Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fri udveksling af tjenesteydelser - tv-spredningsvirksomhed - direktiv 89/552 - fjernsynsreklame - antallet af tilladte reklameafbrydelser i transmissioner af audiovisuelle værker - beregning - medregning af reklamernes varighed

(Rådets direktiv 89/552, art. 11, stk. 3)

2 Fri udveksling af tjenesteydelser - tv-spredningsvirksomhed - direktiv 89/552 - medlemsstaternes ret til at fravige bestemmelserne om reklame - antallet af tilladte reklameafbrydelser i transmissioner af audiovisuelle værker - beregning, hvorefter reklamernes varighed ikke medregnes - tilladt - betingelser

(EF-traktaten, art. 5 og 85 (nu art. 10 EF og 81 EF) og art. 6 og 30 (efter ændring nu art. 12 EF og 28 EF); Rådets direktiv 89/552, art. 3, stk. 1, og art. 11, stk. 3)

Sammendrag

1 En bestemmelse, som, for så vidt angår udveksling af tjenesteydelser, lægger en restriktion på en form for virksomhed, der vedrører udøvelsen af en grundlæggende frihed, som fri adgang til udsendelse af fjernsyn, skal klart give udtryk for restriktionen. Heraf følger, at når en bestemmelse i direktiv 89/552 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed, som ændret ved direktiv 97/36, pålægger en restriktion for udsendelse og distribution af fjernsyn, uden at fællesskabslovgiver har affattet den klart og utvetydigt, skal bestemmelsen fortolkes snævert.

Eftersom der i direktivets artikel 11, stk. 3 - af hvis ordlyd det ikke klart fremgår, hvorledes bestemmelsen skal forstås - opstilles en restriktion med hensyn til adgangen til at afbryde transmission af audiovisuelle værker ved udsendelse af reklamer, må denne restriktion fortolkes så strengt som muligt. Det står imidlertid fast, at bruttoprincippet, hvorefter reklamernes varighed medregnes i det tidsrum, ud fra hvilket antallet af afbrydelser beregnes, tillader et større antal reklameafbrydelser end nettoprincippet, hvorefter kun selve værkets varighed medregnes. Heraf følger, at direktivets artikel 11, stk. 3, skal fortolkes således, at bruttoprincippet gælder, således at man ved beregningen af tidsrummet på 45 minutter med henblik på at opgøre antallet af tilladte reklameafbrydelser i transmissioner af audiovisuelle værker, herunder spillefilm og tv-film, skal medregne reklamernes varighed i tidsrummet.

2 Bestemmelserne i artikel 11, stk. 3, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, i direktiv 89/552 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udøvelse af tv-spredningsvirksomhed, som ændret ved direktiv 97/36, giver medlemsstaterne adgang til, for de tv-spredningsforetagender, som hører under deres jurisdiktion, at bestemme, at nettoprincippet skal gælde for reklamer, der kan placeres inde i udsendelserne, dvs. at bestemme, at man ved beregningen af tidsrummet på 45 minutter med henblik på at opgøre antallet af tilladte reklameafbrydelser i transmissioner af audiovisuelle værker, herunder spillefilm og tv-film, ikke skal medregne reklamer, dog på betingelse af, at de fastsatte regler er forenelige med andre relevante fællesskabsretlige bestemmelser.

I denne henseende finder traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF), traktatens artikel 6 og 30 (efter ændring nu artikel 12 EF og 28 EF) og traktatens artikel 85 (nu artikel 81 EF) samt det almindelige ligebehandlingsprincip ikke anvendelse på nationale bestemmelser, som går ud på, at nettoprincippet skal gælde for tv-spredningsforetagender, der hører under den pågældende medlemsstats jurisdiktion, og traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) er ikke til hinder for, at en medlemsstat i medfør af artikel 3, stk. 1, i direktiv 89/552 bestemmer, at nettoprincippet skal gælde.