RETTENS KENDELSE (Femte Afdeling)

20. juli 1998

Sag T-61/96

José Francisco Meoro Avilés

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Meddelelse om udvælgelsesprøve — ikke indgivet ansøgning — annullationssøgsmål — afvisning«

Fuldstændig gengivelse pñ spansk II-1289

Angående:

Påstand om, at meddelelserne om udvælgelsesprøve EUR/LA/97 og EUR/LA/98 af 1. marts 1996 (EFT C 62 A, s. 9, kun spansk version) annulleres i medfør af EF-traktatens artikel 173, stk. 4, og at Kommissionen tilpligtes at ændre alle de af den offentliggjorte vejledninger vedrørende adgangen til stillinger ved De Europæiske Fællesskabers institutioner, med den følge, at et eksamensbevis som »Ingenería Técnica« nævnes blandt »de nationale uddannelsesbeviser, der giver adgang til de generelle udvælgelsesprøver«.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Den 1. marts 1996 offentliggjorde Kommissionen to meddelelser om udvælgelsesprøver (EUR/LA/97 og EUR/LA/98) med henblik på oprettelse af reservelister til ansættelse af spansksprogede oversættere og assisterende oversættere. Blandt de universitetseksaminer, som ifølge meddelelserne om udvælgelsesprøverne krævedes erhvervet i Spanien, figurerede en fuldstændig videregående uddannelse på »licenciatura«-niveau. Denne betingelse var gentaget i den vejledning for ansøgerne (herefter »vejledningen«), som supplerede meddelelserne om udvælgelsesprøverne.

Sagsøgeren, der er spansk statsborger og uddannet som teknisk ingeniør, har bestået en universitetseksamen på »diplomatura«-niveau. Det er en kortere universitetsuddannelse, som ikke opfylder de krav til uddannelsesniveauet, der blev stillet som betingelse for at deltage i udvælgelsesprøverne. Sagsøgeren indgav ikke ansøgning til nogen af de to udvælgelsesprøver.

Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 30. april 1996 anlagde sagsøgeren nærværende sag.

Formaliteten

Retten bemærkede, at den i tilfælde, hvor det er åbenbart, at en sag må afvises, uden at forsætte sagens behandling kan træffe afgørelse ved begrundet kendelse. I den foreliggende sag fandt Retten, at den var tilstrækkeligt oplyst om sagen ved de heri foreliggende akter, og bestemte, at det var ufornødent at indlede den mundtlige forhandling (præmis 26).

Retten henviste til EF-traktatens artikel 173, stk. 4, hvorefter enhver fysisk eller juridisk person kan anlægge sag vedrørende beslutninger, som, skiant de er udfærdiget i form af en forordning, dog berører ham umiddelbart og individuelt. Det afgørende kriterium for forskellen mellem en beslutning og en forordning må søges i, om den anfægtede retsakt er almengyldig eller ej. Forordningen defineres som en retsakt, der i det væsentlige er generel, og som ikke finder anvendelse på et begrænset antal adressater, der er direkte nævnt, eller som kan identificeres, men på kategorier, som er bestemt abstrakt og i deres helhed. En retsakt mister ikke sin karakter af en forordning, fordi det er muligt at fastlægge antallet eller endog identiteten af de retssubjekter, som den på et givet tidspunkt finder anvendelse på, når det er ubestridt, at den anvendes på grundlag af objektive, faktiske og retlige omstændigheder, som er fastlagt i retsakten i tilknytning til dennes formål (præmis 27 og 28).

Henvisning til: Domstolen, 14. december 1962, forenede sager 16/62 og 17/62, Confederation nationale des producteurs de fruits et légumes m.fl. mod Rådet, Smi. 1954-1964, s. 359, org. réf.: Rec. s. 901, pås. 918; Domstolen, 11. juli 1968, sag 6/68, Zuckerfabrik Watenstedtmod Rådet, Sml. 1965-1968, s. 531, org. réf.: Rec. s. 595, pås. 605 ogs. 606; Domstolen, 16. april 1970, sag 64/69, Compagnie françaisecommercialeet financièremod Kommissionen, Sml. 1970 s. 41, org. réf.: Rec. s. 221, præmis 11; Domstolen, 5. maj 1977, sag 101/76, Koninklijke Scholten Honig mod Rådet og Kommissionen, Sml. s. 797, præmis 23; Domstolen, 24. februar 1987, sag 26/86, Deutz und Geldermann mod Rådet, Sml. s. 941, præmis 8; Retten, 29. juni 1995, sag T-183/94, Cantina cooperativa fra produttori vitivinicoli di Torre di Mostom.fi. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1941, præmis 48.

I den foreliggende sag fandt Retten, at de anfægtede meddelelser udgjorde en almengyldig foranstaltning i traktatens artikel 189's forstand. Kravet om at være i besiddelse af et eksamensbevis vedrører en objektiv situation, som er fastlagt på grundlag af formålet med de omtvistede retsakter. Retsakterne havde derfor efter deres art og rækkevidde en generel karakter og udgjorde ikke beslutninger i traktatens artikel 189's forstand (præmis 29 og 30).

Retten tilføjede dog, at en generel retsakt under visse omstændigheder kan berøre nogle af sine potentielle adressater individuelt. Under sådanne omstændigheder kan en retsakt udstedt af Fællesskabets institutioner på én gang være generel og have karakter af en beslutning over for visse af de berørte (præmis 31).

Henvisning til: Domstolen, 18. maj 1994, sag C-309/89, Codorniumod Rådet, Sml. I, s. 1853, præmis 19; Retten, 13. december 1995, forenede sager T-481/93 og T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2941, præmis 50; Retten, 30. september 1997, sag T-122/96, Federolio mod Kommissionen, Sml. II, s. 1559, præmis 58.

Videre bemærkede Retten, at en fysisk eller juridisk person alene vil kunne hævde at være individuelt berørt af den pågældende retsakt, såfremt denne rammer ham på grund af visse egenskaber, som er særlige for ham, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller ham fra alle andre (præmis 32).

Henvisning til: Domstolen, 15. juli 1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org. réf.: Rec. s. 197, på s. 223; Codorníu mod Rådet, a.st., præmis 20; Retten, 27. april 1995, sag T-12/93, CCE de Vittel m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1247, præmis 36; Federolio mod Kommissionen, a.st., præmis 59.

I så henseende kunne sagsøgeren ikke med føje gøre krav på en realitetsbehandling af sin påstand om annullation af de omhandlede meddelelser, blot fordi det var muligt at individualisere de pågældende personer på grundlag af det eksamensbevis, som de havde erhvervet, hvilken omstændighed sagsøgeren sammenholdt med ansættelsesmyndighedens klare ønske om at udelukke ansøgere fra prøven, som var i besiddelse af et eksamensbevis på »diplomatura«-niveau. De omtvistede meddelelser om udvælgelsesprøver berørte nemlig kun sagsøgeren i dennes objektive egenskab af en person, som ikke var i besiddelse af noget eksamensbevis på »licenciatura«-niveau i lighed med alle de øvrige personer, som ikke havde erhvervet et sådant eksamensbevis. Under disse omstændigheder kunne sagsøgeren ikke med rette hævde at være tilstrækkeligt berørt af de pågældende meddelelser om udvælgelsesprøver på grund af visse egenskaber, som er særlige for ham, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller ham fra alle andre potentielle ansøgere (præmis 33).

Følgelig var sagsøgeren ikke individuelt berørt af meddelelserne om udvælgelsesprøver, hvorfor sagen måtte afvises (præmis 34).

Desuden kunne sagsøgeren for at bestride lovligheden af meddelelserne om udvælgelsesprøver have indgivet ansøgning om at deltage heri med henblik på efterfølgende at indgive annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 179 vedrørende det administrative afslag på hans ansøgning (præmis 35).

Henvisning til: Retten, 16. september 1993, sag T-60/92, Noonan mod Kommissionen, Sml. II, s. 911, præmis 21; Domstolen, 11. august 1995, sag C-448/93 P, Kommissionen mod Noonan, Sml. I, s. 2321, præmis 6, og forslag til afgørelse fra generaladvokat Léger, Sml. I, s. 2323, punkt 17, 21, 22 og 23.

Vedrørende sagsøgerens påstand om, at Kommissionen tilpligtedes at ændre vejledningen, bemærkede Retten, at det ikke tilkommer Fællesskabets retsinstanser som led i en legalitetsprøvelse at udstede pålæg til fællesskabsinstitutionerne (præmis 36 og 37).

Henvisning til: Domstolen, 26. februar 1987, sag 15/85, Consorzio Cooperative d'Abruzzo mod Kommissionen, Sml. s. 1005, præmis 18; Retten, 26. oktober 1993, sag T-22/92, Weißenfels mod Parlamentet, Sml. II, s. 1095, præmis 23.

Retten fandt dog for en sikkerheds skyld også at burde undersøge, om sagen kunne være realitetsbehandlet, såfremt den havde været anlagt i medfør af traktatens artikel 179 (præmis 39).

Herom bemærkede den, at traktatens artikel 179, hvorefter Fællesskabets retsinstanser har kompetence til at afgøre alle tvister mellem Fællesskabet og dets ansatte, samt vedtægtens artikel 90 og 91, der vedrører tjenestemænds klageadgang, ikke blot omfatter personer, som er tjenestemænd eller andre ansatte — bortset fra lokalt ansatte — men også personer, som hævder at have denne status, herunder navnlig ansøgere til en udvælgelsesprøve (præmis 40).

Henvisning til: Retten, 16. december 1994, sag T-177/94, Altmann m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1245, præmis 34 og 35; Retten, 11. juli 1996, sag T-30/96, Gomes de Sá Pereira mod Rådet, Sml. II, s. 785, præmis 24; Domstolen, 31. marts 1965, sag 23/64, Vandevyvere mod Parlamentet, Sml. 1965-1968, s. 41, org. réf.: Rec. s. 205, på s. 214; Domstolen, 23. september 1986, sag 130/86, Du Besset mod Rådet, Sml. s. 2619, præmis 7; Domstolen, 27. februar 1991, sag C-126/90 P, Bocos Viciano mod Kommissionen, Sml. I, s. 781, præmis 13.

Retten tilføjede dog, at denne klageadgang ikke kan udnyttes af en person, som ikke har indgivet ansøgning til en udvælgelsesprøve, og som derfor ikke opfylder betingelsen for at være ansøger til en stilling ved Fællesskabernes institutioner (præmis 41).

Konklusion:

Sagen afvises.