ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/23

Sag anlagt den 2. marts 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik

(Sag C-89/09)

2009/C 113/45

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Rozet og E. Traversa, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 43, idet den har begrænset antallet af selskabsandele, og dermed antallet af stemmerettigheder, som ikke-biologer må have i et selskab med begrænset ansvar, som driver laboratorier for biomedicinsk analyse, til højst en fjerdedel, idet den har forbudt ejerskab af kapitalandele i mere end to selskaber, der er stiftet for i fællesskab at drive et eller flere laboratorier for biomedicinsk analyse.

— Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen anfører to klagepunkter til støtte for sit søgsmål vedrørende tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 43.

Sagsøgerens første klagepunkt er, at ved at begrænse kapitalandelene, som ikke-professionelle må have i et selskab med begrænset ansvar, som driver laboratorier for biomedicinsk analyse, til højst 25 %, begrænser den nationale lovgivning etableringsfriheden, som er sikret ved traktaten. Formålet at beskytte folkesundheden, som sagsøgte har påberåbt som begrundelse, kan opnås ved mindre restriktive foranstaltninger end dem, som der her er tale om. Kommissionen gør i denne henseende gældende, at mens det synes berettiget at kræve, at biomedicinske analyser udføres af kompetent personale med en passende uddannelse, synes kravet om sådanne kvalifikationer alene for at kunne eje eller drive biomedicinske laboratorier til gengæld uforholdsmæssig i forhold til det tilsigtede formål.

Kommissionen kritiserer i sit andet klagepunkt det generelle forbud mod, at ikke-professionelle erhverver kapitalandele i mere end to selskaber, der er stiftet for i fællesskab at drive et eller flere laboratorier for biomedicinsk analyse. Formålet, som sagsøgte anfører, om at bevare beslutningskompetencen og sektorens professionelles finansielle uafhængighed samt nødvendigheden af at sikre en ligelig spredning af laboratorier udover hele det nationale område kan ikke begrunde nationale restriktive foranstaltninger.
1)

Falder en ordning som den i hovedsagen omhandlede om ikke-hjemmehørendes adgang til coffeeshops helt eller delvist ind under EF-traktatens anvendelsesområde, navnlig under den frie bevægelighed for varer og/eller tjenesteydelser eller under forbuddet mod forskelsbehandling i artikel 12 EF, sammenholdt med artikel 18 EF?
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/68/EF af 6. september 2006 om ændring af Rådets direktiv 77/91/EØF for så vidt angår stiftelsen af aktieselskabet samt bevarelsen af og ændringer i dets kapital (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Areios Pagos (Grækenland) den 10. april 2009 — Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon mod DIVANI AKROPOLIS Anonimi Xenodocheiaki kai Touristiki Etaireia

(Sag C-136/09)

2009/C 141/56

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Areios Pagos

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon

Sagsøgt: DIVANI AKROPOLIS Anonimi Xenodocheiaki kai Touristiki Etaireia

Præjudicielt spørgsmål

Udgør det forhold, at en hotelvært blot opstiller tv-apparater på hotellets værelser og forbinder dem med en på hotellet installeret fællesantenne uden nogen anden handling eller mellemkomst eller indgriben fra hans side, en overføring af et værk til almenheden i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/29/EF, eller nærmere bestemt, er der i overensstemmelse med den af Domstolen afsagte dom af 7. december 2006 (sag C-306/05, Sociedad General de Autores Y Editores de Espana (SGAE) mod Rafaël Hoteles SA) i nærværende sag tale om tilførelse af et signal ved hjælp af tv-apparater til gæster, der er indlogeret på hotellets værelser, ved et teknisk indgreb foretaget af hotelværten?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 1. april 2009 — Société fiduciaire nationale d'expertise comptable mod Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique

(Sag C-119/09)

2009/C 141/49

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société fiduciaire nationale d'expertise comptable

Sagsøgt: Ministre du budget, des comptes publics et de la fonction publique

Præjudicielt spørgsmål

Tilsigter Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked (1), for de lovregulerede erhverv som det omhandler, at forbyde ethvert generelt forbud, uanset hvilken handelsbrug, der er tale om, eller giver det medlemsstaterne mulighed for at fastholde generelle forbud for visse handelsbrug såsom dørsalg?

(1) EFT L 376, s. 36.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Nürnberg (Tyskland) den 6. april 2009 — Coty Prestige Lancaster Group GmbH mod Simex Trading AG

(Sag C-127/09)

2009/C 141/55

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Nürnberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Coty Prestige Lancaster Group GmbH

Sagsøgt: Simex Trading AG

Præjudicielt spørgsmål

Foreligger der en markedsføring i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 13, stk. 1, i forordning (EF) nr. 40/94 (1) og artikel 7 i direktiv 89/104/EØF (2), når såkaldte parfumeprøver overlades mellemhandlere, som der er indgået bindende kontrakter med, uden at ejendomsretten til prøverne overdrages, men med et forbud mod salg heraf, således at mellemhandlerne kan give deres potentielle kunder mulighed for at forbruge varens indhold i testøjemed, idet varen er forsynet med en angivelse af, at den ikke er til salg, hvorved det kontraktligt er muligt for producenten/varemærkeindehaveren til enhver tid at tilbagekalde varen, og når varens emballage på grund af sin enklere udformning adskiller sig tydeligt fra den vare, som producenten/varemærkeindehaveren ellers normalt bringer i omsætning?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker, EFT 1994 L 11, s. 1.

(2) Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21.12.1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1.
3.

Det er Kommissionens opfattelse, at denne situation medfører væsentlige ulemper for aktiviteterne hos den anden mobiltelefonioperatør. For så vidt som denne ikke har færdiggjort installeringen af sit net, kan mobiltelefonioperatøren ikke tilbyde sine brugere komplet geografisk dækning, hvis dette ikke sker gennem den nationale roamingtjeneste (»roaming«), som udbydes af ATIK til engrospriser. Følgen heraf er, at den anden mobiltelefonioperatør for tiden er afhængig af ATIK's nationale roamingtjeneste for ca. 20 % af hele dens trafik. Da dens eget net derfor ikke giver mulighed for en komplet geografisk dækning, er den anden mobiltelefonioperatør følgelig forpligtet til at bære den faktiske eksterne omkostning, som er forbundet med anvendelsen af ATIK's roamingtjeneste, og den er afhængig heraf.
1)

Skal artikel 26 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) (herefter »forordningen«) fortolkes således, at den ikke tillader en ret at undersøge, om den har international kompetence, når sagsøgte deltager i proceduren, selvom der er tale om en sag, som henhører under de obligatoriske kompetenceregler i forordningens afdeling 3, og søgsmålet er blevet anlagt i strid med disse regler?
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF (1) idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
2)

Dersom salg af kontaktlinser ikke falder ind under begrebet [lægelige] vurderinger, der kræver fysisk undersøgelse af patienten, skal artikel 30 EF da fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter kontaktlinser kun må sælges i specialforretninger for medicinaludstyr?
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar (1), og navnlig dets artikel 1-4, 5-8 og 13 samt artikel 16 og artikel 9 stk. 2, idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/28

Sag anlagt den 1. april 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien

(Sag C-120/09)

2009/C 141/50

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. van Beek og J.-B. Laignelot, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (1), idet det ikke har gennemført artikel 2, litra f), j) og k), i samt bilag III, punkt 4, litra C), til dette direktiv i vallonsk ret.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Europa-Kommissionen har anført to klagepunkter til støtte for søgsmålet.

Dels foreholder Kommissionen sagsøgte, at det ikke i regionen Vallonien har gennemført begreberne »underjordisk opbevaring«, »gas fra deponeringsanlæg« og »eluat«, som er fastsat i artikel 2, litra f), j) og k), i direktiv 1999/31/EF om deponering af affald, i national ret. Kommissionen har fremhævet, at disse begreber er væsentlige, idet der er tale om nøglebegreber i forhold til direktivets anvendelse, som også gentages i andre bestemmelser udstedt i henhold til og under anvendelse af direktivet.

Dels har sagsøgeren kritiseret det forhold, at vallonsk ret ikke indeholder nogen bestemmelse om udløsningstærskler, ud fra hvilke det kan vurderes, om et deponeringsanlæg har forårsaget en betydelig forringelse af grundvandskvaliteten. Bestemmelsen i punkt 4, litra C, i bilag III til direktivet, som forudsætter, at sådanne udløsningstærskler er fastlagt, er af afgørende betydning for en effektiv kontrol med grundvandskvaliteten og dermed for miljøbeskyttelsen, som er direktivets hovedformål.

(1) EFT L 182, s. 1.
6.

Som de italienske myndigheder har gjort gældende, kan forbrugeren ganske vist indgive sin anmodning om intervention hos garantifonden, så snart forbrugeren har kendskab til de omstændigheder, som risikerer at bringe kontraktens gennemførelse i fare. For at gøre brug af denne mulighed er det imidlertid nødvendigt, at forbrugeren først har det pågældende kendskab. Hvis man ser bort fra de tilfælde, hvor rejsearrangørens konkurs er almindelig kendt, fordi der er afsagt konkursdekret, er forbrugeren i de fleste tilfælde uvidende om arrangørens økonomiske situation. Det er derfor naturligt, at forbrugeren først vender sig til rejsearrangøren for at få tilbagebetalt de erlagte beløb ved at tilsende denne en skrivelse — eventuelt en rykkerskrivelse — og derefter et betalingspåbud. Når der hos garantifonden indgives anmodning om intervention, risikerer man således, at den frist på tre måneder, som er fastsat i artikel 5 i det ministerielle dekret nr. 349/1999, for længst er overskredet med den følge, at forbrugeren fratages rettigheden til tilbagebetaling af erlagte beløb.
1)

Foreligger der en alvorlig ikke-politisk forbrydelse eller en handling, der er i strid med De Forenede Nationers mål og grundsætninger som omhandlet i artikel 12, stk. 2, litra b) og c), i Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004, om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse (1), når udlændingen i en længere årrække har deltaget som kæmper og funktionær — i en overgang også som medlem af ledelsesorganet — i en organisation (her PKK), der med sin bevæbnede kamp mod staten (her Tyrkiet) stadig anvender terrormetoder og er opført på listen over personer, grupper og enheder i bilaget til Rådets fælles holdning om anvendelse af specifikke foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme og anvender terrormetoder, og udlændingen således aktivt har støttet denne organisations væbnede kamp i førnævnte stillinger?
5.

Såfremt spørgsmål 3 besvares bekræftende: Defineres »årlig omsætning« i den forstand, hvori begrebet anvendes henholdsvis i bilag XV til traktaten mellem Kongeriget Belgien, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Hellenske Republik, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik, Irland, Den Italienske Republik, Storhertugdømmet Luxembourg, Kongeriget Nederlandene, Den Portugisiske Republik, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (medlemmer af Den Europæiske Union) og Kongeriget Norge, Republikken Østrig, Republikken Finland, Kongeriget Sverige om Kongeriget Norges, Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse af Den Europæiske Union samt slutakten (EU-tiltrædelsestraktat), IX. Beskatning, punkt 2, litra c), og i sjette direktivs artikel 24 (4), som den omsætning, der er opnået i et givet år i den medlemsstat, hvor ordningen for mindre erhvervsdrivende ønskes anvendt, eller som den omsætning, som den erhvervsdrivende har opnået i et givet år inden for hele fællesskabsområdet?
1)

Afskar artikel 14 i den første Yaoundékonvention medlemsstaterne fra at indføre en intern afgift på bananer fra Somalia, som ikke blev pålagt indenlandske bananer (slet ikke produceret eller kun i ganske beskedent omfang), og som ikke kunne pålægges andre former for indenlandsk frugt? Såfremt ovenstående spørgsmål besvares bekræftende, spørges:
—

Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, litra c), artikel 13, artikel 24, stk. 1, og artikel 132 i momsdirektivet (1), idet det har momsfritaget tilrådighedsstillelse af personale inden for den socialkulturelle sektor, sundhedssektoren, undervisningssektoren til såkaldte euregioer og til fremme af arbejdskraftens mobilitet.
1)

Giver en struktur til leasing af aktiver eller en del heraf anledning til en afgiftsfordel i strid med sjette direktiv (1) som omhandlet i præmis 74 i dommen i sag C-255/02, Halifax plc, Leeds Permanent Development Services Ltd og County Wide Property Investments Ltd mod Commissioners of Customs & Excise (»Halifax-dommen«) under omstændigheder som i denne sag, hvor en i betydelig grad fritaget erhvervsdrivende indfører en struktur til leasing af aktiver, der involverer en mellemliggende tredjemand, i stedet for at købe aktiver direkte?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde (Belgien) den 22. april 2009 — straffesag mod V.W. Lahousse & Lavichy BVBA

(Sag C-142/09)

2009/C 153/45

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde

Parter i hovedsagen

Tiltalte : 1. V.W. Lahousse 2. Lavichy BVBA

Præjudicielt spørgsmål

Skal direktiv 2002/24 (1), nærmere bestemt artikel 1, stk. 1, litra d) (hvorefter dette direktiv ikke finder anvendelse på køretøjer til brug ved konkurrencer på vej eller uden for vej (off road)), fortolkes således, at medlemsstaterne er berettiget til at udvide anvendelsen af direktivet således, at al trafik over land (det vil også sige brug af to- og trehjulede motordrevne køretøjer, selv uden for offentlig vej og på privat område) omfattes, og uden at der indrømmes nogen undtagelse for så vidt angår køretøjer til brug ved konkurrence på vej (væddeløbskørsel) eller uden for vej (off road)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/24/EF af 18.3.2002 om standardtypegodkendelse af to- og trehjulede motordrevne køretøjer og om ophævelse af Rådets direktiv 92/61/EØF (EFT L 124, s. 1).
1)

Havde Europa-Kommissionen, henset til at støtteordningen (med nummer NN 91/A/95) indført af Regione Sicilia ved artikel 10 i regionallov nr. 27 af 15. maj 1991 fastsatte en tilskudsmekanisme for mindst to og maksimalt fem år (2 år for ansættelsen med CFL og derefter maksimalt 3 år i tilfælde af en omdannelse af CFL til en ansættelse på ubestemt tid), ved beslutning 95/C 343/11 af 14. november 1995, hvorved den godkendte gennemførelse af støtteordningen, til hensigt — at godkende denne samlede tidsmæssige og økonomiske opbygning af støtten (2 år + 3 år) eller — udelukkende og alternativt at godkende tildelingen af tilskud for ansættelse med CFL (for disses toårige varighed) eller tildelingen af tilskud for omdannelsen af ansættelse med CFL til ansættelse på ubestemt tid (for de til omdannelsen foreskrevne tre år)?
2

a) Er artikel 1, 5, 6, 7, 8 og 10a i direktiv 85/337/EØF, som ændret ved [Rådets] direktiv 97/11/EF (2) og [Europa-Parlamentet og Rådets] direktiv 2003/35/EF (3), til hinder for en retlig ordning, hvorefter retten til at udføre et projekt, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet, erhverves ved vedtagelse af lovgivning i dette øjemed, hvis gyldighed ikke kan efterprøves ved en domstol eller ved et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, der såvel for så vidt angår formaliteten som realiteten gør det muligt at anfægte den afgørelse, hvorved der erhverves ret til at udføre projektet? b) Skal artikel 9 i Århuskonventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som indgået på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 (4), fortolkes således, at medlemsstaterne pålægges at indføre en adgang til indbringelse for en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, med henblik på at borgerne kan anfægte lovligheden af ethvert aspekt vedrørende sagens formalitet eller realitet, der henhører såvel under den processuelle som den materielle ordning for godkendelse af projekter, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet, i relation til afgørelser, handlinger eller undladelser, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 6? c) Skal artikel 10a i direktiv 85/337/EØF, som ændret ved direktiv 2003/35/EF, sammenholdt med Århuskonventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som indgået på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005, fortolkes således, at medlemsstaterne pålægges at indføre en adgang til indbringelse for en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, med henblik på at borgerne kan anfægte lovligheden af afgørelser, handlinger eller undladelser for så vidt angår ethvert aspekt vedrørende sagens formalitet eller realitet, der henhører såvel under den processuelle som den materielle ordning for godkendelse af projekter, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet?
2

a) Er artikel 1, 5, 6, 7, 8 og 10a i direktiv 85/337/EØF, som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF (2) og Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2003/35/EF (3), til hinder for en retlig ordning, hvorefter retten til at udføre et projekt, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet, erhverves ved vedtagelse af lovgivning i dette øjemed, hvis gyldighed ikke kan efterprøves ved en domstol eller ved et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, der såvel for så vidt angår formaliteten som realiteten gør det muligt at anfægte den afgørelse, hvorved der erhverves ret til at udføre projektet? b) Skal artikel 9 i Århuskonventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som indgået på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 (4), fortolkes således, at medlemsstaterne pålægges at indføre en adgang til indbringelse for en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, med henblik på at borgerne kan anfægte lovligheden af ethvert aspekt vedrørende sagens formalitet eller realitet, der henhører såvel under den processuelle som den materielle ordning for godkendelse af projekter, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet, i relation til afgørelser, handlinger eller undladelser, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 6? c) Skal artikel 10a i direktiv 85/337/EØF, som ændret ved direktiv 2003/35/EF, sammenholdt med Århuskonventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som indgået på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005, fortolkes således, at medlemsstaterne pålægges at indføre en adgang til indbringelse for en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, med henblik på at borgerne kan anfægte lovligheden af afgørelser, handlinger eller undladelser for så vidt angår ethvert aspekt vedrørende sagens formalitet eller realitet, der henhører såvel under den processuelle som den materielle ordning for godkendelse af projekter, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet?
1)

Kan et selskab, der som appellanten fremstiller tørrede druer og emballerer dem, og som er etableret i en særlig landsregion, hvortil det efter loven er forbudt at indføre forskellige varianter af tørrede druer fra andre landsområder med henblik på fremstilling og emballering, hvilket hindrer selskabet i at eksportere tørrede druer, som det ville have fremstillet af de ovenfor nævnte varianter af tørrede druer, for domstolene gøre gældende, at den pågældende lov er i strid med artikel 29 EF?