ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 331/2

Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2011 — Kongeriget Belgien mod Deutsche Post AG, DHL International og Europa-Kommissionen

(Sag C-148/09 P) (1)

(Appel - annullationssøgsmål - statsstøtte - artikel 108, stk. 3, TEUF - forordning (EF) nr. 659/1999 - beslutning fra Kommissionen om ikke at gøre indsigelser - begrebet »tvivl« - tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse)

2011/C 331/02

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Kongeriget Belgien (ved C. Pochet, T. Materne, som befuldmægtigede, bistået af advocaat J. Meyers)

De andre parter i appelsagen: Post AG (ved Rechtsanwälte T. Lübbig og J. Sedemund, DHL International (ved Rechtsanwälte T. Lübbig og J. Sedemund og Europa-Kommissionen (ved B. Martenczuk og D. Grespan, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 10. februar 2009 i sag T-388/03, Deutsche Post og DHL International mod Kommissionen, hvorved Retten annullerede Kommissionens beslutning K(2003) 2508 endelig udg. af 23. juli 2003 om ikke at rejse indsigelser mod flere foranstaltninger, vedtaget af de belgiske myndigheder til fordel for La Poste SA, efter afslutning af en indledende undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 3, EF– godtgørelse af nettoomkostninger for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse — urigtig kvalificering af visse omstændigheder som indicier for alvorlige vanskeligheder, der gør det påkrævet at indlede den formelle undersøgelsesprocedure — hensyntagen til anbringender, der skal afvises — tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Kongeriget Belgien og Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 167 af 18.7.2009.
3)

Ækvivalens- og effektivitetsprincippet er ikke til hinder for, at der som betingelse for tilbagebetaling til et moderselskab af beløb, som kan sikre anvendelsen af den samme skattemæssige ordning på udbytte, der udloddes af moderselskabets datterselskaber med hjemsted i Frankrig, og på udbytte, der udloddes af dette selskabs datterselskaber med hjemsted i andre medlemsstater, og som giver anledning til moderselskabets videreudlodning, kræves, at den skattepligtige fremlægger oplysninger, som kun denne har adgang til, for hver enkelt udlodning, som er genstand for en tvist, vedrørende bl.a. den skattesats, som faktisk er anvendt, og det skattebeløb, der faktisk er betalt af overskuddet i datterselskaber i andre medlemsstater, selv om de samme oplysninger ikke kræves for de datterselskaber, som er etableret i Frankrig, da myndighederne har adgang til dem. Fremlæggelsen af disse oplysninger kan imidlertid kun kræves under forudsætning af, at det ikke er praktisk umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at dokumentere, hvilken skat datterselskaber i andre medlemsstater har betalt, navnlig henset til disse medlemsstaters lovgivning om undgåelse af dobbeltbeskatning og registrering af den selskabsskat, som skal betales, samt om opbevaring af administrative dokumenter. Det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt i hovedsagen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/7

Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. september 2011 — Lady & Kid A/S, Direct Nyt ApS, A/S Harald Nyborg Isenkram- og Sportsforretning og KID-Holding A/S mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark)

(Sag C-398/09) (1)

(Manglende tilbagebetaling af en afgift, der er erlagt med urette - ugrundet berigelse som følge af sammenhængen mellem indførelsen af denne afgift og ophævelsen af andre afgifter)

2011/C 311/08

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Lady & Kid A/S, Direct Nyt ApS, A/S Harald Nyborg Isenkram- og Sportsforretning og KID-Holding A/S

Sagsøgt: Skatteministeriet

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Østre Landsret — fortolkning af Domstolens dom i sag C-192/95, Comateb m.fl., og af de fællesskabsretlige principper vedrørende tilbagesøgningskrav — afslag på tilbagebetaling af en national afgift, der er kendt uforenelig med fællesskabsretten, med henvisning til ugrundet berigelse som følge af den direkte sammenhæng mellem indførelsen af den uretmæssige afgift og ophævelsen af andre afgifter opkrævet på et andet grundlag — manglende tilbagebetaling, der medfører, at virksomheder, som importerede varer, stilles ringere end virksomheder, som indkøbte tilsvarende indenlandske varer, på grund af at førstnævnte virksomheder har betalt forholdsmæssigt mere i uretmæssig afgift end sidstnævnte

Konklusion

De EU-retlige regler om tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld skal fortolkes således, at tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld udelukkende kan give anledning til en ugrundet berigelse i tilfælde, hvor de beløb, som en afgiftspligtig person med urette har erlagt i form af en afgift, som er opkrævet i en medlemsstat i strid med EU-retten, er blevet direkte overvæltet på køberen. Det følger heraf, at EU-retten er til hinder for, at en medlemsstat nægter at tilbagebetale en uretmæssig afgift med den begrundelse, at de af den afgiftspligtige med urette erlagte beløb er blevet udlignet gennem en besparelse som følge af den samtidige ophævelse af andre afgifter, eftersom en sådan udligning, fra et EU-retligt synspunkt, ikke kan betragtes som en ugrundet berigelse i relation til denne afgift.

(1) EUT C 312 af 19.12.2009.
1)

Artikel 2, 3 og 8 i Rådets rammeafgørelse 2001/220/RIA af 15. marts 2001 om ofres stilling i forbindelse med straffesager skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at gerningsmænd, som har begået vold inden for familien, idømmes en obligatorisk sanktion i form af et kontaktforbud med en minimumsvarighed, der i en medlemsstats straffelovgivning er foreskrevet som tillægsstraf, selv om ofrene for volden er imod anvendelsen af en sådan sanktion.
3)

Artikel 49 EF skal fortolkes således, at: a) en medlemsstat, der ønsker at sikre et særligt højt beskyttelsesniveau for forbrugerne på området for hasardspil, med rette kan antage, at kun indførelsen af et monopol til fordel for et enkelt organ, som er underlagt snæver kontrol fra de offentlige myndigheders side, kan gøre det muligt for dem at kontrollere den kriminalitet, der er forbundet med dette område, og at forfølge formålet om at forhindre overdrevent forbrug i tilknytning til spillevirksomhed og bekæmpe ludomani på en tilstrækkeligt effektiv måde b) en national lovgivning, der indfører et monopol på hasardspil, som tillader monopolindehaveren at føre en ekspansiv politik, skal, for at være sammenhængende med målet om at bekæmpe kriminalitet såvel som med målet om at begrænse spillemulighederne: — bygge på en konstatering af, at kriminelle og svigagtige aktiviteter i tilknytning til hasardspil og ludomani udgør et problem på den pågældende medlemsstats område, som en udvidelse af de autoriserede og regulerede aktiviteter vil kunne afhjælpe, og — kun tillade en afgrænset reklamering, som er strengt begrænset til, hvad der er nødvendigt for at kanalisere forbrugerne mod de kontrollerede spillenetværk c) den omstændighed, at en medlemsstat har valgt en anden beskyttelsesordning end den, en anden medlemsstat har indført, ikke i sig selv kan påvirke bedømmelsen af, om de bestemmelser, der er fastsat på området, er nødvendige og forholdsmæssige, hvilken bedømmelse alene skal foretages under hensyn til de mål, der forfølges af de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat, og under hensyn til det beskyttelsesniveau, som de ønsker at sikre.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 13. september 2011 — Reinhard Prigge, Michael Fromm og Volker Lambach mod Deutsche Lufthansa AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland)

(Sag C-447/09) (1)

(Direktiv 2000/78/EF - artikel 2, stk. 5, artikel 4, stk. 1, og artikel 6, stk. 1 - forbud mod forskelsbehandling på grund af alder - piloter i luftfartsselskaber - kollektiv overenskomst - bestemmelse om automatisk ophør af ansættelseskontrakterne ved det fyldte 60. år)

2011/C 319/05

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Reinhard Prigge, Michael Frommv og Volker Lambach

Sagsøgt: Deutsche Lufthansa AG

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesarbeitsgericht — fortolkning af artikel 2, stk. 5, artikel 4, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16) — forbud mod forskelsbehandling på grund af alder — foreneligheden af disse bestemmelser med en kollektiv overenskomst, der af hensyn til luftfartssikkerheden bestemmer, at en pilots ansættelseskontrakt automatisk ophører ved udløbet af den måned, hvor piloten fylder 60 år

Konklusion

Artikel 2, stk. 5, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at medlemsstaterne ved bemyndigelsesregler kan tillade arbejdsmarkedets parter at vedtage foranstaltninger som omhandlet i nævnte artikel 2, stk. 5, på områder omfattet af denne bestemmelse, som henhører under kollektive aftaler, og på betingelse af, at disse bemyndigelsesregler er tilstrækkeligt præcise med henblik på at sikre, at de pågældende foranstaltninger overholder de i nævnte artikel 2, stk. 5, fastsatte krav. En foranstaltning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter aldersgrænsen for, hvornår piloter ikke længere kan udøve deres erhverv, til 60 år, mens nationale og internationale bestemmelser fastsætter denne alder til 65 år, er ikke en foranstaltning, der er nødvendig af hensyn til den offentlige sikkerhed og for at beskytte sundheden som omhandlet i nævnte artikel 2, stk. 5.

Artikel 4, stk. 1, i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at den er til hinder for en bestemmelse i en kollektiv overenskomst som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter aldersgrænsen for, hvornår piloter ikke længere anses for at have de fysiske evner til at udøve deres erhverv, til 60 år, mens nationale og internationale bestemmelser fastsætter denne alder til 65 år.

Artikel 6, stk. 1, første afsnit, i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at luftfartssikkerhed ikke udgør et legitimt mål som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i direktiv 2000/78.

(1) EUT C 24 af 30.1.2010.
1)

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF, idet den har opretholdt artikel 143, artikel 136, stk. 3, og artikel 136a, stk. 2, i lov af 28. august 1997 om pensionsfondes organisation og virksomhed (Ustawa o organizacju i funkcjonowaniu funduszy emertalnych), med senere ændringer, for så vidt disse bestemmelser begrænser adgangen for polske åbne pensionsfonde til at foretage investeringer i de øvrige medlemsstater.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 49/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 21. december 2011 — Den Franske Republik mod People’s Mojahedin Organization of Iran, Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-27/09 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme - fælles holdning 2001/931/FUSP - forordning (EF) nr. 2580/2001 - indefrysning af midler, der finder anvendelse på en gruppe, som er optaget på en liste, der er udarbejdet, revideret og ændret af Rådet for Den Europæiske Union - retten til forsvar)

2012/C 49/02

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Den Franske Republik (ved E. Belliard, G. de Bergues og A. Adam, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: People’s Mojahedin Organization of Iran (ved avocat J.-P. Spitzer, D. Vaughan, QC, og barrister M.-E. Demetriou), Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen (ved S. Boelaert og P. Aalto, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 4. december 2008, sag T-284/08, People’s Mojahedin Organization of Iran mod Rådet, hvorved Retten annullerede Rådets afgørelse 2008/583/EF af 15. juli 2008 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2580/2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme og om ophævelse af afgørelse 2007/868/EF, for så vidt som den vedrører People’s Mojahedin Organization of Iran (EUT L 188, s. 21)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 82 af 4.4.2009.
1)

Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF og 29 EF, idet den har indført et kørselsforbud for lastbiler over 7,5 tons, som transporterer visse varer, på en delstrækning af motorvej A 12 i Inn-dalen (Østrig).
2)

Fra år 2000, tidspunktet for udlægningen af lokaliteten »Alto Sil« som et særligt beskyttet område, har Kongeriget Spanien tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 6, stk. 2-4, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, sammenholdt med artikel 7, — idet det har godkendt minedrift i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones« uden at underlægge tildelingen af tilladelser hertil en korrekt vurdering af projekternes eventuelle virkninger, og idet det under alle omstændigheder ikke har overholdt de betingelser, hvorunder et projekt kan gennemføres trods den risiko, det nævnte projekt indebærer for tjuren (Tetrao urogallus) — som er et af de naturgoder, der lå til grund for udlægningen af lokaliteten »Alto Sil« som særligt beskyttet område — nemlig manglen på alternative løsninger, eksistensen af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser og meddelelsen til Europa-Kommissionen om kompensationsforanstaltninger, der er nødvendige for at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000, og — idet det ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at undgå den forringelse af naturtyperne, herunder levestederne for arterne, og de alvorlige forstyrrelser, som minerne »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Fonfría«, »Ampliación de Feixolín« og »Nueva Julia« forårsager for tjuren, hvis forekomst på lokaliteten »Alto Sil« er en af grundene til, at den blev udlagt som et særligt beskyttet område.
3)

Government of Gibraltar og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland pålægges, ud over at bære deres egne omkostninger, at betale Kommissionens og Kongeriget Spaniens omkostninger i appelsagerne såvel som Kommissionens omkostninger for Retten.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 24. november 2011 — Den Italienske Republik mod Europa-Kommissionen

(Sag C-458/09 P) (1)

(Appel - støtte, der er ydet af de italienske myndigheder til nyligt børsnoterede virksomheder - lovgivning der fastsætter skattefordele)

(2012/C 25/06)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato P. Gentili)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, D. Grespan og E. Righini, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Republikken Finland (ved M. Pere og H. Leppo, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 4. september 2009 i sag T-211/05, Italien mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af dens beslutning 2006/261/EF af 16. marts 2005 om Italiens støtteordning C 8/2004 (ex NN 164/2003) til fordel for nyligt børsnoterede selskaber (EUT 2006 L 94, s. 42)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

3) Republikken Finland bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 24 af 30.1.2010.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. november 2011 — Bank Melli Iran mod Rådet for Den Europæiske Union, Den Franske Republik, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og Europa-Kommissionen

(Sag C-548/09 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran med det formål at forhindre nuklear spredning - indefrysning af en banks midler - manglende meddelelse af afgørelsen - hjemmel - retten til forsvar)

(2012/C 25/09)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Bank Melli Iran (ved avocat L. Defalque)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og R. Szostak, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved E. Belliard, G. de Bergues, L. Butel og E. Ranaivoson, som befuldmægtigede), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved S. Hathaway, som befuldmægtiget, bistået af barrister D. Beard) og Europa-Kommissionen (ved S. Boelaert og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 14. oktober 2009 i sag T-390/08, Bank Melli mod Rådet, hvorved Retten frifandt Rådet for appellantens påstand om annullation af punkt 4 i afsnit B i bilaget til Rådets afgørelse 2008/475/EF af 23. juni 2008 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran, for så vidt som det vedrører Bank Melli Iran og dens filialer (EUT L 163, s. 29) — manglende individuel underretning af den nævnte afgørelse — tilsidesættelse af væsentlige formkrav — manglende retsgrundlag for afgørelsen om indefrysning af midler truffet over for appellanten — manglende overholdelse af retten til forsvar og princippet om en effektiv retsbeskyttelse — tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og ejendomsretten

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Bank Melli Iran betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 80 af 27.3.2010.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF, idet den i GALP Energia SGPS SA har opretholdt særlige rettigheder som dem, der i dette tilfælde er fastsat i lov nr. 11/90 om rammelov for privatisering (Lei no 11/90, Lei Quadro das Privatizações) af 5. april 1990 og lovdekret nr. 261-A/99 om godkendelse af den første etape i privatiseringsprocessen for GALP — Petróleos e Gás de Portugal, SGPS SA’s selskabskapital (Decreto-Lei no 261-A/99 aprova a 1.a fase do processo de privatização do capital social de GALP — Petróleos e Gás de Portugal, SGPS SA) af 7. juli 1999 samt i selskabets vedtægter, til fordel for den portugisiske stat og andre offentlige organer og tildelt i tilknytning til præferenceaktier (»golden shares«), som staten ejer i dette selskabs selskabskapital.
2)

Den Italienske Republik skal til Europa-Kommissionen på kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter«, betale en tvangsbøde på et beløb, der svarer til at multiplicere grundbeløbet på 30 mio. EUR med procentdelen af den ulovlige uforenelige støtte, der endnu ikke er blevet tilbagesøgt, eller som ikke er dokumenteret efter udløbet af den pågældende periode, beregnet i forhold til samtlige de beløb, der endnu ikke er tilbagesøgt på datoen for afsigelsen af denne dom, og dette pr. halvårs forsinkelse med iværksættelsen af foranstaltninger, der er nødvendige for at opfylde dommen af 1. april 2004 i sagen Kommissionen mod Italien (sag C-99/02), regnet fra afsigelsen af denne dom og indtil opfyldelsen af dommen af 1. april 2004.
2)

Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union og IML Industria Meccanica Lombarda Srl.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, idet den ikke, undtagen under de omstændigheder, som er fastsat ved Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, har fastsat en mulighed for godtgørelse af de ikke-hospitalsrelaterede lægeudgifter, der er afholdt i en anden medlemsstat, og som ikke indbefatter anvendelsen af tungt og dyrt udstyr, der er udtømmende opregnet i national ret, eller idet den i tilfælde, hvor lovdekret nr. 177/92 af 13. august 1992 om fastsættelse af betingelserne for godtgørelse af lægeudgifter afholdt i udlandet anerkender muligheden for godtgørelse af de nævnte behandlinger, betinger godtgørelsen af, at der udstedes en forhåndstilladelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 370/11

Domstolens dom (Første Afdeling) af 27. oktober 2011 — Inter-Mark Group Sp. z o.o., Sp. komandytowa mod Minister Finansów (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu — Republikken Polen)

(Sag C-530/09) (1)

(Moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 52, litra a), og artikel 56, stk. 1, litra b) og g) - stedet for afgiftspligtige transaktioner - afgiftsmæssigt tilknytningssted - udvikling, udlejning og opstilling af messestande)

2011/C 370/15

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Inter-Mark Group Sp. z o.o., Sp. komandytowa

Sagsøgt: Minister Finansów

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Wojewódzki Sąd Administracyjny — fortolkning af artikel 52, litra a), og artikel 56, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — fastsættelse af stedet for den afgiftsmæssige tilknytning — kvalificering af en given erhvervsmæssig aktivitet som virksomhed i tilknytning til virksomhed inden for kultur, kunst, sport, videnskab, undervisning og underholdning eller lignende eller som reklamevirksomhed — udlejning af messestande til udstillere

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en levering af tjenester, der består i at udvikle, midlertidigt at stille til rådighed og efter omstændighederne at transportere og opstille en messe- eller udstillingsstand for kunder, som udstiller deres varer og tjenesteydelser på messer og udstillinger, vil kunne henhøre under:

— direktivets artikel 56, stk. 1, litra b), hvis standen er konstrueret eller anvendes til reklameformål

— direktivets artikel 52, litra a), hvis standen er udviklet og stillet til rådighed til en bestemt messe eller udstilling med et tema inden for kultur, kunst, sport, videnskab, undervisning og underholdning eller lignende, eller den svarer til en model, hvor arrangøren af en bestemt messe eller udstilling har fastsat form, højde, materialesammensætning eller den visuelle fremtræden

— direktivets artikel 56, stk. 1, litra g), hvis den midlertidige tilrådighedsstillelse mod vederlag af de væsentlige dele af standen udgør en afgørende del af denne ydelse.

(1) EUT C 63 af 13.3.2010.
1)

Artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at i tilfælde af en påstået krænkelse af personlige rettigheder gennem indholdet af et internetsted har den person, der føler sig krænket, mulighed for at anlægge erstatningssag i relation til den fuldstændige skade, som er forårsaget, enten ved retterne i den medlemsstat, hvor ophavsmanden bag indholdet er etableret, eller ved retterne i den medlemsstat, hvori centrum for dennes interesser befinder sig. Denne person kan ligeledes i stedet for en erstatningssag vedrørende den fuldstændige skade anlægge sag ved retterne i hver medlemsstat, på hvis område et offentliggjort indhold er tilgængeligt eller har været tilgængeligt. Disse har alene kompetence i relation til den skade, der er forårsaget på den medlemsstats område, hvor den ret, som sagen er anlagt for, er beliggende.