Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 25. januar 1989. - KAI OTTUNG MOD KLEE & WEILBACH A/S OG THOMAS SCHMIDT A/S. - ANMODNING OM PRAEJUDICEL AFGOERELSE INDGIVET AF SOE-OG HANDELSRETTEN. - LICENSAFTALE - PATENT - BESTEMMELSE OM LICENSAFGIFT OG OM OPSIGELSE - EOEF - TRAKTATENS ARTIKEL 85. - SAG 320/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 01177



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . De praejudicielle spoergsmaal, som sag 320/87 drejer sig om, er blevet forelagt for Domstolen af Soe - og Handelsretten i en raekkefoelge, der - som Kommissionen med rette har anfoert i sit indlaeg - boer aendres lidt af hensyn til systematikken i spoergsmaalene og besvarelsen af dem .

2 . I virkeligheden er det, det drejer sig om i disse spoergsmaal, at faa fastslaaet, om bestemmelserne i en licensaftale om kommerciel udnyttelse af et patenteret produkt ogsaa kan paaberaabes af en af parterne, naar selve patentet er udloebet, hvis det i disse bestemmelser er fastsat, at der uden tidsbegraensning eller i hvert fald for et laengere tidsrum end patentets gyldighedsperiode skal erlaegges visse ydelser .

3 . Under denne synsvinkel har den forelaeggende ret anmodet Domstolen om at udtale sig om to forskellige problemer : dels om der, naar patentet er udloebet, paa grundlag af en stadig gaeldende licensaftale fortsat kan kraeves betaling af lincensafgift, og dels om en bestemmelse i aftalen under samme omstaendigheder kan paaberaabes med henblik paa at forbyde licenshaveren, som har opsagt aftalen, at fremstille og saelge det produkt, som ikke laengere er beskyttet af patentet .

4 . Af de to problemer, som rejses i henholdsvis det foerste og det fjerde spoergsmaal, er det foerst og fremmest noedvendigt at undersoege det andet, som synes at vaere det vigtigste paa grund af de betydelige konsekvenser, forbuddet mod at fremstille et produkt og bringe det i handelen kan medfoere for den frie konkurrenceudoevelse .

5 . Som det kan udledes af forelaeggelseskendelsen, er det omhandlede forbud ikke uforeneligt med de danske lovregler, hvorefter parterne under udoevelsen af kontraktsfriheden kan forpligte sig til at erlaegge bestemte ydelser eller udvise en bestemt adfaerd ogsaa i tiden efter patentets udloeb . Selv om Soe - og Handelsretten kun udtrykkeligt foretager denne konstatering med hensyn til betalingen af afgiften, idet den fastslaar, at der ikke findes "praeceptive danske lovregler (( paa omraadet, der )) medfoerer, at licensbetaling bortfalder ved patenternes udloeb", foerer selve den omstaendighed, at retten har rejst spoergsmaalet i forbindelse med forbuddet mod fremstilling og afsaetning af produktet, til, at det maa antages, at den ogsaa er naaet til samme resultat, for saa vidt angaar det naevnte forbud .

6 . Umiddelbart kan det anfoeres, at en bestemmelse, som forbyder licenstageren at fremstille og afsaette produktet, naar han opsiger licensaftalen, efter at patentet er udloebet, ikke synes at vaere begrundet i hensynet til beskyttelse af opfinderens intellektuelle ejendomsret, saaledes at denne kan oppebaere et rimeligt vederlag for andres kommercielle udnyttelse af patentet .

Under patentets gyldighedsperiode kan der - som Domstolen har understreget i sin praksis ( jfr . dom af 14 . juli 1981 i sag 187/80, Merck & Co . Inc ., Sml . s . 2063 ) - ikke sikres opfinderen et passende vederlag, hvis der ikke drages omsorg for, at ingen kan fremstille eller afsaette produktet uden patenthaverens samtykke . Naar patentet er udloebet, foreligger den ovenfor naevnte begrundelse derimod ikke laengere, og den opfinder, som beskytter sig mod denne uundgaaelige udvikling i situationen ved i licensaftalen at indfoeje en bestemmelse, som er til hinder herfor, udnytter i virkeligheden beskyttelsen af en intellektuel ejendomsret til at skaffe sig et ekstra vederlag, som han ikke laengere har krav paa, og goer sig derfor skyldig i en uberettiget konkurrencebegraensning .

7 . Ganske vist er forbuddet mod at fremstille og afsaette produktet et uundvaerligt instrument med henblik paa at sikre opfinderen et rimeligt vederlag for hans indsats, da ingen ellers ville foele sig tilskyndet til at betale en licensafgift for at kunne udnytte det patenterede produkt kommercielt .

Ikke desto mindre maa det udelukkes, at saadanne betragtninger ogsaa goer sig gaeldende, efter at patentet er udloebet . Hvis tredjemand nemlig frit kan fremstille og afsaette produktet, bortfalder enhver grund til at opretholde et forbud over for licenstageren, idet denne i saa fald ville blive stillet ringere, blot fordi han tidligere har indgaaet en licensaftale i konkurrence med andre producenter .

8 . Skoent det, som vi senere skal se, ikke er udelukket, at en forpligtelse til at betale licensafgiften under visse omstaendigheder ogsaa kan bestaa, efter at patentet er udloebet, er det i hvert fald givet, at forpligtelsen kun kan antage denne form, naar der er tale om erlaeggelse af en ydelse, som allerede er fastlagt tidligere og derfor ikke laengere har forbindelse med fastsaettelsen af et rimeligt vederlag for patentet, mens forbuddet mod fremstilling og afsaetning af produktet derimod kun og specielt kan have til formaal at sikre opfinderen mulighed for at indroemme licens til udnyttelse af patentet mod et rimeligt vederlag . I virkeligheden kan en manglende opfyldelse af den betalingsforpligtelse, licenstageren har paataget sig, saavel i patentets gyldighedsperiode som efter dets udloeb kun sanktioneres med de normale forholdsregler, der er fastsat med henblik herpaa . Ethvert forsoeg paa at sikre sig mod risikoen for misligholdelse efter patentets udloeb ved hjaelp af et forbud mod fremstilling og afsaetning af produktet maa derfor - efter min opfattelse - anses for en uberettiget konkurrencebegraensning og en tilsidesaettelse af artikel 85, stk . 1 .

9 . I oevrigt vil det vaere paa sin plads at erindre om, at denne besvarelse forudsaetter, at det forinden i det konkrete tilfaelde er fastslaaet, at alle betingelserne for anvendelse af artikel 85, stk . 1, er opfyldt .

De sagsoegte i hovedsagen gaar ud fra som givet, at den nationale ret allerede har fastslaaet dette, foer den har forelagt de praejudicielle spoergsmaal for Domstolen, som er under behandling .

Kommissionen er, selv om den i det foreliggende tilfaelde erkender, at der er indgaaet en aftale mellem virksomheder, ikke sikker paa, at de omtvistede bestemmelser kan paavirke handelen mellem medlemsstater eller fordreje konkurrencen inden for Faellesmarkedet . Den rejser spoergsmaalet, om det ikke er sandsynligt, at aftalen, som er indgaaet mellem to virksomheder i samme medlemsstat, hvoraf den ene uden tvivl har en ret begraenset omsaetning, er en af de aftaler af ringe betydning, som ifoelge Kommissionens meddelelse af 3 . september 1986 ( EFT C 231 af 12.9.1986, s . 2 ) ikke rammes af forbuddet i artikel 85, stk . 1 . I den forbindelse maa det undersoeges, om aftalen vedroerer produkter, som sammen med lignende produkter fra de kontraherende virksomheder ikke paa det faelles marked eller en vaesentlig del heraf udgoer mere end 5% af samtlige disse produkter paa det marked, som beroeres af aftalen, og om de naevnte virksomheders samlede omsaetning i et regnskabsaar ikke overstiger 200 mio ECU .

De tal, som de sagsoegtes advokat har opgivet under retsmoedet, og hvorefter 90% af de produkter, der fremstilles af de sagsoegte, eksporteres, har ikke i sig selv nogen beviskraft, hvis det ikke samtidig afklares, hvilken procentdel disse produkter udgoer af alle lignende produkter paa en vaesentlig del af det faelles marked .

Jeg har imidlertid ikke til hensigt at gaa videre end til disse korte antydninger, da jeg ikke vil risikere at komme ind paa en undersoegelse af de faktiske omstaendigheder, som ene og alene hoerer under den nationale rets kompetence .

10 . Jeg vil derfor vende tilbage til gennemgangen af de spoergsmaal, der er forelagt for Domstolen, og nu gaa over til det foerste spoergsmaal ( i den raekkefoelge, den forelaeggende ret har angivet ). Spoergsmaalet drejer sig om, hvorvidt bestemmelsen i aftalen om, at der ogsaa skal betales licesafgift, efter at patentet vedroerende det produkt, der er genstand for licensen, er udloebet, er forenelig med artikel 85, stk . 1 .

11 . For saa vidt angaar den naevnte bestemmelse forekommer det mig, at det uden saerlig vanskelighed kan antages, at forpligtelsen til at betale afgiften principielt er knyttet sammen med patentets gyldighedsperiode . Selv om betalingen af afgiften er absolut noedvendig for at sikre vederlaget, kan maaden, hvorpaa betalingen sker, paa den anden side ikke desto mindre antage de forskelligste former .

Med hensyn til varigheden af betalingerne kan man uden videre forestille sig, at det samlede beloeb, som opfinderen skal have, af forskellige grunde fordeles paa et stoerre antal rater, hvoraf nogle derfor kan forfalde efter patentets udloeb, eller at opfinderen i stedet for at faa en stoerre procentdel af produktets salgspris foretraekker en mindre procentdel, men gennem flere aar . Det er endvidere muligt, at man gennem en forlaengelse af betalingerne vil give opfinderen et vederlag for en udnyttelse af produktet, som allerede er sket i perioden mellem indleveringen af ansoegningen og meddelelsen af patentet .

12 . Paa trods af saadanne aftalers karakter af konkurrencebegraensninger ligger de dog ikke noedvendigvis inden for det omraade, hvor der er tale om en ukorrekt udnyttelse af patentretten, og de kan derfor falde uden for artikel 85, stk . 1' s anvendelsesomraade, som Kommissionen udtrykkeligt har anfoert i forordning ( EOEF ) nr . 2349/84 af 23 . juli 1984 om anvendelse af Traktatens artikel 85, stk . 3, paa kategorier af patentlicensaftaler ( 1 ). I forordningens artikel 3, nr . 4, andet punktum, fastslaas det nemlig, at bestemmelsen i foerste punktum, hvorefter aftaler om betaling af afgift for produkter, der ikke er patenteret, ikke undtages fra reglen i artikel 85, stk . 1, "ikke (( er )) til hinder for, at betalingen af licensafgiften for benyttelsen af en i licens meddelt opfindelse spredes over en periode, der er laengere end de i licens meddelte patenters loebetid eller raekker ud over det tidspunkt, hvor den paagaeldende knowhow blev almindeligt kendt, naar dette er begrundet i betalingsfacilitetshensyn ".

13 . Som det ses, er der i alle disse tilfaelde ikke et gensidighedsforhold mellem betalingen af licensafgiften i den periode, som raekker ud over patentets gyldighedsperiode, og fremstillingen eller afsaetningen af produktet efter patentets udloeb, men betalingen af licensafgiften repraesenterer en del af det vederlag, der indroemmes opfinderen for udnyttelsen af patentet i gyldighedsperioden, og den indebaerer derfor ikke en overtraedelse af artikel 85, stk . 1 .

14 . Det er imidlertid ikke saa enkelt konkret at fastslaa, om der foreligger en saadan situation, og det er ganske naturligt, at den omstaendighed, at indbetalingerne forlaenges ud over det tidspunkt, hvor patentet udloeber, kan vaekke mistanke om, at der foreligger en aftale, som er i strid med Faellesskabets konkurrenceregler .

Det tilkommer derfor den nationale ret - efter noeje at have overvejet alle de oplysninger, den har til raadighed - at fastslaa, om betaling af licensafgift, som varer ved, efter at patentet er udloebet, i det enkelte tilfaelde er udtryk for en saerlig maade at opfylde forpligtelsen til at betale vederlaget til opfinderen paa eller en ekstra betaling, som opfinderen ikke laengere har krav paa, efter at patentet er udloebet . Det er dog klart, at det - naar forpligtelsen til at betale licensafgift som i det foreliggende tilfaelde ikke er tidsbegraenset - vil vaere vanskeligt at imoedegaa den staerke formodning for, at bestemmelsen er en ulovlig konkurrencebegraensning, og at undtagelsen derfor ikke finder anvendelse . I den forbindelse er det af betydning, at der i artikel 3, nr . 4, i forordning ( EOEF ) nr . 2349/84 udtrykkelig henvises til det tilfaelde, hvor licensafgiften ogsaa skal betales, efter at patentet er udloebet, som et tilfaelde, hvor aftalen ikke er omfattet af undtagelsesordningen, medmindre licensafgiften skal betales i rater "over en periode", dvs . i et bestemt tidsrum .

15 . Med det andet spoergsmaal, som er stillet for det tilfaelde, at det foerste besvares bekraeftende, oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om en bestemmelse i aftalen, hvorefter en licenstager til et ikke-patenteret produkt uden tidsbegraensning skal betale licensafgift specielt for dette produkt og saaledes ogsaa efter, at patentet for produkter, der tillige er omfattet af licensaftalen, er udloebet, udgoer en overtraedelse af artikel 85, stk . 1, naar det ikke-patenterede produkt markedsfoeringsmaessigt supplerer det patenterede produkt .

16 . Man kan undre sig lidt over den maade, hvorpaa dette spoergsmaal er stillet; man ville nemlig forvente, at spoergsmaalet blev rejst for det tilfaelde, at det foerste spoergsmaal blev besvaret benaegtende, dvs . hvor det antoges, at forpligtelsen til ogsaa at betale licensafgiften efter patentets udloeb ikke er uforenelig med artikel 85, stk . 1 .

I tilfaelde af, at spoergsmaalet besvares bekraeftende, maa den omstaendighed, at betalingen af licensafgift for et patenteret produkt er uforenelig med bestemmelsen, derimod saa meget desto mere indebaere, at en lignende betaling for et ikke-patenteret produkt er uforenelig med bestemmelsen, medmindre man forestiller sig, at der ikke er nogen forbindelse mellem indgaaelsen af licensaftalen for det ikke-patenterede produkt og licensen for de patenterede produkter . Det forekommer mig imidlertid, at den forelaeggende ret netop har det tilfaelde for oeje, hvor der er en snaever forbindelse mellem patenterede og ikke-patenterede produkter, som er genstand for én licens, og at dette fritager os for at udvide omraadet for vor undersoegelse . Naar desuden henses til, at den foreslaaede besvarelse af det foerste spoergsmaal kun delvis er bekraeftende, forekommer det mig rimeligt at forstaa det andet spoergsmaal saaledes, at det - i det tilfaelde, hvor betalingen af en licensafgift efter patentets udloeb ikke viser sig at vaere i strid med faellesskabsretten - gaar ud paa at faa fastslaaet, om denne konklusion kan udvides til ogsaa at omfatte betaling af en licensafgift for ikke-patenterede produkter, som er medtaget i licensaftalen .

17 . En vaesentlig oplysning med henblik paa besvarelsen gives i artikel 3, stk . 4, i Kommissionens allerede naevnte forordning ( EOEF ) nr . 2349/84, hvoraf det fremgaar, at gruppefritagelsen ikke finder anvendelse paa en aftale, paa grundlag af hvilken "licenstageren er forpligtet til at betale licensafgift for produkter, der hverken helt eller delvist er patenteret eller fremstillet efter den patenterede metode, eller for anvendelsen af knowhow, som er blevet almindelig kendt, for saa vidt som udbredelsen af den paagaeldende knowhow ikke skyldes ulovligt forhold fra licenstagerens side eller fra en med ham forbundet virksomhed ...".

18 . Der er her klart tale om den praksis, der er kendt under den engelske betegnelse "tying", som blandt andet netop bestaar i vilkaarligt at goere samtykket til kommerciel udnyttelse af det patenterede produkt betinget af, at modparten forpligter sig til at indgaa en licensaftale og til ogsaa at betale licensafgift for et produkt, som ikke er patenteret, og hvis anvendelse ikke er noedvendig for udnyttelsen af det patenterede produkt . Man staar her over for en uretmaessig udnyttelse af opfinderens intellektuelle ejendomsret og som foelge heraf en overtraedelse af artikel 85, stk . 1 .

19 . Jeg mener ikke, at dommen af 25 . februar 1986 i sag 193/83, Windsurfing ( 2 ), som Kommissionen har henvist til i sit indlaeg, berettiger til nogen anden konklusion, skoent den giver grundlag for at udskille nogle tilfaelde, hvor der kun tilsyneladende er tale om "tying-klausuler ".

20 . I dommens praemis 66 udtaler Domstolen med hensyn til beregningen af licensafgiften paa basis af prisen for et komplet sejlbraet foelgende : "Det skal dog ogsaa bemaerkes, at en licensafgift, der opkraeves af salget af rigge paa basis af denne beregning, viser sig ikke at vaere hoejere end den, der er fastsat for salget af separate rigge i de nye aftaler, idet licenstagerne anerkendte, at naar licensgiverens godtgoerelse for fremtiden blev beregnet alene paa basis af prisen for riggen, ville det vaere rimeligt at acceptere en hoejere licensafgiftssats . Heraf foelger, at denne beregningsmetode ikke havde til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen ved salget af separate rigge ".

21 . Det fremgaar klart af denne passus, at der logisk set er tale om to forskellige faser : Paa den ene side fastsaettelsen af det vederlag, opfinderen skal have for det patenterede produkt; paa den anden side og noedvendigvis efterfoelgende, i det mindste fra et begrebsmaessigt synspunkt, fastsaettelsen af den maade, hvorpaa betalingen af vederlaget skal ske .

Til trods for de vanskeligheder, som der viser sig at vaere ved klart at paavise disse to faser, maa de holdes ude fra hinanden, da deres saerlige kendetegn efter min opfattelse har fundamental betydning, naar det skal fastslaas, om der i et givet tilfaelde foreligger en overtraedelse af artikel 85, stk . 1 .

22 . Hvis stoerrelsen af opfinderens vederlag fastsaettes ikke blot i forhold til en procentdel af prisen for det patenterede produkt, men ogsaa til en procentdel af prisen for det ikke-patenterede produkt, som supplerer det foerste, og for hvilket der hverken findes andre intellektuelle ejendomsrettigheder eller knowhow, som kan beskyttes, vil det faktisk vaere ret vanskeligt at benaegte, at der foreligger "tying ". Hvis opfinderens vederlag er blevet fastsat paa denne maade i den foreliggende sag, vil den omstaendighed, at det ikke-patenterede produkt, som det fremgaar af sagens akter, ikke paa nogen maade er noedvendig for anvendelsen af det patenterede produkt, ikke kunne foere til noget andet resultat .

23 . Situationen synes at vaere en anden, naar parterne foerst fastsaetter et samlet beloeb, som de anser for at vaere et rimeligt vederlag til opfinderen for det patenterede produkt, og dernaest fastsaetter betalingsvilkaarene, idet de for eksempel aftaler, at en del af beloebet kan hidroere fra en procentdel af salgsprisen for et ikke-patenteret produkt . Dette forekommer mig at vaere tilfaeldet i den situation, som forelaa i Windsurfing-dommen . Hvis min fortolkning er rigtig, havde de kontraherende parter foerst anset et vist vederlag for rimeligt, idet de af nemhedsgrunde beregnede det som en forholdsvis lille procentdel af salgsprisen for et komplet sejlbraet; dernaest havde de erkendt, at da det maatte foretraekkes at afstaa fra en saadan ordning, fordi den dengang anfaegtedes af Kommissionen, kunne et rimeligt vederlag, som herefter maatte beregnes i forhold til salgsprisen alene for riggen, kun opnaas ved hjaelp af en forhoejelse af den procentdel, der tilkom patenthaveren .

24 . Besvarelsen af det andet spoergsmaal maa derfor knytte sig til den besvarelse, der er foreslaaet af de allerede undersoegte spoergsmaal, dvs . at betaling af et vederlag for et ikke-patenteret produkt udgoer en overtraedelse af artikel 85, stk . 1, undtagen naar der er grund til at antage, at der blot er tale om en saerlig maade at beregne det vederlag paa, der allerede er fastsat for det patenterede produkt .

25 . Det tredje spoergsmaal, som den forelaeggende ret har rejst for det tilfaelde, at det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, tager sigte paa at faa fastslaaet, om en bestemmelse i aftalen, hvorefter der, ogsaa efter at patentet for det paagaeldende produkt er udloebet, bestaar en forpligtelse til at betale licensafgift for at bruge en udformning ( et design ), som er ophavsretligt beskyttet eller i hvert fald beskyttet efter bestemmelser i national ret, som forbyder efterligninger, er forenelig med artikel 85, stk . 1 .

26 . Det tilkommer her den nationale ret at fastslaa, om licensaftalen ogsaa er blevet indgaaet for at tillade en kommerciel udnyttelse af det patenterede apparats udformning eller anvendelse af knowhow i forbindelse med fremstillingen og brugen af produktet, hvilket de sagsoegte energisk benaegter .

27 . Eftersom opfinderen i det foreliggende tilfaelde er indehaver af andre intellektuelle ejendomsrettigheder eller rettigheder forbundet med knowhow, er det ikke vanskeligt ogsaa her at anvende det raesonnement, som allerede tidligere er fremfoert .

Hvis det konstateres, at der foreligger en sammenkaedning af patentet og de andre rettigheder, for eksempel derved, at disse andre rettigheder isoleret betragtet viser sig at vaere uden betydning, eller at den knowhow, der er tale om, ikke er brugbar, hvis man ser bort fra patentet, idet den er noedvendig for udnyttelse af det patenterede produkt, maa det konkluderes, at patenthaveren har misbrugt sin intellektuelle ejendomsret til at opnaa uretmaessige fordele .

28 . Situationen er derimod en anden, naar de andre rettigheder eller den paagaeldende knowhow kan adskilles fra patentet . I dette tilfaelde vil det nemlig vaere disse rettigheder og ikke patentet, som er udgangspunktet for vurderingen af forpligtelsen til at betale et vederlag .

29 . At licensaftalen er blevet indgaaet i tidsrummet mellem indgivelsen af patentansoegningen og meddelelsen af patentet, kan efter min opfattelse ikke aendre besvarelsen . Opfinderens stilling er nemlig den samme i de to situationer med det ene forbehold, at der i den foerste situation kan ske det, at patentet ikke bliver meddelt ham . Dette forhindrer imidlertid ikke opfinderen i at udnytte muligheden for, at patentet meddeles, og - selvfoelgelig med forbehold - at indgaa licensaftaler paa samme betingelser, som han ville kunne indgaa, naar foerst patentet er opnaaet .

30 . Sammenfattende skal jeg derfor foreslaa, at de spoergsmaal, der er forelagt Domstolen af Soe - og Handelsretten, besvares saaledes :

"1 ) En bestemmelse i en aftale om meddelelse af licens, hvorefter licenstageren hverken har ret til at fremstille eller at saelge det omhandlede produkt efter aftalens udloeb, udgoer en konkurrencebegraensning, der er forbudt i henhold til artikel 85, stk . 1, naar licensen vedroerer et patenteret produkt, og patentet er udloebet .

2 ) En bestemmelse i en aftale om meddelelse af licens, hvorefter licenstageren til en patenteret opfindelse skal betale licensafgift uden tidsbegraensning, og saaledes ogsaa efter, at patentet er udloebet, er en konkurrencebegraensning i henhold til artikel 85, stk . 1, undtagen naar den omstaendighed, at betalingerne skal vare ved efter patentets udloeb, blot er en maade betale opfinderen et rimeligt vederlag paa .

3 ) En bestemmelse i aftalen, hvorefter licenstageren til et ikke-patenteret produkt uden tidsbegraensning skal betale licensafgift specielt for dette produkt - og saaledes ogsaa efter, at patentet for produkter, der tillige er omfattet af licensaftalen, er udloebet - udgoer en konkurrencebegraensning i henhold til artikel 85, stk . 1, naar det ikke-patenterede produkt markedsfoeringsmaessigt supplerer det patenterede produkt, undtagen naar det forhold, at der ogsaa skal betales licensafgift for de ikke-patenterede produkter, kun er udtryk for en maade, hvorpaa der beregnes et rimeligt vederlag til opfinderen, uden at der tages hensyn til de ikke-patenterede produkter .

4 ) En bestemmelse i aftalen, hvorefter en licenstager for at bruge en udformning ( et design ), der er ophavsretligt beskyttet eller beskyttet efter national markedsfoeringslovgivning, skal betale licensafgift uden tidsbegraensning, og saaledes ogsaa efter, at patentet for det paagaeldende produkt er udloebet, udgoer en overtraedelse af Traktatens artikel 85, stk . 1, undtagen naar de andre intellektuelle ejendomsrettigheder eller de rettigheder, der er knyttet til den knowhow, som bestemmelsen vedroerer, bestaar selvstaendigt og har selvstaendig betydning, ogsaa naar de adskilles fra patentet .

5 ) Med henblik paa besvarelsen af de foregaaende spoergsmaal, er det uden betydning, at bestemmelsen findes i en licensaftale, som er indgaaet i tidsrummet mellem indgivelsen af patentansoegningen og meddelelsen af patentet ."

(*) Oversat fra italiensk .

( 1 ) EFT L 219 af 16.8.1984, s . 15 .

( 2 ) Sml . s . 611 .