Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel - anbringender - utilstrækkelig begrundelse - anvendelse i forbindelse med kendelser om foreløbige forholdsregler

2. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - hovedsagen umiddelbart egnet til antagelse til realitetsbehandling - sagsøgerens forpligtelse til at fremlægge beviser - Rettens vurdering - konstatering af faktiske omstændigheder - prøvelse under appel - udelukket

(Rettens procesreglement, art. 83, stk. 2)

3. Tjenestemænd - søgsmål - bebyrdende retsakt - forberedende akt - indledning og gennemførelse af en intern undersøgelse - afvisning - indgreb i retten til forsvar - uden betydning

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Sammendrag

$$1. Det kan ikke kræves, at Rettens dommere i sager om foreløbige forholdsregler udtrykkeligt besvarer samtlige faktiske eller retlige momenter, som er blevet diskuteret under sagen om foreløbige forholdsregler. Det er tilstrækkeligt, at de pågældende dommere nedfælder præmisser, gyldigt under hensyn til sagens omstændigheder begrunder kendelsen og gør det muligt for Domstolen under en appel at udøve sin domstolskontrol.

( jf. præmis 29 )

2. Under en sag om foreløbige forholdsregler skal sagsøgeren påvise, at der foreligger visse omstændigheder, på grundlag af hvilke det umiddelbart kan antages, at den hovedsag, som sagsøgerens begæring om foreløbige forholdsregler knytter sig til, kan antages til realitetsbehandling, således at det undgås, at sagsøgeren ved hjælp af en begæring om foreløbige forholdsregler kan opnå udsættelse af gennemførelsen af en retsakt, som han senere ikke kan opnå annulleret af Domstolen, idet hans søgsmål er blevet afvist under behandlingen af hovedsagen. En sådan behandling af spørgsmålet om sagens antagelse til realitetsbehandling er nødvendigvis summarisk, henset til uopsætteligheden af sagen om foreløbige forholdsregler, og den kan kun foretages på grundlag af de forhold, sagsøgeren har fremlagt. Det resultat, som Retten når frem til, foregriber desuden den afgørelse, Retten skal træffe i hovedsagen. Rettens konstatering af, at sagsøgeren ikke havde fremlagt de nødvendige oplysninger til støtte for sine påstande, er en faktisk konstatering, som Retten har enekompetence til at foretage, og som ikke kan anfægtes under en appelsag, medmindre Retten har gengivet de beviser, som er fremlagt for den, forkert, eller afslår at tage hensyn til særlige forhold, som kunne gøre det nødvendigt at fravige den regel, som pålægger sagsøgeren bevisbyrden.

( jf. præmis 45-49 )

3. Med hensyn til tjenestemandssager er det fast retspraksis, at akter til forberedelse af en afgørelse ikke kan indeholde klagepunkter og derfor kun kan anfægtes under et søgsmål til prøvelse af de retsakter, som kan være genstand for en annullation. Selv om visse rent forberedende foranstaltninger kan være bebyrdende for en tjenestemand, for så vidt som de kan påvirke indholdet af en senere anfægtelig retsakt, kan de ikke være genstand for et selvstændigt søgsmål, men skal anfægtes til støtte for et søgsmål til prøvelse af denne retsakt.

De indledende foranstaltninger, som udgør iværksættelse og gennemførelse af en intern undersøgelse, kan ikke være genstand for et selvstændigt søgsmål, der er særskilt i forhold til det, som den pågældende kan anlægge til prøvelse af administrationens endelige afgørelse. Hverken det forhold, såfremt det antages godtgjort, at retten til forsvar er blevet tilsidesat, eller den omstændighed, at der er gennemført interne undersøgelser, kan i sig selv godtgøre, at der er truffet en bebyrdende retsakt, altså en retsakt, der kan anfægtes.

( jf. præmis 62 og 65 )