Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – tjenesteydelser – begreb

(Art. 50 EF)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – skattelovgivning

(Art. 49 EF)

3. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – etableringsfrihed – skattelovgivning

(Art. 39 EF og 43 EF)

4. Unionsborgerskab – ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – skattelovgivning

(Art. 18 EF)

Sammendrag

1. Undervisning på institutioner under det offentlige undervisningssystem, som fuldt ud eller hovedsageligt finansieres med offentlige midler, er udelukket fra begrebet tjenesteydelse i artikel 50 EF’s forstand. Ved at organisere og drive et offentligt undervisningssystem, der i almindelighed finansieres over det offentlige budget, og ikke af eleverne eller deres forældre, er det ikke statens hensigt at drive virksomhed mod betaling, men at varetage sine opgaver over for befolkningen på det sociale, kulturelle og uddannelsesmæssige område.

Derimod er undervisning på undervisningsinstitutioner, der i det væsentlige finansieres med private midler, bl.a. fra de studerende og deres forældre, en tjenesteydelse i artikel 50 EF’s forstand, eftersom disse institutioner har til formål at udføre en ydelse mod betaling. Det er i denne forbindelse ikke nødvendigt, at den private finansiering hovedsageligt hidrører fra eleverne eller deres forældre. Artikel 50 EF kræver således ikke, at tjenesteydelsen betales af den, der modtager ydelsen.

(jf. præmis 68-70)

2. Når skattepligtige i en medlemsstat sender deres børn på en skole, der er beliggende i en anden medlemsstat, og som i det væsentlige finansieres med private midler, tilsidesætter den første medlemsstat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, såfremt den generelt udelukker skolepenge for skolegang på en sådan skole fra et skattefradrag med hensyn til særlige udgifter, der giver ret til et nedslag i indkomstskatten.

En sådan lovgivning er en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser i henhold til artikel 49 EF, idet den har den virkning, at skattepligtige bosat i den pågældende medlemsstat afholdes fra at sende deres børn på skoler etableret i andre medlemsstater. Desuden hindrer denne lovgivning private undervisningsinstitutioner etableret i andre medlemsstater i at tilbyde undervisning til børn af skattepligtige personer, der er bosat i den første medlemsstat.

Den omstændighed, at det nægtes at give det omhandlede skattefradrag hvad angår skolepenge betalt til skoler etableret i andre medlemsstater, kan ikke begrundes med, at privatskolernes driftsomkostninger skal dækkes, uden at det fører til en urimelig byrde for staten, eftersom dette formål vil kunne opnås ved mindre indgribende foranstaltninger. En medlemsstat kan således med henblik på at undgå en særdeles stor økonomisk byrde begrænse det beløb, der kan fradrages for skolepenge, til et bestemt beløb svarende til det skattefradrag, som medlemsstaten, henset til dennes særlige værdier, giver ret til ved skolegang på skoler beliggende på medlemsstatens område, hvilket vil udgøre en mindre indgribende foranstaltning end helt at nægte det omhandlede skattefradrag. Det synes under alle omstændigheder uforholdsmæssigt fuldstændigt at udelukke skolepenge, som betales til skoler etableret i en anden medlemsstat, fra dette fradrag, uanset om disse skoler eventuelt opfylder objektive kriterier fastlagt på grundlag af principper, der er særlige for hver medlemsstat, og hvorefter det kan fastlægges, hvilke typer af skolepenge der giver ret til det nævnte skattefradrag.

(jf. præmis 80, 81, 97-100 og 139 samt domskonkl. 1)

3. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 39 EF og 43 EF, såfremt den generelt udelukker skolepenge for skolegang på en skole i en anden medlemsstat fra et skattefradrag med hensyn til særlige udgifter, der giver ret til et nedslag i indkomstskatten.

En sådan lovgivning indebærer nemlig en forskellig behandling af arbejdstagere og selvstændige, der har flyttet deres bopæl til den pågældende medlemsstat eller arbejder dér, og hvis børn fortsat går i en betalingspligtig skole beliggende i en anden medlemsstat. Den kan også placere indenlandske statsborgere i en mindre fordelagtig situation, når de flytter deres bopæl til en anden medlemsstat, hvori deres børn går i skole på en betalingsskole.

(jf. præmis 116, 118, 121 og 139 samt domskonkl. 1)

4. Når børn af skattepligtige i en medlemsstat sendes i skole i en anden medlemsstat på en skole, hvis ydelser ikke er omfattet af artikel 49 EF, tilsidesætter den første medlemsstat sine forpligtelser i henhold til artikel 18 EF, såfremt den generelt udelukker skolepenge for skolegang på en sådan skole fra et skattefradrag med hensyn til særlige udgifter, der giver ret til et nedslag i indkomstskatten.

En sådan bestemmelse har den virkning, at disse børn uretmæssigt stilles mindre fordelagtigt end de, der ikke har gjort brug af deres ret til fri bevægelighed ved at rejse til en skole etableret i en anden medlemsstat for at følge undervisningen dér, samtidig med at bestemmelsen gør indgreb i de rettigheder, som børnene er tillagt i medfør af artikel 18, stk. 1, EF.

(jf. præmis 137 og 139 samt domskonkl. 1)