Sag C-169/15

Montis Design BV

mod

Goossens Meubelen BV

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Benelux Gerechtshof)

»Præjudiciel forelæggelse — industriel og kommerciel ejendomsret — ophavsret og beslægtede rettigheder — direktiv 93/98/EØF — artikel 10, stk. 2 — beskyttelsestiden — ingen genoprettelse af beskyttelsen i henhold til Bernerkonventionen«

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. oktober 2016

Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 93/98 – beskyttelsestiden – anvendelse på rettigheder, der er ophørt før den 1. juli 1995 – udelukket – ingen genoprettelse af beskyttelsen af disse rettigheder i henhold til Bernerkonventionen

(Rådets direktiv 93/98, art. 10, stk. 2, og art. 13, stk. 1)

Artikel 10, stk. 2, i Rådets direktiv 93/98 om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder, sammenholdt med dette direktivs artikel 13, stk. 1, skal fortolkes således, at de i direktivet fastsatte beskyttelsestider ikke finder anvendelse på ophavsrettigheder til et brugskunstværk, der oprindeligt var beskyttet af den nationale lovgivning, men som ophørte før den 1. juli 1995.

Følgelig skal direktiv 93/98 fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning, der oprindeligt havde givet ophavsretlig beskyttelse til et sådant kunstværk, men som efterfølgende bragte disse rettigheder til ophør for bestandigt før den 1. juli 1995, på grund af manglende opfyldelse af et formkrav.

Den omstændighed, at ophøret af ophavsrettighederne før den 1. juli 1995 tilsyneladende ikke var foreneligt med Bernerkonventionens artikel 5, stk. 2, i henhold til hvilken nydelsen og udøvelsen af ophavsrettigheder ikke er undergivet nogen formalitet, kan ikke rejse tvivl om denne fortolkning af direktiv 93/98.

EU-lovgiver har med den første betingelse i artikel 10, stk. 2, i direktiv 93/98 nemlig truffet det valg at lade alle værker og alle emner, som pr. 1. juli 1995 er beskyttet »i medfør af national lovgivning om ophavsret eller beslægtede rettigheder«, være omfattet. Heraf følger, at bestemmelsen hverken har til formål eller følge at fastsætte betingelserne for, at beskyttelsen kunne ophøre før den 1. juli 1995, idet dette spørgsmål stadig var underlagt den relevante nationale lovgivning.

Hvad angår den anden af de betingelser, der følger af artikel 10, stk. 2, i direktiv 93/98, i henhold til hvilken den beskyttelsestid, der er fastsat i dette direktiv, finder anvendelse på alle værker og emner, som pr. 1. juli 1995 opfylder kriterierne for beskyttelse efter direktiv 92/100 omfatter denne ikke brugskunstværker som de i denne sag omhandlede, idet disse ikke er omfattet af direktiv 92/100, der i henhold til dettes artikel 2, stk. 3, ikke omfatter udlejnings- og udlånsrettigheder i forbindelse med disse.

Det fremstår derfor således, at ingen af de to alternative betingelser i artikel 10, stk. 2, i direktiv 93/98 er opfyldt.

Det følger heraf at direktiv 93/98 ikke skal anses for at være til hinder for en national lovgivning om ophævelse, der ikke har genoprettende virkninger, og som således fastslår, at ophavsrettighederne til et brugskunstværk er definitivt ophørt, på trods af den omstændighed at ophøret af sidstnævnte før den 1. juli 1995 ikke er foreneligt med Bernerkonventionens artikel 5, stk. 2.

(jf. præmis 38, 39, 42-44 og 46 samt domskonkl.)