Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 16. september 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik. - Traktatbrud - Pligt til forudgående underretning i henhold til direktiv 83/189/EØF. - Sag C-279/94.



Samling af Afgørelser 1997 side I-04743



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Traktatbrudssoegsmaal - administrativ procedure - aabningsskrivelse - afgraensning af sagens genstand - begrundet udtalelse - detaljeret redegoerelse for klagepunkterne

(EF-traktaten, art. 169)

2 Traktatbrudssoegsmaal - sagens genstand - fastlaeggelse under den administrative procedure - efterfoelgende indskraenkende aendring - tilladt

(EF-traktaten, art. 169)

3 Tilnaermelse af lovgivningerne - informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter - medlemsstaternes forpligtelse til at give Kommissionen meddelelse om ethvert udkast til teknisk forskrift - formaal og raekkevidde - national ordning med talrige bestemmelser, der ikke er tekniske forskrifter - pligt til at give meddelelse om den fulde ordlyd

(Raadets direktiv 83/189, art. 8, stk. 1, foerste afsnit)

Sammendrag

4 Under den administrative fase af traktatbrudsproceduren har aabningsskrivelsen til formaal at afgraense tvistens genstand og give den medlemsstat, der opfordres til at fremsaette sine bemaerkninger, de fornoedne oplysninger til, at den kan forberede sit forsvar.

Selv om den i traktatens artikel 169 naevnte begrundede udtalelse skal indeholde en sammenhaengende og detaljeret redegoerelse for grundene til, at den paagaeldende stat efter Kommissionens opfattelse har tilsidesat en af de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af traktaten, kan de samme strenge krav ikke stilles med hensyn til aabningsskrivelsen, som noedvendigvis kun kan vaere en kortfattet foerste sammenfatning af klagepunkterne.

5 Det er ganske vist korrekt, at genstanden for en sag anlagt i medfoer af traktatens artikel 169 afgraenses af den administrative procedure, der er foreskrevet i denne bestemmelse, og at de klagepunkter, der fremfoeres til stoette for Kommissionens begrundede udtalelse og sagsanlaegget, foelgelig skal vaere de samme; dette krav kan imidlertid ikke indebaere, at der skal vaere fuldstaendigt sammenfald mellem, hvad der blev angivet som sagsgenstand i den begrundede udtalelse, og de i staevningen nedlagte paastande, naar sagsgenstanden ikke er blevet udvidet eller aendret, men blot er blevet begraenset.

6 Formaalet med artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, sidste punktum, i direktiv 83/189 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter er at give Kommissionen mulighed for at faa et saa fuldstaendigt informationsgrundlag som muligt om ethvert udkast til teknisk forskrift, for saa vidt angaar indholdet og raekkevidden heraf samt den generelle sammenhaeng herfor, saa den kan udoeve de befoejelser, den er blevet tillagt efter direktivet, paa den mest effektive vis. Heraf foelger, at kun en fuldstaendig meddelelse af ordlyden af en national ordning kan saette Kommissionen i stand til at vurdere den praecise raekkevidde af de tekniske forskrifter, som maatte vaere indeholdt i den paagaeldende ordning, hvoraf mange bestemmelser ikke er tekniske forskrifter.

Imidlertid forhindrer den blotte omstaendighed, at samtlige bestemmelser bringes til Kommissionens kendskab, ikke medlemsstaten i at saette de bestemmelser, der ikke udgoer tekniske forskrifter, i kraft med det samme, dvs. uden at afvente udfaldet af den i direktivet foreskrevne undersoegelsesprocedure.

Parter

I sag C-279/94,

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber foerst ved Antonio Aresu, dernaest ved Paolo Stancanelli, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoeger,

mod

Den Italienske Republik ved afdelingschef, professor Umberto Leanza, Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, bistaaet af statens advokat, Pier Giorgio Ferri, og med valgt adresse i Luxembourg paa Italiens Ambassade, 5, rue Marie-Adélaïde,

sagsoegt,

angaaende en paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, stk. 1, foerste afsnit - subsidiaert artikel 9, stk. 1 - i Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 109, s. 8), som aendret ved Raadets direktiv 88/182/EOEF af 22. marts 1988 (EFT L 81, s. 75), ved at vedtage lov nr. 257 af 27. marts 1992 om forskrifter for ophoer med anvendelsen af asbest uden at have tilstillet Kommissionen udkastet til loven,

har

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, G. F. Mancini, og dommerne J. L. Murray, G. Hirsch, H. Ragnemalm (refererende dommer) og R. Schintgen,

generaladvokat: N. Fennelly

justitssekretaer: fuldmaegtig L. Hewlett,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at der i retsmoedet den 20. februar 1997 er afgivet mundtlige indlaeg af Den Italienske Republik ved Pier Giorgio Ferri og af Kommissionen ved Paolo Stancanelli,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 20. marts 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. oktober 1994 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, stk. 1, foerste afsnit - subsidiaert artikel 9, stk. 1 - i Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 109, s. 8), som aendret ved Raadets direktiv 88/182/EOEF af 22. marts 1988 (EFT L 81, s. 75, herefter »direktivet«), ved at vedtage lov nr. 257 af 27. marts 1992 om forskrifter for ophoer med anvendelsen af asbest (Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana, supplemento ordinario nr. 87 af 13.4.1992, s. 5, herefter »lov nr. 257/92«) uden at have tilstillet Kommissionen udkastet til loven.

2 Lov nr. 257/92 indeholder bl.a. foelgende bestemmelser:

»Artikel 1 - Anvendelsesomraade

1. Loven omfatter indenlandsk udvinding, indfoersel, forarbejdning, anvendelse, markedsfoering, behandling og bortskaffelse samt udfoersel af asbest og asbestholdige produkter. Der fastsaettes forskrifter for ophoer med produktion, forhandling, udvinding, indfoersel, udfoersel og anvendelse af asbest og asbestholdige produkter, for gennemfoerelsen af foranstaltninger til dekontaminering og sanering af omraader, der er beroert af asbestbetinget forurening, for forskning vedroerende erstatningsstoffer og produktionsomstilling samt for kontrol af asbestbetinget forurening.

2. Efter udloebet af en frist paa 365 dage fra lovens ikrafttraedelse, og med forbehold for forskellige frister for ophoer med produktion og markedsfoering af de produkter, der er naevnt paa listen i bilaget til denne lov, er udvinding, indfoersel, udfoersel, markedsfoering og produktion af asbest, af produkter af asbest og af asbestholdige produkter, herunder de produkter, der er naevnt under litra c) og g), paa listen i bilaget til denne lov, forbudt.

...

Artikel 3 - Graensevaerdier

1. Paa arbejdspladser, hvor der anvendes, forarbejdes eller bortskaffes asbest, paa steder, hvor der gennemfoeres saneringsarbejder, i produktionslokaler, hvor der anvendes asbest samt i lokaler paa virksomheder, der har tilladelse til at behandle eller bortskaffe asbest eller til at sanere beroerte omraader, maa koncentrationen af asbestfibre, der kan indaandes, ikke overstige graensevaerdierne i henhold til artikel 31 i lovdekret nr. 277 af 15. august 1991, som aendret ved naervaerende lov.

2. Graensevaerdierne, procedurerne og analysemetoderne til brug for maaling af miljoeets forurening med asbest, herunder flydende og luftbaarne udledninger, skal foelge definitionerne i Raadets direktiv 87/217/EOEF af 19. marts 1987. Den frist for tilpasning af lovdekretet til gennemfoerelse af ovennaevnte direktiv, der er omhandlet i artikel 1 og 67 i lov nr. 428 af 29. december 1990, forlaenges indtil den 30. juni 1992.

3. Eventuelle tilpasninger eller aendringer af de i stk. 1 og 2 naevnte graensevaerdier fastsaettes, ogsaa paa forslag fra den i artikel 4 omhandlede kommission, ved dekret fra sundhedsministeren efter forhandling med miljoeministeren og ministeren for industri, handel og haandvaerk.

4. Artikel 31, stk. 1, litra a), i lovdekret nr. 277 af 15. august 1991 erstattes med foelgende ordlyd:

'a) 0,6 fiber pr. kubikcentimeter chrysotil'.

5. Artikel 31, stk. 2, i lovdekret nr. 277 af 15. august 1991 ophaeves. ...

Artikel 8 - Klassificering, emballering og etikettering

1. For saa vidt angaar klassificering, emballering og etikettering af asbest og asbestholdige produkter finder lov nr. 256 af 29. maj 1974, som senere aendret og suppleret, og praesidentdekret nr. 215 af 24. maj 1988 anvendelse.«

3 Udtrykket teknisk forskrift, jf. direktivets artikel 8, defineres i samme direktivs artikel 1, nr. 5, som foelger:

»... tekniske specifikationer, herunder de administrative bestemmelser, der gaelder herfor, som retligt eller faktisk skal overholdes, for at et produkt kan markedsfoeres eller anvendes i én medlemsstat eller i en vaesentlig del af denne stat, bortset fra de specifikationer, som de lokale myndigheder fastsaetter«.

4 Direktivets artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, lyder:

»1. Medlemsstaterne sender straks Kommissionen ethvert udkast til teknisk forskrift, medmindre der blot er tale om en gengivelse af en international eller europaeisk standard i dens helhed, i hvilket tilfaelde det vil vaere tilstraekkeligt at oplyse herom; de giver tillige kort Kommissionen underretning om grundene til, at det er noedvendigt at indfoere en saadan teknisk forskrift, medmindre disse grunde allerede fremgaar af udkastet. Medlemsstaterne giver i givet fald samtidig underretning om teksten til de tilgrundliggende vaesentligste og direkte beroerte love og administrative bestemmelser, hvis kendskab hertil er noedvendig med henblik paa at vurdere raekkevidden af udkastet til teknisk forskrift.«

5 Lov nr. 257/92 udgjorde efter Kommissionens opfattelse en teknisk forskrift, som skulle have vaeret meddelt den i udkast i henhold til direktivets artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, og den opfordrede derfor ved skrivelse af 18. november 1992 den italienske regering til at fremsaette sine bemaerkninger.

6 Uden at svare formelt paa denne skrivelse meddelte den italienske regering ved telex af 23. marts 1993 Kommissionen, at den tilbagekaldte den anmeldelse af lov nr. 257/92, den havde foretaget for saa vidt angik omraadet for statsstoette. Der er dog enighed mellem parterne om, at lov nr. 257/92 aldrig er blevet meddelt Kommissionen for saa vidt angaar anvendelsen af direktivet.

7 Kommissionen fremsendte den 3. november 1993 en begrundet udtalelse til Den Italienske Republik med opfordring til denne om at efterkomme den begrundede udtalelse inden for en frist paa to maaneder efter meddelelsen deraf.

8 Den Italienske Republik besvarede ikke den begrundede udtalelse og foretog intet yderligere i anledning deraf.

9 Paa dette grundlag har Kommissionen anlagt naervaerende sag.

Formaliteten

10 Ved saerskilt processkrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 19. januar 1995 har Den Italienske Republik i medfoer af procesreglementets artikel 91 fremsat krav om, at sagen afvises.

11 Domstolen traf den 11. juli 1995 afgoerelse om at henskyde afgoerelsen vedroerende formalitetsindsigelsen til behandling i forbindelse med sagens realitet.

12 Den Italienske Republik har fremfoert tre anbringender til stoette for kravet om afvisning.

Det foerste anbringende

13 Den Italienske Republik har gjort gaeldende, at aabningsskrivelsen er ugyldig, eftersom Kommissionen ikke deri praecist har angivet, hvilke bestemmelser i lov nr. 257/92 der udgoer tekniske forskrifter i direktivets forstand. Betegnelsen »teknisk forskrift« kan ikke vedroere loven, men bestemmelserne deri. Den italienske regering haevder, at den i mangel af en fastlaeggelse af sagens genstand ikke har haft behoerig mulighed for at tage til genmaele, da den ikke har kunnet udskille de tekniske forskrifter i loven og dermed heller ikke de overtraedelser af traktaten, som laegges den til last.

14 Det skal paapeges, at Kommissionen i henhold til traktatens artikel 169 kun kan indbringe en traktatbrudssag for Domstolen efter at have givet den paagaeldende stat lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger. Ifoelge Domstolens faste praksis har aabningsskrivelsen i traktatbrudsprocedurens administrative fase saaledes til formaal at afgraense tvistens genstand og give den medlemsstat, der opfordres til at fremsaette sine bemaerkninger, de fornoedne oplysninger til, at den kan forberede sit forsvar (jf. bl.a. dom af 17.9.1996, sag C-289/94, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 4405, praemis 15).

15 Selv om den i traktatens artikel 169 naevnte begrundede udtalelse skal indeholde en sammenhaengende og detaljeret redegoerelse for grundene til, at den paagaeldende stat efter Kommissionens opfattelse har tilsidesat en af de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af traktaten, kan de samme strenge krav ikke stilles med hensyn til aabningsskrivelsen, som noedvendigvis kun kan vaere en kortfattet foerste sammenfatning af klagepunkterne. Der er saaledes intet til hinder for, at Kommissionen i den begrundede udtalelse uddyber de klagepunkter, den allerede mere bredt har gjort gaeldende i aabningsskrivelsen (jf. navnlig den ovenfor naevnte dom i sagen Kommissionen mod Italien, praemis 16).

16 I den foreliggende sag indeholdt aabningsskrivelsen en tilstraekkelig afgraensning af det traktatbrud, Den Italienske Republik blev foreholdt, nemlig vedtagelsen af lov nr. 257/92, der ikke var blevet meddelt Kommissionen i udkast paa forhaand som foreskrevet i direktivet, selv om loven ifoelge Kommissionen indeholdt tekniske forskrifter. AAbningsskrivelsen har altsaa givet den italienske regering oplysning om arten af de klagepunkter, der blev rejst over for den, saaledes at den fik mulighed for at tage til genmaele. Desuden var der forud herfor den 26. februar 1992 blevet fremsendt et telex, hvori der allerede var blevet redegjort for Kommissionens holdning.

17 Det foelger heraf, at det foerste anbringende til stoette for kravet om afvisning skal forkastes.

Det andet anbringende

18 Den Italienske Republik har gjort gaeldende, at ogsaa den begrundede udtalelse er ugyldig. I den begrundede udtalelse har Kommissionen udpeget tre tekniske forskrifter, der burde have vaeret anmeldt. En saadan forsinket udpegning af disse tre tekniske forskrifter uden passende begrundelse indebaerer en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion og kraenker den paagaeldende stats ret til med de fornoedne detaljer at faa kendskab til de klagepunkter, der foreholdes den, og til at traeffe foranstaltninger, som kan afhjaelpe forholdene.

19 Vedroerende det anfoerte bemaerkes, at den begrundede udtalelse skal indeholde en sammenhaengende og detaljeret redegoerelse for Kommissionens grunde til at antage, at den paagaeldende stat har tilsidesat en af sine forpligtelser efter traktaten (jf. dom af 11.7.1991, sag C-247/89, Kommissionen mod Portugal, Sml. I, s. 3659, praemis 22).

20 Det fremgaar af selve ordlyden af den begrundede udtalelse, at den opfylder dette krav. Kommissionen har saaledes deri naermere praeciseret de klagepunkter, der var indeholdt i aabningsskrivelsen, idet den har udskilt de bestemmelser i lov nr. 257/92, som efter dens opfattelse var tekniske forskrifter. Heraf foelger, at der blev givet en tilstraekkelig detaljeret redegoerelse for sagens genstand.

21 Det andet anbringende til stoette for kravet om afvisning skal derfor ogsaa forkastes.

Det tredje anbringende

22 Den Italienske Republik har gjort gaeldende, at staevningen boer afvises, da staevningen og den begrundede udtalelse indholdsmaessigt divergerer. Efter dens opfattelse er sagsgenstanden ikke identisk i den begrundede udtalelse og staevningen. Kommissionen har i den begrundede udtalelse anfoert, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 8 og 9, mens den i staevningen har gjort gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af direktivets artikel 8 vedroerende pligten til at give meddelelse eller, subsidiaert, af artikel 9 vedroerende den stand still-forpligtelse, som paahviler medlemsstaterne, naar et forslag er blevet anmeldt. Ved at goere gaeldende, at Den Italienske Republik kun havde tilsidesat artikel 8 og ikke artikel 9, havde Kommissionen foelgelig aendret sagens genstand.

23 Heroverfor har Kommissionen med rette anfoert, at den har omformuleret sin paastand i lyset af retspraksis fra Domstolen. Den anser en henvisning til artikel 9 for ikke at vaere relevant, naar det er klart, at det i mangel af anmeldelse alene er artikel 8, som er blevet tilsidesat. Imidlertid har Kommissionen oensket at tage sine forholdsregler over for den eventuelle udformning af den italienske regerings argumentation, som denne kunne have anvendt under angivelse af, at den forud for den administrative procedure havde fremsendt lovforslaget i medfoer af EF-traktatens artikel 93 om statsstoette. I det oejemed var klagepunktet vedroerende artikel 9 - der allerede optraadte i den begrundede udtalelse - ikke blevet tilfoejet af Kommissionen, men derimod blevet tillagt subsidiaer betydning.

24 Det fremgaar ganske vist af Domstolens faste praksis, at genstanden for en sag anlagt i medfoer af traktatens artikel 169 afgraenses af den administrative procedure, der er foreskrevet i denne bestemmelse, og at de klagepunkter, der fremfoeres til stoette for Kommissionens begrundede udtalelse og sagsanlaegget, foelgelig skal vaere de samme (jf. dom af 10.9.1996, sag C-11/95, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 4115, praemis 33).

25 Dette krav kan imidlertid ikke indebaere, at der under alle omstaendigheder skal vaere fuldstaendigt sammenfald mellem, hvad der blev angivet som sagsgenstand i den begrundede udtalelse og de i staevningen nedlagte paastande, naar sagsgenstanden ikke er blevet udvidet eller aendret, men blot er blevet begraenset.

26 Heraf foelger, at ogsaa det tredje anbringende til stoette for kravet om afvisning skal forkastes, hvorefter sagen antages til realitetsbehandling.

Realiteten

27 Efter Kommissionens opfattelse indeholder lov nr. 257/92 tekniske forskrifter, der falder ind under direktivets anvendelsesomraade. Det i artikel 1, stk. 2, i lov nr. 257/92 indeholdte forbud mod import, eksport, markedsfoering og produktion af asbest, af produkter af asbest og af asbestholdige produkter, der er naevnt i bilaget til loven, udgoer i sig selv en teknisk forskrift i henhold til direktivets artikel 1. Desuden indeholder lovens artikel 3 tekniske forskrifter, da den fastlaegger graensevaerdierne for det tilladte indhold af asbest samt procedurerne og analysemetoderne til brug for maaling af disse vaerdier. Endelig er det i artikel 8 i lov nr. 257/92 foreskrevet, at bestemmelserne i lov nr. 256 af 29. maj 1974 (herefter »lov nr. 256/74«) og praesidentdekret nr. 215 af 24. maj 1988 (herefter »dekret nr. 215/88«) finder anvendelse paa asbest og asbestholdige produkter for saa vidt angaar klassificering, emballering og etikettering. Foelgelig udgoer den sidstnaevnte bestemmelse ogsaa en teknisk forskrift, da der derved indfoeres regler, som finder anvendelse paa produkterne, saaledes som dette forstaas efter direktivets artikel 1, nr. 1 og 5. Kommissionen har heraf udledt, at der skal gives meddelelse om hele sammenhaengen af almengyldige forskrifter som lov nr. 257/92, naar de indeholder tekniske forskrifter. Hvis dette ikke var tilfaeldet, ville det blive vanskeligere eller ligefrem umuligt for Kommissionen at vurdere raekkevidden af en teknisk forskrift, og navnlig at bedoemme, om den kan medfoere hindringer for samhandelen.

28 Uden overhovedet at have taget stilling til Kommissionens argumentation om, at artikel 1, 3 og 8 i lov nr. 257/92 udgoer tekniske forskrifter, har Den Italienske Republik gjort gaeldende, at dette under alle omstaendigheder ikke er tilstraekkeligt til at goere det obligatorisk at anmelde hele ordlyden af lov nr. 257/92 som én samlet teknisk forskrift. Selv hvis disse bestemmelser blev anset for tekniske forskrifter, ville det ikke medfoere nogen forpligtelse til at anmelde den samlede lov. Det fremgaar saaledes af direktivets artikel 9, at naar en teknisk forskrift én gang er blevet anmeldt, skal den interne vedtagelsesprocedure udsaettes, indtil den i direktivet omhandlede procedure er afsluttet. Saafremt den samlede ordlyd af lov nr. 257/92 skulle have vaeret anmeldt, skulle det italienske parlament have afholdt sig fra at godkende og saette bestemmelser i kraft, som intet har at goere med tekniske forskrifter.

29 Det boer indledningsvis undersoeges, om artikel 1, 3 og 8 i lov nr. 257/92 - som haevdet af Kommissionen - udgoer tekniske forskrifter i direktivets forstand.

30 For saa vidt angaar artikel 1, stk. 2, i lov nr. 257/92 bemaerkes det, at bestemmelsen forbyder udvinding, import, eksport, markedsfoering og produktion af asbest, af produkter af asbest og af asbestholdige produkter, efter udloebet af en frist paa et aar regnet fra lovens ikrafttraedelse. I kraft af forbuddet mod markedsfoering og anvendelse af asbest udgoer en bestemmelse af denne art en teknisk forskrift, som den italienske regering skulle have givet meddelelse om i samklang med direktivets artikel 8, stk. 1, foerste afsnit.

31 Artikel 3, stk. 1, i lov nr. 257/92 indfoerer bl.a. graensevaerdier for koncentrationen af asbestfibre, der kan indaandes, bl.a. paa arbejdspladser, hvor der anvendes, forarbejdes eller bortskaffes asbest. Med artikel 3, stk. 2, indfoeres graensevaerdier, procedurer og analysemetoder til brug for maaling af miljoeets forurening med asbest. Med artikel 3, stk. 3, bemyndiges sundhedsministeren til at ajourfoere eller aendre stk. 1 og 2. Med stk. 4 og 5 aendres eller ophaeves tidligere graensevaerdier.

32 I artikel 8 i lov nr. 257/92 er det bestemt, at lov nr. 256/74, som senere aendret og suppleret, og dekret nr. 215/88 finder anvendelse paa klassificering, emballering og etikettering af asbest og asbestholdige produkter.

33 Det bemaerkes herved, at Kommissionen, naar den anlaegger traktatbrudssag ved Domstolen, skal godtgoere, at der som haevdet foreligger et traktatbrud, og selv foere bevis herfor (dom af 16.12.1992, sag C-210/91, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 6735, praemis 22).

34 I henhold til direktivets artikel 1, nr. 5, skal der ved udtrykket teknisk forskrift forstaas »... tekniske specifikationer, herunder de administrative bestemmelser, der gaelder herfor, som retligt eller faktisk skal overholdes, for at et produkt kan markedsfoeres eller anvendes i én medlemsstat ...«. Efter direktivets artikel 1, nr. 1, er »tekniske specifikationer« specifikationer, der indeholdes i et dokument, der fastlaegger karakteristika for et produkt, som f.eks. kvalitet, brugsegenskaber og sikkerhed. I artikel 3, stk. 1, i lov nr. 257/92 fastlaegges graensevaerdier for koncentrationen af asbestfibre, der kan indaandes, paa arbejdspladser. Da et kraevet karakteristikon for et produkt ikke praeciseres, henhoerer denne bestemmelse ikke umiddelbart under definitionen af tekniske forskrifter, og den kan ikke anses for en teknisk forskrift, som skal anmeldes til Kommissionen i henhold til direktivets artikel 8, stk. 1, foerste afsnit. Overholdelsen af de i artikel 3 i lov nr. 257/92 omhandlede graensevaerdier for koncentrationen af asbestfibre, der kan indaandes, kan vel have indvirkning paa det beroerte produkts karakteristika, saaledes som disse er omhandlet i direktivets artikel 1, nr. 1, men Kommissionen ses ikke at have godtgjort, hvorledes dette kunne vaere tilfaeldet.

35 Kommissionen har gjort gaeldende, at artikel 8 i lov nr. 257/92 udvider anvendelsesomraadet for visse bestemmelser til at omfatte asbest, hvilket disse ikke tidligere omfattede. Den Italienske Republik har derimod gjort gaeldende, at der blot er tale om henvisning til bestemmelser, der allerede finder anvendelse paa asbest.

36 Da Kommissionen imidlertid har anfoert, at artikel 8 i lov nr. 257/92 udgoer en ny teknisk forskrift uden i det mindste at have paavist, paa hvilken maade denne bestemmelse skaber retsvirkninger, som er forskellige fra dem, der foelger af lov nr. 256/74 og dekret nr. 215/88 - som naevnes i artikel 8 - maa det konstateres, at den ikke har understoettet dette udsagn med blot antydningen af et bevis. Foelgelig boer Kommissionens argumentation paa dette punkt forkastes, og det boer ligeledes fastslaas, at det ikke er blevet godtgjort, at bestemmelsen udgoer en teknisk forskrift i direktivet artikel 1, nr. 5's forstand.

37 Det foelger af det ovenstaaende, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, ved at vedtage artikel 1 i lov nr. 257/92 uden at have tilstillet Kommissionen udkastet til loven.

38 Hvad angaar den italienske regerings forpligtelse til at anmelde den fulde ordlyd af lov nr. 257/92, herunder de bestemmelser, der ikke udgoer tekniske forskrifter, maa det paapeges, at det fremgaar af direktivets artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, at medlemsstaterne ligeledes skal give Kommissionen underretning om teksten til de tilgrundliggende vaesentligste og direkte beroerte love og administrative bestemmelser, hvis kendskab hertil er noedvendigt med henblik paa at vurdere raekkevidden af udkastet til teknisk forskrift.

39 Det bemaerkes herved, at det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at mange af bestemmelserne i lov nr. 257/92 hverken udgoer tekniske forskrifter i henhold til direktivets artikel 1, nr. 5, eller endog tilgrundliggende love og administrative bestemmelser, som vaesentligst og direkte beroerer den tekniske forskrift, der er indeholdt i den omtalte lov, saaledes som dette forstaas efter samme direktivs artikel 8, stk. 1, foerste afsnit.

40 Det skal dog praeciseres, at formaalet med direktivets artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, sidste punktum, er at give Kommissionen mulighed for at faa et saa fuldstaendigt informationsgrundlag som muligt om ethvert udkast til teknisk forskrift for saa vidt angaar indholdet og raekkevidden heraf samt den generelle sammenhaeng herfor, saa den kan udoeve de befoejelser, den er blevet tillagt efter direktivet, paa den mest effektive vis.

41 Det maa saaledes fastslaas, at kun en fuldstaendig meddelelse af lov nr. 257/92 kunne saette Kommissionen i stand til at vurdere den praecise raekkevidde af de tekniske forskrifter, som maatte vaere indeholdt i den naevnte lov, der - som dens titel viser - vedroerer ophoer med anvendelsen af asbest.

42 Det skal imidlertid praeciseres, at den blotte omstaendighed, at samtlige bestemmelser i lov nr. 257/92 er blevet bragt til Kommissionens kendskab, ikke forhindrer Den Italienske Republik i at saette de bestemmelser, der ikke udgoer tekniske forskrifter, i kraft med det samme, dvs. uden at afvente udfaldet af den i direktivet foreskrevne undersoegelsesprocedure.

43 Det maa foelgelig fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, ved at vedtage lov nr. 257/92 uden at have tilstillet Kommissionen udkastet til loven.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

44 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da Den Italienske Republik har tabt sagen paa de fleste punkter, paalaegges det den at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, i Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, som aendret ved Raadets direktiv 88/182/EOEF af 22. marts 1988, ved at vedtage lov nr. 257 af 27. marts 1992 om forskrifter for ophoer med anvendelsen af asbest uden at have tilstillet Kommissionen udkastet til loven.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.