Forslag til afgørelse fra generaladvokat Alber fremsat den 15. marts 2001. - Kongeriget Belgien mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - EUGFL - regnskabsafslutning - regnskabsåret 1994 - korn og oksekød. - Sag C-263/98.



Samling af Afgørelser 2001 side I-06063



Generaladvokatens forslag til afgørelse

I - Indledning

1 Med nærværende annullationssøgsmål har Kongeriget Belgien nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning 98/358/EF af 6. maj 1998 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsåret 1994, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (herefter »EUGFL«), Garantisektionen (1), i det omfang den for sagsøgeren indebærer, at et beløb på 382 208 436 BEF vedrørende udgifter i forbindelse med forudbetaling af eksportrestitutioner blev udelukket fra fællesskabsfinansiering.

2 Kommissionen baserede denne beslutning på undersøgelserne af kontrolsystemet i Belgien i 1993 og 1994. De samme undersøgelser og de efter Kommissionens opfattelse derved konstaterede graverende mangler lå allerede til grund for Kommissionens beslutning 97/333/EF af 23. april 1997 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsåret 1993, der finansieres af EUGFL, Garantisektionen (2). Denne beslutning er også blevet anfægtet af Belgien. Domstolen frifandt Kommissionen ved dom af 18. maj 2000 i sag C-242/97 (3).

3 Belgien har generelt lagt argumentationen i sag C-242/97 til grund for nærværende søgsmål og har endvidere fremsat en række supplerende udtalelser. Kommissionen har svaret på tilsvarende måde.

4 Det findes ikke hensigtsmæssigt at behandle anbringendet i sag C-242/97 fuldstændigt på ny. Tværtimod skal behandlingen af striden begrænses til de punkter, som efter domsafsigelsen af 18. maj 2000 fortsat står åbne.

5 Nærværende forslag til afgørelse omfatter derfor kun:

- Spørgsmålet om, hvorvidt sagen kan anses for behørigt anlagt, når man i stedet for at indlevere nye fuldstændige processkrifter henviser til en tidligere sag (A).

- Udvidelsen af korrektionerne til 1994 (B).

- Den belgiske regerings argumentation, hvorefter Kommissionen burde have taget hensyn til Belgiens særlige kontrolsystem for blød hvede (C) (4).

- Argumentationen, hvorefter korrektionen inden for kornsektoren ikke kunne udvides til forudbetalings- og toldoplagsordningen (D) (5).

- Den belgiske regerings påstand om, at der på toldstedet i Dendermonde (på fransk Termonde) ud over kontrolløren var yderligere tre ansatte med ansvar for kontrollen i oksekødssektoren (E) (6).

- Påstanden om, at man på Sivafrost's toldoplag anvendte detaljerede oplagringslister i forbindelse med lagringen af oksekød (F) (7).

- Kommissionens fejlagtige påstand om, at en del af det kontrollerede kød i Dendermonde stammede fra kød fra hundyr, når der i realiteten var tale om kød fra handyr (G) (8).

6 I øvrigt - specielt med hensyn til retsreglerne og de allerede behandlede spørgsmål - henvises der til dommen af 18. maj 2000 og til forslag til afgørelse af 21. oktober 1999 i sag C-242/97.

II - Parternes påstande

7 Ved stævning indleveret den 17. juli 1998 har Kongeriget Belgien nedlagt følgende påstande:

1) Kommissionens beslutning 98/358/EF af 6. maj 1998 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsåret 1994, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (herefter EUGFL), Garantisektionen, annulleres for så vidt der med hensyn til sagsøgeren ikke anerkendes et beløb på 382 208 436 BEF vedrørende udgifter i forbindelse med forudbetaling af eksportrestitutioner.

2) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

8 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

1) Frifindelse. 2) Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

III - Retlig vurdering

A - Realiteten

9 Det må først undersøges, hvorvidt der i den foreliggende sag skal tages hensyn til den belgiske regerings generelle henvisning til anbringenderne i sag C-242/97.

10 Stævningen skal i henhold til artikel 38, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement mindst indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Der findes ingen bestemmelser om, hvorvidt det i stedet er tilladt at henvise til andre dokumenter, specielt til processkrifter i andre sager.

11 Retten i Første Instans har i dommen i sagen ICI mod Kommissionen (9) korrekt konstateret, at Domstolen tager stilling til dette spørgsmål under hensyntagen til den enkelte sags særlige forhold, og at den på denne baggrund har afvist henvisninger til indlæg i materielt ikke forenede sager. I ovennævnte dom tillod Retten imidlertid henvisninger til processkrifterne i en anden sag, da parterne, de befuldmægtigede og advokaterne var de samme, begge sager var blevet anlagt for Retten den samme dag, begge sager verserede for den samme afdeling og var tildelt den samme refererende dommer, og endelig da de materielle spørgsmål vedrørte konkurrenceretten på det samme marked.

12 Jeg må give Retten principielt medhold i, at der skal tages hensyn til, at en rets interne organisatoriske foranstaltninger - henvisning til afdelinger og refererende dommere - ikke må have indflydelse på resultatet af parternes foranstaltninger. Principielt bør det være tilstrækkeligt, at to sager er tilstrækkelig tæt knyttet til hinanden for at tillade en sådan henvisning. I den foreliggende sag fremgår tilknytningen mellem sagerne af den vidtgående ensartede administrative procedure (efterforskning, skriftveksling, forligsforsøg osv.), som har ført til anfægtelse af beslutningen i begge sager. Der er ligeledes overensstemmelse mellem parterne. Sagernes tilknytning til hinanden er derfor kun logisk, når begge søgsmål støttes på de samme anbringender. At søgsmålene ikke blev anlagt den samme dag er i modsætning hertil af underordnet betydning.

13 Den belgiske regerings henvisning til processkrifterne i sag C-242/97 må således anses for at være tilladt. Dette må tilsvarende gælde for Kommissionens henvisninger.

B - Udvidelse af korrektionerne til 1994 Parternes argumentation

14 Kongeriget Belgien har anfægtet, at Kommissionens undersøgelser udtrykkeligt vedrørte regnskabsårene 1992 og 1993, men ikke regnskabsåret 1994. Under den mundtlige forhandling hævdede den belgiske regerings repræsentant, at disse undersøgelser ikke var egnede til at påvise uregelmæssigheder i regnskabsåret 1994. Under disse omstændigheder burde Kommissionen ikke foretage korrektioner for regnskabsåret 1994 på baggrund af disse undersøgelser.

15 Kommissionen har heroverfor bemærket, at dens undersøgelser blev foretaget i september og november 1994 og ligeledes omfattede de belgiske toldsteders administrative praksis i regnskabsåret 1994. At kun årene 1992 og 1993 var angivet som genstand i den nævnte skrivelse, ændrer ikke på, at den belgiske praksis ej heller i 1994 var i overensstemmelse med fællesskabsrettens krav, hvorfor regnskabsafslutningen skulle korrigeres.

Stillingtagen

16 Kommissionen foretog sine undersøgelser i 1994. Disse indbefattede også den på daværende tidspunkt anvendte kontrolpraksis på de belgiske toldkontorer. Det er imidlertid beklageligt, at dette ikke kom til udtryk i meddelelsen om undersøgelserne. Dog burde de belgiske toldmyndigheder allerede på grund af tidspunktet og senest ved gennemførelsen af undersøgelserne have indset, at også regnskabsåret 1994 ville blive indbefattet. Kommissionen kunne således også lægge undersøgelsesresultaterne til grund for sin beslutning om korrektion af regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1994 (10). I øvrigt nåede det af Kongeriget Belgien inddragede forligsorgan frem til samme resultat.

17 Dette anbringende bør således forkastes.

C - Udvidelse af korrektionerne til budgetposten for blød hvede

18 Kongeriget Belgien har gjort indsigelse mod udvidelsen af korrektionerne til budgetposten for blød hvede og har gjort gældende, at Kommissionen ikke har undersøgt den vigtigste eksportør af blød hvede, virksomheden UBM, som modtog 90% af eksportrestitutionerne i 1994 inden for budgetposten for blød hvede. Kommissionen har således taget udgangspunkt i ufuldstændige faktiske omstændigheder.

19 Belgien har i replikken af 2. februar 1998 i sag C-242/97 påstået, at der i medfør af en skrivelse fra de belgiske myndigheder af 15. marts 1994 til UBM var indført et særligt kontrolsystem (11). Af denne skrivelse kan udledes, at foranstaltningerne skulle gennemføres fra den 1. april 1994.

20 I denne henseende må det indledningsvis bemærkes, at Kommissionen med »beslutning K(97) 515 endelig udg.« af 24. februar 1997 har fastsat, at nye konstateringer angående de faktiske omstændigheder vedrørende regnskabsafslutningen for 1994 skulle være fremsat inden den 28. februar 1997.

21 Fremsættelsen af nye konstateringer angående de faktiske omstændigheder er efter denne frist i stævningen prækluderet. Dette fremgår af artikel 1, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1723/72 (12), som lyder:

»Der kan tilstilles Kommissionen supplerende oplysninger indtil et endeligt tidspunkt, som denne fastsætter, især under hensyntagen til det arbejdsmæssige omfang, der måtte være nødvendigt for tilvejebringelse af de omhandlede oplysninger. I mangel af fremsendelse inden for den af Kommissionen fastsatte frist fastsætter denne sin beslutning på grundlag af den information, som den er i besiddelse af på det endelige tidspunkt, der er fastsat, bortset fra tilfælde, hvor en forsinket fremsendelse af oplysninger sker på grund af særlige omstændigheder.«

22 Herefter kan Kommissionen afslå finansiering af eksportrestitutionerne, uanset at sagsøgeren forelægger de nødvendige beviser, men ikke inden for den af Kommissionen fastsatte frist (13).

23 En sådan præklusionsfrist er under alle omstændigheder begrundet, når der - som i den foreliggende sag - er gået mere end to år siden kommissionsundersøgelserne, og når en forligsprocedure allerede er gennemført. Den pågældende medlemsstat har nemlig således haft tilstrækkelig mulighed for at gøre indsigelse mod Kommissionens eventuelle urigtige konstateringer af de faktiske omstændigheder.

24 Således kan der heller ikke i den foreliggende sag tages hensyn til de ovenfor anførte faktiske omstændigheder, som første gang blev fremført i sag C-242/97. Heraf følger, at korrektionen af regnskabsafslutningen også var berettiget for så vidt angår budgetposten for blød hvede, hvorfor dette anbringende bør forkastes.

25 I øvrigt har Kommissionen gjort gældende, uden at der er gjort indsigelse herimod, at virksomheden Amylum, som var genstand for kommissionsundersøgelserne, eksporterede blød hvede. Under den mundtlige forhandling har Kommissionens repræsentant, ligeledes uden at der er gjort indsigelse herimod, påpeget, at der allerede i 1998 i medfør af skrivelse fra myndighederne var blevet fastsat særlige kontrolforanstaltninger hos Amylum, som imidlertid aldrig blev gennemført i praksis.

26 Endelig har Kommissionen, uden at der er gjort indsigelse herimod, redegjort for, at UBM i regnskabsåret 1994 modtog 83,3% af sine restitutioner før den 1. april 1994. Det særlige kontrolsystem havde som følge heraf kun kunnet omfatte en lille del af de belgiske restitutioner vedrørende budgetposten for blød hvede.

D - Udvidelse af korrektionen til forudbetalings- og toldoplagsordningen i kornsektoren

27 I forslag til afgørelse i sag C-242/97 blev Kongeriget Belgiens anbringende om korrektion af regnskabsafslutningen vedrørende forudbetalings- og toldoplagsordningen i kornsektoren fremstillet som følger:

»Den belgiske regering har for det tredje (subsidiært) gjort gældende i stævningen, at den allerede under forligsproceduren gjorde opmærksom på, at en korrektion inden for kornsektoren ikke måtte omfatte udgifter, der ikke var at henregne under ordningen med forudbetaling af eksportrestitutioner. Da kommissionsundersøgelserne kun vedrørte denne forudbetaling, var Kommissionen ikke beføjet til at inddrage andre områder i korrektionen. I replikken blev det endvidere anført, at undersøgelserne kun havde omfattet forudbetalings- og forarbejdningsordningen. Af denne grund havde Belgien afsluttet regnskabslisterne for korn, som ikke var bestemt til forarbejdning. Belgien havde fejlagtigt ikke angivet de summer, der vedrørte forudbetalings- og forarbejdningsordningen, i forligsproceduren. Disse informationer var imidlertid tilgængelige for Kommissionen under forligsproceduren, hvilket fremgik af et dokument af 25. september 1996 fra det belgiske interventions- og restitutionskontor (BBIR)« (14).

28 Domstolen har i sag C-242/97 i henhold til artikel 42, stk. 2, i Domstolens procesreglement afvist Kongeriget Belgiens anbringende som for sent indgivet (15). I den foreliggende sag har den belgiske regering derimod fremsat anbringendet rettidigt, i det mindste i procesretlig henseende.

29 Kommissionen har imidlertid allerede i duplikken i sag C-242/97 på fyldestgørende vis redegjort for, at to af de undersøgte virksomheder også havde deltaget i forudbetalings- og toldoplagsordningen, og at undersøgelserne også omfattede dette system. Kongeriget Belgien har ikke bestridt dette anbringende. Heraf følger, at udvidelsen af korrektionerne til forudbetalings- og oplagsordningen principielt er berettiget.

30 Desuden skal der ud over spørgsmålet om den procesretlige frist for fremsættelsen af nye anbringender, som her indrømmes, tages hensyn til den ovenfor belyste præklusion af nye påstande angående de faktiske omstændigheder inden for rammerne af den administrative procedure (16). Kongeriget Belgien har desuden først fremsat sin påstand om, at Kommissionen ikke havde kontrolleret proceduren vedrørende forudbetalings- og toldoplagsordningen i Belgien, efter den 18. februar 1997. Modsat det af den belgiske regering anførte, lader denne påstand sig ikke slutte ud fra forligsanmodningen. Heri er der udelukkende fremstillet en række tal, som afviger fra Kommissionens angivelser, og som ikke er yderligere begrundet. Da der ikke klart er fremsat et andet anbringende angående denne påstand før den af Kommissionen fastsatte frist, er påstanden i henhold til artikel 1, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1723/72 genstand for præklusion. Den kan således ikke mere tages i betragtning.

31 For så vidt angår Kongeriget Belgiens henvisning til et dokument fra det belgiske interventions- og restitutionskontor af 25. september 1996 fremgår det ikke klart, hvorfor Kommissionen skulle være bekendt med dette dokument.

32 Dette anbringende bør således ligeledes forkastes.

E - Personalet på toldkontoret i Dendermonde for oksekødssektoren

33 Kongeriget Belgien har i stævningen af 3. juli 1997 i sag C-242/97 første gang anført, at der på toldstedet i Dendermonde ikke kun var en enkelt kontrollør med ansvar for kontrollen i oksekødssektoren (17), men derimod tre ansatte med ansvar for kontrol af de administrative formaliteter samt én kontrollør, som udelukkende tog sig af at verificere disse ved at foretage fysisk kontrol (18). I alt var der således fire ansatte, der var beskæftiget med kontrollen.

34 Under den mundtlige forhandling henviste den belgiske regerings repræsentant i øvrigt til, at Kongeriget Belgien allerede i et indlæg af 22. maj 1995 havde gjort opmærksom på, at der ud over kontrolløren også havde været en tilsynsførende til stede i Dendermonde.

35 I denne henseende må det indledningsvist konstateres, at indlægget af 22. maj 1995 ikke støtter anbringendet i stævningen, men derimod sågar er i strid hermed. Argumentationen om, at der også var en tilsynsførende til stede i Dendermonde, modsiger på ingen måde Kommissionens konstatering af, at den faktiske gennemførelse af kontrollen påhvilede én enkelt kontrollør. Den svarer derimod til Kommissionens oprindelige opfattelse af, at der var en kvindelig ansat med ansvar for kontrollen af tre af Belgiens største oksekødseksportører, og at hendes assistent skulle veje og optælle kasserne.

36 Den belgiske regerings anbringende i stævningen om, at der på toldstedet i Dendermonde var yderligere tre ansatte med ansvar for kontrollen, blev i øvrigt først fremsat efter den 28. februar 1997 og dermed for sent, og det kan som følge heraf ikke tages i betragtning (19).

37 Dette anbringende bør således ligeledes forkastes.

F - Sivafrost's kontrolsystem (oksekødssektoren) i 1994

38 I dommen i sag C-242/97 hedder det:

»For det sjette har den belgiske regering benægtet, at de forskellige kasser, som var oplagret på Sivafrost's toldoplag, alene kunne identificeres ved hjælp af et stykke papir fastgjort til en palle, hvorpå betalingsangivelsernes numre var angivet, og at det dermed var muligt at ombytte de kasser, som var oplagret på dette toldoplag. Den anfører, at de kasser, der var oplagret på stedet, var påført etiketter med angivelse af varens art, vægt og nummer. På Sivafrost's toldoplag har man i øvrigt siden 1994 anvendt oplagringslister med de samme oplysninger som etiketterne, hvilket har gjort det muligt at efterprøve, om kasserne har forladt toldoplaget.

Det bemærkes, at den belgiske regering ikke har været i stand til at påvise, at de konstateringer, som Kommissionens afgørelse er baseret på, var urigtige. I særdeleshed har den belgiske regering ikke hævdet, at den anvendte ordningen med udarbejdelse af detaljerede oplagringslister i regnskabsåret 1993, som er den periode, regnskabsafslutningen omfatter, og den har således ikke tilbagevist Kommissionens klagepunkt angående den utilstrækkelige identifikation af pallerne« (20).

39 Dermed har Domstolen således endnu ikke konstateret, hvorvidt systemet med oplagringslisterne gav tilstrækkelig sikkerhed mod ombytning af kasser i 1994.

40 I denne henseende må det indledningsvist understreges, at Kongeriget Belgien ikke har angivet noget præcist tidspunkt i regnskabsåret 1994 for, hvornår systemet med oplagringslisterne blev indført. Man er udelukkende bekendt med, at der blev ført oplagringslister på Sivafrost's lager på tidspunktet for kommissionsundersøgelserne. Systemet blev imidlertid først indført i hele Belgien i 1995. Det kan derfor ikke antages, at der i hele Belgien blev ført oplagringslister i hele regnskabsåret 1994.

41 I duplikken i sag C-242/97 understregede Kommissionen desuden, at de undersøgte oplagringslister hverken stod i forhold til nogen betalingsangivelse (21) eller muliggjorde en identificering af de kasser, der befandt sig på en palle, samt at varerne i henhold til daværende praksis alene kunne identificeres ved hjælp af betalingsangivelserne, som var fastgjort til pallerne. Det havde imidlertid været nødvendigt at identificere de enkelte kasser og forsegle dem på en sådan måde, at indholdet ikke kunne ombyttes. Kongeriget Belgien var ikke i stand til at redegøre for, hvordan oplagringslisterne kunne føre til et tilsvarende resultat.

42 Selv i tilfælde af, at anvendelsen af disse oplagringslister havde ført til en markant forbedring af overvågningen på Sivafrost's lager, skal det bemærkes, at dette kun ville vedrøre ét ud af elleve enkeltpunkter i oksekødssektoren. En påvisning af, at Kommissionen tog fejl på dette punkt, ville ikke kræve en nedsættelse af regnskabsafslutningens korrektionssats. Når alt kommer til alt, havde Kommissionen med støtte i fast retspraksis kunnet nægte restitution af samtlige EUGFL-udgifter, hvis den konstaterede utilstrækkelige kontrolmekanismer (22). Dette anbringende bør således forkastes.

G - Urigtighederne i den sammenfattende rapport

43 Dette punkt vedrører Kommissionens konstatering i den sammenfattende rapport af, at en del af det kød, der kontrolleredes i Dendermonde, var kød fra hundyr, mens der i virkeligheden var tale om kød fra handyr. Kommissionen har allerede i forbindelse med sag C-242/97 indrømmet denne fejl (23). Der må således gives Kongeriget Belgien medhold i, at Kommissionen har gjort sig skyldig i en fejl. I sag C-242/97 har Domstolen imidlertid konstateret, at denne fejl ikke stiller spørgsmålstegn ved Kommissionens korrektion af regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1993. Dette må ligeledes gælde for den foreliggende beslutning.

H - Sammenfatning

44 Sammenfattende må det konstateres, at Kongeriget Belgien alene kan gives medhold i sidstnævnte, altså i ét eneste anbringende, men som Domstolen allerede i sag C-242/97 har konstateret, er dette ikke i stand til at påvirke indholdet i kommissionsbeslutningen i negativ retning. Derimod er de resterende mangler, som Kommissionen har konstateret, graverende.

45 I den foreliggende sag er der således ikke grundlag for at tage Kongeriget Belgiens påstande helt eller delvist til følge. Særligt findes det ikke nødvendigt at nedsætte den af Kommissionen anvendte faste mindstesats inden for kornsektoren eller oksekødssektoren.

46 Såfremt alle de indsigelser, som blev fremsat af Kongeriget Belgien under retssagen, ligeledes var blevet rettidigt fremsat under den administrative procedure, var man muligvis nået frem til et andet resultat. På denne måde havde parterne i fællesskab kunnet afklare de nødvendige faktiske omstændigheder, hvilket ikke længere er muligt i den foreliggende sag.

47 På baggrund af ovenstående bør Kommissionen frifindes.

IV - Sagens omkostninger

48 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Kongeriget Belgien har tabt sagen, bør det pålægges det at betale sagens omkostninger.

V - Forslag til afgørelse

49 Af ovenstående grunde foreslår jeg derfor Domstolen at træffe følgende afgørelse:

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.

(1) - EFT L 163, s. 28 (offentliggjort under nummer K(1998) 1124).

(2) - EFT L 139, s. 30.

(3) - Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 3421.

(4) - Jf. dom i sag C-242/97 (fodnote 4), præmis 109 og 114, og forslag til afgørelse af 21.10.1999, Sml. I, s. 3426, punkt 164.

(5) - Jf. dom i sag C-242/97 (fodnote 4), præmis 110 og 115, og forslag til afgørelse (fodnote 5), punkt 169 ff.

(6) - Jf. dom i sag C-242/97 (fodnote 4), præmis 42, og forslag til afgørelse (fodnote 5), punkt 70.

(7) - Jf. dom i sag C-242/97 (fodnote 4), præmis 53 ff., og forslag til afgørelse (fodnote 5), punkt 90 ff.

(8) - Jf. dom i sag C-242/97 (fodnote 4), præmis 50 ff., og forslag til afgørelse (fodnote 5), punkt 87 ff.

(9) - Dom af 29.6.1995, sag T-37/91, Sml. II, s. 1901, præmis 43 ff., og den heri nævnte retspraksis.

(10) - Se ligeledes Kongeriget Nederlandenes tilsvarende indsigelser allerede i forslag til afgørelse af 19.10.2000, sag C-278/98, Nederlandene mod Kommissionen, dom af 6.3.2001, Sml. I, s. 1501, punkt 97. Se også de følgende udtalelser i forbindelse med den nederlandske regerings yderligere indsigelser, som principielt kan overføres til den foreliggende sag. Ved sin dom , præmis 84 ff., har Domstolen bekræftet denne opfattelse.

(11) - Se dom i sag C-242/97 (fodnote 4), præmis 114, og forslag til afgørelse (fodnote 5), punkt 164.

(12) - Forordning om regnskabsafslutning for EUGFL, som affattet ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 422/86 af 25.2.1986, EFT L 48, s. 31, ophævet ved artikel 9 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 af 7.7.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 729/70, for så vidt angår proceduren for regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen, EFT L 158, s. 6. Den anvendes dog fortsat for regnskabsafslutning for regnskabsårene indtil 1995 inklusive. I øvrigt svarer artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1663/95 i vid udstrækning til artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 1723/72.

(13) - Se forslag til afgørelse af 19.5.1998, sag C-27/94, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. 1998 I, s. 5581, punkt 38 ff., overtaget uden bemærkninger i dommen af 1.10.1998, præmis 29, og ligeledes allerede i dom af 8.1.1992, sag C-197/90, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1, præmis 9, af 22.6.1993, sag C-54/91, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 3399, præmis 13 f., af 3.10.1996, sag C-41/94, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 4733, præmis 23, af 29.1.1998, sag C-61/95, Grækenland mod Kommissionen, Sml. I, s. 207, præmis 45, og af 18.3.1999, sag C-59/97, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1683, præmis 37.

(14) - (Fodnote 5), punkt 169.

(15) - Se dom i sag C-242/97 (fodnote 4), præmis 115, og forslag til afgørelse (fodnote 5), punkt 171.

(16) - Se ovenfor, punkt 20 ff.

(17) - Se dom i sag C-242/97 (fodnote 4), præmis 42, og forslag til afgørelse (fodnote 5), punkt 70.

(18) - Ved det tyske begreb »Warenkontrollen« forstås den umiddelbare fysiske kontrol af varen, hvilket kommer tydeligere til udtryk på henholdsvis nederlandsk »fysike controles« og fransk »contrôles physiques«.

(19) - Se ovenfor, punkt 20 ff.

(20) - (Fodnote 4), præmis 53 ff.

(21) - Vedrørende betalingsangivelse se forslag til afgørelse i sag C-242/97 (fodnote 5), punkt 30.

(22) - Dom i sag C-242/97 (fodnote 4), præmis 122.

(23) - (Fodnote 4), præmis 50 ff.