DOMSTOLENS DOM AF 28. NOVEMBER 1991. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET NEDERLANDENE. - RAADETS FORORDNING (EOEF) NR. 1408/71 - FOERTIDSPENSIONISTER. - SAG C-198/90.



Samling af Afgørelser 1991 side I-05799



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - lovvalg - foertidspensioneret arbejdstager, der har taget bopael i en anden medlemsstat end den, hvori han senest har haft beskaeftigelse - bestemmelserne om vandrende arbejdstagere uanvendelige - konsekvenser - anvendelse af bopaelskrav i den seneste beskaeftigelsesmedlemsstats lovgivning med hensyn til ydelse af boernetilskud - opretholdelse af den tvungne tilslutning til en bestemt gren af den seneste beskaeftigelsesmedlemsstats sociale sikringsordning - ingen betydning

[Raadets forordning nr. 1408/71, art. 13, stk. 2, litra a), og art. 73]

2. Traktatbrudssag - sagens genstand - afgraensning under den administrative procedure - senere udvidelse - ikke tilladt

(EOEF-Traktaten, art. 169)

Sammendrag

1. Artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 - som har til formaal at loese de lovkonflikter, der kan opstaa, naar en person i et bestemt tidsrum ikke har bopael og beskaeftigelse i samme medlemsstat - finder ikke anvendelse paa en foertidspensioneret arbejdstager (en person, der modtager en saakaldt "VUT-uitkering"), som er ophoert med enhver erhvervsmaessig aktivitet, og som har bopael i en anden medlemsstat end den, hvori han senest har haft beskaeftigelse. Artikel 73 i forordning nr. 1408/71 finder derfor heller ikke anvendelse paa en saadan arbejdstager, saaledes at bopaelskrav, der med hensyn til ydelse af boernetilskud opstilles i den seneste beskaeftigelsesmedlemsstats lovgivning, kan goeres gaeldende over for arbejdstageren, og det herved er uden betydning, at den paagaeldende fortsat er omfattet af den tvungne forsikringsordning efter en bestemt gren af den nationale sociale sikringsordning.

2. Genstanden for et soegsmaal i henhold til Traktatens artikel 169 afgraenses af den administrative procedure, der er foreskrevet i denne bestemmelse, samt af paastandene i sagen. En udvidelse af soegsmaalets genstand efter fremsaettelsen af den begrundede udtalelse kan ikke tillades, da den begrundede udtalelse og staevningen skal stoettes paa de samme synspunkter og anbringender.

Dommens præmisser

1 Ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 28. juni 1990, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Nederlandene ikke har overholdt de forpligtelser, der paahviler det i medfoer af EOEF-Traktaten, idet det ikke yder boernetilskud til foertidspensionerede arbejdstagere (personer, der modtager en saakaldt "VUT-uitkering" (1)), som har bopael uden for nederlandsk omraade, men som er omfattet af nederlandsk lovgivning, jf. artikel 73 og 75 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (EFT 1971 II, s. 366), med senere aendringer.

2 De nederlandske myndigheders afgoerelse om, at foertidspensionister, som ikke har bopael i Nederlandene, ikke skal have ret til boernetilskud, stoettes paa dels artikel 6, stk. 1, i Algemene Kinderbijslagwet (den nederlandske lov om almindelig tvungen boernetilskudsordning for hele befolkningen, Staatsblad nr. 1 af 17.1.1980, herefter benaevnt "AKW"), dels paa det forhold, at der i forordning nr. 1408/71 ikke findes bestemmelser om, at foertidspensionister, der har bopael i andre medlemsstater, har ret til boernetilskud, svarende til de bestemmelser, der gaelder for arbejdstagere (artikel 73), arbejdsloese (artikel 74) og pensionister (artikel 77).

3 AKW' s artikel 6, stk. 1, indeholder foelgende bestemmelse:

"Forsikrede i henhold til bestemmelserne i denne lov er

a) personer, der har bopael i indlandet

b) personer, der, selv om de ikke har bopael i indlandet, dog er skattepligtige af loenindkomst som foelge af beskaeftigelse i et arbejdsforhold i Nederlandene."

4 Kommissionen har gjort gaeldende, at artikel 73 og 75 i forordning 1408/71 finder anvendelse paa arbejdstagere, der modtager "VUT-uitkering", og at bopaelskravet i AKW' s artikel 6 under ingen omstaendigheder kan goeres gaeldende over for personer, der er omfattet af forordning nr. 1408/71.

5 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Spoergsmaalet, om artikel 73 og 75 i forordning nr. 1408/71 omfatter arbejdstagere, der modtager foertidspension ("VUT-uitkering")

6 Kommissionen har gjort gaeldende, at disse foertidspensionister falder ind under definitionen af "arbejdstager" i artikel 1, litra a), i forordning nr. 1408/71, og at de - i det omfang de maa betragtes som erhvervsaktive - maa henfoeres under samme forordnings artikel 13, stk. 2, litra a), hvorefter en person, der har loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade, er omfattet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat paa en anden medlemsstats omraade. Heraf foelger efter Kommissionens opfattelse, at nederlandsk lovgivning finder anvendelse paa dem, og at de derfor i henhold til artikel 73, stk. 1, har ret til familieydelser for de af deres familiemedlemmer, der ikke er bosat i Nederlandene.

7 Kommissionen har tilfoejet, at den omstaendighed, at disse foertidspensionerede arbejdstagere er omfattet af den tvungne forsikringsordning i henhold til Ziekenfondswet (den nederlandske lov om sygekasseforsikring), ogsaa godtgoer, at nederlandsk lovgivning fortsat finder anvendelse paa dem.

8 Artikel 73 i forordning nr. 1408/71, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3427/89 af 30. oktober 1989 (EFT L 331, s. 1) bestemmer:

"En arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende, der er omfattet af en medlemsstats lovgivning, ... har for de af sine familiemedlemmer, der er bosiddende paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen i foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosiddende paa dennes omraade ..."

9 Denne bestemmelse maa ses i sammenhaeng med de lovkonfliktregler, der opstilles i forordningens artikel 13-17 (jf. dom af 19.2.1981, sag 104/80, Beeck, Sml. s. 503, praemis 7).

10 I modsaetning til, hvad Kommissionen har gjort gaeldende, finder artikel 13, stk. 2, litra a), imidlertid ikke anvendelse paa foertidspensionerede arbejdstagere. Det foelger nemlig af Domstolens praksis, at denne bestemmelse har til formaal at loese de lovkonflikter, der kan opstaa, naar en person i et bestemt tidsrum ikke har bopael og beskaeftigelse i samme medlemsstat. Saadanne konflikter kan imidlertid ikke laengere opstaa, for saa vidt angaar arbejdstagere, der er ophoert med enhver erhvervsmaessig aktivitet (jf. dom af 21.2.1991, sag C-140/88, Noij, Sml. I, s. 387, praemis 9 og 10).

11 Ogsaa selv om de foertidspensionerede arbejdstagere, denne sag drejer sig om, fortsat er forsikrede i henhold til Ziekenfondswet, er anvendelsen af Ziekenfondswet saaledes ikke en foelge af, at lovkonfliktreglen i artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 er bragt i anvendelse.

12 Heraf foelger, at artikel 73 ikke finder anvendelse paa disse arbejdstagere. Da artikel 75 kun er et supplement til artikel 73 og 74, kan der ikke gives medhold i klagepunktet om, at artikel 73 og 75 er tilsidesat.

Klagepunktet om, at der ikke kan stoettes ret paa AKW' s artikel 6

13 Kommissionen har subsidiaert gjort gaeldende, at det foelger af Domstolens praksis, at det henhoerer under lovgivningen i den enkelte medlemsstat at fastsaette vilkaarene for retten eller forpligtelsen til at vaere tilsluttet en social sikringsordning eller en bestemt gren af en saadan, herunder ogsaa betingelserne for medlemskabets ophoer, idet der dog ikke herved maa ske en forskelsbehandling mellem indenlandske statsborgere og statsborgere fra andre medlemsstater (jf. bl.a. dom af 21.2.1991, sag C-245/88, Daalmeijer, Sml. I, s. 555, praemis 15). Det bopaelskrav, der opstilles i AKW, er imidlertid efter Kommissionens opfattelse udtryk for en indirekte forskelsbehandling, da der er fare for, at det vil gaelde til skade for statsborgere i andre medlemsstater, og kravet boer derfor ifoelge Kommissionen ikke kunne goeres gaeldende over for disse.

14 Det bemaerkes, at et saadant klagepunkt hverken fremgaar af aabningsskrivelsen eller af den begrundede udtalelse, hvori det alene goeres gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 73 og 75 i forordning nr. 1408/71, uden at der direkte eller indirekte omtales en tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet.

15 Det foelger af Domstolens faste praksis (jf. bl.a. dom af 7.2.1984, sag 166/82, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 459, praemis 16), at genstanden for et soegsmaal i medfoer af Traktatens artikel 169 afgraenses af den administrative procedure, der er foreskrevet i denne bestemmelse, samt af paastandene i sagen, og at Kommissionens begrundede udtalelse og staevningen skal stoettes paa samme synspunkter og anbringender.

16 Heraf foelger, at Domstolen ikke kan behandle dette klagepunkt, og sagsoegte maa herefter i det hele frifindes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

17 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da Kommissionen har tabt sagen, maa det paalaegges den at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Sagsoegte frifindes.

2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.