Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 13. december 1990. - SHARP CORPORATION MOD RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ANTIDUMPINGTOLD PAA PPC-FOTOKOPIERINGSMASKINER MED OPRINDELSE I JAPAN. - SAG C-179/87.



Samling af Afgørelser 1992 side I-01635



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Mit forslag til afgoerelse i sag C-179/87, Sharp Corporation mod Raadet, kan goeres ganske kort.

2. Sharp har til stoette for sin paastand om annullation af Raadets forordning (EOEF) nr. 535/87 af 23. februar 1987 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af PPC-fotokopieringsmaskiner med oprindelse i Japan (1) paa den ene side fremfoert de anbringender vedroerende skaden, Faellesskabets interesse og beregningen af antidumpingtolden, som det har vaeret faelles med sagsoegerne i sag C-174/87 (Ricoh), sag C-175/87 (Matsushita), sag C-176/87 (Konishiroku) og sag C-177/87 (Sanyo) om at fremfoere. Af de grunde, jeg har givet i mit forslag til afgoerelse i sag C-174/87 (Ricoh), kan ingen af disse anbringender laegges til grund.

3. Paa den anden side har Sharp fremfoert to anbringender om henholdsvis fastsaettelse af den normale vaerdi og sammenligningen heraf med eksportprisen, der i det vaesentlige begge vedroerer den behandling, Raadet gav Sharp' s handelsdatterselskab i Japan, Sharp Business KK' s (herefter benaevnt "SBK") salgs-, administrations- og andre generalomkostninger (herefter benaevnt "SAG-omkostninger"). Disse anbringender bygger i alt vaesentligt paa argumenter, der er de samme som eller ligner de argumenter, der er blevet fremfoert i nogle af de andre sager, og som jeg i mit forslag til afgoerelse af dags dato har foreslaaet Domstolen at forkaste. Sharp har i oevrigt udtrykkeligt henvist til de skriftlige indlaeg, selskabet havde indgivet i sagerne om elektroniske skrivemaskiner (herefter benaevnt "MEE-sagerne"), som blev afgjort ved Domstolens dom af 5. oktober 1988 (2). Jeg kan derfor noejes med at tage stilling til de ganske faa mere eller mindre nye forhold, Sharp har omtalt, eller som selskabet tilsyneladende laegger saerlig vaegt paa.

4. 1. Det forhold, at de af SBK afholdte SAG-omkostninger "ene og alene" har med de salg, der er blevet gennemfoert paa hjemmemarkedet, at goere, udgoer ikke tilstraekkeligt grundlag for at holde dem uden for den normale vaerdi ved en fastsaettelse af denne paa grundlag af artikel 2, stk. 3, i grundforordningen (3) , eller til at fratraekke dem i den normale vaerdi ved den sammenligning med eksportprisen, der gennemfoertes i henhold til artikel 2, stk. 9 og 10. For paa den ene side skal den normale vaerdi afspejle varens pris, som den er paa hjemmemarkedet, eller som den ville vaere dér ved salg af den paagaeldende vare i normal handel, hvorfor samtlige de omkostninger, der haenger sammen med salg i normal handel paa naevnte marked, skal indgaa i den. Og paa den anden side maa det, hvis forskelle i SAG-omkostninger skal omfattes af en justering efter sammenligningen, bevises, at disse forskelle "har direkte tilknytning til de paagaeldende salg", hvilket normalt ikke er tilfaeldet i forbindelse med administrations- og generalomkostninger, der afholdes uafhaengigt af, om et bestemt salg finder sted eller ej.

5. 2. Den argumentation, der er udviklet paa grundlag af det forhold, at institutionerne i MEE-sagerne behandlede selskabet Nakajima anderledes, har Domstolen tidligere forkastet i den (i note 2) naevnte dom af 5. oktober 1988, Sharp Corporation mod Raadet, hvori det udtaltes:

"Eftersom beslutningen om, at Nakajima ikke skulle vaere omfattet af den raekke af selskaber, for hvilke der gaelder en endelig antidumpingtold, udspringer af denne afgoerelse (der var her tale om en saerlig kommissionsbeslutning, hvori det blev fastslaaet, at Nakajima' s dumpingmargen maatte anses for ubetydelig) ville en - selv dokumenteret - positiv saerbehandling af Nakajima ikke kunne skabe grundlag for en annullation af forordningen om indfoerelse af en endelig antidumpingtold for Sharp' s vedkommende, idet denne forordning er blevet udstedt paa grundlag af omstaendigheder, der i overensstemmelse med reglerne i forordning nr. 2176/84 behoerigt er blevet fastslaaet under antidumpingundersoegelsen." (Praemis 22).

Dette resultat maa efter min mening saa meget mere vaere gyldigt i den foreliggende sag, hvor der bliver tale om at sammenligne den behandling, der blev givet to forskellige selskaber under to saerskilte antidumpingundersoegelser vedroerende to forskellige produkter. Desuden kan Sharp' s stilling - Sharp saelger paa hjemmemarkedet gennem et handelsdatterselskab, som selskabet kontrollerer oekonomisk, og som varetager en salgsafdelings opgaver - ikke anses for identisk med den stilling, en anden eksportoer, der ikke selv staar for markedsfoeringen af eller handelen med sine varer paa hjemmemarkedet, men saelger dem til andre med henblik paa markedsfoering og videresalg, indtager.

6. 3. Endelig er det af Sharp i punkt 5 og 6 i replikken forfaegtede synspunkt, hvorefter der i det omfang, Sharp' s japanske handelsdatterselskabs videresalgspriser er blevet anvendt ved fastsaettelsen af den normale vaerdi, kun vil kunne vaere tale om dumping, saafremt Sharp' s europaeiske datterselskabs videresalgspris ligger under denne normale vaerdi med tillaeg af de eksportomkostninger, som varernes forsendelse til Faellesskabet giver anledning til, samt omkostningen ved betaling af faellesskabstold, ensbetydende med, at man saetter sig ud over selve definitionen af eksportprisen og dermed af dumping. Bestemmelsen i grundforordningens artikel 2, stk. 2, har foelgende ordlyd:

"En indfoert vare betragtes som en dumpingvare, naar dens eksportpris til Faellesskabet er lavere end den normale vaerdi af samme vare."

Paa den anden side foelger det af artikel 2, stk. 8, litra b), i samme forordning, at naar den aftalte eksportpris ikke kan laegges til grund, som tilfaeldet er, naar der som her er tale om salg mellem parter, der er forretningsmaessigt indbyrdes forbundet, beregnes eksportprisen paa grundlag af den pris, til hvilken den indfoerte vare foerste gang videresaelges til en uafhaengig koeber, idet i saa fald dog samtlige de omkostninger, der er paaloebet mellem indfoersel og videresalg, samt en rimelig fortjeneste, fradrages. Saafremt Sharp' s argumentation laegges til grund, ville selskabets europaeiske datterselskabers omkostninger og fortjeneste fortsat indgaa i eksportprisen, hvilket ville vaere i strid med grundforordningens udtrykkelige bestemmelse.

7. Ingen af disse saerskilte argumenter kan saaledes laegges til grund, og jeg kan herefter blot foreslaa Domstolen ogsaa i naervaerende sag at afsige frifindelsesdom og at paalaegge Sharp at afholde sagens omkostninger, herunder intervenienternes omkostninger.

(*) Originalsprog: fransk.

(1) - EFT L 54, s. 12.

(2) - Sag 250/85, Brother mod Raadet, Sml. s. 5683, forenede sager 277/85 og 300/85, Canon mod Raadet, Sml. s. 5731, sag 301/85, Sharp Corporation mod Raadet, Sml. s. 5813, forenede sager 260/85 og 106/86, Tokyo Electric mod Raadet, Sml. s. 5855, og forenede sager 273/85 og 107/86, Silver Seiko mod Raadet, Sml. s. 5927).

(3) - Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/84 af 23.7.1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 201, s. 1).