KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (ANDEN AFDELING) DEN 28. APRIL 1994. - PESQUERIA VASCO-MONTANESA SA OG COMPANIA INTERNACIONAL DE PESCA Y DERIVADOS MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - FISKERI - FAELLESSKABSSTOETTE TIL FINANSIERING AF BYGNING AF FISKERFARTOEJER - FORORDNING (EOEF) NR. 4028/86 - AFVISNING. - FORENEDE SAGER T-452/93 OG T-453/92.



Samling af Afgørelser 1994 side II-00229



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Annullationssoegsmaal ° akter der kan vaere genstand for soegsmaal ° begreb ° akter der fremkalder bindende retsvirkninger ° Kommissionens skrivelse hvorved en ansoegning om ydelse af finansiel stoette fra Faellesskabet afvises

(EOEF-traktaten, art. 173)

2. Annullationssoegsmaal ° frist ° begyndelsestidspunkt ° meddelelse ° begreb

(EOEF-traktaten, art. 173, stk. 3)

3. Annullationssoegsmaal ° Faellesskabets retsinstansers kompetence ° paastand om anerkendelse af sagsoegerens ret ° afvisning

(EOEF-traktaten, art. 173 og art. 176, stk. 1)

4. Erstatningssoegsmaal ° paastand om erstatning i forbindelse med en paastand, der maa afvises, fordi sagsoegeren herved kraever en ret anerkendt ° afvisning

Sammendrag

1. Foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, som kan beroere en sagsoegers interesser gennem en vaesentlig aendring af hans retsstilling, maa anses for retsakter eller beslutninger, der ° uanset deres form ° kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal.

En skrivelse, der er klart og utvetydigt affattet, og hvorved Kommissionen traeffer en endelig beslutning om at afvise sagsoegerens ansoegning om ydelse af finansiel stoette fra Faellesskabet, maa anses for en saadan foranstaltning.

2. En beslutning maa antages at vaere behoerigt meddelt en sagsoeger, jf. traktatens artikel 173, stk. 3, saafremt det godtgoeres, at han har modtaget en klart og utvetydigt affattet skrivelse, som indeholder beslutningen.

Saafremt det ikke er muligt at fastslaa den noejagtige dato for modtagelsen af denne skrivelse, antages det, at soegsmaalsfristen senest begynder at loebe fra datoen for sagsoegerens skrivelse, hvori der henvises til foerstnaevnte skrivelse.

3. En paastand om, at Faellesskabets retsinstanser anerkender sagsoegerens ret, som stoettes paa traktatens artikel 176, stk. 1, kan ikke admitteres inden for rammerne af et annullationssoegsmaal efter traktatens artikel 173, da en saadan paastand gaar ud over deres kompetence.

4. Naar en sagsoeger har anlagt sag med paastand om anerkendelse af hans ret til faellesskabsstoette til finansiering samt udbetaling af morarenter i forbindelse med den stoette, han har ansoegt om, kan erstatningspaastanden ikke anses for en selvstaendig paastand, saaledes at afvisningen af paastanden om anerkendelse indebaerer, at erstatningspaastanden ligeledes maa afvises.

Dommens præmisser

Retlig baggrund, faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Ved staevninger indleveret til Domstolens Justitskontor den 30. juli 1992 har sagsoegerne i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173 og 174 anlagt sag til proevelse af Kommissionens beslutninger af 18. december 1990 og 8. november 1991 om ikke at yde den faellesskabsstoette til finansiering af de projekter vedroerende bygning af fiskerfartoejer, som de havde ansoegt om i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 4028/86 af 18. december 1986 om faellesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne (EFT L 376, s. 7).

2 Ifoelge artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 4028/86 kan Kommissionen yde finansiel faellesskabsstoette til realinvesteringer i koeb eller bygning af nye fiskerfartoejer. Artikel 6, stk. 2, litra a), bestemmer, at ydelse af stoette er betinget af, at de omhandlede projekter bl.a. indgaar i et af Kommissionen godkendt fleraarigt udviklingsprogram.

3 I henhold til forordningens artikel 35, stk. 1, litra a), traeffer Kommissionen to gange om aaret beslutning om ansoegninger om stoette til skibsbygning, "idet den foerste beslutning traeffes senest den 30. april om ansoegninger, der er indgivet senest den 31. oktober det foregaaende aar, og den anden beslutning traeffes senest den 31. oktober om ansoegninger, der er indgivet senest den 31. marts samme aar". Artikel 37, stk. 1, bestemmer, at stoetteansoegninger, som ikke har kunnet imoedekommes paa grund af utilstraekkelige finansielle midler, overfoeres én enkelt gang til det foelgende budgetaar.

4 Den 29. juni 1989 modtog Kommissionen en ansoegning om finansiel stoette fra Compañia Internacional de Pesca y Derivados, SA (herefter benaevnt "Inpesca") med henblik paa bygningen af et tunfiskerfartoej med fryseanlaeg. Den 31. oktober 1989 modtog Kommissionen en lignende ansoegning fra Pesquería Vasco-Montañesa, SA (herefter benaevnt "Pevasa").

5 Den 18. december 1990 sendte Kommissionen til Inpesca og Pevasa to enslydende skrivelser, der var affattet saaledes:

"I henhold til artikel 35 i forordning (EOEF) nr. 4028/86 af 18. december 1986 har De inden den 31. marts 1990 gennem den spanske regering indgivet en ansoegning til Kommissionen om finansiel faellesskabsstoette til gennemfoerelse af ovennaevnte projekt.

Jeg beklager at maatte meddele Dem, at der ikke kan ydes finansiel stoette til Deres projekt, da der ikke var tilstraekkelige midler paa budgettet til finansiering af projekterne for 1990."

6 Kommissionen har anerkendt, at afgoerelsen om ansoegninger om stoette ifoelge forordningens artikel 35, stk. 1, litra a), skulle vaere truffet senest den 30. april 1990. Kommissionen har tilfoejet, at den ikke desto mindre i april 1990 saa sig forpligtet til at stille ydelsen af ny stoette i bero med den begrundelse, at visse medlemsstater, herunder Kongeriget Spanien, havde indsendt utilstraekkelige eller selvmodsigende oplysninger om udviklingen af deres fiskerflaade, selv om disse oplysninger var noedvendige, for at Kommissionen kunne afgoere, om de indgivne ansoegninger om stoette for den enkelte medlemsstats vedkommende var omfattet af de af Kommissionen godkendte udviklingsprogrammer.

7 Kommissionen har ogsaa forklaret, at sagsoegernes ansoegninger efter at vaere blevet afvist i december 1990 automatisk blev overfoert til budgetaaret 1991, jf. artikel 37, stk. 1, i forordning nr. 4028/86.

8 Under hensyntagen til den samlede overkapacitet i Faellesskabets fiskerflaade besluttede Kommissionen i april 1991 ikke at tildele faellesskabsstoette til nybygningsprojekter af fiskerfartoejer. Kommissionen oplyste imidlertid i en meddelelse offentliggjort i EF-Tidende den 20. juni 1991, at alle projekter dog ville blive genovervejet i forbindelse med Kommissionens afgoerelser om stoette i anden udlodning af 1991 (EFT C 160, s. 3).

9 Ved skrivelser af 8. november 1991 meddelte Kommissionen sagsoegerne, at deres projekter ikke var blevet godkendt. Kommissionen udtrykte sig saaledes:

"I henhold til artikel 35 i forordning (EOEF) nr. 4028/86 af 18. december 1986 har De inden den 31. marts 1991 gennem den spanske regering indgivet en ansoegning til Kommissionen om finansiel faellesskabsstoette til gennemfoerelse af ovennaevnte projekt.

Jeg beklager at maatte meddele Dem, at der ikke kan ydes finansiel stoette til Deres projekt, da der ikke var tilstraekkelige midler paa budgettet til finansiering af projekterne for 1991."

10 Ved skrivelse af 7. januar 1992 rejste Pevasa over for Kommissionen en raekke indsigelser mod skrivelserne af 18. december 1990 og 8. november 1991. Selskabet anmodede ogsaa Kommissionen om at oplyse, om ansoegningen om stoette var blevet overfoert til budgetaaret 1992, og om ° saafremt ansoegningen afvistes endeligt ° at meddele selskabet begrundelsen for afvisningen, idet det fremlagte projekt ifoelge selskabet opfyldte alle betingelserne for at modtage finansiel faellesskabsstoette. Den 27. januar 1992 sendte Inpesca en tilsvarende skrivelse til Kommissionen.

11 Da Pevasa ikke modtog noget svar paa sin skrivelse, opfordrede selskabet ved skrivelse af 18. marts 1992 Kommissionen til at handle, inden det i medfoer af EOEF-traktatens artikel 175, stk. 2, anlagde passivitetssoegsmaal. Inpesca fremsendte den 31. marts 1992 en tilsvarende opfordring.

12 Ved to skrivelser af 18. maj 1992 meddelte Kommissionen sagsoegerne i besvarelse af deres skrivelser af 18. og 31. marts 1992, at "Kommissionens skrivelser af 18. december 1990 og 8. november 1991 ... i sig selv maa anses for begrundede meddelelser om beslutninger, jf. artikel 35 i Raadets forordning (EOEF) nr. 4028/86". Sagsoegerne modtog disse skrivelser den 25. maj 1992.

13 Endelig besvarede Kommissionen ved to skrivelser af 21. maj 1992 ovennaevnte skrivelser af 7. og 27. januar 1992 saaledes:

"Med hensyn til Deres foerste spoergsmaal vedroerende en eventuel overfoersel af Deres projekt til budgetaaret 1992, fremgaar svaret af artikel 37, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 4028/86, som bestemmer, at stoetteansoegninger, som ikke har kunnet imoedekommes paa grund af utilstraekkelige finansielle midler, kun en enkelt gang kan overfoeres til det foelgende budgetaar.

Med hensyn til Deres andet spoergsmaal, skal jeg henlede opmaerksomheden paa, at ifoelge Kommissionens meddelelse 91/C 331/03 (EFT C 331) er listen over de projekter, der har faaet tildelt faellesskabsstoette, til raadighed ved henvendelse til Kommissionen. Listen goer det muligt for interesserede virksomheder at undersoege ° og, i givet fald, anmode Domstolen om at efterproeve ° lovligheden af Kommissionens beslutning om foerst og fremmest at yde finansiel faellesskabsstoette til projekter, der er godkendt i henhold til de kriterier, som er fastsat i faellesskabsreglerne."

14 Herefter anlagde hver af sagsoegerne sag ved Domstolen, der blev registreret den 30. juli 1992.

15 Ved kendelse af 27. september 1993 har Domstolen henvist sagerne til Retten i medfoer af artikel 4 i Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 om aendring af afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 144, s. 21).

16 Afdelingsformanden for Rettens Anden Afdeling har ved kendelse af 29. marts 1994 forenet sagerne T-452/93 og T-453/93.

17 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:

1) I medfoer af EOEF-traktatens artikel 173 og 174 admitteres naervaerende annullationssoegsmaal til proevelse af Kommissionens beslutninger af 18. december 1990 og 8. november 1991, hvorved Kommissionen afviste at yde sagsoegerne den finansielle faellesskabsstoette, som de i medfoer af forordning nr. 4028/86 havde ansoegt om til deres projekter vedroerende bygning af et tunfiskerfartoej med fryseanlaeg.

2) Det fastslaas, at Kommissionens ovennaevnte beslutninger er ugyldige, idet de er behaeftet med vaesentlige formmangler, er en tilsidesaettelse af EOEF-traktaten og dennes gennemfoerelsesbestemmelser, er behaeftet med magtfordrejning og er en tilsidesaettelse af bindende almindelige retsgrundsaetninger.

3) Kommissionen tilpligtes som en noedvendig foranstaltning i henhold til EOEF-traktatens artikel 176, stk. 1, med oejeblikkelig virkning at yde Pevasa den finansielle faellesskabsstoette paa 209 266 000 PTA og Impesca den stoette paa 216 286 200 PTA, som selskaberne havde ansoegt om i forbindelse med ovennaevnte skibsbygningsprojekter, idet de noedvendige midler til finansiering af disse projekter var til raadighed paa budgetterne for 1990 og 1991, og de anfaegtede beslutninger hverken formelt eller retligt indeholder en fornoeden begrundelse for afvisningen.

4) Det anerkendes, at sagsoegerne i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 176, stk. 2, sammenholdt med traktatens artikel 178 og artikel 215, stk. 2, har krav paa erstatning for det tab, de har lidt som foelge af de anfaegtede beslutninger, med renter af den omhandlede faellesskabsstoette fra den 31. oktober 1990, hvor stoetten skulle ydes, og indtil stoetten faktisk udbetales, jf. de almindelige retsgrundsaetninger, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer.

5) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

18 Sagsoegerne har i deres replikker omformuleret det fjerde punkt af deres paastande saaledes:

° De af sagsoegerne under sagen fremsatte erstatningskrav tages til foelge, jf. EOEF-traktatens artikel 176, stk. 2, artikel 178 og artikel 215, hvorfor det fastslaas, at de har ret til erstatning for tab i form af tildeling af finansiel faellesskabsstoette med morarenter fra den dato, hvor stoetten skulle have vaeret tildelt.

19 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

1) Sagerne afvises.

2) Subsidiaert frifindes Kommissionen for paastandene om annullation af de anfaegtede beslutninger.

3) Afvisning eller, subsidiaert, frifindelse for saa vidt angaar paastandene om, at sagsoegerne har ret til faellesskabsstoette.

4) Afvisning eller, subsidiaert, frifindelse for saa vidt angaar sagsoegernes paastande om morarenter.

5) Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

20 Ifoelge artikel 113 i Rettens procesreglement kan denne til enhver tid af egen drift efterproeve, om sagen skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsaetninger ikke er opfyldt. Procesreglementets artikel 114, stk. 3, bestemmer, at forhandlingen sker mundtligt, medmindre Retten bestemmer andet. Retten (Anden Afdeling) finder, at sagerne i det foreliggende tilfaelde er tilstraekkelig oplyste, og at der ikke er anledning til at indlede mundtlig forhandling.

Formaliteten

Sammenfatning af parternes argumenter

21 Hvad for det foerste angaar annullationspaastandene har Kommissionen anfoert, at sagerne er anlagt efter udloebet af den i EOEF-traktatens artikel 173 fastsatte frist paa to maaneder, der forlaenges under hensyn til afstandene. Den har yderligere anfoert, at sagsoegerne som adressater for skrivelserne af 18. december 1990 og 8. november 1991 ikke med rimelighed kunne vaere i tvivl om, at disse retsakter, hvorved de utvetydigt og endeligt blev underrettet om, at deres ansoegninger ikke var imoedekommet, maatte anses for beslutninger.

22 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at de foerst ved skrivelserne af 18. maj 1992 modtog en endelig, formel meddelelse om Kommissionens beslutninger. Foelgelig begyndte soegsmaalsfristen foerst at loebe fra datoen for modtagelsen af disse skrivelser, dvs. den 25. maj 1992.

23 Kommissionen har anfoert, at Pevasa' s argumenter i skrivelsen af 7. januar 1992 og Inpesca' s argumenter i skrivelsen af 27. januar 1992 burde have vaeret fremfoert for Faellesskabernes retsinstans under et soegsmaal anlagt inden for den fastsatte frist og ikke i forbindelse med en klage som den, sagsoegerne havde indbragt for Kommissionen. Kommissionen mener derfor, at sagsoegernes opfordring til Kommissionen om at handle i henhold til traktatens artikel 175 ogsaa havde til formaal at tilsloere og skjule soegsmaalsfristens udloeb.

24 Heroverfor har sagsoegerne anfoert, at de beslutninger, Kommissionen haevder at have truffet vedroerende deres ansoegninger, i virkeligheden ikke eksisterer, da orienterende skrivelser som Kommissionens skrivelser af 18. december 1990 og 8. november 1991 ikke udgoer eller kan traede i stedet for formelle beslutninger, som opfylder kravene i EOEF-traktatens artikel 189, 190 og 191, og at Kommissionen foerst i sine skrivelser af 18. maj 1992 gjorde rede for sit standpunkt.

25 Hvad for det andet angaar paastanden om at det fastslaas, at Kommissionen tilpligtes at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at imoedekomme sagsoegernes ansoegninger om finansiel stoette, har disse i staevningen nedlagt paastand om, "at de anfaegtede beslutninger annulleres, og at sagsoegerne tildeles faellesskabsstoette". Kommissionen har anfoert, at der ikke kan nedlaegges en saadan paastand inden for rammerne af et annullationssoegsmaal.

26 Hvad for det tredje angaar sagsoegernes paastand om erstatning har Kommissionen paastaaet afvisning med den begrundelse, at sagsoegernes paastand er afledt af en anden paastand, som heller ikke kan admitteres, nemlig paastanden om, at det fastslaas, at sagsoegerne har ret til den faellesskabsstoette, de har ansoegt om.

27 Sagsoegerne har anfoert, at deres erstatningspaastand kan antages til realitetsbehandling, naar henses til Domstolens praksis, hvorefter erstatningssoegsmaalet er et selvstaendigt retsmiddel (Domstolens dom af 26.2.1986, sag 175/84, Krohn mod Kommissionen, Sml. s. 753, praemis 32).

Rettens bemaerkninger

Paastandene om annullation af skrivelserne af 18. december 1990 og 8. november 1991

28 For at afgoere, om paastandene om annullation af de anfaegtede retsakter kan antages til realitetsbehandling, skal det for det foerste undersoeges, om sagen vedroerer annullation af retsakter, der kan anfaegtes i henhold til EF-traktatens artikel 173. Hvis nemlig skrivelserne af 18. december 1990 og 8. november 1991, som paastaas annulleret, ikke ° som anfoert af sagsoegerne ° udgoer formelle beslutninger, kan paastandene om annullation af disse retsakter ikke admitteres.

29 Ifoelge fast retspraksis er foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, som kan beroere en sagsoegers interesser gennem en vaesentlig aendring af hans retsstilling, beslutninger, der kan goeres til genstand for annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173 (jf. bl.a. Domstolens dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, praemis 9, og Rettens dom af 10.7.1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, praemis 42). Derimod er retsakternes eller beslutningernes form principielt uden betydning for muligheden for at goere dem til genstand for et annullationssoegsmaal (ovennaevnte dom, IBM mod Kommissionen, praemis 9, og Domstolens dom af 31.3.1971, sag 22/70, Kommissionen mod Raadet, Sml. 1971, s. 41, praemis 42; org. ref.: Rec. s. 263).

30 Det bemaerkes, at sagsoegerne ved skrivelserne af 18. december 1990 blev underrettet om, at deres ansoegninger om finansiel stoette ikke kunne imoedekommes i budgetaaret 1990, da der ikke var tilstraekkelige midler til raadighed. I overensstemmelse med artikel 37 i forordning nr. 4028/86 blev ansoegningerne overfoert til det foelgende budgetaar. Ved skrivelser af 8. november 1991 blev sagsoegerne underrettet om, at deres ansoegninger var blevet afvist endnu en gang, da der ikke var tilstraekkelige midler.

31 Retten finder, at skrivelserne af 8. november 1991 under alle omstaendigheder maa anses for retsakter, der har endelige retsvirkninger over for sagsoegerne. Ved disse skrivelser, der var klart og utvetydigt affattet, traf Kommissionen nemlig en endelig beslutning vedroerende sagsoegernes ansoegninger, idet det ifoelge artikel 37, stk. 1, i forordning nr. 4028/86 kun en enkelt gang er muligt at overfoere de ansoegninger om faellesskabsstoette, der ikke imoedekommes paa grund af utilstraekkelige finansielle midler.

32 Det maa herefter fastslaas, at skrivelserne af 8. november 1991 er retsakter, der kan anfaegtes i henhold til EOEF-traktatens artikel 173. Da skrivelserne af 8. november 1991 er udfaerdiget senere end skrivelserne af 18. december 1990, og Kommissionen har begrundet sin afvisningspaastand med, at annullationspaastandene er nedlagt for sent, finder Retten, at der ikke paa dette trin af sagsbehandlingen er anledning til at udtale sig om den retlige karakter af skrivelserne af 18. december 1990.

33 Det skal for det andet afgoeres, om soegsmaalsfristerne er blevet overholdt. Det bemaerkes, at ifoelge EOEF-traktatens artikel 173, stk. 3, der fandt anvendelse paa tidspunktet for indleveringen af staevningen, og som er identisk med EF-traktatens artikel 173, stk. 5, fastsaettes fristen for anlaeg af annullationssoegsmaal til to maaneder, efter at retsakten, alt efter sin art, er offentliggjort eller meddelt sagsoegeren eller, i mangel heraf senest to maaneder efter, at sagsoegeren har faaet kendskab til den. Ifoelge artikel 42 i EOEF-statutten for Domstolen skal der i procesreglementet fastsaettes saerlige frister, der tager hensyn til afstandene.

34 Sagsoegerne har i denne forbindelse anfoert, at skrivelserne af 8. november 1991 lige saa lidt som skrivelserne af 18. december 1990 blev meddelt paa en saadan maade, at soegsmaalsfristerne kunne begynde at loebe i forhold til dem, og at de beslutninger, Kommissionen traf vedroerende deres ansoegninger om finansiel stoette, foerst blev meddelt i ovennaevnte skrivelser af 18. maj 1992.

35 Det bemaerkes hertil, at som fastslaaet af Retten (jf. ovenfor i grund 30, 31 og 32) indeholdt skrivelserne af 8. november 1991 ° der var klart og utvetydigt affattet ° Kommissionens endelige beslutning vedroerende sagsoegernes ansoegninger om stoette. Disse skrivelser maa derfor betragtes som behoerig meddelelse af de anfaegtede beslutninger, jf. traktatens artikel 173 (jf. bl.a. Domstolens kendelse af 21.11.1990, sag C-12/90, Infortec mod Kommissionen, Sml. I, s. 4265, grund 9). Saafremt skrivelserne af 18. december 1990 ogsaa maa anses for retsakter, der kan anfaegtes i henhold til artikel 173, maa de endvidere af samme grunde anses for forskriftsmaessig meddelelse af den kommissionsbeslutning, som de indeholder.

36 Den noejagtige dato for sagsoegernes modtagelse af skrivelserne er ganske vist ikke fastslaaet. Imidlertid fremgaar det af den omstaendighed, at Pevasa i sin skrivelse af 7. januar 1992 og Inpesca i sin skrivelse af 27. januar 1992 til Kommissionen begge udtrykkeligt henviste til de anfaegtede retsakter, at Pevasa og Inpesca noedvendigvis maa have haft kendskab til skrivelserne af henholdsvis 18. december 1990 og 8. november 1991 senest den 7. januar 1992, henholdsvis den 27. januar 1992.

37 Det kan herefter fastslaas, at sagerne, der blev registreret den 30. juli 1992, for saa vidt som der herved nedlaegges annullationspaastande, blev anlagt laenge efter udloebet af den i EOEF-traktatens artikel 173 fastsatte frist paa to maaneder, forlaenget med ti dage under hensyn til afstanden, og at sagerne derfor boer afvises.

Paastandene om, at det fastslaas, at Kommissionen skal traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa tildeling af den omhandlede stoette

38 Det bemaerkes, at Faellesskabets retsinstanser under en annullationssag anlagt i henhold til EF-traktatens artikel 173 kun kan efterproeve lovligheden af den anfaegtede retsakt. Hvis paastanden er begrundet, erklaerer retsinstansen i medfoer af EF-traktatens artikel 174 den anfaegtede retsakt for ugyldig. I medfoer af EF-traktatens artikel 176 skal den institution, fra hvilken en annulleret retsakt hidroerer, gennemfoere de til dommens opfyldelse noedvendige foranstaltninger.

39 Sagsoegerne har med disse paastande, der stoettes paa EOEF-traktatens artikel 176, stk. 1, nu EF-traktatens artikel 176, stk. 1, kraevet, at Retten fastslaar deres krav paa faellesskabsstoette. Paastandene maa afvises, da de gaar ud over Rettens kompetence inden for rammerne af et annullationssoegsmaal.

Paastandene om morarenter

40 Det bemaerkes, at sagsoegerne oprindelig havde nedlagt paastand om erstatning for det tab, selskaberne havde lidt som foelge af vedtagelsen af de anfaegtede beslutninger, med renter af den ansoegte faellesskabsstoette fra den 31. oktober 1990, hvor stoetten burde have vaeret ydet, og indtil stoetten faktisk udbetales. Sagsoegerne har i replikken udvidet deres paastande, idet de har nedlagt paastand om, at "de har ret til erstatning for tab i form af tildeling af finansiel faellesskabsstoette med morarenter fra den dato, hvor stoetten skulle have vaeret tildelt".

41 Procesreglementets artikel 48, stk. 2, er affattet saaledes: "Nye anbringender maa ikke fremsaettes under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne." Ifoelge fast retspraksis kan denne bestemmelse under ingen omstaendigheder fortolkes saaledes, at sagsoegerne kan nedlaegge nye paastande for Faellesskabets retsinstanser (Domstolens dom af 18.10.1979, sag 125/78, Gema mod Kommissionen, Sml. s. 3173, praemis 26, og Rettens dom af 18.9.1992, sag T-28/90, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2285, praemis 43). Sagsoegerne kan heller ikke under sagen udvide de paastande, som er nedlagt i staevningen.

42 Retten skal herefter blot tage stilling til, om paastandene om morarenter som formuleret i staevningerne, kan admitteres.

43 Det bemaerkes, at kravene om erstatning ikke er selvstaendige. Som Kommissionen med rette har anfoert, er kravene om erstatning, som alene tilsigter udbetaling af renter i forbindelse med den omhandlede stoette, betinget af sagsoegernes paastande i henhold til EOEF-traktatens artikel 176, stk. 1, om, at Retten fastslaar, at sagsoegerne har krav paa den ansoegte stoette. Da sidstnaevnte paastande ikke kan admitteres, maa paastandene om rente i forbindelse med hovedpaastandene ogsaa afvises.

44 Det kan herefter fastslaas, at sagerne, som anfoert af Kommissionen, boer afvises i det hele.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

45 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegerne har tabt sagerne og boer derfor betale egne omkostninger samt halvdelen af Kommissionens omkostninger.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Anden Afdeling)

1) Sagerne afvises.

2) Sagsoegerne betaler deres egne omkostninger samt halvdelen af Kommissionens omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 28. april 1994.