Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – standstill-klausulen i tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1

(Tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, art. 41, stk. 1)

2. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – standstill-klausulen i tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1

(Tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, art. 41, stk. 1)

Sammendrag

1. Artikel 41, stk. 1, i tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, som forbyder de kontraherende parter at indføre nye restriktioner, der hindrer etableringsfriheden, fra den dato, hvor protokollen træder i kraft, har direkte virkning i medlemsstaterne, således at de rettigheder, som bestemmelsen giver tyrkiske statsborgere, kan påberåbes for de nationale domstole for at udelukke anvendelsen af regler i national ret, der er i strid med denne bestemmelse. Bestemmelsen fastsætter nemlig klart, præcist og ubetinget en utvetydig »standstill«-klausul, som indeholder en forpligtelse, som de kontraherende parter har påtaget sig, og som juridisk er en ren undladelsespligt.

Denne klausul fungerer ikke som en materiel regel, der medfører, at de materielle retsregler om indrejse til en medlemsstats område, som den træder i stedet for, ikke kan finde anvendelse, men som en procedurelignende bestemmelse, der ratione temporis foreskriver, hvilke bestemmelser i en medlemsstats lovgivning på udlændingeområdet der skal anvendes ved vurderingen af retsstillingen for en tyrkisk statsborger, der ønsker at benytte reglerne om etableringsfrihed i en medlemsstat.

Således kan det ikke på grundlag af »standstill«-klausulen drages i tvivl, at medlemsstaterne principielt har kompetence til selv at udforme deres nationale udlændingepolitik. Det kan ikke alene på grund af den omstændighed, at en sådan klausul fra sin ikrafttræden forpligter medlemsstaterne til i et vist omfang at begrænse deres skønsmargin på dette område, antages, at der gøres indgreb i substansen af medlemsstaternes enekompetence på udlændingeområdet.

(jf. præmis 46, 55 og 58)

2. Artikel 41, stk. 1, i tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet har til formål at skabe fordelagtige vilkår for den gradvise gennemførelse af etableringsfriheden ved at fastsætte et absolut forbud for de nationale myndigheder mod at indføre nye hindringer for udøvelsen af denne frihed ved at skærpe de betingelser, der eksisterer på en given dato, for ikke at gøre vilkårene for den gradvise virkeliggørelse af etableringsfriheden mellem medlemsstaterne og Republikken Tyrkiet mere vanskelig. Denne bestemmelse i tillægsprotokollen udgør den nødvendige forudsætning for associeringsaftalens artikel 13, selv om denne sidstnævnte artikel ikke har direkte virkning, og selv om associeringsrådet hidtil ikke har vedtaget afgørelser på grundlag af tillægsprotokollens artikel 41, stk. 2 – der heller ikke har direkte virkning – med henblik på, at de kontraherende parter effektivt fjerner bestående hindringer for etableringsfriheden. Desuden vedrører den helt generelt nye restriktioner, der indføres for bl.a. etableringsfriheden, og i modsætning til den »standstill«-klausul, der gælder for tyrkiske arbejdstagere, indskrænker bestemmelsen ikke sit anvendelsesområde ved at borttage visse aspekter, der er særlige for det således anerkendte beskyttelsesområde.

Tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, skal derfor fortolkes således, at det fra den dato, hvor protokollen træder i kraft i forhold til vedkommende medlemsstat, forbyder indførelse af enhver ny restriktion for udøvelsen af etableringsfriheden, herunder restriktioner med hensyn til de materielle vilkår for og/eller fremgangsmåden ved den første indrejse på denne stats område for tyrkiske statsborgere, der agter at udøve virksomhed som selvstændige erhvervsdrivende i denne medlemsstat.

(jf. præmis 60-62 og 69 samt domskonkl.)