ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – arbejdstagere – anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed – direktiv 89/48 – adgang til at optage eller udøve et lovreguleret erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for egne statsborgere (artikel 3) – direkte virkning, uden at en ansøgers kvalifikationsbeviser skal være anerkendt af de kompetente nationale myndigheder – krav om udligningsforanstaltninger – grænser

[Rådets direktiv 89/48, art. 3, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed bestemmer, at værtsmedlemsstatens kompetente myndighed ikke under henvisning til manglende kvalifikationer kan nægte en EF-statsborger adgang til at optage eller udøve et lovreguleret erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for landets egne statsborgere, såfremt ansøgeren er i besiddelse af det eksamensbevis, som i en anden medlemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér at optage eller udøve det samme erhverv, og som er opnået i en medlemsstat.

Når der ikke er vedtaget gennemførelsesforanstaltninger inden for den frist, der er fastsat i direktivet, kan en statsborger i en medlemsstat påberåbe sig nævnte bestemmelse for i værtsmedlemsstaten at få tilladelse til at udøve et lovreguleret erhverv såsom maskiningeniørerhvervet.

Denne mulighed kan ikke betinges af, at en ansøgers kvalifikationsbeviser skal være anerkendt af de kompetente nationale myndigheder.

Der kan desuden kun stilles krav til den pågældende person om de udligningsforanstaltninger, der er nævnt i artikel 4, stk. 1, i direktiv 89/48, i det omfang sådanne foranstaltninger var fastsat i den nationale lovgivning, der var gældende på tidspunktet for behandlingen af den pågældende anmodning.

(jf. præmis 30, 34 og 40 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – arbejdstagere – anerkendelse af eksamensbeviser – direktiv 92/51 – adgang til at optage eller udøve et lovreguleret erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for egne statsborgere (artikel 3) – direkte virkning, uden at en ansøgers kvalifikationsbeviser skal være anerkendt af de kompetente nationale myndigheder – krav om udligningsforanstaltninger – grænser

[Rådets direktiv 92/51, art. 3, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 92/51 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48 bestemmer, at værtsmedlemsstatens kompetente myndighed ikke under henvisning til manglende kvalifikationer kan nægte en EF-statsborger adgang til at optage eller udøve et lovreguleret erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for landets egne statsborgere, såfremt ansøgeren er i besiddelse af det eksamensbevis, som i en anden medlemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér at optage eller udøve det samme erhverv, og som er opnået i en medlemsstat.

Når der ikke er vedtaget gennemførelsesforanstaltninger inden for den frist, der er fastsat i direktivet, kan en statsborger i en medlemsstat påberåbe sig nævnte bestemmelse for i værtsmedlemsstaten at få tilladelse til at udøve et lovreguleret erhverv.

Denne mulighed kan ikke betinges af, at en ansøgers kvalifikationsbeviser skal være anerkendt af de kompetente nationale myndigheder.

Der kan desuden kun stilles krav til den pågældende person om de udligningsforanstaltninger, der er nævnt i artikel 4, stk. 1, i direktiv 92/51, i det omfang sådanne foranstaltninger var fastsat i den nationale lovgivning, der var gældende på tidspunktet for behandlingen af den pågældende anmodning, hvilket det tilkommer den nationale ret at afgøre.

(jf. præmis 31, 36 og 42 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – alderdomsforsikring og forsikring ved dødsfald – beregning af ydelserne – fastsættelse af den teoretiske ydelse – hensyntagen til et tillæg, som er bestemt til at nå op på den ved en medlemsstats lovgivning fastsatte minimumspension – ingen hensyntagen – betingelser

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 46, stk. 2, litra a)]

Sammendrag

Artikel 46, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, som ændret ved forordning nr. 3096/95, skal fortolkes således, at den kompetente institution ved fastsættelsen af det teoretiske beløb for den pension, der anvendes som grundlag for beregningen af pro rata-pensionen, ikke er forpligtet til at tage hensyn til et tillæg, som er bestemt til at nå op på den ved den nationale lovgivning fastsatte minimumspension, når en forsikret, der har haft hele sin erhvervsmæssige beskæftigelse i den pågældende medlemsstat, på grund af overskridelse af de indtægtsgrænser, der er fastsat i den nationale lovgivning om dette tillæg, ikke kan gøre krav på et sådant tillæg.

(jf. præmis 38 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – tegn uden fornødent særpræg – varemærke sammensat af flere bestanddele – den kompetente myndigheds mulighed for at foretage en undersøgelse af hver af varemærkets bestanddele – hensyntagen til den relevante kundekreds’ helhedsindtryk af sammensætningen nødvendig

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

2. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – manglende identifikation af den retlige fejl – formaliteten

[Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)]

Sammendrag

1. Ved bedømmelsen af, hvorvidt et EF-varemærke mangler fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, skal der tages hensyn til det helhedsindtryk, som det giver. Det kan imidlertid ikke udledes heraf, at den kompetente myndighed, der har til opgave at kontrollere, om det varemærke, som søges registreret, af offentligheden kan opfattes som en oprindelsesbetegnelse, ikke indledningsvis kan foretage en undersøgelse hver for sig af de forskellige bestanddele, der er anvendt ved udformningen af det omhandlede varemærke. Det kan faktisk være nyttigt, at der i forbindelse med den samlede vurdering, som myndigheden skal foretage, foretages en undersøgelse af hver enkelt af de bestanddele, som det pågældende varemærke består af.

I denne forbindelse skal der dog lægges vægt på gennemsnitsforbrugerens helhedsindtryk af dette varemærke og ikke på den formodning, at bestanddele, der isoleret betragtet ikke har fornødent særpræg, såfremt de kombineres, ikke kan få et sådant særpræg, og derved undlade at tillægge oplysninger, som skal tages i betragtning ved denne efterprøvelse, såsom at der foreligger et fantasifuldt element, nogen som helst betydning.

(jf. præmis 22, 23, 26 og 27)

2. Det fremgår af artikel 225 EF, artikel 58, stk. 1, i Domstolens statut og procesreglementets artikel 112, stk. 1, første afsnit, litra c), at et appelskrift præcist skal angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand.

Dette krav er ikke opfyldt, når appelskriftet – endog uden at indeholde en argumentation, der har til formål præcist at angive den retlige fejl, den appellerede dom angiveligt er behæftet med – blot gentager de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremført for Retten. En sådan appel har i realiteten kun til formål at opnå, at de i stævningen for Retten fremsatte påstande pådømmes endnu en gang, hvilket ligger uden for Domstolens kompetence.

(jf. præmis 42, 49 og 50)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – forbud – anvendelsesområde – ophavsret og beslægtede rettigheder – omfattet

(Art. 12 EF)

2. Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – forbud – ophavsretlig beskyttelse i henhold til en medlemsstats lovgivning betinget af et kriterium om sondring på grundlag af værkets hjemland – ikke tilladt

(Art. 12 EF)

Sammendrag

1. Ophavsret og hermed beslægtede rettigheder, der navnlig på grund af deres virkning på udvekslingen af varer og tjenesteydelser inden for Fællesskabet henhører under traktatens anvendelsesområde, er nødvendigvis underlagt det generelle forbud mod forskelsbehandling i artikel 12, stk. 1, EF.

(jf. præmis 18)

2. Artikel 12 EF, som fastlægger det almindelige princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en ophavsmands ret til ophavsretlig beskyttelse i en medlemsstat, således som den ydes i henhold til denne stats lovgivning, afgøres efter en sondring på grundlag af værkets hjemland.

(jf. præmis 36 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409 – tidspunkter for indledning og afslutning af jagten – fravigelser – betingelser – der findes ikke nogen anden tilfredsstillende løsning – betingelsen ikke opfyldt, når jagtperioden unødvendigt falder sammen med de tidsrum for særlig beskyttelse, der er fastsat ved direktivet

[Rådets direktiv 79/409, art. 7, stk. 4, og art. 9, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Artikel 9, stk. 1, litra c), i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle giver mulighed for under overholdelse af de betingelser, der er fastsat i bestemmelsen, at tillade jagt af de arter, der er anført i bilag II til dette direktiv, i de særlige beskyttelsesperioder, der er opregnet i samme direktivs artikel 7, stk. 4. En af de betingelser, der skal være opfyldt, for at en sådan jagt kan tillades, er betingelsen om, at der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning. Denne betingelse kan ikke anses for opfyldt, når den jagtperiode, der er indledt i form af fravigelse, unødvendigt falder sammen med de tidsrum, i hvilke der efter direktivets ordning skal sørges for en særlig beskyttelse. Denne betingelse er navnlig ikke opfyldt, såfremt den foranstaltning, der tillader jagt i form af fravigelse, kun havde til formål at forlænge jagtperioden for visse fuglearter på områder, hvor disse arter allerede befinder sig i de jagtperioder, der er fastsat i overensstemmelse med direktivets artikel 7.

(jf. præmis 17-19)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter – direktiv 89/665 – tilbagekaldelse af et udbud – forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre en klageprocedure – sådan procedure ikke fastsat i national ret – ulovligt – direkte virkning af direktivets artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, litra b) – de nationale retters forpligtelser

[Rådets direktiv 89/665, art. 1, stk. 1, og art. 2, stk. 1,litra b)]

Sammendrag

Artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, litra b), i direktiv 89/665 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter kræver, at den ordregivende myndigheds beslutning om at tilbagekalde udbuddet af en offentlig kontrakt kan gøres til genstand for en klageprocedure og i givet fald blive annulleret med den begrundelse, at den har tilsidesat fællesskabsrettens bestemmelser vedrørende offentlige kontrakter eller de nationale bestemmelser, der gennemfører denne ret.

Det følger heraf, at i det omfang det ikke i henhold til national ret, selv om denne fortolkes i overensstemmelse med kravene i fællesskabsretten, er muligt for en bydende at anfægte en beslutning om tilbagekaldelse af et udbud, for så vidt som den strider mod fællesskabsretten, og som følge heraf påstå den annulleret, overholder den nationale ret ikke kravene i artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, litra b), i direktiv 89/665.

Under disse omstændigheder er den kompetente ret forpligtet til at undlade at anvende de nationale bestemmelser, der forhindrer den i at overholde den forpligtelse, der følger af disse direktivbestemmelser.

Disse bestemmelser er ubetingede og tilstrækkeligt præcise til at skabe en ret for en borger, som i givet fald kan påberåbe sig denne ret over for en ordregivende myndighed.

(jf. præmis 30, 31, 38 og 39 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – tv-radiospredningsvirksomhed – direktiv 89/552 – begrebet »tv-radiospredning« – selvstændig definition i artikel 1, litra a), i direktiv 89/552 uden hensyn til begrebet »tjenester i informationssamfundet« i direktiv 98/34 – tjenester, der er omfattet af dette begreb – kriterier for afgørelse

[Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 98/34, art. 1, nr. 2; Rådets direktiv 89/552, art. 1, litra a)]

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – tv-radiospredningsvirksomhed – direktiv 89/552 – begrebet »tv-radiospredning« – tjeneste, som består i udsendelse af fjernsynsprogrammer, der er bestemt for offentligheden, og ikke på individuel anmodning fra en modtager – omfattet – metode til opfyldelse af pligten til at afsætte den største halvdel af sendetiden til transmission af europæiske programmer – uden betydning

[Rådets direktiv 89/552, art. 1, litra a), og art. 4, stk. 1]

Sammendrag

1. Begrebet »tv-radiospredning« i artikel 1, litra a), i direktiv 89/552 om udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed, som ændret ved direktiv 97/36, defineres selvstændigt i denne bestemmelse. Begrebet skal ikke defineres i modsætning til begrebet »tjeneste i informationssamfundet« som omhandlet i artikel 1, nr. 2, i direktiv 98/34 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester, som ændret ved direktiv 98/48, og omfatter således ikke nødvendigvis de tjenester, der ikke er omfattet af sidstnævnte begreb.

En tjeneste er omfattet af begrebet »tv-radiospredning«, hvis den består i førstegangsudsendelse af fjernsynsprogrammer, der er bestemt for offentligheden, dvs. til et ubestemt antal potentielle tv-seere, til hvem de samme billeder transmitteres samtidigt. Teknikken til udsendelse af billeder er ikke et afgørende kriterium med henblik på denne vurdering..

(jf. præmis 25 og 33 samt domskonkl. 1 og 2)

2. En tjeneste, der består i transmission af fjernsynsprogrammer, der er bestemt for offentligheden, og som ikke leveres på individuel anmodning fra en tjenestemodtager, er en tv-radiospredningstjeneste i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, litra a), i direktiv 89/552 om udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed, som ændret ved direktiv 97/36. Der skal ved vurderingen af begrebet »tv-radiospredningstjeneste« tages udgangspunkt i tjenesteyderens synsvinkel, fordi det afgørende kriterium for dette begreb er kriteriet om udsendelse af fjernsynsprogrammer, »der er bestemt for offentligheden«. Derimod er situationen for konkurrerende tjenester til den pågældende tjeneste uden betydning for denne vurdering.

De betingelser, hvorunder leverandøren af en sådan tjenesteydelse opfylder den pligt, der påhviler ham i medfør af artikel 4, stk. 1, i direktiv 89/552, til at afsætte den største halvdel af sendetiden til transmission af europæiske programmer, er desuden uden betydning for kvalifikationen af denne tjeneste som tv-radiospredningstjeneste.

(jf. præmis 42, 45 og 52 samt domskonkl. 3 og 4)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – anvendelig lovgivning – selvstændig erhvervsdrivende, der udøver virksomhed i to medlemsstater og er bosat i en af dem – bopælsstatens lovgivning – opkrævning af et tilpasningsbidrag af medlemsstaten under hensyntagen til indtægter opnået i den anden medlemsstat – lovligt

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 13, stk. 1, art. 14a, stk. 2, art. 14d og art. 14f, stk. 1)

2. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – etableringsfrihed – selvstændig erhvervsdrivende, der udøver virksomhed i to medlemsstater og er bosat i en af dem – opkrævning af et tilpasningsbidrag af bopælsstaten under medregning af indtægter opnået i den anden medlemsstat – national foranstaltning til gennemførelse af forordning nr. 1408/71 – foranstaltning, der ikke udgør en begrænsning af den frie etableringsret

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF); Rådets forordning nr. 1408/71, art. 13 ff.)

Sammendrag

1. Det fremgår af ordlyden af artikel 13, stk. 1, artikel 14a, stk. 2, artikel 14d og artikel 14f, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, at en selvstændig arbejdstager, der er omfattet af denne forordning, alene er undergivet lovgivningen i en medlemsstat, og at en person, der normalt har selvstændig beskæftiget på to eller flere medlemsstaters område, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område han er bosat, hvis han udøver en del af sin virksomhed på denne medlemsstats område. I dette tilfælde skal den omhandlede person behandles, som om vedkommende havde hele sin erhvervsmæssige beskæftigelse på den pågældende medlemsstats område.

Heraf følger, at nævnte artikel 13 ff. kræver, når en selvstændig erhvervsdrivende udøver sin virksomhed på to medlemsstaters område og er bosat i en af dem, at et tilpasningsbidrag, som er fastsat i bopælsstatens lovgivning, fastsættes således, at de indtægter, der er erhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor den sociale lovgivning finder anvendelse, skal medregnes i erhvervsindtægten, skønt betaling af dette bidrag ikke giver den selvstændige erhvervsdrivende ret til nogen form for sociale ydelser eller andre ydelser fra denne stat.

(jf. præmis 19, 21 og 24 samt domskonkl. 1)

2. EF-traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) er ikke til hinder for, at et bidrag som et tilpasningsbidrag, der skal erlægges i bopælsmedlemsstaten og beregnes ved medregningen af indtægter, der er opnået i en anden medlemsstat, pålægges selvstændige erhvervsdrivende, der udøver selvstændig erhvervsvirksomhed i begge stater.

En sådan beregning foretages i henhold til artikel 13 ff. i forordning nr. 1408/71. Anvendelsen af disse bestemmelser kan ikke hæmme udøvelsen af de ved traktatens sikrede grundlæggende friheder eller gøre udøvelsen heraf mindre tiltrækkende, men bidrager tværtimod til at lette udøvelsen heraf. Nationale foranstaltninger til gennemførelse af disse bestemmelser, såsom foranstaltningerne vedrørende nævnte bidrag, udgør derfor ikke restriktioner i den frie etableringsret.

(jf. præmis 32-34 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fælles standardsatsordning for landbrugere – anvendelsesområde – transaktioner, som hverken udgør levering af landbrugsprodukter eller levering af tjenesteydelser på landbrugsområdet – ikke omfattet – tjenesteydelser på landbrugsområdet – begreb – bortforpagtning af jagt – ikke omfattet

(Rådets direktiv 77/388, art. 25)

Sammendrag

Artikel 25 i sjette direktiv 77/388, som giver medlemsstaterne mulighed for over for landbrugere, for hvilke anvendelsen af den almindelige merværdiafgiftsordning eller i givet fald den i artikel 24 omhandlede forenklede ordning vil støde på vanskeligheder, at anvende en standardsatsordning, skal fortolkes således, at den alene finder anvendelse på levering af landbrugsprodukter og levering af tjenesteydelser på landbrugsområdet, således som disse er defineret i artikel 25, stk. 2, og at andre transaktioner udført af standardsatslandbrugere er underlagt direktivets almindelige ordning.

Direktivets artikel 25, stk. 2, femte led, sammenholdt med direktivets bilag B, skal fortolkes således, at en standardsatslandbrugers bortforpagtning af jagt ikke udgør levering af tjenesteydelser på landbrugsområdet i direktivets forstand. Bortforpagtning af jagt er ikke udtrykkeligt omfattet af disse bestemmelser og opfylder ikke de heri fastsatte betingelser. Standardsatsordningen vedrører endvidere en særordning, som udgør en undtagelse til sjette direktivs almindelige ordning, og bør således kun anvendes i det omfang, det er nødvendigt for at opfylde dens formål. Endelig vil en fortolkning af begrebet »tjenesteydelser på landbrugsområdet« som omfattende bortforpagtning, såsom bortforpagtning af jagt, som ikke har landbrugsmæssige formål, og som ikke vedrører hjælpemidler, der normalt anvendes i landbrugs-, skovbrugs- og fiskeribedrifter, hverken være i overensstemmelse med ordningens art eller formål.

(jf. præmis 21, 26, 27, 29 og 31 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler – direktiv 92/50 – anvendelsesområde – en ordregivende myndighed, som ejer en andel af et selskab, som er en fra den ordregivende myndighed juridisk forskellig person, sammen med en eller flere private virksomheder – kontrakt indgået mellem den ordregivende myndighed og det pågældende selskab – omfattet – konkret tilfælde – traktatbrud

(Rådets direktiv 92/50, art. 8, art. 11, stk. 1, og art. 15, stk. 2)

Sammendrag

En medlemsstat, som har givet en kommune tilladelse til at tildele en offentlig tjenesteydelseskontrakt om bortskaffelse af affald, til et selskab, som er retligt adskilt fra kommunen, og som for 49% vedkommende ejes af en privat virksomhed, uden at de procedure- og offentliggørelsesregler, som er foreskrevet ved artikel 8 i direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, og artikel 15, stk. 2, er blevet overholdt, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dette direktiv.

Når en ordregivende myndighed har til hensigt at indgå en gensidigt bebyrdende aftale om udførelse af tjenesteydelser, der henhører under det materielle anvendelsesområde for direktiv 92/50, med et selskab, som er en fra den ordregivende myndighed juridisk forskellig person, men som den ordregivende myndighed ejer en andel af sammen med en eller flere private virksomheder, skal de procedurer for indgåelse af offentlige tjenesteydelseskontrakter, som følger af direktivet, altid finde anvendelse.

(jf. præmis 31, 46, 49 og 50 samt domskonkl.)