ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kommissionen har bestridt kravet under henvisning til, at Fadex havde fuldt kendskab til det krav om planhed, som må forudsættes for en normal anvendelse af mobile fjernsynskameraer, at firmaets opmærksomhed udtrykkeligt var blevet henledt på dette punkt under de indledende samtaler, og at det i øvrigt havde henvist til arbejde, som det havde udført for Radio télévision belge i Bruxelles. I duplikken har Kommissionen nærmere henvist til en skrivelse af 3. marts 1980, som Fadex tilsendte den, og hvori det blev bekræftet, at Fadex ikke bestred at være blevet underrettet om de særlige krav i dette kontraktsforhold, og at firmaet erkendte, at det blot havde pålagt gulvbelægningen uden at undersøge underlagets tilstand, hvilket klart er en grov fagmæssig fejl.

Heroverfor har Fadex gjort gældende, at de eneste forpligtelser, som blev pålagt Fadex ved aftalen, var at levere og pålægge gulvbelægningen, at det påhviler Kommissionen at bevise, at de af den påberåbte mangler skyldes en fejl begået af Fadex under opfyldelsen af aftalen, at Fadex' tilbud af 4. december 1979 i virkeligheden specificerede, at Kommissionen påtog sig at afrette den eksisterende belægning, altså at klargøre det underlag, på hvilket den nye belægning skulle anbringes, og at Fadex ikke kan pålægges ansvaret for en mangelfuld forståelse eller udførelse, som må tilregnes Kommissionen.
160.

Når henses til de væsentlige mål for markedsordningen for mælk og mejeriprodukter — balance mellem udbud og efterspørgsel samt sikring af et rimeligt prisniveau — og i forhold til den udtrykkelige henvisning i betragtningerne til forordning nr. 1079/77, hvorefter der skal genoprettes et bedre forhold mellem produktion og behov på markedet og samtidig ske en mindskelse af de store økonomiske byrder og de betydelige overskud, som den nuværende situation medfører for Fællesskabet, forekommer den i artikel 4 i forordning nr. 1079/77 indeholdte bemyndigelse mig klart at være tilstrækkelig bestemt. Forordningen nævner som målsætning for de foranstaltningr, der skal gennemføres, en udvidelse af markederne, ligesom den fastslår, at der hermed både tænkes på markedet inden for Fællesskabet og tredjelandemarkedet; den opstiller som en anden målsætning undersøgelser vedrørende nye afsætningsmuligheder og forbedrede produkter. Yderligere begrænses denne bemyndigelse endvidere derved, at artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1079/77 opstiller en pligt for Kommissionen til før perioden for anvendelsen af medansvarsafgiften at forelægge Rådet programmet for de foranstaltninger, den har til hensigt at træffe i løbet af det følgende mejeriår. Rådet er således i den situation, at det kan udøve en art præventiv kontrol med, hvorledes Kommissionen agter at udnytte den bemyndigelse, Rådet har givet den. Om fornødent er Rådet således i stand til at gribe ind, dersom Kommissionen efter Rådets opfattelse truer med at overskride grænserne for den bemyndigelse, som Rådet har givet den.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 19. november 1986. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - HANDELEN INDEN FOR FAELLESSKABET MED KVAEG OG SVIN - GENNEMFOERELSE I NATIONAL RET AF EN RAEKKE DIREKTIVER. - SAG 364/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 00487



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Kommissionen har ved Domstolen anlagt sag mod Den italienske Republik med paastand om, at det statueres, at denne har undladt at opfylde sine forpligtelser ifoelge traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de noedvendige bestemmelser for at gennemfoere direktiverne 80/219/EOEF, 80/1098/EOEF og 80/1102/EOEF om aendring af direktiv 64/432/EOEF om veterinaerpolitimaessige problemer ved handel inden for Faellesskabet med kvaeg og svin .

2 . Den sagsoegte stat har ikke bestridt, at der foreligger et traktatbrud som paastaaet . Dens repraesentant har i retsmoedet erklaeret, at de lovregler, ved hvilke de naevnte direktiver skal gennemfoeres i Italien, stadig behandles i det italienske parlament .

3 . Der skal derefter som flere gange tidligere vedroerende det samme spoergsmaal henvises til, at

"medlemsstaternes regeringer deltager i det forberedende arbejde med udformningen af direktiverne og *... maa (( derfor )) vaere i stand til inden for den fastsatte frist at udfaerdige forslag til de lovgivningsbestemmelser, der er noedvendige til disses gennemfoerelse"

( Domstolens domme af 12 . oktober 1982 i sagerne 136, 148, 149 og 151/81 ).

4 . Kommissionens paastand skal derfor tages til foelge, idet Den italienske Republik har undladt at opfylde de forpligtelser, der foelger af EOEF-traktatens artikler 5 og 189 .

(*) Oversat fra fransk .
43.

Derudover kan der imidlertid heller ikke være betænkeligheder ved at anvende artikel 11 på det i artikel 10, stk. 2, nævnte beløb, for så vidt disse betænkeligheder støttes på, at det i henhold til artikel 10, stk. 2, vurderede beløb under visse omstændigheder kan være højere end det endeligt konstaterede beløb, og at der ikke er foreskrevet nogen rentekreditering for sådanne tilfælde, eller for så vidt de går ud på, at der i et tilfælde, hvor det foreløbigt vurderede beløb ligger under det endeligt fastslåede, ikke er foreskrevet rentebetaling af forskelsbeløbet. Ganske vist kan disse omstændigheder i det enkelte tilfælde føre til resultater, som ikke forekommer ganske rimelige. Konsekvensen kan dog klart ikke være, at man benægter, at der under de i artikel 10, stk. 2, beskrevne omstændigheder er pligt til betaling af renter, og her accepterer, at der ikke er noget pressionsmiddel. Man kan tværtimod sige, at der med tiden under forskellige omstændigheder sker en vis udligning ved gentagen anvendelse af bestemmelsen.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 15. januar 1987. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - EN STATS TRAKTATBRUD - DIREKTIVER OM SAMHANDELEN INDEN FOR FAELLESSKABET MED FERSK KOED OG KOEDPRODUKTER - MANGLENDE GENNEMFOERELSE. - SAG 386/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 01061



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

I 1980 udstedte Raadet tre direktiver vedroerende sundhedsproblemer og offentlig sundhedspolitik i samhandelen inden for Faellesskabet i forbindelse med visse former for koed og koedprodukter . De havde henholdsvis nr . 80/214, 80/1099 og 80/1100 ( EFT 1980, L 47, s . 3; L 325, s . 14; L 325, s . 16 ).

Det er maaske af en vis betydning at bemaerke, at i de to sidstnaevnte direktiver, nr . 80/1099 og 80/1100, fremhaevede Raadet, at en bestemt svinesygdom udgjorde en fare for Faellesskabets bestand af svin, og at der burde traeffes foranstaltninger til at sikre, at sygdommen ikke spredes ved samhandel med svinekoed .

Der blev foelgelig fastsat datoer for gennemfoerelsen af disse direktiver : 80/214 skulle have vaeret gennemfoert senest den 31 . december 1980 og de to andre senest den 1 . juli 1981 .

Efter at have spurgt de italienske myndigheder, hvad der var sket, ved skrivelse af 22 . december 1980, og efter ikke at have modtaget svar, fremsatte Kommissionen den 7 . juni 1985 en begrundet udtalelse gaaende ud paa, at Italien havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten . Foelgelig anlagde Kommissionen denne sag .

I svarskriftet og i dag for Domstolen har den italienske regering paapeget, at et lovforslag om gennemfoerelse af direktiv 80/1099 behandles af parlamentet og aabenbart snart skal forelaegges senatet . Der synes at vaere mere forsinkelse i forberedelsen af den noedvendige lovgivning til gennemfoerelse af direktiverne 80/214 og 80/1100 .

Det er klart et traktatbrud, at disse direktiver ikke er blevet gennemfoert inden for den i direktiverne fastsatte frist .

Efter min opfattelse boer der gives Kommissionen medhold i dens paastand, og den italienske regering boer doemmes til at betale sagens omkostninger .

(*) Oversat fra engelsk .
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 14. januar 1987. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - MANGLENDE GENNEMFOERELSE AF DIREKTIVER. - SAG 361/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 00479



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Det traktatbrud, naervaerende sag drejer sig om, er ikke blevet bestridt af sagsoegte, Den italienske Republik .

Raadets direktiv 79/373 og Kommissionens direktiver 80/509, 80/511 og 80/695 drejer sig om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om foderblandinger . Medlemsstaterne skulle gennemfoere direktiverne i national ret senest den 1 . januar 1981 og straks derefter underrette Kommissionen herom .

Den lovgivning, ved hvilken direktiverne skulle gennemfoeres i Italien er endnu ikke som den sagsoegte medlemsstats repraesentant har bekraeftet det i retsmoedet, blevet vedtaget .

2 . Domstolens faste praksis er imidlertid,

"at medlemsstaternes regeringer deltager i det forberedende arbejde med udformningen af direktiverne og *... maa (( derfor )) vaere i stand til inden for den fastsatte frist at udfaerdige forslag til lovgivningsbestemmelser, der er noedvendige til disses gennemfoerelse" ( 1 ).

3 . Mit forslag er derfor :

- at Domstolen statuerer, at Den italienske Republik har undladt at opfylde forpligtelser, der paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikler 105 og 189, idet den ikke i national ret har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at gennemfoere de naevnte direktiver;

- i overensstemmelse hermed boer den sagsoegte stat doemmes til at betale sagens omkostninger .

(*) Oversat fra fransk .

( 1 ) Domstolens domme i sagerne 136, 148, 149 og 151/81 af 12 . oktober 1982 .
65.

Som ovenfor anført, er jeg af den opfattelse, at i betragtning af uklarheden om, hvad der er genstand for spørgsmål B, kan der ikke gives et udtrykkeligt formuleret svar på det spørgsmål, som Rechtbank van Koophandel te Brussel har fremlagt i konklusionen til sin dom. Det kan dog i forbindelse med dette spørgsmål anføres, at i hvert fald den omstændighed, at der i henhold til lovbestemmelser er indgået eller kan være indgået aftaler fra rejsebureauernes side af den art, der muligvis er tænkt på i forelæggelsesdommen, ikke medfører, at de falder uden anvendelsesområdet for EØF-Traktatens artikel 85.
93.

Alt taget i betragtning ville en sådan løsning måske være den mest rimelige, hvis ikke forholdet var det, at den omstændighed, at eksportørerne i de perifert beliggende medlemsstater (som f. eks. Irland) er underkastet den samme frist med hensyn til, hvornår varer skal have forladt Fællesskabet definitivt, som den frist, der finder anvendelse for dem, som eksporterer direkte, ikke effektivt ville opveje de ulemper, de må tåle; en frist på 60 dage har ikke samme betydning for en irsk eksportør som for en belgisk eller nederlandsk eksportør, idet disse har havnene i Antwerpen eller i Rotterdam til deres rådighed. For mig at se er det netop, hvad Kommissionen reelt har indrømmet, når den i sine svar på Domstolens spørgsmål har forklaret, at »hvis [den] havde forlangt, at 60 dages-fristen blev overholdt strengt, uden hensyntagen til forsinkelser, der faktisk skyldtes transporten, ville den have udsat de eksportører for forskelsbehandling, som i praksis er tvunget til at lade deres varer omlade«.
4.

For så vidt angår artikel 72 har Kommissionen, under hensyntagen til det ændringsforslag, der er blevet fremsendt vedrørende artikel 71, som ifølge Kommissionen udgør hovedbestemmelsen i forhold til artikel 72, anført i replikken, at den forbeholder sig ret til at foretage en fornyet vurdering af denne bestemmelse, »i betragtning af de nye omstændigheder, der er fremkommet«. Under den mundtlige forhandling har Kommissionens repræsentant — under henvisning til, at ændringen af artikel 71 ophæver det meste, om end ikke hele grundlaget for Kommissionens indsigelse over for artikel 72 — erklæret, at Kommissionen ikke frafalder sit klagepunkt vedrørende denne bestemmelse. Som hovedbestemmelse er artikel 71 altså omfattet af Kommissionens sidste klagepunkt, og hvad angår artikel 72, er denne retsforskrift omfattet på grund af sin forbindelse med artikel 71.
55.

Hertil kommer både for så vidt angår artikel 16 og artikel 17 i Vogelbesluit, at det ifølge direktivet ganske vist er tilladt at indfange og dræbe beskyttede fugle til videnskabelige formål eller for at hindre omfattende skader på afgrøder, men at dette ikke som fremhævet af Kommissionen i replikken er ensbetydende med, at det under alle omstændigheder er tilladt at anvende alle mulige indfangningsmidler.
41.

Når dette er sagt — og selv om Kommissionen på ingen måde har fundet anledning til positivt at argumentere for, at den har en interesse i, at Domstolen statuerer, at der har foreligget traktatbrud, som den nye bekendtgørelse imidlertid nu har bragt til ophør — kan man på den anden side heller ikke lægge til grund, at den almindelige formodning for en søgsmålsinteresse utvivlsomt er blevet positivt tilbagevist, eller at det utvivlsomt er blevet påvist, at det udelukkende er på grund af Kommissionens forsømmelighed, dens mangel på omtanke eller dens organisatoriske problemer, at den har fastholdt sagen uanset de indtrufne ændringer i lovgivningen.
7.

Ifølge Kommissionen indebærer §11, stk. 2 — der bestemmer, at »et kemisk stof anses for nyt, når det ikke inden den 1. oktober 1980 har været solgt her i landet eller importeret her til landet enten som et kemisk stof eller som bestanddel af et kemisk stof« — at anmeldelsespligten udvides ud over, hvad der er bestemt i direktivets artikel 6, for så vidt som der henvises til en dato, der ligger forud for den i direktivet angivne (18. september 1981).
62.

Det følger af et ganske almindeligt hensyn til sagsøgeren, at Kommissionen skyldte et svar på hans memorandum af 23. november 1983, og at den navnlig skulle have underrettet ham om, at den ikke så sig i stand til at imødekomme ham, og at det i dette øjemed var nødvendigt at indhente et retsligt dekret, hvilket er den fremgangsmåde, der senere blev fastlagt i institutionernes Fællesudvalg.
52.

Det er det, Kommissionen har gjort gældende, idet den har imødegået Det Forenede Kongeriges opfattelse ud fra følgende betragtninger: 1) Skrivelsen af 19. december 1984 til Udvalget indeholdt ikke nogen nyskabelse; hensigten var blot at præcisere den anfægtede beslutnings rækkevidde ved i detaljer at angive, hvorledes afgørelse 83/621/EØF skulle fortolkes, i overensstemmelse med en regel, som syntes åbenbar, og som desuden blev anvendt ved beregningen af de faste beløb. 2) Med hensyn til den omstændighed, at den omtvistede regel kun udtrykkelig var nævnt i beslutning 84/429/EØF, fremsatte Kommissionen til at begynde med et fejlagtigt argument: Efter at have hævdet, at det var Det Forenede Kongeriges holdning, som havde givet anledning til, at reglen blev medtaget i beslutningen, indrømmede den — efter at Det Forenede Kongerige havde erklæret, at det var uvidende om reglen, indtil beslutning C(84) 1076 blev vedtaget, og at det først fik kendskab til den efter, at beslutning 84/429/EØF var vedtaget — at grunden var en anden, nemlig den måde, hvorpå Det Forenede Kongerige havde indgivet sine ansøgninger for 1984, idet det havde ansøgt om et beløb svarende til fuldtidsbeskæftigelse til projekter, der vedrørte deltidsbeskæftigelse, og at det derfor var på sin plads at fjerne enhver usikkerhed med hensyn til 1985. 3) Endelig påpegede Kommissionen, at der i de formularer, som var indført ved beslutning 84/673/EØF, allerede var et udtrykkeligt krav om, at antallet af arbejdstimer skulle angives, at den i juli 1984 (beslutning C(84) 1076 af 23. juli 1983) klart havde tilkendegivet, at den havde til hensigt at foretage nedsættelser med hensyn til deltidsbeskæftigelse, og at den beregningsmetode, som medlemsstaterne havde fået forklaret så tidligt som i september 1983, var en logisk følge af ordene i artikel 2 i forordning nr. 2950/83, som desuden kun var udtryk for en videreførelse af den fremgangsmåde, som allerede var blevet vedtaget i forordning nr. 3039/78.
16.

Hvad angår den foreliggende sag, har Kommissionen forsøgt at påvise, at disse betingelser ikke er opfyldt ved et krav på enkepension på den ene side og på invalidepension på den anden side. Formålet med førstnævnte er nemlig at opveje bortfaldet af en ægtefælles indtægter på et tidspunkt, hvor det på grund af den efterladte ægtefælles alder ikke er let for denne selv at finde et arbejde, mens formålet med invalidepensionen er at opveje en nedsættelse af arbejdsevnen. Man kan desuden heller ikke sige, at beregningsgrundlaget og tildelingsbetingelserne er identiske, når der i det ene tilfælde lægges vægt på den afdøde ægtefælles erhvervsmæssige løbebane, og det er en forudsætning for ydelsen (for enker), at de er fyldt 45 år, hvorimod man ved invalidepensionen i Italien går ud fra sagsøgtes egen erhvervsmæssige løbebane, og det ikke er en betingelse for udbetalingen, at den pågældende har nået en vis alder.
Det er i øvrigt den fortolkning, Kommissionen selv har lagt til grund for de beslutninger, hvorved den har tildelt Peine-Salzgitter AG tillægskvoter for tredje og fjerde kvartal 1984. Efter at have fastslået, at virksomhedens I:P-forhold var faldet fra 52 til 44%, og at denne procentsats var 20% lavere end Fællesskabets gennemsnit, konkluderede Kommissionen nemlig i disse beslutninger:

»Af disse grunde opstår der for Deres virksomhed usædvanlige vanskeligheder, for så vidt angår den del af kvoten for produktgruppe III, der kan leveres på det fælles marked«, (jfr. punkt 2 i Kommissionens beslutninger af 24. december 1984 og 2. april 1985, der er vedlagt stævningen som bilag).
141.

I de forenede sager 15 og 16/76, Frankrig mod Kommissionen, dom af 7. februar 1979 ( 22 ), har Domstolen haft lejlighed til at klargøre, at de to procedurer er uafhængige af hinanden, idet de forfølger forskellige formål og er underkastet forskellige regler (præmis 26). Traktatbrudsproceduren har til formål at fastslå, om en medlemsstat har handlet i strid med fællesskabsretten, og at bringe en sådan adfærd til ophør (præmis 27); traktatbrudsproceduren vedrører altså i det væsentlige fremtiden og har til formål at standse en ulovlig adfærd eller at undgå, at en sådan gentages. Proceduren for afslutningen af regnskaberne har på fællesskabsrettens nuværende stadium ikke blot til formål at konstatere, om udgifterne faktisk er blevet afholdt, og om de er blevet afholdt efter forskrifterne, men også om de økonomiske byrder, som følger af den fælles landbrugspolitik, er fordelt korrekt mellem medlemsstaterne og Fællesskabet, idet Kommissionen ikke kan fravige de regler, der gælder for denne byrdefordeling (præmis 29). Denne procesform vedrører således hovedsageligt fortiden, og gør det muligt, at man drager de økonomiske konsekvenser af brud på fællesskabsretten inden for rammerne af forvaltningen af de fælles markedsordninger.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Vilaça fremsat den 21. oktober 1987. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - FARLIGE STOFFER. - SAG 429/85.



Samling af Afgørelser 1988 side 00843



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Min opfattelse af, hvorledes denne sag boer afgoeres, er meget ligetil, idet jeg kun kan vaere enig med det af Kommissionen anfoerte, hvis rigtighed i oevrigt ikke bestrides af Den Italienske Republik .

2 . Det er saaledes tilstraekkeligt at henvise til Domstolens dom af 14 . oktober 1987 i sag 278/85, hvori Domstolen gav Kommissionen medhold i et tilsvarende klagepunkt mod Kongeriget Danmark .

3 . Den Italienske Republik har anfoert, at dens administrative praksis vedroerende anvendelsen af den anfaegtede nationale lovgivning er i overensstemmelse med kravene i direktiv 79/831, men det fremgaar af Domstolens faste praksis, at noget saadant ikke fjerner grundlaget for et traktatbrud, der udspringer af, at en bestemmelse, som strider mod faellesskabsretten, fortsat er gaeldende .

4 . Det er i denne forbindelse ubestridt, at den italienske regering endnu ikke har gennemfoert den lovgivning, som den har givet meddelelse om, og som vil vaere udtryk for en fuldstaendig og korrekt gennemfoerelse af den paagaeldende del af direktivet .

5 . Jeg skal derfor foreslaa, at det statueres, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, stk . 1, afsnit 1, i Raadets direktiv 67/548/EOEF om tilnaermelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer, som aendret for sjette gang ved Raadets direktiv 79/831/EOEF af 18 . september 1979, idet den har udvidet adgangen til fritagelse fra den i direktivets artikel 6 fastsatte anmeldelsespligt til ogsaa at omfatte importoerer . Den Italienske Republik boer herefter doemmes til at betale sagens omkostninger .

(*) Oversat fra portugisisk .
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 26. februar 1991. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - FORANSTALTNING MED TILSVARENDE VIRKNING - STOETTE TIL KOEB AF INDENLANDSK FREMSTILLEDE KOERETOEJER. - SAG 263/85.



Samling af Afgørelser 1991 side I-02457

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgoerelse den 26. februar 1991 (*). Han foreslog foelgende afgoerelse:

"Den eneste mulige loesning (som ogsaa sagsoegte under den mundtlige forhandling har anerkendt rigtigheden af) er at tilslutte sig Kommissionens opfattelse. Ifoelge den fremsatte paastand maa det derfor fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 30 ved at kraeve, at offentlige organer skal koebe indenlandsk fremstillede motorkoeretoejer for at opnaa stoette i henhold til lov nr. 151 af 10. april 1981. Foelgelig boer sagsoegte paalaegges at betale sagens omkostninger."

(*) Originalsprog: tysk.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 29. januar 1987. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN. - GENNEMFOERELSE AF ET DIREKTIV - EF-KOEREKORT. - SAG 9/86.



Samling af Afgørelser 1987 side 01331



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Mit forslag til afgoerelse i den traktatbrudssag, Domstolen har behandlet her til morgen, kan jeg goere relativt kort .

2 . Sagsoegeren, Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, har nedlagt paastand om, at sagsoegte, kongeriget Belgien, har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for gennemfoerelsen af Raadets direktiv 80/1263 af 4 . december 1980 ( 1 ) om indfoerelse af et EF-koerekort, og at sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger .

3 . Sagsoegte har ikke nedlagt udtrykkelige paastande .

4 . I henhold til direktivets artikel 12, stk . 1, var medlemsstaterne forpligtet til i god tid og senest den 30 . juni 1982 at vedtage de love eller administrative bestemmelser, der er noedvendige for gennemfoerelsen af direktivet fra og med den 1 . januar 1983 . Dette er ubestridt ikke sket .

5 . Jeg skal derfor foreslaa, at paastanden tages til foelge, og at sagsoegte doemmes til at betale sagens omkostninger .

(*) Oversat fra tysk .

( 1 ) EFT L 375 af 31.12.1980, s . 1 .