Disse principper skal også lægges til grund for en fastlæggelse af, om afgiftspligtig person har ret til tilbagebetaling af moms, når henses til, at de to situationer modsvarer hinanden. I mine øjne må dette anses for godtgjort af selve ordlyden af ottende direktiv, hvis artikel 3, litra b), gør retten til tilbagebetaling betinget af, at den afgiftspligtige person fremlægger en »attestation udstedt af administrationen i den stat, hvor han er etableret, [og] bekræfte[r], at han er merværdiafgiftspligtig i denne stat«.

Débouche har imidlertid påberåbt sig netop denne bestemmelse, og navnlig den engelske version heraf, i henhold til hvilken ansøgeren skal »produce evidence ... that he is a taxable person for the purposes of value added tax in that State«, til støtte for sit anbringende om, at det med henblik på tilbagebetaling er tilstrækkeligt at godtgøre hans status som afgiftspligtig person i henhold til sjettes direktivs artikel 4. Og det er korrekt, at ordlyden af artikel 3, litra b), ikke er lige entydig i alle direktivets sproglige versioner: Selv om anvendelsen af perfektum participium i de fleste versioner, f.eks. den franske (»tout assujetti... doit... justifier ... qu'il est assujetti à la taxe sur la valeur ajoutée dans cet État«), italienske (»ogni soggetto passivo ... deve ... comprovare ... che egli è assoggettato all'imposta sul valore aggiunto in tale Stato«), nederlandske (»een belastingplichtige ... moet ... aantonen dat hij in die Staat onderworpen is aan de belasting over de toegevoegde waarde«) og spanske (»todo sujeto pasivo ... estará obligado a ... justificar ... que está sometido al impuesto sobre el valor añadido en dicho Estado«), klart viser, at hensigten har været, at den afgiftspligtige persons ret til tilbagebetaling skal være betinget af, at han udfører afgiftspligtige transaktioner i det land, hvor han er etableret, må det medgives, at andre sproglige versioner, og navnlig den engelske, men tillige den tyske, hvorefter ansøgeren skal bevise, »daß er Mehrwertsteuerpflichtiger dieses Staates ist«, kan danne grundlag for en vis tvetydighed ved fortolkningen.

Det følger dog af Domstolens faste praksis, at ved uoverensstemmelser mellem de forskellige sproglige versioner af en fællesskabs-forskrift forbyder nødvendigheden af en ensartet anvendelse, at en af forskriftens sproglige versioner betragtes isoleret, idet det er påkrævet at fortolke den i overensstemmelse med lovgivers virkelige vilje og de mål, som lovgiver forfølger ( 6 ). I lyset af ovenstående bemærkninger må det utvivlsomt anses for mest i overensstemmelse med ræsonnementet bag det fællesskabsretlige momssystem og med ottende direktivs specifikke formål, herunder navnlig at undgå fordrejning af konkurrencen, at fortolke artikel 3, litra b), således, at retten til tilbagebetaling er betinget af, at den afgiftspligtige person reelt udfører afgiftspligtige transaktioner i det land, hvor han er etableret. Faktisk ville en anerkendelse af en ret til tilbagebetaling i et tilfælde som det foreliggende, dvs. til en afgiftspligtig person, der præsterer fritagne tjenesteydelser, i sidste ende føre til det resultat, at der blev anvendt en såkaldt nulsats for så vidt angår den pågældendes aktivitet, dvs. fritagelse samt ret til at fradrage indgående afgift; med sjette direktiv er denne praksis blevet forbudt i almindelighed ( 7 ).