ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
I.

1) Er en national bestemmelse (så som artikel 3, stk. 4a, i DPR 357/97), der fastsætter en beføjelse for regionerne og de autonome provinser til af egen drift at foreslå revision af LAF’erne uden samtidig at fastsætte en forpligtelse for disse myndigheder til at træffe foranstaltninger, i tilfælde hvor private ejere af områder, der er omfattet af LAF’erne, fremsætter en begrundet anmodning om at udøve denne beføjelse, eller i det mindste i tilfælde, hvor private ejere hævder, at der har fundet en miljømæssig forringelse af området sted, til hinder for korrekt anvendelse af artikel 9 og 10 i direktiv 92/43/EØF (1)? 2) Er en national bestemmelse (så som artikel 3, stk. 4a, i DPR 357/97), der fastsætter en beføjelse for regionerne og de autonome provinser til af egen drift at foreslå revision af LAF’erne, efter en regelmæssig vurdering, uden at fastsætte præcist, hvor hyppigt vurderingen skal foretages (eksempelvis hvert andet år, hver tredje år osv.) og uden at fastlægge, at den regelmæssige vurdering, som er overladt til regionerne og de autonome provinser, offentliggøres ved hjælp af kollektive kampagner, der har til formål at gøre det muligt for berørte parter at fremsætte bemærkninger eller forslag, til hinder for korrekt anvendelse af artikel 9 og 10 i direktiv 92/43/EØF? 3) Er en national bestemmelse (så som artikel 3, stk. 4a, i DPR 357/97), der tildeler regionerne og de autonome provinser initiativet til revision af LAF’erne, uden at fastsætte en initiativret også for staten, i det mindste som en subsidiær ret i tilfælde af passivitet fra regionerne og de autonome provinsers side, til hinder for korrekt anvendelse af artikel 9 og 10 i direktiv 92/43/EØF? 4) Er en nationale bestemmelse (så som artikel 3, stk. 4a, i DPR 357/97), der fastsætter en beføjelse for regionerne og de autonome provinser til af egen drift at foreslå revision af LAF’erne efter et fuldstændigt frit og uforpligtende skøn, selv om der er indtruffet — og formelt blevet påvist — tilfælde af forurening eller miljømæssig forringelse, til hinder for korrekt anvendelse af artikel 9 og 10 i direktiv 92/43/EØF?
1)

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 (1) artikel 11, stk. 2, fortolkes således, at medlemsstaterne ikke har mulighed for at belægge forvaltningsretlige udvisninger eller udsendelser med straf, hvis udvisningen eller udsendelsen er mere end fem år gammel på tidspunktet for genindrejsen?
1)

Giver artikel 40, stk. 1 og 5, i Rådets forordning nr. 1782/2003 af 29. september 2003 (1) i lyset af bestemmelsens ordlyd og formål medlemsstaterne mulighed for at gøre retten til at få reguleret referencebeløbet for landbrugere, hvis produktion har været ugunstigt ramt som følge af forpligtelser til miljøvenligt landbrug, som de har været omfattet af i hele eller en del af referenceperioden, afhængig af, at der foretages en sammenligning af de direkte betalinger, der er modtaget i de år, hvor landbrugeren har været omfattet af sådanne forpligtelser, og de betalinger, der er modtaget i de år, hvor landbrugeren ikke har været omfattet heraf?
1)

Er følgende sundhedsanprisning: »Præparatet indeholder også calcium og vitamin D3, som hjælper med at nedsætte risikoen for at udvikle osteoporose og brud«, en anprisning af en reduceret risikofaktor for sygdom i den i artikel 2, stk. 2, nr. 6), i forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (1), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 116/2010 (2) af 9. februar 2010, omhandlede forstand, selv om det ikke er udtrykkeligt antydet i denne anprisning, at indtagelsen af dette præparat i betydelig grad reducerer en risikofaktor for udvikling af nævnte sygdom?
—

Appellanten gør endvidere gældende, at Retten tilsidesatte varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra e), nr. ii). Retten burde have bemærket, at et todimensionalt tegn ikke blot kan anvendes på, men også kan indgå i en tredimensional genstand. Anvendelse af varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra e), nr. ii), kræver således, at alle de mulige måder, hvorpå det på indleveringsdagen kan tænkes, at det pågældende tegn kan indgå i en tredimensional genstand, tages i betragtning. Retten har foretaget en urigtig gengivelse af beviserne ved at fastslå, at appelkammeret udelukkende havde baseret sin undersøgelse på de varer, der reelt markedsføres. Appelkammeret gjorde det klart, at dets konklusioner primært er baseret på de patenter, som Pi-Design havde fremlagt. Under alle omstændigheder bør henvisning til supplerende oplysninger, herunder patenter og de varer, der reelt markedsføres, ikke være forbudt, hvor sådanne oplysninger bekræfter konklusionen om, at kendetegnene for det anfægtede tegn, som indgivet, kan føre til opnåelsen af et teknisk resultat, når det indgår i en tredimensional genstand. Dette er den eneste hensigtsmæssige metode til at sikre retssikkerheden og den offentlige interesse, som ligger til grund for varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra e), nr. ii).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/19

Appel iværksat den 16. juli 2012 af Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 8. maj 2012 i sag T-331/10, Yoshida Metal Industry Co. Ltd mod Kontoret for Harmonisering i det indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-337/12 P)

2012/C 295/33

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S, (ved advocate H. Pernez)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Yoshida Metal Industry Co. Ltd

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Retten ophæves.

— EF-varemærke 1 371 244 annulleres.

Subsidiært

— Sagen hjemvises til Retten, idet den forpligtes til at hjemvise sagen til appelkammeret, såfremt dets afgørelse annulleres.

— YOSHIDA METAL INDUSTRY CO. LTD. tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne gør gældende, at den appellerede dom bør ophæves, idet Retten tilsidesatte varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra e), nr ii), da den anvendte urigtige kriterier ved fastlæggelsen af de væsentligste kendetegn ved det omtvistede tegn og idet den foretog en urigtig gengivelse af de foreliggende beviser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/20

Appel iværksat den 16. juli 2012 af Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 8. maj 2012 i sag T-416/10, Yoshida Metal Industry Co. Ltd mod Kontoret for Harmonisering i det indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-339/12 P)

2012/C 295/35

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S (ved advocate H. Pernez)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Yoshida Metal Industry Co. Ltd

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Retten ophæves.

— EF-varemærke annulleres 1 372 580 annulleres.

Subsidiært

— Sagen hjemvises til Retten, idet den forpligtes til at hjemvise sagen til appelkammeret, såfremt dets afgørelse annulleres.

— YOSHIDA METAL INDUSTRY CO. LTD. tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne gør gældende, at den appellerede dom bør ophæves, idet Retten tilsidesatte varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra e), nr ii), da den anvendte urigtige kriterier ved fastlæggelsen af de væsentligste kendetegn ved det omtvistede tegn og idet den foretog en urigtig gengivelse af de foreliggende beviser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 287/27

Appel iværksat den 16. juli 2012 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 25. april 2012 i sag T-509/10, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft mod Rådet

(Sag C-348/12 P)

2012/C 287/53

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og R. Liudvinaviciute-Cordeiro, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Teheran, og Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Annullation af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 25. april 2012 i sag T-509/10.

— Domstolen træffer endelig afgørelse vedrørende tvisten og det af Kala Naft anlagte søgsmål til prøvelse af de omhandlede retsakter fra Rådet afvises, subsidiært nedlægges påstand om frifindelse.

— Kala Naft tilpligtes at betale Rådets omkostninger i første instans samt i forbindelse med appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rådet er af den opfattelse, at Rettens dom i sagen er behæftet med to retlige fejl, og at denne dom følgelig skal ophæves.

For det første finder Rådet, at Retten begik en retlig fejl ved ikke at afvise det af selskabet Kala Naft anlagte søgsmål, selv om dette selskab ifølge Rådet udgør en iransk regeringsinstans.

For det andet finder Rådet, at Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at en af de grunde, der er påberåbt som begrundelse for at pålægge Kala Naft restriktive foranstaltninger, ikke var tilstrækkelig for at opfylde begrundelsespligten, og at Rådet var forpligtet til at skulle føre bevis for en anden af disse grunde. Rådet har ligeledes anført, at Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at det element i begrundelsen, om at selskabet Kala Naft sælger udstyr til olie- og gas-sektoren, der kan anvendes til Irans nukleare program, ikke kan anses for »støtte« til nuklear spredning, uden at sætte dette element i forhold til de andre elementer i begrundelsen.
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/65/EF af 11. december 2007 om ændring af Rådets direktiv 89/552/EØF om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed (1), idet den ikke har vedtaget eller i hvert fald ikke har meddelt Kommissionen de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet
—

Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF (1) af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF, idet den ikke fuldt ud har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og under alle omstændigheder ikke fuldt ud har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/18/EF af 23. april 2009 om de grundlæggende principper for undersøgelser af ulykker i søtransportsektoren og om ændring af Rådets direktiv 1999/35/EF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/59/EF (1), idet den ikke har vedtaget eller i hvert fald ikke har meddelt Kommissionen de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/140/EF af 25. november 2009 om ændring af direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, direktiv 2002/19/EF om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter og direktiv 2002/20/EF om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (1), idet den ikke har vedtaget eller i hvert fald ikke har meddelt Kommissionen de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet
1)

Medfører den omstændighed, at en advokat, som er bemyndiget til at indgive indsigelse mod et europæisk betalingspåkrav, ikke overholder fristen herfor, at der foreligger fejl fra skyldnerens side som omhandlet i artikel 20, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1896/2006 af 12. december 2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure (1)?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009 om ændring af direktiv 2002/22/EF om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, direktiv 2002/58/EF om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor og forordning (EF) nr. 2006/2004 om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse (1), idet den ikke har vedtaget eller i hvert fald ikke har meddelt Kommissionen de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 287/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Belgien) den 4. juli 2012 — État belge — SPF Finances mod GIMLE SA

(Sag C-322/12)

2012/C 287/40

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: État belge — SPF Finances

Sagsøgt: GIMLE SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2, [stk.] 3, 4 og 5 i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer (1) fortolkes således, at bestemmelserne ikke blot indebærer et krav om at angive supplerende oplysninger i bilagene til årsregnskabet, men også et krav om, at princippet om, at aktiverne skal bogføres med anskaffelsesprisen og samtidig med salgsprisen, såfremt denne pris er udtryk for aktivernes reelle værdi, skal fraviges, når den betalte pris åbenbart og objektivt set ikke svarer til værdien af de berørte formuegoder og dermed giver et urigtigt billede af selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultat?

(1) EFT L 222, s. 11.
1)

Skal artikel 132, stk. 1, litra i), artikel 133 og artikel 134 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem herefter »direktiv 2006/112« (1) fortolkes således, at de er til hinder for, at uddannelsesydelser, der leveres af ikke-offentlige organer i erhvervsmæssigt øjemed, fritages for merværdiafgift, hvilket følger af artikel 43, stk. 1, nr. 1), i ustawy z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (lov af 11.3.2004 om beskatning af varer og ydelser) (Dz.U. nr 54, pos. 535 som ændret) sammenholdt med pos. 7 i bilag 4 til denne lov efter den i 2010 gældende retsstilling?
2)

Har det nogen betydning for bedømmelsen af, hvad der udgør en »ikke-erhvervsmæssig« transport, a) at føreren kun udfører transporter for egen regning? b) at der ikke erlægges nogen betaling for transporten som sådan? c) hvor store de økonomiske bidrag er og/eller de økonomiske bidrags størrelse i forhold til hobbyvirksomhedens samlede omsætning?
4)

Opfyldes kravet i henhold til artikel 29, stk. 1, nr. 1), i Kommissionens forordning (EF) nr. 809/2004 af 29. april 2004 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/71/EF for så vidt angår oplysninger i prospekter samt disses format, integration af oplysninger ved henvisning og offentliggørelse af sådanne prospekter samt annoncering (prospektforordning nr. 809/2004) om, at prospektet eller basisprospektet skal være let tilgængeligt på det websted, hvor de stilles til rådighed, a) såfremt der for at opnå adgang, downloade og printe kræves en registrering på webstedet, hvorpå der derefter kan skabes adgang, og hvorved registreringen forudsætter en accept fra en disclaimer og meddelelse af en email-adresse, eller b) såfremt der skal betales et vederlag herfor, eller c) såfremt gratis adgang til prospektdele er begrænset til 2 dokumenter pr. måned, men det imidlertid er nødvendigt at downloade mindst tre dokumenter for at modtage samtlige obligatoriske oplysninger som omhandlet i artikel 22, stk. 1, tredje punktum, i Kommissionens forordning (EF) nr. 809/2004 af 29. april 2004 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/71/EF for så vidt angår oplysninger i prospekter samt disses format, integration af oplysninger ved henvisning og offentliggørelse af sådanne prospekter samt annoncering (prospektforordning nr. 809/2004)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 30. juli 2012 — Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation mod Commissioners of Inland Revenue og Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Sag C-362/12)

2012/C 311/05

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation

Sagsøgte: Commissioners of Inland Revenue og Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Præjudicielle spørgsmål

1) Når en skattepligtig person efter lovgivningen i en medlemsstat kan vælge mellem to alternative søgsmålsgrunde med henblik på at kræve tilbagebetaling af skatter, der er opkrævet i strid med artikel 49 TEUF og 63 TEUF, og en af disse søgsmålsgrunde er omfattet af en længere forældelsesfrist, er det så foreneligt med effektivitets- og retssikkerhedsprincippet og princippet om den berettigede forventning, at denne medlemsstat uden varsel vedtager en lovgivning, som forkorter den længere forældelsesfrist med tilbagevirkende kraft til den dato, hvor den foreslåede nye lovgivning blev bekendtgjort offentligt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Tyskland) den 27. juli 2012 — Wolfgang Glatzel mod Freistaat Bayern

(Sag C-356/12)

2013/C 9/41

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Wolfgang Glatzel

Sagsøgt: Freistaat Bayern

Præjudicielt spørgsmål

Er punkt 6.4. i bilag III til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort (1) i den affattelse, der følger af Kommissionens direktiv 2009/113/EF af 25. august 2009 (2) foreneligt med artikel 20, artikel 21, stk. 1, og artikel 26 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder i det omfang, denne bestemmelse — uden mulighed for undtagelse — af ansøgere om et kørekort i kategorierne C1 og C1E kræver en synsstyrke på mindst 0,1 på det dårligste øje, selv om disse personer ser med begge øjne og har et normalt synsfelt på begge øjne?

(1) EUT L 403, s. 18.

(2) EUT L 223, s. 31.
2)

Såfremt det er nødvendigt at tage stilling til, om brugen af et produkt eller en komponent, hvis formål er at omgå en teknisk beskyttelsesforanstaltning, vejer tungere end andre kommercielt relevante formål og brug, kan artikel 6 i direktiv 2001/29/EF, herunder også i lyset af 48. betragtning til samme direktiv, da fortolkes således, at den nationale retsinstans ved vurderingen af dette spørgsmål, skal anvende kriterier, hvorved det særlige formål som rettighedsindehaverne har tiltænkt det produkt, hvori det beskyttede indhold indsættes, tillægges særlig vægt, eller alternativt — eller i tillæg hertil — kvantitative kriterier vedrørende omfanget af de sammenlignede former for brug, eller kvalitative kriterier, dvs. kriterier vedrørende arten og vigtigheden af de pågældende former for brug?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/22

Appel iværksat den 25. juli 2012 af Asa Sp. z o.o. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 22. maj 2012 i sag T-110/11 — Asa mod KHIM — Merck (FEMIFERAL)

(Sag C-354/12 P)

2012/C 295/40

Processprog: polsk

Parter

Appellant: Asa Sp. z o.o. (ved advokat M. Chimiak)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen, der blev afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 22. maj 2012 i sag T-110/11, ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten til fornyet behandling.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale de omkostninger, der er forbundet med sagen for Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten foreholder Den Europæiske Unions Ret, at den har tilsidesat artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (1), idet den ikke har taget hensyn til de retlige kriterier, som ville have fået en væsentlig betydning for anvendelsen af denne bestemmelse, og idet den ved bedømmelsen af disse kriterier under omstændighederne i den foreliggende retssag har begået åbenbare fejl.

Således har Retten ikke på behørig måde anvendt kriteriet gennemsnitsforbruger, som der i den foreliggende retssag skal tages udgangspunkt i. Desuden har den bedømt det originale særpræg ved de ældre tegn FEMINATAL fejlagtigt, selv om appellanten i den stævning, der blev indleveret til Retten, havde anført, at Harmoniseringskontorets appelkammer ikke havde undersøgt dette spørgsmål grundigt og udtømmende. Retten har endvidere bedømt tegnenes visuelle og begrebsmæssige lighed fejlagtigt.

Endelig har den bedømt sandsynligheden for, at gennemsnitsforbrugeren vil blive vildledt, på en fejlagtig måde.

Derudover foreholder appellanten Retten, at den har tilsidesat artikel 9 i traktaten om Den Europæiske Union, idet den har anvendt forskellige retlige kriterier i sammenlignelige retssager.

(1) EUT L 78, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 287/28

Sag anlagt den 25. juli 2012 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik

(Sag C-353/12)

2012/C 287/54

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved S. Thomas, D. Grespan og B. Stromsky, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning K(2009) 8123 af 28. oktober 2009 om den statsstøtte C 59/07 (ex N 127/06 og NN 13/06), som Italien har ydet til Ixfin SpA (meddelt den 29.10.2009 og offentliggjort i EUT L 167 af 1.7.2010, s. 39) og EUF-traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den statsstøtte, som i den pågældende beslutning er fundet ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.

— Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Genstanden for Kommissionens søgsmål er Den Italienske Republiks manglende gennemførelse af Kommissionens beslutning vedrørende statsstøtte i form af en garanti stillet af Ministero dello Sviluppo Economico (ministeriet for økonomisk udvikling) som sikkerhed for et lån, som Ixfin har optaget i Banca Apulia SpA.

Kommissionen har anført, at Italien skulle have sikret tilbagesøgningen af støtten inden den 1. marts 2010, og skulle endvidere have underrettet Kommissionen om de foranstaltninger, der var truffet for at efterkomme beslutningen, inden den 29. december 2009.

På tidspunktet for anlæggelsen af denne sag har sagsøgte endnu ikke vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme de ovennævnte forpligtelser.
1)

Er Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (1), særligt artikel 1, stk. 2, litra a) og d), artikel 2 og artikel 28 samt bilag II, kategori nr. 8 og 12, til hinder for nationale bestemmelser, der tillader indgåelse af aftale mellem to ordregivende myndigheder om støtteforanstaltninger i kommuner i form af undersøgelse, vurdering og projektering af genopbygningen af det historiske centrum i kommunerne Barisciano og Castelvecchio Subequo, som nærmere beskrevet i de tekniske dokumenter bilagt aftalen og i overensstemmelse med definitionen i de nationale og regionale bestemmelser på området, mod vederlag — hvor det på grundlag af vederlagets størrelse ikke kan udelukkes, at der opstår en gevinst — hvis den udførende myndighed må anses for at optræde som økonomisk aktør?