FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

G. PITRUZZELLA

fremsat den 30. juni 2022 ( 1 )

Sag C-205/21

Strafferetlig procedure

mod

V.S.,

procesdeltager:

Ministerstvo na vatresjnite raboti, Glavna direktsia za borba s organiziranata prestapnost

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (særlig domstol i straffesager, Bulgarien))

»Præjudiciel forelæggelse – beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger – direktiv (EU) 2016/680 – sigtet person – politimæssig registrering af personoplysninger – følsomme oplysninger – biometriske og genetiske data – tvangsfuldbyrdelse – målet om forebyggelse og afsløring i straffesager – verserende straffesag – sammenholdelse med personoplysninger indhentet i forbindelse med tidligere undersøgelser – effektiv domstolsbeskyttelse – databehandling – principper – dataminimering – streng nødvendighed«

1. Når den teknologiske udvikling anvendes i forbindelse med retsforfølgning i straffesager, er den fascinerende, men udgør samtidig en trussel mod de grundlæggende rettigheder ( 2 ). Den foreliggende præjudicielle forelæggelse giver endnu en gang Domstolen lejlighed til at fortolke et EU-retligt instrument, der er helliget beskyttelse af personoplysninger og er tænkt som en sikkerhedsforanstaltning mod en strafferetlig politik, der sigter mod en fuldstændig effektivitet, mens et demokratisk retsstatssamfund paradoksalt nok må finde en vis dyd i en sådan politiks fejlbarlighed. På en måde udgør denne sag en gradbøjning inden for beskyttelse af personoplysninger af princippet om, at det er bedre at risikere at lade en skyldig gå fri end at dømme en uskyldig ( 3 ).

I. Retsforskrifter

A. Direktiv 2016/680

2. Artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA ( 4 ) er helliget principperne for behandling af personoplysninger. Den har følgende ordlyd: »1. Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om, at personoplysninger skal: a) behandles lovligt og rimeligt b) indsamles til udtrykkeligt angivne og legitime formål og ikke behandles på en måde, der er uforenelig med disse formål c) være tilstrækkelige, relevante og ikke omfatte mere end, hvad der kræves til opfyldelse af de formål, hvortil de behandles […]«

3. Artikel 6, litra a), i direktiv 2016/680 bestemmer følgende: »Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om, at den dataansvarlige, hvor det er relevant og så vidt muligt, klart sondrer mellem personoplysninger om forskellige kategorier af registrerede såsom: a) personer, om hvem der er væsentlig grund til at tro, at de har begået eller vil begå en strafbar handling.«

4. Artikel 8 i direktiv 2016/680 vedrører lovlig behandling og er affattet således: »1. Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om, at behandling kun er lovlig, hvis og i det omfang denne behandling er nødvendig, for at en kompetent myndighed kan udføre en opgave med henblik på artikel 1, stk. 1, og at den sker på grundlag af EU-retten eller medlemsstaternes nationale ret. 2. Medlemsstaternes nationale ret, der regulerer behandling inden for dette direktivs anvendelsesområde, skal som minimum angive målene med behandling, de personoplysninger, der skal behandles, og formålene med behandlingen.«

5. Artikel 10 i direktiv 2016/680 bestemmer: »Behandling af personoplysninger om race eller etnisk oprindelse, politisk, religiøs eller filosofisk overbevisning eller fagforeningsmæssigt tilhørsforhold samt behandling af genetiske data, biometriske data med det formål entydigt at identificere en fysisk person, helbredsoplysninger eller oplysninger om en fysisk persons seksuelle forhold eller seksuelle orientering må kun tillades, når det er strengt nødvendigt, forudsat at behandlingen er omfattet af de fornødne garantier for den registreredes rettigheder og frihedsrettigheder, og kun: a) hvis hjemlet i EU-retten eller medlemsstaternes nationale ret b) for at beskytte den registreredes eller en anden fysisk persons vitale interesser, eller c) hvis denne behandling vedrører oplysninger, som tydeligvis er offentliggjort af den registrerede.«

B. Bulgarsk ret

6. Artikel 68 i Zakon za ministerstvo na vatresjnite raboti (lov om indenrigsministeriet ( 5 ), herefter »lov om indenrigsministeriet«) er affattet således: »1. Politimyndighederne foretager en politimæssig registrering af personer, der er sigtet for en forsætlig strafbar handling, der retsforfølges ex officio. Myndighederne i den indledende procedure har pligt til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at politimyndighederne foretager denne registrering. 2. Den politimæssige registrering udgør en kategori af behandlingen af personoplysninger om de i stk. 1 omhandlede personer, der foretages i overensstemmelse med denne lov. 3. Med henblik på den politimæssige registrering skal politimyndighederne: 1) indsamle de i artikel 18 i Zakon za balgarskite litjni dokumenti[ ( 6 )] omhandlede personoplysninger 2) tage personernes fingeraftryk og fotografere dem 3) foretage prøvetagning med henblik på fastlæggelse af personernes DNA-profil. 4. Der er kræves ikke samtykke fra den berørte person i forbindelse med de i stk. 3, nr. 1, omhandlede handlinger. 5. De berørte personer har pligt til at samarbejde og ikke lægge hindringer i vejen for politimyndighedernes udførelse af de i stk. 3 omhandlede handlinger. Såfremt personen nægter at medvirke til de i stk. 3, nr. 2 og 3, omhandlede handlinger, udføres de ved tvang på grundlag af en dommerkendelse fra den kompetente ret i første instans, som den overtrædelse, som personen er sigtet for, og som retsforfølges ex officio, henhører under. 6. Den politimæssige registrering indstilles på grundlag af en skriftlig afgørelse truffet af den registeransvarlige eller af embedsmænd, der er udpeget af denne, ex officio eller på skriftlig begrundet anmodning fra den registrerede, når: 1) registreringen er blevet foretaget i strid med loven 2) straffesagen er blevet afbrudt, ud over de i artikel 24, stk. 3, i [nakazatelno-protsesualen kodeks (herefter »strafferetsplejeloven«)] omhandlede tilfælde 3) straffesagen er blevet afsluttet med en endelig frifindelsesafgørelse 4) personens strafferetlige ansvar er ikke blevet påvist, og den pågældende er blevet pålagt en administrativ sanktion 5) personen er afgået ved døden, og anmodningen kan i dette tilfælde fremsættes af dennes arvinger. 7. De nærmere bestemmelser om gennemførelse og ophævelse af den politimæssige registrering fastsættes i en forordning vedtaget af ministerrådet.«

7. Artikel 2, stk. 1, i Naredba za reda za izvarsjvane i snemane na politsejska registratsia (bekendtgørelse om gennemførelsesbestemmelserne for politimæssig registrering, herefter »bekendtgørelsen«) ( 7 ) bestemmer, at »[d]en politimæssige registrering består i en behandling af personoplysninger […], der sker i overensstemmelse med kravene [i lov om indenrigsministeriet] med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed, bekæmpelse af kriminalitet og opretholdelse af den offentlige orden«.

II. Tvisten i hovedsagen, de præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne for Domstolen

8. Der er blevet indledt en straffesag mod V.S. for svig i forbindelse med fastsættelse og betaling af skattetilsvar i to handelsselskaber. Den 1. marts 2021 blev V.S. sigtet for sin deltagelse i en organiseret kriminel organisation med henblik på berigelse. Kendelsen om sigtelsen blev forkyndt for V.S. den 15. marts 2021. Samme dato blev hun anmodet om at samarbejde ved den politimæssige registrering af hendes fingeraftryk ( 8 ), hendes kartoteksfotografier ( 9 ) og en prøvetagning med henblik på fastlæggelse af hendes DNA-profil. Da hun modsatte sig dette, udfyldte hun en erklæring, hvorved hun angav, at hun var blevet oplyst om, at der var grundlag for at gennemføre en politimæssig registrering af hende i henhold til lov om indenrigsministeriet, men at hun ikke var indforstået med en sådan prøvetagning og en sådan registrering af hende.

9. Den 24. marts 2021 indgav den stedfortrædende direktør for Glavna direktsia za borba s organiziranata prestapnost (generaldirektoratet for bekæmpelse af organiseret kriminalitet) i Ministerstvo na vatrasjnite raboti (indenrigsministeriet, Bulgarien) en anmodning til den forelæggende ret Spetsializiran nakazatelen sad (særlig domstol i straffesager, Bulgarien) vedrørende tvangsmæssig gennemførelse af den politimæssige registrering, som V.S. nægtede at deltage i.

10. I stævningen nævnes den verserende straffesag mod V.S. samt eksistensen af tilstrækkelige beviser på hendes skyld. Det fremgår også af stævningen, at V.S. officielt retsforfølges for at have begået en lovovertrædelse, og at hun har nægtet at lade sine digitale fingeraftryk blive taget, at lade sig fotografere og at lade prøver blive taget med henblik på DNA-profilen i forbindelse med den politimæssige registrering. Stævningen er blot vedhæftet to bilag, nemlig kendelsen om sigtelse og den erklæring, hvormed V.S. nægtede at give sit samtykke til den politimæssige registrering. De øvrige sagsakter er ikke blevet overdraget til den forelæggende ret.

11. For det første er den forelæggende ret i tvivl om, hvorvidt artikel 10 i direktiv 2016/680, der på visse vilkår tillader behandling af biometriske og genetiske data, er blevet gennemført korrekt i bulgarsk ret. Den forelæggende ret har i denne henseende anført, at de bestemmelser, der ligger til grund for den politimæssige registrering, blot henviser til forordning (EU) 2016/679 ( 10 ) og ikke til direktiv 2016/680. Den har imidlertid anført, at persondataforordningen i henhold til artikel 2, stk. 2, litra d), heri, ikke finder anvendelse på behandling af personoplysninger, som foretages af de kompetente myndigheder med henblik på at forebygge, afsløre, efterforske og retsforfølge strafbare handlinger på området, eftersom det er direktiv 2016/680, der i henhold til artikel 1, stk. 1, fastsætter reglerne for en sådan behandling.

12. For det andet, og såfremt artikel 10 i direktiv 2016/680 skulle blive anset for at være korrekt gennemført i national ret, eller såfremt der findes et gyldigt retsgrundlag i denne ret for at foretage behandling af biometriske og genetiske data, ønsker den forelæggende ret oplyst, om kravet i nævnte direktivs artikel 10, litra a), hvorefter en sådan behandling skal være hjemlet i EU-retten eller medlemsstaternes nationale ret, er opfyldt til trods for den omstændighed, at de gældende bestemmelser i national ret er modstridende.

13. For det tredje har den forelæggende ret anført, at personoplysninger om personer, om hvem der er væsentlig grund til at tro, at de har begået eller vil begå en strafbar handling, i henhold til artikel 6, litra a), i direktiv 2016/680 kan behandles med henblik på bekæmpelse af kriminalitet. Den har endvidere anført, at det fremgår af 31. betragtning, tredje punktum, til nævnte direktiv, at behandling af personoplysninger om personer, der mistænkes for at have begået en strafbar handling uden at være blevet dømt, ikke bør være til hinder for anvendelsen af princippet om uskyldsformodning. Artikel 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) finder efter dens opfattelse anvendelse.

14. Dels har den forelæggende ret anført, at det i henhold til strafferetsplejelovens artikel 219, stk. 1, er strengt nødvendigt, at der indhentes »tilstrækkelige beviser for en bestemt persons skyld«. Den ønsker oplyst, om dette kriterium svarer til kriteriet om »væsentlig grund til at tro, at [personer] har begået eller vil begå en strafbar handling« i artikel 6, litra a), i direktiv 2016/680. Den er snarere af den opfattelse, at det i forbindelse med biometriske og genetiske data er strengt nødvendigt at indhente beviser, der er mere overbevisende end dem, der i henhold til national ret er nødvendige for, at en person kan sigtes, idet denne sigtelse tjener til at informere personen om mistanken mod denne og om muligheden for et forsvar.

15. Dels har den forelæggende ret konstateret, at artikel 68 i lov om indenrigsministeriet ikke i forbindelse med tvangsmæssig gennemførelse af den politimæssige registrering kræver, at den ret, for hvilken sagen er indbragt, udøver nogen form for kontrol af, om der findes væsentlige grunde i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, litra a), i direktiv 2016/680, eftersom alene konstateringen af, at personen er blevet sigtet for en forsætlig lovovertrædelse, der retsforfølges ex officio, er tilstrækkelig. Den har således ikke kompetence til at vurdere, om der findes tilstrækkelige eller vægtige beviser til støtte for denne sigtelse, og kan heller ikke i praksis foretage en sådan vurdering, for så vidt som den ikke er i besiddelse af kopier af kendelsen om sigtelsen og erklæringen om nægtelse af politimæssig registrering. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om en person, der under disse omstændigheder har nægtet at medvirke til den politimæssige registrering, kan anses for at være omfattet af en effektiv retsbeskyttelse og en overholdelse af princippet om uskyldsformodning, som er sikret ved chartrets artikel 47 og 48.

16. For det fjerde har den forelæggende ret anført, at det fremgår af artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 2016/680, at personoplysninger indsamles til udtrykkeligt angivne og legitime formål, mens det af nævnte direktivs artikel 8, stk. 2, fremgår, at en bestemmelse i en medlemsstats nationale ret skal angive målene og formålene med behandlingen. Den har endvidere påpeget, at indsamlingen af personoplysninger i henhold til nævnte direktivs artikel 4, stk. 1, litra c), og artikel 8, stk. 1, ikke må omfatte mere end, hvad der kræves. Den har også for så vidt angår nærmere bestemt de biometriske og genetiske oplysninger anført, at det fremgår af artikel 10 i direktiv 2016/680, at behandlingen heraf kun tillades, når det er »strengt nødvendigt«.

17. Den forelæggende ret har af disse bestemmelser i direktiv 2016/680 udledt, at national ret bør indrømme de kompetente myndigheder en vis skønsmargen, når de foretager politimæssig registrering, en skønsmargen, der skal vedrøre såvel spørgsmålet om, hvorvidt indsamlingen af de pågældende oplysninger skal finde sted, og om, hvorvidt denne indsamling skal omfatte alle disse oplysninger. Desuden er den forelæggende ret også af den opfattelse, at det bør udledes af kravet om, at det skal være »strengt nødvendigt«, at tilladelsen til indsamling af sådanne oplysninger kun kan finde sted, når der findes en passende begrundelse for dens nødvendighed. Den politimæssige registrering finder imidlertid ubetinget anvendelse på alle personer, der er sigtet for forsætlige strafbare handlinger, og på de tre kategorier af indsamling af personoplysninger, der er opstillet i denne artikel, nemlig kartoteksfotografier, digitale fingeraftryk og prøvetagning med henblik på fastlæggelse af DNA-profilen.

18. Derudover har den forelæggende ret anført, at kun målene med denne behandling er nævnt i lov om indenrigsministeriet, nemlig gennemførelse af efterforskning, herunder med henblik på beskyttelse af den nationale sikkerhed, bekæmpelse af kriminalitet og opretholdelse af den offentlige orden. Den nationale lovgivning kræver derimod ikke, at det konstateres, at det rent konkret er nødvendigt at foretage indsamling af alle de pågældende biometriske og genetiske data, eller i givet fald kun en del af dem. Den forelæggende ret ønsker dermed oplyst, om betingelsen i national ret for den politimæssige registrering – dvs. den omstændighed, at en person er sigtet for en forsætlig lovovertrædelse, der retsforfølges ex officio – er tilstrækkelig til at opfylde kravene i direktiv 2016/680.

19. På denne baggrund har Spetsializiran nakazatelen sad (særlig domstol i straffesager, Bulgarien) besluttet at udsætte sagen og, ved afgørelse indgået til Domstolens Justitskontor den 31. marts 2021, at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er artikel 10 i direktiv 2016/680 gennemført korrekt, idet der i den nationale lov […] henvises til den lignende bestemmelse i artikel 9 i [databeskyttelsesforordningen]? 2) Er betingelsen i artikel 10, litra a), i direktiv 2016/680, sammenholdt med [chartrets] artikel [3, 8 og 52], om, at en begrænsning i den personlige integritet og i beskyttelsen af personoplysninger skal være hjemlet i lovgivning, opfyldt, når der findes indbyrdes modstridende nationale retsforskrifter vedrørende behandlingen af genetiske og biometriske data med henblik på politimæssig registrering? 3) Er en national lov – artikel 68, stk. 4, i lov om indenrigsministeriet – hvorefter retten er forpligtet til at træffe afgørelse om obligatorisk indsamling af personoplysninger (optagelse af kartoteksfotografier og fingeraftryk, prøvetagning med henblik på at lave en DNA-profil), når en person, som er sigtet for at have begået en forsætlig strafbar handling, nægter at medvirke frivilligt til indsamlingen af disse personoplysninger, uden at retten kan vurdere, om der er væsentlig grund til at tro, at personen har begået den strafbare handling, som vedkommende er sigtet for, forenelig med artikel 6, litra a), i direktiv 2016/680, sammenholdt med [chartrets] artikel 48? 4) Er en national lov – artikel 68, stk. 1-3, i lov om indenrigsministeriet – hvorefter optagelse af kartoteksfotografier og fingeraftryk og prøvetagning med henblik på at lave en DNA-profil skal foretages for alle personer, som er sigtet for at have begået en forsætlig strafbar handling, forenelig med artikel 10, artikel 4, stk. 1, litra a) og c), og artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2016/680?«

20. Den bulgarske og den franske regering samt Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg til Domstolen. Indenrigsministeriet, den bulgarske og den franske regering samt Kommissionen har ligeledes fremsendt skriftlige svar på de spørgsmål, som Domstolen havde tilsendt dem.

21. I overensstemmelse med Domstolens anmodning herom vil dette forslag til afgørelse være koncentreret om det tredje og fjerde præjudicielle spørgsmål.

III. Bedømmelse

22. Indledningsvis skal følgende fremhæves.

23. Hvad angår kvalificeringen af de data, der indsamles og behandles ( 11 ) i forbindelse med den politimæssige registrering, er prøvetagningen med henblik på at fastlægge den registreredes DNA-profil, naturligvis genetiske data i betydningen i artikel 3, nr. 12), i direktiv 2016/680. Digitale fingeraftryk ( 12 ) er biometriske data, som det bekræftes i nævnte direktivs artikel 3, nr. 13). Hvad angår kartoteksfotografier ( 13 ) kan de også udgøre biometriske data, således som det fremgår af artikel 3, nr. 13), i direktiv 2016/680. Den politimæssige registrering vedrører således to kategorier af persondata, nemlig de såkaldte »klassiske« data såsom civilstand, der er underlagt den almindelige ordning indført ved direktiv 2016/680, og de »særlige«, for ikke at sige følsomme data såsom kartoteksfotografier, fingeraftryk og prøvetagning med henblik på fastlæggelse af den berørte persons DNA-profil. Det skal dog påpeges, at den forelæggende ret med affattelsen af sine spørgsmål kun sigter mod de »særlige« data. I forbindelse med de foranstaltninger, der pålægger efterforskningsmyndighederne at indsamle og behandle data, herunder følsomme data, udgør sådanne data naturligvis, uanset om de eventuelt er begrundede, et indgreb i den berørte persons ret til respekt for privatliv og til beskyttelse af personoplysninger ( 14 ). Dette indgreb er så meget desto større, fordi dataene er følsomme ( 15 ). Til trods for de risici for afvigelser og misbrug, som er velkendte for EU-lovgiver, er politimyndighedernes behandling af denne særlige kategori af data, navnlig til registrering, dog ikke forbudt, eftersom det er dokumenteret, at en sådan behandling er effektiv i forbindelse med disse myndigheders udførelse af deres opgaver ( 16 ). I den foreliggende sag drejer det sig således om at finde en rimelig balance mellem kravene til en god strafferetlig efterforskning og det ikke mindre tvingende krav om at sikre et højt beskyttelsesniveau for disse særlige persondata.

A. Det tredje præjudicielle spørgsmål

24. Med sit tredje præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 6, litra a), i direktiv 2016/680, sammenholdt med chartrets artikel 47 og 48, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der bestemmer, at den ret, for hvilken spørgsmålet er indbragt, er forpligtet til at træffe afgørelse om obligatorisk indsamling af personoplysninger, såfremt en person, der er sigtet for en forsætlig strafbar handling, nægter at medvirke frivilligt til indsamlingen af dennes persondata (dvs. i det mindste optagelse af kartoteksfotografier og digitale fingeraftryk og fastlæggelse af personens DNA-profil på grundlag af en prøvetagning), uden at den kan vurdere, om der er væsentlig grund til at tro, at personen har begået den strafbare handling, som vedkommende er sigtet for.

25. Den nationale lovgivningsmæssige og administrative sammenhæng er kendetegnet ved følgende aspekter. Den forelæggende ret har oplyst, at næsten alle de strafbare handlinger, der er omhandlet i den bulgarske straffelov, retsforfølges ex officio, dvs. at anklagemyndigheden fremsætter anklagen. Strafferetsplejeloven bestemmer, at når der foreligger tilstrækkelige beviser for, at en bestemt person er skyldig i at have begået en strafbar handling, sigtes denne person ( 17 ). De personer, der sigtes for denne type strafbare handlinger, er genstand for en politimæssig registrering som den, der navnlig er omfattet af artikel 68 i lov om indenrigsministeriet. Politimyndighederne og ikke de myndigheder, der gennemfører straffesagen, foretager denne registrering. De persondata, der registreres, er oplysninger om personens civilstand (navn, fødselsdato og fødested, køn, nationalitet), adresse og det administrative identifikationsnummer samt fysiske karakteristika (højde, øjenfarve). Derudover registreres også mindst et fotografi af den berørte person, dennes digitale fingeraftryk samt dennes DNA-profil, der er fastlagt efter en prøvetagning. Den sigtede person har pligt til at samarbejde og ikke sætte hindringer i vejen for indsamlingen af dennes persondata. Personen bliver først tiltalt, når anklagemyndigheden har indgivet processkriftet til retten, hvorefter straffesagen går ind i sin retlige fase.

26. Såfremt den sigtede person nægter at medvirke, idet personens samtykke ikke kan kræves i forbindelse med behandling af persondata med tilknytning til bekæmpelse af kriminalitet, kan personen underskrive en erklæring om, at denne ikke er indforstået med behandlingen af dataene. Den politimyndighed, der varetager den politimæssige registrering, indbringer dernæst spørgsmålet for den ret, der har kompetence, såfremt straffesagen vedrørende den pågældende lovovertrædelse skulle gå ind i den retlige fase, med henblik på at anmode den om tilladelse til at gennemføre en tvangsmæssig registrering. Denne rets skønsmargen er begrænset, eftersom det alene tilkommer den at kontrollere, at personen er blevet sigtet for en forsætlig strafbar handling, og at denne reelt har nægtet at medvirke til politimæssig registrering. Sagsakterne fra proceduren om anmodning om tilladelse til at gennemføre en tvangsmæssig politimæssig registrering udgøres således blot af en kopi af sigtelsen og af erklæringen om, at personen nægter at lade sine data registrere. Når det er blevet kontrolleret, at den berørte person ganske rigtigt er blevet sigtet, og at denne ganske rigtigt har modsat sig den politimæssige registrering, har retten pligt til at give tilladelse til en tvangsmæssig gennemførelse af nævnte registrering.

27. Artikel 6 i direktiv 2016/680, der er central i det tredje præjudicielle spørgsmål, pålægger medlemsstaterne »så vidt muligt« at sondre klart mellem personoplysninger om forskellige kategorier af registrerede såsom »personer, om hvem der er væsentlig grund til at tro, at de har begået eller vil begå en strafbar handling« ( 18 ). Målet med denne bestemmelse er, som Kommissionen har fremhævet, at undgå, at personer, der er ofre for strafbare handlinger, ikke bliver udsat for de samme indgreb i den grundlæggende ret til beskyttelse af personoplysninger som personer, der f.eks. mistænkes for at have begået disse handlinger ( 19 ).

28. Det følger alene af ordlyden af denne bestemmelse, at den forpligtelse, der er blevet pålagt medlemsstaterne, er svag og ikke helt afgrænset, for så vidt som listen over personkategorierne ikke er udtømmende, og for så vidt som direktivet overlader det til medlemsstaterne at drage konsekvenserne af den klare sondring, som det kræves, at de foretager. Ud fra en rent ordlydsmæssig synsvinkel er det efter min opfattelse helt acceptabelt i henhold til denne bestemmelse, at en medlemsstat opretter en »klar kategori« bestående af sigtede, dvs. personer, om hvilke der er indsamlet tilstrækkelige beviser for, at de har begået en strafbar handling.

29. Hvad angår den tvangsmæssige gennemførelse af politimæssig registrering, som retten har givet tilladelse til, skal det anføres, dels at direktiv 2016/680 ikke har til formål at fastlægge de processuelle betingelser for indsamlingen af persondata vedrørende de personer, der er omfattet af nævnte direktivs artikel 6, litra a) ( 20 ), dels at de kompetente myndigheder, som den franske regering har påpeget, under alle omstændigheder kan pålægge fysiske personer at efterkomme anmodninger, idet den berørte persons samtykke derfor ikke udgør et retsgrundlag for disse myndigheders behandling af data ( 21 ). Denne konstatering gælder også følsomme personoplysninger ( 22 ).

1. Den begrænsede domstolsprøvelse i forbindelse med proceduren for udstedelse af tilladelser til tvangsmæssig gennemførelse af politimæssig registrering og overholdelse af adgangen til effektive retsmidler

30. Eftersom direktiv 2016/680 under disse omstændigheder ikke er til hinder for en national lovgivning, der for så vidt angår sigtede personer bestemmer, at de kompetente myndigheder kan beordre optagelse af biometriske og genetiske data, såfremt de pågældende modsætter sig dette, uden dog at regulere de nærmere proceduremæssige bestemmelser for en sådan tvangsmæssig gennemførelse, må det konstateres, som den franske regering har gjort det, at medlemsstaterne rent faktisk kan beslutte at indføre en bindende procedure og give den enten en retlig eller en administrativ karakter og ved at beslutte at overdrage beføjelserne til at træffe afgørelse om en tvangsmæssig gennemførelse af indsamlingen af data overdrages enten til en retlig myndighed eller til en administrativ myndighed.

31. I direktiv 2016/680 præciseres de retsmidler, der skal stå til rådighed for de personer, hvis data behandles, i kapitel VIII. Disse retsmidler omfatter retten til at indgive klage til en enkelt tilsynsmyndighed ( 23 ), retten til effektive retsmidler til prøvelse af en juridisk bindende afgørelse truffet af en tilsynsmyndighed vedrørende vedkommende ( 24 ) og adgangen til effektive retsmidler, hvis den registrerede finder, at vedkommendes rettigheder fastsat i bestemmelser, der er vedtaget i henhold til direktiv 2016/680, således som det er blevet gennemført i national ret, er blevet krænket som følge af behandling af vedkommendes personoplysninger i strid med disse rettigheder ( 25 ). Den situation, der er omhandlet i det tredje spørgsmål, befinder sig altså i en fase, der går forud for disse forskellige hypoteser.

32. Eftersom EU-retten ( 26 ) gennemføres ved artikel 68 i lov om indenrigsministeriet, der fastsætter betingelserne for tvangsmæssig gennemførelse af den politimæssige registrering, der gælder for den særlige kategori bestående af personer, der er sigtet for en forsætlig strafbar handling, der retsforfølges ex officio, jf. chartrets artikel 51, stk. 1, skal det sikres, at den respekterer adgangen til effektive retsmidler som fastsat i chartrets artikel 47.

33. Chartrets artikel 47 bestemmer, at enhver, hvis rettigheder og friheder som sikret af EU-retten er blevet krænket, skal have adgang til effektive retsmidler for en domstol under overholdelse af de betingelser, der er fastsat i denne artikel. Chartrets artikel 7 og 8 fastsætter retten til respekt for privatlivet og til beskyttelse af personoplysninger. Domstolen har for nylig fremhævet, at »[i]ngen af disse tre grundlæggende rettigheder er absolutte rettigheder, idet de skal ses i sammenhæng med deres funktion i samfundet« ( 27 ). Derudover bestemmer chartrets artikel 52, stk. 1, at udøvelsen af de rettigheder og friheder, der anerkendes ved chartret, kan begrænses, forudsat for det første, at disse begrænsninger er fastlagt i lovgivningen, for det andet at de respekterer disse rettigheders og friheders væsentligste indhold, og for det tredje, at de under iagttagelse af proportionalitetsprincippet er nødvendige og faktisk svarer til mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og frihedsrettigheder. Udøvelsen af den ret til effektive retsmidler for en domstol, som er fastsat i chartrets artikel 47, kan begrænses af EU-lovgiver eller, såfremt der ikke findes EU-lovgivning på området, af medlemsstaterne, hvis betingelserne i chartrets artikel 52, stk. 1, er opfyldt ( 28 ).

34. Hvad angår den første betingelse fremgår forpligtelsen for personer, der er sigtet for at have begået en forsætlig strafbar handling, til frivilligt eller ved tvang at samarbejde i forbindelse med den politimæssige registrering, i givet faldt efter ordre fra den ret i første instans, som nævnte strafbare handling henhører under, af lov om indenrigsministeriet, præciseret ved bekendtgørelsen. Denne rets lovbundne kompetence og den manglende mulighed for på dette tidspunkt i proceduren at kontrollere, at der findes tilstrækkelige beviser, der kan godtgøre, at personen har begået den strafbare handling, for hvilken vedkommende er sigtet, mens den procedure, der har til formål at påbyde en tvangsmæssig gennemførelse af den politimæssige registrering, i øvrigt er kendetegnet ved en vis hastende og ikke-kontradiktorisk karakter, som er fastsat ved lov som omhandlet i chartrets artikel 52, stk. 1.

35. For så vidt angår den anden betingelse har Domstolen gentagne gange fastslået, at det væsentligste indhold af retten til effektive retsmidler, som er fastsat i chartrets artikel 47, bl.a. består i, at den person, som er tillagt denne ret, skal have adgang til en retsinstans, der har kompetence til at sikre overholdelsen af de rettigheder, som EU-retten sikrer vedkommende, og som med henblik herpå kan undersøge alle faktiske og retlige forhold, der er relevante for at afgøre den tvist, der er indbragt for den ( 29 ). Kravet om respekt for det væsentligste indhold af retten til effektive retsmidler indebærer imidlertid ikke, at en person, der er tillagt denne ret, skal have adgang til direkte at anlægge søgsmål med en principal påstand, hvorved en given foranstaltning anfægtes, for så vidt som der i øvrigt for de forskellige kompetente nationale retsinstanser findes et eller flere retsmidler, der gør det muligt for vedkommende indirekte at opnå domstolsprøvelse af denne foranstaltning, og som sikrer overholdelsen af de rettigheder og friheder, som EU-retten har tillagt vedkommende ( 30 ).

36. I denne henseende skal det, som den bulgarske regering har forklaret, anføres, at ordren til at foretage politimæssig registrering indtræder i den indledende fase af straffesagen, der er den fase, i hvilken efterforskningen finder sted, og der indsamles beviser, hvorefter det afgøres, om der er blevet begået en lovovertrædelse, hvem der er ophavsmanden hertil, og om den berørte person kan pålægges strafferetligt ansvar. Når den strafferetlige efterforskning er afsluttet, og beviserne er fremsendt, skal anklagemyndigheden beslutte, om straffesagen skal afsluttes eller udsættes, foreslå en fritagelse for strafansvar med pålæg af en administrativ bøde, foreslå en aftale om bilæggelse af tvisten, eller om, at der skal rejses tiltale, ved hjælp af et processkrift. Med indgivelsen af dette processkrift til retten indledes straffesagens retlige fase.

37. Eksistensen af beviser mod den person, der er blevet tvunget til at underkaste sig politimæssig registrering, skal ikke nødvendigvis kunne kontrolleres ved indledningen af straffesagens retlige fase, i løbet af hvilken den ret, som sagen er indbragt for, skal have mulighed for at undersøge alle de relevante retlige og faktiske omstændigheder, navnlig med henblik på at kontrollere, at de beviser, som tiltalen er baseret på, ikke er indhentet eller anvendt i strid med de rettigheder og friheder, som den berørte person er sikret ved EU-retten ( 31 ).

38. Hvad angår den tredje betingelse skal den nationale lovgivning, som skal undersøges af Domstolen under overholdelse af proportionalitetsprincippet, være nødvendig og faktisk svare til mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen. Artikel 68 i lov om indenrigsministeriet regulerer indsamling og behandling af særlige oplysninger om en særlig kategori af personer og indgår i denne henseende i direktiv 2016/680, hvormed der indføres en særlig ordning vedrørende personoplysninger og de kompetente myndigheders behandling af dem med henblik på forebyggelse og afsløring af strafbare handlinger, efterforskning og retsforfølgning. Det mål, der forfølges med den i hovedsagerne omhandlede nationale lovgivning, udgør således mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen ( 32 ). Desuden kan de efterforskningsmæssige forudsætninger ligeledes forklare, hvorfor den nationale lovgiver til trods for de alvorlige indgreb i de rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8, har valgt at unddrage den procedure, der består i en anmodning om tvangsmæssig gennemførelse af politimæssig registrering, rettens prøvelsesret med hensyn til overholdelse af anvendelsesområdet ratione personae for denne registrering og udsætte denne undersøgelse til et senere tidspunkt i sagen. Den nationale lovgivning ser ud til klart at kunne opfylde det mål, der forfølges, og forekommer ikke uforholdsmæssig, eftersom den tiltalte rent faktisk senere har mulighed for at anfægte den politimæssige registrering, enten for den ret, der har beordret den tvangsmæssige gennemførelse, eller for en anden ret.

2. Manglende verifikation af bevisernes tilstrækkelighed og overholdelse af uskyldsformodningen

39. Endelig har den forelæggende ret givet udtryk for en række bekymringer med hensyn til overholdelse af uskyldsformodningen, således som den er fastlagt i chartrets artikel 48 ( 33 ). Den ønsker navnlig oplyst, om den omstændighed, at det er umuligt på det tidspunkt, hvor den kompetente ret skal beordre den politimæssige registrering, at kontrollere, om de beviser, der ligger til grund for tiltalen, er tilstrækkelige, går ud over den tiltaltes uskyldsformodning.

40. 31. betragtning til direktiv 2016/680, der er knyttet til artikel 6, litra a), tydeliggør betydningen af denne bestemmelse og præciserer, at oprettelsen af forskellige personkategorier, hvis personoplysninger skal behandles forskelligt, »ikke [bør] være til hinder for anvendelsen af princippet om uskyldsformodning, som er sikret ved chartret og ved EMRK«.

41. Som anført ovenfor er den forelæggende ret bekymret over den omstændighed, at den afgørelse, hvormed den kompetente ret skal beordre den politimæssige registrering, træffes i henhold til en procedure, der kun tillader den pågældende ret at vurdere, om den registrerede rent faktisk er tiltalt, og om vedkommende rent faktisk har modsat sig den politimæssige registrering. For så vidt angår straffesagerne er chartrets artikel 48 blevet gennemført i EU-retten ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager ( 34 ). Dette direktiv finder anvendelse på »fysiske personer, der er mistænkte« og »på alle stadier i straffesagerne fra det tidspunkt, hvor en person mistænkes eller tiltales for at have begået en strafbar handling […], indtil afgørelsen om den endelige fastsættelse af, hvorvidt denne person har begået den pågældende strafbare handling, er blevet endelig« ( 35 ). I henhold til artikel 4, stk. 1, i direktiv 2016/343 træffer medlemsstaterne »de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at en mistænkt eller tiltalt i offentlige udtalelser fra offentlige myndigheder og i andre retsafgørelser end dem, der omhandler skyldsspørgsmålet, ikke omtales som skyldig, så længe denne persons skyld ikke er bevist i overensstemmelse med loven«. Dette berører imidlertid »ikke handlinger fra anklagemyndigheden, der har til formål at bevise den mistænktes eller tiltaltes skyld, og foreløbige afgørelser af proceduremæssig art, som er truffet af retslige eller andre kompetente myndigheder, og som er baseret på mistanke eller belastende beviser« ( 36 ). Desuden præciseres det i artikel 7, stk. 3, i direktiv 2016/343, at »[u]døvelsen af retten til ikke at inkriminere sig selv forhindrer ikke de kompetente myndigheder i at indsamle bevismateriale, som lovligt kan opnås ved anvendelse af lovlige tvangsindgreb, og som eksisterer uafhængigt af de mistænktes eller tiltaltes vilje«.

42. Under disse omstændigheder kan den afgørelse, hvormed den kompetente ret efter blot at have noteret sig den formodede tiltale giver politimyndighederne tilladelse til at gennemføre en tvangsmæssig registrering i denne fase efter min opfattelse anses for at være baseret på tilstrækkelige beviser for den registreredes deltagelse i den strafbare handling og for vedkommendes modstand mod at medvirke til politimæssig registrering, og kan ikke fortolkes som en stillingtagen til den berørte persons skyld, og skader dermed heller ikke dennes uskyldsformodning ( 37 ).

43. Henset til den omstændighed, at den ret, der skal beordre den politimæssige registrering, er den samme som den, som straffesagen eventuelt vil blive indbragt for, når den går ind i den retlige fase, ser den omstændighed, at retten i denne fase af straffesagen og desuden i en procedure, der ikke ser ud til at være kontradiktorisk, ikke kan vurdere bevismaterialets tilstrækkelighed, tværtimod ud til at sikre den tiltalte, at »retten er fri for enhver partiskhed og enhver forudindtagethed, når den undersøger den tiltaltes strafansvar« ( 38 ). Under alle omstændigheder »bemærkes, at en retsafgørelse og dens begrundelse altid skal vurderes i sin helhed og i lyset af de særlige omstændigheder, hvorunder de er blevet vedtaget, for at vurdere, om uskyldsformodningen respekteres« ( 39 ).

44. Det fremgår således af ovenstående bedømmelse, at artikel 6, litra a), i direktiv 2016/680, sammenholdt med chartrets artikel 47 og 48, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der bestemmer, at den kontrol, som udøves af den kompetente strafferet, der har modtaget en anmodning om tilladelse til tvangsmæssig gennemførelse af den politimæssige registrering af personoplysninger, navnlig biometriske og genetiske data, som en person, der er tiltalt for en forsætlig lovovertrædelse, har nægtet at underkaste sig, er begrænset til at konstatere, at afgørelsen om tiltale foreligger, og at den registrerede har nægtet at medvirke, uden at den kan vurdere, om der foreligger tilstrækkelige beviser, som har ført til beslutningen om at tiltale vedkommende, når spørgsmålet om, hvorvidt beviserne er tilstrækkelige til at begrunde en tiltale, effektivt kan rejses for retten, i givet fald i en senere fase af straffesagen.

B. Det fjerde præjudicielle spørgsmål

45. Med sit fjerde præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, hvorledes artikel 4, stk. 1, litra b) og c) ( 40 ), samt artikel 8 og 10 i direktiv 2016/680 skal fortolkes, således at den i sidste ende kan vurdere foreneligheden med disse bestemmelser af artikel 68 i lov om indenrigsministeriet, hvoraf det fremgår, at kartoteksfotografier, digitale fingeraftryk og prøvetagning med henblik på fastlæggelse af en DNA-profil systematisk indsamles og behandles, når en person er tiltalt for en forsætlig strafbar handling.

46. I direktiv 2016/680 er behandlingen af de særlige kategorier af personoplysninger, som f.eks. de oplysninger, der er omfattet af ordlyden af det fjerde præjudicielle spørgsmål, indeholdt i en særlig bestemmelse, artikel 10, der hovedsageligt bestemmer, at behandlingen af biometriske og genetiske data med henblik på entydigt at identificere en fysisk person »kun [må] tillades, når det er strengt nødvendigt, forudsat at behandlingen er omfattet af de fornødne garantier for den registreredes rettigheder og frihedsrettigheder, og kun[…] hvis hjemlet i EU-retten eller medlemsstaternes nationale ret« ( 41 ).

47. Anvendelsen af artikel 10 forhindrer ikke, at behandlingen af disse særlige oplysninger i øvrigt og a fortiori underlægges de øvrige krav i direktiv 2016/680, således at en behandling af de særlige kategorier af personoplysninger navnlig skal respektere nævnte direktivs artikel 4, stk. 1, litra b) og c), samt artikel 8. En undersøgelse af disse bestemmelser hver for sig ville imidlertid give et overflødigt resultat, således at det efter min opfattelse er muligt at indarbejde de krav, der er særegne for disse bestemmelser, i den bedømmelse, der gennemføres på grundlag af artikel 10 i direktiv 2016/680.

48. Jeg er således ganske vist af den opfattelse, at det for det første skal kontrolleres, at den databehandling, der er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 10 i direktiv 2016/680, er strengt nødvendig. Dette indebærer dels fastsættelse af den krævede grad af nødvendighed, dels indførelse af princippet om dataminimering, der er fastsat i nævnte direktivs artikel 4, stk. 1, litra c), i testen af behovet ( 42 ). Kontrollen af sammenholdelsen af de gennemførte foranstaltninger og det mål, der forfølges, som skal være fastsat eksplicit og legitimt i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 1, i direktiv 2016/680, kan også finde sted i denne fase af bedømmelsen. For det andet skal man sikre sig, at behandlingen er tilladt i henhold til en medlemsstats ret, hvilket, som jeg vil påvise, henviser til lovens kvalitet i lyset af det, der er foreskrevet, navnlig i artikel 8, stk. 2, i direktiv 2016/680. For det tredje skal det vurderes, om den behandling, der er omfattet af nævnte direktivs artikel 10, opfylder kravet om, at den registreredes rettigheder og frihedsrettigheder skal være omfattet af passende garantier.

1. Den strengt nødvendige karakter af behandlingen af data, der er indsamlet i forbindelse med den politimæssige registrering

49. Den første betingelse er således, at behandlingen af biometriske og genetiske data skal være strengt nødvendig (absolument nécessaire). Der kan efter min opfattelse ikke herske tvivl om, at der her er tale om et skærpet krav, idet artikel 8, stk. 1, i direktiv 2016/680 blot henviser til, at behandlingen skal være nødvendig for at være lovlig. Det skal dog anføres, uden at jeg vil påstå, at denne liste er udtømmende, at den spanske, den tyske, den engelske, den italienske, den polske, den portugisiske og den rumænske sprogversion af direktivets artikel 10 fastsætter en tærskel, der er affattet anderledes, eftersom der i disse versioner henvises til en strengt nødvendig behandling ( 43 ). Selv om denne ganske vist subtile nuanceforskel findes, er det min opfattelse, at den ikke reelt har konsekvenser for arten af den test, der følger heraf. Artikel 10 i direktiv 2016/680 fastsætter derimod klart et skærpet krav, der er nødvendigt som følge af alvorlige indgreb i retten til beskyttelse af personoplysninger ( 44 ), i forhold til det, der er tilladt i forbindelse med den almindelige ordning, der finder anvendelse på oplysninger, der ikke er særlige. Man bør således hele tiden holde sig tanken om streng nødvendighed for øje.

50. Med henblik på at sikre en større sammenhæng i denne tanke om streng nødvendighed vil jeg begynde med at undersøge formålene. Personoplysninger skal indsamles til udtrykkeligt angivne og lovlige formål og må ikke behandles på en måde, der er uforenelig med disse formål, hvilket nødvendiggør en undersøgelse af national ret, der på grund af de forskellige kilder hertil udgør retsgrundlaget for den politimæssige registrering, en undersøgelse, som det tilkommer den forelæggende ret at foretage. Angivelsen alene af et formål, der forfølges i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2016/680, er ikke tilstrækkelig til at konstatere, at kravet i direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), er opfyldt. Selv om direktiv 2016/680 anerkender behovet for at behandle personoplysninger, der er indsamlet i forbindelse med forebyggelse og afsløring af specifikke strafbare handlinger samt efterforskning og retsforfølgning i en bredere sammenhæng for derved at få en bedre forståelse af kriminelle handlinger og sammenkoble forskellige strafbare handlinger, der er blevet afsløret ( 45 ), er det nødvendigt, at national ret vedrørende disse handlinger fastsætter formålene med behandlingen, som skal angives klart ( 46 ). Hvad angår i øvrigt målet om forebyggelse, efterforskning, afsløring og retsforfølgning af strafbare handlinger »er det […] kun bekæmpelsen af grov kriminalitet og forebyggelsen af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed, der kan begrunde alvorlige indgreb i de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved chartrets artikel 7 og 8 […]. Det er således kun de indgreb i de nævnte grundlæggende rettigheder, der ikke er alvorlige, som kan begrundes i formålet om forebyggelse, efterforskning, afsløring og retsforfølgning af strafbare handlinger« ( 47 ).

51. De nationale bestemmelser skal være klare og præcise ( 48 ), således at de registrerede gøres bekendt med risici, regler, garantier og rettigheder ( 49 ) i forbindelse med den påtænkte behandling. Efter min opfattelse kan kontrollen af formålets legitime karakter ikke begrænses til en angivelse i national ret af et formål, der er i overensstemmelse med formålene i direktiv 2016/680, idet formålet også legitimeres af betingelserne for retsforfølgningen. Såfremt det forfulgte formål, skønt legitimt, ikke er tilstrækkeligt detaljeret for så vidt angår betingelserne for dets praktiske gennemførelse, kan det endvidere hverken betragtes som udtrykkeligt angivet eller fastlagt, som omhandlet i artikel 4, litra b), i direktiv 2016/680. Redegørelsen for og bestemmelsen af formålene er imidlertid væsentlige faser i undersøgelsen af den strenge nødvendighed.

52. Hvad angår princippet om, at personoplysninger, der indsamles og behandles, skal være tilstrækkelige, relevante og ikke omfatte mere end, hvad der kræves til opfyldelse af de formål, hvortil de behandles, er der tale om princippet om dataminimering ( 50 ), således som det er fastsat i artikel 4, stk. 1, litra c), i direktiv 2016/680.

53. Dataenes tilstrækkelighed og relevans ser a priori ikke ud til at give anledning til problemer, idet kartoteksfotografier, fingeraftryk og DNA er velkendte faktorer i en entydig identifikation, som via sammenholdelse gør det muligt at godtgøre den registreredes formodede deltagelse i udøvelsen af den strafbare handling, uanset om det er i forbindelse med en verserende straffesag eller ved sammenholdelse med bevismateriale, der er indsamlet i forbindelse med tidligere sager.

54. 26. betragtning til direktiv 2016/680 medtager i princippet om dataminimering kontrol af det tidsrum, i hvilket det er nødvendigt at opbevare de pågældende oplysninger ( 51 ), ligesom det angives, at data »kun [bør] behandles, hvis formålet med behandlingen ikke med rimelighed kan opfyldes på anden måde« ( 52 ). Hvad angår endvidere undtagelser og begrænsninger af den grundlæggende ret til beskyttelse af personoplysninger skal sådanne undtagelser og begrænsninger holdes inden for det strengt nødvendige ( 53 ). Der bør etableres et rimeligt forhold mellem de data, der skal opbevares, og det forfulgte mål ( 54 ). Selv om det ikke handler om at så tvivl om det effektive bidrag, som dataregistre, der konsulteres af de nationale myndigheder, yder til retsforfølgningen af visse, nogle gange de mest grove, strafbare handlinger, har Menneskerettighedsdomstolen ikke desto mindre allerede fastslået, at sådanne registre ikke kan anvendes ud fra et ønske om at maksimere oplysningerne heri og det tidsrum, i hvilket de opbevares. Uden respekt for en nødvendig forholdsmæssighed hvad angår de legitime mål, de er tillagt, ville de fordele, de medfører, blive belastet af de alvorlige krænkelser af de frihedsrettigheder, som staterne skal sikre, og som de vil medføre ( 55 ).

55. Domstolen har for nylig i forbindelse med databeskyttelsesforordningen og vedrørende princippet om dataminimering fremhævet, at den lovgivning, som danner grundlag for behandlingen, for at opfylde kravet om proportionalitet, som bestemmelsen om dette princip er udtryk for, »skal fastsætte klare og præcise regler, der regulerer rækkevidden og anvendelsen af den omhandlede foranstaltning, og som opstiller mindstekrav, således at de personer, hvis personoplysninger er berørt, råder over tilstrækkelige garantier, der gør det muligt effektivt at beskytte disse oplysninger mod risikoen for misbrug. Denne lovgivning skal være retligt bindende i national ret og navnlig angive, under hvilke omstændigheder og på hvilke betingelser der kan vedtages en foranstaltning om behandling af sådanne oplysninger, hvorved det sikres, at indgrebet begrænses til det strengt nødvendige« ( 56 ). Nævnte lovgivning skal desuden »være baseret på objektive kriterier med henblik på fastlæggelsen af de omstændigheder og betingelser« ( 57 ), hvorunder en person er forpligtet til at give personoplysninger med henblik på de kompetente myndigheders behandling.

2. Kravet om, at behandlingen skal være tilladt i henhold til national ret

56. Artikel 10 bestemmer som en af betingelserne for, at det er tilladt at behandle de særlige kategorier af personoplysninger, at denne behandling skal være hjemlet i EU-retten eller national ret. 33. betragtning til direktiv 2016/680 præciserer, hvad der forstås ved »national ret«, og hvilke egenskaber denne skal have. National ret skal således være klar og præcis, og anvendelsen af den skal være forudsigelig. Indholdet af national ret er fastsat i nævnte direktivs artikel 8, stk. 2, hvoraf det fremgår, at en bestemmelse, der regulerer behandling af personoplysninger inden for dette direktivs anvendelsesområde, »som minimum [skal] angive målene med behandling, de personoplysninger, der skal behandles, og formålene med [denne]«. Umiddelbart er det ikke nemt at sondre mellem målene og formålene med behandlingen. Selv om formålet med behandlingen i et vist omfang kan formuleres generelt, skal målene efter min opfattelse præcisere den påtænkte behandlings konkrete og umiddelbare anvendelighed ( 58 ). National ret skal således i tilstrækkeligt omfang redegøre for grundene til, at behandlingen af den særlige kategori af oplysninger er tilladt.

3. Eksistensen af passende garantier for den registreredes rettigheder og frihedsrettigheder

57. Henset til de risici, som behandlingen af såkaldte følsomme personoplysninger indebærer, bør denne være omfattet af passende garantier for den registreredes rettigheder og frihedsrettigheder. Disse garantier skal for at være passende ikke overraskende være lovhjemlede ( 59 ). En vurdering af, om der foreligger særlige garantier, kræver et overblik over alle betingelserne, således at den nøjagtige rækkevidde af den pågældende behandling kan vurderes med henblik på at beskytte disse oplysninger effektivt mod forkerte og uretmæssige behandlinger ( 60 ). I 37. betragtning til direktiv 2016/680 nævnes som eksempel på sådanne garantier »muligheden for kun at indsamle disse oplysninger i forbindelse med andre oplysninger om den pågældende fysiske person, muligheden for tilstrækkelig sikring af de indsamlede oplysninger, skærpede regler for den kompetente myndigheds personales adgang til oplysningerne og forbud mod videregivelse af disse oplysninger«. Med hensyn til behandling af følsomme oplysninger er spørgsmålene om tidsrummet for deres opbevaring og de kompetente myndigheders adgang grundlæggende, eftersom der er tale om et alvorligt indgreb og henset til risiciene for misbrug i tilknytning til disse oplysningers iboende kvalitet. Vurderingen af den påtænkte behandlings overensstemmelse med forskrifterne i artikel 10 i direktiv 2016/680 indebærer således en grundig undersøgelse af alle aspekterne af den påtænkte behandling, der således skal formuleres klart i national ret ( 61 ) og opfylde de normer, der er fastsat i EU-retten.

4. Konklusion og foreløbig anvendelse

58. Det fremgår således af det ovenstående, at artikel 10 i direktiv 2016/680, sammenholdt med direktivets artikel 4, litra b) og c), og artikel 8, og fortolket i lyset af chartrets artikel 7 og 8 samt artikel 52, stk. 1, skal fortolkes således, at indsamling og behandling af biometriske og genetiske data, som f.eks. kartoteksfotografier, digitale fingeraftryk og prøvetagning med henblik på fastlæggelse af en DNA-profil, eftersom de udgør et alvorligt indgreb i retten til beskyttelse af personoplysninger, kun er tilladt, når det er strengt nødvendigt for forfølgelsen af mål i tilknytning til grov kriminalitet, som skal fremgå klart af national ret. Arten og antallet af behandlede personoplysninger skal være tilstrækkelige og hænge sammen med de forfulgte mål og formål. I denne henseende skal national ret være i overensstemmelse med et af de formål, der forfølges med direktiv 2016/680. Det skal også fremgå af national ret, hvilke af de konkrete mål, der forfølges, der vil kunne bidrage til realiseringen af dette formål. Grundene til, at behandling af disse oplysninger, og navnlig af genetiske data, er strengt nødvendigt, til trods for at der er tale om et alvorligt indgreb, skal også præciseres helt konkret. Betingelserne for behandlingen i alle dens aspekter, dvs. helt fra betingelserne for indsamling til betingelserne for adgang til dataene og sletning af dem over fastsættelse af et præcist og nødvendigvis strengt begrænset personligt anvendelsesområde for indsamlings- og behandlingsforanstaltningen, skal desuden fremgå klart af national ret. Hver af disse betingelser skal være begrænset til det strengt nødvendige. Den således fastsatte ordning skal effektivt kunne beskytte personerne mod de risici for misbrug, som navnlig behandlingen af genetiske data indebærer. Det tilkommer den forelæggende ret at sikre sig, at alle disse forskrifter overholdes omhyggeligt.

59. Efter min opfattelse er Domstolen ikke i besiddelse af alle de oplysninger om den nationale ret, der ligger til grund for politimæssig registrering, der er nødvendige for, at den kan udtale sig om den politimæssige registrerings forenelighed med EU-retten. Det skal dog siges, at nogle af aspekterne af denne registrering allerede giver anledning til visse spørgsmål eller endog bekymringer.

60. Den forelæggende ret har i sin anmodning om præjudiciel afgørelse anført, at målet med behandlingen er efterforskning, og at den indgår i udførelsen af indenrigsministeriets virksomhed. Det fremgår desuden af artikel 27 i lov om indenrigsministeriet, at de data, der registreres af politiet i henhold til artikel 68 i denne lov, »udelukkende« anvendes i forbindelse med beskyttelse af den nationale sikkerhed, bekæmpelse af kriminalitet og opretholdelse af den offentlige orden ( 62 ). Data, der indsamles i forbindelse med den politimæssige registrering, behandles med henblik på den straffesag, i hvilken den berørte person er tiltalt, men i henhold til den bulgarske regerings skrivelser også »til andre formål i tilknytning til bekæmpelse af kriminalitet« og i givet fald til sammenholdelse. Umiddelbart ser disse mål ganske vist ud til at svare til de mål, der er nævnt i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2016/680, særlig målene om efterforskning af strafbare handlinger og undersøgelser. Fraværet af en præcis bestemmelse af det forfulgte formål, eller endog de mange oplyste formål samt den manglende forklaring på, at et af disse formål/sådanne formål begrunder et sådant middel (dvs. obligatorisk og systematisk indsamling og behandling af tre typer persondata, der henhører under særlige kategorier, der skal være omfattet af en øget beskyttelse i henhold til artikel 10 i direktiv 2016/680, herunder DNA-profil for personer, der er sigtet for en forsætlig strafbar handling) ( 63 ), forekommer åbenbar og risikerer at hindre de øvrige faser af den test, der skal anvendes. Hvad angår navnlig indførelse af den registreredes DNA-profil i et automatiseret register, bør national ret for så vidt angår redegørelserne for nødvendigheden af en sådan behandling være særlig godt understøttet, således at det kan godtgøres, at det resultat, man er nået frem til, er resultatet af en seriøs afvejning af de foreliggende interesser.

61. Selv om de formål, der angiveligt forfølges med den politimæssige registrering, ser ud til at være i overensstemmelse med de formål, der er opstillet i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2016/680, har national ret hverken fastsat eller præciseret forbindelserne mellem omfanget af indsamlingen – hverken antallet af registrerede eller antallet af indsamlede og behandlede data – og de forfulgte formål.

62. Eftersom Domstolen allerede har fastslået, at straffesagers effektivitet generelt ikke afhænger af en enkelt efterforskningsteknik, men af alle de efterforskningsteknikker, som de kompetente nationale myndigheder råder over med henblik herpå ( 64 ), skal grundene til, at så følsomme personoplysninger som DNA-profilen gøres til genstand for en behandling med henblik på den igangværende efterforskning, præciseres, når en medlemsstat tillader disse myndigheder at indsamle og behandle sådanne oplysninger.

63. Det skal også påpeges, at alle personer, der er sigtet for en forsætlig strafbar handling, der retsforfølges ex officio, skal gøres til genstand for en politimæssig registrering. Den forelæggende ret har imidlertid præciseret, at det er næsten alle de strafbare handlinger, der er omfattet af straffeloven, der henhører under disse kategorier (forsætlig strafbar handling/strafbar handling, der retsforfølges ex officio). Alle dataene optages i forbindelse med sigtelsen, når der allerede er indsamlet tilstrækkelige beviser for den sigtedes skyld, som det kræves i bulgarsk strafferet. I forbindelse med politimæssig registrering behandles personer, der rent faktisk kendes skyldige ved sagens afslutning, ikke anderledes end personer, der ikke kendes skyldige, bortset fra, at de tilsyneladende har ret til at få slettet de behandlede data, når personen er endeligt frikendt. Hvad imidlertid angår alvorlige indgreb og følsomme oplysninger, der kræver en øget beskyttelse, undrer jeg mig dog over, hvorfor denne logik ikke er omvendt, dvs. hvorfor ikke afvente domfældelsen for de strafbare handlinger, inden den politimæssige registrering finder sted, hvilket i det mindste ville styrke foranstaltningens selektivitet. Domstolen er imidlertid ikke i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger om grundene til, at den nationale lovgiver har foretaget dette valg.

64. Der tages heller ikke hensyn til arten af den strafbare handling, der ligger til grund for sigtelsen. Hvis man går til ekstremer, kan det hævdes, at en person, der er sigtet for en overtrædelse af færdselsloven, behandles på samme måde som en person, der er sigtet for drab. Lovgivningen ser ikke ud til at fastsætte tilfælde, hvor der ikke foretages en politimæssig registrering af alle de pågældende data. I det mindste hvad angår de verserende straffesager er der imidlertid ikke behov for at fastlægge en DNA-profil i alle tilfælde for at fastslå den berørte persons skyld. Selv om foranstaltningen, fordi den er begrænset til sigtede personer, ikke som sådan er generel, giver dens udifferentierede anvendelse på den omfattende kategori, som disse personer udgør, til gengæld klart anledning til spørgsmål. Ved ikke at foretage en sondring afhængigt af den strafbare handlings grovhed ser den nationale ret desuden allerede på dette punkt ud til at være vanskeligt forenelig med den i punkt 50 i dette forslag til afgørelse nævnte retspraksis.

65. Der bør også lægges særlig vægt på betingelserne for opbevaring af dataene og adgang til disse data, som Domstolen ikke har modtaget mange oplysninger om.

66. Til slut giver spørgsmålet om sammenholdelse af de således indsamlede data anledning til to kommentarer. Hvad for det første angår sammenholdelsen med bevismateriale indsamlet i forbindelse med tidligere efterforskninger kan en fortolkning af, om dette mål er strengt nødvendigt, eventuelt kun begrunde en umiddelbar sammenholdelse af spor, uden at det er nødvendigt at opbevare den tiltaltes persondata i kortere eller længere tid. Selv om tanken for det andet er at oprette en database med henblik på at lette opklaringen af kommende strafbare handlinger, altså i tilfælde af tilbagefald, forekommer det ikke klart begrundet at indføre følsomme personoplysninger vedrørende personer, således at man, selv om de endnu ikke er dømt skyldige, allerede anvender materiale, der vedrører dem, til bekæmpelse af den fuldstændig hypotetiske risiko for tilbagefald, som de udgør.

IV. Forslag til afgørelse

67. På baggrund af samtlige ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare det tredje og det fjerde præjudicielle spørgsmål forelagt af Spetsializiran nakazatelen sad (særlig domstol i straffesager, Bulgarien) på følgende måde: »Artikel 6, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA, sammenholdt med artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der bestemmer, at den kontrol, som udøves af den kompetente strafferet, for hvilken en anmodning om tilladelse til tvangsmæssig gennemførelse af politimæssig registrering af personoplysninger, navnlig biometriske og genetiske data, som en person, der er tiltalt for en forsætlig lovovertrædelse, har nægtet at underkaste sig, er begrænset til at konstatere, at afgørelsen om tiltale foreligger, og at den registrerede har nægtet at deltage, uden at den kan vurdere, om der foreligger tilstrækkelige beviser, som har ført til beslutningen om at tiltale vedkommende, når spørgsmålet om, hvorvidt beviserne er tilstrækkelige til at begrunde en tiltale, effektivt kan rejses for retten, i givet fald i en senere fase af straffesagen. Artikel 10 i direktiv 2016/680, sammenholdt med direktivets artikel 4, litra b) og c), og artikel 8, og fortolket i lyset af chartrets artikel 7 og 8 samt artikel 52, stk. 1, skal fortolkes således, at indsamling og behandling af biometriske og genetiske data, som f.eks. kartoteksfotografier, digitale fingeraftryk og prøvetagning med henblik på fastlæggelse af en DNA-profil, eftersom de udgør et alvorligt indgreb i retten til beskyttelse af personoplysninger, kun er tilladt, når det er strengt nødvendigt for forfølgelsen af mål i tilknytning til grov kriminalitet, som skal fremgå klart af national ret. Arten og antallet af behandlede personoplysninger skal være tilstrækkelige og hænge sammen med de forfulgte mål og formål. I denne henseende skal national ret forfølge et af de formål, der forfølges med direktiv 2016/680. Det skal også fremgå af national ret, hvilke af de konkrete mål, der forfølges, der vil kunne bidrage til realiseringen af dette formål. Grundene til, at behandling af disse oplysninger, og navnlig af genetiske data, er strengt nødvendig, til trods for, at der er tale om et alvorligt indgreb, skal også præciseres helt konkret. Betingelserne for behandlingen i alle dens aspekter, dvs. helt fra betingelserne for indsamling til betingelserne for adgang til dataene og sletning af dem over fastsættelse af et præcist og nødvendigvis strengt begrænset personligt anvendelsesområde for indsamlings- og behandlingsforanstaltningen, skal desuden fremgå klart af national ret. Hver af disse betingelser skal være begrænset til det strengt nødvendige. Den således fastsatte ordning skal effektivt kunne beskytte personerne mod de risici for misbrug, som navnlig behandlingen af genetiske data indebærer. Det tilkommer den forelæggende ret at sikre sig, at alle disse forskrifter overholdes.«

( 1 ) – Originalsprog: fransk.

( 2 ) – Jf. også mit forslag til afgørelse Ligue des droits humains (C-817/19, EU:C:2022:65, punkt 2).

( 3 ) – Ifølge det »store princip«, i henhold til hvilket Zadig, efter at være blevet kongens minister, udøvede sit ministerium (i Voltaire: Zadig ou la destinée [Zadig eller skæbnen], éditions Pocket, Paris, 2020, s. 41).

( 4 ) – EFT 2016, L 119, s. 89.

( 5 ) – DV nr. 53, af 27.6.2014, senest ændret og suppleret i DV nr. 85, af 2.10.2020, suppleret i DV nr. 20, af 9.3.2021.

( 6 ) – Lov om bulgarske identitetspapirer.

( 7 ) – DV nr. 90, af 31.10.2014, senest ændret ved DV nr. 57, af 28.7.2015.

( 8 ) – Det antal digitale fingeraftryk, der er taget, fremgår ikke af sagsakterne for Domstolen.

( 9 ) – Det fremgår af sagsakterne for Domstolen, at indholdet af den politimæssige registrering er beskrevet således, at den omfatter et eller flere kartoteksfotografier, uden at antallet og indholdet af kartoteksfotografiet/kartoteksfotografierne er præciseret yderligere.

( 10 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 27.4.2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) (EUT 2016, L 119, s. 1, herefter »persondataforordningen«).

( 11 ) – De kompetente myndigheders registrering med henblik herpå af personoplysninger som dem, der er omfattet af den politimæssige registrering, i en medlemsstats efterlysningsdatabaser udgør en behandling af disse data i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 2016/380: jf. dette direktivs artikel 3, nr. 2) og 7). Jf. analogt dom af 12.5.2021, Bundesrepublik Deutschland (Efterlysningsblad (rødt hjørne) fra INTERPOL) (C-505/19, EU:C:2021:376, præmis 111).

( 12 ) – Det skal fremhæves, at antallet af digitale fingeraftryk ikke er blevet præciseret.

( 13 ) – Hverken antallet eller indholdet er blevet præciseret.

( 14 ) – Jf. analogt dom af 16.7.2020, Facebook Ireland og Schrems (C-311/18, EU:C:2020:559, præmis 171), og af 6.10.2020, État luxembourgeois (Ret til effektive retsmidler til prøvelse af en anmodning om oplysninger på skatteområdet) (C-245/19 og C-246/19, EU:C:2020:795, præmis 73).

( 15 ) – Vedrørende forholdet mellem dataenes følsomme karakter og indgrebets alvor, jf. navnlig dom af 24.9.2019, GC m.fl. (Fjernelse af følsomme oplysninger) (C-136/17, EU:C:2019:773, præmis 44), og af 6.10.2020, La Quadrature du Net m.fl. (C-511/18, C-512/18 og C-520/18, EU:C:2020:791, præmis 142).

( 16 ) – Som det bekræftes af de statistikker, som den franske regering har fremsendt i forbindelse med sine skriftlige bemærkninger.

( 17 ) – Strafferetsplejelovens artikel 219, stk. 1.

( 18 ) – Artikel 6, litra a), i direktiv 2016/680. Min fremhævelse. De øvrige kategorier, der er omhandlet i denne bestemmelse, er personer, der er dømt for en strafbar handling [artikel 6, litra b)], ofre [artikel 6, litra c)] og andre parter såsom vidner [artikel 6, litra c)].

( 19 ) – Denne artikel 6 er resultatet af en forskydning af princippet om kategorisering af data, der er sikret ved princip nr. 3 i henstilling nr. R (87/15) fra Europarådets Ministerkomité til medlemsstaterne med henblik på regulering af brugen af personoplysninger inden for politiet, og som bygger herpå (jf. begrundelsen for forslag til direktiv COM(2012) 10 final af 25.1.2012, punkt 3.4.2), i retning af princippet om kategorisering af de personer, hvis personoplysninger vil blive indsamlet og derefter behandlet.

( 20 ) – Det fremgår således af artikel 1 i direktiv 2016/680, at direktivet har til formål at fastsætte »regler om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med de kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner«.

( 21 ) – Jf. 35. betragtning til direktiv 2016/680.

( 22 ) – Jf. 37. betragtning til direktiv 2016/680.

( 23 ) – Jf. artikel 52 i direktiv 2016/680.

( 24 ) – Jf. artikel 53 i direktiv 2016/680.

( 25 ) – Jf. artikel 54 i direktiv 2016/680.

( 26 ) – Nærmere bestemt artikel 6, litra a), i direktiv 2016/680.

( 27 ) – Dom af 6.10.2020, État luxembourgeois (Ret til effektive retsmidler til prøvelse af en anmodning om oplysninger på skatteområdet) (C-245/19 og C-246/19, EU:C:2020:795, præmis 49).

( 28 ) – Dom af 6.10.2020, État luxembourgeois (Ret til effektive retsmidler til prøvelse af en anmodning om oplysninger på skatteområdet) (C-245/19 og C-246/19, EU:C:2020:795, præmis 60).

( 29 ) – Dom af 6.10.2020, État luxembourgeois (Ret til effektive retsmidler til prøvelse af en anmodning om oplysninger på skatteområdet) (C-245/19 og C-246/19, EU:C:2020:795, præmis 66).

( 30 ) – Dom af 6.10.2020, État luxembourgeois (Ret til effektive retsmidler til prøvelse af en anmodning om oplysninger på skatteområdet) (C-245/19 og C-246/19, EU:C:2020:795, præmis 79).

( 31 ) – Jf. analogt dom af 6.10.2020, État luxembourgeois (Ret til effektive retsmidler til prøvelse af en anmodning om oplysninger på skatteområdet) (C-245/19 og C-246/19, EU:C:2020:795, præmis 82 og den deri nævnte retspraksis). Spørgsmålet om, hvilken konsekvens der skal drages af en eventuel konstatering af, at beviser, der er indsamlet i strid med EU-retten om beskyttelse af personoplysninger, er ulovlige, er et andet spørgsmål.

( 32 ) – Jf. dom af 2.10.2018, Ministerio Fiscal (C-207/16, EU:C:2018:788, præmis 57), og af 2.3.2021, Prokuratuur (Betingelser for adgang til oplysninger om elektronisk kommunikation) (C-746/18, EU:C:2021:152, præmis 33).

( 33 ) – Det skal fremhæves, at denne artikel i chartret er inspireret direkte af artikel 6, stk. 2 og 3, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet den 4.11.1950 i Rom (herefter »EMRK«), som det fremgår af forklaringerne til chartret. Chartrets artikel 48 fungerer som en minimumsbeskyttelsestærskel og skal fortolkes under hensyntagen til EMRK’s artikel 6, stk. 2 og 3, og Menneskerettighedsdomstolens retspraksis herom; jf. dom af 5.9.2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning) (C-377/18, EU:C:2019:670, præmis 41).

( 34 ) – EUT 2016, L 65, s. 1.

( 35 ) – Artikel 2 i direktiv 2016/343.

( 36 ) – Det skal imidlertid anføres, at spørgsmålet om bevismaterialets tilstrækkelighed ikke er nævnt i selve korpus i direktiv 2016/343, men berøres i 16. betragtning, hvoraf det fremgår, at »[i]nden der træffes en foreløbig afgørelse af proceduremæssig art, er den kompetente myndighed måske nødt til forinden at kontrollere, at der er tilstrækkelige elementer af belastende beviser mod den mistænkte eller tiltalte til at begrunde den pågældende afgørelse, og afgørelsen vil kunne indeholde henvisninger til disse elementer« (min fremhævelse).

( 37 ) – Som Domstolen fastslog i forbindelse med en retsafgørelse, der udelukkende havde til formål at opretholde varetægtsfængsling af en person, der retsforfølges for at have begået en strafbar handling, en afgørelse, der ifølge Domstolen udelukkende er rettet mod at afgøre spørgsmålet om, hvorvidt denne person, henset til alle de relevante omstændigheder, skal eller ikke skal løslades, uden at der træffes afgørelse om, hvorvidt denne person er skyldig i den overtrædelse, som han anklages for; jf. dom af 28.11.2019, Spetsializirana prokuratura (C-653/19 PPU, EU:C:2019:1024, præmis 35).

( 38 ) – Dom af 16.11.2021, Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim m.fl. (C-748/19 – C-754/19, EU:C:2021:931, præmis 88).

( 39 ) – Dom af 5.9.2019, AH m.fl. (Uskyldsformodning) (C-377/18, EU:C:2019:670, præmis 46).

( 40 ) – Henset til begrundelserne for anmodningen om præjudiciel afgørelse (jf. navnlig punkt 57 heri) bør dette fjerde spørgsmål omformuleres således, at det vedrører fortolkningen af litra b) og ikke af litra a), i artikel 4, stk. 1, i direktiv 2016/680.

( 41 ) – Med henblik på bedømmelsen fastholder jeg, at den politimæssige registrering er omfattet af hypotesen i artikel 10, litra a), i direktiv 2016/680. Det ser ud til at fremgå af sagsakterne, at kartoteksfotografier tages af de kompetente myndigheder, der foretager den politimæssige registrering, og at de dermed ikke benytter fotografier, der tydeligvis er offentliggjort af den registrerede, f.eks. på de sociale medier, hvorved anvendelsen af nævnte direktivs artikel 10, litra c), således udelukkes.

( 42 ) – Vedrørende forbindelserne mellem principperne om behandlingens nødvendighed og dataminimering; jf. analogt dom af 11.12.2019, Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C-708/18, EU:C:2019:1064, præmis 48).

( 43 ) – Vedrørende det, der almindeligvis kræves af Domstolen i tilfælde af afvigelser fra og begrænsninger af princippet om beskyttelse af personoplysninger; jf. navnlig dom af 11.12.2019, Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C-708/18, EU:C:2019:1064, præmis 46 og den deri nævnte retspraksis). En sådan affattelse af den tærskel, der er fastsat i artikel 10 i direktiv 2016/680, ser ud til at være i overensstemmelse med det, der kræves af Domstolen, når der er tale om såkaldt følsomme oplysninger; jf. navnlig dom af 6.10.2020, Privacy International (C-623/17, EU:C:2020:790, præmis 68 og den deri nævnte retspraksis).

( 44 ) – Jf. fodnote 15 i dette forslag til afgørelse.

( 45 ) – Jf. 27. betragtning til direktiv 2016/680.

( 46 ) – Jf. dom af 24.2.2022, Valsts ieņēmumu dienests (Behandling af personoplysninger til skatteformål) (C-175/20, EU:C:2022:124, præmis 64 og 65).

( 47 ) – Dom af 6.10.2020, La Quadrature du Net m.fl. (C-511/18, C-512/18 og C-520/18, EU:C:2020:791, præmis 140 og den deri nævnte retspraksis). Min fremhævelse. Jf. også dom af 5.4.2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl. (C-140/20, EU:C:2022:258, præmis 59).

( 48 ) – Jf. analogt dom af 21.12.2016, Tele2 Sverige og Watson m.fl. (C-203/15 og C-698/15, EU:C:2016:970, præmis 118).

( 49 ) – Jf. 26. betragtning til direktiv 2016/680.

( 50 ) – Ifølge Domstolens praksis er dette princip om minimering udtryk for proportionalitetsprincippet: jf. i forbindelse med databeskyttelsesforordningen dom af 22.6.2021, Latvijas Republikas Saeima (Strafpoint) (C-439/19, EU:C:2021:504, præmis 98 og den deri nævnte retspraksis).

( 51 ) – En illustration af dette forhold, skønt i forbindelse med databeskyttelsesforordningen, findes i dom af 24.2.2022, Valsts ieņēmumu dienests (Behandling af personoplysninger til skatteformål) (C-175/20, EU:C:2022:124, præmis 79).

( 52 ) – Hvad angår retspraksis om dette krav; jf. dom af 11.12.2019, Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C-708/18, EU:C:2019:1064, præmis 47).

( 53 ) – Jf. navnlig dom af 24. februar 2022, État belge (Behandling af personoplysninger til skatteformål) (C-175/20, EU:C:2022:124, præmis 73 og den deri nævnte retspraksis).

( 54 ) – Vedrørende sondringen mellem formål og mål; jf. punkt 56 i dette forslag til afgørelse.

( 55 ) – Jf. Menneskerettighedsdomstolen, 22.6.2017, Aycaguer mod Frankrig (CE:ECHR:2017:0622JUD000880612, § 34 og den deri nævnte retspraksis).

( 56 ) – Dom af 24.2.2022, Valsts ieņēmumu dienests (Behandling af personoplysninger til skatteformål) (C-175/20, EU:C:2022:124, præmis 83 og den deri nævnte retspraksis). Min fremhævelse.

( 57 ) – Dom af 24.2.2022, Valsts ieņēmumu dienests (Behandling af personoplysninger til skatteformål) (C-175/20, EU:C:2022:124, præmis 84).

( 58 ) – Målet kan tilnærmes de kompetente myndigheders opgaver, der er nævnt i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2016/680.

( 59 ) – Jf. 37. betragtning til direktiv 2016/680.

( 60 ) – Dette krav gælder også for EU-lovgiver; jf. dom af 17.10.2013, Schwarz (C-291/12, EU:C:2013:670).

( 61 ) – Hvad angår adgangen til oplysningerne har Domstolen fastslået, at national ret ikke kan begrænse sig til at opstille et krav om, at myndighedernes adgang til oplysninger skal opfylde det med denne lovgivning forfulgte formål, men tillige skal fastsætte de materielle og processuelle betingelser for denne brug (jf. dom af 5.4.2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl.,C-140/20, EU:C:2022:258, præmis 104).

( 62 ) – Hvilket den bulgarske regering har bekræftet i sit svar på et skriftligt spørgsmål fra Domstolen. Når dette er sagt, kan disse mål, der er fastsat i bulgarsk lovgivning på en generel og kumulativ måde, ikke hver for sig begrunde de samme indgreb i retten til beskyttelse af personoplysninger; jf. dom af 5.4.2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl. (C-140/20, EU:C:2022:258, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).

( 63 ) – I forbindelse med bekæmpelse af grov kriminalitet har Domstolen navnlig allerede fastslået, efter at have anerkendt, at effektiviteten heraf i vidt omfang kan være afhængig af anvendelsen af moderne efterforskningsteknikker, at et sådant mål af almen interesse »ikke, hvor grundlæggende det end er, i sig selv [kan] begrunde, at en generel og udifferentieret foranstaltning med henblik på lagring af trafikdata og lokaliseringsdata […], anses for nødvendig« (dom af 5.4.2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl., C-140/20, EU:C:2022:258, præmis 94).

( 64 ) – Dom af 5.4.2022, Commissioner of An Garda Síochána m.fl. (C-140/20, EU:C:2022:258, præmis 69).