DOMSTOLENS DOM AF 7 MAJ 1985. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN FRANSKE REPUBLIK. - SKATTELEMPELSER TIL UDGIVERVIRKSOMHEDER. - SAG 18/84.



Samling af Afgørelser 1985 side 01339

spansk specialudgave side 00513

svensk specialudgave side 00167

finsk specialudgave side 00175



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . Frie varebevaegelser _ kvantitative restriktioner _ foranstaltninger med tilsvarende virkning _ foranstaltning der evt . kan kvalificeres som stoette i henhold til EOEF-traktatens artikel 92 _ mulighed der ikke udelukker anvendelsen af forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning

( EOEF-traktaten , art . 30 , 92 og 94 )

2 . Frie varebevaegelser _ kvantitative restriktioner _ foranstaltninger med tilsvarende virkning _ skattelempelser til udgivervirksomheder _ publikationer trykt i andre medlemsstater udelukket herfra _ retsstridigt

( EOEF-traktaten , art . 30 )

Sammendrag

1 . Bestemmelserne om stoette i EOEF-traktatens artikler 92 og 94 maa under ingen omstaendigheder anvendes paa en saadan maade , at de modvirker traktatens bestemmelser vedroerende de frie varebevaegelser eller bestemmelserne om ophaevelse af fiskal forskelsbehandling . Alle disse bestemmelser har nemlig samme formaal , som er at sikre de frie varebevaegelser mellem medlemsstaterne paa normale konkurrencevilkaar . Den omstaendighed , at en national foranstaltning evt . kan kvalificeres som »stoette« i henhold til artikel 92 , kan derfor ikke i sig selv bringe foranstaltningen uden for forbudet i artikel 30 .

2 . Den omstaendighed , at en medlemsstat udelukker udgivervirksomheder fra at oppebaere visse skattelempelser for saa vidt angaar de publikationer , de lader trykke i andre medlemsstater , er egnet til at haemme indfoerslen af trykte produkter fra de andre stater , og maa derfor betegnes som en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion , der er forbudt efter traktatens artikel 30 .

Dommens præmisser

1 Ved staevning , indleveret til Domstolens justitskontor den 19 . januar 1984 , har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om , at det statueres , at Den franske Republik har tilsidesat forpligtelser , som paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 ved at udelukke udgivervirksomheder fra visse skattelempelser for saa vidt angaar publikationer , de lader trykke i andre medlemsstater .

2 Det fremgaar af sagens akter , at virksomheder , som driver en avis eller et tidsskrift , der udkommer en eller to gange maanedligt og hovedsageligt indeholder politisk information , ifoelge artikel 39a i Code général des impôts français kan oppebaere visse skattelempelser . Skattelempelserne bestaar i , at virksomhederne ved forlods fradrag i deres skattepligtige indkomst kan henlaegge et beloeb , undtaget fra skattepligt , som skal anvendes til erhvervelse af de til avisen noedvendige driftsmidler eller ved fradrag af selve udgifterne hertil i den skattepligtige indkomst . Der har igennem de forloebne finansaar vaeret foretaget visse aendringer i de naevnte forlods fradrag eller udgiftsfradrag og i afgraensningen af de driftsmidler , der kan erhverves ved hjaelp heraf .

3 Ved artikel 80 i loi de finance fra 1980 , nr . 80-30 af 18 . januar 1980 ( JORF af 19 . januar 1980 , s . 147 ) om aendring af ordningen efter artikel 39a i Code général des impôts blev der saaledes indfoert den nyskabelse , at »udgivervirksomhederne oppebaerer ikke de i artikel 39a naevnte skattelempelser for saa vidt angaar de publikationer , de lader trykke i udlandet« ( jfr . artikel 80 , sidste afsnit ).

4 Da Kommissionen fandt denne bestemmelse i strid med EOEF-traktatens artikel 30 tilstillede den den 29 . marts 1982 den franske regering en aabningsskrivelse i medfoer af traktatens artikel 169 , hvori den opfordrede regeringen til at fremsaette sine bemaerkninger vedroerende naevnte bestemmelse . Kommissionen modtog imidlertid intet svar herpaa , hvorefter den fremsatte en begrundet udtalelse over for den franske regering af 5 . maj 1983 .

5 Det er Kommissionens opfattelse , at den omtvistede bestemmelse kan tilskynde de franske udgivervirksomheder til at indgaa aftaler med franske trykkerier i stedet for med trykkerier , der er etableret i andre medlemsstater , for i videst muligt omfang at kunne opnaa de naevnte skattelempelser . Af denne grund maa ordningen efter artikel 39a i Code général des impôts betegnes som en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion , der er forbudt efter EOEF-traktatens artikel 30 . Kommissionen henviser i den forbindelse til direktiv 70/50 af 22 . december 1979 ( EFT 1970 I , s . 10 ), ifoelge hvis artikel 2 , stk . 3 , litra k ), en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion omfatter alle saadanne nationale foranstaltninger , som »skaber hindringer for privatpersoners koeb alene af importerede varer eller opfordrer til udelukkende at koebe indenlandske varer eller paabyder et saadant koeb , eller giver det en fortrinsstilling« .

6 Kommissionen har i den forbindelse endvidere gjort gaeldende , at naevnte bestemmelse udgoer et led i en skattelempelsesordning , som kan udgoere en stoette i henhold til traktatens artikler 92-94 . Da der imidlertid er tale om foranstaltninger til gennemfoerelse af en stoette , som ikke er paakraevet af hensyn til stoettens formaal eller forvaltning , er de naevnte traktatbestemmelser ikke efter Kommissionens opfattelse til hinder for anvendelsen af traktatens artikel 30 , hvilket fremgaar af Domstolens dom af 22 . marts 1977 i sag 74/76 ( Ianelli & Volpi , Sml . s . 557 ).

7 Under sagen ved Domstolen har Den franske Republik fremfoert tre anbringender til sit forsvar .

8 For det foerste , at trykning ikke kan betragtes som en vare , men maa anses for en tjenesteydelse , hvorfor den fiskale bestemmelse , som anfaegtes af Kommissionen , falder uden for anvendelsesomraadet for traktatens artikel 30 og for direktiv 70/50 og henhoerer under traktatens bestemmelser vedroerende den fri udveksling af tjenesteydelser . Vedroerende direktiv 70/50 anfoeres det , at artikel 2 , stk . 3 , litra k ), vedroerer »privatpersoners koeb« og derfor ikke kan anvendes paa udgivervirksomheder , idet disse ikke kan sidestilles med privatpersoner .

9 For det andet bestrider den franske regering , at det kan have nogen indflydelse paa den eventuelle forbrugers valg , at en publikation er trykt i Frankrig og ikke i en anden medlemsstat , hvorfor den maa tilbagevise Kommissionens argumentation om , at den anfaegtede bestemmelse falder ind under de bestemmelser , der ifoelge artikel 2 , stk . 3 , litra k ), i direktiv 70/50 »opfordrer til udelukkende at koebe indenlandske varer« .

10 Endelig anfoerer den franske regering , for det tilfaelde , at den anfaegtede bestemmelse maatte antages at udgoere et led i en stoetteordning , at bestemmelsen ikke kan udskilles fra den stoetteordning som helhed til gunst for udgivervirksomhederne , der er indeholdt i de anfaegtede bestemmelser . En foranstaltning , som udgoer et integreret led i en saadan ordning , kan ikke betragtes som en underordnet foranstaltning ifoelge den dom , som Kommissionen har henvist til , og omfattes derfor ikke af artikel 30 .

11 Herom skal Domstolen bemaerke foelgende .

12 For det foerste , at trykkeriarbejde ikke kan betegnes som en »tjenesteydelse« , naar trykkeriets indsats foerer direkte til fremstillingen af en materiel genstand , der i oevrigt som saadan er indeholdt i en selvstaendig position i den faelles toldtrif , nemlig under pos . 49.02 : »Aviser og tidsskrifter« . Under alle omstaendigheder er »tjenesteydelser« i traktatens artikel 60 defineret som »ydelser , der normalt udfoeres mod betaling , i det omfang de ikke omfattes af bestemmelserne vedroerende den frie bevaegelighed for varer , kapital og personer« . Det foreliggende problem maa derfor udelukkende bedoemmes paa grundlag af traktatens artikel 30 .

13 Hvad angaar spoergsmaalet om , hvorvidt den omhandlede bestemmelse i den franske skattelovgivning eventuelt vil kunne betragtes som et integreret led i en stoetteordning , bemaerkes for det foerste , at ordningen ikke paa noget tidspunkt er blevet anmeldt til Kommissionen , saaledes som det fremgaar af de svar , der er afgivet paa et af Domstolen stillet spoergsmaal . For det andet bemaerkes , at artiklerne 92 og 94 under ingen omstaendigheder , som det fremgaar af Domstolens faste retspraksis , maa anvendes paa en saadan maade , at de modvirker traktatens bestemmelser vedroerende de frie varebevaegelser eller bestemmelserne om ophaevelse af fiskal forskelsbehandling . Som Domstolen har fastslaaet , har bestemmelserne om frie varebevaegelser , ophaevelse af fiskal forskelsbehandling og stoetteforanstaltninger nemlig samme formaal , som er at sikre de frie varebevaegelser mellem medlemsstaterne paa normale konkurrencevilkaar ( se herved , ud over den af Kommissionen naevnte dom af 22 . marts 1977 , dommene af 13 . marts 1979 i sag 91/78 , Hansen , Sml . s . 935 , af 26 . juni 1979 i sag 177/78 , Pigs and Bacon Commission , Sml . s . 1261 , og af 24 . oktober 1982 i sag 249/81 , Kommissionen mod Irland , Sml . s . 4005 ). Den omstaendighed , at en national foranstaltning eventuelt kan kvalificeres som »stoette« i henhold til artikel 92 , kan derfor ikke i sig selv bringe foranstaltningen uden for forbudet i artikel 30 . Det argument , som regeringen for Den franske Republik baserer paa Faellesskabets bestemmelser om stoette , og som i oevrigt alene er fremfoert som en hypotese i forbindelse med besvarelsen af Kommissionens bemaerkninger , maa derfor forkastes .

14 Hvad angaar anvendeligheden af bestemmelserne i direktiv 70/50 bemaerkes for det foerste , at begrebet »privatperson« i artikel 2 , stk . 3 , litra k ), omfatter alle markedsborgere , der driver oekonomisk virksomhed af privat karakter , og foelgelig ogsaa udgivervirksomheder .

15 Hvad angaar det argument , som den franske regering stoetter paa direktivet , og hvorefter oprindelsen af de trykte publikationer , som saelges af de franske udgivervirksomheder , ikke har nogen indflydelse paa forbrugerens valg , bemaerkes , at Kommissionen i sit sagsanlaeg ikke har rettet opmaerksomheden mod de endelige aftagere af de trykte produkter , men derimod mod udgivernes valgmuligheder med hensyn til fremstillingen af de trykte publikationer . Det kan saaledes ikke bestrides , at den i artikel 39a i Code général des impôts omhandlede undtagelse fra skattelempelsesadgangen tilskynder virksomhederne til at lade deres publikationer trykke i Frankrig fremfor i de oevrige medlemsstater . I den forbindelse maa det endvidere konstateres , at den fiskale bestemmelse , som er genstanden for sagen , i henhold til artikel 2 , stk . 3 , litra k ), i direktiv 70/50 , med rette kan betegnes som en hindring for samhandelen inden for Faellesskabet , idet den giver de publikationer , som er trykt paa nationalt omraade , en fortrinsstilling .

16 Det fremgaar saaledes , at den fiskale bestemmelse , som anfaegtes af Kommissionen , tilskynder udgivervirksomhederne til at lade deres publikationer fremstille i Frankrig fremfor i andre medlemsstater og derved er egnet til at haemme indfoerslen af trykte produkter , der hidroerer fra de oevrige medlemsstater , hvorfor den maa betegnes som en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion , der er forbudt efter traktatens artikel 30 .

17 Det statueres foelgelig , at Den franske Republik har tilsidesat forpligtelser , som paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 , ved at udelukke de franske udgivervirksomheder fra at oppebaere visse skattelempelser for saa vidt angaar de publikationer , de lader trykke i andre medlemsstater .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

18 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , idoemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger . Da Den franske Republik har tabt sagen , tilpligtes den at afholde sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Den franske Republik har tilsidesat forpligtelser , som paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 , ved at udelukke udgivervirksomheder fra at oppebaere visse skattelempelser for saa vidt angaar de publikationer , de lader trykke i andre medlemsstater .

2 ) Den franske Republik betaler sagens omkostninger .