Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 16. februar 1989. - CONTINENTALE PRODUKTEN-GESELLSCHAFT ERHARDT-RENKEN GMBH & CO. MOD HAUPTZOLLAMT MUENCHEN-WEST. - ANMODNING OM PRAEJUDICEL AFGOERELSE INDGIVET AF FINANZGERICHT MUENCHEN. - ANTIDUMPINGTOLD PAA IMPORTEN AF BOMULDSGARN. - SAG 246/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 01151



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Finanzgericht Muenchen har forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal angaaende gyldigheden af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3453/81 ( 1 ) og Raadets forordning ( EOEF ) nr . 789/82 ( 2 ).

2 . Selskabet Continentale Produkten-Gesellschaft Erhardt-Renken GmbH & Co . ( herefter benaevnt "Continentale Produkten "), der loebende importerer bomuldsgarn henhoerende under pos . 55.05-B II i Den Faelles Toldtarif med oprindelse i Tyrkiet, har anlagt sag ved Finanzgericht Muenchen til proevelse af nogle toldafgoerelser truffet af Hauptzollamt Muenchen-West, hvorved selskabet blev opkraevet en endelig antidumpingtold i forbindelse med indfoerslen af fire partier bomuldsgarn, der henholdsvis fandt sted den 15 ., 20 ., 27 . og 28 . april 1982 . Tolden udgjorde 12% af toldvaerdien . Selskabet har gjort gaeldende, at forordningerne er ugyldige .

3 . Selskabet Continentale Produkten har foer haft en sag til paadoemmelse for Domstolen . Ved staevning af 28 . december 1984 havde selskabet anlagt sag i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2, med paastand om delvis annullation af en kommissionsbeslutning, som havde givet det ret til delvis tilbagebetaling af antidumpingtold, selskabet havde erlagt i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 789/82 . I naevnte sag gjorde Continentale Produkten gaeldende, at forordningen var ugyldig . Jeg foreslog i den forbindelse Domstolen, at proceduren om tilbagebetaling af antidumpingtold i henhold til artikel 16 i Raadets grundforordning ( EOEF ) nr . 2176/84, som ivaerksaettes senere, men som finder anvendelse paa de igangvaerende procedurer, ikke boer loeses saaledes, at den giver mulighed for at anfaegte gyldigheden af den forordning, hvorved der blev indfoert en antidumpingtold ( 3 ). Domstolen fulgte mit forslag til afgoerelse og frifandt Kommissionen ved dom af 24 . februar 1987, og udtalte bl . a . at man ved artikel 16 i forordning ( EOEF ) nr . 2176/84

"ikke (( kan )) anfaegte selve gyldigheden af den forordning, hvorved der blev indfoert en antidumpingtold, eller kraeve fornyet undersoegelse af det materiale, som er blevet fastslaaet og lagt til grund under de tidligere undersoegelser" ( 4 ).

4 . Jeg paapegede i mit forslag til afgoerelse af denne sag, at importoererne i Faellesskabet i henhold til Domstolens praksis i Allied Corporation-sagen ( 5 ) kan anlaegge sag ved de nationale domstole til proevelse af paalaeg om betaling af en antidumpingtold, hvor de kan goere gaeldende, at selve forordningen er ugyldig og anmode den nationale ret om at forelaegge et praejudicielt spoergsmaal vedroerende forordningens gyldighed for Domstolen . Det er dette, Continentale Produkten har valgt at goere .

5 . Finanzgericht Muenchen stiller ikke alene spoergsmaal om gyldigheden af forordning ( EOEF ) nr . 789/82, som indfoerte den endelige antidumpingtold paa 12%, men ogsaa gyldigheden af forordning ( EOEF ) nr . 3453/81, der indfoerte den midlertidige told paa 16 %. Det er toldopkraevningen i medfoer af forordningen om den endelige antidumpingtold, der er genstand for denne sag . I det omfang afgoerelserne om opkraevning af antidumpingtold paa 12% af 15 ., 20 ., 27 . og 28 . april 1982 kun bygger paa forordning ( EOEF ) nr . 789/82 ( 6 ), synes en afgoerelse af gyldighedsspoergsmaalet i forbindelse med forordning ( EOEF ) nr . 3453/81 ikke paakraevet, for at Finanzgericht kan traeffe afgoerelse i sagen . Sidstnaevnte forordning var nemlig ikke laengere gaeldende paa det tidspunkt, da Hauptzollamt Muenchen-West meddelte sin afgoerelse om opkraevning af antidumpingtold, idet den endelige told i mellemtiden var blevet indfoert ved forordning ( EOEF ) nr . 789/82 ( 7 ). I henhold til den dagaeldende artikel 11, stk . 1, i Raadets grundforordning ( EOEF ) nr . 3017/79 ( 8 ), var formaalet med forordning ( EOEF ) nr . 3453/81 alene at betinge de paagaeldende varers overgang til fri omsaetning i Faellesskabet af en sikkerhedsstillelse paa stoerrelse med den midlertidige told . Den endelige opkraevning skulle finde sted senere i medfoer af Raadets forordning, der indfoerte den endelige told . I artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 789/82 tages der dog i forbindelse med opkraevningen af den endelige told hoejde for de beloeb, der er stillet sikkerhed for i form af midlertidig told . Som det er fremfoert under den mundtlige forhandling, vil en eventuel ugyldighed af forordning ( EOEF ) nr . 3453/81 ikke paavirke forordning ( EOEF ) nr . 789/82' s ikraftraeden, men dens anvendelse . Sidstnaevnte traeder i kraft paa dagen for dens offentliggoerelse, dvs . den 3 . april 1982, men opkraevning af antidumpingtold kan foerst ske fra den dato og ikke fra 1 . januar 1982, jfr . artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 789/82, da den retsforskrift, hvorefter de deponerede garantibeloeb overgaar til endelig opkraevede beloeb, ikke laengere eksisterer . I modsaetning til hvad Kommissionen har gjort gaeldende under den mundtlige forhandling, tager Domstolen i dom af 5 . oktober 1988 i de forenede Canon-Inc.-sager ( 9 ) ikke stilling til disse vanskeligheder, da sagsoegerne dér kun havde bestridt gyldigheden af den forordning, der indfoerte den endelige antidumpingtold . Jeg mener dog ikke, at Domstolen skal traeffe afgoerelse om dette problem i denne sag . Selv om der kan rejses tvivl om, hvorvidt det er noedvendigt at vurdere gyldigheden af forordning ( EOEF ) nr . 3453/81 ( 10 ), skal jeg bemaerke, at Domstolen fortolker EOEF-Traktatens artikel 177 saaledes, at det som hovedregel alene er den nationale ret i hovedsagen, der kan skoenne over de forelagtes spoergsmaal relevans ( 11 ). Jeg vil derfor undersoege begge forordningernes gyldighed .

6 . Forordningerne anfaegtes paa fire punkter .

a ) Grundforordningens artikel 7, stk . 9, der foreskriver, at en procedure indstilles, enten ved at den afsluttes, eller ved at der traeffes endelige foranstaltninger inden for et aar efter procedurens ivaerksaettelse, er ikke blevet overholdt, da antidumpingproceduren blev ivaerksat den 3 . august 1979 og der foerst blev indfoert en endelig antidumpingtold ved forordning ( EOEF ) nr . 789/82 af 2 . april 1982, dvs . 32 maaneder senere . Raadet har desuden ikke overholdt sin begrundelspligt, idet det ikke har angivet aarsagerne til forsinkelser i forordningen .

b ) De tre tyrkiske selskaber, der er blevet udvalgt med henblik paa at fastsaette dumpingmargenen, er ikke repraesentative .

c ) Der foreligger ikke en skade, hvilket er en betingelse for at indfoere en antidumpingtold .

d ) Forordning ( EOEF ) nr . 789/82 har tilbagevirkende kraft, for saa vidt den finder anvendelse paa kontrakter, der er indgaaet foer dens ikrafttraeden; importoeren kunne imidlertid ikke forudse, at der ville blive indfoert en antidumpingtold saa laenge efter procedurens ivaerksaettelse .

7 . Disse fire punkter, som jeg vil undersoege i denne orden, mener jeg ikke er begrundet .

8 . Anbringendet om tilsidesaettelse af grundforordningens artikel 7, stk . 9, under henvisning til, at proceduren har varet ud over et aar, synes ikke tidligere at have vaeret paaberaabt for Domstolen . Anbringendet bestaar af to dele :

- tilsidesaettelse af grundforordningens artikel 7, stk . 9, med hensyn til fristen

- manglende begrundelse for denne overskridelse .

9 . Med hensyn til den foerste del fremgaar det af grundforordningens artikel 7, stk . 9, at "den indstilles normalt inden for et aar efter procedurens ivaerksaettelse ". I denne sag gik der 32 maaneder . Raadet har i sit indlaeg ( 12 ) anfoert, at en saadan fristoverskridelse ikke er ualmindelig, og har givet foelgende eksempler herpaa :

- kuglelejer med oprindelse i Japan, Polen, Rumaenien og USSR; proceduren ivaerksat den 18 . september 1979, proceduren afsluttet ved Kommissionens afgoerelse 81/406/EOEF af 4 . juni 1981, dvs . efter 20 maaneder; afgoerelsen har ikke vaeret genstand for en retssag;

- staalroer med oprindelse i Spanien : proceduren ivaerksat den 19 . oktober 1979, proceduren afsluttet ved afgoerelse 81/430/EOEF af 15 . juni 1981, dvs . efter 20 maaneder; afgoerelsen har ikke vaeret genstand for en retssag;

- armbaandsure med oprindelse i USSR : proceduren ivaerksat den 19 . juli 1980, antidumpingtold indfoert den 12 . juli 1982, dvs . efter 24 maaneder . Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1882/82 af 12 . juli 1982 blev anfaegtet ved en sag anlagt i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2, af selskabet Timex Corporation . Domstolen afsagde dom i sagen den 20 . marts 1985 ( 13 ). Procedurens varighed var ikke blandt de anbringender, sagsoegeren fremfoerte til stoette for sin paastand om, at forordning ( EOEF ) nr . 1882/82 var ugyldig;

- kodein med oprindelse i Tjekkoslovakiet, Ungarn, Polen og Jugoslavien : proceduren ivaerksat den 1 . april 1981, proceduren afsluttet ved Raadets afgoerelse af 17 . januar 1983; dvs . efter 21 maaneder; afgoerelsen har ikke vaeret genstand for en retssag .

10 . Der er altsaa tale om et nyt spoergsmaal . Selv om det ikke synes rimeligt at fortolke ordlyden af grundforordningens artikel 7, stk . 9, som en praeceptiv frist paa et aar, hvorefter en foranstaltning truffet for at beskytte faellesmarkedet vil vaere retsstridig, hvilket i oevrigt ville vaere i strid med selve bestemmelsens ordlyd, kan det heller ikke vaere rigtigt at ophaeve enhver retsvirkning fra en bestemmelse, hvorved Raadet har besluttet at begraense sin egen kompetence, da den fastsatte frist under normale omstaendigheder skal overholdes . Det er noedvendigt at sikre en vis retssikkerhed og saa vidt muligt give de erhvervsdrivende mulighed for at drive virksomhed under en stabil retstilstand, hvilket indebaerer, at den usikkerhed, som ivaerksaettelsen af en antidumpingprocedure medfoerer, ikke kan forlaenges ud over en rimelig frist . Faellesskabets institutioner besidder ikke paa dette punkt noget skoen . Med andre ord henhoerer det under Domstolen i de enkelte sager at efterproeve, om der foreligger saerlige omstaendigheder, der kan begrunde, at 1-aarsfristen ikke overholdes . Det er denne kontrol, jeg foreslaar Domstolen at udoeve .

11 . Foreligger der i denne sag omstaendigheder, der kan begrunde overskridelsen af fristen i grundforordningens artikel 7, stk . 9? Jeg mener, at svaret maa vaere bekraeftende . Kommissionen moedte nemlig tilsyneladende ikke nogen stor samarbejdsvilje fra de tyrkiske eksportoerers side ( 14 ). Valget af repraesentative eksportvirksomheder kraevede lange forhandlinger med Sammenslutningen af Tyrkiske Tekstileksportoerer ( herefter benaevnt "TTEA ") ( 15 ). De politiske og oekonomiske forhold i Tyrkiet i 1979 og 1980 vanskeliggjorde Kommissionens opgave, bl.a . paa grund af de indtrufne forstyrrelser med hensyn til produktionen af bomuldsgarn . Endelig blev proceduren ogsaa forsinket paa grund af de tyrkiske eksportoerers anmodning om at faa forlaenget referenceperioden til den 31 . december 1981 . Perioden var oprindelig fastsat fra den 1 . januar til 30 . september 1981 . Formaalet hermed var, at der herved kunne tages hensyn til det saedvanlige fald i bruttoprisen paa bomuld i aarets sidste maaneder . Forlaengelsen maa i oevrigt antages at vaere grunden til, at den midlertidigt fastsatte antidumpingtold paa 16% blev fastsat til 12 %.

12 . For saa vidt angaar anbringendets anden del fremgaar det af Domstolens faste praksis, at

"den begrundelse, som kraeves i henhold til Traktatens artikel 190, klart og utvetydigt (( skal )) angive de betragtninger, som er lagt til grund af den EF-institution, der har udstedt den anfaegtede retsakt, dels saaledes at de beroerte personer kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning for at de kan forsvare deres rettigheder, dels saaledes at Domstolen kan udoeve sin proevelsesret ". ( 16 )

13 . Mens Domstolen efterproever, hvorvidt der foreligger saadanne saerlige omstaendigheder, der kan begrunde, at fristen i grundforordningens artikel 7, stk . 9, ikke overholdes, henhoerer det under den paagaeldende institution at begrunde, at der traeffes en foranstaltning til beskyttelse mod antidumping, selv om der siden procedurens ivaerksaettelse er hengaaet et tidsrum, der langt overskrider det i grundforordningen foreskrevne . Som jeg naevnte ovenfor, har de erhvervsdrivende ret til ikke at se den usikkerhed, som en ivaerksat antidumpingprocedure medfoerer, forlaenget i det uendelige . Tilsvarende har de ret til at blive gjort bekendt med aarsagerne til, at 1-aarsfristen ikke overholdes .

14 . Domstolen har imidlertid allerede udtalt, at

"det saaledes ikke (( kan )) kraeves, at en forordnings begrundelse saerlig angiver alle de, ofte talrige enkeltheder, som en saadan foranstaltning kan bero paa" ( 17 ).

Desuden har Domstolen anerkendt, at en begrundelse kan vaere kortfattet, hvis den er tilstraekkelig ( 18 ).

15 . I den henseende fremgaar det af forordningens sjette betragtning, at Kommissionen foretog en supplerende undersoegelse i Tyrkiet af eksport foretaget i loebet af fjerde kvartal af 1981, og at forlaengelsen af undersoegelsesperioden blev foretaget paa anmodning af de tyrkiske eksportoerer . Jeg mener, at denne betragtning er en tilstraekkelig begrundelse for, at fristen i grundforordningens artikel 7, stk . 9, ikke blev overholdt . Jeg mener derfor ikke, at det foerste anbringende kan tages til foelge .

16 . Det andet og tredje anbringende om, at de tyrkiske selskaber, der blev udvalgt med henblik paa fastsaettelse dumpingmargenen, ikke er repraesentative og at Faellesskabets virksomheder ikke har lidt nogen skade, forudsaetter en vurdering af komplekse oekonomiske forhold . I saadanne tilfaelde foelger det af Domstolens praksis, at

"Domstolen maa ... begraense sin bedoemmelse af overvejelsernes resultat til en efterproevelse af, om formforskrifterne er overholdt, om begrundelsen er tilstraekkelig, om de faktiske omstaendigheder materielt er rigtige samt, om der foreligger en klar faktisk vildfarelse eller magtfordrejning" ( 19 ).

17 . Anbringendet om, at de selskaber, der blev udvalgt med henblik paa fastlaeggelse af dumpingmargenen ikke er repraesentive, bygger paa, at Kommissionen for selskabernes vedkommende maatte foretage en saerlig justering, idet selskabet Taris Pam . Tar . Sat Koop . Birligi Iplik Fab . ikke tillod Kommissionen at efterproeve og supplere de oplysninger, der var indgivet vedroerende produktionsomkostningerne, dels at Kommissionen maatte foretage visse justeringer med hensyn til de af Cukurovo Sanayi Isl . AS oplyste generalomkostninger samt med hensyn til de af Fa . Trakya Sanayi AS oplyste salgs - og finansieringsomkostninger .

18 . At Kommissionen maatte foretage visse saerlige justeringer for at fastlaegge dumpingmargenen indebaerer ikke i sig selv, at virksomhederne ikke var repraesentative . Grundforordningens artikel 2 B, stk . 3, litra b ), bestemmer med hensyn til beregning af den normale vaerdi, at "saafremt samme vare ikke saelges i normal handel paa eksportlandets eller oprindelseslandets hjemmemarked, eller saafremt et saadant salg ikke muliggoer en passende sammenligning", kan den normale vaerdi udgoeres af den beregnede vaerdi, dvs . omkostningerne i normal handel, til materialer og fremstilling i oprindelseslandet plus en rimelig margen for generalomkostninger og fortjeneste . Bestemmelsen giver kun mulighed for at anvende den beregnede vaerdi, naar samme vare ikke saelges i normal handel paa eksportlandets eller oprindelseslandets hjemmemarked, eller saafremt et saadant salg ikke muliggoer en passende sammenligning . For saa vidt angaar de tilsvarende bestemmelser i artikel 2, stk . 3, litra a ), i grundforordning ( EOEF ) nr . 2176/84, der er traadt i stedet for forordning ( EOEF ) nr . 3017/79, har Domstolen udtalt, at

"(( det )) fremgaar klart af ordlyden af de naevnte bestemmelser og af ordningen i henhold til disse som helhed, at den normale vaerdi i foerste raekke skal fastlaegges paa grundlag af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel, idet de andre fremgangsmaader har karakter af subsidiaere loesninger" ( 20 ).

Domstolen tilfoejede imidlertid, at

"faellesskabsinstitutionerne raader ... paa dette punkt over et frit skoen" ( 21 ).

19 . Efter at Kommissionen havde konstateret, at de udvalgte tyrkiske virksomheder, selv om de var repraesentative med hensyn til eksport til faellesmarkedet, ikke afsatte tilstraekkelige varer paa hjemmemarkedet til at fastlaegge den normale vaerdi paa grundlag af de faktisk betalte priser, besluttede den at fastlaegge den normale vaerdi paa grundlag af omkostningerne i henhold til artikel 2 B, stk . 3, litra b ). Kommissionen er ikke direkte blevet bebrejdet, at den har anvendt den beregnede vaerdi, eftersom den tyrkiske situation forhindrede den i at udvaelge andre virksomheder, der var repraesentative for det tyrkiske hjemmemarked, og i at fastslaa de priser, der faktisk blev betalt . Men tilsyneladende gaar den vaesentligste kritik af Kommissionen nu paa, at de tre udvalgte virksomheder ikke var repraesentative .

20 . I denne sammenhaeng maa grundforordningens artikel 2 B, stk . 3, litra b ), sammenholdes med samme forordnings artikel 7, stk . 7, litra b ), der foreskriver, at "saafremt en af de beroerte parter eller et af de beroerte tredjelande naegter at give adgang til noedvendige oplysninger eller undlader at meddele saadanne inden for en rimelig frist eller laegger vaesentlige hindringer i vejen for undersoegelsen, kan der paa grundlag af de tilgaengelige oplysninger traeffes foreloebige eller endelige, positive eller negative afgoerelser ".

21 . I naervaerende sag fremstaar den langvarige undersoegelsesprocedure, Kommissionens vanskeligheder med at faa de noedvendige oplysninger, og den davaerende politiske situation i Tyrkiet, som gode argumenter for, at Kommissionen var befoejet til at skoenne, at den ikke ville modtage de noedvendige oplysninger inden for en rimelig frist, og at det ikke var rimeligt at forlaenge proceduren yderligere ved at udvaelge andre virksomheder med henblik paa at fastslaa den faktisk betalte pris, hvorfor den paa grundlag af de tilgaengelige oplysninger maatte anvende en vaerdi beregnet paa grundlag af omkostningerne . Jeg mener derfor ikke, at dette anbringende er begrundet .

22 . For saa vidt angaar selve de udvalgte virksomheders repraesentativitet - da jeg har gennemgaaet, hvad der indirekte liggger i anbringenderne, skal jeg nu behandle, hvad der er direkte fremfoert - har Kommissionen tilsyneladende ikke gjort sig skyldig i nogen faktisk vildfarelse . De tre virksomheder blev udvalgt efter aftale med TTEA . Sammenslutningen var blevet gjort opmaerksom paa, at de udvalgte virksomheder skulle vaere repraesentative . Der blev udvalgt elleve stoerre tyrkiske virksomheder, der i de foerste syv maaneder af 1981 stod for 56% af eksporten af bomuldsgarn til Faellesskabet . De tre stoerste virksomheder blev trukket ud . Under et moede den 20 . november 1981 bekraeftede TTEA, at de tre virksomheder var repraesentative . Jeg kommer derfor igen til det resultat, at anbringendet er ubegrundet .

23 . Vedroerende anbringendet om, at de europaeiske virksomheder ikke har lidt noget tab, og at Kommissionen uretmaessigt har indfoert en antidumpingtold for at beskytte konkurrencen i Faellesskabet, skal jeg henvise til Domstolens praksis om klar faktisk vildfarelse og magtfordrejning . Ogsaa i dette tilfaelde finder jeg anbringendet ubegrundet .

24 . Betragtningerne 14-20 i forordningen angiver detaljeret virkningerne af den konstaterede dumping : et produktionsfald for Faellesskabets industri fra 613 000 tons i 1977 til 557 000 tons i 1981, nedgang i kapacitetsudnyttelsesgraden til under 65% i adskillige medlemsstater, antallet af beskaeftigede inden for produktion af bomuldsgarn faldet fra 100 000 personer i 1979 til 92 000 i 1980 og til under 84 000 i 1981 . Derimod var den tyrkiske import, der androg 6,6% i 1980, steget til 10,6% i 1981 . I samme tidsrum forblev importen fra tredjelande, bortset fra Tyrkiet, relativ stabil . Kravet om en vaesentlig skade for en erhvervsgren i Faellesskabet i grundforordningens artikel 4 synes derfor at vaere paavist af Kommissionen, og man kan ikke haevde, at dens bedoemmelse af de naevnte forhold beror paa en klar faktisk vildfarelse, eller har udoevet magtfordrejning .

25 . Med hensyn til forordning ( EOEF ) nr . 789/82' s tilbagevirkende kraft er Domstolens praksis paa omraadet fast . Domstolen har ved flere lejligheder udtalt, at

"efter et almindeligt anerkendt princip finder aendringsslove til en lovbestemmelse i mangel af modstaaende bestemmelse anvendelse paa fremtidige virkninger af situationer, som er opstaaet, mens den tidligere lov var gaeldende" ( 22 ).

26 . Generaladvokat Capotorti har vedroerende dette spoergsmaal i sit forslag til afgoerelse i sagen IFG mod Kommissionen anfoert

"at den omstaendighed, at der er indgaaet en aftale, ikke giver parterne nogen retlig garanti for, at faelleskabsinstitutionerne uaendret opretholder de paa aftaletidspunktet gaeldende regler" ( 23 ).

27 . Anbringendet bygger tilsyneladende paa en sammenblanding af den umiddelbare anvendelse af en ny retsforskrift og tilbagevirkende kraft . Det er udelukket at forsinke en ny retsforskrift ikrafttraeden indtil det tidspunkt, da der er indgaaet nye kontrakter . Dette ville give importoererne mulighed for, navnlig via afslutning af rammeaftaler eller aftaler om successive leveringer, paa ubestemt tid at forsinke en EF-forordnings ikrafttraeden og saaledes fratage den enhver virkning . Derimod kan der ikke aendres ved de kontrakter, hvis retsvirkninger er udtoemt . Det er navnlig tilfaeldet, naar en kontrakt er endelig opfyldt .

28 . Imidlertid har Domstolen gjort en undtagelse i sin praksis ved at statuere, at en ny retsforskrift ikke kan faa umiddelbar virkning, hvis den tilsidesaetter beskyttelsen af den berettigede forventning ( 24 ).

29 . Havde Continentale Produkten paa tidspunktet for indgaaelsen af kontrakterne om import af bomuldsgarn fra Tyrkiet kunnet naere berettiget forventning om, at der ikke i fremtiden ville blive indfoert en antidumpingtold?

30 . Jeg mener, at i denne sag er mindst to af de betingelser, Domstolen har opstillet for at anerkende faellesskabsinstitutionernes ansvar som foelge af tilsidesaettelse af den berettigee forventning, ikke opfyldt ( 25 ).

31 . For det foerste burde selskabet Continentale Produkten have forudset, at forordning ( EOEF ) nr . 789/82, der indfoerte en endelig antidumpingtold, ville blive udstedt . Som jeg allerede har naevnt, indfoerer selskabet loebende bomuldsgarn fra Tyrkiet og boer derfor opfoere sig som en "fornuftig og velunderrettet erhvervsdrivende", dvs . bl.a . holde sig underrettet om mulige aendringer af den EF-lovgivning, der kan have betydning for de produkter, som selskabet handler med . Ivaerksaettelsen af en antidumpingprocedure vedroerende bomuldsgarn blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende ( 26 ). Continentale Produkten kunne - som importoer af disse varer - ikke vaere ubekendt med, at i medfoer af grundforordningens artikel 7, stk . 9, ville proceduren enten foere til en offentliggoerelse i Tidende af en afgoerelse om dens afslutning, eller til indfoerslen af en antidumpingtold . Raadets udstedelse af forordning ( EOEF ) nr . 789/82 var derfor paa ingen maade uforudseeligt for denne importoer .

32 . For det andet foreligger der en almen interesse - beskyttelsen af det faelles marked - der begrundede, at forordning ( EOEF ) nr . 789/82 traadte hurtigst muligt i kraft . Jeg skal hertil bemaerke, at Raadet fandt det rimeligt "undtagelsesvis at lette tilpasningen for de erhvervsdrivende, der har indgaaet forretningsmaessige forpligtelser, for saa vidt angaar omstillingen til den nye situation, der er opstaaet paa grund af den midlertidige antidumpingtold" ( 27 ) ved at fastsaette en tilpasningsperiode paa fire uger fra ikrafttraedelsesdatoen for den midlertidige antidumpingtold, dvs . den 2 . december 1981 . Forordningens artikel 2, stk . 2, bestemmer nemlig, at de beloeb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold foer den 1 . januar 1982, skal frigives . Raadet har saaledes ved denne bestemmelse taget princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning i betragtning .

33 . Endelig har Domstolen paa omraadet for importcertifikater udtalt, at

"saafremt importoeren anser opfyldelsen af aftalen under de nye regler for skadelig for sine interesser, er det i retsforholdet til sin medkontrahent, at han maa soege midlet herimod" ( 28 ).

34 . Dette sidste anbringende kan saaledes heller ikke tages til foelge .

35 . Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at statuere, at gennemgangen af det stillede spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3453/81 og Raadets forordning ( EOEF ) nr . 789/82 .

(*) Oversat fra fransk .

( 1 ) Af 2 . december 1981 om indfoersel af en midlertidig antidumpingtold paa importen af visse typer garn af bomuld med oprindelse i Tyrkiet ( EFT L 347 af 3.12.1981, s . 19 ).

( 2 ) Af 2 . april 1982 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af visse typer garn af bomuld, med oprindelse i Tyrkiet ( EFT L 90 af 3.4.1982, s . 1 ).

( 3 ) Forslag til afgoerelse i sag 312/84, s . 6-11 .

( 4 ) Sag 312/84, Continentale Produkten Gesellschaft mod Kommissionen, dom af 24 . februar 1987, praemis 12, Sml . s . 841 .

( 5 ) De forenede sager 239 og 275/82, dom af 21 . februar 1984, Sml . s . 1005, praemis 15 .

( 6 ) Ikrafttraadt paa datoen for dens offentliggoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, dvs . 3.4.1982 .

( 7 ) Jfr . artikel 2 i forordning nr . 3453/81 .

( 8 ) Af 20 . december 1979 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ( EFT L 339 af 31.12.1979 s . 1 ).

( 9 ) De forenede sager 277 og 300/85, Sml . s . 0000 .

( 10 ) Se Kommissionens indlaeg, punkt 1.3 .

( 11 ) Se sag 10/69, Portelange mod Smith Corona Marchant International, dom af 9 . juli 1969, Sml . s . 77, praemis 6; sag 35/76, Simmenthal mod Det Italienske Finansministerium, dom af 15 . december 1976, Sml . s . 1871, praemis 7; sag 5/77, Tedeschi mod Denkavit, dom af 5 . oktober 1977, Sml . s . 1555, praemis 17; se ogsaa sag 52/77, Cayrol mod Rivoira, dom af 30 . november 1977, Sml . s . 2261, praemis 32; sag 78/76, Steinlike og Weinlig mod Forbundsrepublikken Tyskland, dom af 22 . marts 1977, Sml . s . 595, praemis 14; sag 155/73, Sacchi mod Den Italienske Republik, dom af 30 . april 1974, Sml . s . 409, praemis 3 .

( 12 ) S . 6 i den franske oversaettelse .

( 13 ) Sag 264/82, Sml . 1985, s . 849 .

( 14 ) Jfr . Raadets indlaeg, bilaget, punkt 2, 10 og 11 .

( 15 ) Jfr . Raadets indlaeg, bilaget, punkt 5, 6, 8 og 9 .

( 16 ) Sag 258/84, Nippon Seiko KK mod Raadet, dom af 7 . maj 1987, praemis 28, Sml . s . 1923; sag 203/85, Nicolet Instrument GmbH mod Hhauptzollamt Frankfurt am Main-Flughafen, dom af 26 . juni 1986, Sml . s . 2049, praemis 10 .

( 17 ) Sag 134/78, Danhuber mod Bundesanstalt fuer landwirtschaftliche Marktordnung, dom af 22 . marts 1979, Sml . s . 1007, praemis 6 .

( 18 ) Sag 37/70, Rewe-Zentrale des Lebensmittel-Grosshandels GmbH mod Hauptzollamt Emmerich, dom af 11 . februar 1971, Sml . s . 3, praemis 8 .

( 19 ) Ovennaevnte sag 258/84, praemis 21; sag 42/84, Remia mod Kommissionen, dom af 11 . juli 1985, Sml . s . 2445, praemis 34; sag 113/77, NTN Toyo Bearing Company mod Raadet, forslag til afgoerelse fra generaladvokat Warner, Sml . 1979, s . 1212, isaer s . 1259; se ogsaa forslag til afgoerelse fra generaladvokat Rozès i sag 191/82, FEDIOL mod Kommissionen, Sml . 1983, s . 2937, isaer s . 2947 .

( 20 ) Ovennaevnte forenede sager 277 og 300/85, praemis 11 .

( 21 ) Ibid praemis 17 .

( 22 ) Sag 1/73, Westzucker GmbH mod Einfuhr - und Vorratstelle fuer Zucker, dom af 4 . juli 1973, Sml . s . 723, praemis 5; sag 143/73, Société des produits alimentaires et diététiques mod Fond d' orientation et de régularisation des marchés og Fonds d' intervention et de régularaisation du marché du sucre, dom af 5 . december 1973, Sml . s . 1433, praemis 8; sag 96/77, SA Ancienne Maison Marcel Bauche og SARL François Delquinignies mod Administration française de douanes, dom af 15 . februar 1978, Sml . s . 323, praemis 48 .

( 23 ) Sag 68/77, IFG mod Kommissionen, Sml . 1978, s . 377 .

( 24 ) Ovennaevnte sag 1/73, praemis 6 .

( 25 ) Sag 90/77, Hellmut Stimming KG mod Kommissionen, dom af 27 . april 1978, Sml . s . 995; sag 78/77, Johann Luehrs mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas, dom af 1 . februar 1978, Sml . s . 169 .

( 26 ) EFT C 196 af 3.8.1979 .

( 27 ) 25 . betragtning til forordning nr . 789/82 .

( 28 ) Ovennaevnte sag 68/77, dom af 14 . februar 1978, Sml . s . 353, praemis 11 .