ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – procedureregler – Harmoniseringskontorets afgørelser – overholdelse af retten til kontradiktion

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 73)

2. EF-varemærker – procedureregler – begrundelse af afgørelserne

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 73)

Sammendrag

1. En afgørelse truffet af et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) om afslag på en EF-varemærkeansøgning, hvorved der er taget hensyn til faktiske forhold, som ikke er blevet meddelt ansøgeren forud for nævnte afgørelses vedtagelse, udgør en tilsidesættelse af artikel 73 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, hvorefter Harmoniseringskontorets afgørelser kun må støttes på grunde, som parterne har haft lejlighed til at udtale sig om. Denne tilsidesættelse påvirker selve afgørelsens konklusion, når denne er baseret på disse faktiske forhold.

(jf. præmis 45, 46 og 55)

2. Den forpligtelse til at begrunde individuelle afgørelser, der er knæsat ved artikel 73, første punktum, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, har det dobbelte formål dels, at den berørte part kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, således at vedkommende kan forsvare sine rettigheder, dels at Fællesskabets retsinstanser kan efterprøve afgørelsens lovlighed. Spørgsmålet om, hvorvidt begrundelsen for en afgørelse opfylder disse krav, skal ikke blot vurderes i forhold til afgørelsens ordlyd, men ligeledes i forhold til den sammenhæng, hvori den indgår, samt alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Meddelelsen af faktiske forhold, som danner grundlag for en afgørelse fra appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), i form af internetlinks, der er utilgængelige på det tidspunkt, hvor Retten behandler sagen, eller i form af tilgængelige links, hvis indhold har ændret sig eller kan have ændret sig siden undersøgerens eller appelkammerets undersøgelse, udgør ikke en tilstrækkelig begrundelse, da den ikke gør det muligt for Retten at efterprøve lovligheden af den anfægtede afgørelse.

(jf. præmis 57 og 59)
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – bedømmelse – karriereudviklingsrapport – begrundelsespligt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43)

2. Tjenestemænd – bedømmelse – karriereudviklingsrapport

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43)

1. Når bedømmelsesudvalget inden for rammerne af bedømmelsesordningen, der er indført af Kommissionen, redegør for særlige omstændigheder, der kan ændre gyldigheden af eller begrundelsen for bedømmeren eller valideringsbedømmerens oprindelige vurdering, er appelbedømmeren forpligtet til at afgive en begrundet udtalelse, dvs. som indeholder forhold, der i tilstrækkelig grad klargør disse særlige omstændigheder, og appelbedømmeren kan ikke undlade at opfylde denne forpligtelse ved blot stiltiende at henvise til den oprindelige begrundelse i karriereudviklingsrapporten. En sådan mulighed ville medføre, at hele proceduren ved bedømmelsesudvalget blev berøvet sin effektive virkning.

(jf. præmis 59 og 61)

2. Henset til den omstændighed, at bedømmerne har et vidt skøn ved deres bedømmelser af det arbejde, der udføres af personer, som de skal bedømme, påhviler det tjenestemanden, der har nedlagt påstand om annullation af sin karriereudviklingsrapport, at bevise, at der foreligger et åbenbart urigtigt skøn.

En sådan fejl foreligger med hensyn til vurderingen af en afdelingschefs tjenstlige indsats i forhold til målene, fastlagt på grundlag af en forøgelse i antallet af stillinger, som i sidste ende ikke fandt sted, såfremt disse mål ikke er blevet nedjusteret, så snart det var godtgjort, at de meddelte stillinger ikke ville blive besat.

(jf. præmis 83, 90 og 92)

Henvisning til: Retten, 25. oktober 2005, sag T-43/04, Fardoom og Reinard mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 329, og II, s. 1465, præmis 79.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 42, stk. 3, og art. 74, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 20, stk. 3)

Sammendrag

Selv om begrundelsen for indsigelsen i en indsigelsessag rejst mod registreringen af et EF-varemærke blot indeholder påtegningen »Risiko for forveksling«, mens forklaringen af begrundelsen for indsigelsen, der er indgivet på et andet sprog end behandlingssproget under indsigelsessagen, ikke kan tages i betragtning af Indsigelsesafdelingen, skal spørgsmålet om, hvorvidt afdelingen lovligt kan behandle indsigelsens realitet, bedømmes under hensyntagen til artikel 74, stk. 1, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, der bestemmer, at Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sager vedrørende relative registreringshindringer begrænser sig til at prøve de af parterne fremførte kendsgerninger, beviser og argumenter og de af parterne fremsatte anmodninger, og til regel 20, stk. 3, i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94, hvori det præciseres, at fremkommer ansøgeren ikke med bemærkninger, kan Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) træffe afgørelse om indsigelsen på grundlag af de forelagte beviser.

I denne henseende udgør kriterierne for anvendelsen af en relativ registreringshindring eller af enhver anden bestemmelse, der gøres gældende til støtte for parternes påstande, ifølge deres natur en del af de retlige oplysninger, der er underlagt Harmoniseringskontorets prøvelse.

Under disse omstændigheder overskrider en indsigelsesafdeling ikke sine beføjelser ved at foretage en undersøgelse af risikoen for forveksling, når denne undersøgelse kunne foretages alene på grundlag af en sammenligning af de omtvistede tegn og de omhandlede varer, og alle oplysningerne vedrørende disse to kriterier fremgik af varemærkeansøgningen, registreringen af det ældre varemærke og den del af indsigelsesskrivelsen, der var affattet på behandlingssproget under indsigelsessagen, uden at det var fornødent at gøre brug af forklaringen af begrundelsen, der var affattet på et andet sprog, eller andre informationskilder.

(jf. præmis 58, 59, 66 og 68)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retspleje

–

forelæggelse for Retten på grundlag af en voldgiftsbestemmelse (art. 238 EF; Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1110/94) (jf. præmis 73-92 og 94-107)

Sagens genstand

Angående

Sag anlagt i henhold til artikel 238 EF med henblik på tilbagesøgning af forskudsbetaling foretaget inden for rammerne af kontrakt FAIR-CT98-9544, som blev opsagt af Kommissionen på grund af sagsøgtes misligholdelse af sine kontraktlige forpligtelser.

Afgørelse

Konklusion

1) Sagsøgte, Parthenon AE Oikodomikon – Technikon – Touristikon – Viomichanikon – Emporikon kai Exagogikon Ergasion betaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber 154 383,53 EUR, med tillæg af renter beregnet på grundlag af Den Europæiske Centralbanks rentesats for de primære markedsoperationer forhøjet med 1,5 procentpoint for perioden fra den 31. juli 2002 til den 31. december 2002 og to procentpoint for perioden fra den 1. januar 2003 til betaling sker.

2) I øvrigt frifindes sagsøgte.

3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer en tredjedel af sine egne omkostninger og betaler en tredjedel af sagsøgtes omkostninger. Sagsøgte bærer to tredjedele af sine egne omkostninger og betaler to tredjedele af Kommissionens omkostninger.
2.

Konkurrence — aftaler — en virksomheds deltagelse i et møde mellem deltagere i en påtænkt aftale — omstændighed, der giver grundlag for at fastslå, at virksomheden deltog i den efterfølgende aftale — betingelse (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 90, 91 og 96)
Ifølge artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik og artikel 7, stk. 4, femte afsnit, i forordning nr. 1258/1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, hvori der er fastsat en tidsbegrænsning for, hvilke udgifter der kan afvises fra EUGFL-finansiering, regnes fristen på 24 måneder fra det tidspunkt, hvor Kommissionen meddeler den pågældende medlemsstat resultaterne af sin efterforskning, dvs. resultaterne af de undersøgelser, som Kommissionens tjenestegrene har udført på stedet i medlemsstaterne. Den proceduremæssige garanti i form af 24-månedersfristen, der gives i disse bestemmelser, er derfor kun knyttet til meddelelsen af resultaterne og ikke til en vurdering af de udgifter, som Kommissionen har til hensigt at udelukke. Det er disse resultater af Kommissionens undersøgelser, der danner grundlag for enhver korrektion, og som hurtigst muligt skal meddeles medlemsstaten, for at denne hurtigt kan afhjælpe de mangler, der er konstateret, og dermed undgå nye korrektioner i fremtiden.

Det følger heraf, at selv om de udgifter, der skal udelukkes, vurderes i den anden meddelelse, som Kommissionen sender til den pågældende medlemsstat efter afslutningen af de bilaterale drøftelser i henhold til artikel 8, stk. 1, tredje afsnit i forordning nr. 1663/95 af 7. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning nr. 729/70 for så vidt angår proceduren for regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen, som ændret ved forordning nr. 2245/1999, skal 24-månedersfristen stadig ifølge forordning nr. 729/70 og nr. 1258/1999 regnes fra den første meddelelse, hvori der gøres rede for resultaterne af undersøgelsen som fastsat i artikel 8, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 1663/95.

Dette standpunkt påvirker ikke medlemsstaternes processuelle rettigheder. Beslutninger om afslutning af EUGFL-regnskaber træffes således efter en kontradiktorisk sagsbehandling, hvorunder medlemsstaterne sikres fuld garanti for at kunne fremføre alle deres synspunkter.

(jf. præmis 41-44)
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 12. juli 2007 — Kommissionen mod Alexiadou

(sag T-312/05)

»Voldgiftsbestemmelse — aftale om et program for teknologisk udvikling til produktion af vandafvisende læder — tilbagebetaling af beløb ydet som forskud — renter — udeblivelse«

1. Retspleje — søgsmål for Domstolen på grundlag af en voldgiftsklausul (art. 238 EF) (jf. præmis 33-35)

2. Retspleje — stævning — formkrav — kort fremstilling af søgsmålsgrundene (Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1) (jf. præmis 37)

Angående

Sag anlagt af Kommissionen i henhold til artikel 238 EF med påstand om, at sagsøgte tilpligtes at tilbagebetale det forskud, som Kommissionen har udbetalt i forbindelse med en aftale om et program for teknologisk udvikling til produktion af vandafvisende læder (aftale nr. G1ST-CT-2002-50227).

Konklusion

1) Sagsøgte frifindes.

2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger.

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 12. juli 2007 — Kommissionen mod Alexiadou

(sag T-312/05)

»Voldgiftsbestemmelse — aftale om et program for teknologisk udvikling til produktion af vandafvisende læder — tilbagebetaling af beløb ydet som forskud — renter — udeblivelse«

1. Retspleje — søgsmål for Domstolen på grundlag af en voldgiftsklausul (art. 238 EF) (jf. præmis 33-35)

2. Retspleje — stævning — formkrav — kort fremstilling af søgsmålsgrundene (Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1) (jf. præmis 37)

Angående

Sag anlagt af Kommissionen i henhold til artikel 238 EF med påstand om, at sagsøgte tilpligtes at tilbagebetale det forskud, som Kommissionen har udbetalt i forbindelse med en aftale om et program for teknologisk udvikling til produktion af vandafvisende læder (aftale nr. G1ST-CT-2002-50227).

Konklusion

1) Sagsøgte frifindes.
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 12. juli 2007 — AEPI mod Kommissionen

(sag T-229/05)

»Konkurrence — ophavsret og beslægtede rettigheder — forordning (EF) nr. 1/2003 — forpligtelser i forbindelse med undersøgelse af klager — manglende fællesskabsinteresse — frifindelse«

1. Konkurrenceadministrativ procedureundersøgelse af klager — Kommissionens prioritering af de sager, den er forelagt (art. 81 EF, art. 82 EF og art. 85, stk. 1, EF) (jf. præmis 38-41, 44, 60 og 61)

2. Konkurrence — aftaler — påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne — kriterier (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 42 og 43)

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning SG-Greffe (2005) D/201832 af 18. april 2005 om afslag på en klage over en overtrædelse af artikel 81 EF og 82 EF, der hævdes begået af de græske kollektive forvaltningsorganer for beslægtede rettigheder til ophavsrettigheder på området for musik.

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE betaler sagens omkostninger.

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 12. juli 2007 — AEPI mod Kommissionen

(sag T-229/05)

»Konkurrence — ophavsret og beslægtede rettigheder — forordning (EF) nr. 1/2003 — forpligtelser i forbindelse med undersøgelse af klager — manglende fællesskabsinteresse — frifindelse«

1. Konkurrenceadministrativ procedureundersøgelse af klager — Kommissionens prioritering af de sager, den er forelagt (art. 81 EF, art. 82 EF og art. 85, stk. 1, EF) (jf. præmis 38-41, 44, 60 og 61)

2. Konkurrence — aftaler — påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne — kriterier (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 42 og 43)

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning SG-Greffe (2005) D/201832 af 18. april 2005 om afslag på en klage over en overtrædelse af artikel 81 EF og 82 EF, der hævdes begået af de græske kollektive forvaltningsorganer for beslægtede rettigheder til ophavsrettigheder på området for musik.

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
Med henblik på vurderingen af ligheden mellem de omhandlede varer eller tjenesteydelser i henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker skal der tages hensyn til alle relevante faktorer, der kendetegner forbindelsen mellem disse varer eller tjenesteydelser, idet disse faktorer navnlig omfatter deres art, deres anvendelsesformål og benyttelsen af dem, samt om de er i et konkurrenceforhold eller supplerer hinanden. Der kan endvidere tages hensyn til andre faktorer, som de berørte varers distributionskanaler.

I den forbindelse er kompletterende varer dem, hvorimellem der er en tæt forbindelse i den forstand, at den ene er uundværlig eller vigtig for brugen af den anden, således at forbrugerne kan antage, at ansvaret for fremstillingen af de to varer påhviler den samme virksomhed.

Varer som fodtøj, beklædningsgenstande, hatte eller håndtasker kan ud over deres primære funktion have en æstetisk funktion ved tilsammen at bidrage til den berørte forbrugers ydre image. Opfattelsen af de forbindelser, der knytter dem til hinanden, skal således bedømmes under hensyntagen til, at der eventuelt stræbes efter en koordinering i fremvisningen af dette ydre image, som indebærer en koordinering af deres forskellige bestanddele på tidspunktet for deres tilblivelse eller erhvervelse. Denne koordinering kan navnlig have betydning mellem beklædningsgenstande, fodtøj og hovedbeklædning, henhørende under klasse 25 i Nice-arrangementet, og de forskellige tilbehørsartikler til beklædning, som kompletterer dem, såsom håndtasker henhørende under klasse 18 i henhold til nævnte arrangement. Denne eventuelle koordinering afhænger af den berørte forbruger, den type aktivitet, hvortil dette ydre image er frembragt (bl.a. arbejde, sport eller fritid), eller den markedsføringsindsats, der gøres af branchens erhvervsdrivende. Endvidere vil den omstændighed, at disse varer ofte sælges fra de samme specialiserede salgssteder, kunne fremme opfattelsen hos den berørte forbruger af, at der er tætte forbindelser mellem dem, og forstærke indtrykket af, at ansvaret for deres fremstilling påhviler samme virksomhed.

Det følger heraf, at visse forbrugere opfatter en tæt forbindelse mellem beklædningsgenstande, fodtøj og hovedbeklædning, henhørende under klasse 25, og de tilbehørsartikler til beklædning, som udgøres af visse »varer af læder og læderimitation ikke indeholdt i andre klasser«, henhørende under klasse 18, og at de derfor kan foranlediges til at tro, at ansvaret for deres fremstilling påhviler samme virksomhed. De nævnte varer, som henhører under klasse 25, har derfor en grad af lighed, der ikke kan betegnes som svag, med de tilbehørsartikler til beklædning, som er omfattet af »varer af læder og læderimitation ikke indeholdt i andre klasser«, henhørende under klasse 18.

(jf. præmis 37 og 48-51)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – fremgangsmåde ved appel – sagsanlæg ved Fællesskabets retsinstanser – Rettens kompetence (Rådets forordning nr. 40/94, art. 63, stk. 3) (jf. præmis 13)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse R 240/2004-1 truffet den 15. december 2004 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) vedrørende en indsigelsessag mellem Waterford Wedgwood og Assembled Investments (Proprietary) Ltd.

Oplysninger vedrørende sagen:

>lt>3

Afgørelse

Konklusion

1) Afgørelsen truffet den 15. december 2004 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 240/2004-1) annulleres.

2) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Waterford Wedgwood plc betaler sagsøgerens omkostninger og bærer deres egne omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

Ordmærket TWIST & POUR, som er ansøgt registreret for »Plastikbeholdere med hank, der sælges som en integreret del af et system til at opbevare, oplagre og hælde flydende maling«, og som henhører under klasse 21 i Nice-arrangementet, mangler fornødent særpræg i forhold til de omhandlede varer i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, for så vidt som de ikke blot vækker associationer eller indeholder hentydninger til visse egenskaber ved varen, men tværtimod direkte beskriver en egenskab ved den omhandlede vare. Den direkte oplysning til den relevante kundekreds om, hvor let varen er at bruge, formidler således en tilstrækkelig konkret og direkte forbindelse mellem det ansøgte varemærke og de omhandlede varer.

(jf. præmis 55)
3.

Annullationssøgsmål — søgsmål til prøvelse af en beslutning om at henlægge en klage på konkurrenceområdet — klagepunkt vedrørende manglende stillingtagen til et af klagens aspekter — undladelse henhørende under passivitetssøgsmål — søgsmål uden genstand for så vidt angår nævnte klagepunkt (art. 230 EF og 232 EF) (jf. præmis 160)
Det følger af regel 71, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, at forlængelsen af de frister, som fastsættes af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), ikke er automatisk, men afhænger af de særlige omstændigheder i hver enkelt sag, som kan begrunde forlængelsen, samt af fremsættelsen af en anmodning om forlængelse. Det gælder i endnu højere grad i en inter partes-procedure, i forbindelse med hvilken en fordel, der gives til en af parterne, udgør en ulempe for den anden. I et sådant tilfælde skal Harmoniseringskontoret derfor sikre sig, at det forholder sig upartisk over for parterne.

Det påhviler den part, der anmoder om forlængelse, at gøre omstændigheder gældende, som kan begrunde den, eftersom det er i denne parts interesse, at der anmodes om og eventuelt indrømmes forlængelse. I et tilfælde, hvor disse omstændigheder beror på den part, som anmoder om forlængelse, er denne part desuden den eneste, der kan give Harmoniseringskontoret nyttige oplysninger herom. For at Indsigelsesafdelingen kan vurdere, hvorvidt der foreligger omstændigheder, som kan begrunde en eventuel forlængelse, skal de pågældende omstændigheder følgelig være angivet i anmodningen om forlængelse.

Dertil kommer, at det følger af opbygningen af regel 71 som helhed, at reglens stk. 2, der bestemmer, at Harmoniseringskontoret, såfremt der er to eller flere parter, kan gøre fristens forlængelse afhængig af, at de andre parter er indforstået hermed, ikke opstiller én enkelt betingelse for forlængelsen af en frist, men tilføjer en yderligere betingelse til betingelserne i stk. 1, dvs. at den berørte part skal have anmodet om forlængelsen inden udløbet af den fastsatte frist, og at den skal være begrundet i omstændighederne.

(jf. præmis 21, 22, 55 og 56)
Under en sag, der er anlagt til prøvelse af en afgørelse fra et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), kan Retten kun ophæve eller ændre den anfægtede afgørelse, hvis denne på det tidspunkt, hvor den blev truffet, var behæftet med en af de grunde til ophævelse eller ændring, der er omhandlet i artikel 63, stk. 2, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, dvs. inkompetence, væsentlige formmangler eller overtrædelse af traktaten, af forordning nr. 40/94 eller af retsregler vedrørende dens gennemførelse, eller magtfordrejning. Denne efterprøvelse af lovligheden skal foretages under hensyn til de faktiske og retlige omstændigheder i sagen, som den har foreligget for appelkammeret.

Selv om artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 40/94 bestemmer, at »ansøgeren […] til enhver tid […] kan tilbagetage sin ansøgning om registrering af EF-varemærket eller begrænse den deri angivne fortegnelse over varer eller tjenesteydelser«, kan en begrænsning af den nævnte fortegnelse, der foretages efter appelkammerets anfægtede afgørelse, i den forbindelse ikke påvirke lovligheden af denne afgørelse, som er den eneste, der anfægtes ved Retten.

Ganske vist kan under visse omstændigheder en erklæring fra varemærkeansøgeren for Retten, hvorefter han udelukkende tilbagekalder sin ansøgning for visse af de varer, der var omhandlet af den oprindelige ansøgning, enten fortolkes som en erklæring om, at den anfægtede afgørelse kun bestrides, i det omfang den vedrører den resterende del af de ansøgte varer, eller, såfremt en sådan erklæring afgives på et fremskredent tidspunkt under sagen for Retten, som en delvis hævelse af sagen.

Selv om varemærkeansøgeren ved begrænsningen af fortegnelsen over de varer, der er omfattet af EF-varemærkeansøgningen, ikke har til formål at fjerne en eller flere varer fra fortegnelsen, men at ændre en egenskab, såsom alle de i fortegnelsen anførte varers anvendelsesformål, kan det imidlertid ikke udelukkes, at denne ændring kan få betydning for den vurdering af EF-varemærket, som Harmoniseringskontorets instanser har foretaget i forbindelse med den administrative behandling af sagen. At tillade denne ændring, mens sagen verserer for Retten, ville under disse omstændigheder svare til at ændre tvistens genstand under sagens behandling, hvilket ikke er tilladt i henhold til procesreglementets artikel 135, stk. 4. En sådan begrænsning kan følgelig ikke tages i betragtning af Retten ved realitetsbehandlingen af sagen.

(jf. præmis 19, 20 og 22-25)