RETTENS DOM (Femte Afdeling)

11. juli 1997

Sag T-108/96

Mireille Cesaratio

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — vedtægtens artikel 41 — annullationssøgsmål til prøvelse afet afslag på en ansøgning om ventepenge«

Fuldstændig gengivelse pä fransk II-653

Angående:

Påstand om annullation af Parlamentets afgørelse af 28. november 1995, hvorved sagsøgerens ansøgning om at blive sat på ventepenge i henhold til artikel 41 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber blev afslået.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Som led i den endelige vedtagelse af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1995 (EFT 1994 L 369, s. 156 og 157) besluttede Parlamentet at indlede proceduren for ventepenge i artikel 41, stk. 2, første afsnit, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten) med henblik på at nedlægge maksimalt 15 stillinger, heraf tre i kategori B.

Til gennemførelse af denne afgørelse besluttede ansættelsesmyndigheden i juni 1995, efter at have indhentet udtalelse fra Det Paritetiske Samarbejdsudvalg, i henhold til vedtægtens artikel 41, stk. 2, andet afsnit, bl.a. at nedlægge følgende tre stillinger i kategori B: stilling V/B/1779 i vuggestuen, som da beklædtes af IC; stilling III/B/1626 i Afdelingen for Generel Koordinering i Generaldirektoratet for Informations- og Pressetjenesten (GD III), som da beklædtes af Z.; stilling VI/B/1499 (overordnet betjent) i Generaldirektoratet for Administration (GD VI), som havde været ledig siden den 1. februar 1994, da dens indehaver, M., blev pensioneret.

Endelig fastsatte ansættelsesmyndigheden, efter at Det Paritetiske Samarbejdsudvalg og Bedømmelsesudvalget havde afgivet udtalelse, på grundlag af vedtægtens artikel 41, stk. 2, andet og tredje afsnit, listen over de tjenestemænd, der blev sat på ventepenge.

Hvad angår stillingerne V/B/1779 og III/B/1626 blev deres indehavere, henholdsvis K. og Z., der havde fremsat ønske om at blive sat på ventepenge, automatisk optaget på denne liste i henhold til vedtægtens artikel 41, stk. 2, tredje afsnit, sidste punktum.

Efter at det var blevet besluttet at nedlægge den ledige stilling VI/B/1499, meldte ti tjenestemænd i kategori B sig frivilligt til at blive forflyttet til demie stilling og dernæst sat på ventepenge.

Ansættelsesmyndigheden imødekom C.'s ansøgning, efter at Bedømmelsesudvalget havde afgivet udtalelse.

Sagsøgeren, Mireille Cesaratto, er tjenestemand i lønklasse Bl ved Parlamentet.

Ved skrivelse af 20. december 1993 ansøgte hun om at blive sat på ventepenge i henhold til vedtægtens artikel 41. I betragtning af, at Parlamentet på dette tidspunkt ikke havde truffet nogen foranstaltning vedrørende nedskæring i antallet af stillinger, kunne denne ansøgning ikke imødekommes.

Efter at Parlamentet havde besluttet at nedlægge maksimalt 15 stillinger, heraf tre i kategori B, indgav sagsøgeren i henhold til vedtægtens artikel 90 ved skrivelse af 23. oktober 1995 en ansøgning til Parlamentet for at forhøre sig om de gældende kriterier for at blive sat på ventepenge og for at anmode om, at denne foranstaltning blev truffet til fordel for hende.

Ved skrivelser af 28. november 1995 afslog Parlamentets generalsekretær og generaldirektøren for Generaldirektoratet for Personale, Budget og Økonomi denne ansøgning.

Realiteten

Z. 's overgang iil ventepenge

Sagsøgeren påberåbte sig to anbringender, nemlig henholdsvis tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og magtfordrejning.

Anbringendet om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet

Ligebehandlingsprincippet er en højere retsregel. Det er dog kun tilsidesat, når ensartede situationer behandles forskelligt, eller når forskellige situationer behandles ens, medmindre en forskelsbehandling er objektivt begrundet (præmis 33).

Henvisning til: Domstolen, 25. maj 1978, forenede sager 83/76, 94/76, 4/77, 15/77 og 40/77, HNL mod Rådet og Kommissionen, Sml. s. 1209, præmis 5; Domstolen, 13. december 1984, sag 106/83, Sermide, Sml. s. 4209, præmis 28; Domstolen, 28. juni 1990, sagC-174/89, Hoche, Sml. I, s. 2681, præmis 25; Retten, 15. december 1994, sag T-489/93, Unifruit Hellas mod Kommissionen, Sml. II, s. 1201, præmis 42; Retten, 6. marts 1996, sag T-93/94, Becker mod Revisionsretten, Sml. II, s. 141, præmis 26.

Da Z. befandt sig i en situation, der var forskellig fra sagsøgerens, var der ikke sket nogen tilsidesættelse af princippet om ligebehandling (præmis 36).

Anbringendet om magtfordrejning

Begrebet magtfordrejning henviser til den omstændighed, at en forvaltningsmyndighed har gjort brug af sin kompetence med et andet formål end det, med henblik på hvilket den er blevet givet. En afgørelse er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende kriterier fremgår, at den er blevet truffet for at nå andre mål end de anførte (præmis 46).

Henvisningtil: Retten, 22. marts 1995, sag T-586/93, Kotzonismod ØSU, Sml. Pers. II, s. 203, præmis 73; Retten, 18. marts 1997, forenede sager T-178/95 og T-179/95, Picc¡oloog Caló mod Regionsudvalget, Sml. Pers. II, s. 155, præmis 100.

Fællesskabets institutioner råder over vide skønsmæssige beføjelser med hensyn til, hvorledes de ønsker at indrette deres tjenestegrene på grundlag af de opgaver, der påhviler dem, og med hensyn til placeringen af det personale, som de råder over, idet det dog er en forudsætning, at placeringen sker i tjenestens interesse og under iagttagelse af princippet om stillingernes ækvivalens. Sådanne skønsmæssige beføjelser er en afgørende forudsætning for en effektiv tilrettelæggelse af arbejdet og foren tilpasning af tjenestegrenenes organisation til ændrede behov (præmis 47).

Henvisningtil: Domstolen, 27. januar 1983, sag 263/81, List mod Kommissionen, Sml. s. 103, præmis 15; Domstolen, 21. juni 1984, sag 69/83, Lux mod Revisionsretten, Sml. s. 2447, præmis 17; Domstolen, 23. marts 1988, sag 19/87, Hecq mod Kommissionen, Sml. s. 1681, præmis 6; Retten, 23. oktober 1990, sag T-46/89, Pitrone mod Kommissionen, Sml. II, s. 577, præmis 32, stadfæstet af Domstolen ved dom af 2. april 1992, sag C-378/90 P, Pitrone mod Kommissionen, Sml. I, s. 2375.

Organiseringen og forvaltningen af en tjenestegren henhører udelukkende under institutionens kompetence, og det er den administrative myndighed, der alene er ansvarlig for organiseringen af tjenestegrenene. Det henhører udelukkende under demie myndighed at vurdere tjenestens behov og på dette grundlag at placere det personale, den råder over (præmis 48).

Henvisning til: Domstolen, 11. juli 1968, sag 16/67, Labeyrie mod Kommissionen, Smi. 1965-1968, s. 519, org. réf.: Rec. s. 431; Domstolen, 14. juli 1977, sag 61/76, Geist mod Kommissionen, Smi. s. 1419; Pitrone mod Kommissionen, a.st., præmis 60.

Fællesskabsinstitutionerne har frihed til at organisere de forskellige administrative enheder ud fra hensynet til en række faktorer, som f.eks. arten og omfanget af de opgaver, der tillægges tjenestegrenene, samt de budgetmæssige muligheder (præmis 49).

Henvisning til: Domstolen, 17. december 1981, sag 178/80, Bellardi-Ricci m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3187, præmis 19; Retten, 12. juli 1990, sag T-108/89, Scheuer mod Kommissionen, Sml. II, s. 411, præmis 41; Retten, 25. september 1991, sag T-163/89, Sebastiani mod Parlamentet, Sml. II, s. 715, præmis 33; Retten, 9. februar 1994, sag T-109/92, Lacruz Bassols mod Domstolen, Sml. Pers. II, s. 105, præmis 88.

Denne frihed indebærer retten til at nedlægge stillinger og ændre opgavefordelingen. af hensyn til en større effektivitet i organiseringen af arbejdet (præmis 50).

Denne frihed indebærer også kompetence til at omfordele opgaver, der tidligere blev varetaget af indehaveren af den nedlagte stilling, uden at denne nedlæggelse af stillingen nødvendigvis er betinget af, at samtlige de pålagte opgaver udføres af et mindre antal personer end før omorganiseringen. Desuden indebærer en nedlæggelse af en stilling ikke nødvendigvis, at de opgaver, som den indebar, bortfalder (præmis 51).

C. 's overgang til ventepenge

Sagsøgeren påberåbte sig to anbringender, nemlig henholdsvis magtfordrejning og tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet. Da hun anførte lignende argumenter til støtte for begge anbringender, kunne de behandles under ét.

Når der, som i dette tilfælde, skal foretages et valg mellem tjenestemænd, der har meldt sig frivilligt til at blive sat på ventepenge, skal ansættelsesmyndigheden i henhold til vedtægtens artikel 41, stk. 2, tredje afsnit, første punktum, tage hensyn til tjenestemændenes kvalifikationer, indsats, tjenstlige adfærd, familieforhold og anciennitet. Mens den er forpligtet til at begrænse sin undersøgelse til disse fem kriterier, har den et vist skøn ved anvendelsen af hvert af disse samt ved den nødvendige afvejning, der skal foretages imellem dem (præmis 80).

Udøvelsen af dette skøn forudsætter en nøje undersøgelse af akterne for de personer, der har meldt sig frivilligt, og indebærer som sit modstykke en forpligtelse til omhyggeligt og upartisk at undersøge alle relevante forhold i den enkelte sag (præmis 81).

Henvisning til: Domstolen, 18. marts 1993, sagC-35/92P, Parlamentet mod Frederiksen, Sml. I, s. 991, præmis 15.

Retten kan udelukkende efterprøve, om ansættelsesmyndigheden har begået en åbenbar fejl ved skønsudøvelsen eller har benyttet sine skønsmæssige beføjelser til et andet formål end det, hvortil beføjelsen er overladt den (præmis 82).

Henvisning til: Retten, 25. februar 1992, sag T-ll/91, Schloh mod Rådet, Sml. II, s. 203, præmis 51 og 70.

Ī dette tilfælde havde ansættelsesmyndigheden ikke gjort bmg af sit skøn på en fejlagtig måde. Den havde nøje undersøgt sagsøgerens og C's akter og havde omhyggeligt og upartisk undersøgt alle relevante omstændigheder i forbindelse med hver af disse ansøgninger. Sagsøgeren var ikke i stand til på grandlag af objektive, relevante og samstemmende indicier at føre bevis for, at ansættelsesmyndigheden havde gjort brug af sin skønsbeføjelse med et andet formål end det, hvortil beføjelsen er overladt den. I øvrigt kunne ansættelsesmyndigheden ved afslutningen af sin behandling af ansøgningerne inden for rammerne af sit vide skøn lovligt antage, at sagsøgeren og den valgte ansøger, C, ikke befandt sig i sammenlignelige situationer med hensyn til indholdet og afvejningen af de kriterier, der er fastsat i vedtægtens artikel 41, stk. 2, tredje afsnit, første punktum (præmis 99 og 100).

Begæringen om yderligere bevisoptagelse

Retten efterkom delvis denne begæring og opfordrede den 11. marts 1997 sagsøgte til, før den mundtlige forhandling blev indledt, som led i sagens tilrettelæggelse i henhold til procesreglementets artikel 65, litra b), at fremlægge:

— ansættelsesmyndighedens afgørelse i henhold til vedtægtens artikel 41, stk. 2, andet afsnit, om arten af de stillinger, der blev berørt af stillingsnedskæringen

— den udtalelse, som Det Paritetiske Samarbejdsudvalg havde afgivet ved denne lejlighed

— de sagsakter, på grundlag af hvilke den havde forelagt spørgsmålet for Bedømmelsesudvalget og Det Paritetiske Samarbejdsudvalg med henblik på at opstille listen over tjenestemænd, der blev berørt af denne foranstaltning

— de af disse organer afgivne udtalelser

— den endelige liste over tjenestemænd, der blev sat på ventepenge efter denne procedure (præmis 104).

De øvrige punkter i begæringen om bevisoptagelse var ikke relevante. Disse dokumenter kunne nemlig ikke ændre vurderingen af de af sagsøgeren fremførte anbringender, da disse allerede måtte forkastes på grundlag af de sagsakter, der var til Rettens rådighed, herunder de dokumenter, der var fremlagt af sagsøgte som led i den ovennævnte foranstaltning til sagens tilrettelæggelse (præmis 105).

Konklusion:

Europa-Parlamentet frifindes.