Til belysning af sagens genstand skal jeg redegøre for importordningen for tekstilvarer fra Hongkong til Fællesskabet og derefter gennemgå de relevante fællesskabsretlige bestemmelser.

Jeg må gå lidt tilbage i tiden. Som bekendt producerer udviklingslandene ved lavere arbejdslønninger. For at undgå, at eksporten af tekstilvarer udvides for hurtigt og herved foranlediger industrilandene til at træffe protektionistiske foranstaltninger, blev der den 20. december 1973 i Geneve i GATT's regi underskrevet en overenskomst vedrørende den internationale handel med tekstil (bedre kendt under betegnelsen »multifiberarrangementet«). Ifølge overenskomstens artikel 4 kan parterne indgå bilaterale aftaler til fremme af en rimelig og harmonisk udvikling af handelen med tekstilvarer mellem leverandørlandene og industrilandene. Med dette formål for øje blev der fastsat kvantitative begrænsninger for eksporten fra leverandørlandene.

Det forhold, at Fællesskabet tilsluttede sig »multifiberarrangementet« og indgik et stort antal bilaterale aftaler med udviklingslandene, herunder Hongkong, gjorde det påkrævet, at Fællesskabet fastsatte regler for indførsel af tekstilvarer fra tredjelande. Reglerne findes i Rådets forordning nr. 3589/82 af 23. december 1982 (EFT L 374, s. 106). De fastsatte lofter sikres overholdt ved en ordning med dobbelt kontrol. Ordningen består i, at de kompetente myndigheder i leverandørlandene udsteder en eksportlicens, og den enkelte medlemsstat udsteder kun en importbevilling, såfremt der foreligger en eksportlicens (artiklerne 10-12 og bilag VI).

I Hongkong fordeler det lokale handelskammer hvert år eksportkontingentet ved at tildele producenterne og forhandlerne af tekstilvarer kvoter på grundlag af de i det foregående år eksporterede mængder. Kvoterne kan overdrages og værdien heraf (i handelspraksis betegnet »kvotaomkostninger«) retter sig efter udbud og efterspørgsel. Ved årets slutning, når eksportkontingenterne næsten er opbrugt, kan kvotaomkostningerne være af betydelig størrelse, mens de i de foregående måneder er ubetydelige. Eksportører i Hongkong, som har opbrugt deres kvoter og er nødt til at erhverve frie kvoter for at ansøge om eksportlicens med henblik på at kunne udføre en ordre fra en virksomhed i Fællesskabet, fakturerer kvotaomkostningerne særskilt til virksomheden.

De fællesskabsretlige regler for varers toldværdi findes nu i ovennævnte forordning nr. 1224/80. I henhold til artikel 3, stk. 1, er toldværdien »transaktionsværdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til eksport til Fællesskabets toldområde ...«. Artikel 3, stk. 3, som ændret ved Rådets forordning nr. 3193/80 af 8. december 1980 (EFT L 333, s. 1) bestemmer, at transaktionsværdien »omfatter alle de betalinger, som er erlagt, eller som skal erlægges som betingelse for salget af de indførte varer, af køberen til sælgeren eller af køberen til en tredjepart for at opfylde en af sælgerens forpligtelser«.

I forordningen opregnes yderligere de omkostninger, som sælgeren skal betale ud over varens pris, og som skal tages i betragtning ved fastsættelse af toldværdien, nemlig ifølge artikel 8 provision og mæglerhonorar, licensafgifter og transport- og forsikringsomkostninger. Andre omkostninger skal derimod ikke indregnes i toldværdien, forudsat at de er separat angivet i forhold til varens pris; det gælder omkostninger vedrørende bygningsinstallations- eller monteringsarbejder, teknisk bistand og transport, som er udført efter importen, såvel som told og andre afgifter, som skal betales i Fællesskabet, i forbindelse med import eller salg af varerne (artikel 3, stk. 4, og artikel 15).