ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag anlagt den 14. oktober 2022 — Yanukovych mod Rådet

(Sag T-643/22)

(2022/C 451/30)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Viktor Fedorovych Yanukovych (Rostov ved Don, Rusland) (ved Barrister B. Kennelly)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Rådets afgørelse (FUSP) 2022/1355 af 4. august 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (1) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/1354 af 4. august 2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (2) anulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren. Sagsøgeren har også nedlagt påstand om, at Rådet betaler sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren fremført et anbringende om, at Rådet anlagde åbenbart urigtige skøn ved at fastslå, at opførelseskriteriet var opfyldt. Navnlig tog Rådet udokumenterede og i vidt omfang forældede udsagn, beskyldninger og endda meningstilkendegivelser fra forskellige medierapporteringer af tvivlsom pålidelighed for pålydende uden noget forsøg på at efterprøve oplysningerne. Rådet præsenterede disse anklager og beskyldninger som fakta på trods af de mange unøjagtigheder og uoverensstemmelser, som sagsøgeren påpegede i sine bemærkninger. Rådet skulle have foretaget yderligere undersøgelser og foretaget en egentlig vurdering af tilstrækkeligheden, troværdigheden og pålideligheden af det materiale, hvorpå Rådet baserede sig, men undlod at gøre det. Følgelig er der ikke et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag for august 2022-sanktionerne, og de skal derfor annulleres.

(1) EUT 2022, L 204 I, s. 4.

(2) EUT 2022, L 204 I, s. 1.
—

Principalt annulleres Parlamentets afgørelser om: — at tildele parti 7 i udbuddet med titlen »PE/ITEC-ITS19-External Provision of IT Services« til de tre første tilbudsgivere, som angives nærmere nedenfor: — 1. plads: OneCode, en sammenslutning af økonomiske aktører, hvis ledende selskab er den belgiske filial af NTT Data Spain S.L.U., og medkontrahenterne, ARHS Developments S.A., SWORD Technologies S.A. og SOGETI Luxembourg S.A. Sammenslutningen af økonomiske aktørers hovedsæde er beliggende: B-1000 Bruxelles (Belgien), rue de Spa 8; — 2. plads: Consortium APC, en sammenslutning af økonomiske aktører, hvis ledende selskab er virksomheden, Atos Luxembourg PSF, og medkontrahenterne, PWC EU Services og Computer Resources International Luxembourg Sammenslutningen af økonomiske aktørers hovedsæde er beliggende: L-3364 Leudelange (Luxembourg), rue du Château d’Eau 12; — 3. plads: FACI2T Consortium?, en sammenslutning af økonomiske aktører, hvis ledende selskab er CTG IT Solutions S.A., og medkontrahenterne, Fujitsu Technology Solutions N.V./S.A., Netcompany Intrasoft S.A., og AXIANSEU — DIGITAL SOLUTIONS S.A. Sammenslutningen af økonomiske aktørers hovedsæde er beliggende: L-8070 Bertrange (Luxembourg), rue des Mérovingiens 7; — ikke at tildele den nævnte kontrakt til konsortiet, InfraExpert, som sagsøgerne er en del af, hvilket nedenfor beskrives nærmere som et konsortium, der er blevet oprettet med henblik på afgivelse af tilbud inden for rammerne af den omtvistede udbudsprocedure, samt undertegnelse og iværksættelse af den rammekontrakt og de specifikke aftaler, der vil skulle undertegnes efter tildelingen af kontrakten, idet afgørelsen om ikke at tildele sagsøgerne kontrakten blev meddelt dem ved anbefalet skrivelse af 3. oktober 2022, referencenr. GEDA (2022) 27063;
2.

Andet anbringende om manglende retsgrundlag og tilsidesættelse af artikel 4 TEU, 5 TEU, 25 TEU og 40 TEU samt artikel 3 TEUF, 4 TEUF, 82 TEUF, 83 TEUF og 215 TEUF. Sagsøgerne har i denne forbindelse gjort gældende, at Rådet — der er bekendt med, at 25 ud af 27 medlemsstater anser omgåelse af sanktioner for en strafbar handling — ved at fastsætte en pligt for medlemsstaterne til at sidestille enhver afvigelse fra dets krav om formueangivelse med omgåelse af sanktioner har handlet som lovgiver på det strafferetlige område.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse proceduremæssigt og materielt er behæftet med fejl på grund af de følgende specifikke fejl i den anfægtede afgørelse: — Den anfægtede afgørelse tilsidesætter SRMR-forordningens (1) artikel 22, stk. 6, og artikel 28, stk. 2, fordi (a) omkostningerne ikke udgør rimelige udgifter i forbindelse med anvendelsen af afviklingsværktøjerne eller beføjelserne, (b) Afviklingsinstansen ikke traf en passende afgørelse med hensyn til den måde, hvorpå omkostningerne inddrives af den, og skulle have pålagt det institut, der er under afvikling, omkostningerne, og dermed indirekte køberen, (c) SRMR-forordningens artikel 28, stk. 2, kun giver Afviklingsinstansen mulighed for at give de nationale afviklingsmyndigheder instrukser om aspekter af gennemførelsen af afviklingsordningen, mens de omkostninger, der henvises til i den anfægtede afgørelse, er omkostninger i forbindelse med den procedure, der fører til afviklingsafgørelse, og (d) SRMR-forordningen ikke giver Afviklingsinstansen mulighed for at få juridisk eller anden rådgivning på bekostning af enheden under tilsyn eller aktionærer heri. — Brugen af eksterne rådgivere tilsidesætter artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som sikrer retten for enhver til at få sin sag behandlet af Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer, og ikke eksterne rådgivere. — De omkostninger, der pålægges sagsøgeren ved den anfægtede afgørelse, ville under alle omstændigheder være dækket af de regelmæssige bidrag til Afviklingsinstansens administrative udgifter fra alle de institutioner, der føres tilsyn med. — Det følger e contrario af de særlige regler, der tillader, at udgifter til juridisk bistand under visse omstændigheder kan dækkes, at sådanne omkostninger ikke generelt kan dækkes. — Omkostningerne var ikke korrekt og rimeligt afholdt. — Visse omkostninger vedrører spørgsmål under slovensk ret. Kun de nationale myndigheder og domstole er ansvarlige for fortolkningen og anvendelsen af slovensk ret. — Visse omkostninger vedrører sanktionsspørgsmål, der også falder uden for Afviklingsinstansens kompetence.
3.

Med hensyn til den tredje anfægtede periode har sagsøgeren fremført et anbringende om, at sagsøgte ikke havde noget retligt grundlag for at rejse tvivl om sagsøgerens lægeerklæring.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med proceduremæssige og materielle fejl på grund af følgende specifikke mangler knyttet til den anfægtede afgørelse: — Den anfægtede afgørelse udgør en tilsidesættelse af artikel 22, stk. 6, og artikel 28, stk. 2, i forordningen om den fælles afviklingsmekanisme (1), idet (a) udgifterne ikke udgør rimelige udgifter afholdt i forbindelse med anvendelsen af afviklingsværktøjer eller -beføjelser, (b) Afviklingsinstansen ikke traf en passende afgørelse med hensyn til den måde, hvorpå den inddriver udgifterne, og skulle have pålagt instituttet under afvikling, og dermed indirekte køberen, udgifterne, (c) artikel 28, stk. 2, i forordningen om den fælles afviklingsmekanisme kun giver Afviklingsinstansen tilladelse til at give de nationale afviklingsmyndigheder instrukser om aspekter af gennemførelsen af afviklingsordningen, mens de udgifter, hvortil der er blevet henvist i den anfægtede afgørelse, er udgifter, som er knyttet til den procedure, der førte til afviklingsafgørelsen, og (d) forordningen om den fælles afviklingsmekanisme ikke giver Afviklingsinstansen tilladelse til at indhente juridisk eller anden rådgivning på den tilsynsbelagte enheds eller dennes aktionærers bekostning. — Inddragelsen af eksterne rådgivere er i strid med artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, der fastsætter en ret for enhver person til at få sin sag behandlet af Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer, og ikke af eksterne rådgivere. — De udgifter, som sagsøgeren er blevet pålagt ved den anfægtede afgørelse, dækkes under alle omstændigheder af de regelmæssige bidrag, som alle tilsynsbelagte institutter yder til Afviklingsinstansens administrationsudgifter. — Det følger modsætningsvist af de særlige regler, der under visse omstændigheder giver mulighed for dækning af udgifter til juridisk rådgivning, at sådanne udgifter almindeligvis ikke kan godtgøres. — Udgifterne blev ikke afholdt korrekt og med rimelighed. — Visse udgifter vedrører områder henhørende under kroatisk lov. Kun de nationale myndigheder og retsinstanser har ansvaret for fortolkning og anvendelse af kroatisk ret. — Visse udgifter vedrører sanktionsspørgsmål, som heller ikke henhører under Afviklingsinstansens kompetence.
2.

Hvad angår »bioenergirelaterede aktiviteter i forbindelse med skovbrug« har sagsøgerne fremsat seks anbringender, hvormed det gøres gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med: — åbenbart urigtige skøn ved at fastslå, at kriteriet for vurdering af et »væsentligt bidrag til modvirkning af klimaændringer« er passende med henblik på at afgøre, om en aktivitet udgør et væsentligt bidrag til modvirkning af klimaændringer — retlige fejl for så vidt angår standarderne til fastsættelse af de tekniske screeningskriterier — åbenbart urigtige skøn ved at fastslå, at kriteriet for vurdering af et »væsentligt bidrag til modvirkning af klimaændringer« for så vidt angår bioenergirelaterede aktiviteter i forbindelse med skovbrug er baseret på definitiv videnskabelig dokumentation og forsigtighedsprincippet — åbenbart urigtige skøn ved at fastslå, at de kriterier om »ikke at gøre væsentlig skade«, der gælder for bioenergirelaterede aktiviteter i forbindelse med skovbrug, sikrer, at de pågældende aktiviteter ikke i væsentlig grad skader nogle af de andre miljømål i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/852 af 18. juni 2020 (1) — retlige fejl og åbenbart urigtige skøn for så vidt angår kriterierne vedrørende væsentligt bidrag til tilpasning til klimaændringer — retlige fejl og urigtige skøn ved anvendelsen af Parisaftalen og De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer.
1.

Første anbringende om, at ECB har fortolket og anvendt artikel 41 i Den Europæiske Unions charter (herefter »chartret«) om grundlæggende rettigheder urigtigt, ved ukorrekt at lægge til grund, at retten for enhver til aktindsigt i de akter, der vedrører ham eller hende, i henhold til chartrets artikel 41, stk. 2, litra b), er begrænset til muligheden for at gennemgå sagsakterne for at kunne udøve retten til at blive hørt med hensyn til en specifik en afgørelse, der kan prøves, som omhandlet i artikel 263 TEUF, som den pågældende institution overvejer i øjeblikket. Sagsøgeren har anført, at retten i henhold til chartrets artikel 41, stk. 2, litra b), kodificerer et bredere princip om at forvaltningen skal være gennemsigtig for dem, der er berørt af forvaltningen, og at dette er afspejlet i den omstændighed, at artikel 41, stk. 2, litra b), i modsætning til artikel 41, stk. 2, litra 2, litra a), og artikel 41, stk. 2, litra c), ikke er kvalificeret ved nogen henvisning til en afgørelse.
—

Rådet for Den Europæiske Unions afgørelse af 5. juli 2022 (SGS 22/00149) vedrørende en anmodning om intern prøvelse i henhold til afsnit IV i Århusforordningen i forbindelse med Rådets forordning (EU) 2022/109 af 27. januar 2022 om fastsættelse for 2022 af fiskerimuligheder for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende i EU-farvande og for EU-fiskerfartøjer i visse andre farvande (EUT 2022, L 21, s. 1), annulleres.
—Tilsidesætt else af artikel 7, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 7, stk. 2, i Europa-Parlament ets og Råde ts 
forordning (EU) 2017/1001
—Tilsidesætt else af ligebehandlingspr incippet.
Sag anlagt den 1. november 2022 — SkinIdent mod EUIPO — Beiersdor f (NIVEA SKIN IDENTIC AL 
Q10)
(Sag T-665/22)
(2022/C 472/57)
Stævning en er affattet på tysk
Parter
Sagsøger : SkinIdent AG (Freienbach, Schweiz) (ved advokat U. Hildebrandt)
Sagsøgt : Den Europæisk e Unions Konto r for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
Den anden part i sagen for appelkammeret: Beiersdor f AG (Hamburg, Tyskland)
Oplysninger vedrø rende sagen for EUIPO
Ansøger af det omtvistede varemærke: Beiersdor f AG
Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærke t NIVEA SKIN-IDENTIC AL Q10 — registrer ingsansøgning 
nr. 18 041 739
Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
Den anfægtede afgør else: Afgørelse truffet den 18. august 2022 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1499/2021-5)
Påstande
—Den anfægt ede afgørelse og afgørelsen truffet den 1. juli 2021 af indsigel sesafdelingen i sag B 3 091 527 annulleres.
—EUIPO tilpligtes at betale sagsomk ostningerne .
Anbr ingender
—Tilsidesætt else af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlament ets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
—Tilsidesætt else af artikel 8, stk. 4, i Europa-P arlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.
Sag anlagt den 2. november 2022 — United Shipping Group mod EUIPO — Baulies Gómez (UNITED 
WIND LOGISTICS)
(Sag T-666/22)
(2022/C 472/58)
Stævning en er affattet på tysk
Parter
Sagsøger : United Shipping Group Gmbh & Co. KG (Hamburg, Tyskland) (ved advok at J. Bornholdt)12.12.2022 DA Den Europæiske Unions Tidende C 472/49
—

Den anfægtede afgørelse omgøres således, at der gives sagsøgeren medhold, ugyldighedsbegæringen forkastes og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger vedrørende sagens behandling for appelkammeret og ved ugyldighedsafdelingen.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Rådet har overskredet sin kompetence på området for restriktive foranstaltninger. Ifølge sagsøgerne er indberetningspligten ikke en nødvendig foranstaltning for at give afgørelse 2014/145/FUSP (3) virkning, og denne bestemmelse overlapper således medlemsstaternes kompetence til at gennemføre restriktive foranstaltninger. Desuden havde Rådet ikke kompetence til selv at indføre og definere en overtrædelse af en indberetningspligt, der ikke henhører under en restriktiv foranstaltning, eller til at harmonisere de sanktioner, der skal pålægges for en sådan overtrædelse.
Med det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er baseret på en åbenbar urigtig bedømmelse.

Sagsøgeren har en markedsføringstilladelse for et separat lægemiddel, VOCABRIA, som Europa-Kommissionen tildelte sagsøgeren den 17. december 2020. Grundlaget for den anfægtede afgørelse truffet af Det Europæiske Lægemiddelagentur (herefter »EMA«) er EMA’s vurdering af, at APRETUDE er det samme lægemiddel som VOCABRIA. EMA finder derfor, at der skal indgives en anmodning til Kommissionen om tilladelse i henhold til artikel 82, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 (2), før der kan indgives en ansøgning om markedsføringstilladelse for APRETUDE.

EMA foretog en åbenbar urigtig bedømmelse, da agenturet konkluderede, at APRETUDE er det samme lægemiddel som VOCABRIA. Forskellene mellem indikationerne for APRETUDE og VOCABRIA (og dermed de to midlers sikkerheds- og virkningsprofil), deres styrke og præsentationen af dem betyder, at de ikke retligt kan anses for det samme lægemiddel. Følgelig er den anfægtede afgørelse baseret på en åbenbar urigtig bedømmelse og skal annulleres.
—

Utilstrækkeligt grundlag, for så vidt som fornødent særpræg blev antaget at foreligge for Grækenland, Portugal, Luxembourg og Irland.
4.

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at artikel 17, stk. 1, litra d), i forordning 2020/852 og artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 1367/2006 er blevet tilsidesat for så vidt angår kravet om ikke at gøre væsentlig skade.
1.

Første anbringende om, at Parlamentet tilsidesatte den frist på fem år, der er fastsat i artikel 98, stk. 2, i Europa-Parlamentets forordning (EU, Euratom) 2018/1046 (1) af 18. juli 2018, inden for hvilken en debetnota skal fremsendes i henhold til proceduren, der er fastsat i artikel 68 i gennemførelsesbestemmelserne til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, for så vidt som Parlamentet fra den 17. juni 2016 var i stand til at gøre sin fordring gældende over for sagsøgeren og rådede over alle bilag vedrørende bogføringen af denne gæld, men det sendte først en debetnota til sagsøgeren den 27. juli 2022.
C 463/58

Sag anlagt den 15. oktober 2022 — C. & S. mod EUIPO — Scuderia AlphaTauri (CS jeans your best fashion partner)

(Sag T-645/22)

(2022/C 463/85)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: C. & S. Srl (Umbertide, Italien) (ved advokat E. Montelione)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Scuderia AlphaTauri SpA (Faenza, Italien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: C. & S. Srl

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærket CS jeans your best fashion partner — EU-varemærke nr. 9 387 986

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 4. august 2022 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 182/2022-1)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
1.

Anbringender om tilsidesættelse af begrundelsespligten, om et åbenbart urigtigt skøn og om tilsidesættelse af kravet om forsvarlig økonomisk forvaltning. — Kommissionen tilsidesatte sin begrundelsespligt, foretog et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesatte kravet om forsvarlig økonomisk forvaltning, idet den baserede afgørelse C(2020) 5863 final af 9. august 2022, hvorved sagsøgte blev pålagt at betale 27 726,44 EUR med tillæg af renter, på: — den første reviderede årsberetning fra Forvaltningsorganet for Små og Mellemstore Virksomheder (herefter »EASME«) af 25. april 2018, som blev vedtaget efter en kontrol på stedet i marts 2018, — EASME’s skrivelse af 15. juni 2018, hvorved Kommissionen for første gang oplyste, at den havde til hensigt at ophæve den tilskudsaftale med referencenummeret 739280 ELECTRIC_AXLE, der er indgået mellem sagsøgeren og EASME, og begrundelsen i denne skrivelse, — EASME’s skrivelse af 8. oktober 2018, for så vidt som den faktisk ophævede tilskudsaftalen, og begrundelsen i skrivelsen, og — EASME’s endelige årsberetning fra den 31. juli 2019.
—

Subsidiært, eller om fornødent, gives der medhold i nærværende søgsmål, den anfægtede afgørelse ændres, og, som konsekvens heraf, bekræftes gyldigheden af det anfægtede varemærke for »beklædningsgenstande« i klasse 25, som ikke berøres af ugyldighedserklæringen, under alle omstændigheder uden at det påvirker gyldigheden af de andre varer i denne klasse.
3.

Tredje anbringende om, at EDPB har tilsidesat retten til god forvaltning som fastsat i chartrets artikel 41 ved at se bort fra Meta Irelands ret til at blive hørt og EDPB’s forpligtelser til at foretage en omfattende, retfærdig og upartisk prøvelse og til at tilvejebringe en tilstrækkelig begrundelse.
4.

Fjerde anbringende om erstatning for det økonomiske tab og for, at sagsøgerens omdømme har lidt skade — Den omstændighed, at sagsøgerens forgæves ventede på, at EPPO’s procedure blev afsluttet, har påført hende varig skade såvel karrieremæssigt set som personligt. — Carmela Giuffrida har gjort gældende, at selv om Retten eventuelt annullerer afgørelsen om afslag, og hun bliver ansat ved Den Europæiske Anklagemyndighed, har hun lidt uoprettelig skade. Den forsinkelse, der har påvirket hendes ansættelse, indebærer nemlig et tab af en særlig faglig kompetence som europæisk delegeret anklager i forhold til de kolleger, der allerede er blevet rekrutteret, og som følge heraf ligeledes en forsinkelse i den forventede lønstigning hvert tredje år.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Den Europiske Unions Ret og den eventuelle intervenient tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for appelkammeret ved EUIPO.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Den Europæiske Unions Ret og den eventuelle intervenient tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling ved EUIPO.
—

Det fastslås, at sagen udsættes indtil der foreligger endelig afgørelse i fortabelsessagen vedrørende EU-varemærke nr. 009566291 ESTUDIO JURÍDICO INTERNACIONAL LÓPEZ-IBOR MAYOR & ASOCIADOS, sagsnr. 000053919 C, der verserer for EUIPO.
—

EUIPO og intervenienten i sagen for Retten tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger forbundet med sagens behandling for Retten og for Femte Appelkammer.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at EUIPO har begået de ovennævnte tilsidesættelser, idet kontoret har afslået at imødekomme sagsøgerens ansøgninger, og vil sikre, at EUIPO anvender alle faktiske og retlige foranstaltninger over for det spanske udenrigs- og samarbejdsministerium med henblik på at opretholde eller genoprette sagsøgerens fulde privilegier i henhold til EU’s personalevedtægt, protokol (nr. 7) vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter og hjemstedsaftalen mellem Kongeriget Spanien og Den Europæiske Union, navnlig udstedelsen af et akkrediteringskort og retten til at få CD nummerplader.
3.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har begået en faktisk fejl ved at anlægge en række urigtige skøn ved vurderingen af sagsøgerens forslag vedrørende — for det første vurderingen af det sjette tildelingskriterium »kvaliteten og effektiviteten af foranstaltningens gennemførelse«. — for det andet et tilfælde af dobbelt byrde, hvor Kommissionen har afgivet samme negative bemærkning vedrørende sagsøgerens forslag til to forskellige tildelingskriterier og derfor fratrak point to gange for den samme mangel. — for det tredje og subsidiært, såfremt Domstolen i modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende i det første anbringendes andet led, måtte fastslå, at Kommissionen var berettiget til at vurdere sagsøgerens tilbud i forhold til kriterium 7, der havde til formål at få vurderet »bidraget til at øge effektiviteten i løbet af livscyklussen for forsvarsprodukter og -teknologier, herunder omkostningseffektiviteten og de potentielle synergier i indkøbs- og vedligeholdelsesfaserne samt bortskaffelsesfasen«. — for det fjerde og subsidiært, såfremt Domstolen, i modsætning til hvad sagsøgeren har gjort gældende i det første anbringendes andet led, måtte fastslå, at Kommissionen var berettiget til at vurdere sagsøgerens tilbud i forhold til kriterium 8, der havde til formål at få vurderet »bidraget til den europæiske forsvarsindustris yderligere integration i hele Unionen gennem modtagernes dokumentation af, at medlemsstaterne har forpligtet sig til i fællesskab at anvende, eje eller vedligeholde det endelige produkt eller den endelige teknologi på koordineret vis«.