Lovligheden af en anfægtet retsakt skal bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt. Følgelig er de bestemmelser, der finder anvendelse på en retsakt, principielt de bestemmelser, der gælder på det tidspunkt, hvor denne retsakt blev vedtaget, medmindre denne regel ikke fraviges ved en særlig bestemmelse.

Desuden finder ændringslove til en lovbestemmelse, i mangel af modstående bestemmelse, anvendelse på fremtidige virkninger af situationer, som er opstået, mens den tidligere lov var gældende. Der gælder kun noget andet for situationer, der er opstået og endeligt realiseret, mens den tidligere lov, som skaber velerhvervede rettigheder, var gældende.

I denne forbindelse kan principperne om beskyttelse af den berettigede forventning og om retssikkerhed ikke udvides så langt, at det generelt forhindrer, at en ny regel finder anvendelse på endnu ikke indtrådte virkninger af situationer, der er opstået, mens den gamle regel var gældende. EU-lovgiver kan tværtimod frit og til enhver tid foretage de ændringer, som skønnes at være i tjenestens interesse, og dette gælder også, når de indførte bestemmelser er mindre gunstige for tjenestemændene eller de øvrige ansatte, imidlertid på betingelse af, at tjenestemændenes eller de øvrige ansattes velerhvervede rettigheder bevares, og at de personer, der specifikt berøres af de nye bestemmelser, behandles ens.

Når Kommissionen således mere end et år efter ikrafttrædelsen af vedtægten som ændret ved forordning nr. 1023/2013 (ny vedtægt) vedtager en afgørelse om ikke-forfremmelse vedrørende forfremmelsesåret 2013 er den med henblik på at træffe denne afgørelse forpligtet til at anvende de bestemmelser i den nye vedtægt, der er gældende på dette tidspunkt, dvs. artikel 45, stk. 1, bilag I, afsnit A, punkt 1, og artikel 30, stk. 1 og 2, i bilag XIII til den nye vedtægt, der begrænser fremgangen i karriere for de tjenestemænd, der tilhører ansættelsesgruppe AD, til lønklasse AD 12, når disse ikke ved en afgørelse truffet af ansættelsesmyndigheden er indplaceret i en af de stillingsbetegnelser, der tillader en fremgang ud over denne lønklasse, analogt.

Hvad angår forfremmelsesår og, analogt, omklassificeringsår, som ikke er afsluttet pr. 31. december 2013, indeholder den nye vedtægt desuden ingen undtagelsesbestemmelser hvad angår den øjeblikkelige anvendelighed af artikel 45, stk. 1, i nævnte vedtægt, sammenholdt med denne vedtægts bilag I, afsnit A, punkt 1. I denne henseende er den nye vedtægt forskellig fra vedtægten af 2004. Artikel 6, andet afsnit, i bilag XIII til vedtægten af 2004, som fortsat er gældende, bestemmer nemlig, at for afgørelser om forfremmelse med virkning inden ikrafttrædelsen af den nævnte vedtægt, den 1. maj 2004, finder de bestemmelser anvendelse, der er gældende på datoen, på hvilken forfremmelsen får virkning.

I denne sammenhæng er et afslag på at omklassificere en midlertidig ansat i lønklasse AD 12, der henhører under artikel 2, litra d), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte og har en tidsubegrænset kontrakt, på grundlag af reglerne i den nye vedtægt om forfremmelse og loft over karriererne som administrator kun en tilsidesættelse af principperne om forbud mod tilbagevirkende kraft og om retssikkerhed i det tilfælde, hvor institutionen ved anvendelsen af disse bestemmelser har anfægtet de rettigheder, som den pågældende har erhvervet inden den 1. januar 2014.

Hvad angår afgørelser vedrørende en forfremmelse gælder, at når tjenestemænd indtil datoen for ikrafttrædelsen af den nye vedtægt kun havde ret til en forfremmelse, og når denne var underlagt en afgørelse, som henhørte under ansættelsesmyndighedens bemyndigelse, og som sidstnævnte endnu ikke havde vedtaget, i det foreliggende tilfælde pr. 1. januar 2014, kan sådanne tjenestemænd imidlertid ikke gøre gældende, at de har en velerhvervet rettighed med hensyn til at bibeholde en ret til denne forfremmelse efter denne dato. Dette princip gælder ligeledes analogt på en afgørelse vedrørende omklassificering af en midlertidigt ansat, der henhører under artikel 2, litra d), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte og som har en tidsubegrænset kontrakt.

I lighed med enhver forfremmelse af en tjenestemand er en omklassificering af en sådan ansat nemlig underlagt en afgørelse fra ansættelsesmyndigheden, vedtaget efter en sammenligning af fortjenesterne for de midlertidigt ansatte med tidsubegrænsede kontrakter, som opfyldte betingelserne for en eventuel omklassificering.

(jf. præmis 39-42 og 44-48)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 7. februar 1979, France mod Kommissionen, 15/76 og 16/76, EU:C:1979:29, præmis 7, og af 22. december 2008, Centeno Mediavilla m.fl. mod Kommissionen, C-443/07 P, EU:C:2008:767, præmis 61-63

Retten i Første Instans: dom af 15. juli 2004, Valenzuela Marzo mod Kommissionen, T-384/02, EU:T:2004:239, præmis 98

Den Europæiske Unions Ret: dom af 10. november 2010, KHIM mod Simões Dos Santos, T-260/09 P, EU:T:2010:461, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis, og af 13. oktober 2015, Kommissionen mod Verile og Gjergji, T-104/14 P, EU:T:2015:776, præmis 152

Personaleretten: dom af 31. januar 2008, Di Bucci mod Kommissionen, F-98/05, EU:F:2008:11, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis; af 10. september 2009, Behmer mod Parlamentet, F-47/07, EU:F:2009:103, præmis 52 og den deri nævnte retspraksis, og af 16. juli 2015, EJ m.fl. mod Kommissionen, F-112/14, EU:F:2015:90, præmis 59