Forenede sager T-133/08, T-134/08, T-177/08 og T-242/09

Ralf Schräder

mod

EF-Sortsmyndigheden (OCVV)

»Plantesorter — afgørelse om tilpasning ex officio af den officielle beskrivelse af sorten LEMON SYMPHONY — begæring om ophævelse af EF-sortsbeskyttelsen af sorten LEMON SYMPHONY — begæring om ugyldigkendelse af EF-sortsbeskyttelsen af sorten LEMON SYMPHONY — ansøgning om EF-sortsbeskyttelse af sorten SUMOST 01 — indkaldelse til mundtlig forhandling for appelkammeret ved Sortsmyndigheden — indkaldelsesfrist på mindst en måned«

Sammendrag – Rettens dom (Anden Afdeling) af 18. september 2012

Retslig procedure – søgsmål for Retten – mulighed for frifindelse uden først at træffe afgørelse om det klagepunkt vedrørende afvisning, der er gjort gældende af sagsøgte

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 103)

I forbindelse med en klage indgivet til appelkammeret ved EF-Sortsmyndigheden (OCVV) over en afgørelse, der er truffet af Sortsmyndigheden, som på begæring fra en part har afslået at erklære en meddelt EF-sortsbeskyttelse ugyldig, tilkommer det ikke appelkammeret at foretage den materielle prøvelse i medfør af artikel 54 i forordning nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse eller den tekniske afprøvning i medfør af samme forordnings artikel 55 og heller ikke at udtale sig om lovligheden af en sådan afprøvning, der er foretaget af EF-Sortsmyndigheden i forbindelse med en ansøgning om meddelelse af en EF-sortsbeskyttelse. Det tilkommer alene appelkammeret på grundlag af en parts anmodning herom at udtale sig om lovligheden af en afgørelse, der er truffet af Sortsmyndigheden i henhold til forordningens artikel 20, stk. 1, litra a), om afslag på at erklære EF-sortsbeskyttelsen for ugyldig, fordi det ikke har »vist sig«, at betingelserne i forordningens artikel 7 eller 10 ikke var opfyldt på tidspunktet for meddelelsen af beskyttelsen. (jf. præmis 126-128)

Når behandlingen af en ugyldighedssag om en meddelt EF-sortsbeskyttelse er iværksat ikke ex officio, men af en interesseret part, hviler bevisbyrden for opfyldelsen af betingelserne for en ugyldigkendelse i medfør af artikel 76 og 81 i forordning nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse, sammenholdt med artikel 20, på denne part. Det følger ikke af de førnævnte bestemmelser i forordning nr. 2100/94, at proceduren ved EF-Sortsmyndigheden (OCVV) alene er af inkvisitorisk karakter. Især skal princippet om prøvelse ex officio, der fremgår af første punktum i artikel 76 vedrørende den tekniske afprøvning, ses i sammenhæng med den regel, der fremgår af samme artikels andet punktum, hvorefter Sortsmyndigheden ser bort fra kendsgerninger og bevismateriale, som ikke er forelagt inden for den af Sortsmyndigheden fastsatte tidsfrist. I det omfang disse bestemmelser finder anvendelse i en klagesag til prøvelse af en afgørelse truffet af Sortsmyndigheden i henhold til forordningens artikel 20, og som giver afslag på at erklære den EF-sortsbeskyttelse ugyldig, der er meddelt en plantesort, påhviler det således den part, der har påberåbt sig den nævnte ugyldighed, at anføre de faktiske omstændigheder og fremlægge de beviser, som ifølge den pågældende gør det muligt at godtgøre, at betingelserne for anvendelse af forordningens artikel 20 er opfyldt. Når Sortsmyndigheden ikke deler nævnte parts opfattelse, påhviler det i det mindste denne part at fremlægge konkrete og underbyggede oplysninger til støtte for sine påstande. I givet fald kan de faktiske omstændigheder og de beviser, som en part gør gældende, forpligte den anden part til at fremkomme med en forklaring eller en begrundelse, i mangel af hvilken appelkammeret kan antage, at reglerne for bevisbyrde er blevet opfyldt. Endvidere er appelkammeret forpligtet til omhyggeligt og upartisk at undersøge alle den foreliggende sags relevante omstændigheder, idet det sørger for at overholde de generelle retsprincipper og de procedureregler, der finder anvendelse på området for bevisbyrde og bevisprøvelse. (jf. præmis 129, 134 og 135)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 137)

I forbindelse med en ugyldighedssag vedrørende en afgørelse truffet af appelkammeret ved EF-Sortsmyndigheden, når sagsøgeren har til hensigt at opnå, at Retten foretager en ny vurdering af de faktiske omstændigheder og relevante beviser, skal der sondres imellem, om appelkammerets faktuelle konstateringer og vurderinger er eller ikke er et resultat af komplekse vurderinger på det botaniske eller genetiske område, som kræver en sagkyndig eller en særlig videnskabelig eller teknisk ekspertise. I bekræftende fald er den prøvelse, det påhviler Retten at foretage i forhold til sådanne faktuelle konstateringer og vurderinger, spørgsmålet om, hvorvidt de er åbenbart urigtige. Dette er f.eks. tilfældet ved vurderingen af en sorts selvstændighed i forhold til de kriterier, der fremgår af artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse. I benægtende fald, når det derimod drejer sig om faktuelle vurderinger, der ikke er af en særlig videnskabelig eller teknisk kompleksitet, foretager Retten en fuldstændig retlig prøvelse. (jf. præmis 141-144)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 149)

I henhold til artikel 75 i forordning nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse skal EF-Sortsmyndigheden (OCVV) begrunde sine afgørelser, og de må kun støttes på grunde og bevismateriale, som parterne i sagen har haft lejlighed til at udtale sig om mundtligt eller skriftligt. Overholdelsen af retten til forsvar, der er et almindeligt princip inden for EU-retten, og som nævnte forordnings artikel 75 tilsigter at sikre Sortsmyndighedens anvendelse af, indebærer generelt, at parterne i en sag har haft lejlighed til at udtale sig om de omstændigheder og dokumenter, der ligger til grund for en retsafgørelse, og til at udtale sig om de beviser og indlæg, der er indgivet til retsinstansen, samt om de anbringender, hvorpå denne agter at støtte sin afgørelse. Med henblik på at opfylde de krav, der er forbundet med retten til en retfærdig rettergang, er det væsentligt, at parterne kan diskutere såvel de faktiske som de retlige forhold, der er afgørende for udfaldet af proceduren. Denne ret skal med andre forstås således, at den sikrer, at parterne ikke præsenteres for en fuldstændig uventet retlig afgørelse. Dette indebærer dog ikke, at den pågældende retsinstans skal indrømme parterne ret til at blive hørt om hvert enkelt punkt i dens retlige bedømmelse, før den afsiger dom i sagen. (jf. præmis 179-181)

Den vigtigste funktion af referatet af forhandlingsmødet og i givet fald den bevisoptagelse, der ledsager det enten for Retten eller for et domstolslignende organ, er at gengive de væsentligste punkter i den mundtlige forhandling og bevisoptagelsen. Der er således ikke tale om en gengivelse af forhandlingsmødet eller en udtømmende rapport fra dette, hvori gengives detaljer fra de drøftelser, der fandt sted. Det er endvidere kutyme ved Unionens retsinstanser, at sagsparters relevante erklæringer, dvs. dem, der vil kunne få indflydelse på udfaldet af sagen, indskrives af justitssekretæren i referatet fra retsmødet, enten ex officio eller efter dommerens eller en parts anmodning herom. (jf. præmis 190 og 191)

I henhold til artikel 59, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 1239/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse, for så vidt angår sagens behandling ved EF-Sortsmyndigheden (OCVV), er det muligt for parterne under den mundtlige forhandling at aftale en kortere frist med Sortsmyndigheden end den indkaldelsesfrist på en måned, der ellers er fastsat i samme bestemmelse. Det er nødvendigt, at parternes aftale om en kortere frist er fast, idet der ellers i modsat fald ville kunne ske en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet. En sådan aftale må således ikke kun kunne formodes eller forudsætningsvis udledes af et sammenfald af visse uklare og tvetydige omstændigheder. Endvidere har den formelle betydning af en indkaldelse til hensigt at sikre en retmæssig og retfærdig procedure, og overholdelsen af en minimumsfrist bør give parterne mulighed for på passende vis at kunne forberede sig til den mundtlige forhandling. Idet fællesskabslovgiver i denne forbindelse har vurderet det nødvendige tidsrum med henblik herpå, tilkommer det ikke appelkammeret ved Sortsmyndigheden i hvert enkelt tilfælde at drage denne vurdering i tvivl. (jf. præmis 221, 222 og 235)

EF-Sortsmyndigheden (OCVV)’s tilsidesættelse af indkaldelsesfristen på minimum en måned som fastsat i artikel 59 i forordning nr. 1239/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse, for så vidt angår proceduren ved Sortsmyndigheden, udgør en væsentlig procedurefejl, der kan føre til annullation af en afgørelse truffet af Sortsmyndigheden, uden at det i øvrigt er nødvendigt at fastslå, at den nævnte tilsidesættelse har udgjort et indgreb over for sagsøgeren. En sådan væsentlig procedurefejl svarer nemlig til en tilsidesættelse af et væsentligt formkrav, hvis manglende overholdelse medfører retsaktens ugyldighed uanset tilsidesættelsens konsekvenser i den konkrete sag. (jf. præmis 237)