ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 21. maj 2010 – Ségaud mod Kommissionen

(Sag C-514/09 P)

»Appel – Kommissionens afslag på at iværksætte en traktatbrudsprocedure – annullationssøgsmål og ansvar – åbenbart afvisningsgrundlag«

Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning [Art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 7-10)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 29. oktober 2009 i sag T-249/09, Ségaud mod Kommissionen, hvorved Retten afviste appellantens søgsmål, hvorunder der var nedlagt påstand om dels annullation af Kommissionens afgørelse af 4. maj 2009 om ikke at indlede en traktatbrudsprocedure mod Den Franske Republik i henhold til artikel 226 EF, dels erstatning for det tab, som han havde lidt på grund af denne afgørelse.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 12. maj 2010 – Pigasos Alieftiki Naftiki Etaireia mod Rådet og Kommissionen

(Sag C-451/09 P)

»Appel – ansvar uden for kontraktforhold – bevis for fællesskabsoprindelsen af fangster foretaget af et fartøj tilhørende et græsk selskab – manglende vedtagelse af bestemmelser, hvorefter medlemsstaternes toldmyndigheder kan acceptere andre dokumenter udstedt af et tredjeland end T2M-dokumentet«

1. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – generel retsakt, der indebærer beslutninger vedrørende økonomisk politik – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en trinhøjere bestemmelse, som tillægger borgerne rettigheder – krav om en åbenbar og grov tilsidesættelse af grænserne for EU-lovgivers vide skøn (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 20-25)

2. Appel – anbringender – Domstolens prøvelse af bedømmelsen af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (jf. præmis 30)

3. Appel – anbringender – anbringende mod en doms præmis, der ikke er nødvendig som begrundelse for domskonklusionen – anbringende uden betydning (jf. præmis 38)

4. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – skade – forpligtelse for skadelidte til at udvise en rimelig omhu for at begrænse rækkevidden af skaden (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 39 og 40)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 16. september 2009 i sag T-162/07, Pigasos Alieftiki Naftiki Etaireia mod Rådet og Kommissionen, hvorved Retten frifandt Rådet og Kommissionen for appellantens påstand om erstatning for det tab, som appellanten angiveligt har lidt som følge af den omstændighed, at Rådet og Kommissionen ikke har vedtaget bestemmelser, der giver en medlemsstats toldmyndigheder, i det konkrete tilfælde de græske toldmyndigheder, mulighed for at acceptere andre dokumenter udstedt af et tredjeland som bevis for fællesskabsoprindelsen af fangster foretaget af et græsk fartøj tilhørende appellanten end T2M-dokumentet, som er foreskrevet i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 (EFT L 253, s. 1)

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 3. juni 2009 i sag T-189/07, Frosch Touristik mod KHIM – DSR touristik (FLUGBÖRSE), hvorved Retten annullerede afgørelsen truffet den 22. marts 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) vedrørende afvisning af klagen indgivet af indehaveren af EF-ordmærket »FLUGBÖRSE« over annullationsafdelingens afgørelse om det pågældende varemærkes delvise ugyldighed – fastlæggelse af den relevante dato for undersøgelsen af en absolut ugyldighedsgrund i forbindelse med en ugyldighedssag.
8

Kommissionen er af den opfattelse, at Elf Aquitaines påstand, som omfatter mere end 1000 timers arbejde udført af 19 advokater, langt overstiger det, der kan anses for nødvendige omkostninger med henblik på sagens behandling ved førsteinstansen. Kommissionen har i denne henseende bestridt, at sagen var særligt vanskelig og af konkurrenceretlig eller økonomisk betydning for sagsøgeren. Hvad endvidere angår omfanget af det arbejde, der ligger bag det krævede salær, har Kommissionen anført, at de pågældende salærberegninger omfatter ydelser, som ikke var nødvendige med henblik på sagens behandling ved førsteinstansen. Da Kommissionen er af den opfattelse, at den gennemsnitlige timesats, der følger af Elf Aquitaines påstand, nemlig 244 EUR, er rimelig, har den anført, at de beløb, der skal erstattes i advokatsalær, skal fastsættes til 24400 EUR, hvilket svarer til 100 arbejdstimer. Hvad angår udlæg og andre udgifter end advokatsalær er Kommissionen af den opfattelse, at det beløb, der skal erstattes i den forbindelse, skal begrænses til 2000 EUR.
4

Den Italienske Republik har for det første gjort gældende, at fortolkningen af udtrykket »på datoen for afsigelsen af denne dom« som omhandlende situationen den 17. november 2011 – datoen for afsigelsen af den dom, der anmodes om en fortolkning af – og ikke situationen forud for datoen for afslutningen af procedurens oplysningsfase, udsætter den for urimelige konsekvenser, idet den bøde, den blev pålagt, herved skærpes. Denne fortolkning er ligeledes i strid med logikken med tvangsbøder i artikel 228, stk. 2, EF, eftersom tvangsbødens størrelse dermed ville bero på en omstændighed, der falder uden for denne medlemsstats kontrol, og eftersom den afkobler den fra den situation, som Domstolen tager i betragtning ved fastsættelsen af bødens størrelse.
1)

Artikel 1, stk. 5, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003, skal fortolkes således, at det kun er de projekter, der er vedtaget i enkeltheder ved en særlig lov, således at formålet med direktivet er opnået gennem lovgivningsproceduren, som er udelukket fra direktivets anvendelsesområde. Det tilkommer den nationale ret at undersøge, om disse to betingelser er opfyldt under hensyntagen til såvel indholdet af den vedtagne lov som hele den lovgivningsprocedure, der førte til lovens vedtagelse, navnlig de forberedende retsakter og de parlamentariske forhandlinger. En lov, som ene og alene »stadfæster« en eksisterende administrativ foranstaltning, og som blot henviser til tvingende almene hensyn, uden at der i materiel henseende gennemføres en forudgående lovgivningsprocedure, hvorunder nævnte betingelser kan iagttages, kan ikke anses for en særlig lov i dette direktivs forstand og er således ikke i sig selv tilstrækkelig til at udelukke projektet fra anvendelsesområdet for direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 2003/35.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 15. december 2010 – Agricola Esposito mod Agenzia delle Entrate – Ufficio di Taranto 2

(Sag C-492/09)

»Procesreglementets artikel 92, stk. 1, artikel 103, stk. 1, og artikel 104, stk. 3, andet afsnit – elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester – direktiv 2002/20/EF, 2002/21/EF og 2002/77/EF – afgift for regeringstilladelse – delvis afvisning – spørgsmål, hvis besvarelse ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl«

1. Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – anmodning, som ikke indeholder nogen oplysninger om den faktiske eller retlige baggrund og ikke angiver grundene til forelæggelsen for Domstolen (Domstolens procesreglement, art. 92, stk. 1, og art. 103, stk. 1) (jf. præmis 21-26 og konkl.)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester – tilladelse og retsforskrifter – direktiv 2002/20 og 2002/21 (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20 og 2002/21) (jf. præmis 35, 36, 38 og 40-44 samt konkl. 2)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Commissione tributaria provinciale di Taranto – fortolkning af artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester (EFT L 108, s. 33), og af artikel 12 og 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester (EFT L 108, s. 21) – pålæggelse af en afgift for regeringstilladelse i tilfælde af en telefonabonnementskontrakt – afgift finder ikke anvendelse i tilfælde af forudbetalt telekort – lovlighed.

Konklusion

1) Den del af det fjerde spørgsmål, der vedrører Kommissionens direktiv 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester, samt det sjette spørgsmål, kan ikke antages til realitetsbehandling.

2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester (tilladelsesdirektivet) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester (rammedirektivet) er ikke til hinder for en afgift som afgiften for regeringstilladelse.
2)

Artikel 49 TEUF er derimod til hinder for sådanne nationale retsforskrifter, for så vidt som bestemmelserne om et befolkningsgrundlag på 4 000 eller 5 000 indbyggere og om en afstand på 200 meter i alle geografiske zoner, der er kendetegnet ved særlige demografiske forhold, forhindrer etableringen af et tilstrækkeligt antal apoteker, der kan sikre en rimelig farmaceutisk tjeneste, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 17. juni 2009, sag T-498/04, Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group mod Rådet, hvorved Retten annullerede artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 1683/2004 af 24. september 2004 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af glyphosat med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 303, s. 1), for så vidt som den berører Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd – fortolkning af artikel 2, stk. 7, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT L 56, s.1) – status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 1. juli 2009 i sag T-16/08, Perfetti Van Melle mod KHIM – Cloetta Fazer, hvorved Retten forkastede et annullationssøgsmål anlagt af indehaveren af EF-ordmærket »CENTER SHOCK« for varer i klasse 30, til prøvelse af afgørelse truffet den 7. november 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 149/2006-4) vedrørende afvisning af en klage over annullationsafdelingens afgørelse, der efterkom en begæring fra indehaveren af de ældre nationale ordmærker »CENTER« og »CLOETTA CENTER« for varer i bl.a. klasse 30 om, at det nævnte mærke erklæres ugyldigt – tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94.
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 16. september 2010 – Dominio de la Vega mod KHIM

(Sag C-459/09 P)

»Appel – EF-varemærke – forordning (EF) nr. 40/94 – artikel 8, stk. 1, litra b) – ansøgning om EF-figurmærket DOMINIO DE LA VEGA – det ældre EF-figurmærke PALACIO DE LA VEGA – risiko for forveksling på en del af den Europæiske Unions område – vurdering af ligheden mellem varemærkerne – den dominerende bestanddel«

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 31, 32, 51, 64 og 65)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – ældre varemærke, der består af et EF-varemærke – afslag på registrering, selv når der foreligger en relativ registreringshindring, der er begrænset til en del af Fællesskabets område [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 30)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 44)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 16. september 2009 i sag T-458/07, Dominio de la Vega mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag til prøvelse af afgørelse truffet den 3. oktober 2007 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1431/2006-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Ambrosio Velasco, SA og Dominio de la Vega, SL.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retspleje – frister – præklusion – uforudseelige omstændigheder eller force majeure (Statutten for Domstolen, art. 45, stk. 2) (jf. præmis 13)

Sagens genstand

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 10. maj 2010 i sag T-98/10, Franssons Verkstäder mod KHIM, hvorved Retten afviste et annullationssøgsmål indledt af indehaveren af EF-design nr. 253778-0001 (hakkelsesmaskiner) til prøvelse af afgørelse R 690/2007-3 truffet den 22. oktober 2009 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorved annullationsafdelingens afgørelse om afslag på en begæring om ugyldighed, indgivet af Lindner Recyclingtech, blev ophævet – søgsmålsfrister – åbenbart, at sagen ikke kan antages til realitetsbehandling.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Franssons Verkstäder AB bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel

–

anbringender

–

anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte

–

ingen identificering af den påberåbte retlige fejl

–

afvisning [Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 7-11)

Sagens genstand

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) den 17. november 2009 i sag T-295/09, Hansen mod Kommissionen, hvorved Retten afviste et søgsmål som åbenbart ugrundet, der var anlagt med påstand om, at det fastslås, at Kommissionen har udvist passivitet, idet den har undladt at indlede en traktatbrudsprocedure efter artikel 226 EF over for Kongeriget Sverige, og om, at Kommissionen tilpligtes at udøve sin initiativret, at træffe foranstaltninger og at støtte initiativer til fremme af handikappedes ret til ligeværdige og diskrimineringsfrie arbejdsliv.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Paul Inge Hansen bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Særlige rettergangsformer

–

udsættelse af gennemførelse

–

betingelser for ydelse

–

uopsættelighed

–

alvorlig og uoprettelig skade

–

bevisbyrde (art. 278 TEUF) (jf. præmis 14-17, 20 og 21)

Sagens genstand

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 19. november 2009 i sag T-234/06, Torresan mod KHIM, hvorved Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i et søgsmål til prøvelse af afgørelse truffet den 29. juni 2006 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 517/2005-2) vedrørende en sag om ugyldighed mellem Klosterbrauerei Weissenohe GmbH & Co. KG og Giampietro Torresan.

Afgørelse

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.

2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 32)

2. Appel – anbringender – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning [art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 36)

Sagens genstand

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) den 11. november 2009 i sag T-150/08, REWE Zentral mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag, hvori der var nedlagt påstand om annullation af afgørelse truffet den 15. februar 2008 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på registreringen af ordmærket »Clina« som EF-varemærke for visse varer i klasse 3 og 21, idet den indsigelse, som indehaveren af det ældre EF-ordmærke »CLINAIR« havde rejst, blev taget til følge – risiko for forveksling mellem to varemærker – undladelse af at foretage en helhedsvurdering af de relevante faktorer i forbindelse med vurderingen af risikoen for forveksling – tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) REWE-Zentral AG betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 41 og 42)

2. Retspleje – stævning – formkrav – stævning indgivet uden advokatbistand statutten for Domstolen, art. 19) (jf. præmis 51-54)

Sagens genstand

Angående

Appel af kendelser afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 19. november 2009 i sagerne T-94/07 og T-40/08, European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, hvorved Retten afviste et søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 4963 endelig af 24. oktober 2006, hvorved det fastslås, at nogle finansieringskilder, som er anvendt af selskabet TVO til opførelse af en atomreaktor i Finland (projektet »Olkiluoto«), ikke udgør statsstøtte (sag T-94/07), og et søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2007) 4323 endelig af 25. september 2007, hvorved det fastslås, at den garanti, som Frankrig har stillet gennem Compagnie française d’assurance pour le commerce extérieur til dækning af et lån ydet til selskabet Teollisuuden Voima Oy til opførelse af en atomreaktor i Finland (projektet »Olkiluoto 3«), ikke udgør statsstøtte (sag T-40/08) – bistand fra en advokat, der ikke er tredjemand.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) European Renewable Energies Federation ASBL betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder

(Art. 6, stk. 1, TEU; art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 51, stk. 1)

Sammendrag

Når en sag er indbragt for Domstolen i henhold til artikel 267 TEUF, har denne kompetence til at træffe afgørelse om fortolkningen af EUF-traktaten og om gyldigheden og fortolkningen af retsakter udstedt af Unionens institutioner. Domstolens kompetence er dog begrænset til en undersøgelse af de fællesskabsretlige bestemmelser alene.

I henhold til artikel 51, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder er chartrets bestemmelser rettet til medlemsstaterne, dog kun når de gennemfører EU-retten.

Det fremgår endvidere af artikel 6, stk. 1, TEU, som giver chartret en bindende værdi, og af erklæringen om Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, der er knyttet som bilag til slutakten fra den regeringskonference, der vedtog Lissabontraktaten, at chartret ikke etablerer nye beføjelser for Unionen eller ændrer Unionens eksisterende beføjelser.

Domstolen har følgelig ikke kompetence til at besvare anmodninger om præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af chartrets bestemmelser, når forelæggelsesafgørelsen ikke indeholder noget holdepunkt for, at den pågældende nationale afgørelse udgør en foranstaltning til gennemførelse af EU-retten, eller at den på anden måde har tilknytningspunkter til EU-retten.

(jf. præmis 11, 12, 14 og 15 samt konkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – søgsmålsfrister – præklusion – force majeure

(Statutten for Domstolen, art. 45)

2. Retspleje – søgsmålsfrister – præklusion – undskyldelig vildfarelse – begreb – rækkevidde

[Rettens procesreglement, art. 101, stk. 1, litra a) og b)]

3. Retspleje – søgsmålsfrister – præklusion – lovlighed, når henses til, at enhver har ret til en retfærdig rettergang

(Art. 230 EF)

Sammendrag

1. EU-bestemmelserne vedrørende procesfrister kan kun fraviges, hvis der foreligger ganske særlige omstændigheder, omstændigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure, jf. artikel 45, stk. 2, i statutten for Domstolen, da kun en streng overholdelse af de nævnte bestemmelser er i overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller enhver vilkårlighed i retsplejen.

(jf. præmis 41)

2. I relation til EU-rettens søgsmålsfrister omfatter begrebet en undskyldelig fejl, der udgør en undtagelse hertil, kun usædvanlige omstændigheder, navnlig hvor den pågældende institution har udvist en adfærd, der enten i sig selv eller i afgørende omfang må antages at kunne fremkalde en vildfarelse hos en borger, der er i god tro, og som har udvist en sådan agtpågivenhed, der kræves af en normalt påpasselig erhvervsdrivende. Dette er ikke tilfældet i en sag vedrørende en beslutning fra Kommissionen om pålæggelse af en bøde i medfør af artikel 81 EF, og hvor der er blevet begået en fejl med hensyn til beregningen af søgsmålsfristerne, idet ordlyden af artikel 101, stk. 1, litra a) og b), i Rettens procesreglement er klar og gennemskuelig og ikke frembyder nogen særlige fortolkningsproblemer. At overskridelsen af søgsmålsfristen udelukkende skyldes en fejl begået af appellantens advokat, kan således ikke anses for en undskyldelig fejl, som gør det muligt at fravige bestemmelserne om søgsmålsfrister.

(jf. præmis 42, 45 og 57)

3. Det princip, der er fastsat i artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention, nemlig at enhver skal være berettiget til en retfærdig rettergang, der også er anerkendt i Unionens retsorden, er ikke til hinder for fastsættelse af en søgsmålsfrist.

4. Retten til effektiv domstolsbeskyttelse påvirkes ikke af en streng overholdelse af EU-bestemmelserne vedrørende procesfrister, hvilket er i overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i retsplejen. Selv om den omhandlede frist på to måneder givetvis udgør en begrænsning af søgsmålsadgangen, er det ikke åbenbart, at denne begrænsning udgør et indgreb i selve denne rettigheds kerne, når navnlig henses til, at bestemmelserne om beregning af denne frist er tydelige og ikke frembyder særlige fortolkningsproblemer.

En fravigelse af nævnte bestemmelser påvirkes ikke af den omstændighed, at sagen drejer sig om grundlæggende rettigheder. Reglerne om søgsmålsfrister er nemlig ufravigelige og skal anvendes af retsinstansen på en sådan måde, at retssikkerheden og retssubjekternes lighed for loven sikres.

(jf. præmis 48-50 og 56)