Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 18. juni 1991. - CARMELA PETRUZZI OG ADDOLORATA LONGO MOD ASSOCIAZIONE ITALIANA PRODUTTORI OLIVICOLI OG ASSOCIAZIONE SALENTINA OLIVICOLTORI OG AZIENDA DI STATO PER GLI INTERVENTI SUL MERCATO AGRICOLO. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: PRETURA DI LECCE - ITALIEN. - FORTOLKNING AF ARTIKEL 3, STK. 2, I KOMMISSIONENS FORORDNING (EOEF) NR. 3472/85 AF 10. DECEMBER 1985 VEDROERENDE UNDERSOEGELSEN AF DE ORGANOLEPTISKE KARAKTERISTIKA FOR OLIVENOLIE. - FORENEDE SAGER C-161/90 OG C-162/90.



Samling af Afgørelser 1991 side I-04845



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. De praejudicielle spoergsmaal, som Pretura di Lecce har forelagt, vedroerer procedurerne vedroerende undersoegelser af olivenolie inden for rammerne af den faelles markedsordning for fedtstoffer, som olivenolie er omfattet af. Jeg vil gerne foerst fremkomme med et par bemaerkninger vedroerende den retlige baggrund for markedsordningen.

2. Prisordningen er baseret dels paa en ordning om stoette til produktionen og til forbruget, dels paa en opkoebsordning, hvorefter interventionsorganerne er forpligtet til at opkoebe den olie, der tilbydes til intervention i de fire sidste maaneder af hvert produktionsaar, dvs. fra juli til oktober. Opkoebene, som finansieres af EUGFL, Garantisektionen, gennemfoeres til interventionsprisen, som bl.a. er afhaengig af de forskellige betegnelser og af oliens kvalitet.

3. I henhold til bilaget til grundforordningen (1) klassificeres jomfruolien under fire forskellige betegnelser og to karakteristika. Der er tale om foelgende betegnelser:

- Ekstra olivenolie

- Fin olivenolie

- Saedvanlig handelsmaessig olivenolie

- Bomolie.

Oliens karakteristika fastsaettes paa grundlag af surhedsgraden, beregnet som oliesyre, og smagen. Smagen skal vaere uangribelig for den ekstra og den fine olivenolie og god for den saedvanlige handelsmaessige olivenolie.

4. Artikel 3, stk. 2, tredje og fjerde afsnit, i forordning (EOEF) nr. 3472/85 (2), som var gaeldende paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, bestemmer:

"For saa vidt angaar jomfruolie til spisebrug, sker undersoegelsen af de organoleptiske karakteristika efter en faellesskabsretlig procedure.

Indtil denne procedure bliver fastlagt, foretager medlemsstaterne ovennaevnte undersoegelser efter deres egne procedurer."

5. Lad mig understrege, at faellesskabsproceduren for undersoegelsen af de organoleptiske karakteristika endnu ikke er fastlagt. I oevrigt bestemmer samme forordnings artikel 5, stk. 3, og artikel 9, stk. 2, at interventionsorganerne kan overdrage interventionerne til andre organer, de saakaldte oplagringsorganer. Paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder var AIPO (Associazione Italiana Produttori Olivicoli) et saadant oplagringsorgan i Italien.

6. Kommissionen har anfoert, at inden faellesskabsbestemmelserne traadte i kraft, fandtes de italienske bestemmelser om klassificering af olivenolie og om analysemetoder i lov nr. 1407 af 13. november 1960 (3) og i et ministerielt dekret af 26. november 1963 (4). Loven kunne medfoere en anden klassificering end i henhold til forordning nr. 136/66, idet den ikke indeholdt de samme betegnelser som forordningen, og definerede olivenoliens kemiske og organoleptiske karakteristika paa grundlag af andre kriterier end dem, der var fastlagt i faellesskabsbestemmelserne. Mens der saaledes i henhold til faellesskabsbestemmelserne for fin jomfruolie kraeves en "uangribelig" smag, kraeves der i henhold til artikel 1 i lov nr. 1407/60 blot, at olien "ikke har en ubehagelig lugt, f.eks. at den lugter harsk, raaddent, muggent, jordslaaet o.lign.". Dekretet indeholder i oevrigt naermere regler om gennemfoerelsen af de kemiske analyser. For saa vidt angaar de organoleptiske undersoegelser, har Kommissionen i sine indlaeg anfoert, at der ikke er bestemmelser herom i italiensk lovgivning, men i retsmoedet oplyste Kommissionen, at der findes "noget" inden for omraadet, idet den henviste til bestemmelser i et dekret fra 1959.

7. Det italienske interventionsorgan, AIMA, anordner de naermere interventionsregler, og det fastsatte for produktionsaaret 1987/1988 betegnelser og karakteristika for olivenolie, idet det udtrykkeligt henviste til bestemmelserne i forordning nr. 136/66 (5).

8. Ifoelge Kommissionen paahviler det oplagringsorganerne paa eget ansvar at kontrollere, at den olie, der tilbydes til intervention, har de karakteristika, der er noedvendige for at opnaa de forskellige betegnelser, og de kan frit vaelge, hvilke laboratorier de vil lade foretage analyserne (medmindre olien er klassificeret som ekstra olivenolie; i saa fald skal analyserne obligatorisk foretages af Istituto sperimentale per l'Elaiotecnica, Pescara).

9. I loebet af produktionsaaret 1987/1988 gjorde AIMA Kommissionen opmaerksom paa, at man var saerdeles overrasket over, hvor meget olivenolie der var tilbudt til intervention i det loebende produktionsaar, og anfoerte, at man paataenkte at foretage kontrol- og undersoegelsesbesoeg i interventionscentrene og anmodede om, at tjenestemaend fra Kommissionen var til stede ved besoegene.

10. Kommissionen tilkendegav herefter, at den agtede at medvirke i den administrative undersoegelse, AIMA ville saette i gang.

11. Mistanken om, at der var uregelmaessigheder, var bl.a. opstaaet, fordi stoerstedelen af den olivenolie, der var tilbudt til intervention, var fin olivenolie, og markedspriserne var mellem 7 og 22% hoejere end interventionsprisen, som oven i koebet foerst skulle betales fire maaneder efter. Dette var ikke mindst ioejnefaldende, fordi Italien maatte importere olivenolie for at daekke efterspoergslen.

12. Paa grundlag af undersoegelser, som to statslige organer havde foretaget, nemlig Istituto sperimentale per l'Elaiotecnica, Pescara, og det spanske Landbrugsministeriums laboratorium, fastsloges det, at naesten al den olivenolie, der var blevet tilbudt til intervention, ikke henhoerte under den kategori, hvor den oprindeligt var klassificeret. Ved den organoleptiske undersoegelse anvender de naevnte to laboratorier den metode, der anbefales af Det Internationale Olivenolieraad. Man maa haefte sig ved, at analysen er foretaget af proever, som bl.a. stammer fra den olie, som AIPO opkoebte, og som var oplagret paa private lagre, som AIPO benytter. En raekke andre proever blev dernaest udtaget og underkastet to analyser, den ene af det private laboratorium, der tilhoerer dr. Rampino, som er formand for sammenslutningen af kemikere i provinserne Lecce og Brindisi, den anden af det spanske ministeriums laboratorium.

13. Mens olien efter den foerste undersoegelse blev klassificeret som "jomfruolie" eller som "almindelig jomfruolie", fandt det andet laboratorium, at der naesten udelukkende var tale om "bomolie". I sine indlaeg har Kommissionen anfoert, at dr. Rampino' s laboratorium har lagt forkerte kriterier til grund for analysen, nemlig formentlig de kriterier, der skulle anvendes efter den italienske lovgivning, der var gaeldende inden EF-ordningen blev indfoert.

14. I oevrigt afsloerede undersoegelsen grove uregelmaessigheder i forbindelse med de transaktioner, der var gennemfoert af oplagringsorganerne og af ejerne af lagrene.

15. Ved skrivelser af 20. februar og 8. maj 1989, underskrevet af Kommissionens generaldirektoer for landbrug, blev AIMA underrettet om resultaterne af de analyser, det spanske ministeriums laboratorium havde foretaget. I sidstnaevnte skrivelse anfoertes det, at udgifterne vedroerende de interventionsforanstaltninger, der var gennemfoert i Italien i 1988, ikke kunne anerkendes som paahvilende EUGFL. Den 2. november 1989 meddelte AIMA Kommissionen, at man var enig i, at EUGFL ikke kunne afholde udgifterne vedroerende olivenolie for produktionsaaret 1987/1988, "idet resultaterne af de analyser, EF' s laboratorier havde gennemfoert, maatte anses for havende bevisvaerdi".

16. Ved afgoerelse af 30. april 1990 om forskud fra EUGFL, Garantisektionen, for marts 1990 (6) meddelte Kommissionen, at de udgifter, Italien havde afholdt til opkoeb af olivenolie i perioden fra den 1. oktober 1988 til den 30. september 1989, ikke kunne finansieres af EUGFL. Udgifterne vedroerende perioden fra den 1. juli til den 30. september 1988 blev fratrukkket i forbindelse med beslutningen af 30. november 1990 om afslutning af EUGFL-regnskaberne for regnskabsaaret 1988 (7).

17. Ifoelge Kommissionen benyttede AIMA ikke AIPO som oplagringsorgan i produktionsaaret 1988/1989, og der var indledt en procedure med henblik paa, at AIPO blev slettet i den officielle liste over oplagringsorganer. AIMA anmodede oplagringsorganerne om at tilbagebetale de beloeb, der var udbetalt for interventionsopkoebene. Oplagringsorganerne kraevede herefter beloebene tilbagebetalt af de producenter, der havde leveret den paagaeldende olie.

18. Sagsoegerne i hovedsagen, C. Petruzzi og A. Longo, er netop producenter, som havde ladet en producentsammenslutning (ASO) afhente olie med henblik paa at overdrage den til intervention. Sammenslutningen leverede olien til AIPO paa de forhandlerlagre, som AIPO benytter. For den nationale retsinstans har Petruzzi og Longo nedlagt paastand om, at kravet om tilbagebetaling af beloeb, der var udbetalt i forbindelse med interventionen, kendes "ubegrundet og retsstridigt".

19. For Pretura di Lecce har sagsoegerne som det centrale argument gjort gaeldende, at da der ikke findes en faellesskabsprocedure for undersoegelse af de organoleptiske karakteristika for jomfruolie, er det kun de i national ret fastsatte procedurer, der finder anvendelse med hensyn til metoderne til analyse af olier, der tilbydes til intervention. De analyser, som Kommissionen har anvendt, er derfor uforenelige med artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 3472/85, idet der i den forbindelse er anvendt metoder, som ikke er fastsat i italiensk lovgivning.

20. Pretura di Lecce har herefter forelagt tre praejudicielle spoergsmaal, som jeg nu vil tage stilling til.

21. Med det foerste spoergsmaal har den forelaeggende retsinstans oensket oplyst, om artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 3472/85 skal fortolkes saaledes, at undersoegelsen af de organoleptiske karakteristika for jomfruolie til spisebrug, men ikke for bomolie, udelukkende skal foretages i henhold til nationale procedurer, indtil der er fastlagt en faelleskabsprocedure.

22. Lad mig foerst fastslaa, at det fremgaar af forordningens egen ordlyd, at indtil der er fastlagt en faellesskabsprocedure - og det er der ikke endnu - sker undersoegelsen efter nationale procedurer.

23. Men det er lige saa klart, at formaalet med de nationale procedurer, uanset de naermere regler herom, udelukkende maa vaere at kontrollere, at de klassifikationskriterier, der er fastsat i faellesskabsbestemmelserne, er anvendt korrekt. Henvisningen til de nationale procedurer kan med andre ord ikke bevirke, at de karakteristika, der kraeves efter faellesskabsretten, tilsidesaettes, og heller ikke foere til en klassifikation, der er i strid med faellesskabsretten.

24. Jeg maa i den forbindelse fremhaeve, at selv om der i national ret anvendes andre kriterier end i faellesskabsbestemmelserne, maa formaalet med de nationale undersoegelsesprocedurer udelukkende vaere at sikre, at de karakteristika og benaevnelser, der er fastsat i forordning nr. 136/66, er overholdt, og herimod stridende nationale bestemmelser kan ikke finde anvendelse.

25. Denne bemaerkning er en noedvendig foelge af, at bl.a. parterne i hovedsagen har henvist til de betegnelser og karakteristika, der findes i italiensk lovgivning. Kommissionen har i den forbindelse med rette anfoert, at selv om det fastslaas, at olien ikke lider af mangler som foelge af, at den har en harsk smag, at den har en soedlig smag, eller at den er modnet med en let frugtagtig smag, eller at oliens smag er "god" eller "tilfredsstillende", er dette ikke tilstraekkeligt til, at olien kan klassificeres som ekstra olivenolie, idet det efter faellesskabsbestemmelserne som bekendt er en betingelse for en saadan klassificering, at smagen er uangribelig.

26. Jeg vil allerede nu understrege, men vender naermere tilbage hertil ved min gennemgang af det andet spoergsmaal, at artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 3472/85 vedroerer undersoegelsen af olivenolien, naar den tilbydes til intervention.

27. Det andet spoergsmaal drejer sig i det vaesentlige om, hvorvidt resultaterne af de undersoegelser og analyser, der er foretaget i henhold til nationale procedurer paa det tidspunkt, hvor olien tilbydes til intervention, og mens den er oplagret paa interventionsorganet, kan anfaegtes ved hjaelp af resultaterne af undersoegelser, der er foretaget i henhold til andre procedurer og metoder end de nationale.

28. For mig at se rummer spoergsmaalet to aspekter:

- Kan man for det foerste efterfoelgende kontrollere den oprindelige klassificering af olien, som blev foretaget, da olien blev tilbudt til intervention?

- Saafremt det antages, at der kan foretages en saadan kontrol, kan den da for det andet gennemfoeres i henhold til procedurer, som afviger fra de nationale procedurer?

29. Efter min opfattelse kan det foerste spoergsmaal besvares uden videre. Det kan saaledes blot fastslaas, at hvis der ikke kunne foretages en kontrol af de oprindelige resultater, ville der vaere mulighed for alle former for misbrug. Den klassificering, der foretages, naar olien tilbydes til intervention, ville derved vaere endelig. Et saadant resultat ville i oevrigt under alle omstaendigheder vaere uforeneligt med de forpligtelser, der paahviler medlemsstaterne med hensyn til kontrol af EUGFL-transaktioner. Lad mig i den forbindelse blot henvise til, at

"i henhold til artikel 8, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 ... paahviler det foerst og fremmest medlemsstaterne at sikre sig, at de af EUGFL finansierede foranstaltninger virkelig er blevet gennemfoert, og at de er blevet gennemfoert forskriftsmaessigt" (8).

30. For at kunne overholde den forpligtelse maatte Den Italienske Republik derfor noedvendigvis kunne kontrollere resultatet af de organoleptiske undersoegelser, der havde foert til klassificeringen af olivenolien. Og som led i sin deltagelse i den paagaeldende kontrol havde Kommissionen klart ret til at udnytte den befoejelse, den er tillagt ved artikel 9 i forordning (EOEF) nr. 729/70 (9) med hensyn til kontrollen af, at interventionsforanstaltningerne er gennemfoert forskriftsmaessigt.

31. Der kan derfor ikke vaere tvivl om, at Italien og Kommissionen kunne foretage en kontrol af de analyser, der blev foretaget, da olien blev tilbudt til intervention.

32. Det andet aspekt drejer sig om, hvorvidt kontrolprocedurerne kan afvige fra de nationale procedurer og metoder.

33. Jeg vil ikke undlade foerst at naevne, at Kommissionen i sine skriftlige indlaeg havde anfoert, at der ikke fandtes bestemmelser om organoleptiske undersoegelser i italiensk lovgivning, men under den mundtlige forhandling oplyste, at der findes saadanne bestemmelser.

34. Men spoergsmaalet om, hvorvidt der eventuelt findes en national procedure, og om den er identisk med den procedure, der faktisk anvendes under kontrollen, er omstaendigheder, som det ikke tilkommer Domstolen at fastslaa.

35. Svaret til den forelaeggende retsinstans maa derfor ogsaa holdes i de generelle vendinger, som den selv har anvendt, og som stiltiende synes at forudsaette, at der er forskel mellem den nationale undersoegelsesprocedure og kontrolproceduren.

36. I den forbindelse skal jeg paapege, at det i forordning nr. 3472/85 er fastsat, at undersoegelsen af de organoleptiske karakteristika foretages efter nationale procedurer, saa laenge der ikke er fastsat en faellesskabsprocedure.

37. Men den naevnte forordningsbestemmelse regulerer udtrykkeligt kun spoergsmaalet om de undersoegelser, der foretages, naar olien tilbydes til intervention. Bestemmelsen indeholder derimod intet, der giver holdepunkter for at antage, at den ogsaa skulle regulere spoergsmaalet om den kontrol, medlemsstaten eller Kommissionen foretager for at sikre, at interventionsforanstaltningerne er gennemfoert forskriftsmaessigt.

38. Der kan derimod ikke vaere tvivl om, at sidstnaevnte kontrol forudsaetter en organoleptisk undersoegelse paa strengt paalidelige vilkaar af den olie, der tidligere er tilbudt til intervention. For at naa det maal kan det ikke antages at vaere forskriftsmaessigt, at den metode, der anvendes ved en saadan kontrol, blot er en gentagen anvendelse af de regler, der i foerste omgang blev fulgt.

39. Saafremt de kriterier for den organoleptiske undersoegelse, der er lagt til grund i de nationale bestemmelser, afviger fra dem, der er fastsat i faellesskabsbestemmelserne, ville foelgen i saa fald blive, at "ensartetheden med hensyn til undersoegelses- og analysemetoderne" - for at bruge den formulering, sagsoegerne i hovedsagen har anvendt - ville indebaere en gentagelse af analyser, som under alle omstaendigheder ikke er korrekt gennemfoert, mens kontrollen netop har til formaal at sikre, at interventionsforanstaltningerne er gennemfoert forskriftsmaessigt.

40. Hvis f.eks. en olie, som efter den nationale analysemetode betragtes som god, skal klassificeres som "fin" jomfruolie, et kriterium, som er i strid med klassifikationen efter faellesskabsbestemmelserne, eftersom kun olivenolie med en uangribelig smag som allerede naevnt kan henfoeres til den kategori, ville en simpel gentagelse af analyser, der er foretaget paa grundlag af et saadant ukorrekt kriterium ganske klart ikke aabne mulighed for at kontrollere, at interventionsforanstaltningerne er gennemfoert forskriftsmaessigt.

41. Til gennemfoerelse af den kontrol, den beroerte medlemsstat og Kommissionen foretager, har de fuldt ud ret til at anvende organoleptiske undersoegelser, der foretages paa strengt paalidelige og anerkendte vilkaar, ogsaa selv om der her maatte vaere forskelle i forhold til de nationale undersoegelsesprocedurer, der blev anvendt, da olien blev tilbudt til intervention.

42. Retsgrundlaget for den kontrol, som Den Italienske Republik og Kommissionen har foretaget, er saaledes holdbart nok.

43. Endelig skal jeg behandle det tredje og sidste praejudicielle spoergsmaal. Pretura di Lecce har her oensket en stillingtagen til "gyldigheden af den af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber trufne afgoerelse og enhver anden retsakt fra naevnte institution, hvorved det fastslaas, at udgifter, der er afholdt til opkoeb og oplagring af partier af olivenolie i henhold til AIMA' s skrivelser af 29. marts 1989, j.nr. 4387, og af 3. august 1989, j.nr. 1120 ... ikke kan tages i betragtning, idet Kommissionen om fornoedent tilpligtes at fremlaegge den naevnte afgoerelse eller enhver anden retsakt".

44. I forelaeggelseskendelsens grunde har den nationale retsinstans saaledes bemaerket, at "med henblik paa eventuelt at statuere, at ... tilbagebetalingskrav ... savner grundlag og er retsstridigt, er det ikke tilstraekkeligt at kende den noejagtige fortolkning af ovennaevnte bestemmelse i forordning nr. 3472/85; det vil desuden vaere noedvendigt at kende den afgoerelse, hvorved AIMA kraevede det paagaeldende beloeb tilbagebetalt, retsstridig; grundlaget herfor er den af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber trufne afgoerelse, hvorefter udgifterne til opkoeb og oplagring af den olie, hvis kvalitet omtvistes, ikke kan tages i betragtning".

45. Pretura di Lecce har saaledes bemaerket, at "naar der skal tages stilling til, om den af AIMA udstedte retsakt er retmaessig, [maa det ogsaa] undersoeges, om den faellesskabsretsakt, som er hjemmel for den nationale retsakt, er gyldig". Retten har herefter formuleret spoergsmaalet som angivet ovenfor.

46. En naermere gennemgang af de dokumenter, Kommissionen har fremlagt som bilag til sine indlaeg, og en vurdering af den deraf foelgende retstilstand foerer efter min opfattelse til et klart resultat: Der forelaa ingen afgoerelse fra Kommissionen, det vil sige ingen retsakt, der affoeder bindende retsvirkninger, paa det tidspunkt, da det praejudicielle spoergsmaal blev forelagt, og derfor heller ikke, da AIMA udfaerdigede skrivelserne med krav om tilbagebetaling af de omtvistede beloeb.

47. Der kan ikke vaere tvivl om, at ovennaevnte to skrivelser fra generaldirektoeren for landbrug, dateret henholdsvis den 20. februar og den 8. maj 1989, var sendt til Italien. I skrivelserne hed det, at Kommissionens tjenestegrene ikke kunne anerkende udgifterne til intervention som paahvilende EUGFL og foelgelig anmodede AIMA om at berigtige kontiene over nettotabene ved at udelukke alle udgifterne med virkning fra den dag, hvor olien blev opkoebt. Der kan herefter foerst rejses det spoergsmaal, om underskriveren af ovennaevnte skrivelser, hvori der udtrykkeligt henvises til det standpunkt, Kommissionens tjenestegrene indtog, havde den fornoedne kompetence til, at Kommissionen maa antages at vaere udsteder af retsakten. Men selv om det var tilfaeldet, ville skrivelserne under alle omstaendigheder kun vaere forberedende retsakter til beslutninger, som Kommissionen skulle traeffe efterfoelgende.

48. Kommissionen har saaledes draget konsekvenserne af uregelmaessighederne omkring de italienske interventionsforanstaltninger, dels i form af ovennaevnte afgoerelse af 30. april 1990, dels i form af beslutningen af 30. november 1990 om afslutning af EUGFL-regnskaberne for regnskabsaaret 1988. Lad mig i oevrigt naevne, at Den Italienske Republik har anlagt annullationssoegsmaal til proevelse af sidstnaevnte beslutning, en sag, som i oejeblikket verserer for Domstolen (10).

49. Naar AIMA herefter fremsatte tilbagebetalingskrav, var der ikke tale om gennemfoerelse af en retligt bindende kommissionsbeslutning. For det italienske interventionsorgan, som er ansvarlig for, at faellesskabsbestemmelserne anvendes korrekt, var der tale om at drage konsekvenserne af de fastslaaede uregelmaessigheder.

50. Efter min opfattelse er der derfor ikke tvivl om, at saafremt de kontrolforanstaltninger, hvorved de naevnte uregelmaessigheder blev afsloeret, maatte anses for stridende mod faellesskabsbestemmelserne, ville dette vaere tilstraekkeligt til, at AIMA' s krav var retsstridige.

51. Hvis ovennaevnte skrivelser af 1989 antages at vaere retsakter fra Kommissionen, er det derfor aabenbart, at de hoejst er retsakter, der forbereder efterfoelgende og bindende retsakter. Efter min opfattelse kan kun retsakter, der affoeder bindende retsvirkninger, proeves med hensyn til gyldigheden i forbindelse med en praejudiciel anmodning. Forholdet er saaledes det, at

"omraadet for proevelse med hensyn til gyldigheden kan ikke variere, alt efter om der er tale om et direkte annullationssoegsmaal eller en praejudiciel forelaeggelse vedroerende gyldigheden" (11),

og

"kun retsakter, der kan anfaegtes under et annullationssoegsmaal, boer kunne vaere genstand for en praejudiciel forelaeggelse vedroerende gyldigheden" (12).

52. Dette er for mig at se en noedvendig foelge af den systematiske opbygning af legalitetskontrollen i forbindelse med sager for EF-retsinstanserne. Efter min opfattelse kan det ikke heroverfor anfoeres, at det ville foere til en tilsidesaettelse af kompetencen for de nationale retsinstanser, der forelaegger praejudicielle spoergsmaal, saafremt man afviste at tage stilling til gyldigheden af forberedende retsakter. Det skal ikke afgoeres, om det spoergsmaal, der forelaegges, er relevant, men om den paagaeldende retsakt er blandt dem, hvis gyldighed Domstolen kan proeve i henhold til artikel 177. Og ud fra det synspunkt "maa begrebet retsakt i artikel 177 vaere det samme som i henhold til artikel 173" (13).

53. Jeg skal derfor foreslaa, at det fastslaas, at der paa det tidspunkt, da spoergsmaalet blev forelagt Domstolen, ikke fandtes nogen afgoerelse fra Kommissionen, hvis lovlighed kunne proeves med hensyn til, om de udgifter, der var afholdt til opkoeb og oplagring af de partier olivenolie, der omtvistes i hovedsagen, kunne finansieres af EUGFL. Det er derfor ufornoedent at besvare den forelaeggende rets tredje spoergsmaal.

54. Saafremt Domstolen maatte vaere af den opfattelse, at lovligheden af Kommissionens skrivelser skal proeves, vil jeg fremkomme med foelgende ganske korte bemaerkninger, idet det anbringende, sagsoegerne har fremfoert til stoette for, at de er retsstridige, efter min opfattelse ikke er begrundet.

55. Sagsoegerne har saaledes anfoert, at skrivelserne er retsstridige, idet de analyser, der er foretaget i forbindelse med kontrollen, er i strid med faellesskabsbestemmelserne. Jeg skal hertil blot bemaerke, at da det er godtgjort, at den kontrol af den foerste klassificering, der blev foretaget paa begaering af oplagringsorganet, ikke er i strid med faellesskabsretten, kan det under alle omstaendigheder ikke heraf foelge, at de paagaeldende "afgoerelser" om ikke at anerkende finansiering ikke har vaeret forskriftsmaessige.

56. En sidste bemaerkning. Jeg er enig med Kommissionen i, at den omstaendighed, at interventionsforanstaltningerne har vaeret behaeftet med uregelmaessigheder, ikke alene udelukker, at de paagaeldende udgifter finansieres af Faellesskabet, men ogsaa forpligter medlemsstaten til at drage de noedvendige konsekvenser over for de producenter, der har haft fordele heraf, hvilket er noedvendigt paa grund af ligebehandlingsprincippet. Der er ikke grund til at komme yderligere ind paa det problem her, da den forelaeggende ret ikke har forelagt et udtrykkeligt spoergsmaal herom.

57. Sammenfattende skal jeg derfor foreslaa, at de forelagte spoergsmaal besvares saaledes:

- Paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin skal artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3472/85 af 10. december 1985 fortolkes saaledes, at den organoleptiske undersoegelse af jomfruolie, der foretages, naar olien opkoebes, skal gennemfoeres i henhold til nationale procedurer, hvis eneste formaal er at fastslaa de karakteristika, der i de faellesskabsretlige bestemmelser er fastsat med henblik paa fastlaeggelsen af opkoebsprisen for de i bestemmelserne fastsatte betegnelser.

- Medlemsstaterne og Kommissionen kan kontrollere den opkoebte olivenolies organoleptiske karakteristika; kontrollen kan foretages paa grundlag af undersoegelser, der gennemfoeres efter strengt paalidelige metoder, der om fornoedent kan indebaere, at der anvendes andre metoder end dem, der er fastsat for den nationale procedure.

(*) Originalsprog: fransk.

(1) Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22.10.1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT 1965-1966, s. 193), senest aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1858/88 af 30.6.1988 (EFT L 166, s. 10).

(2) Kommissionens forordning af 10.12.1985 om forskrifter for interventionsorganernes opkoeb og oplagring af olivenolie (EFT L 333, s. 5).

(3) GURI ("Lovtidende") nr. 295 af 2.12.1960, s. 4411.

(4) GURI nr. 320 af 10.12.1963, s. 5850.

(5) Deliberazione ("beslutning") af 18.6.1988, GURI nr. 146, 23.6.1988, serie generale, s. 18.

(6) Fremlagt som bilag til Kommissionens indlaeg.

(7) 90/644/EOEF (EFT L 350, s. 82).

(8) Jf. dom af 21.2.1989 (sag 214/86, Graekenland mod Kommissionen, Sml. s. 367).

(9) Raadets forordning af 21.4.1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196).

(10) Sag C-55/91.

(11) Jf. Joliet: Le droit institutionnel des Communautés européennes, Le contentieux, 1981, Faculté de Liège, s. 196; se ogsaa Vandersanden, Barav: Contentieux communautaire, Bruylant, Bruxelles, 1977, s. 304; Isaac: Droit communautaire général, Mason, Paris, 3e édition, s. 271; herimod Waelbroeck, Louis, Vignes, Dewost: "Le droit de la Communauté économique européenne", vol. 10, La Cour de justice, bind 1, s. 190.

(12) Vandersanden, Barav, ibid.

(13) Vandersanden, Barav, ibid.