ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Artikel 101, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at en interbankaftale, der fastsætter en fælles størrelse på det interbankgebyr, der, når en transaktion med et kreditkort finder sted, skal betales til de banker, der udsteder sådanne kort, som udbydes af selskaber, der udbyder betalingskorttjenester, der er aktive på det pågældende nationale marked, ikke kan kvalificeres som en aftale, der har »til formål« at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen som omhandlet i denne bestemmelse, medmindre denne aftale, henset til dens ordlyd, formål og sammenhæng, kan anses for at være tilstrækkeligt skadelig for konkurrencen til at blive kvalificeret på denne måde, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. marts 2020 — Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo mod BP, AB, PB, »Тrast B« ООD, »Agro In 2001« EOOD, »ACounT Service 2009« EOOD, »Invest Management« OOD, »Estate« OOD, »Bromak« OOD, »Bromak Finance« EAD, »Viva Telekom Bulgaria« EOOD, »Balgarska Telekomunikationna Kompania« AD, »Hedge Investment Bulgaria« AD, »Kemira« OOD, »Dunarit« AD, »Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika« AD, »Еvrobild 2003« EOOD, »Тechnotel Invest« AD, »Ken Trade« EAD, »Konsult Av« EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL og Empreno Ventures Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sofiyski gradski sad — Bulgarien)

(Sag C-234/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - sager om konfiskation af ulovligt erhvervede aktiver uden strafferetlig domfældelse - direktiv 2014/42/EU - anvendelsesområde - rammeafgørelse 2005/212/RIA)

(2020/C 222/06)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Sofiyski gradski sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo

Sagsøgte: BP, AB, PB, »Тrast B« ООD, »Agro In 2001« EOOD, »ACounT Service 2009« EOOD, »Invest Management« OOD, »Estate« OOD, »Bromak« OOD, »Bromak Finance« EAD, »Viva Telekom Bulgaria« EOOD, »Balgarska Telekomunikationna Kompania« AD, »Hedge Investment Bulgaria« AD, »Kemira« OOD, »Dunarit« AD, »Technologichen Zentar-Institut Po Mikroelektronika« AD, »Еvrobild 2003« EOOD, »Тechnotel Invest« AD, »Ken Trade« EAD, »Konsult Av« EOOD, Louvrier Investments Company 33 SA, EFV International Financial Ventures Ltd, Interv Investment SARL, LIC Telecommunications SARL, V Telecom Investment SCA, V2 Investment SARL og Empreno Ventures Ltd

Procesdeltager: Corporate Commercial Bank, under likvidation

Konklusion

Rådets rammeafgørelse 2005/212/RIA af 24. februar 2005 om konfiskation af udbytte, redskaber og formuegoder fra strafbart forhold skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter konfiskation af ulovligt erhvervede formuegoder, der pålægges af en national domstol efter en retssag, hverken er underlagt konstateringen af, at der er begået en strafbar handling, eller a fortiori domfældelse af de formodede gerningsmænd til en sådan strafbar handling.

(1) EUT C 240 af 9.7.2018.
1)

Artikel 46, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national ordning, hvorefter domstole eller domstolslignende organer udelukkende har beføjelse til at annullere de afgørelser, der træffes af de kompetente myndigheder på området for international beskyttelse, men ikke har beføjelse til at omgøre dem. Såfremt sagen hjemvises til den kompetente administrative myndighed, skal der imidlertid inden for kort tid træffes en ny afgørelse, der er i overensstemmelse med undersøgelsen i dommen om annullation. Når en national domstol eller et domstolslignende organ — efter en fuldstændig og ex nunc-undersøgelse af alle de relevante faktiske og retlige omstændigheder, som en ansøger om international beskyttelse har gjort gældende — har konstateret, at den pågældende ansøger i henhold til de kriterier, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse, skal tildeles en sådan beskyttelse med den begrundelse, som den pågældende har påberåbt sig til støtte for sin ansøgning, men en administrativ myndighed derefter træffer en modsat afgørelse uden at godtgøre, at der foreligger nye forhold, der begrunder en ny undersøgelse af ansøgerens behov for international beskyttelse, skal denne domstol eller dette domstolslignende organ, når national ret ikke giver den eller det nogen måde, hvorpå det kan sikres, at denne domstol eller dette organs afgørelse efterleves, desuden ændre den afgørelse, som ikke efterlever domstolens eller det domstolslignende organs tidligere dom, og erstatte den med sin egen afgørelse vedrørende ansøgningen om international beskyttelse, idet domstolen eller organet om fornødent skal undlade at anvende den nationale lovgivning, som forbyder den eller det at handle på denne måde.
2)

Artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 skal fortolkes således, at et luftfartsselskab ikke med henblik på at blive fritaget for sin pligt til at betale kompensation kan påberåbe sig »usædvanlige omstændigheder« i denne bestemmelses forstand på grund af en fejl på en såkaldt »on condition«-komponent, dvs. en komponent, som kun udskiftes med en ny, når den gamle er defekt, idet selskabet altid har en udskiftningskomponent på lager, medmindre en sådan fejl udgør en begivenhed, der på grund af dens karakter eller oprindelse ikke er et led i det pågældende luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse, og som ligger uden for dets faktiske kontrol, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, idet det dog må antages, at denne fejl, for så vidt som den i princippet er uløseligt forbundet med flyets funktionsmåde, ikke skal anses for at være en sådan begivenhed.
1)

Artikel 5, nr. 3), i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, sammenholdt med denne rammeafgørelses artikel 1, stk. 3, og med artikel 1, litra a), artikel 3, stk. 3 og 4, og artikel 25 i Rådets rammeafgørelse 2008/909/RIA af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager om idømmelse af frihedsstraffe eller frihedsberøvende foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse i Den Europæiske Union, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at når den fuldbyrdende medlemsstat undergiver overgivelsen af en person, som er statsborger i eller bosiddende i den fuldbyrdende medlemsstat, og som er genstand for en europæisk arrestordre med henblik på strafforfølgning, en betingelse om, at denne person overføres til den fuldbyrdende medlemsstat, efter at være blevet hørt, for dér at afsone den frihedsstraf eller anden frihedsberøvende foranstaltning, som han eventuelt idømmes i den udstedende medlemsstat, skal den udstedende medlemsstat gennemføre denne overførelse, når afgørelsen om domfældelse er blevet endelig, medmindre konkrete grunde, der vedrører overholdelsen af den pågældende persons ret til forsvar eller retsplejehensyn, gør det nødvendigt, at denne er til stede i den udstedende medlemsstat, indtil der er truffet endelig afgørelse i de øvrige processuelle trin i forbindelse med straffesagen vedrørende den lovovertrædelse, der ligger til grund for den europæiske arrestordre.
1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 1. februar 2018, Larko mod Kommissionen (T-423/14, EU:T:2018:57), ophæves, for så vidt som Retten med denne dom forkastede det første søgsmålsanbringendes første led i det omfang, det vedrører en garanti stillet af den græske stat for Larko Geniki Metalleftiki kai Metallourgiki AE i 2008 vedrørende et lån på 30 mio. EUR, som ATE Bank ydede dette selskab.
1)

25. og 27. betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007 om ændring af Rådets direktiv 89/665/EØF og 92/13/EØF for så vidt angår forbedring af effektiviteten af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter, artikel 1, stk. 1 og 3, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved direktiv 2007/66, artikel 1, stk. 1 og 3, i Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, som ændret ved direktiv 2007/66, artikel 83, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF samt artikel 99, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/25/EU af 26. februar 2014 om fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester og om ophævelse af direktiv 2004/17/EF skal fortolkes således, at de hverken pålægger eller forbyder medlemsstaterne at vedtage en lovgivning, hvorefter en overvågningsmyndighed med henblik på at beskytte Den Europæiske Unions finansielle interesser kan iværksætte en klageprocedure af egen drift med henblik på at overvåge overtrædelser af lovgivningen i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter. Såfremt der er fastsat en sådan klageprocedure, som iværksættes af egen drift, er den imidlertid omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, for så vidt som de offentlige kontrakter, som er genstand for en sådan klage, er omfattet af det materielle anvendelsesområde for direktiverne om offentlige udbud, og nævnte klageprocedure skal derfor overholde denne ret, herunder dennes generelle principper, som omfatter det generelle princip om retssikkerhed.
2)

Det tredje klagepunkt i det sjette annullationsanbringende forkastes, for så vidt som dette klagepunkt vedrører en tilsidesættelse af de interesserede parters processuelle rettigheder i den foreliggende sag, fordi disse sidstnævnte ikke fik lejlighed til inden vedtagelsen af Kommissionens afgørelse (EU) 2015/1586 af 26. februar 2015 om foranstaltning SA.35388 (13/C) (ex 13/NN og ex 12/N) — Polen –Etablering af Gdynia-Kosakowo-lufthavnen — at udtale sig om relevansen af meddelelsen fra Kommissionen med overskriften »Retningslinjer for statsstøtte til lufthavne og luftfartsselskaber«.
3)

Artikel 16, stk. 6, andet afsnit, i forordning nr. 714/2009 skal fortolkes således, at når de nationale regulerende myndigheder anvender denne bestemmelse på en transmissionssystemoperatør (TSO), der udelukkende driver en grænseoverskridende samkøringslinje, tilkommer det disse myndigheder at tillade nævnte TSO at benytte en del af flaskehalsindtægterne til at opnå afkast eller til driften og vedligeholdelsen af samkøringslinjen med henblik på at undgå, at den pågældende TSO udsættes for forskelsbehandling i forhold til andre berørte TSO’er, og at sikre, at denne TSO er i stand til at udøve sine aktiviteter på almindelige økonomiske vilkår, herunder at opnå et passende overskud.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. marts 2020 — straffesag mod VW (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona — Spanien)

(Sag C-659/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - direktiv 2013/48/EU - artikel 3, stk. 2 - ret til adgang til advokatbistand - omstændigheder, hvorunder retten til adgang til advokatbistand skal sikres - manglende fremmøde - fravigelser i retten til adgang til advokatbistand - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - ret til en effektiv retsbeskyttelse)

(2020/C 215/15)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Instrucción no 4 de Badalona

Part i hovedsagen

VW

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/48/EU af 22. oktober 2013 om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og i sager angående europæiske arrestordrer og om ret til at få en tredjemand underrettet ved frihedsberøvelse og til at kommunikere med tredjemand og med konsulære myndigheder under frihedsberøvelsen, herunder navnlig artikel 3, stk. 2, heri, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som fortolket i national retspraksis, hvorefter retten til adgang til advokatbistand i perioden forud for retssagen kan forsinkes, såfremt den mistænkte eller tiltalte ikke giver fremmøde, og dette efter en indkaldelse til at give møde for en undersøgelsesdomstol, indtil fuldbyrdelsen af den nationale arrestordre, der er udstedt over for den pågældende.

(1) EUT C 35 af 28.1.2019.
2)

Artikel 3, stk. 3, litra k), i direktiv 2011/83 skal fortolkes således, at en aftale, der tilsigter at begunstige forbrugeren af en rabat ved den senere indgåelse af aftaler om personbefordring, ikke henhører under begrebet »aftale om personbefordring« og derfor henhører under anvendelsesområdet for direktivet, herunder bestemmelserne heri om fortrydelsesretten.
C 215/10

Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. marts 2020 — Miasto Łowicz mod Skarb Państwa — Wojewoda Łódzki (C-558/18) og Prokurator Generalny ved Prokuratura Krajowa, tidligere Prokuratura Okręgowa w Płocku mod VX, WW og XV (C-563/18) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Okręgowy w Łodzi, Sąd Okręgowy w Warszawie — Polen)

(Forenede sager C-558/18 og C-563/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU - retsstat - effektiv retsbeskyttelse på de områder, der er omfattet af EU-retten - princippet om dommeres uafhængighed - disciplinærordning for nationale dommere - Domstolens kompetence - artikel 267 TEUF - formaliteten - fortolkning nødvendig for, at den forelæggende ret kan afsige dom - begreb)

(2020/C 215/11)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Łodzi og Sąd Okręgowy w Warszawie

Parter i hovedsagen

(Sag C-558/18)

Sagsøger: Miasto Łowicz

Sagsøgt: Skarb Państwa — Wojewoda Łódzki

Procesdeltager: Prokurator Generalny ved Prokuratura Krajowa, tidligere Prokuratura Regionalna w Łodzi og Rzecznik Praw Obywatelskich

(Sag C-563/18)

Sagsøger: Prokurator Generalny ved Prokuratura Krajowa, tidligere Prokuratura Okręgowa w Płocku

Sagsøgte: VX, WW og XV

Konklusion

De anmodninger om præjudiciel afgørelse, der er indgivet af Sąd Okręgowy w Łodzi (regional domstol i Łódź, Polen) og af Sąd Okręgowy w Warszawie (regional domstol i Warszawa, Polen) ved afgørelser af 31. august 2018 og 4. september 2018, afvises.

(1) EUT C 44 af 4.2.2019.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 26. marts 2020 — ISS Facility Services NV mod Sonia Govaerts, Atalian NV, tidligere Euroclean NV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeidshof te Gent — Belgien)

(Sag C-344/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2001/23/EF - artikel 3, stk. 1 - overførsel af virksomheder - varetagelse af arbejdstagernes rettigheder - offentligt udbud vedrørende rengøringstjenester - tildeling af udbuddets delkontrakter til to nye tilbudsgivere - overtagelse af en arbejdstager, der var tilknyttet alle udbuddets delkontrakter)

(2020/C 215/08)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidshof te Gent

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ISS Facility Services NV

Sagsøgt: Sonia Govaerts, Atalian NV, tidligere Euroclean NV

Konklusion

I tilfælde, hvor der er sket en overførsel af en virksomhed, der involverer flere erhververe, skal artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter, fortolkes således, at rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt overføres til hver af disse erhververe på pro rata-basis i forhold til de af den pågældende arbejdstager udførte opgaver på den betingelse, at den opdeling af arbejdskontrakten, der følger heraf, er mulig og ikke medfører en forringelse af arbejdsvilkårene eller er til skade for varetagelsen af arbejdstagernes rettigheder, der er sikret ved dette direktiv, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve. I tilfælde af, at en sådan opdeling viser sig at være umulig at gennemføre eller er til skade for den nævnte arbejdstagers rettigheder, kan den eventuelle ophævelse af arbejdsforholdet, der følger heraf, i henhold til det nævnte direktivs artikel 4 anses for at være sket på initiativ af erhververen eller erhververne, selv om denne ophævelse er sket på initiativ af arbejdstageren.

(1) EUT C 294 af 20.8.2018.
1)

Artikel 3, stk. 4, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1484/95 af 28. juni 1995 om gennemførelsesbestemmelser til ordningen for tillægsimporttold og om fastsættelse af tillægsimporttold for fjerkrækød og æg samt ægalbumin og om ophævelse af forordning nr. 163/67/EØF, som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 248/2010 af 24. marts 2010, skal fortolkes således, at den omstændighed, at varer indført i Unionen er blevet solgt med tab, dvs. til en lavere pris end cif-importprisen, således som denne er anført i toldangivelsen, ikke i sig selv er tilstrækkelig til, at det kan fastslås, at rigtigheden af cif-importprisen ikke er påvist, såfremt importøren beviser, at samtlige de betingelser, der er knyttet til afviklingen af de nævnte varers afsætning, bekræfter rigtigheden af denne pris.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 26. marts 2020 — AR mod Cooper International Spirits LLC, St Dalfour SAS og Établissements Gabriel Boudier SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-622/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker - direktiv 2008/95/EF - artikel 5, stk. 1, litra b) - artikel 10, stk. 1, første afsnit - artikel 12, stk. 1 - fortabelse af et varemærke på grund af manglende reel brug - varemærkeindehaverens ret til at påberåbe sig en krænkelse af hans eneret som følge af tredjemands brug af et tegn, der er identisk med eller ligner indehaverens mærke, i perioden inden datoen for fortabelsens virkning)

(2020/C 215/14)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AR

Sagsøgte: Cooper International Spirits LLC, St Dalfour SAS og Établissements Gabriel Boudier SA

Konklusion

Artikel 5, stk. 1, litra b), artikel 10, stk. 1, første afsnit, og artikel 12, stk. 1, første afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, sammenholdt med sjette betragtning hertil, skal fortolkes således, at bestemmelserne giver medlemsstaterne mulighed for at lade en varemærkeindehaver, som har fortabt sine rettigheder efter udløbet af perioden på fem år regnet fra registreringen af varemærket, fordi der ikke er gjort reel brug af varemærket i den berørte medlemsstat for de varer eller tjenesteydelser, som det blev registreret for, bevare retten til at kræve erstatning for et tab, der skyldes tredjemands brug inden datoen for fortabelsens virkning af et lignende tegn for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art, som kan forveksles med den pågældendes varemærke.

(1) EUT C 436 af 3.12.2018.
2)

Artikel 5 i forordning nr. 883/2004, som ændret ved forordning nr. 988/2009, skal fortolkes således, at: — Det børnepasningsbidrag til et handicappet barn, der var fastsat i artikel L. 541-1 i den franske lov om social sikring, og ydelsen til integration af børn og unge med mentale handicap i henhold til § 35a i bog VIII i Sozialgesetzbuch kan ikke anses for at være ydelser, der har en tilsvarende karakter som omhandlet i litra a) i denne artikel 5. — Princippet om ligestilling af forhold, som er lovfæstet i nævnte artikel 5, litra b), finder anvendelse under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede. Det påhviler derfor de kompetente franske myndigheder at afgøre, om det er godtgjort, at der er indtrådt de begivenheder eller forhold, der er krævet i henhold til denne bestemmelse. Disse myndigheder skal i denne henseende tage hensyn til forhold, der er indtrådt i Tyskland, som om de var indtrådt på deres eget område.
2)

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at et kontraktvilkår, der fastsætter de samlede renteuafhængige kreditomkostninger under hensyn til det loft, der er fastsat i en national bestemmelse, uden at der nødvendigvis tages hensyn til de reelt ifaldne omkostninger, ikke er udelukket fra direktivets anvendelsesområde.
3)

Artikel 15-17 i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at et søgsmål med påstand om kompensation, som en passager har anlagt mod det transporterende luftfartsselskab, som denne passager ikke har indgået en aftale med, ikke er omfattet af anvendelsesområdet for disse artikler vedrørende de specielle kompetenceregler i sager om forbrugeraftaler.
1)

Punkt 1 i domskonklusionen i Den Europæiske Unions Rets dom af 12. juli, NKT Verwaltungs og NKT mod Kommissionen (T-447/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:443), ophæves, for så vidt som Retten herved frifandt Kommissionen i et søgsmål, der var blevet anlagt af NKT Verwaltungs GmbH og NKT A/S med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C (2014) 2139 final af 2. april 2014 om en procedure i henhold til artikel 101 [TFUE] og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.39610 — elektriske kabler), for så vidt som denne afgørelse holder disse selskaber ansvarlige for en overtrædelse af artikel 101 TEUF og artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, for så vidt som overtrædelsen vedrører for det første adfærd i forbindelse med salg i lande, der ikke tilhører Den Europæiske Union eller Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), for det andet en kollektiv afvisning af levering af udstyr og teknisk bistand til konkurrenter, der ikke deltager i det omhandlede kartel, og for det tredje, for så vidt angår perioden 3. juli 2002 til 21. november 2002, tildeling af projekter vedrørende jordkabler i EØS.
1)

Punkt 1 i domskonklusionen i dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 4. oktober 2018, Grækenland mod Kommissionen (T-272/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:651), ophæves, for så vidt som Retten frifandt Europa-Kommissionen i Den Hellenske Republiks søgsmål vedrørende de faste korrektioner på 25 % og 10 %, der blev anvendt på arealstøtten til græsarealer for ansøgningsårene 2012 og 2013, samt den punktuelle korrektion på 37 163 161,78 EUR for ansøgningsåret 2013, som blev pålagt i henhold til Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/417 af 17. marts 2016 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), som følge af svaghederne ved definitionen af og kontrollen med støtteberettigede permanente græsarealer.