RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE (Anden Afdeling)

11. december 2014

Hariklia Iliopoulou

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag — Europols ansatte — Europolkonventionen — vedtægten for Europols personale — afgørelse 2009/371/RIA — anvendelse af ansættelsesvilkårene for midlertidigt ansatte på ansatte i Europol — ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt som midlertidigt ansat — afslag på tildeling af en tidsubegrænset kontrakt som midlertidigt ansat«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorunder Hariklia Iliopoulou i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen af 13. maj 2013, hvorved Den Europæiske Politienhed (Europol) afslog at ændre hendes tidsbegrænsede kontrakt som midlertidigt ansat, der udløb den 31. oktober 2013, til en tidsubegrænset kontrakt.

Udfald:

Den Europæiske Politienhed frifindes. Europol bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af Hariklia Iliopoulous omkostninger. Hariklia Iliopoulous bærer halvdelen af sine egne omkostninger.

Sammendrag

Retslig procedure – sagsomkostninger – pålæggelse – inddragelse af billighedshensyn – den vindende part pålægges at betale sagens omkostninger

(Personalerettens procesreglement, art. 102, stk. 2; tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 1)

I henhold til procesreglementets artikel 102, stk. 2, kan Personaleretten pålægge den vindende part at bære sine egne omkostninger og at betale modpartens omkostninger, såfremt dette synes begrundet, henset til denne parts forhold, også forud for sagsanlægget. I denne henseende kan den omstændighed, at institutionen pålægges at betale omkostningerne, være begrundet ved dennes manglende omhu i forbindelse med den administrative procedure. Dette er tilfældet, når institutionen har ladet den frist på fire måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 1, udløbe, uden at vedtage en udtrykkelig afgørelse om afslag på den klage, som den berørte har indgivet, og når den endog ikke vedtager en sådan afgørelse i løbet af de næste tre måneder, og når det ikke kan udelukkes, at sagsøgeren ikke ville have anlagt søgsmålet, hvis institutionen havde vedtaget en sådan afgørelse.

(jf. præmis 80 og 82)

Henvisning til:

Personaleretten: kendelse Coedo Suárez mod Rådet, F-73/10, EU:F:2011:102, præmis 47

RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE (Anden Afdeling)

11. december 2014

Hariklia Iliopoulou

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag — Europols ansatte — Europolkonventionen — vedtægten for Europols personale — afgørelse 2009/371/RIA — anvendelse af ansættelsesvilkårene for midlertidigt ansatte på ansatte i Europol — ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt som midlertidigt ansat — afslag på tildeling af en tidsubegrænset kontrakt som midlertidigt ansat«

Angående

:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorunder Hariklia Iliopoulou i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen af 13. maj 2013, hvorved Den Europæiske Politienhed (Europol) afslog at ændre hendes tidsbegrænsede kontrakt som midlertidigt ansat, der udløb den 31. oktober 2013, til en tidsubegrænset kontrakt.

Udfald

:

Den Europæiske Politienhed frifindes. Europol bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af Hariklia Iliopoulous omkostninger. Hariklia Iliopoulous bærer halvdelen af sine egne omkostninger.

Sammendrag

Retslig procedure – sagsomkostninger – pålæggelse – inddragelse af billighedshensyn – den vindende part pålægges at betale sagens omkostninger

(Personalerettens procesreglement, art. 102, stk. 2; tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 1)

I henhold til procesreglementets artikel 102, stk. 2, kan Personaleretten pålægge den vindende part at bære sine egne omkostninger og at betale modpartens omkostninger, såfremt dette synes begrundet, henset til denne parts forhold, også forud for sagsanlægget. I denne henseende kan den omstændighed, at institutionen pålægges at betale omkostningerne, være begrundet ved dennes manglende omhu i forbindelse med den administrative procedure. Dette er tilfældet, når institutionen har ladet den frist på fire måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 1, udløbe, uden at vedtage en udtrykkelig afgørelse om afslag på den klage, som den berørte har indgivet, og når den endog ikke vedtager en sådan afgørelse i løbet af de næste tre måneder, og når det ikke kan udelukkes, at sagsøgeren ikke ville have anlagt søgsmålet, hvis institutionen havde vedtaget en sådan afgørelse.

(jf. præmis 80 og 82)

Henvisning til:

Personaleretten: kendelse Coedo Suárez mod Rådet, F-73/10, EU:F:2011:102, præmis 47