Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – bortskaffelse af affald – direktiv 2000/53 – udrangerede køretøjer – definitioner

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53, art. 2, nr. 13), og art. 8, stk. 3]

2. Miljø – bortskaffelse af affald – direktiv 2000/53 – udrangerede køretøjer – indsamling

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53, art. 5, stk. 3)

3. Miljø – bortskaffelse af affald – direktiv 2000/53 – udrangerede køretøjer – indsamling

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53, art. 5, stk. 4)

4. Miljø – bortskaffelse af affald – direktiv 2000/53 – udrangerede køretøjer – indsamling

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53, art. 5, stk. 2 og 4)

5. Miljø – bortskaffelse af affald – direktiv 2000/53 – udrangerede køretøjer – affaldsbehandling

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53, art. 6, stk. 3)

6. Miljø – bortskaffelse af affald – direktiv 2000/53 – udrangerede køretøjer – genbrug og nyttiggørelse af affald

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53, art. 7, stk. 1)

Sammendrag

1. Det fremgår klart af ordlyden af artikel 2, nr. 13), i direktiv 2000/53 om udrangerede køretøjer, at demonteringsinformationer omfatter alle informationer, der er nødvendige til behandling af et udrangeret køretøj, og at direktivets artikel 8, stk. 3, for så vidt angår fremgangsmåderne til formidling af disse oplysninger skal fortolkes i lyset af nævnte nr. 13).

(jf. præmis 25)

2. Artikel 5, stk. 3, i direktiv 2000/53 om udrangerede køretøjer beskriver nøjagtigt, hvilken procedure der skal følges, når et udrangeret køretøj skal afmeldes, med det formål at sikre indbyrdes sammenhæng mellem de nationale tiltag, således som det fremgår af anden betragtning til direktivet. Inden for rammerne af denne procedure er der tillagt nøgledokumentet benævnt skrotningsattest en klart defineret funktion.

Dette dokuments nævnte funktion kan ikke ændres. Selv hvis det antages, at et nationalt system medfører en bedre sporbarhed af udrangerede køretøjer, hvis skrotningsattesten er tillagt en anden rolle end den, der er fastsat i direktivets artikel 5, stk. 3, kan en sådan ændring bringe den indbyrdes sammenhæng mellem de nationale tiltag – og dermed det indre markeds funktion – i fare.

Det samme gør sig gældende med hensyn til udstedelsen af et andet dokument end skrotningsattesten omhandlet i nævnte artikel 5, stk. 3, som er bestemt til at udfylde skrotningsattestens rolle, da dette risikerer at skabe forvirring, der kan vanskeliggøre opfyldelsen af det af bestemmelsen forfulgte formål.

(jf. præmis 36-38)

3. Det fremgår klart af selve ordlyden af artikel 5, stk. 4, i direktiv 2000/53 om udrangerede køretøjer, at aflevering af et udrangeret køretøj til en behandlingsvirksomhed skal være uden omkostninger, da udgifterne hertil afholdes af producenterne.

Det følger uden videre heraf, at det nationale system for enhver autoophugger, der frivilligt modtager et udrangeret køretøj til skrotning, skal indføre en godtgørelsesordning for behandlingsudgifter, hvilket i det foreliggende tilfælde er den samme som den, der er fastsat for de behandlingsvirksomheder, der i det nationale system er forpligtede til at foretage en sådan modtagelse.

(jf. præmis 48 og 49)

4. Det følger ikke af hverken ordlyden af artikel 5, stk. 2, i direktiv 2000/53 om udrangerede køretøjer, hvorefter medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at alle udrangerede køretøjer afleveres til anerkendte behandlingsvirksomheder, eller af ordlyden af direktivets artikel 5, stk. 4, hvorefter medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at afleveringen af køretøjet til en godkendt behandlingsvirksomhed kan ske uden omkostninger for den sidste indehaver og/eller ejer af køretøjet, at en sådan aflevering af en virksomhed skal fortolkes således, at enhver virksomhed skal acceptere at modtage udrangerede køretøjer. Nævnte direktiv er således ikke til hinder for, at visse behandlingsvirksomheder gives valgfrihed med hensyn til modtagelsen, på betingelse af, at antallet af behandlingsvirksomheder, der er forpligtede til at modtage de udrangerede køretøjer, der indleveres, er tilstrækkeligt til i praksis at sikre afleveringen til en sådan virksomhed.

Ved på den ene side at fastsætte en forpligtelse for fragmenteringsanlægsoperatørerne og opsamlingsstederne til at modtage udrangerede køretøjer og på den anden side den alvorlige straf, der ifaldes ved opgivelsen af et sådant køretøj, har en medlemsstat indført et system til modtagelse af udrangerede køretøjer, der ikke er uforeneligt med artikel 5, stk. 4, i direktiv 2000/53.

(jf. præmis 51, 52 og 55-57)

5. På trods af manglen på en definition af begrebet stripning i artikel 6, stk. 3, i direktiv 2000/53 om udrangerede køretøjer vedrører såvel stripnings- som rensningsprocessen de komponenter i køretøjet, der indeholder farlige stoffer, og som skal demonteres før enhver anden behandling for at mindske eventuelle negative påvirkninger af miljøet. Bestemmelsen skal dermed fortolkes således, at stripning skal anses for at være den proces, der påbegynder de aktiviteter, der har til formål at fjerne miljøbelastende stoffer, hvilke aktiviteter den samtidig er en del af.

En medlemsstat har følgelig ikke tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 6, stk. 3, ved at fastsætte et princip om rensning forud for enhver anden behandling, uden imidlertid ved at indføre begrebet stripning at præcisere, at rensningen påbegyndes ved demontering af de komponenter, der ubesværet kan demonteres.

(jf. præmis 61 og 63)

6. For så vidt angår indholdet af forpligtelsen til genvinding i artikel 7 i direktiv 2000/53 om udrangerede køretøjer kan udtrykket »når dette er miljømæssigt forsvarligt« ikke anses for at svare til et udtryk anvendt i en national gennemførelsesbestemmelse, der sammenfatter betingelserne for denne miljømæssige forsvarlighed som værende af økonomisk art, da genvinding kun skal foretages på betingelse af dens tekniske gennemførlighed. Selv om begreberne miljømæssigt forsvarligt og økonomisk gennemførlighed har visse fælles aspekter, er det imidlertid åbenbart, at de ikke er indbyrdes tilsvarende.

(jf. præmis 69 og 72-74)