandling. I praksis skal denne sammenligning ske på lige vilkår på grundlag af sammenlignelige informations- og oplysningskilder. Selv om en forudgående sammenligning af de forfremmelsesværdige tjenestemænds aktmapper i hvert generaldirektorat ikke kan overflødiggøre en korrekt sammenligning af deres fortjenester, men tværtimod hører til princippet om god forvaltning, kan en sådan forudgående sammenligning i generaldirektoraterne dog ikke erstatte den sammenligning, som senere skal foretages, når dette er fastsat, af Forfremmelsesudvalget. Hver tjenestemand, der kan forfremmes, er berettiget til at forvente, at hans fortjenester sammenlignes med fortjenesterne hos de øvrige tjenestemænd, der kan forfremmes i den pågældende lønklasse, i Forfremmelsesudvalget. Ansættelsesmyndigheden kan ikke alene gennemgå fortjenesterne hos de tjenestemænd, som er bedst placeret på de af de forskellige generaldirektorater udarbejdede lister, idet formålet med sammenligningen af samtlige de forfremmelsesværdige tjenestemænds fortjenester herved ikke vil blive tilgodeset.

( jf. præmis 32, 33 og 34 )
Selv om artikel 5 og 6 i bilag VII til vedtægten er formuleret forskelligt, for så vidt som artikel 6 ikke fastsætter nogen mindstefrist for opholdet, er der derimod ingen forskel mellem funktionen af bosættelsespenge og bosættelsespenge efter fratræden. Der er således en sammenhæng mellem formålene med disse to ydelser: De skal begge gøre det muligt at afholde de udgifter, der uundgåeligt opstår som følge af tjenestemandens integration i et nyt miljø i et ubestemt, men væsentligt tidsrum.

Selv om artikel 6 i bilag VII til statutten kun betinger udbetaling af bosættelsespenge efter fratræden af, at den pågældende tjenestemand har taget bopæl på et sted, der ligger mindst 70 kilometer fra hans tjenestested, indebærer den i denne bestemmelse nævnte flytning af bopæl en faktisk flytning af tjenestemandens faste bopæl til det nye sted, som er angivet som stedet for bosættelsen efter fratræden. Begrebet fast bopæl skal fortolkes som det sted, hvor den pågældende har villet oprette og stabilisere det varige midtpunkt for sine interesser. Hertil kommer, at begrebet bopæl, der ikke er baseret på en rent kvantitativ udmåling af den tid, som personen har tilbragt på det ene eller andet lands område, imidlertid ud over at være afhængig af det fysiske ophold på et bestemt sted også forudsætter en hensigt om at give denne omstændighed den kontinuitet, som frembringes af livsstil og vedligeholdelse af normale sociale relationer.

(jf. præmis 29-32)

Henvisning til: generaladvokat Mancini's forslag til afgørelse til Domstolens dom af 20. oktober 1983, sag 92/82, Gutmann mod Kommissionen, Sml. s. 3127, på s. 3136, navnlig s. 3138 og 3139; generaladvokat Mancini's forslag til afgørelse til Domstolens dom af 14. juli 1988, sag 284/87, Schäflein mod Kommissionen, Sml. s. 4475, på s. 4479, navnlig s. 4481; Retten, 10. juli 1992, sag T-63/91, Benzler mod Kommissionen, Sml. II, s. 2095, præmis 25; Retten, 28. september 1993, forenede sager T-57/92 og T-75/92, Yorck von Wartenburg mod Parlamentet, Sml. II, s. 925, præmis 65.