Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 5. april 2001. - Carl Kühne GmbH & Co. KG m.fl. mod Jütro Konservenfabrik GmbH & Co. KG. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Landgericht Hamburg - Tyskland. - Landbrugsprodukter og levnedsmidler - Geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser - Forenklet registreringsprocedure - Beskyttelse af betegnelsen "Spreewälder Gurken". - Sag C-269/99.



Samling af Afgørelser 2001 side I-09517



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I denne forelæggelse fra Landgericht Hamburg anmodes Domstolen om at tage stilling til gyldigheden af fællesskabslovgivningen om registrering af betegnelsen »Spreewälder Gurken« (Spreewald-agurker) som en beskyttet geografisk betegnelse.

Den relevante fællesskabslovgivning

2 Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for bestemte landbrugsprodukter og levnedsmidler (1) har til formål at indføre fællesskabsretlige rammebestemmelser vedrørende oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser for bestemte landbrugsprodukter og levnedsmidler, for hvilke der er en sammenhæng mellem produktets eller levnedsmidlets kendetegn og dets geografiske oprindelse (2). Forordningen fastsætter en ordning for registrering på fællesskabsplan af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser, som sikrer beskyttelse i alle medlemsstater.

3 De generelle definitioner af »oprindelsesbetegnelser« og »geografiske betegnelser« gældende for forordningen fremgår af artikel 2, stk. 2:

»[...]

a) oprindelsesbetegnelse: navnet på et område, et bestemt sted eller i undtagelsestilfælde et land, der betegner et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel:

- som har oprindelse i dette område, dette bestemte sted eller dette land, og

- hvis egenskaber eller andre kendetegn hovedsageligt eller fuldstændigt kan tilskrives det geografiske miljø med dets naturbetingede og menneskelige faktorer, og som er fremstillet, forarbejdet og tilvirket i det afgrænsede geografiske område

b) geografisk betegnelse: navnet på et område, et bestemt sted eller i undtagelsestilfælde et land, der betegner et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel:

- som har oprindelse i dette område, dette bestemte sted eller dette land, og

- hvis bestemte egenskaber, omdømme eller andre kendetegn kan tilskrives den geografiske oprindelse, og som er fremstillet og/eller forarbejdet og/eller tilvirket i det afgrænsede geografiske område.«

4 Artikel 2, stk. 4, fastsætter:

»Uanset artikel 2, [stk. 2,] litra a), ligestilles visse geografiske betegnelser (3) med oprindelsesbetegnelser, når råvarerne i de pågældende produkter hidrører fra et større eller et andet geografisk område end det område, hvori de er forarbejdet, forudsat:

- at produktionsområdet for råvaren er afgrænset, og

- at der gælder særlige betingelser for fremstilling af råvarerne, samt

- at der findes en kontrolordning, som sikrer, at disse betingelser er overholdt.«

5 De første tre afsnit af artikel 3, stk. 1, bestemmer:

»Betegnelser, der er blevet artsbetegnelser, kan ikke registreres.

I denne forordning forstås ved en 'betegnelse, der er blevet en artsbetegnelse', navnet på et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel, der, selv om det henviser til det sted eller område, hvor landbrugsproduktet eller levnedsmidlet først blev fremstillet eller markedsført, er blevet fællesbetegnelsen for et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel.

For at fastslå, hvorvidt en betegnelse er blevet en artsbetegnelse, tages der hensyn til alle faktorer, især:

- de faktiske forhold i den medlemsstat, hvor navnet har sin oprindelse, og i det traditionelle forbrugsområde

- de faktiske forhold i andre medlemsstater

- de relevante nationale retsforskrifter eller EF-retsforskrifter.«

6 Artikel 3, stk. 3, bestemmer:

»Inden denne forordning træder i kraft, skal Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen opstille og i De Europæiske Fællesskabers Tidende offentliggøre en ikke udtømmende vejledende liste over navnene på landbrugsprodukter og levnedsmidler, der er omfattet af denne forordning, og som i henhold til stk. 1 betragtes som artsbetegnelser og således ikke kan registreres under denne forordning.«

7 I 1996 fremlagde Kommissionen et forslag til Rådets beslutning om udarbejdelse af en ikke udtømmende vejledende liste over navnene på landbrugsprodukter og levnedsmidler, der betragtes som artsbetegnelser, som omhandlet i artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2081/92 (4). Forslaget blev ikke vedtaget, da der ikke blev opnået det nødvendige flertal for en vedtagelse i Rådet.

8 Artikel 4 bestemmer, at ansøgning om registrering af landbrugsprodukter eller levnedsmidler skal være ledsaget af en varespecifikation. Artikel 4, stk. 2, kræver, at varespecifikationen »mindst« skal omfatte oplysningerne angivet i litra a)-i), heriblandt:

»b) en beskrivelse af landbrugsproduktet eller levnedsmidlet med angivelse af eventuelle råvarer og af landbrugsproduktets eller levnedsmidlets vigtigste fysiske, kemiske, mikrobiologiske og/eller organoleptiske egenskaber

c) en afgrænsning af det geografiske område, og i givet fald bevis for, at betingelserne i artikel 2, stk. 4, er overholdt

d) bevis for, at landbrugsproduktet eller levnedsmidlet har oprindelse i det geografiske område i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, litra a) eller b)

e) en beskrivelse af, hvorledes landbrugsproduktet eller levnedsmidlet fremstilles, og i givet fald af de faste og vedvarende lokale metoder

f) en angivelse af faktorer som bevis på tilknytningen til det geografiske miljø eller den geografiske oprindelse i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, litra a) eller b)«.

9 Artikel 5-7 fastsætter bestemmelser om den sædvanlige procedure for ansøgning om registrering som beskyttet oprindelsesbetegnelse eller beskyttet geografisk betegnelse. Sammenfattet skal en ansøgning i henhold til artikel 5 forelægges på nationalt plan, hvorefter den af medlemsstaten fremsendes til Kommissionen. Artikel 6 bestemmer, at Kommissionen »ved en formel undersøgelse kontrollerer«, om ansøgningen indeholder alle de i artikel 4 nævnte oplysninger, og, hvis den konkluderer, at betegnelsen opfylder betingelserne for beskyttelse, offentliggør de nærmere oplysninger i ansøgningen i EF-Tidende. Artikel 7 indeholder følgende bestemmelser:

»1. Inden seks måneder efter datoen for offentliggørelsen i [EF-]Tidende kan enhver medlemsstat gøre indsigelse mod registreringen.

[...]

3. Enhver retmæssigt berørt fysisk eller juridisk person kan rejse indsigelse mod den påtænkte registrering ved at fremsende en behørigt begrundet erklæring til den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den pågældende person har bopæl eller forretningssted. [...]«

10 I henhold til artikel 13, stk. 1, litra b), er registrerede betegnelser beskyttet mod:

»Enhver uretmæssig brug, efterligning eller antydning, selv hvis produktets virkelige oprindelse er angivet, eller hvis den beskyttede betegnelse er anvendt i oversættelse eller ledsaget af udtryk såsom 'art', 'type', 'måde', 'som fremstillet i', 'efterligning' eller lignende.«

11 I henhold til artikel 15 skal Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand.

12 Artikel 17 fastsætter en forenklet registreringsordning, som skal anvendes i en overgangsperiode efter ikrafttrædelsen af forordning nr. 2081/92. I artiklens bestemmelser herom hedder det:

»1. Inden seks måneder efter datoen for denne forordnings ikrafttræden underretter medlemsstaterne Kommissionen om, hvilke ved lov beskyttede betegnelser eller, i de medlemsstater, hvor der ikke findes nogen beskyttelsesordning, hvilke hævdvundne betegnelser de ønsker at registrere i henhold til forordningen.

2. Kommissionen registrerer efter fremgangsmåden i artikel 15 de i stk. 1 omhandlede betegnelser, som omfattes af artikel 2 og 4. Artikel 7 finder ikke anvendelse. Artsbetegnelser registreres dog ikke.

[...]«

13 I henhold til artikel 18 træder forordningen i kraft 12 måneder efter datoen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Forordningen blev offentliggjort den 24. juli 1992.

14 Forordning (EF) nr. 1107/96 (5) fastsætter bestemmelser om registrering efter den forenklede procedure af omkring 320 betegnelser, angivet i forordningens bilag, som beskyttede geografiske betegnelser eller beskyttede oprindelsesbetegnelser.

15 Forordning (EF) nr. 590/1999 (6) indgår i en række forordninger (7), der tilsammen tilføjer yderligere omkring 185 betegnelser til bilaget til forordning nr. 1107/96. Forordning nr. 590/1999 tilføjer yderligere fire betegnelser, heriblandt (for Tysklands vedkommende) »Spreewälder Gurken« og »Spreewälder Meerrettich« (Spreewald-peberrod). Første betragtning til forordning nr. 590/1999 lyder således:

»For visse benævnelser, som medlemsstaterne har underrettet Kommissionen om i henhold til artikel 17 i forordning (EØF) nr. 2081/92, er der blevet anmodet om supplerende oplysninger for at sikre, at disse benævnelser er i overensstemmelse med artikel 2 og 4 i nævnte forordning; det har efter gennemgang af de supplerende oplysninger vist sig, at disse benævnelser er i overensstemmelse med de nævnte artikler; det er derfor nødvendigt at registrere dem og tilføje dem i bilaget til Kommissionens forordning (EF) nr. 1107/96, senest ændret ved forordning (EF) nr. 83/1999« (8).

16 Forordning nr. 1107/96 og alle de øvrige forordninger, der tilføjer yderligere betegnelser i bilaget til forordning nr. 1107/96, indeholder en lignende betragtning.

Sagens faktiske omstændigheder og retsforhandlinger i hovedsagen

17 Sagsøgerne fremstiller og forhandler agurkekonserves i Tyskland. Sagsøgte fremstiller ligeledes agurkekonserves, som virksomheden forhandler i hele Tyskland, bl.a. produktet »Jütro Gurkenfässchen«, som markedsføres i hele Tyskland med angivelsen »Spreewälder Art« (fremstillet efter »Spreewald-metoden«).

18 Området Spreewald er beliggende i den tidligere Tyske Demokratiske Republik mellem den tjekkiske grænse og Berlin, og floden Spree løber igennem området. Mellem byerne Lübben og Cottbus forgrener floden sig i flere vandløb og skaber et delta inde i landet, der gennemskæres af et net af vandveje. Hvor der tidligere var tæt skov, er området nu delvis omdannet til opdyrkede arealer, hvilket jordaflejringerne fra den oprindelige flodseng er meget velegnet til. Konservering af grøntsager såsom agurker har længe været et traditionelt erhverv i området.

19 Sagsøgerne har anlagt sag med påstand om, at sagsøgte forbydes at anvende betegnelsen »Spreewälder Art« for virksomhedens agurkekonserves, da der ved forordning nr. 590/1999 er foretaget en registrering af betegnelsen »Spreewälder Gurken« som en beskyttet geografisk betegnelse, og anvendelsen af betegnelsen »Spreewälder Art« derfor er i strid med artikel 13, stk. 1, litra b) i forordning nr. 2081/92.

20 Sagsøgte bestrider gyldigheden af registreringen af »Spreewälder Gurken« som en beskyttet geografisk betegnelse.

21 En vigtig baggrund for sagsøgtes argumenter med hensyn til registreringens gyldighed er selve hændelsesforløbet i forbindelse med registreringen af betegnelsen »Spreewälder Gurken« som beskyttet geografisk betegnelse, og som tilsyneladende er følgende:

22 Ifølge forelæggelseskendelsen indgav en sammenslutning ved navn Spreewald eG (»Spreewaldverein«) (9) i 1993 en ansøgning til de tyske myndigheder om registrering af betegnelsen »Spreewälder Gurken« som en beskyttet oprindelsesbetegnelse. Spreewald angav heri vedrørende den specifikation, der kræves ifølge artikel 4, stk. 2, litra c), i forordning nr. 2081/92, følgende som det geografiske område, hvortil betegnelsen »Spreewälder Gurken« refererer:

»Den oprindelige flodseng langs Spree mellem byen Cottbus' nordlige grænse og Neuendorfer See, nord for byen Lübben.«

23 Ifølge Kommissionen tilsendte Forbundsrepublikken Tyskland den en skrivelse af 21. januar 1994, modtaget den 26. januar 1994, med en liste over betegnelser i henhold til artikel 17, stk. 1. Denne liste indeholdt betegnelsen »Spreewälder Gurken«.

24 Ifølge den tyske regering blev den (og mange andre medlemsstater) i 1995 af Kommissionen underrettet om, at adskillige underretninger i henhold til artikel 17 var ufuldstændige, og den opfordredes til at tilvejebringe yderligere dokumenter og oplysninger. Mellem juli 1995 og marts 1996 anmodede den tyske regering derfor alle de berørte parter om at tilvejebringe supplerende oplysninger til de dokumenter, som oprindeligt var indgivet.

25 Ifølge forelæggelseskendelsen indgav Spreewald i juli 1996 en supplerende ansøgning, hvorved Spreewald ikke længere anmodede om registrering af betegnelsen »Spreewälder Gurken« som en beskyttet oprindelsesbetegnelse, men som en beskyttet geografisk betegnelse. Det må formodes, at Spreewald forelagde den supplerende ansøgning for de nationale myndigheder, som videresendte den til Kommissionen. Det geografiske område blev angivet på følgende måde:

»Området langs Spree mellem Jänschwalde og Dürrenhofe og inden for grænserne af det erhvervsområde, som fastsættes af de lokale myndigheder.«

26 Denne ændrede specifikation indebar en udvidelse af det beskyttede område.

27 I den supplerende ansøgning anførtes ligeledes, at andelen af agurker, der leveres fra områder uden for erhvervsområdet Spreewald, var mindre end 50%, hvilket senere (i marts 1998) blev ændret til 30%. Ifølge sagsøgte betød det første krav, at op til 50% af de anvendte agurker kunne hidrøre fra områder, der ligger uden for, men grænser op til, det pågældende område, mens konsekvensen af det sidste krav var, at op til 30% kunne komme fra et hvilket som helst område.

28 Ifølge forelæggelseskendelsen rejste en række berørte tredjemænd, først og fremmest erhvervsdrivende inden for levnedsmiddelindustrien, under gennemførelsen af den forenklede procedure efter artikel 17 i forordning nr. 2081/92 indsigelser mod ansøgninger om registrering af betegnelsen »Spreewälder Gurken«, og navnlig udvidelsen af det geografiske område og accepten af agurker fra områder uden for dette område. Det blev fremført, at de særlige jord- og klimaforhold, der var angivet i ansøgningen, hovedsagelig er typiske for Spreewald som deltaområde og ikke for hele erhvervsområdet, og at det forarbejdede produkt ikke burde indeholder råvarer fra andre dyrkningsområder.

29 Den nationale ret angiver i forelæggelseskendelsen, at sagsøgte ved den nationale domstol fremførte tre grunde til sine indsigelser med hensyn til gyldigheden af registreringen af »Spreewälder Gurken«.

30 For det første var fristen på seks måneder i artikel 17, stk. 1, ikke blevet overholdt, eftersom Spreewald i juli 1996 forelagde de relevante myndigheder i Tyskland dokumenter, som var en konkret ændring af den oprindelige ansøgning, idet der var tale om ændringer af den typebetegnelse, der søgtes registrering af, af det pågældende område og af den tilladte kilde til råvarer for produktet.

31 For det andet var artikel 17 udformet udelukkende med henblik på betegnelser, som ubestridt var berettigede til registrering. Bestemmelsen var ikke egnet til registrering af en betegnelse, som flere berørte tredjemænd havde rejst indsigelser imod, navnlig hvad angår afgrænsningen af det geografiske område.

32 For det tredje var registreringen af betegnelsen »Spreewälder Gurken« som en geografisk betegnelse i strid med artikel 2 og 4 i forordning nr. 2081/92, eftersom produktet var af en sådan art, at det skulle have været registreret som en oprindelsesbetegnelse.

33 Landgericht Hamburg delte sagsøgtes tvivl med hensyn til registreringens gyldighed. Desuden fremførte Landgericht følgende to forhold i forelæggelseskendelsen.

34 For det første anførte retten, at artikel 17 under alle omstændigheder ikke fandt anvendelse, da »Spreewälder Gurken« hverken var en »ved lov beskyttet betegnelse« eller en »hævdvunden betegnelse«, som afspejler de specifikationer, der lå til grund for registreringen.

35 For det andet var den af den opfattelse, at specifikationerne, hvad angår både det geografiske område og den andel af agurkerne, der kunne stamme fra yderområder, ikke afspejlede forbrugernes forventninger med hensyn til betydningen af betegnelsen »Spreewälder Gurken«. Således indebar registreringen af betegnelsen og således også den lovgivning, der lå til grund for registreringen, en vildledning af forbrugerne, hvilket ikke kan have været hensigten med lovgivningen.

36 Som følge heraf udsatte Landgericht sagen og forelagde Domstolen følgende spørgsmål:

»Er Kommissionens forordning (EF) nr. 590/1999 af 18. marts 1999 om en tilføjelse af 'Spreewälder Gurken' i bilaget til forordning (EF) nr. 1107/96 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 forenelig med fællesskabsretten?«

37 Sagsøgte, den tyske regering, den østrigske regering og Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Sagsøgerne, sagsøgte, den tyske regering og Kommissionen har afgivet mundtlige indlæg i retsmødet.

Tidsfristen i artikel 17 i forordning nr. 2081/92

38 Artikel 17, stk. 1, kræver, at medlemsstaterne inden seks måneder efter datoen for forordningens ikrafttræden underretter Kommissionen om, hvilke - ved lov beskyttede eller hævdvundne - betegnelser de ønsker at registrere i henhold til den forenklede procedure.

39 Tilsyneladende hævder hverken den nationale ret eller sagsøgte, at Forbundsrepublikken Tysklands oprindelige ansøgning blev indgivet for sent. Som Kommissionen bemærker, trådte forordning nr. 2081/92 i kraft 12 måneder efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Offentliggørelsen fandt sted den 24. juli 1992. Da perioden på 12 måneder først begyndte den følgende dag (10), udløb fristen den 25. juli 1993, kl. 24.00 (11). Forordningen trådte derfor i kraft den 26. juli 1993, og seksmånedersfristen udløb den 26. januar 1994 kl. 24.00. Da Kommissionen modtog Forbundsrepublikken Tysklands liste med oplysninger i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, den 26. januar 1994, var tidsfristen blevet overholdt.

40 Det er dog ubestridt, at Forbundsrepublikken Tyskland ca. to et halvt år senere indgav væsentlige ændringer til den specifikation, som lå til grund for den oprindelige ansøgning, og ansøgte om registrering af betegnelsen »Spreewälder Gurken«, ikke som en oprindelsesbetegnelse, men som en geografisk betegnelse. Den nationale ret rejser tvivl om, hvorvidt tidsfristen på seks måneder er overholdt under disse omstændigheder.

41 Den tyske regering, den østrigske regering og Kommissionen hævder, at artikel 17, stk. 1, kræver, at medlemsstaterne blot underretter Kommissionen om de betegnelser, der skal registreres. Yderligere oplysninger og ændringer til de oplysninger, der allerede er indgivet, er ikke underlagt fristen på seks måneder. Tidsfristen blev således overholdt.

42 Den tyske og den østrigske regering tilføjer, at medlemsstaterne i Nordeuropa generelt ikke tidligere havde ført registre over beskyttede betegnelser: Beskyttelsen blev sikret ved love til bekæmpelse af vildledende praksis. Først da forordningen trådte i kraft, blev disse medlemsstater nødsaget til at udarbejde en liste over eksisterende betegnelser og tage stilling til, om de var oprindelsesbetegnelser eller geografiske betegnelser. Det ville derfor have været urealistisk at kræve, at de skulle fremsende fuldstændige og endegyldige registre til Kommissionen inden for sådan en kort frist. Det ville også have været til ulempe for de stater, som ikke kunne anvende et eksisterende register. Den overgangsperiode, der fastsættes i artikel 17, varede, indtil Kommissionen havde truffet afgørelse om registreringen. Indtil da gennemførte Kommissionen proceduren og kunne både modtage ændringer til grundlaget for ansøgningen og anmode om yderligere oplysninger for afgørelsen af, hvorvidt ansøgningen var i overensstemmelse med artikel 2 og 4.

43 Jeg er på dette punkt enig med den tyske regering, den østrigske regering og Kommissionen. Jeg mener, det ville være urealistisk at forvente, at medlemsstater, som ikke rådede over et register over betegnelser, inden for seks måneder efter forordningens ikrafttræden (eller endog inden for 18 måneder efter forordningens offentliggørelse) forelagde Kommissionen alle de nødvendige oplysninger og den nødvendige dokumentation, for at den kunne træffe afgørelse om en registrering, navnlig i betragtning af den tid, der var påkrævet af hensyn til de (efter min opfattelse) nødvendige proceduremæssige garantier for berørte parter på nationalt plan. Den specifikation, der stilles krav om i forordningens artikel 4, kræver »mindst« detaljerede oplysninger under ni specificerede overskrifter (12). Ifølge sagsøgtes ikke bestridte indlæg under retsmødet fik Kommissionen forelagt over 1 000 betegnelser i henhold til artikel 17, stk. 1, alene fra Forbundsrepublikken Tyskland; tallet stemmer overens med den udskrift af en liste over disse betegnelser, som Kommissionen vedlagde som bilag til sine skriftlige indlæg.

44 Ganske vist kan man, når en medlemsstat forelægger en ændring til den oprindelige ansøgning - i dette tilfælde en ansøgning om registrering som geografisk betegnelse i stedet for oprindelsesbetegnelse, en ændring af det område, betegnelsen dækker, og en ændring i den tilladte andel af råvarer fra områder uden for dette område - hævde, at det ikke er det samme som forelæggelse af oplysninger eller dokumentation, der supplerer den oprindelige ansøgning. Ikke desto mindre mener jeg, at en forelæggelse af ændringer som disse efter seksmånedersfristens udløb er acceptabel. Det bør erindres, at den struktur, som forordningen indførte, var af ny karakter: Selv de medlemsstater, hvis eksisterende ordning for beskyttelse af betegnelser var baseret på en registrering, havde ikke nødvendigvis kategoriseret beskyttede betegnelser på samme måde som forordningen; så meget desto mindre rimeligt var det at forvente, at medlemsstater, som ikke tidligere havde haft en registreringsordning, ville være i stand til at tage endelig stilling til, om en konkret betegnelse skulle beskyttes som oprindelsesbetegnelse eller en geografisk betegnelse, inden de fremsendte deres liste over betegnelser i henhold til artikel 17. Disse medlemsstater ville sandsynligvis heller ikke være i besiddelse af tilstrækkelige data i deres fortegnelser til fra begyndelsen at kunne træffe en endelig beslutning om den præcise udstrækning af det område, som betegnelsen skulle dække.

45 Jeg konkluderer således, at ændringen af den oprindelige ansøgning efter udløbet af seksmånedersfristen ikke kan rejse tvivl om gyldigheden af den anfægtede forordning.

Anvendeligheden af artikel 17 på de omtvistede betegnelser

46 Sagsøgte og den nationale ret rejser tvivl om anvendeligheden af artikel 17, når der - som det er tilfældet i denne sag - af tredjemænd er blevet rejst indsigelser på nationalt plan mod registrering af den pågældende betegnelse.

47 Kommissionen anfører, at artikel 17, stk. 2, udtrykkeligt udelukker anvendelsen af artikel 7 med den »forenklede« procedure. Artikel 7 giver tredjeparter med en interesse i sagen mulighed for at rejse indsigelse mod en påtænkt registrering efter den »normale« procedure. Imidlertid giver den forenklede procedure også mulighed for indsigelser, idet forordningens artikel 15 bestemmer, at Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne. Ved Kommissionens behandling af ansøgningen af betegnelsen »Spreewälder Gurken« blev dette udvalg hørt.

48 Den tyske regering fremfører, at den omstændighed alene, at der er meningsforskelle hvad angår registreringen af en betegnelse, ikke indebærer, at den forenklede procedure ikke kan anvendes. I dette tilfælde er det medlemsstaternes ansvar at sikre, at de pågældende parter høres. I den konkrete sag hørte den tyske regering de interesserede parters indsigelser og undersøgte omhyggeligt de problemer, der blev rejst. Den konkluderede imidlertid, at disse problemer ikke udelukkede en beskyttelse af betegnelsen.

49 Efter min opfattelse er der intet, der taler for, at den forenklede procedure efter artikel 17, stk. 1, kun kan anvendes ved registrering af betegnelser, som ikke er omtvistet. Et sådant kriterium ville ikke kunne fungere. Kommissionen er ikke i stand til at afgøre, om hver enkelt ansøgning om registrering, som indgives i henhold til artikel 17, stk. 1 - og som nævnt var der tale om over 1 500 ansøgninger - er uomtvistet på nationalt plan.

50 Imidlertid er det af afgørende betydning, at interesserede tredjemænd kan fremsætte bemærkninger på nationalt plan til de enkelte betegnelser, inden de pågældende medlemsstater forelægger Kommissionen listen over de betegnelser, den vil søge om registrering af i henhold til artikel 17, stk. 1. Som Domstolen fastslog i sagen Molkerei Grossbraunshain og Bene Nahrungsmittel mod Kommissionen (13), behandles uoverensstemmelser mellem den kompetente myndighed i den medlemsstat, som ansøger om registrering af en betegnelse, og en fysisk eller juridisk person med bopæl eller forretningssted i medlemsstaten, under den »normale« procedure for registrering af en betegnelse i overensstemmelse med forordningens artikel 5, inden den pågældende medlemsstat fremsender ansøgningen til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 5 (14). Såfremt en erhvervsdrivende, som har berettiget interesse, fremsætter bemærkninger til den kompetente myndighed i medlemsstaten vedrørende registreringsansøgningen, og denne myndighed ikke tager hensyn hertil, kan den erhvervsdrivende anlægge sag ved de nationale domstole med henvisning til, at den kompetente myndighed har handlet i strid med forordningen (15).

51 Som Domstolen gjorde det klart i ovennævnte sag, er et sådant krav om beskyttelse på nationalt plan ikke relevant for proceduren fastsat i forordningens artikel 7. Denne procedure er udelukkende beregnet til regulering af uoverensstemmelser mellem medlemsstater (16).

52 På samme måde kan høringen af det udvalg, som kræves nedsat i henhold til forordningens artikel 15, ikke, i modstrid med det af Kommissionen anførte, erstatte den korrekte procedure, hvor indsigelserne tages i betragtning på nationalt plan inden registreringsansøgningens fremsendelse. Dette udvalg har til formål at fremme et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen (17). Desuden er dets udtalelse ikke bindende for den lovgivende magt (18).

Skal medlemsstaten eller Kommissionen afgøre, om et navn skal registreres som en »oprindelsesbetegnelse« eller en »geografisk betegnelse«

53 Det er sagsøgtes og den nationale rets opfattelse, at registreringen af betegnelsen »Spreewälder Gurken« som en geografisk betegnelse kan være i strid med artikel 2 og 4 i forordning nr. 2081/92, da produktets art og forbrugernes forventninger indebærer, at den skulle have været registreret som en oprindelsesbetegnelse: Betegnelsen »Spreewälder Gurken« var af forbrugerne kendt som en betegnelse for agurker med oprindelse i det egentlige Spreewald og som følge heraf af en særlig kvalitet; den blev ikke opfattet som en henvisning til agurkernes forarbejdning eller til opskriften, hvorefter de forarbejdes.

54 Ifølge sagsøgte skal Kommissionen, i analogi med Domstolens dom i Feta-sagen (19), kontrollere, at kravene i forordningens artikel 2 er opfyldt, når den modtager en ansøgning om en betegnelse til registrering i henhold til forordningens artikel 17. I denne sag tog Kommissionen ikke skridt til at fastslå, om den foreslåede betegnelse imødekom disse krav, men accepterede uden videre den tyske regerings synspunkt - efter forelæggelsen af den ændrede specifikation - nemlig at betegnelsen skulle registreres som en geografisk betegnelse.

55 Sagsøgte mener, at hvis »kvalitet og egenskaber« ved agurkerne dyrket i det egentlige Spreewald »hovedsageligt eller fuldstændigt kan tilskrives det geografiske miljø med dets naturbetingede og menneskelige faktorer« i overensstemmelse med forordningens artikel 2, stk. 2, litra a), burde betegnelsen have været registreret som en oprindelsesbetegnelse og underlagt den betingelse, at alle agurkerne skulle stamme fra det egentlige Spreewald. Hvis derimod agurkernes »bestemte egenskaber, omdømme eller andre kendetegn kan tilskrives den geografiske oprindelse« - på grund af, at de stammer fra erhvervsområdet og ikke det egentlige Spreewald - i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, litra b), er den kendsgerning alene, at agurker fra andre områder forarbejdes i erhvervsområdet Spreewald, ikke tilstrækkelig til, at betegnelsen kan omfattes af denne bestemmelse, eftersom forarbejdningsmetoden også kan garanteres af producenter af agurkekonserves, som driver deres virksomhed uden for erhvervsområdet.

56 Sagsøgte tilføjer, at Kommissionen også skulle have taget forordningens artikel 3 i betragtning og kontrolleret, at betegnelsen »Spreewälder Gurken« ikke var blevet en artsbetegnelse i den forstand, at den nu udelukkende angav, at agurkerne forhandlet under den betegnelse var konserveret efter en særlig opskrift. I så fald kunne agurker med den betegnelse ifølge loven komme fra et hvilket som helst område, når blot opskriften var fulgt.

57 Den tyske regering anfører, at betegnelsen »Spreewälder Gurken« i princippet kunne beskyttes som enten en oprindelsesbetegnelse efter forordningens artikel 2, stk. 2, litra a), eller som en geografisk betegnelse efter artikel 2, stk. 2, litra b). Begge bestemmelser finder anvendelse for landbrugsprodukter eller levnedsmidler, »som har oprindelse i dette område, dette bestemte sted eller dette land«. Artikel 2, stk. 2, litra b), accepterer udtrykkeligt beskyttelsen af et landbrugsprodukt, som blot er forarbejdet i et konkret område; forarbejdningsgraden er ikke relevant. Når der ansøges om beskyttelse som en geografisk betegnelse for et forarbejdet produkt, kræves alene, at det færdige produkt stammer fra det geografiske område i betegnelsen. Den tyske regering anfører endvidere, at den efter en grundig undersøgelse af alle faktorer, herunder den offentlige mening, konkluderede, at betegnelsen »Spreewälder Gurken« var en geografisk betegnelse og ikke en oprindelsesbetegnelse.

58 Både den østrigske og den tyske regering er af den opfattelse, at det er medlemsstaten, der i sin ansøgning skal specificere, om den ansøger om registrering af en betegnelse som oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, men hvorvidt betegnelsen vil blive registreret i den ønskede form, afhænger af, om den opfylder de gældende betingelser herfor.

59 Efter min opfattelse følger det af ordlyden af artikel 17, at det i første instans er medlemsstaterne, der skal specificere, om der ansøges om registrering af et konkret navn som en oprindelsesbetegnelse eller som en geografisk betegnelse, men at Kommissionen, før den registrerer betegnelsen i den ene eller den anden form, skal kontrollere dels, at den pågældende betegnelse opfylder kravene i artikel 2, stk. 2, litra a), eller i artikel 2, stk. 2, litra b), afhængigt af hvilken betegnelse det drejer sig om, dels at varespecifikationen, som følger med ansøgningen, er i overensstemmelse med artikel 4.

60 Artikel 17, stk. 2, indeholder et udtrykkeligt krav om, at Kommissionen »registrerer de [...] betegnelser, som omfattes af artikel 2 og 4«. Artikel 4 opstiller mindstekrav til varespecifikationen, og kun hvis disse overholdes, har producenten ret til at anvende en oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse. Det fremgår klart af disse krav, at den medlemsstat, der forelægger ansøgningen, skal specificere, hvilken form for registrering den ansøger om (20). Artikel 2 definerer betydningen af »oprindelsesbetegnelse« og »geografisk betegnelse«. Derfor skal Kommissionen, inden den registrerer den fremsendte betegnelse i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, kontrollere, at betegnelsen svarer til denne definition (21). Dette rejser således spørgsmålet, om Kommissionen i denne sag, i modstrid med sagsøgtes anbringender, har handlet korrekt og udført sin pligt til at kontrollere overensstemmelsen med artikel 2 og 4.

61 For så vidt angår overensstemmelse med definitionen i artikel 2, stk. 2, accepterer alle, der har afgivet indlæg for Domstolen i denne sag, tilsyneladende, at et levnedsmiddel i henhold til artikel 2, stk. 2, litra b), til forskel fra artikel 2, stk. 2, litra a), skal anses for at have oprindelse i det pågældende geografiske område, når blot det er forarbejdet (eller fremstillet eller tilvirket) i dette område, uanset om råvarerne er af en anden oprindelse. Jeg må erkende, at jeg finder artikel 2, stk. 2, temmelig uklar, hvad denne sondring angår, selv om den tilsyneladende er baseret på ordlyden af artikel 2, stk. 4. Artikel 4, stk. 2, litra d), bestemmer også, at der er forskel på kravene, hvad angår geografisk oprindelse, i litra a) og b) i artikel 2, stk. 2, men eftersom dette krav er udtrykt med den samme ordlyd i første led af begge litraer, er det ikke klart, hvorledes denne forskel opstår. Hvis man antager, at enigheden i de nævnte indlæg er korrekt, mener jeg, at Kommissionen er i sin fulde ret til at registrere en betegnelse som geografisk betegnelse, når den pågældende medlemsstat ansøger om en sådan, selv om specifikationen ikke kræver, at alle råvarerne stammer fra det pågældende geografiske område, naturligvis under forudsætning af, at den har sikret sig, at alle kravene i artikel 2, stk. 2, litra b), er opfyldt, og især at produktet besidder bestemte egenskaber, omdømme eller andre kendetegn, der kan tilskrives den geografiske oprindelse.

62 Hvad angår kravet om overensstemmelse med artikel 4 skal den specifikation, der foreskrives i denne bestemmelse, omfatte en definition af det geografiske område (22). Såfremt der ikke er noget, der tyder på en konkret fejl, er Kommissionen efter min opfattelse berettiget til at acceptere medlemsstatens definition af området, eftersom de kompetente myndigheder i denne medlemsstat bedre er i stand til at definere området og samtidig tage de særlige egenskaber ved produktion og handel i regionen i betragtning (23). Der er intet i denne sag, der tyder på manglende opfyldelse af andre krav i artikel 4.

63 Jeg konkluderer derfor, at Kommissionen opfyldte sin pligt til at kontrollere, om der var formel overensstemmelse med forordningens artikel 2 og 4, inden den registrerede betegnelsen »Spreewälder Gurken« som en geografisk betegnelse.

64 Sagsøgte gør ligeledes gældende, at Kommissionen burde have sikret sig, at betegnelsen ikke var blevet en artsbetegnelse.

65 Det fremgår klart af ordlyden af artikel 17, stk. 2, at Kommissionen ikke må registrere en artsbetegnelse efter den forenklede procedure i artikel 17 (og naturligvis heller ikke efter den normale procedure, da artikel 3, stk. 1, forbyder registrering af betegnelser, der er blevet artsbetegnelser). Jeg mener dog ikke, at dette indebærer et krav om, at Kommissionen selv tager skridt til at undersøge, om de enkelte betegnelser, som ansøges registreret i henhold til artikel 17, ikke er artsbetegnelser (24).

66 Det er min opfattelse, at Kommissionen kun har pligt til at foretage en sådan undersøgelse, hvis den, inden den modtager en registreringsansøgning i henhold til artikel 17 af en konkret betegnelse for et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel som en oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, er blevet gjort opmærksom på af en medlemsstat, at den pågældende betegnelse muligvis er en artsbetegnelse.

67 Hvad angår en sådan underretning fra en medlemsstat anmodede Kommissionen i juli 1992 (25) medlemsstaterne om i henhold til forordningens artikel 3, stk. 3 (26), at fremsende en liste over produktbetegnelser, som de mente kunne anerkendes som artsbetegnelser; som svar sendte medlemsstaterne forskellige forslag (27). Hermed fik Kommissionen en arbejdsliste over betegnelser, som af mindst en medlemsstat blev betragtet som artsbetegnelser.

68 Selv om det i den engelske version af forordningen i trettende betragtning, som ikke gentages i nogen af forordningens materielle bestemmelser, angives, at »registreringsproceduren skal gøre det muligt for enhver individuelt og direkte berørt person at gøre sine rettigheder gældende ved indsigelse over for Kommissionen«, fremgår det af de øvrige sproglige versioner, at en sådan indsigelse kun fremsættes via den givne medlemsstat. En privatperson kan derfor ikke gøre Kommissionen opmærksom på muligheden af, at en betegnelse, som søges registreret, er en artsbetegnelse (28).

69 Hvis der indgives registreringsansøgning af et navn, som af en medlemsstat betragtes som en artsbetegnelse, og Kommissionen er bekendt hermed, skal den derfor inden registreringen af betegnelsen sikre sig, at betegnelsen reelt ikke er en artsbetegnelse. Dette skal ske på baggrund af de faktorer, som i henhold til forordningens artikel 3, stk. 1, skal tages i betragtning. Hvis Kommissionen registrerer betegnelsen uden at have taget hensyn hertil, er registreringen ugyldig (29). Dette var tilfældet i Feta-sagen (30).

70 Hvis Kommissionen imidlertid modtager en ansøgning efter artikel 17 til registrering af et navn som oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, og Kommissionen ikke er underrettet om, at denne betegnelse af mindst en medlemsstat betragtes som en artsbetegnelse, mener jeg ikke, den er forpligtet til at undersøge, om betegnelsen reelt er en artsbetegnelse.

71 Jeg skal bemærke, at det muligvis forholder sig anderledes, når der indgives en registreringsansøgning i henhold til den normale procedure, idet medlemsstaterne i medfør af forordningens artikel 7 har mulighed for at gøre indsigelse mod den ønskede registrering under proceduren med henvisning til, at det navn, som ansøges registreret, er en artsbetegnelse (31). Hvis en medlemsstat fremsætter en sådan indsigelse, og medlemsstaterne ikke kan nå til indbyrdes enighed, skal Kommissionen, i samråd med udvalget, træffe en afgørelse i overensstemmelse med forordningens artikel 15. I forbindelse med denne afgørelse skal Kommissionen ligeledes sikre sig, at betegnelsen reelt ikke er en artsbetegnelse.

Er betegnelsen »Spreewälder Gurken« en hævdvunden betegnelse

72 Det er den nationale rets opfattelse, at registreringen af betegnelsen »Spreewälder Gurken« ikke burde være sket efter proceduren i henhold til forordningens artikel 17, da denne betegnelse hverken var en »ved lov beskyttet betegnelse« eller en »hævdvunden betegnelse« i form af en geografisk betegnelse i henhold til forordningen. Den var ikke beskyttet ved lov, da der ikke fandtes en ordning for formel beskyttelse ved lov af geografiske betegnelser i Tyskland. Den var ikke hævdvunden og hermed berettiget til registrering i henhold til artikel 17, da betegnelsen for forbrugerne har været kendt i århundreder som betegnelse for produkter, der dyrkes i selve Spreewald, og ikke for produkter, der stammer fra det større erhvervsområde.

73 Den tyske regering anfører, at betegnelsen »Spreewälder Gurken« uden tvivl er en »hævdvunden betegnelse«. Den har været kendt af forbrugerne i århundreder som betegnelse for agurker fra Spreewald. Betegnelsen omfatter ikke kun produkter, der dyrkes i selve Spreewald, men også produkter dyrket i hele erhvervsområdet, som omfatter de tilstødende områder. Agurker, som er forarbejdet i erhvervsområdet Spreewald, har været kendt som Spreewald-agurker i årtier. I henhold til artikel 17 tilkommer det medlemsstaterne at kontrollere, at betingelserne for registrering i henhold til forordningen er opfyldt. Desuden anfører den tyske regering, at en ansøgning ikke automatisk registreres; den behandles af det i artikel 8 nævnte udvalg og godkendes af Kommissionen, som vejledes af et videnskabeligt udvalg.

74 Kommissionen anfører, at det ikke er dens opgave at kontrollere, hvorvidt og i hvilket omfang en betegnelse anmeldt af en medlemsstat er »hævdvunden«. Artikel 17, stk. 2, kræver blot, at Kommissionen kontrollerer, at de betegnelser, som meddeles i henhold til artikel 17, stk. 2, opfylder kravene i artikel 2 og 4. Spørgsmålet, om en betegnelse er »hævdvunden«, afgøres altid af de pågældende medlemsstater.

75 Under alle omstændigheder konstaterer Kommissionen, at den nationale ret i forelæggelseskendelsen fastslår, at »Spreewälder Gurken« er en betegnelse, som har været kendt af forbrugerne i århundreder som betegnelse for agurker fra Spreewald. At den nationale ret anfører, at denne betegnelse dækker over produkter, som dyrkes i selve Spreewald, og ikke produkter fra erhvervsområdet Spreewald, er ikke relevant: Det er ikke Kommissionens opgave at kontrollere det geografiske område, som der henvises til i en hævdvunden betegnelse.

76 Jeg er enig i den tyske regerings og Kommissionens indlæg. Ordlyden af artikel 17, stk. 1, som kræver, at medlemsstaterne underretter Kommissionen om, »hvilke hævdvundne betegnelser de ønsker at registrere«, medfører, at det er de pågældende medlemsstater, der afgør, om en betegnelse, som på nationalt plan indgives til registrering, er hævdvunden. Det ville være fuldstændig umuligt for Kommissionen at opfylde en eventuel pligt til at kontrollere, om dette kriterium er korrekt. Også her er de pågældende medlemsstater langt bedre i stand til at foretage den nødvendige vurdering.

77 Jeg skal dog gentage mine bemærkninger i punkt 50 vedrørende den vigtige faktor, at interesserede tredjemænd har mulighed for at fremsætte bemærkninger på nationalt plan angående betegnelser, som en medlemsstat har til hensigt at forelægge Kommissionen i henhold til artikel 17, stk. 1, og at den nationale lovgivning giver mulighed for at udbedre situationen, hvis de kompetente myndigheder har handlet i strid med forordningen.

Er registreringen af »Spreewälder Gurken« en vildledning af forbrugerne

78 Den nationale ret er af den opfattelse, at specifikationerne for såvel det geografiske område som andelen af accepterede agurker fra andre områder ikke afspejler forbrugernes forventninger hvad angår betydningen af betegnelsen »Spreewälder Gurken«. Således medfører registreringen af betegnelsen, og som følge heraf den lovgivning, som ligger til grund for registreringen, en vildledning af forbrugerne, hvilket ikke kan have været hensigten med lovgivningen.

79 Den tyske regering hævder, at offentligheden betragter det pågældende økonomisk-geografiske område som oprindelsesstedet for Spreewald-agurkerne. Hvad angår den accepterede andel af drueagurker fra områder uden for det egentlige Spreewald, er dette spørgsmål ikke relevant for registreringen som geografisk betegnelse i henhold til forordningens artikel 2, stk. 2, litra b).

80 Kommissionen bemærker, at det ifølge artikel 2, stk. 2, litra b), andet led, er tilstrækkeligt, at produktet »er fremstillet og/eller forarbejdet og/eller tilvirket i det afgrænsede geografiske område«, for at det kan få en geografisk betegnelse. Det er derfor ikke nødvendigt, at råvarerne stammer fra det pågældende geografiske område, når blot det færdige produkt f.eks. er forarbejdet i dette område.

81 Det kan naturligvis ikke have været hensigten med lovgivningen at vildlede forbrugerne. Forordningens artikel 14, stk. 3, der forbyder registrering af en oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse, såfremt registreringen på baggrund af et kolliderende mærkes omdømme og anseelse og varigheden af dets anvendelse vil kunne vildlede forbrugeren med hensyn til produktets virkelige oprindelse, kan ses som en afspejling af et sådant alment princip. Jeg mener imidlertid ikke, at registreringen af betegnelsen »Spreewälder Gurken« som en geografisk betegnelse medfører en vildledning af forbrugerne, som den nationale ret hævder. På baggrund af ovennævnte antagelse (32), nemlig at Kommissionens fortolkning af artikel 2, stk. 2, litra b), er korrekt, mener jeg ikke, det vil rejse tvivl om gyldigheden af registreringen af en geografisk betegnelse efter forordning 2081/92, at man accepterer, at en del af råvarerne kommer fra områder uden for det geografiske område, når blot de andre betingelser i artikel 2, stk. 2, litra b) er opfyldt. For så vidt angår udstrækningen af det geografiske område har jeg allerede anført (33), at specifikationen af det geografiske område tilknyttet en geografisk betegnelse foretages af den pågældende medlemsstat.

82 Den nationale procedure, der går forud for den kompetente myndigheds ansøgning til Kommissionen om registrering af en betegnelse, skal dog, som jeg tidligere har gjort rede for (34), sikre, at retmæssigt berørte tredjemænd har mulighed for at rejse indsigelser mod en påtænkt ansøgning og søge domstolskontrol af en sådan ansøgning foretaget i strid med dette krav.

Forslag til afgørelse

83 Af de anførte grunde mener jeg, at det af Landgericht Hamburg forelagte spørgsmål skal besvares som følger:

Gennemgangen af det forelagte spørgsmål har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens forordning (EF) nr. 590/1999 af 18. marts 1999 om en tilføjelse af »Spreewälder Gurken« i bilaget til forordning (EF) nr. 1107/96 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92.

(1) - EFT L 208, s. 1.

(2) - Syvende og niende betragtning til forordningen.

(3) - Ved geografisk betegnelse forstås tilsyneladende en traditionel, geografisk betegnelse, som betegner et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel med oprindelse i området eller et bestemt sted.

(4) - KOM(96) 38 endelig udg.

(5) - Kommissionens forordning af 12.6.1996 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i forordning nr. 2081/92, EFT L 148, s. 1.

(6) - Kommissionens forordning af 18.3.1999 om en tilføjelse i bilaget til forordning nr. 1107/96, EFT L 74, s. 8.

(7) - Kommissionens forordning (EF) hhv. nr. 1263/96 af 1.7.1996 (EFT L 163, s. 19), nr. 123/97 af 23.1.1997 (EFT L 22, s. 19), nr. 1065/97 af 12.6.1997 (EFT L 156, s. 5), nr. 2325/97 af 24.11.1997 (EFT L 322, s. 33), nr. 134/98 af 20.1.1998 (EFT L 15, s. 6), nr. 644/98 af 20.3.1998 (EFT L 87, s. 8), nr. 1549/98 af 17.7.1998 (EFT L 202, s. 25), og nr. 590/1999 samt Rådets forordning (EF) nr. 813/2000 af 17.4.2000 (EFT L 100, s. 5).

(8) - Fodnoter udeladt [henvisninger til retsakterne].

(9) - Sammenslutningens navn er senere ændret til Spreewaldverein eV.

(10) - Jf. artikel 3, stk. 1, andet led, i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3.6.1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter, EFT 1971 II, s. 311.

(11) - Jf. artikel 3, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1182/71, anført i fodnote 11.

(12) - Nogle af disse er angivet ovenfor i punkt 8.

(13) - Kendelse af 26.10.2000, sag C-447/98 P, Sml. I, s. 9097.

(14) - Kendelsens præmis 75.

(15) - Samme kendelses præmis 76.

(16) - Kendelsens præmis 72, 73 og 74. Vedrørende artikel 7, jf. desuden Rettens kendelse af 9.11.1999, sag T-114/99, CSR Pampryl mod Kommissionen , Sml. II, s 3331, præmis 49, og af 30.1.2001, sag T-215/00, SCEA La Conqueste mod Kommissionen, Sml. II, s. 181, præmis 41-51.

(17) - Jf. betragtning 16 til forordning nr. 2081/92.

(18) - Jf. artikel 15, stk. 4.

(19) - Dom af 16.3.1999, forenede sager C-289/96, C-293/96 og C-299/96, Danmark m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1541, præmis 102 og 110.

(20) - Se især artikel 4, stk. 2, litra d) og f), anført i punkt 8.

(21) - Se også Feta-dommen, præmis 92, 101, 102 og 103, anført i fodnote 20.

(22) - Artikel 4, stk. 2, litra c), anført i punkt 8.

(23) - Jf. Rettens kendelse af 15.9.1998, sag T-109/97, Molkerei Grossbraunshain og Bene Nahrungsmittel mod Kommissionen, Sml. II, s. 3533, præmis 65.

(24) - Der er en interessant diskussion af Domstolens praksis med hensyn til begrebet artsbetegnelser inden forordningens ikrafttræden i forslag til afgørelse fra generaladvokat Ruiz-Jarabo i sag C-317/95, Canadene Cheese Trading og Kouri, kendelse afsagt af Domstolens præsident den 8.8.1997, Sml. I, s. 4681, punkt 28-34.

(25) - Vedrørende Republikken Østrig, Republikken Finland og Kongeriget Sverige i marts 1995.

(26) - Anført i punkt 3.

(27) - Jf. også Feta-dommen, anført i fodnote 20, præmis 22, 23 og 24.

(28) - Jf. vedrørende proceduren i artikel 7 kendelsen i sagen CSR Pampryl mod Kommissionen, anført i fodnote 17, navnlig præmis 53 og 58.

(29) - Feta-dommen, anført i fodnote 20, præmis 101, 102 og 103.

(30) - Anført i fodnote 20.

(31) - Artikel 7, stk. 4.

(32) - Jf. punkt 61.

(33) - Punkt 62.

(34) - Punkt 50.