Forenede sager C-191/09 P og C-200/09 P

Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT) Og Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT)

»Appeller — antidumpingtold — forordning (EF) nr. 954/2006 — import af visse sømløse rør af jern eller stål med oprindelse i Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine — forordning (EF) nr. 384/96 — artikel 2, stk. 10, litra i), artikel 3, stk. 2, 3 og 5-7, artikel 18, stk. 3, og artikel 19, stk. 3 — fastsættelse af den normale værdi og skaden — begrebet »økonomisk enhed« — ret til forsvar — manglende begrundelse«

Sammendrag af dom

Fastsættelsen af den normale værdi og af eksportprisen er underlagt særskilte regler, og det følger deraf, at generelle og administrative salgsomkostninger ikke nødvendigvis skal behandles ens i alle tilfælde. Eventuelle forskelle mellem disse to tal kan imidlertid tages i betragtning i forbindelse med de justeringer, som der er hjemmel for i artikel 2, stk. 10, i forordning nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab. Det fremgår såvel af ordlyden som opbygningen af denne forordnings artikel 2, stk. 10, at en justering af eksportprisen eller den normale værdi kun kan foretages for at tage hensyn til forskelle i faktorer, der påvirker de to priser, såsom provisioner, dvs. forskelle mellem de provisioner, der er blevet betalt i de pågældende handler, og som derfor påvirker deres sammenlignelighed, for at sikre, at sammenligningen foretages i samme handelsled. Det er derfor i første omgang nødvendigt for spørgsmålet om en justering af eksportprisen inden for rammerne af anvendelsen af artikel 2, stk. 10, i forordning nr. 384/96 at undersøge det handelsled, hvor eksportprisen blev fastsat. Vedrørende bevisbyrden for eksistensen af en faktor, på grundlag af hvilken den omtvistede justering er påkrævet og foretaget, gælder, at hvis en part anmoder om, at der i henhold til denne forordnings artikel 2, stk. 10, foretages justeringer, for at der kan foretages en passende sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen ved fastsættelsen af dumpingmargenen, skal denne part godtgøre, at anmodningen er berettiget. Bevisbyrden for, at de specifikke justeringer nævnt i artikel 2, stk. 10, litra a)-k), i forordning nr. 384/96 skal foretages, påhviler dem – uanset hvem det er – der ønsker at påberåbe sig dem. Når en producent kræver, at der skal foretages en justering, i princippet en nedsættelse, af den normale værdi eller logisk en forhøjelse af eksportprisen, påhviler det således denne operatør at anføre og påvise, at betingelserne for gennemførelse af en sådan justering er opfyldt. Omvendt påhviler det Rådet og Kommissionen, når de mener, at eksportprisen skal justeres i nedadgående retning med den begrundelse, at et salgsselskab knyttet til producenten udøver funktioner, der kan sidestilles med dem, som udøves af en agent, der arbejder på provisionsbasis, i det mindste at fremlægge konvergerende indicier, der viser, at denne betingelse er opfyldt. (jf. præmis 51, 53, 57, 58, 60 og 61)

Der findes ikke noget i ordlyden af artikel 2, stk. 10, i forordning nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, og især det, der præciseres i litra i), der er til hinder for anvendelsen af begrebet »enkelt økonomisk enhed« på den endelige fastsættelse af eksportprisen med henblik på en retfærdig sammenligning i henhold til denne artikel. Hvis en producent således distribuerer sine varer til eksport til EU via et juridisk selvstændigt selskab, men som den kontrollerer økonomisk, findes der ingen tvingende juridisk eller økonomisk grund til hinder for, at eksistensen af en »enkelt økonomisk enhed« mellem disse to erhvervsdrivende anerkendes. Skønt dette begreb er blevet benyttet for at fastsætte den normale værdi, fremgår det dog ikke af denne betragtning, at dette begreb udelukkende finder anvendelse i forbindelse med de eksporterende producenters hjemmemarked. Hvis en producent distribuerer sine produkter destineret til EU via et juridisk selvstændigt selskab, men som er under dens økonomiske kontrol, taler kravet om en konstatering, der afspejler den økonomiske virkelighed i forholdet mellem producenten og salgsselskabet, snarere for anvendelsen af begrebet »enkelt økonomisk enhed« ved beregningen af eksportprisen. (jf. præmis 54 og 55)

Med hensyn til handelsmæssige beskyttelsesforanstaltninger har Unionens institutioner et vidt skøn som følge af kompleksiteten af de økonomiske, politiske og retlige situationer, de skal undersøge. For så vidt angår domstolsprøvelsen af institutionernes skøn skal den således begrænses til en kontrol af, at formforskrifterne er overholdt, at de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke det anfægtede valg er foretaget, er materielt rigtige, at der ikke er foretaget en åbenbart urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder, og at der ikke foreligger magtfordrejning. Retten overskrider ikke grænserne for sin kontrolbeføjelse, når den fastslår, at de beviser, som en institution har fremlagt for at begrunde en justering, ikke er tilstrækkeligt overbevisende og derfor ikke kan betragtes som indicier, der gør det muligt at fastslå, at der foreligger en faktor, som kan give anledning til en justering, og at denne har en indflydelse på prisernes sammenlignelighed. Retten har ikke pålagt institutionerne en særlig tung bevisbyrde, bortset fra den, der består i at godtgøre, at betingelserne for at foretage en sådan justering var opfyldt. Vurderingen vedrørende visse dokumenters utilstrækkelighed som bevisdokumenter, som Retten har foretaget, udgør i øvrigt ikke en ny vurdering af de faktiske omstændigheder, der erstatter institutionernes. Under disse omstændigheder kan domstolskontrollen ikke betragtes som havende gjort indgreb i institutionernes brede skønsmargen. (jf. præmis 62, 63, 67 og 68)

Retten til forsvar er af afgørende betydning i procedurer vedrørende antidumping. De berørte virksomheder skal i denne forbindelse særligt have mulighed for under den administrative procedure effektivt at fremsætte deres bemærkninger vedrørende rigtigheden og relevansen af de påberåbte faktiske omstændigheder samt vedrørende de beviser, hvorpå Kommissionen støtter sin påstand om, at der foreligger dumping og en deraf følgende skade. Det kan ikke pålægges et berørt selskab at godtgøre, at Kommissionens beslutning ville have været anderledes, men blot, at en sådan mulighed ikke helt kan udelukkes, da selskabet kunne have forberedt et bedre forsvar, hvis der ikke havde foreligget den formelle fejl. Tilstedeværelsen af en uregelmæssighed i forbindelse med retten til forsvar kan kun medføre, at forordning nr. 854/2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern eller stål med oprindelse i Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine annulleres, for så vidt som det er muligt, at den administrative procedure som følge af denne uregelmæssighed ville have kunnet føre til et andet resultat. (jf. præmis 76-79 og 83)

Det påhviler ikke Retten i medfør af begrundelsespligten i sin fremstilling udtømmende og et for et at behandle alle de argumenter, der er fremført af parterne i sagen. Begrundelsen kan således fremgå indirekte, forudsat at de berørte parter kan få kendskab til begrundelsen for, at de pågældende foranstaltninger er blevet truffet. (jf. præmis 105)

I forbindelse med en antidumpingundersøgelse fremgår det af artikel 18, stk. 3, i forordning nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, at der ikke kan ses bort fra de oplysninger, der fremlægges i en anden form, eller i et andet dokument, end ved en besvarelse af Kommissionens spørgeskema, når de betingelser, der er omhandlet i denne artikel, er opfyldt. Når en part har undladt at indsende en besvarelse af spørgeskemaet, men har givet oplysninger i et andet dokument, kan den pågældende part ikke kritiseres for manglende samarbejde, forudsat, for det første, at eventuelle mangler ikke har en sådan karakter, at det er urimeligt vanskelig at nå frem til nogenlunde pålidelige konklusioner, for det andet, at oplysningerne er fremlagt i passende tid, for det tredje, at de kan kontrolleres, og, for det fjerde, at den pågældende part har handlet efter bedste evne. En EU-producent bliver i øvrigt ikke betragtet som usamarbejdsvillig, hvis manglerne i de fremlagte oplysninger, som skyldes, at et selskab, der er knyttet til denne, har undladt at indsende en besvarelse af Kommissionens spørgeskema, ikke har haft nogen væsentlig indvirkning på undersøgelsen. Det følger heraf, at oplysningerne vedrørende en sådan producent ikke automatisk skal udelukkes fra at blive taget i betragtning ved beregningen af skaden for EU-erhvervsgrenen. (jf. præmis 150-152)

I henhold til artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, hvori reglen om den lavere told er fastsat, anvendes skadesmargenen kun til at bestemme størrelsen af antidumpingtolden, når dumpingmargenen er højere end skadesmargenen. (jf. præmis 153)

Det tilkommer ikke Domstolen i en appelsag at erstatte Rettens vurdering af de bevisdokumenter, der er fremlagt for Retten. For så vidt som Retten har valgt at støtte sig på visse beviser og forkaste andre, kan Domstolen ikke efterprøve dette valg, medmindre den konstaterer, at Retten har gengivet beviserne urigtigt ved konstateringer, der tilsidesætter deres rette indhold. (jf. præmis 160)