KENDELSE AFSAGT AF PRAESIDENTEN FOR RETTEN I FOERSTE INSTANS DEN 21. DECEMBER 1994. - LAAKMANN KARTON GMBH MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - BETALINGEN AF BOEDE - BANKGARANTI - SAERLIGE RETTERGANGSFORMER - UDSAETTELSE AF GENNEMFOERELSEN. - SAG T-301/94 R.



Samling af Afgørelser 1994 side II-01279



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Saerlige rettergangsformer ° udsaettelse af gennemfoerelsen ° udsaettelse af gennemfoerelsen af en beslutning om paalaeggelse af boede ° betingelser ° sikkerhedsstillelse ° lovlighed ° graenser ° saerlige omstaendigheder

(EOEF-traktaten, art. 185; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

Det tilkommer kun den ret, der traeffer afgoerelse vedroerende en begaering om foreloebige forholdsregler, at anordne en udsaettelse af forpligtelsen for den sagsoegende virksomhed til at stille banksikkerhed for betaling af en boede, der er paalagt virksomheden, saafremt der foreligger saerlige omstaendigheder, herunder bl.a., at virksomheden ikke er i stand til at fremskaffe den noedvendige garanti, at den risikerer konkurs, eller at de klagepunkter, der er fremsat under hovedsagen for at opnaa proevelse af den beslutning, som paalaegger boeden, umiddelbart ses at afsloere forhold, som vil kunne rejse alvorlig tvivl om beslutningens lovlighed.

Med hensyn til de vanskeligheder, som sagsoegeren som foelge af sin oekonomiske situation maa forvente, saafremt der til en bank indgives anmodning om tilvejebringelse af den af Kommissionen kraevede garanti, kan der hermed ikke antages at foreligge uovervindelige vanskeligheder med den ene begrundelse, at bankens medvirken betinges af forpligtelser indgaaet af andre selskaber i den koncern, som sagsoegeren indgaar i, naar det ikke er godtgjort, at de paagaeldende selskaber oekonomisk eller retligt er forhindret i at yde den noedvendige stoette.

Parter

I sag T-301/94 R,

Laakmann Karton GmbH, Velbert (Tyskland), ved advokat Dietrich Fudickar, Wuppertal, og med valgt adresse i Luxembourg paa advokat Alex Bonn' s kontor, 62, avenue Guillaume,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Bernd Langeheine og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 ° Karton, EFT L 43, s. 1) i det omfang, der ved dennes artikel 3 paalaegges sagsoegeren en boede paa 2,2 mio. ECU,

har

PRAESIDENTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

afsagt foelgende

Kendelse

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Den 13. juli 1994 vedtog Kommissionen beslutning 94/601/EF om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 ° Karton, EFT L 243, s. 1, herefter benaevnt "beslutningen"). Ifoelge beslutningens artikel 1 har de deri naevnte 19 kartonleverandoerer overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved at deltage i en aftale og samordnet praksis, i medfoer af hvilken de foretog forskellige handlinger i strid med konkurrencereglerne i faellesmarkedet. De paagaeldende handlinger redegoeres der for i artikel 1.

2 I beslutningen anfoeres det, at den paagaeldende praksis blev ivaerksat inden for rammerne af "arbejdsgruppen karton" (herefter benaevnt "AG karton"), hvoraf et betydeligt antal europaeiske kartonproducenter var medlemmer. Det fremgaar tillige af beslutningen, at AG karton i referenceperioden, dvs. fra 1986 til 1991, havde forskellige udvalg til raadighed, herunder bl.a. "Presidents Working Group" (herefter benaevnt "PWG"), "President Conference" og "Joint Marketing Committee" (herefter benaevnt "JMC"). Det anfoeres fremdeles i beslutningen, at PWG bestod af de otte foerende kartonproducenter og traf beslutninger om baade tidspunkterne for og stoerrelsen af de prisforhoejelser, som kartonproducenterne skulle gennemfoere. Der opnaaedes ogsaa enighed om visse arrangementer mellem deltagerne med hensyn til deres respektive markedsandele med det formaal at sikre, at gennemfoerelsen af de samordnede prisinitiativer ikke blev truet af en situation, hvor udbuddet oversteg efterspoergslen. PWG' s arbejdsresultater blev regelmaessigt indberettet til "President Conference", i hvilken samtlige de virksomheder, beslutningen er rettet til, ifoelge beslutningens 42. betragtning er repraesenteret. JMC, som samtlige europaeiske kartonproducenter var repraesenteret i, havde til hovedformaal at gennemfoere de i PWG aftalte prisforhoejelser.

3 Blandt beslutningens adressater, som opregnes i artikel 5, er Laakmann Karton GmbH & Co. KG (herefter benaevnt "Laakmann Karton"), der indstillede sin virksomhed i juni 1993. Det er ubestridt, at sagsoegeren var komplementar i dette selskab, samt at sagsoegeren overtog virksomheden og fortsatte sine kommercielle aktiviteter.

4 Ved beslutningens artikel 3 paalaegges der Laakmann Karton en boede paa 2,2 mio. ECU for de overtraedelser, som er fastslaaet i artikel 1. Artikel 4 bestemmer, at de boeder, der paalaegges ved artikel 3, senest tre maaneder efter datoen for meddelelsen af beslutningen indbetales i ecu.

5 Ved skrivelse af 1. august 1994 forkyndte Kommissionen beslutningen for sagsoegeren. I skrivelsen praeciseredes det, at Kommissionen, saafremt sagsoegeren anlagde sag ved Retten, ikke ville tage skridt til at inddrive boeden, saa laenge sagen verserede. Det maatte dog vaere en betingelse, at fordringen var rentebaerende med virkning fra dagen for betalingsfristens udloeb, og at der senest paa dette tidspunkt fremskaffedes en bankgaranti, som skulle godkendes af Kommissionen og vaere stor nok til at daekke skyldens hovedstol samt renter og paaloebne forhoejelser.

6 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 3. oktober 1994 har sagsoegeren i medfoer af EF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af beslutningen, subsidiaert om, at Retten nedsaetter den sagsoegeren paalagte boede.

7 Ved saerskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 3. november 1994 har sagsoegeren i medfoer af EF-traktatens artikel 185 indgivet naervaerende begaering om udsaettelse af beslutningens gennemfoerelse i det omfang, hvori der ved denne paalaegges sagsoegeren at betale en boede paa 2,2 mio. ECU.

8 Kommissionen har fremsat bemaerkninger til denne begaering om foreloebige forholdsregler den 18. november 1994. Parterne har afgivet mundtlige indlaeg den 25. november 1994.

Retlige bemaerkninger

9 I henhold til EF-traktatens artikel 185 og 186, sammenholdt med artikel 4 i Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1), som aendret ved Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21) kan Retten, hvis den skoenner, at forholdene kraever det, udsaette gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt eller foreskrive de noedvendige foreloebige forholdsregler.

10 Artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement bestemmer, at begaeringer vedroerende foreloebige forholdsregler, der omhandles i traktatens artikel 185 og 186, skal angive de omstaendigheder, der medfoerer uopsaettelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at den begaerede foreloebige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget. De begaerede forholdsregler skal vaere foreloebige i den forstand, at de ikke maa foregribe afgoerelsen i hovedsagen (jf. kendelse afsagt af Rettens praesident den 26.10.1994, forenede sager T-231/94 R, T-232/94 R og T-234/94 R, Transacciones Marítimas m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 0000, praemis 20).

Parternes argumenter

11 For at paavise, at sagsoegerens krav umiddelbart maa bedoemmes som berettiget, paaberaabes tre klagepunkter, om, henholdsvis, at sagsoegeren ikke optraeder blandt beslutningens adressater, at Kommissionen bedoemte faktum omkring selskabets deltagelse i de i beslutningen paatalte former for praksis urigtigt, og at boedebeloebet er uforholdsmaessigt hoejt.

12 Til stoette for det foerste klagepunkt har sagsoegeren gjort gaeldende, at beslutningen er rettet til Laakmann Karton, og at selskabet selv ikke udtrykkeligt optraeder som adressat, hvorved beslutningen allerede derfor er behaeftet med en mangel, som goer den til en nullitet.

13 Med sit andet klagepunkt kritiserer sagsoegeren Kommissionens bedoemmelse af faktum omkring selskabets deltagelse i de i beslutningen paatalte former for praksis, navnlig sagsoegerens deltagelse i udvalgene under AG karton. Sagsoegerens deltagelse heri var meget begraenset, navnlig med hensyn til "President Conferences", inden for hvis rammer sagsoegeren aldrig har deltaget i nogen aftale eller samordnet praksis. Sagsoegeren har i oevrigt aldrig deltaget i et moede under PWG. Sagsoegeren ° som udtaler, at selskabets markedsposition ikke kunne oeve indflydelse paa de gaeldende priser ° haevder, at man begraensede sig til at tilpasse sine priser, som blev aftalt direkte med kunderne, til dem, der blev besluttet af de foerende producenter. Desuden var selskabet blevet tvunget til at forhoeje sine priser paa grund af de noedvendige investeringer for at kunne holde sig paa markedet. Endelig bemaerker sagsoegeren, at man aldrig, skoent man praktiserede en politik med "pris foer tonnage", deltog i en droeftelse vedroerende opretholdelsen af et konstant niveau for de foerende producenters markedsandele.

14 Med det tredje klagepunkt kritiserer sagsoegeren Kommissionen for ikke at have praeciseret de kriterier, der var afgoerende for boedens stoerrelse, og for, at den ikke har foretaget en bedoemmelse af varigheden og omfanget af sagsoegerens deltagelse i AG kartons arbejde, hvilket strider mod bestemmelserne i artikel 15 i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelsen af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81). Hertil kommer, at Kommissionen i modsaetning til, hvad den paastaar i beslutningen, undlod at tage hensyn til sagsoegerens samarbejde som en formildende omstaendighed. Endelig beregnede Kommissionen i sagsoegerens tilfaelde, og alene i dennes, boeden af den totale omsaetning og ikke af den omsaetning, som blev opnaaet af det paagaeldende produkt, uanset sagsoegerens forklaringer under den administrative procedure.

15 Vedroerende uopsaettelighedsspoergsmaalet har sagsoegeren henvist til den tyske konkurslovgivning, hvorefter illikviditet og insolvens medfoerer, at et anpartsselskab (Gesellschaft mit beschraenkter Haftung) tages under konkursbehandling. Forholdet er det, at hvis der tages hensyn til de tab, som selskabet har oparbejdet, og til de midler, der er tilvejebragt med henblik paa eventuel betaling af boeden ° med en del heraf ° medfoerer overfoerslen til passiverne af resten af boedens beloeb, at virksomheden regnskabsmaessigt bliver illikvid. I retsmoedet tilfoejede sagsoegeren, at et kapitalselskab, for at undgaa konkurs som foelge af regnskabsmaessig illikviditet, skal bedoemmes positivt med hensyn til fremtidsudsigterne, herunder selskabets levedygtighed. En saadan prognose er imidlertid udelukket, saafremt selskabet skal betale boeden oejeblikkeligt. Sagsoegeren udtaler tillige, at selskabet bliver insolvent, dersom begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke tages til foelge. Henset til de likvide midler, selskabet har til raadighed, er det saaledes ikke i stand til at opfylde en pligt af en stoerrelsesorden som beloebet af den boede, som forfaldt den 5. november 1994, hvilket vil tvinge ledelsen til at anmelde konkurs. Herved goer sagsoegeren gaeldende, at det ikke, paa trods af henvendelser til sine bankforbindelser, har vaeret muligt at opnaa den forlangte sikkerhedsstillelse paa grund af selskabets daarlige oekonomi. Moderselskabet har paa sin side afslaaet at stille likvide midler til raadighed og erklaeret, at det ikke er villigt til at foretage nye betalinger.

16 Kommissionen har indledningsvis anfoert, at den foreliggende begaering tager sigte paa at opnaa, at beslutningens gennemfoerelse udsaettes i det omfang, hvori den paalaegger sagsoegeren at tilvejebringe en bankgaranti med et beloeb svarende til den selskabet paalagte boede. Det er kun muligt at imoedekomme en saadan begaering under ganske saerlige omstaendigheder, som ikke foreligger i denne sag. Sagsoegeren har saaledes ikke godtgjort, at der foreligger uopsaettelighed, ligesom selskabet ikke har angivet de faktiske og retlige grunde til, at den begaerede foreloebige forholdsregel er berettiget.

17 Som svar paa sagsoegerens foerste klagepunkt, som gaar ud paa, at selskabet ikke optraeder blandt beslutningens adressater, har Kommissionen gjort gaeldende, at der paa baade det faktuelle og oekonomiske plan foreligger identitet mellem sagsoegeren og Laakmann Karton. Selskabsdeltagerne besluttede alene at aendre sagsoegerens firmanavn, udvide selskabsformaalet og forhoeje selskabskapitalen. Som komplementar i det tidligere GmbH & Co. KG forbliver sagsoegeren ansvarlig for de af dette begaaede overtraedelser.

18 Hvad angaar det andet klagepunkt har Kommissionen bemaerket, at sagsoegeren ikke bestrider at have deltaget i AG karton, men blot haevder ikke at have vaeret til stede under visse moeder. Henset til udformningen af den fastslaaede overtraedelse, saaledes som det er forklaret i betragtningerne til beslutningen, har det i det konkrete tilfaelde dog ikke vaeret noedvendigt meget detaljeret at redegoere for, hvorledes den enkelte virksomhed deltog i den enkelte handling. Under alle omstaendigheder erkender sagsoegeren at have vaeret vidende om de prisforhoejelser, der planlagdes af de foerende producenter, og at selskabet som foelge heraf forhoejede sine priser. En saadan adfaerd er helt typisk for et medlem af et kartel, uden at det herved har betydning, om det paagaeldende medlems stilling paa markedet ville have gjort det muligt at paalaegge saadanne forhoejelser ensidigt. Naar sagsoegeren udtaler, at selskabets priser er blevet aftalt individuelt med den enkelte kunde, eller at de blev forhoejet som foelge af igangsatte investeringer, udtaler sagsoegeren sig i oevrigt i strid med sine egne forklaringer vedroerende sin tilpasning til de foerende producenters prispolitik.

19 Med hensyn til sagsoegerens tredje klagepunkt vedroerende boedens stoerrelse har Kommissionen foerst anfoert, at overtraedelsens varighed praeciseres i beslutningens artikel 1 (fra medio 1986 til april 1991), og at sagsoegerens deltagelse i den paatalte praksis beskrives detaljeret i betragtningerne og i retsaktens bilag. I oevrigt er sagsoegeren ikke blevet behandlet som en af "foererne" for denne praksis blandt virksomhederne, idet foererne blev paalagt relativt stoerre boeder end sagsoegeren, ligesom sagsoegeren ikke over for Kommissionen har lagt nogen saerlig samarbejdsvilje for dagen under undersoegelsen. Hvad angaar den omsaetning, der blev lagt til grund for boedens beregning, goer Kommissionen gaeldende, at beslutningen angaar hele kartonmarkedet med undtagelse af nogle faa produkter, og at sagsoegeren foerst paa det sidste stadium i den administrative procedure aendrede sine oplysninger vedroerende omsaetningen, uden paa anden maade at underbygge disse aendringer.

20 Hvad angaar spoergsmaalet, om anordningen af den begaerede forholdsregel er uopsaettelig, er det Kommissionens opfattelse, at sagsoegeren ikke i tilstraekkelig grad har forklaret de tab, selskabet haevder at have lidt, idet de med henblik herpaa fremlagte beregninger ikke blev gennemgaaet af en uafhaengig sagkyndig. Endvidere haevder Kommissionen, at sagsoegeren ikke, saa laenge sagen verserer for Retten, vil vaere noedsaget til at overfoere hele boedestoerrelsen til passiverne, da Kommissionen netop har givet afkald paa at kraeve boeden betalt paa den betingelse, at der fremskaffes en bankgaranti, om hvilken det ikke serioest kan haevdes, at den vil vaere livstruende for sagsoegeren i betragtning af, hvor ubetydelige omkostningerne ved den vil vaere. Med hensyn til sagsoegerens henvendelser til sine bankforbindelser for at opnaa den kraevede garanti goer Kommissionen gaeldende, at der ikke er blevet fremlagt nogen skrivelse fra en involveret bank, ligesom sagsoegeren heller ikke har forklaret grundene til, at bankerne afslog at imoedekomme selskabets anmodning. Kommissionen fremhaever desuden, at man for at bedoemme sagsoegerens mulighed for at fremskaffe en bankgaranti (og ikke for at betale boedebeloebet), maa tage hensyn til, at sagsoegeren er et helejet datterselskab, samt til likviditeten og oekonomien i den koncern, sagsoegeren indgaar i, og som er karakteriseret af en overordentlig gunstig udvikling.

Rettens bemaerkninger

21 Inden paadoemmelsen af naervaerende begaering om foreloebige forholdsregler skal der foretages en noejagtig fastlaeggelse af sagens genstand. Sagsoegeren har saaledes i sin begaering fremsat krav om udsaettelse af beslutningens gennemfoerelse i det omfang, hvori der ved beslutningens artikel 3 paalaegges sagsoegeren en boede paa 2,2 mio. ECU. Det er imidlertid en kendsgerning, at Kommissionen i sin skrivelse af 1. oktober 1994 om beslutningens forkyndelse praeciserede over for sagsoegeren, at den i tilfaelde af, at sagsoegeren anlagde sag ved Retten, ikke ville skride til inddrivelse af boeden, saa laenge sagen verserede, forudsat at sagsoegeren tilvejebringer en bankgaranti, der kan godkendes af Kommissionen, og som daekker skyldens hovedstol samt renter og senere skyldige forhoejelser. Under disse omstaendigheder kan sagsoegerens begaering fornuftigvis kun opfattes som et krav om fritagelse for pligten til at fremskaffe en bankgaranti som betingelse for at opnaa, at beslutningen ikke straks fuldbyrdes.

22 Ifoelge fast retspraksis kan en saadan begaering kun tages til foelge, saafremt der foreligger ganske saerlige omstaendigheder (jf. isaer de af Domstolens praesident afsagte kendelser henholdsvis af 6.5.1982, sag 107/82 R, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 1549, praemis 6, og af 15.3.1983, sag 234/82 R, Ferriere di Roè Volciano mod Kommissionen, Sml. s. 725, praemis 2 og 8). Sagsoegeren har imidlertid ikke fremlagt oplysninger, paa grundlag af hvilke det umiddelbart kan fastslaas, at denne betingelse konkret er opfyldt. Det gaelder saavel sagsoegerens bemaerkninger vedroerende den uopsaettelige karakter af den begaerede udsaettelse ° hvorefter tilvejebringelse af bankgarantien bringer selskabets levedygtighed i fare ° som spoergsmaalet om, hvorvidt det umiddelbart forekommer berettiget at antage, at sagsoegeren vil faa medhold i hovedsagen.

23 Hvad for det foerste angaar spoergsmaalet om uopsaettelighed skal der indledningsvis tages stilling til, om det umiddelbart er godtgjort, at det er umuligt for sagsoegeren at fremskaffe den kraevede garanti.

24 I den henseende maa det straks fastslaas, at de beedigede erklaeringer, der er fremsat af lederne af det sagsoegende selskab og bilagt begaeringen om foreloebige forholdsregler, ikke kan tillaegges bevismaessig vaerdi under hensyn til, at de er formuleret i helt almindelige vendinger. Det udtales her, at "selskabet Laakmann hos sine bankforbindelser har soegt at opnaa en garanti for at undgaa tvangsfuldbyrdelse af Kommissionens beslutning. Dette lykkedes ikke for selskabet". Der gives ingen forklaring paa de grunde og de omstaendigheder, som foranledigede bankerne til at afslaa sagsoegerens anmodning.

25 Desuden er beskrivelsen af forholdene i de paagaeldende erklaeringer i strid med tre skrivelser fra forskellige banker, som sagsoegeren har fremlagt under retsmoedet. Ganske vist opstiller bankerne hver for sit vedkommende som betingelse for at yde garantien, at der fremskaffes en tilstraekkelig sikkerhed under hensyn til "selskabet Laakmann' s forhold, balance- og indtjeningsmaessigt" eller selskabets "oekonomiske situation". Imidlertid indeholder ingen af skrivelserne udtalelser om, hvorvidt sagsoegeren er i stand til at fremskaffe sikkerheden.

26 For at kunne bedoemme sagsoegerens mulighed for at tilvejebringe den omtvistede garanti maa der tillige tages hensyn til den koncern, som selskabet direkte eller indirekte indgaar i (jf. kendelse afsagt af Domstolens praesident den 7.5.1982, sag 86/82 R, Hasselblad mod Kommissionen, Sml. s. 1555, praemis 4, og kendelse afsagt af Rettens praesident den 25.8.1994, sag T-156/94 R, Aristrain mod Kommissionen, Sml. II, s. 0000, praemis 33), isaer hvad angaar muligheden for at fremskaffe den sikkerhed, som bankerne kan taenkes at kraeve. Intet af det i sagen oplyste tillader umiddelbart at antage, at det paagaeldende selskab oekonomisk eller retligt er forhindret i at yde sagsoegeren den stoette, som det sagsoegende selskab vil kunne faa brug for til at tilvejebringe den kraevede garanti. En saadan betragtningsmaade svaekkes i sagen ikke af, at selskaberne, som nu for tiden direkte og indirekte kontrollerer sagsoegeren, foerst har faaet adgang til denne kontrol efter den i beslutningen anvendte referenceperiode. Dels var, som sagsoegeren har erkendt i retsmoedet, det selskab, som kontrollerer det sagsoegende selskab indirekte, saaledes paa tidspunktet for overtagelsen i 1992 klar over, at sagsoegeren risikerede at blive paalagt en boede, dels staar det fast, at overtagelsesprisen blev fastsat under hensyntagen til sandsynligheden for en boede, og endelig kan det ikke udelukkes, at vaerdien af de overfoerte kapitalandele er blevet paavirket af de i beslutningen paatalte former for praksis.

27 Hvad videre angaar sagsoegerens risiko for at blive taget under konkursbehandling maa det fastslaas, at denne risiko ° selv om selskabets udtalelser om de tab, der er lidt fra begyndelsen af 1994, ville kunne betragtes som tilstraekkeligt underbygget ° ikke er paavist, hverken hvad angaar hypotesen om illikviditet, eller hvad angaar hypotesen om insolvens.

28 Med hensyn til muligheden for, at det sagsoegende selskab tages under konkursbehandling som foelge af illikviditet, har det i retsmoedet erkendt, at den regnskabsmaessige illikviditet, der vil kunne opstaa paa det tidspunkt, hvor boedebeloebet fuldstaendig optages blandt passiverne i selskabsregnskabet, ikke noedvendigvis medfoerer konkursbehandling, forudsat at prognosen for sagsoegerens levedygtighed er positiv. I saa henseende har sagsoegeren oplyst, at indholdet af denne prognose afhaenger af, om selskabet skal betale boeden oejeblikkeligt. Det maa dog fastslaas, at naar der henses til genstanden for begaeringen om foreloebige forholdsregler som fastlagt i praemis 21 i naervaerende kendelse, tvinger et afslag paa begaeringen ikke sagsoegeren til oejeblikkeligt at betale boeden, forudsat at den af Kommissionen kraevede garanti fremskaffes. Sagsoegeren har imidlertid paa dette punkt ikke givet nogen forklaring paa dennes eventuelle indflydelse paa overlevelsesprognosen.

29 Der vil heller ikke kunne laegges vaegt paa sagsoegerens argumentation vedroerende muligheden for konkursbehandling paa grund af insolvens. Ligesom det er tilfaeldet med raesonnementet ovenfor, der ikke kan laegges til grund, hviler argumentationen her paa det fejlagtige udgangspunkt, at sagsoegeren oejeblikkeligt skal betale boeden, saafremt selskabets begaering ikke tages til foelge.

30 Endelig maa det under alle omstaendigheder bemaerkes, at naar henses til bedoemmelsen af, om der eventuelt foreligger ganske saerlige omstaendigheder, som kan begrunde den begaerede forholdsregel, har intet af de af sagsoegeren fremlagte klagepunkter for at godtgoere, at sagsoegeren boer faa medhold i hovedsagen, afsloeret forhold, som umiddelbart vil kunne rejse alvorlig tvivl om beslutningens lovlighed.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTENS PRAESIDENT

1) Begaeringen om foreloebige forholdsregler tages ikke til foelge.

2) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 21. december 1994.