Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – en ret i en medlemsstat som omhandlet i artikel 35 EU – begreb – forundersøgelsesdommer – omfattet

(Art. 35 EU)

2. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – rammeafgørelse om tilnærmelse af lovgivningerne – anmodning om fortolkning, der omfatter princippet om overensstemmende fortolkning af national ret – kompetence til at give denne fortolkning

[Art. 234 EF; 35 EU og 46, litra b), EU]

3. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – medlemsstater – forpligtelser – forpligtelse til loyalt samarbejde med institutionerne

4. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – rammeafgørelser om tilnærmelse af de nationale lovgivninger – medlemsstaternes gennemførelse – forpligtelse til overensstemmende fortolkning af national ret – grænser – overholdelse af generelle retsprincipper – fortolkning contra legem af national ret – ulovlig

[Art. 249, stk. 3, EF; art. 34, stk. 2,litra b), EU]

5. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – ofres stilling i forbindelse med straffesager – rammeafgørelse 2001/220 – beskyttelse af særligt sårbare ofre – regler – de forhold, under hvilke mindreårige børn må vidne – afhøring uden for det offentlige retsmøde og forud for afholdelsen heraf – tilladt – grænser

(Rådets rammeafgørelse 2001/220/RIA, art. 2 og 3 samt art. 8, stk. 4)

Sammendrag

1. Når en medlemsstat har erklæret, at den godkender Domstolens kompetence til at træffe afgørelse om gyldigheden og fortolkningen af de retsakter, der er omhandlet i artikel 35 EU, har denne kompetence til at besvare det forelagte præjudicielle spørgsmål, der er indgivet af en forundersøgelsesdommer. Denne dommer, der handler inden for rammerne af en straffesag, udøver nemlig en dømmende funktion, således at han skal betragtes som en ret i en medlemsstat i den nævnte bestemmelses forstand.

(jf. præmis 20 og 22)

2. I medfør af artikel 46, litra b), EU kan den i artikel 234 EF fastsatte ordning finde anvendelse på artikel 35 EU på de betingelser, der er fastsat i denne bestemmelse. Ligesom hvad der gælder i henhold til artikel 234 EF, er en præjudiciel forelæggelse for Domstolen i henhold til artikel 35 EU betinget af, at den nationale ret skønner, at en afgørelse af dette spørgsmål er nødvendig, før den afsiger sin dom, hvorfor Domstolens retspraksis vedrørende formaliteten med hensyn til præjudicielle spørgsmål, forelagt i henhold til artikel 234 EF, i princippet kan overføres på anmodninger om præjudicielle afgørelser, der er forelagt Domstolen i medfør af artikel 35 EU.

Det følger heraf, at den formodning om relevans, som er knyttet til spørgsmål, der forelægges af nationale domstole til præjudiciel afgørelse, kun kan afvises i helt særlige tilfælde, når det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af de EU-retlige bestemmelser i spørgsmålene savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller når problemet er af hypotetisk karakter, eller Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en saglig korrekt besvarelse af de forelagte spørgsmål. Bortset fra sådanne tilfælde er Domstolen principielt forpligtet til at træffe afgørelse om præjudicielle spørgsmål, der vedrører fortolkningen af de retsakter, der er omhandlet i artikel 35, stk. 1, EU.

Uanset den grad af integration, der tilsigtes med Amsterdam-traktaten, i processen hen imod en stadig snævrere union mellem de europæiske folk, i henhold til artikel 1, stk. 2, EU, er det nemlig i denne forbindelse fuldt ud forståeligt, at ophavsmændene til traktaten om Den Europæiske Union har fundet det hensigtsmæssigt inden for rammerne af denne traktats afsnit VI – der vedrører politisamarbejdet og det retlige samarbejde i kriminalsager – at foreskrive retsmidler med virkninger, der svarer til dem, der er foreskrevet i EF-traktaten, med henblik på effektivt at bidrage til virkeliggørelsen af Unionens mål. Domstolens kompetence til at træffe præjudicielle afgørelser i henhold til artikel 35 EU ville i det væsentlige miste sin effektive virkning, såfremt borgerne ikke var berettigede til at påberåbe sig rammeafgørelser med henblik på at opnå en overensstemmende fortolkning af national ret ved medlemsstaternes domstole.

(jf. præmis 19, 28-30, 36 og 38)

3. Det ville være vanskeligt for Unionen effektivt at varetage dens opgave, såfremt princippet om loyalt samarbejde, der bl.a. indebærer, at medlemsstaterne træffer alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af deres forpligtelser i henhold til EU-retten, ikke tillige gjaldt i forbindelse med politisamarbejdet og det retlige samarbejde i kriminalsager, der fremgår af EU-traktatens afsnit VI, der i øvrigt helt og holdent bygger på samarbejdet mellem medlemsstaterne og institutionerne.

(jf. præmis 42)

4. Den bindende karakter af rammeafgørelser, der er vedtaget på grundlag af afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union, som vedrører politisamarbejdet og det retlige samarbejde i kriminalsager, er formuleret på samme måde som i artikel 249, stk. 3, EF, vedrørende direktiver. Den indebærer en forpligtelse for de nationale myndigheder til at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret. Den nationale ret er ved anvendelsen af national ret forpligtet til i videst muligt omfang at fortolke denne ret i lyset af rammeafgørelsens ordlyd og formål med henblik på at nå det med rammeafgørelsen tilsigtede resultat og således handle i overensstemmelse med artikel 34, stk. 2, litra b), EU.

Den nationale rets forpligtelse til at henvise til indholdet af en rammeafgørelse, når den fortolker de relevante nationale retsregler, begrænses imidlertid af generelle retsprincipper, og herunder navnlig af retssikkerhedsprincippet og princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft. Disse principper er bl.a. til hinder for, at den nævnte forpligtelse på grundlag af en rammeafgørelse og uafhængigt af en lov vedtaget af en medlemsstat til gennemførelse heraf fører til, at strafansvaret for dem, der overtræder rammeafgørelsens bestemmelser, fastlægges eller skærpes.

Princippet om en overensstemmende fortolkning kan heller ikke tjene som grundlag for en fortolkning contra legem af national ret. Dette princip forudsætter ikke desto mindre, at den nationale ret i givet fald tager hensyn til de nationale bestemmelser som helhed med henblik på at vurdere, hvorvidt de kan anvendes således, at de ikke fører til et resultat, der er i strid med det resultat, der tilsigtes med rammeafgørelsen.

(jf. præmis 34, 43-45, 47 og 61 samt domskonkl.)

5. Artikel 2 og 3 samt artikel 8, stk. 4, i rammeafgørelse 2001/220/RIA om ofres stilling i forbindelse med straffesager opstiller en række mål, herunder det, der består i at sikre særligt sårbare ofre en særbehandling, der er bedst muligt afpasset efter deres situation. Disse bestemmelser skal fortolkes således, at den kompetente nationale ret skal have mulighed for at tillade mindreårige børn, der påstår, at de har været ofre for mishandling, at afgive deres vidneforklaring efter regler, der gør det muligt at sikre disse børn et passende beskyttelsesniveau, f.eks. uden for det offentlige retsmøde og forud for afholdelsen heraf. De forhold, under hvilke der vidnes, må imidlertid ikke være uforenelige med den pågældende medlemsstats grundlæggende retsprincipper, således som det fremgår af artikel 8, stk. 4, i den nævnte rammeafgørelse, ligesom de heller ikke må fratage den sigtede eller anklagede retten til en retfærdig rettergang, som bestemt i de europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6.

(jf. præmis 54, 57, 59 og 61 samt domskonkl.)