ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. januar 2019 — straffesag mod Petar Dzivev o.s. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Spetsializiran nakazatelen sad — Bulgarien)

(Sag C-310/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser - artikel 325, stk. 1, TEUF - konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser - straffesag vedrørende lovovertrædelser på momsområdet - effektivitetsprincippet - bevisoptagelse - telefonaflytning - tilladelse givet af en retslig myndighed, der ikke har kompetence - hensyntagen til disse aflytninger som beviselementer - national lovgivning - forbud))

(2019/C 93/02)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Part i hovedsagen

Petar Dzivev, Galina Angelova, Georgi Dimov og Milko Velkov

Konklusion

Artikel 325, stk. 1, TEUF samt artikel 1, stk. 1, litra b), og artikel 2, stk. 1, i konventionen udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, undertegnet i Luxembourg den 26. juli 1995, sammenholdt med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at de ikke under hensyn til princippet om en effektiv strafferetlig forfølgning af lovovertrædelser på momsområdet er til hinder for den nationale rets anvendelse af en national regel, der fastsætter, at beviselementer, såsom telefonaflytning, der kræver forudgående retslig tilladelse, skal udelukkes fra straffesager, når denne tilladelse er givet af en retslig myndighed, der ikke har kompetence, selv om kun disse beviselementer kan bevise, at de pågældende lovovertrædelser er blevet begået.

(1) EUT C 310 af 29.8.2016.
2)

Artikel 25, stk. 2, i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at afgørelsen om tilbagesendelse ledsaget af et indrejseforbud, der er vedtaget af en kontraherende stat over for en tredjelandsstatsborger, der er indehaver af en gyldig opholdstilladelse udstedt af en anden kontraherende stat, kan fuldbyrdes, mens den i denne bestemmelse fastsatte konsultationsprocedure er i gang, eftersom den indberettende kontraherende stat anser nævnte statsborger for at udgøre en trussel mod den offentlige orden eller den nationale sikkerhed, uanset dennes mulighed for at gøre de rettigheder gældende, som han har i henhold til denne opholdstilladelse, ved efterfølgende at begive sig til den anden kontraherende stats område. Ved udløbet af en rimelig frist efter konsultationsprocedurens påbegyndelse, og hvis den konsulterede kontraherende stat ikke svarer, tilkommer det imidlertid den indberettende kontraherende stat at slette indberetningen om nægtelse af indrejse og eventuelt at opføre tredjelandsstatsborgeren på statens nationale liste over uønskede personer.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/27

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 22. december 2017 — fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre udstedt mod Samet Ardic (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Amsterdam — Nederlandene)

(Sag C-571/17 PPU) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel forelæggelse efter hasteproceduren - politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne - betingelser for fuldbyrdelse - fakultative afslagsgrunde - artikel 4a, stk. 1, indsat ved rammeafgørelse 2009/299/RIA - arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af frihedsstraf - begrebet »retssag, der førte til afgørelsen« - rækkevidde - person, der endeligt er idømt en frihedsstraf under en retssag, hvor han selv var til stede - frihedsstraf, hvis fuldbyrdelse efterfølgende bliver delvist udsat under overholdelse af visse vilkår - efterfølgende sag om tilbagekaldelse af udsættelsen på grund af overtrædelse af disse vilkår - sag om tilbagekaldelse af udsættelsen, der fandt sted, uden at den berørte selv var til stede))

(2018/C 072/35)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Amsterdam

Part i hovedsagen

Sagsøgt: Samet Ardic

Konklusion

I det tilfælde, hvor den berørte selv var til stede under den straffesag, der førte til den retsafgørelse, hvorved han blev kendt skyldig i en overtrædelse og som følge heraf idømt frihedsstraf, hvis fuldbyrdelse efterfølgende delvist er blevet udsat under overholdelse af visse vilkår, skal begrebet »retssag, der førte til afgørelsen«, som omhandlet i artikel 4a, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, fortolkes således, at det ikke omfatter en efterfølgende sag om tilbagekaldelse af udsættelsen på grund af overtrædelse af nævnte vilkår under prøvetiden, for så vidt som afgørelsen om tilbagekaldelse, der er truffet efter en sådan sag, hverken ændrer den oprindeligt idømte strafs art eller længde.

(1) EUT C 402 af 27.11.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/13

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 14. december 2017 — Grzegorz Chudaś og Irena Chudaś mod DA Deutsche Allgemeine Versicherung Aktiengesellschaft AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy Poznań-Grunwald i Jeżyce w Poznaniu — Polen)

(Sag C-66/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 805/2004 - anvendelsesområde - europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav - eksekutionsgrundlag, der kan attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument - afgørelse om sagsomkostningerne i en dom, som ikke vedrører et ubestridt krav - ikke omfattet))

(2018/C 052/17)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy Poznań-Grunwald i Jeżyce w Poznaniu

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Grzegorz Chudaś og Irena Chudaś

Sagsøgt: DA Deutsche Allgemeine Versicherung Aktiengesellschaft

Konklusion

Artikel 4, nr. 1), og artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav skal fortolkes således, at en eksigibel afgørelse om sagsomkostninger, som er indeholdt i en dom, der ikke vedrører et ubestridt krav, ikke kan attesteres som et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.

(1) EUT C 161 af 22.5.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/12

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. december 2017 — straffesag mod M.A.S. og M.B. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte costituzionale — Italien)

(Sag C-42/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 325 TEUF - dom af 8. september 2015, Taricco m.fl. (C-105/14, EU:C:2015:555) - straffesag vedrørende lovovertrædelser på området for merværdiafgift (moms) - national lovgivning, der fastsætter forældelsesfrister, som kan medføre, at lovovertrædelserne forbliver ustraffet - skade for Den Europæiske Unions finansielle interesser - forpligtelse til at undlade at anvende enhver bestemmelse i national ret, der kan berøre de forpligtelser, som medlemsstaterne er pålagt i henhold til EU-retten - princippet om, at strafbare forhold og straffe skal have lovhjemmel))

(2018/C 052/16)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte costituzionale

Part i hovedsagen

M.A.S. og M.B.

Procesdeltager: Presidente del Consiglio dei Ministri

Konklusion

Artikel 325, stk. 1 og 2, TEUF skal fortolkes således, at den pålægger den nationale ret i forbindelse med straffesager om lovovertrædelser på området for merværdiafgift at undlade at anvende interne forældelsesregler henhørende under national materiel ret, der er til hinder for, at der i et betragteligt antal tilfælde af grov svig, der skader Unionens finansielle interesser, pålægges effektive og afskrækkende sanktioner eller fastsættes længere forældelsesfrister for de tilfælde af grov svig, der skader den pågældende medlemsstats finansielle interesser, end for de tilfælde, der skader Den Europæiske Unions finansielle interesser, medmindre en sådan undladelse medfører en tilsidesættelse af princippet om, at strafbare forhold og straffe skal have lovhjemmel, som følge af en manglende klarhed i strafferetten eller som følge af en anvendelse med tilbagevirkende kraft af en lovgivning, der pålægger strafbarhed på betingelser, der er strengere end dem, der var i kraft på det tidspunkt, hvor den strafbare handling blev begået.

(1) EUT C 195 af 19.6.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 374/9

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 10. august 2017 — fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre udstedt mod Tadas Tupikas (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Amsterdam — Nederlandene)

(Sag C-270/17 PPU) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel forelæggelse efter hasteproceduren - politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne - betingelser for fuldbyrdelse - fakultative grunde til at afslå fuldbyrdelse - artikel 4a, stk. 1, indsat ved rammeafgørelse 2009/299/RIA - arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf - begrebet »retssag, der førte til afgørelsen« - den berørte var selv til stede i første instans - appelsag, der omfatter en fornyet prøvelse af sagens realitet - arrestordre, som ikke indeholder nogen oplysninger, der gør det muligt at efterprøve, om den dømte persons ret til forsvar er blevet iagttaget under appelproceduren))

(2017/C 374/12)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Amsterdam

Part i hovedsagen

Tadas Tupikas

Konklusion

For så vidt som den udstedende medlemsstat har indført en straffeprocedure, der indeholder flere prøvelsesinstanser, og som dermed kan give anledning til successive retsafgørelser, hvoraf mindst én er blevet truffet in absentia, skal begrebet »retssag, der førte til afgørelsen«, som omhandlet i artikel 4a, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, fortolkes således, at det alene vedrører det trin, som førte til den retsafgørelse, hvorved der blev truffet endelig afgørelse om den berørtes skyld og om idømmelse af en straf til vedkommende, såsom en frihedsberøvende foranstaltning, efter at der er blevet foretaget en faktisk såvel som retlig fornyet prøvelse af sagens realitet.

En appelsag som den i hovedsagen omhandlede er som udgangspunkt omfattet af dette begreb. Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret at sikre sig, at den frembyder de ovenfor anførte karakteristika.

(1) EUT C 277 af 21.8.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 249/11

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 8. juni 2017 — OL mod PQ (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Monomeles Protodikeio Athinon — Grækenland)

(Sag C-111/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - samarbejde om civilretlige spørgsmål - kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældremyndighed - internationale barnebortførelser - Haagerkonventionen af 25. oktober 1980 - forordning (EF) nr. 2201/2003 - artikel 11 - anmodning om tilbagegivelse - begrebet »sædvanlig[t] opholdssted« for et spædbarn - barn, som i overensstemmelse med forældrenes vilje er født i en anden medlemsstat end den, hvor de har deres sædvanlige opholdssted - barnets sammenhængende ophold i de første måneder af sit liv i den medlemsstat, hvor det er født - morens beslutning om ikke at vende tilbage til den medlemsstat, hvor parrets sædvanlige opholdssted befinder sig))

(2017/C 249/16)

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Monomeles Protodikeio Athinon

Parter i hovedsagen

Sagsøger: OL

Sagsøgt: PQ

Konklusion

Artikel 11, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 skal fortolkes således, at i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor et barn i overensstemmelse med forældrenes fælles vilje er født og uden afbrydelse i flere måneder har opholdt sig sammen med sin mor i en anden medlemsstat end den, hvor dets forældre havde deres sædvanlige opholdssted før barnets fødsel, kan forældrenes oprindelige hensigt med hensyn til morens tilbagevenden sammen med barnet til sidstnævnte medlemsstat ikke give grundlag for at fastslå, at barnet har sit »sædvanlige opholdssted« i denne forordnings forstand i denne medlemsstat.

Morens afvisning af at vende tilbage til denne medlemsstat kan i en sådan situation følgelig ikke anses for at være en »ulovlig fjernelse eller tilbageholdelse« af et barn som omhandlet i artikel 11, stk. 1.

(1) EUT C 144 af 8.5.2017.
Sag C-75/17 P: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 19. april 2018 — Fiesta Hotels & Resorts, SL mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Residencial Palladium, SL (Appel — EU-varemærker — forordning (EF) no. 207/2009 — artikel 8, stk. 4 — artikel 65 — uregistreret firmanavn GRAND HOTEL PALLADIUM — EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »PALLADIUM PALACE IBIZA RESORT & SPA« — ugyldighedsbegæring støttet på en ældre rettighed, der er erhvervet i medfør af national lovgivning — betingelser — brug af et tegn, som ikke kun har lokal betydning — ret til at forbyde anvendelsen af et yngre varemærke)

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 19. april 2018 — Fiesta Hotels & Resorts, SL mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Residencial Palladium, SL

(Sag C-75/17 P) ( 1 )

»(Appel — EU-varemærker — forordning (EF) no. 207/2009 — artikel 8, stk. 4 — artikel 65 — uregistreret firmanavn GRAND HOTEL PALLADIUM — EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »PALLADIUM PALACE IBIZA RESORT & SPA« — ugyldighedsbegæring støttet på en ældre rettighed, der er erhvervet i medfør af national lovgivning — betingelser — brug af et tegn, som ikke kun har lokal betydning — ret til at forbyde anvendelsen af et yngre varemærke)«

Parter

Appellant: Fiesta Hotels & Resorts, SL (ved abogados J.-B. Devaureix og J.C. Erdozain López)

De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J. Crespo Carrillo og D. Botis, som befuldmægtigede) og Residencial Palladium, SL (ved abogado D. Solana Giménez)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Fiesta Hotels & Resorts SL betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 151 af 15.5.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 166/16

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 15. marts 2018 — SC Cali Esprou SRL mod Administraţia Fondului pentru Mediu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Piteşti — Rumænien)

(Sag C-104/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 94/62/EF - emballage og emballageaffald - nyttiggørelse og genanvendelse af affald - afgift til en national miljøfond - markedsføring på det nationale marked af emballerede produkter og emballage uden at ændre disse - princippet om, at forureneren betaler - egenskab af forurener))

(2018/C 166/20)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Piteşti

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC Cali Esprou SRL

Sagsøgt: Administraţia Fondului pentru Mediu

Konklusion

Artikel 15 i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald og princippet om, at forureneren betaler, som denne artikel gennemfører, er ikke til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som pålægger en økonomisk beslutningstager, der ikke ændrer de emballager, som denne markedsfører, en afgift beregnet på grundlag af differencen i vægt mellem på den ene side mængden af emballageaffald, der svarer til mindstemålene for energiudnyttelse og nyttiggørelse ved genanvendelse, og på den anden side mængden af emballageaffald, der reelt er blevet udnyttet eller genanvendt.

(1) EUT C 168 af 29.5.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 166/17

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 21. marts 2018 — Dănuţ Podilă m.fl. mod Societatea Naţională de Transport Feroviar de Călători »CFR Călători« SA Bucureşti (C-133/17) og Costel Nicuşor Mucea mod SMDA Mureş Insolvency SPRL, der handler i egenskab af kurator for SC Industria Sârmei SA Câmpia Turzii (C-134/17) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Cluj — Rumænien)

(Forenede sager C-133/17 og C-134/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 89/391/EØF - arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet - klassificering som arbejdssted, der er belastende eller særligt belastende for arbejdstagerne - vurdering af risici for sikkerheden og sundheden under arbejdet - arbejdsgiverens forpligtelser))

(2018/C 166/21)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Cluj

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Dănuţ Podilă, Vasile Oniţă, Dumitru Cornel Bara, Gheorghe Podilă, Alexandru Daniel Coneru, Mihai Călin Junc, Dănuţ Bungău, Francisc Chudi, Ioan Iancu, Ionel Negruţ og Dan Florin Roxin (C-133/17) og Costel Nicuşor Mucea (C-134/17)

Sagsøgte: Societatea Naţională de Transport Feroviar de Călători »CFR Călători« SA Bucureşti (C-133/17), SMDA Mureş Insolvency SPRL, der handler i sin egenskab af kurator for SC Industria Sârmei SA Câmpia Turzii (C-134/17)

Konklusion

Artikel 114, stk. 3, TEUF, artikel 151 TEUF og 153 TEUF samt Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet skal fortolkes således, at de ikke finder anvendelse i forhold til en national lovgivning som den, der er omhandlet i hovedsagen, som fastsætter strenge frister og procedurer, der ikke gør det muligt for de nationale retter at efterprøve eller fastsætte klassificeringen af arbejdstagernes aktiviteter i forskellige risikogrupper, på grundlag af hvilken disse arbejdstageres alderspension beregnes.

(1) EUT C 202 af 26.6.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 161/11

Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2018 — Cristal Union, der er indtrådt i Sucrerie de Toury SA’s rettigheder mod Ministre de l'Économie et des Finances (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Frankrig)

(Sag C-31/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/96/EF - beskatning af energiprodukter og elektricitet - artikel 14, stk. 1, litra a) - energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet - fritagelsesforpligtelse - artikel 15, stk. 1, litra c) - energiprodukter, der anvendes til kraftvarmeproduktion - mulighed for afgiftsfritagelse eller afgiftslempelse - naturgas bestemt til at producere både varme og elektricitet))

(2018/C 161/13)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cristal Union, der er indtrådt i Sucrerie de Toury SA’s rettigheder

Sagsøgt: Ministre de l'Économie et des Finances

Konklusion

Artikel 14, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet skal fortolkes således, at den obligatoriske fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, gælder for energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet, når disse produkter anvendes til kraftvarmeproduktion som omhandlet i dette direktivs artikel 15, stk. 1, litra c).

(1) EUT C 112 af 10.4.2017.
2)

Artikel 7, nr. 1), i forordning 1215/2012 skal fortolkes således, at den ret, der i henhold til denne bestemmelse er kompetent til at påkende et krav om erstatning vedrørende opsigelsen af en koncessionskontrakt, der er indgået mellem to selskaber, som har hjemsted og driver virksomhed i hver sin medlemsstat, og som vedrører markedsføring af varer på en tredje medlemsstats marked, på et område, hvor ingen af disse selskaber har filial eller virksomhed, er retten i den medlemsstat, hvor leveringen af tjenesteydelser hovedsageligt finder sted, således som dette kan udledes af kontraktens bestemmelser, samt, hvis der ikke findes sådanne bestemmelser, det sted, hvor kontrakten reelt gennemføres, og, hvis det er umuligt at fastlægge stedet på dette grundlag, det sted, hvor leverandøren har sin bopæl.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 161/13

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. marts 2018 — Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius mod Ministerul Finanţelor Publice — A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii og A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — A.J.F.P. Constanţa — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Constanţa — Rumænien)

(Sag C-159/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - inddragelse af momsregistreringsnummer - forpligtelse til at indbetale moms opkrævet i den periode, hvor momsregistreringsnummeret er inddraget - manglende anerkendelse af retten til fradrag af moms for køb foretaget i løbet af denne periode))

(2018/C 161/15)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Constanţa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Întreprinderea Individuală Dobre M. Marius

Sagsøgte: Ministerul Finanţelor Publice — A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — Serviciul Soluţionare Contestaţii og A.N.A.F. — D.G.R.F.P. Galaţi — A.J.F.P. Constanţa — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Fizice 2 Constanţa

Konklusion

Artikel 167-169, 179, artikel 213, stk. 1, artikel 214, stk. 1, og artikel 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der giver skattemyndighederne mulighed for at nægte en afgiftspligtig person ret til at fradrage merværdiafgiften, når det er godtgjort, at skattemyndigheden på grund af den afgiftspligtige persons manglende opfyldelse af sin forpligtelse ikke var i besiddelse af de nødvendige oplysninger for at fastslå, at de materielle betingelser, som giver nævnte afgiftspligtige person ret til at fradrage den indgående merværdiafgift, er opfyldt, eller sidstnævnte har handlet svigagtigt for at kunne drage fordel af denne ret, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 221 af 10.7.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/12

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 1. marts 2018 — sag iværksat af Maria Tirkkonen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein hallinto-oikeus — Finland)

(Sag C-9/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter - direktiv 2004/18/EF - udbudsprocedure for offentlige kontrakter vedrørende rådgivningstjenester til landbruget - spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en offentlig kontrakt - ordning for indkøb af tjenesteydelser ved kontrakter, der består i, at enhver økonomisk aktør, der opfylder de på forhånd fastsatte vilkår, godkendes som leverandører - ordning, som ikke efterfølgende er åben for andre økonomiske aktører))

(2018/C 142/16)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Maria Tirkkonen

Procesdeltager: Maaseutuvirasto

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at en rådgivningsordning for landbruget som den i hovedsagen omhandlede, hvorved en offentlig enhed indgår kontrakter med enhver økonomisk aktør, som opfylder de på forhånd fastsatte egnethedskrav, der fremgår af et udbudsmateriale, og som har bestået den prøve, der er nævnt i dette udbudsmateriale, selv om ingen ny økonomisk aktør har mulighed for at tiltræde denne ordning under hele dennes begrænsede varighed, ikke udgør en offentlig kontrakt i dette direktivs forstand.

(1) EUT C 86 af 20.3.2017.