Sag C-624/15

»Litdana« UAB

mod

Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

(anmodning om præjudiciel afgørelse

indgivet af Vilniaus apygardos administracinis teismas)

»Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 314 – fortjenstmargenordningen – betingelser for anvendelse – de nationale afgiftsmyndigheders afslag på at give en afgiftspligtig ret til at anvende fortjenstmargenordningen – oplysninger på fakturaerne om både leverandørens anvendelse af fortjenstmargenordningen og momsfritagelsen – leverandørens manglende anvendelse af fortjenstmargenordningen på leveringen – indicier, der giver anledning til mistanke om uregelmæssigheder eller svig ved leveringen«

Sammendrag – Domstolens dom (Niende Afdeling) af 18. maj 2017

Harmonisering af afgiftslovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – særordning for afgiftspligtige videreforhandlere – fortjenstmargenordningen – en afgiftspligtig persons salg af brugte biler erhvervet hos en afgiftspligtig videreforhandler – fakturaer med oplysninger om fortjenstmargenordningen og om momsfritagelsen – kontrol gennemført af afgiftsmyndighederne, der viser, at videreforhandleren har undladt at anvende nævnte ordning effektivt – nævnte afgiftsmyndigheders afslag på at give en afgiftspligtig ret til at anvende fortjenstmargenordningen – uanvendelighed – undtagelse – mistanke om uregelmæssigheder eller svig ved leveringen – efterprøvelse påhviler den nationale ret

(Rådets direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2010/45, art. 314)

Artikel 314 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de kompetente myndigheder i en medlemsstat nægter en afgiftspligtig person, som har modtaget en faktura, hvorpå der både er anført oplysninger om fortjenstmargenordningen og fritagelsen for merværdiafgift (moms), retten til at anvende fortjenstmargenordningen, selv om det af en afgiftskontrol, som de nævnte myndigheder efterfølgende gennemfører, fremgår, at den afgiftspligtige videreforhandler, der har leveret de brugte genstande, rent faktisk ikke havde anvendt den nævnte ordning på leveringen af disse varer, medmindre de kompetente myndigheder godtgør, at den afgiftspligtige person ikke handlede i god tro eller ikke traf enhver foranstaltning, som med rimelighed kunne kræves, for at sikre, at de gennemførte transaktioner ikke førte til selskabets deltagelse i momssvig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

Det bemærkes i denne sammenhæng, at Domstolen gentagne gange har fastslået, at borgerne ikke kan gøre EU-retten gældende med henblik på at muliggøre svig eller misbrug (dom af 18.12.2014, Schoenimport Italmoda Mariano Previti m.fl., C-131/13, C-163/13 og C-164/13, EU:C:2014:2455, præmis 43).

Ifølge fast retspraksis er dette tilfældet ikke blot, når momssvigen begås af den afgiftspligtige person selv, men også, når en afgiftspligtig person vidste eller burde have vidst, at vedkommende ved den pågældende transaktion medvirkede til en transaktion, som var led i momssvig begået af leverandøren eller en anden erhvervsdrivende i et tidligere eller efterfølgende led i leveringskæden (jf. vedrørende retten til fradrag dom af 6.12.2012, Bonik, C-285/11, EU:C:2012:774, præmis 38-40, vedrørende retten til momsfritagelse af en levering inden for Fællesskabet dom af 6.9.2012, Mecsek-Gabona, C-273/11, EU:C:2012:547, præmis 54, og vedrørende tilbagebetaling af moms dom af 18.12.2014, Schoenimport Italmoda Mariano Previti m.fl., C-131/13, C-163/13 og C-164/13, EU:C:2014:2455, præmis 49 og 50).

Hvis der foreligger indicier, der giver anledning til mistanke om uregelmæssigheder eller svig, kan en påpasselig erhvervsdrivende efter omstændighederne i det konkrete tilfælde se sig nødsaget til at indhente oplysninger om en anden erhvervsdrivende, hos hvem han overvejer at købe goder eller tjenesteydelser, med henblik på at sikre sig, at denne er pålidelig (jf. analogt dom af 21.6.2012, Mahagében og Dávid, C-80/11 og C-142/11, EU:C:2012:373, præmis 60).

Afgiftsmyndigheden kan imidlertid ikke på generel vis kræve af den afgiftspligtige person, som ønsker at udøve retten til at anvende fortjenstmargenordningen, at denne enten kontrollerer, at udstederen af fakturaen for de goder, i forhold til hvilke der anmodes om udøvelse af denne ret, havde opfyldt sin pligt til at angive og indbetale momsen, for at sikre sig, at der ikke forelå uregelmæssigheder eller svig hos erhvervsdrivende i tidligere omsætningsled, eller er i besiddelse af dokumenter herom (jf. analogt dom af 21.6.2012, Mahagében og Dávid, C-80/11 og C-142/11, EU:C:2012:373, præmis 61).

Det påhviler nemlig i princippet afgiftsmyndighederne at foretage den nødvendige kontrol hos den erhvervsdrivende med henblik på såvel at opfange momsuregelmæssigheder og -svig som at pålægge den erhvervsdrivende, der har begået disse uregelmæssigheder eller denne svig, sanktioner (jf. analogt dom af 21.6.2012, Mahagében og Dávid, C-80/11 og C-142/11, EU:C:2012:373, præmis 62).

(jf. præmis 31, 33, 39-41 og 48 samt domskonkl.)