Sag C-559/13

Finanzamt Dortmund-Unna

mod

Josef Grünewald

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof)

»Præjudiciel forelæggelse — frie kapitalbevægelser — direkte beskatning — indkomstskat — mulighed for at fradrage forsørgelsesydelser, der er betalt som modydelse for et arveforskud — ikke muligt for ikke-hjemmehørende«

Sammendrag – Domstolens dom (Store Afdeling) af 24. februar 2015

Fri bevægelighed for kapital og frihed til at foretage betalinger – restriktioner – skattelovgivning – indkomstskat – indtægter fra andele i et selskab, som er blevet overdraget i medfør af et arveforskud – mulighed for at fradrage pensionsydelser, der er betalt som modydelse for dette arveforskud – ikke muligt for ikke-hjemmehørende – forskellig behandling – sammenlignelige situationer – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 63 TEUF)

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som nægter en ikke-hjemmehørende skattepligtig, der i denne medlemsstat har oppebåret erhvervsmæssige indtægter fra andele i et selskab, som er blevet overdraget til den skattepligtige af dennes slægtning i medfør af et arveforskud, i disse indtægter at fradrage pensionsydelser, som den skattepligtige har betalt til denne slægtning som modydelse for arveforskuddet, mens denne lovgivning indrømmer dette fradrag for en hjemmehørende skattepligtig.

En sådan lovgivning udgør for det første en forskellig behandling, der vedrører situationer, som er objektivt sammenlignelige. For så vidt angår udgifter såsom erhvervsmæssige omkostninger, der er direkte forbundet med en virksomhed, som giver anledning til indkomst, der er skattepligtig i en medlemsstat, befinder hjemmehørende og ikke-hjemmehørende i denne stat sig nemlig i en sammenlignelig situation. Udgifter, der er foranlediget af den omhandlede virksomhed, er således direkte forbundet med og dermed nødvendige for udøvelsen af denne virksomhed. Dette er tilfældet for pensionsydelser, når forpligtelsen til at betale dem følger direkte af overdragelsen af andele i det selskab, hvis virksomhed ligger til grund for de indtægter, der er skattepligtige i den omhandlede medlemsstat, idet denne forpligtelse var en nødvendig betingelse for overdragelsen i form af et arveforskud.

For det andet kan en sådan restriktion af de frie kapitalbevægelser hverken begrundes i formålet om at opretholde fordelingen af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne eller nødvendigheden af at sikre sammenhængen i den nationale skatteordning. Navnlig kan dette andet formål ikke påberåbes, når det ikke er godtgjort, at der foreligger en direkte forbindelse mellem den pågældende skattemæssige fordel og udligningen af denne fordel ved en bestemt skatteopkrævning. Fradraget af pensionsydelser for den skattepligtige og beskatningen heraf hos ydelsens modtager angår nemlig nødvendigvis særskilte skattepligtige.

(jf. præmis 23, 29, 30, 33, 44, 47, 49, 53 og 54 samt domskonkl.)

Sag C-559/13

Finanzamt Dortmund-Unna

mod

Josef Grünewald

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof)

»Præjudiciel forelæggelse — frie kapitalbevægelser — direkte beskatning — indkomstskat — mulighed for at fradrage forsørgelsesydelser, der er betalt som modydelse for et arveforskud — ikke muligt for ikke-hjemmehørende«

Sammendrag – Domstolens dom (Store Afdeling) af 24. februar 2015

Fri bevægelighed for kapital og frihed til at foretage betalinger — restriktioner — skattelovgivning — indkomstskat — indtægter fra andele i et selskab, som er blevet overdraget i medfør af et arveforskud — mulighed for at fradrage pensionsydelser, der er betalt som modydelse for dette arveforskud — ikke muligt for ikke-hjemmehørende — forskellig behandling — sammenlignelige situationer — begrundelse — foreligger ikke

(Art. 63 TEUF)

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som nægter en ikke-hjemmehørende skattepligtig, der i denne medlemsstat har oppebåret erhvervsmæssige indtægter fra andele i et selskab, som er blevet overdraget til den skattepligtige af dennes slægtning i medfør af et arveforskud, i disse indtægter at fradrage pensionsydelser, som den skattepligtige har betalt til denne slægtning som modydelse for arveforskuddet, mens denne lovgivning indrømmer dette fradrag for en hjemmehørende skattepligtig.

En sådan lovgivning udgør for det første en forskellig behandling, der vedrører situationer, som er objektivt sammenlignelige. For så vidt angår udgifter såsom erhvervsmæssige omkostninger, der er direkte forbundet med en virksomhed, som giver anledning til indkomst, der er skattepligtig i en medlemsstat, befinder hjemmehørende og ikke-hjemmehørende i denne stat sig nemlig i en sammenlignelig situation. Udgifter, der er foranlediget af den omhandlede virksomhed, er således direkte forbundet med og dermed nødvendige for udøvelsen af denne virksomhed. Dette er tilfældet for pensionsydelser, når forpligtelsen til at betale dem følger direkte af overdragelsen af andele i det selskab, hvis virksomhed ligger til grund for de indtægter, der er skattepligtige i den omhandlede medlemsstat, idet denne forpligtelse var en nødvendig betingelse for overdragelsen i form af et arveforskud.

For det andet kan en sådan restriktion af de frie kapitalbevægelser hverken begrundes i formålet om at opretholde fordelingen af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne eller nødvendigheden af at sikre sammenhængen i den nationale skatteordning. Navnlig kan dette andet formål ikke påberåbes, når det ikke er godtgjort, at der foreligger en direkte forbindelse mellem den pågældende skattemæssige fordel og udligningen af denne fordel ved en bestemt skatteopkrævning. Fradraget af pensionsydelser for den skattepligtige og beskatningen heraf hos ydelsens modtager angår nemlig nødvendigvis særskilte skattepligtige.

(jf. præmis 23, 29, 30, 33, 44, 47, 49, 53 og 54 samt domskonkl.)