ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/13

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. november 2013 — Institut professionnel des agents immobiliers (IPI) mod Geoffrey Englebert, Immo 9 SPRL og Grégory Francotte (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour constitutionnelle — Belgien)

(Sag C-473/12) (1)

(Behandling af personoplysninger - direktiv 95/46/EF - artikel 10 og 11 - oplysningspligt - artikel 13, stk. 1, litra d) og g) - undtagelser - undtagelsernes rækkevidde - privatdetektiver, der handler for et lovreguleret erhvervs kontrolorgan - direktiv 2002/58/EF - artikel 15, stk. 1)

2014/C 9/19

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour constitutionnelle

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Institut professionnel des agents immobiliers (IPI)

Sagsøgte: Geoffrey Englebert, Immo 9 SPRL og Grégory Francotte

Procesdeltagere: Union professionnelle nationale des détectives privés de Belgique (UPNDP), Association professionnelle des inspecteurs et experts d’assurances ASBL (APIEA) og Conseil des ministres

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — fortolkning af artikel 11, stk. 1, og artikel 13, stk. 1, litra d), og g), i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 281, s. 31), samt artikel 6, stk. 3, TEU — fuldstændig harmonisering? — en medlemsstats mulighed for at indføre en begrænsning af eller en undtagelse til pligten til at give den registrerede person øjeblikkelig oplysning — rækkevidden af undtagelsen til denne forpligtelse — privatdetektivers virksomhed omfattet — i benægtende fald, foreneligheden af artikel 13 i direktiv 95/46/EF med artikel 6, stk. 3, TEU, nærmere bestemt i forhold til lighedsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling

Konklusion

Artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, skal fortolkes således, at medlemsstaterne ikke har pligt til men mulighed for i deres nationale lovgivning at gennemføre en eller flere af de undtagelser, der er fastsat i denne artikel, fra pligten til at oplyse de registrerede om behandlingen af deres personoplysninger.

Virksomheden som privatdetektiv, der handler på vegne af et fagligt organ for at efterforske brud på etiske regler for et lovreguleret erhverv, i det foreliggende tilfælde ejendomsmæglererhvervet, er omfattet af den undtagelse, der er fastsat i artikel 13, stk. 1, litra d), i direktiv 95/46.

(1) EUT C 26 af 26.1.2013.
3)

Artikel 10, stk. 1, litra d), i direktiv 2004/83, sammenholdt med direktivets artikel 2, litra c), skal fortolkes således, at udelukkende homoseksuelle handlinger, der betragtes som kriminelle i henhold til medlemsstaternes nationale lovgivning, falder uden for bestemmelsens anvendelsesområde. De kompetente myndigheder kan ikke ved behandlingen af en asylansøgning med rette forvente, at asylansøgeren for at undgå risikoen for forfølgelse holder sin homoseksualitet skjult i sit hjemland eller udviser tilbageholdenhed i forhold til at give udtryk for sin seksuelle orientering.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/10

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. november 2013 — Corina-Hrisi Tulică mod Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor (sag C-249/12) og Călin Ion Plavoșin mod Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș — Serviciul Soluționare Contestații og Activitatea de Inspecție Fiscală — Serviciul de Inspecție Fiscală Timiș (sag C-250/12) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Inalta Curte de Casație și Justiție — Rumænien)

(Forenede sager C-249/12 og C-250/12) (1)

(Beskatning - moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 73 og 78 - ejendomstransaktioner gennemført af fysiske personer - kvalificering af disse transaktioner som afgiftspligtige transaktioner - fastlæggelse af den moms, der skal betales, når parterne ikke har angivet den ved indgåelsen af aftalen - eksistensen af eller fraværet af en mulighed for leverandøren for at få tilbagebetalt momsen af erhververen - følger)

2014/C 9/14

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Inalta Curte de Casație și Justiție

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Corina-Hrisi Tulică (sag C-249/12) og Călin Ion Plavoșin (sag C-250/12)

Sagsøgte: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor (sag C-249/12), Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș — Serviciul Soluționare Contestații og Activitatea de Inspecție Fiscală — Serviciul de Inspecție Fiscală Timiș (sag C-250/12)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Inalta Curte de Casație și Justiție — fortolkning af artikel 73 og 78 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — afgiftsgrundlag — ejendomstransaktioner gennemført af fysiske personer, som ikke er momspligtige — de nationale myndigheders omkvalificering af de nævnte transaktioner til afgiftspligtige transaktioner — fastlæggelse af afgiftsgrundlaget i mangel af en angivelse af moms ved indgåelsen af aftalen — fradrag af momsbeløbet i aftaleprisen eller medregning af dette i den samlede pris betalt af køberen

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, navnlig dets artikel 73 og 78, skal fortolkes således, at når prisen på en vare er blevet fastsat af parterne uden nogen angivelse af merværdiafgiften, og leverandøren af den nævnte vare er den person, der er betalingspligtig for merværdiafgift for den afgiftspligtige transaktion, skal den aftalte pris i det tilfælde, hvor leverandøren ikke har mulighed for at få tilbagebetalt den af skatteforvaltningen krævede merværdiafgift af erhververen, anses for allerede at omfatte merværdiafgiften.

(1) EUT C 243 af 11.8.2012.
2)

Artikel 49 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at — viljen til ikke at tilsidesætte bestemte rettigheder, som de offentlige enheder ved en tidligere kontrakt har tildelt en erhvervsdrivende vedrørende brugen af deres kabelnet, ikke kan begrunde, at denne kontrakt udvides i strid med EU-retten ved en direkte tildeling af en koncessionskontrakt om tjenesteydelser eller en eneret til at udøve en aktivitet, som frembyder en bestemt grænseoverskridende interesse, uanset om det er for at bilægge en tvist, som er opstået fuldstændigt ufrivilligt mellem de berørte parter, vedrørende rækkevidden af denne kontrakt. — begrundelser af økonomisk art, såsom viljen til at undgå værdiforringelse af en økonomisk aktivitet, ikke udgør tvingende almene hensyn, der kan begrunde en direkte tildeling af en koncessionskontrakt om tjenesteydelser vedrørende denne aktivitet eller en eneret til at udøve nævnte aktivitet, som frembyder en bestemt grænseoverskridende interesse, under fravigelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling, som er sikret ved disse artikler.
4)

EU-retten er under sådanne omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede ikke til hinder for tildeling uden udbud af en koncession om offentlige tjenesteydelser vedrørende et projekt, for så vidt som denne tildeling opfylder gennemsigtighedsprincippet, hvis overholdelse, uden nødvendigvis at pålægge en forpligtelse til at gennemføre et udbud, skal gøre det muligt for en virksomhed, der er beliggende i en anden medlemsstat end den, hvor den koncessionsgivende myndighed er beliggende, at få adgang til de nødvendige oplysninger vedrørende denne koncession, før denne tildeles, således at denne virksomhed, hvis den måtte have ønsket det, ville have været i stand til at tilkendegive sin interesse i at få tildelt nævnte koncession, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
—

disse bestemmelser ikke tillader en kommune at forpligte den virksomhed, der har til opgave at indsamle affald på dens område, til at transportere industri- og bygningsaffald, som er produceret på dens område, til det nærmeste egnede behandlingsanlæg, som er etableret i samme medlemsstat som denne kommune, når dette affald et bestemt til nyttiggørelse, såfremt producenterne af dette affald er forpligtede til enten at overføre affaldet til nævnte virksomhed eller at levere det direkte til dette anlæg.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/20

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 19. december 2013 — The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs mod The Bridport and West Dorset Golf Club Limited (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-495/12) (1)

(Afgifter - moms - direktiv 2006/112/EF - fritagelser - artikel 132, stk. 1, litra m) - levering af ydelser, som har en nær tilknytning til udøvelsen af sport - adgang til en golfbane - en golfklubs besøgende ikke-medlemmer, som betaler et adgangsgebyr til greenen (»green fee«) - udelukkelse fra fritagelsen - artikel 133, stk. 1, litra d) - artikel 134, litra b) - yderligere indtægter)

2014/C 52/34

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Sagsøgt: The Bridport and West Dorset Golf Club Limited

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — fortolkning af artikel 132, stk. 1, litra m), artikel 133, litra d), og artikel 134, litra b) i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — fritagelser — levering af ydelser med nær tilknytning til udøvelsen af sport eller fysisk træning — salg af ret til at anvende en golfbane i en bestemt periode med henblik at spille golf på den pågældende golfbane, hvor salget foretages af et organ, som ikke arbejder med gevinst for øje

Konklusion

1) Artikel 134, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke udelukker levering af en ydelse, som består i, at et organ, der ikke arbejder med gevinst for øje, og hvis virksomhed består i at administrere en golfbane og tilbyde medlemskab, giver en brugsret til denne golfbane til besøgende ikke-medlemmer, fra den fritagelse, der er fastsat i direktivets artikel 132, stk. 1, litra m).

2) Artikel 133, stk. 1, litra d), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at den ikke giver medlemsstaterne mulighed for, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, at udelukke levering af en ydelse, der består i, at et organ, der ikke arbejder med gevinst for øje, og som tilbyder en medlemsordning, giver brugsret til en golfbane, fra fritagelsen i dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra m), når denne ydelse leveres til besøgende ikke-medlemmer.

(1) EUT C 32 af 2.2.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/15

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. december 2013 — Guido Imfeld og Nathalie Garcet mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Liège — Belgien)

(Sag C-303/12) (1)

(Etableringsfrihed - ligebehandling - indkomstskat - lovgivning til undgåelse af dobbeltbeskatning - indtægter oppebåret i en anden stat end bopælsstaten - fritagelsesmetode med progressionsforbehold i bopælsstaten - delvis hensyntagen til den personlige og familiemæssige situation - fortabelse af visse skattefordele forbundet med arbejdstagerens personlige og familiemæssige situation)

2014/C 52/23

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Guido Imfeld og Nathalie Garcet

Sagsøgt: État belge

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de première instance de Liège — fortolkning af artikel 39 EF — bestemmelser i en overenskomst og nationale bestemmelser om dobbeltbeskatning — lønindkomst, som udelukkende oppebæres og beskattes i en anden medlemsstat end bopælsstaten — delvis hensyntagen til den personlige og familiemæssige situation i den stat, hvor indkomsten stammer fra — beregning af indkomstskatten i bopælsstaten i medfør af fritagelsesmetoden med progressionsforbehold — tab af skattefordele forbundet med den personlige og familiemæssige situation

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af en medlemsstats skattelovgivning, såsom den i hovedsagerne omhandlede, der bevirker, at et ægtepar, som er bosiddende i denne stat og både oppebærer indtægter i nævnte stat og i en anden medlemsstat, reelt fratages en bestemt skattefordel som følge af fremgangsmåden for fradrag heraf, hvorimod dette ægtepar havde været omfattet af fordelen, såfremt ægtefællen med de største indtægter ikke havde oppebåret samtlige sine indtægter i en anden medlemsstat.

(1) EUT C 287 af 22.9.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/19

Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. december 2013 — Rivella International AG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Baskaya di Baskaya Alim e C. Sas

(Sag C-445/12 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »BASKAYA« - indsigelse - bilateral aftale - tredjelands område - udtrykket »reel brug«)

2014/C 52/31

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Rivella International AG (ved Rechtsanwalt C. Spintig)

De andre parter i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget) og Baskaya di Baskaya Alim e C. Sas

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 12. juli 2012 i sag T-170/11, Rivella International mod KHIM — Baskaya di Baskaya Alim (BASKAYA), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 10. januar 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 534/2010-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Rivella International AG og Baskaya di Baskaya Alim e C. Sas — risiko for forveksling mellem et figurtegn indeholdende ordbestanddelen »BASKAYA« og et ældre internationalt figurmærke indeholdende ordbestanddelen »Passaia« — tilsidesættelse af artikel 42, stk. 2 og 3, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1) — urigtig vurdering af indsigelsesundersøgelsen

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Rivella International AG betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 366 af 24.11.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/15

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 12. december 2013 — Ministero dello Sviluppo Economico og Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture mod Soa Nazionale Costruttori — Organismo di Attestazione Spa (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-327/12) (1)

(Artikel 101 TEUF, 102 TEUF og 106 TEUF - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder - virksomheder der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse - begreber - organer, der kontrollerer og certificerer, at de virksomheder, der udfører offentlige arbejder, overholder de i loven fastsatte betingelser - artikel 49 TEUF - etableringsfrihed - restriktion - begrundelse - beskyttelse af modtagerne af ydelserne - kvaliteten af certificeringstjenesten)

2014/C 52/24

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ministero dello Sviluppo Economico og Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture

Sagsøgt: Soa Nazionale Costruttori — Organismo di Attestazione Spa

Procesdeltagere: Associazione nazionale Società Organismi di Attestazione (Unionsoa) og SOA CQOP SpA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Consiglio di Stato — fortolkning af artikel 101 TEUF, 102 TEUF og 106 TEUF — begreberne »offentlige virksomheder og virksomheder, som [medlemsstaterne] indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder« og »virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse« — organer, der kontrollerer og efterprøver, om de virksomheder, der udfører offentlige arbejder, overholder de i loven fastsatte betingelser — national lovgivning, som pålægger disse organer minimumstariffer

Konklusion

Artikel 101 TEUF, 102 TEUF og 106 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som den i hovedsagen omhandlede, der pålægger selskaber, der fungerer som attesteringsorganer (Società Organismi di Attestazione), en ordning med minimumstariffer for de certificeringstjenester, som ydes til virksomheder, der ønsker at deltage i procedurer for indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter.

En sådan national lovgivning udgør en restriktion for etableringsfriheden som omhandlet i artikel 49 TEUF, men er egnet til at sikre virkeliggørelsen af formålet om at beskytte modtagerne af de nævnte tjenester. Det tilkommer den forelæggende ret at vurdere, henset især til metoden for beregningen af minimumstarifferne på grundlag af bl.a. det antal af arbejdskategorier, for hvilke der udstedes et certifikat, om denne nationale lovgivning ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette formål.

(1) EUT C 295 af 29.9.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/10

Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. december 2013 — Walter Endress mod Allianz Lebensversicherungs AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-209/12) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 90/619/EØF og 92/96/EØF - direkte livsforsikringsvirksomhed - opsigelsesret - mangel på oplysninger om betingelserne for at udøve denne ret - opsigelsesretten udløb et år efter betaling af den første præmie - overensstemmelse med direktiv 90/619/EØF og 92/96/EØF)

2014/C 52/15

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Walter Endress

Sagsøgt: Allianz Lebensversicherungs AG

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 15, stk. 1, første punktum, i Rådets direktiv 90/619/EØF af 8. november 1990 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den fri udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/267/EØF (EFT L 330, s. 50), sammenholdt med artikel 31, stk. 1, i Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (EFT L 360, s. 1) — livrente — forsikringstagerens tilbagetrædelsesret — pligt til at oplyse forsikringstageren — national bestemmelse, der bestemmer, at forsikringstageren mister tilbagetrædelsesretten et år efter betaling af den første præmie, selv om den pågældende ikke er blevet korrekt underrettet om betingelserne for udøvelsen af denne ret

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, i Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8. november 1990 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/267/EØF, som ændret ved Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992, sammenholdt med sidstnævnte direktivs artikel 31, stk. 1, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, såsom den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en forsikringstager kun indrømmes højst et års opsigelsesret fra betalingen af den første forsikringspræmie, når forsikringstageren ikke er blevet oplyst om sin opsigelsesret.

(1) EUT C 200 af 7.7.2012.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2011/746/EU af 23. februar 2011 om Italiens statsstøtte C 38/B/04 (ex NN 58/04) og C 13/06 (ex N 587/05) til virksomhederne Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA og Syndial SpA, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de foranstaltninger, som er nødvendige for hos Portovesme Srl og Eurallumina SpA at tilbagesøge den statsstøtte, som er erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i nævnte beslutnings artikel 2.
1)

Artikel 23, stk. 4, artikel 32, stk. 1, og artikel 35, stk. 6, i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) skal fortolkes således, at en medlemsstats kompetente myndigheder efter behandlingen af en ansøgning om et ensartet visum kun kan meddele afslag på et sådant visum til en ansøger, hvis en af de afslagsgrunde, der er opregnet i disse bestemmelser, kan gøres gældende over for denne ansøger. Disse myndigheder råder i forbindelse med behandlingen af denne ansøgning over en vid skønsmargen med hensyn til betingelserne for anvendelse af disse bestemmelser og vurderingen af de relevante omstændigheder med henblik på at afgøre, om en af disse afslagsgrunde kan gøres gældende over for ansøgeren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 45/14

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. december 2013 — Eli Lilly and Company Ltd mod Human Genome Sciences Inc (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (Chancery Division) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-493/12) (1)

(Humanmedicinske lægemidler - supplerende beskyttelsescertifikat - forordning (EF) nr. 469/2009 - artikel 3 - betingelser for udstedelse af certifikatet - begrebet »produkt, der er beskyttet ved et grundpatent, der er i kraft« - kriterier - ordlyden af grundpatentkravene - nøjagtighed og specificitet - funktionsmæssig definition af en aktiv ingrediens - strukturmæssig definition af en aktiv ingrediens - Konvention om meddelelse af europæiske patenter)

2014/C 45/24

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eli Lilly and Company Ltd

Sagsøgt: Human Genome Sciences Inc

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — High Court of Justice (Chancery Division) — fortolkning af artikel 3, litra a) og c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler (EUT L 152, s. 1) — betingelserne for udstedelse af et certifikat — begrebet »produktet er beskyttet ved et grundpatent, der er i kraft« — bedømmelseskriterier — anvendelse af kriterierne på produkter, der ikke udgøres af en kombination af lægemidler og medicinske stoffer

Konklusion

Artikel 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler skal fortolkes således, at for at kunne anse en aktiv ingrediens for at være »beskyttet ved et grundpatent, der er i kraft«, i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i denne bestemmelse, er det ikke nødvendigt, at den aktive ingrediens nævnes i patentkravene ved en strukturmæssig formulering. Når den aktive ingrediens er omfattet af en funktionsmæssig formulering i kravene i et patent, der er udstedt af Den Europæiske Patentmyndighed, er den nævnte artikel 3, litra a), i princippet ikke til hinder for udstedelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for denne aktive ingrediens, dog på betingelse af at det er muligt på grundlag af disse patentkrav, der bl.a. skal fortolkes i lyset af beskrivelsen af opfindelsen, således som foreskrevet i artikel 69 i konventionen om meddelelse af europæiske patenter og i protokollen om fortolkning af denne artikel, at fastslå, at patentkravene implicit, men nødvendigvis specifikt omhandler den pågældende aktive ingrediens, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.

(1) EUT C 9 af 12.1.2013.