Samling af Afgørelser  
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT  
M. WATHELET  
fremsat den 27. september 2018 1  
Sag C-5 8 1 / 1 7 
Martin Wäc htler  
mod  
Finanzamt Konstanz  
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Baden-Württemberg (domstol i skatte-
og afgiftsretlige sager, Baden-Württemberg, Tyskland)) 
»Præjudiciel forelæggelse – beskatning – aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets 
medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for 
personer – flytning af det skattemæssige hjemsted til Schweiz – lovgivning i en medlemsstat, hvorefter 
latente kapitalgevinster af selskabsandele beskattes i et sådant tilfælde« 
I. Indledning 
1. Den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af aftalen mellem Det 
Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den 
anden side om fri bevægelighed for personer, der blev undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999 2 
(herefter »aftalen«) og trådte i kraft den 1. juni 2002 . 
2. Anmodningen er blevet fremsat inden for ramme rne af en tvist mellem Martin Wächtler og 
Finanzamt Konstanz (skattemyndigheden i Konstanz, Tyskland, herefter »skattemyndigheden«) 
vedrørende sidstnævntes afgørelse om at beskatte de latente kapitalgevinster af Martin Wächtlers 
andele i et selskab i henhold til schweizisk ret, som han også er leder af, i forbindelse med flytningen 
af hans bopæl fra Tyskland til Schweiz. 
II. Retsforskrifter 
A. Aftalen 
3. Ifølge præamblen til aftalen er de kontraherende parter »besluttede på at gennemføre fri 
bevægelighed for personer mellem sig på grundlag af de bestemme lser, der gælder i [Unionen]«. 
1 – Originalsprog: fransk. 
2 – EFT 2002 , L 114, s. 6. 
DA 
ECLI:EU:C:2018 :779 1 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
4. Aftalens artikel 1 bestemme r: 
»Målet for denne aftale til fordel for statsborgerne i [Den Europæiske Unions] medlemsstater og 
Schweiz er: 
a) at indrømme ret til indrejse, ophold, adgang til en lønnet økono misk aktivitet, etablering som 
selvstændig og ret til at blive boende på de kontraherendes parters område 
[…]« 
5. Det angives i aftalens artikel 4, der har overskriften »Ret til ophold og adgang til en økono misk 
aktivitet«, at retten til ophold og adgang til en økono misk aktivitet sikres i henhold til bestemme lserne 
i bilag I. 
6. Aftalens artikel 16, der har overskriften »Henvisning til [EU-]retten«, bestemme r: 
»1. De kontraherende parter vil for at virkeliggøre målene i denne aftale træffe alle nødvendige 
foranstaltninger med henblik på at sikre, at de rettigheder og forpligtelser, som svarer til dem, der er 
indeholdt i de [EU]-retsakter, som der henvises til, anvendes i deres indbyrdes forbindelser. 
2. Såfremt anvendelsen af denne aftale omfatter [EU-]retlige begreber, skal der tages hensyn til [Den 
Europæiske Unions Domstols] relevante retspraksis forud for datoen for aftalens undertegnelse. 
Retspraksis efter datoen for aftalens undertegnelse vil blive meddelt Schweiz. For at sikre, at aftalen 
fungerer tilfredsstillende, fastlægger det blandede udvalg efter anmodning fra en af de kontraherende 
parter, hvilke virkninger den pågældende retspraksis vil have.« 
7. Aftalens artikel 21, der har overskriften »Forbindelse med bilaterale aftaler vedrørende området 
dobbeltbeskatning«, bestemme r i stk. 2 og 3: 
»2. Intet i denne aftale må fortolkes således, at de kontraherende parter ved anvendelsen af de 
relevante bestemme lser i deres skattelovgivning hindres i at sondre mellem skattepligtige, der ikke 
befinder sig i samme situation, særlig hvad angår bopæl. 
3. Intet i denne aftale er til hinder for, at de kontraherende parter kan vedtage eller håndhæve 
foranstaltninger med sigte på at sikre beskatning, effektiv betaling og opkrævning af afgifter eller 
modvirke skatteunddra gelse i henhold til en kontraherende parts nationale skattelovgivning eller 
aftaler om hindring af dobbeltbeskatning, der er bindende for Schweiz på den ene side og en eller 
flere af [Den Europæiske Union]s medlemsstater på den anden side, eller andre 
beskatningsordninger.« 
8. Bilag I til aftalen vedrører fri bevægelighed for personer. 
9. Artikel 2 i bilag I til aftalen, der har overskriften »Ophold og økono misk aktivitet«, bestemme r: 
»1. Med forbehold af de bestemme lser for overgangsperioden, der er fastsat i artikel 10 i denne aftale 
og i kapitel VII i dette bilag, har en kontraherende parts statsborgere ret til at tage ophold og udøve en 
økono misk aktivitet på den anden kontraherende parts område efter bestemme lserne i kapitel II til VI 
[…]« 
10. Artikel 9 i bilag I til aftalen, der har overskriften »Ligebehandling«, bestemme r i stk. 2: 
»Lønmodtageren og dennes familiemedlemme r […] nyder samme skattemæssige og sociale fordele som 
indenlandske lønmodtagere og disses familiemedlemme r.« 
ECLI:EU:C:2018 :779 2 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
11. Kapitel III i bilag I til aftalen vedrører selvstændige og indeholder bilagets artikel 12-16. Artikel 12 i 
bilaget, der har overskriften »Opholdsbestemme lser«, har følgende ordlyd: 
»1. Enhver statsborger i en kontraherende part, der ønsker at etablere sig på en anden kontraherende 
parts område med henblik på at udøve en selvstændig aktivitet (herefter benævnt »selvstændig«), 
modtager en opholdstilladelse med en gyldighedsperiode på mindst fem år regnet fra 
udstedelsestidspunktet, såfremt han over for de kompe tente nationale myndigheder kan godtgøre, at 
han er etableret eller agter at etablere sig med henblik herpå. 
[…]« 
12. Artikel 15 i bilag I til aftalen, der har overskriften »Ligebehandling«, bestemme r: 
»1. Selvstændige må i værtslandet ikke behandles mindre gunstigt end indenlandske arbejdstagere med 
hensyn til adgangen til at optage og udøve en selvstændig aktivitet. 
2. Bestemme lserne i artikel 9 i dette bilag gælder tilsvarende for de selvstændige, der er omhandlet i 
dette kapitel.« 
B. Overenskomsten mellem Det Schweiziske Forbund og Forbundsrepublikken Tyskland med 
henblik på at undgå dobbeltbeskatning for så vidt angår indkomst-og formueskatter 
13. Den 11. august 1971 indgik Det Schweiziske Forbund og Forbundsrepublikken Tyskland en 
overenskomst med henblik på at undgå dobbeltbeskatning for så vidt angår indkomst-og 
formueskatter (herefter »dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Tyskland og Schweiz«) 3. 
14. Artikel 4 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Tyskland og Schweiz bestemme r: 
»1. I denne overenskomst forstås ved udtrykket »hjemme hørende i en kontraherende stat« enhver 
person, som i henhold til denne stats lovgivning er fuldt skattepligtig dér. 
[…]« 
15. Artikel 13 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Tyskland og Schweiz bestemme r: 
»1. Fortjeneste ved afhændelse af fast ejendom som defineret i artikel 6, stk. 2, er skattepligtig i den 
kontraherende stat, hvor ejendomme n er beliggende. 
2. Fortjeneste ved afhændelse af løsøre, der udgør en del af erhvervsformuen i et fast driftssted, som et 
foretagende i en kontraherende stat besidder i den anden kontraherende stat, eller løsøre, der udgør et 
fast grundlag, som en hjemme hørende i en kontraherende stat råder over for at kunne udøve et liberalt 
erhverv, herunder også en sådan fortjeneste, som hidrører fra fuld afhændelse af det faste driftssted 
(særskilt eller samme n med hele foretagendet) eller af det faste grundlag, er skattepligtig i denne anden 
stat. 
3. Fortjeneste ved afhændelse af andre aktiver end de i stk. 1 og 2 omhandlede er kun skattepligtige i 
den kontraherende stat, hvori afhænderen er hjemme hørende. 
3 – Overenskomst af 11.8.1971 mellem Det Schweiziske Forbund og Forbundsrepublikken Tyskland med henblik på at undgå dobbeltbeskatning 
for så vidt angår indkomst-og formueskatter (BGBl. 1972 II, s. 1022 ), som affattet ved protokol af 27.10.2010 (BGBl 2011 I, s. 1092 ). 
ECLI:EU:C:2018 :779 3 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
4. Uanset bestemme lserne i stk. 3 er fortjeneste ved fuld eller delvis afhændelse af en væsentlig andel i 
et selskab skattepligtig i den kontraherende stat, hvori selskabet er hjemme hørende, hvis afhænderen er 
en fysisk person, som er hjemme hørende i den anden kontraherende stat, og 
a. som i de fem år, der går forud for afhændelsen, har været hjemme hørende i førstnævnte 
kontraherende stat som omhandlet i artikel 4, og 
b. som ikke er skattepligtig af kapitalgevinster i den anden stat. 
En selskabsandel er væsentlig, når afhænderen, direkte eller indirekte, har ejet over en fjerdedel af 
selskabets kapital. 
5. Hvis en kontraherende stat ved en i staten hjemme hørende fysisk persons fraflytning beskatter 
kapitalgevinster af en væsentlig andel i et selskab, der er hjemme hørende i denne stat, anvender den 
anden stat som grundlag ved beskatning af fortjenesten ved senere afhændelse af andelen i 
overensstemme lse med bestemme lserne i stk. 3 som erhvervelsesomkostninger det beløb, den 
førstnævnte stat har anerkendt som afholdt på fraflytningstidspunktet.« 
16. Artikel 27 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Tyskland og Schweiz har følgende ordlyd: 
»1. De kompe tente myndigheder i de kontraherende stater udveksler de oplysninger, der kan forventes 
at være relevante for anvendelsen af bestemme lserne i denne overenskomst eller for forvaltningen eller 
anvendelsen af den nationale lovgivning om skatter af enhver art eller benævnelse, som opkræves på 
vegne af de kontraherende stater eller af deres delstater, kantoner, distrikter, kredse, kommuner eller 
samme nslutninger af kommuner, for vidt som den beskatning, der fastsættes heri, ikke strider imod 
overenskomsten. Udvekslingen af oplysninger begrænses ikke af artikel 1 og 2. 
[…] 
3. Bestemme lserne i stk. 1 og 2 kan i intet tilfælde fortolkes således, at de forpligter en kontraherende 
stat til: 
a. at træffe administrative foranstaltninger, der strider imod dens eller den anden kontraherende stats 
lovgivning og forvaltningspraksis 
b. at meddele oplysninger, som ikke ville kunne indhentes i henhold til dens eller den anden 
kontraherende stats lovgivning eller normale forvaltningspraksis 
c. at meddele oplysninger, som ville afsløre handelsmæssige, industrielle eller erhvervsmæssige 
hemme ligheder eller komme rcielle fremgangsmåder, eller oplysninger, hvis fremlæggelse ville 
stride imod grundlæggende retsprincipper. 
4. Hvis en kontraherende stat udbeder sig oplysninger i overensstemme lse med denne artikel, 
anvender den anden kontraherende stat de beføjelser, den råder over, til at indhente de ønskede 
oplysninger, også selv om den ikke har behov for dem med henblik på sine egne skattemæssige 
formål. Den forpligtelse, som angives i det foregående punktum, er undergivet de i stk. 3 fastsatte 
begrænsninger, undtagen hvis disse vil kunne hindre en kontraherende stat i at meddele oplysninger, 
udelukkende fordi de ikke er af interesse for den på nationalt plan. 
5. Bestemme lserne i stk. 3 kan i intet tilfælde fortolkes således, at de tillader en kontraherende stat at 
nægte at meddele oplysningerne, udelukkende fordi de skal indhentes hos en bank, en anden finansiel 
institution, en fuldmagtshaver eller en person, der handler som repræsentant eller betroet person, eller 
fordi de vedrører en persons ejendomsrettigheder. Med henblik på tilvejebringelsen af de oplysninger, 
ECLI:EU:C:2018 :779 4 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
som angives i dette stykke, råder, uanset stk. 3 eller enhver modstridende bestemme lse i national ret, 
skattemyndighederne i den kontraherende stat, hvortil der er rettet henvendelse, i det for opfyldelsen 
af de i dette stykke omhandlede forpligtelser nødvendige omfang over sådanne proceduremæssige 
beføjelser, som gør det muligt for dem at indhente de oplysninger, der er omhandlet i dette stykke.« 
C. Tysk ret 
17. I henhold til § 1, stk. 1, i Einkomme nsteuergesetz (lov om indkomstskat (BGBl. 2009 I S., s. 3366 
og 3862 ), herefter »EStG«)) er fysiske personer, der har bopæl eller sædvanligt opholdssted på det 
nationale område, fuldt indkomstskattepligtige. 
18. § 17, stk. 1 og 2, i EStG har følgende ordlyd: 
»1. Kapitalgevinster ved afhændelse af andele i et kapitalselskab udgør ligeledes erhvervsmæssig 
indkomst, hvis afhænderen i de forudgående fem år – direkte eller indirekte – har deltaget i 
selskabskapitalen i et omfang på mindst 1% […] 
2. Forskellen efter fradra g af afhændelsesomkostningerne mellem salgsprisen og 
erhvervelsesomkostningerne betragtes som kapitalgevinst som omhandlet i stk. 1 […]« 
19. Außensteuergesetz (lov om beskatning ved relationer til udlandet, herefter »AStG«) bestemme r i 
§6: 
»1. Når der er tale om fysiske personer, der har været fuldt skattepligtige i samme nlagt mindst ti år i 
henhold til § 1, stk. 1, i [EStG], og hvis fulde skattepligt ophører ved flytningen af hjemstedet eller det 
sædvanlige opholdssted, anvendes artikel 17 i [EStG] på de i § 17, stk. 1, første punktum, i [EStG] 
omhandlede andele på tidspunktet for ophøret af den fulde skattepligt, herunder også hvis der ikke 
finder afhændelse sted, hvis betingelserne i denne bestemme lse vedrørende andelene i øvrigt er 
opfyldt på det nævnte tidspunkt. 
[…] 
4. Med forbehold af [§ 6], stk. 5, i [AStG] skal der, hvis der fremsættes anmodning herom, gives 
henstand med betalingen af den skyldige indkomstskat i henhold til [§ 6], stk. 1, i [AStG] i form af 
rater med regelmæssige mellemrum over en periode på højst fem år fra det første forfaldstidspunkt 
mod stillelse af en sikkerhed, hvis en øjeblikkelig opkrævning vil have vanskeligt tålelige konsekvenser 
for den skattepligtige. Henstanden skal ophæves, hvis andelene i perioden med henstand afhændes eller 
er genstand for et skjult indskud i et selskab som omhandlet i § 17, stk. 1, første punktum, i [EStG], 
eller hvis en af de i § 17, stk. 4, i [EStG] omhandlede situationer opstår […] 
5. Hvis den skattepligtige, der befinder sig i den i [§ 6], stk. 1, første punktum, i [AStG] omhandlede 
situation, er statsborger i en medlemsstat i Den Europæiske Union eller i en anden stat, som er 
omfattet af aftalen om Det Europæiske Økono miske Samarbejdsområde […], og [hvis] han ved 
ophøret af den fulde skattepligt er underlagt en beskatning i en af de nævnte stater (værtsstaten), der 
er samme nlignelig med den tyske indkomstskattepligt, skal der gives henstand med betalingen af den 
skyldige indkomstskat i henhold til [§ 6], stk. 1, i [AStG] uden renter og uden sikkerhedsstillelse. 
Denne foranstaltning er betinget af, at der er sikret administrativ bistand og gensidig bistand med 
hensyn til inddrivelse af skat mellem Forbundsrepublikken Tyskland og den pågældende stat […] 
ECLI:EU:C:2018 :779 5 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
Henstanden skal ophæves i følgende tilfælde: 
1) Hvis den skattepligtige eller dennes retssuccessor som omhandlet i tredje punktum, nr. 1), 
afhænder andelene eller foretager et skjult indskud i et selskab som omhandlet i § 17, stk. 1, første 
punktum, i [EStG], eller hvis en af de i § 17, stk. 4, i [EStG] omhandlede situationer opstår. 
2) Hvis andelene overdrages en person, som ikke er fuldt skattepligtig, og som ikke er underlagt en 
beskatning, der er samme nlignelig med den fulde tyske indkomstskattepligt, i en medlemsstat i 
Den Europæiske Union eller i en stat, som er part i EØS-aftalen. 
3) Hvis andelene er genstand for en opkrævning eller en anden foranstaltning, som i henhold til 
national ret medfører, at delværdien eller handelsværdien tages i betragtning. 
4) Hvis den skattepligtige eller dennes retssuccessor som omhandlet i tredje punktum, nr. 1), ikke 
længere er skattepligtig som omhandlet i første punktum, fordi han har flyttet sin bopæl eller sit 
sædvanlige opholdssted.« 
III. T visten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål 
20. Martin Wächtler er en tysk statsborger, der samme n med en medindehaver arbejder inden for 
rådgivning om databehandling. Han har siden den 1. februar 2008 været leder af MWK-Consulting 
GmbH, som er et selskab i henhold til schweizisk ret, der har hjemsted i Schweiz, og af hvis andele 
Martin Wächtler siden stiftelsen i juli 2007 har ejet 50%. 
21. Martin Wächtler var bosiddende i grænsebyen Konstanz (Tyskland), men flyttede sin bopæl til 
Schweiz den 1. marts 2011 for til daglig at kunne begive sig til arbejde uden at krydse grænsen. I 
medfør af § 6 i AStG og § 17 i EStG gav flytningen af hans bopæl til Schweiz anledning til, at de 
latente kapitalgevinster af hans andel i MWK-Consulting blev beskattet som led i 
indkomstbeskatningen, selv om der ikke havde fundet nogen afhændelse af de pågældende aktiver 
sted. 
22. Under den administrative procedure for skattemyndigheden gjorde Martin Wächtler gældende, at 
denne beskatning ikke var i overensstemme lse med aftalen, der sikrer etableringsfrihed for fysiske 
personer mellem Unionen og Schweiz. Ifølge Martin Wächtler er beskatningen af latente, og således 
urealiserede, kapitalgevinster egnet til at afholde en fysisk person fra at flytte sin bopæl til Schweiz, 
navnlig i betragtning af at den likviditetstilførsel, som en virkelig afhændelse af hans andel i 
MWK-Consulting ville have medført, og som ville have gjort det muligt for ham at betale skatten, 
ikke fandt sted. Endvidere hævdede han, at denne form for beskatning af kapitalgevinster uden adgang 
til den i § 6, stk. 5, i AStG omhandlede henstandsordning går ud over, hvad der er nødvendigt for at 
undgå skatteunddra gelse. 
23. Efter skattemyndighedens opfattelse skal kapitalgevinster beskattes på samme måde, uanset om den 
tyske skattepligtige flytter sin bopæl til en medlemsstat i Unionen eller til en medlemsstat, der er 
omfattet af EØS-aftalen. Hvad dette angår bestemme s det i § 6, stk. 5, i AStG, at der kan gives 
henstand med betalingen af skatten af kapitalgevinsterne, uden renter eller sikkerhedsstillelse, indtil 
aktiverne faktisk afhændes, forudsat at den nye bopælsstat yder bistand og støtte med hensyn til 
opkrævning af skat. Ifølge skattemyndigheden foreligger der imidlertid ikke nogen aftale med Schweiz 
om støtte med hensyn til opkrævning af skat, hvilket er begrundelsen for den ugunstige behandling af 
skattepligtige, der flytter deres skattemæssige hjemsted til denne stat. Endelig var skattemyndigheden af 
den opfattelse, at der ikke er tale om økono misk dobbeltbeskatning, da Schweiz ikke beskatter 
kapitalgevinster. 
ECLI:EU:C:2018 :779 6 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
24. Martin Wächtler har anlagt sag ved Finanzgericht Baden-Württemberg (domstol i skatte-og 
afgiftsretlige sager, Baden-Württemberg, Tyskland), som er i tvivl om, hvorvidt den relevante nationale 
lovgivning er i overensstemme lse med artikel 21, stk. 1, TEUF, artikel 45 TEUF og 49 TEUF samt med 
præamblen til aftalen og dennes artikel 1, 2, 4, 6, 7, 16 og 21 samt artikel 9 i bilag I til aftalen. 
25. Finanzgericht Baden-Württemberg (domstol i skatte-og afgiftsretlige sager, Baden-Württemberg) 
har derfor besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: 
»Skal bestemme lserne i [aftalen], navnlig [dens] præambel samt artikel 1, 2, 4, 6, 7, 16 og 21 og 
[artikel 9 i] bilag I [til aftalen], fortolkes således, at de er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, 
hvorefter latente, endnu ikke realiserede stigninger i værdien af selskabsrettigheder beskattes (uden 
henstand) for at sikre, at intet materielt beskatningsgrundlag undgår beskatning, når en statsborger i 
denne medlemsstat, der er fuldt skattepligtig i denne stat, flytter fra denne stat til Schweiz og ikke til 
en EU-medlemsstat eller en stat, som er omfattet af aftalen om Det Europæiske Økono miske 
Samarbejdsområde (EØS)?« 
IV. Retsfor handlingerne for Domstolen 
26. Den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse blev indleveret til Domstolen den 4. oktober 
2017 . Martin Wächtler, den tyske, den spanske og den østrigske regering samt Europa-Kommissionen 
har indgivet skriftlige indlæg. 
27. Den 31. maj 2018 anmodede Domstolen Kommissionen om inden den 15. juni 2018 at fremlægge 
alle dokumenter i forarbejderne til aftalen og enhver anden oplysning om forhandlingerne herom, der 
kunne vise, hvilken betydning aftalens parter ønskede at tillægge det i aftalens artikel 1, litra a), 
anvendte begreb »etablering«, navnlig efter udløbet af den i aftalens artikel 10 omhandlede 
overgangsperiode. Kommissionen efterkom anmodningen inden for den af Domstolen fastsatte frist. 
28. Der blev afholdt et retsmøde den 2. juli 2018 , hvorunder Martin Wächtler, den tyske og den 
spanske regering samt Kommissionen afgav mundtlige indlæg. 
V. Bedømm else 
29. Ved sit præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende domstol oplyst, om aftalens artikel 1, 2, 4, 
6, 7, 16 og 21 samt artikel 9 i bilag I til aftalen skal fortolkes således, at de er til hinder for en 
lovgivning i en medlemsstat, hvorefter latente, endnu ikke realiserede gevinster af selskabsandele 
beskattes (uden henstand), når en statsborger i medlemsstaten, som først har været fuldt skattepligtig 
heri, flytter sin bopæl fra denne stat til Schweiz, når der gives henstand, uden renter og uden 
sikkerhedsstillelse, med betalingen af skatten på sådanne kapitalgevinster, hvis bopælen flyttes til en 
anden medlemsstat i Unionen eller til en medlemsstat, der er omfattet af EØS-aftalen, forudsat at der 
er sikret bistand og gensidig støtte med hensyn til opkrævning af skat mellem Tyskland og denne stat. 
A. Sammenfatning af parternes indlæg 
30. Martin Wächtler er af den opfattelse, at aftalen for hans vedkomme nde skaber en etableringsret, 
der er samme nlignelig med den, som artikel 49 TEUF sikrer inden for Unionen. På dette grundlag har 
han bestridt, at beskatningen af latente, ikke-realiserede kapitalgevinster uden mulighed for henstand er 
forenelig med Domstolens praksis på dette område. 
31. Kommissionen er på linje hermed af den opfattelse, at Martin Wächtler er selvstændig som 
omhandlet i artikel 12 i bilag I til aftalen, og at den beskatning, han har været genstand for, udgør en 
uforholdsmæssig hindring for den ret til at etablere sig, som denne artikel giver ham. 
ECLI:EU:C:2018 :779 7 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
32. Derimod finder den tyske regering, støttet af den spanske og den østrigske regering, at det kun er 
delvis og inden for de begrænsninger, som følger af de specifikke regler i aftalen, at denne udstrækker 
den i EUF-traktaten fastsatte etableringsret til også at omfatte forbindelserne mellem Unionen og Det 
Schweiziske Forbund. 
33. I denne henseende er den tyske regering af den opfattelse, at Martin Wächtlers stiftelse og ledelse 
af en schweizisk virksomhed ikke er omfattet af anvendelsesområdet for aftalen, eftersom denne 
aktivitet ikke udgør en selvstændig aktivitet som omhandlet i artikel 12 i bilag I til aftalen. 
34. Endvidere har den i hovedsagen omhandlede beskatning efter den tyske regerings opfattelse heller 
ikke krænket de rettigheder, som aftalen tillægger Martin Wächtler i hans egenskab af arbejdstager. 
B. Det personelle anvendelsesområde for aftalen: Er Martin Wächtler arbejdstager eller 
selvstændig? 
35. Aftalens artikel 1, litra a), giver Unionens og Schweiz’ borgere ret til indrejse, ophold, adgang til en 
lønnet økono misk aktivitet og etablering som selvstændig samt ret til at blive boende på de 
kontraherendes parters område. 
36. Det skal derfor afklares, om Martin Wächtler er omfattet af det personelle anvendelsesområde for 
aftalen som arbejdstager eller som selvstændig 4. 
37. Efter den forelæggende domstols opfattelse skal Martin Wächtlers erhvervsmæssige virksomhed 
kvalificeres som lønnet aktivitet, eftersom han i sin egenskab af leder af sit selskab modtager et 
vederlag. 
38. Jeg er ikke enig i denne forudsætning. Jeg finder tværtimod, i lighed med den østrigske regering og 
Kommissionen, at Martin Wächtler på trods af udbetalingen af et vederlag som modydelse for de 
ledelsesydelser, han præsterer, ikke befinder sig i det underordnelsesforhold, der kendetegner 
ansættelsesforhold 5. 
39. Martin Wächtler er nemlig, således som det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, en 
selvstændigt erhvervsdrivende inden for rådgivning om databehandling. Den omstændighed, at han 
besluttede at strukturere sin økono miske aktivitet ved at stifte et selskab og lade sig betale et vederlag 
for sine ydelser som leder af selskabet, ændrer ikke, at han ejer 50% af aktierne i det og ikke befinder 
sig i et underordnelsesforhold i forhold til det 6. 
40. Desuden berører den i hovedsagen omhandlede tyske lovgivning, på grundlag af hvilken den tyske 
skattemyndighed beskattede de latente kapitalgevinster af hans andel i selskabet, ikke Martin Wächtler 
som arbejdstager, men som aktionær i selskabet. 
41. Den tyske regering er imidlertid, støttet af den spanske og af østrigske regering, af den opfattelse, at 
forvaltning af kapitalandele i en virksomhed falder uden for begrebet »selvstændig aktivitet« som 
omhandlet i artikel 12, stk. 1, i bilag I til aftalen. 
4 – Det er åbenbart, at Martin Wächtler hverken er en person, der ikke udøver nogen økono misk aktivitet, eller en leverandør af tjenesteydelser 
som omhandlet i artikel 5 i aftalen. Den rådgivning om databehandling, som han yder gennem MWK-Consulting, overskrider nemlig den 
grænse på 90 effektive arbejdsdage pr. kalenderår, der er fastsat i aftalens artikel 5, stk. 1. Jf. dom af 12.11.2009 , Grimme (C-351/08, 
EU:C:2009 :697, præmis 44). 
5 – Jf. dom af 27.6.1996 , Asscher (C-107/94, EU:C:1996 :251, præmis 25), af 20.11.2001 , Jany m.fl. (C-268/99, EU:C:2001 :616, præmis 34, 37 og 38), 
og af 28.2.2013 , Petersen og Petersen (C-544/11, EU:C:2013 :124, præmis 32). 
6 – Jf. i denne retning dom af 27.6.1996 , Asscher (C-107/94, EU:C:1996 :251, præmis 10, 11, 26 og 27), hvori Domstolen fastslog, at direktøren for 
et selskab ikke er en arbejdstager, men en person, der udøver selvstændig erhvervsvirksomhed som omhandlet i artikel 49 TEUF, selv hvis 
han ikke ejer aktier i det pågældende selskab, således som det i øvrigt var tilfældet med P.H. Asscher i forhold til det belgiske selskab 
Vereudia. 
ECLI:EU:C:2018 :779 8 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
42. Den nævnte regering har i denne forbindelse henvist til punkt 67-71 i generaladvokat Mengozzis 
forslag til afgørelse Picart (C-355/16, EU:C:2017 :610), hvori denne anførte, at eftersom oprettelse og 
ledelse af virksomheder er forskellig fra selvstændig erhvervsvirksomhed – således som det følger af 
artikel 49, stk. 2, TEUF – fremgår det på ingen måde af samme nhængen og formålet med aftalen, at 
de kontraherende parter ønskede at give dette begreb en anden betydning end den normale, nemlig 
en selvstændig økono misk aktivitet 7. 
43. Efter min opfattelse er dette argument irrelevant, eftersom den aktivitet, Martin Wächtler udøver i 
Schweiz, ikke består i at forvalte kapitalandele, således som Christian Picart gjorde. I modsætning til 
denne er Martin Wächtler ikke investor eller almindelig passiv aktionær, men en selvstændig 
erhvervsdrivende, hvis økono miske aktivitet består i at yde rådgivning om databehandling inden for 
ramme rne af et selskab. 
44. Denne vurdering underbygges af en fortolkning af aftalen, der stemme r overens med reglen i den 
folkeretlige sædvaneret, som afspejles i artikel 31 i Wienerkonventionen om traktatretten 8, der er 
bindende for EU-institutionerne og udgør en del af Unionens retsorden 9. Ifølge denne regel skal en 
traktat fortolkes loyalt i overensstemme lse med den sædvanlige betydning, der måtte tillægges 
traktatens udtryk i deres samme nhæng og belyst af dens hensigt og formål 10. Endvidere skal et udtryk 
ifølge den nævnte bestemme lse tillægges en særlig betydning, hvis det er godtgjort, at dette var 
deltagernes hensigt 11. 
45. Om end »[en] statsborger i en kontraherende part, der ønsker at etablere sig på en anden 
kontraherende parts område med henblik på at udøve en selvstændig aktivitet« i artikel 12, stk. 1, i 
bilag I til aftalen anses for selvstændig, fremgår det af præamblen samt aftalens artikel 1, litra a), og 
artikel 16, stk. 2, at aftalen har »til formål til fordel for statsborgerne i Unionen og Det Schweiziske 
Forbund at gennemføre fri bevægelighed for personer på de kontraherende parters område på 
grundlag af de bestemme lser, der gælder i Unionen, hvis begreber skal fortolkes i overensstemme lse 
med Domstolens praksis« 12. 
46. Domstolen fastslog med hensyn til artikel 49 TEUF, før undertegnelsen af aftalen, at begrebet 
»selvstændig erhvervsvirksomhed« skal forstås således, at det omfatter den virksomhed, som udøves af 
en fysisk person, der fungerer som leder af et selskab, hvori han er eneaktionær, eller som leder af et 
selskab uden at eje aktier i det 13. Jeg kan ikke se nogen grund til at fravige denne opfattelse for så vidt 
angår den virksomhed, der udøves af Martin Wächtler, som er leder af MWK-Consulting og ejer 50% 
af aktierne heri. 
47. Desuden ville den modsatte fortolkning, hvorefter Martin Wächtler falder uden for begrebet 
»selvstændig« og dermed for anvendelsesområdet for aftalen, hverken være forenelig med dennes 
hensigt og formål eller være loyal, da den ville fratage aftalen dens praktiske virkning. 
7 – Domstolen fandt det i domme n ikke fornødent at tage stilling til, om forvaltning af kapitalandele er en selvstændig økono misk aktivitet. Jf. 
dom af 15.3.2018 , Picart (C-355/16, EU:C:2018 :184, præmis 21). 
8 – Wienerkonventionen om traktatretten blev undertegnet i Wien den 23.5.1969 (United Nations Treaty Series, bind 1155 , s. 331). 
9 – Jf. dom af 27.2.2018 , Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018 :118, præmis 58). 
10 – Jf. dom af 15.7.2010 , Hengartner og Gasser (C-70/09, EU:C:2010 :430, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis). 
11 – Jf. dom af 27.2.2018 , Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018 :118, præmis 70). 
12 – Dom af 19.11.2015 , Bukovansky (C-241/14, EU:C:2015 :766, præmis 40). Jf. ligeledes i denne retning dom af 15.7.2010 , Hengartner og Gasser 
(C-70/09, EU:C:2010 :430, præmis 37), af 27.2.2014 , Det Forenede Kongerige mod Rådet (C-656/11, EU:C:2014 :97, præmis 55), og af 
21.9.2016 , Radgen (C-478/15, EU:C:2016 :705, præmis 36). 
13 – Jf. dom af 27.6.1996 , Asscher (C-107/94, EU:C:1996 :251, præmis 10, 11, 26 og 27). 
ECLI:EU:C:2018 :779 9 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
48. Aftalen tager nemlig ved dels at sondre mellem arbejdstagere 14, selvstændige 15, leverandører af 
tjenesteydelser 16 og personer, der ikke udøver nogen økono misk aktivitet 17, dels ved at henføre 
personer til alle disse hovedgrupper 18 sigte på at dække alle de grupper af fysiske personer, som i 
EU-retten er omfattet af den frie bevægelighed for personer og etableringsfriheden. Afvises det, at 
Martin Wächtler har status som selvstændig, vil dette udelukke ham fra de fire persongrupper, som er 
omhandlet i aftalen. 
49. De dokumenter fra forhandlingerne om aftalen, som Kommissionen har fremlagt efter anmodning 
fra Domstolen, underbygger denne fortolkning. 
50. Således fremgår det for så vidt angår Det Schweiziske Forbund af dets aftaleudkast af 21. april 
1995 , at aftalen skulle gælde for al aktivitet med vinding for øje og give hver kontraherende parts 
statsborgere ret til at udøve en sådan aktivitet på den anden kontraherende parts område. Denne 
aktivitet med vinding for øje var kun inddelt i arbejdstageraktivitet og selvstændig aktivitet, om end 
det schweiziske standpunkt var mere detaljeret ved begyndelsen af forhandlingerne og sondrede 
mellem sæsonarbejdere, grænsearbejdere, øvrige arbejdstagere, selvstændige, leverandører af 
tjenesteydelser og personer, der ikke udøver økono miske aktiviteter, idet Unionen kun accepterede 
denne sondring som et »punkt til overvejelse« 19. 
51. For så vidt angår Unionen og dens medlemsstater vedtog Rådet den 31. oktober 1994 et 
forhandlingsmandat med henblik på en bilateral aftale med Schweiz vedrørende fri bevægelighed for 
personer, hvori det var angivet, at det skulle være fastsat i aftalen, at hele den gældende fællesskabsret 
skulle finde anvendelse på det pågældende område, herunder bl.a. arbejdskraftens frie bevægelighed og 
etableringsretten. 
52. Under forhandlingerne blev udtrykket »aktivitet med vinding for øje« ganske vist gradvis udskiftet 
med udtrykket »lønnet og selvstændig økono misk aktivitet« 20 for til sidst at blive til de fastlagte udtryk 
»lønnet økono misk aktivitet« og »ret til etablering som selvstændig«, der findes i aftalens artikel 1, 
litra a). 
53. Endvidere blev den oprindelige definition af en selvstændig som en »statsborger i en kontraherende 
part, der ønsker at etablere sig på en anden kontraherende parts område med henblik på at udøve en 
selvstændig aktivitet [activité indépendante]« 21 erstattet af definitionen »statsborger i en kontraherende 
part, der ønsker at etablere sig på en anden kontraherende parts område med henblik på at udøve en 
selvstændig aktivitet [activité non salariée]« 22, der blev fastlagt endeligt i artikel 12, stk. 1, i bilag I til 
aftalen. 
54. Efter min opfattelse viser disse oplysninger, at skønt parterne definerede selvstændiges aktivitet 
som selvstændig aktivitet [activité non salariée], var det deres fælles hensigt at dække – bortset fra 
levering af tjenesteydelser – enhver økono misk aktivitet eller aktivitet med vinding for øje, der udøves 
af en fysisk person, som ikke falder ind under begrebet »arbejdstager«, hvilket er årsagen til, at 
udtrykket »selvstændig aktivitet« [»activité indépendante«] blev udskiftet med udtrykket »selvstændig 
aktivitet« [»activité non salariée«]. På denne måde ville selv en investor være dækket af aftalens 
anvendelsesområde i sin egenskab af person, der udøver en selvstændig aktivitet [activité non salariée]. 
14 – Jf. artikel 6-11 i bilag I til ALCP.  
15 – Jf. artikel 12-16 i bilag I til ALCP.  
16 – Jf. artikel 17-23 i bilag I til ALCP.  
17 – Jf. artikel 24 i bilag I til ALCP.  
18 – Jf. dom af 12.11.2009 , Grimme (C-351/08, EU:C:2009 :697, præmis 34).  
19 – Jf. resuméet af mødet mellem Det Europæiske Fællesskab og Schweiz om fri bevægelighed for personer, der fandt sted den 15.2.1995 .  
20 – Jf. artikel 1 i udkastet til aftale af 11.4.1997 (hvori de af Unionen foreslåede ændringer er indarbejdet).  
21 – Jf. artikel 13, stk. 1, i bilag I til udkastet til aftale om fri bevægelighed for personer som gennemset af den schweiziske delegation den  
11.7.1996 og Unionens delegation den 7.10.1996 . Min fremhævelse. 
22 – Jf. artikel 12, stk. 1, i udkastet til bilag I til aftalen af 11.4.1997 . Min fremhævelse. 
ECLI:EU:C:2018 :779 10 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
55. Det er derfor ikke overraskende, at Conseil fédéral (forbundsrådet) med hensyn til selvstændige 
beskrev indholdet af aftalen ved at henvise til EU-retten på følgende måde, da den forelagde aftalen 
for det schweiziske forbundsparlament: 
»Principperne om fri bevægelighed for personer – således som de allerede anvendes i [Unionen] – vil 
principielt ligeledes gælde for Schweiz efter udløbet af overgangsperioden […] 
Den frie bevægelighed for personer – som allerede blev defineret i artikel 48 [og de følgende artikler] [i 
EØF-traktaten] – omfatter såvel arbejdstagere som selvstændige; alle EU-statsborgere kan med andre 
ord frit vælge deres arbejds-og opholdssted inden for Unionen og har dér de samme rettigheder som 
det pågældende lands statsborgere. Opholdsretten er dog betinget af, at der udøves lønnet eller 
selvstændig aktivitet med vinding for øje […] 
[…] 
Inden for ramme rne af den gældende fællesskabsret nyder selvstændige, der etablerer sig i en 
medlemsstat eller leverer grænseoverskridende tjenesteydelser, ligeledes godt af den frie bevægelighed. 
Etableringsfriheden indbefatter retten til at optage og udøve selvstændig aktivitet med vinding for øje 
og til at stifte og lede virksomheder på de betingelser, der i etableringslandets lovgivning er fastsat for 
dets egne statsborgere. Selvstændige har, på samme måde som arbejdstagere, ret til 
familiesamme nføring. 
[…]« 23 . 
56. Hvis, endelig, de kontraherende parter havde villet udelukke visse selvstændige fra 
anvendelsesområdet for aftalen på grundlag af deres aktiviteter eller organisationsform, ville de af 
Kommissionen fremlagte dokumenter i betragtning af parternes meget brede holdning ved 
begyndelsen af forhandlingerne efter min opfattelse have vist en mere restriktiv indstilling fra et vist 
tidspunkt. En sådan kan imidlertid ikke spores i de fremlagte dokumenter. 
57. Jeg er følgelig af den opfattelse, at Martin Wächtler er omfattet af anvendelsesområdet for aftalen i 
sin egenskab af selvstændig. 
C. Spørgsmålet om, hvorvidt der gælder en begrænsning af den etableringsret, som selvstændige 
tillægges i aftalen 
58. Ifølge aftalens artikel 1, litra a), er et af aftalens mål at indrømme statsborgere i Unionens 
medlemsstater og Schweiz ret til etablering som selvstændig. I aftalens artikel 4 bestemme s det, at de 
nærmere vilkår for udøvelsen af denne ret fastsættes i bilag I til aftalen. 
59. Artikel 2, stk. 1, første punktum, i bilag I til aftalen tillægger en kontraherende parts statsborgere 
ret til at tage ophold og udøve en økono misk aktivitet på den anden kontraherende parts område efter 
bestemme lserne om selvstændige i aftalens kapitel III. 
60. Artikel 15 i bilag I til aftalen bestemme r, at selvstændige med hensyn til adgangen til at optage og 
udøve en selvstændig aktivitet skal behandles mindst lige så gunstigt i værtsstaten som indenlandske 
statsborgere, og at bestemme lserne i artikel 9 til bilaget gælder tilsvarende for selvstændige. Ifølge 
denne artikels stk. 2 nyder selvstændige samme skattemæssige fordele i værtslandet som selvstændige, 
der udøver deres virksomhed i dette land og er bosat dér 24. 
23 – Meddelelse fra forbundsrådet af 23.6.1999 om godkendelse af sektoraftalerne mellem Schweiz og Det Europæiske Fællesskab (FF 1999 5440 ), 
s. 5617 og 5618 . Min fremhævelse. 
24 – Jf. dom af 28.2.2013 , Ettwein (C-425/11, EU:C:2013 :121, præmis 43). 
ECLI:EU:C:2018 :779 11 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
61. Spørgsmålet er derfor, om aftalen principielt forbyder enhver hindring for etableringsfriheden for 
selvstændige, herunder hindringer fastsat af oprindelseslandet, selv om aftalens materielle 
bestemme lser, navnlig artikel 9, stk. 2, og artikel 15, stk. 1, i bilag I til aftalen, kun udtrykkeligt 
henviser til værtslandet. 
62. Indledningsvis skal det bemærkes, således som Domstolen har peget på, at det af præamblen til 
aftalen og af dennes artikel 1, litra a), og artikel 16, stk. 2, fremgår, at aftalen har »til formål til fordel 
for statsborgerne i Unionen og Det Schweiziske Forbund at gennemføre fri bevægelighed for personer 
på de kontraherende parters område på grundlag af de bestemme lser, der gælder i Unionen, hvis 
begreber skal fortolkes i overensstemmelse med Domstolens praksis« 25. 
63. Skønt den fortolkning, som er foretaget af EU-rettens bestemme lser vedrørende Unionens indre 
marked, ikke automatisk kan overføres til fortolkningen af aftalen, er det derfor med forbehold af 
udtrykkelige bestemme lser herom, som er fastsat i selve aftalen 26, hvilket er tilfældet med artikel 16, 
stk. 2, hvorefter begrebet »ret til etablering«, hvortil der henvises i aftalens artikel 1, litra a), skal 
fortolkes i overensstemme lse med den retspraksis ved Domstolen, der forelå på datoen for aftalens 
undertegnelse. 
64. Allerede i 1988 fastslog Domstolen med hensyn til de bestemme lser i EØF-traktaten, der sikrer 
etableringsfriheden, at »[s]elv om disse bestemme lser ifølge deres ordlyd hovedsagelig skal sikre 
national behandling i modtagelsesmedlemsstaten, indebærer de samtidig et forbud mod, at 
oprindelsesstaten forhindrer, at en af dens statsborgere etablerer sig i en anden medlemsstat« 27. 
65. Da de kontraherende parter gjorde det til et formål for aftalen bl.a. at sikre retten til at etablere sig 
som selvstændig, var de udmærket klar over, at denne ret ville give rettigheder over for såvel 
værtsstaten som oprindelseslandet, og begrænsede ikke udtrykkeligt de ved aftalen tillagte rettigheder 
til at gælde værtslandet. 
66. På denne måde leder en fortolkning af aftalen, der er i overensstemme lse med artikel 31 i 
Wienerkonventionen om traktatretten, dvs. en loyal fortolkning, som ikke kun tager hensyn til den 
sædvanlige betydning, der måtte tillægges aftalens udtryk i deres samme nhæng, men ligeledes deres 
hensigt og formål, til den konklusion, at oprindelseslandet ikke kan indføre restriktive foranstaltninger, 
der kan afholde personer fra at udøve etableringsretten. Sådanne foranstaltninger ville nemlig være 
åbenlyst imod »selve ånden« i aftalen 28. 
67. Den ved aftalen indførte frie bevægelighed for personer ville nemlig »hindres, såfremt en 
statsborger i en kontraherende part [blev stillet] ringere i sit oprindelsesland alene på grund af, at 
vedkomme nde [havde] udøvet sin ret til fri bevægelighed« 29. Hvis dette gælder for personer, der 
vender tilbage til deres oprindelsesland efter at have udøvet den nævnte ret, gælder det så meget 
desto mere for personer, som ønsker at udøve den med henblik på at etablere sig i en anden stat, 
men som hindres deri af deres oprindelsesstat. 
25 – Dom af 19.11.2015 , Bukovansky (C-241/14, EU:C:2015 :766, præmis 40, min fremhævelse). Jf. ligeledes i denne retning dom af 21.9.2016 , 
Radgen (C-478/15, EU:C:2016 :705, præmis 36). 
26 – Jf. dom af 15.3.2018 , Picart (C-355/16, EU:C:2018 :184, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis). 
27 – Jf. dom af 27.9.1988 , Daily Mail and General Trust (81/87, EU:C:1988 :456, præmis 16). Jf. ligeledes i denne retning dom af 16.7.1998 , ICI 
(C-264/96, EU:C:1998 :370, præmis 21). 
28 – Jeg anvender i denne forbindelse det samme udtryk, som Den Internationale Domstol i dom af 27.6.1986 i sagen Militære og paramilitære 
aktiviteter i og imod Nicaragua (Nicaragua mod Amerikas Forenede Stater) (ICJ Reports 1986 , s. 14) anvendte i sin vurdering af Amerikas 
Forenede Staters handlinger i Nicaragua i relation til venskabs-, handels-og søfartstraktaten mellem Amerikas Forenede Stater og 
Republikken Nicaragua, undertegnet i Managua den 21.1.1956 (United Nations Treaty Series, bind 367. s. 3). Uden at henvise til en specifik 
bestemme lse i denne traktat, som Amerikas Forenede Staters adfærd måtte have udgjort en overtrædelse af, fastslog Den Internationale 
Domstol, at »nogle af De Forenede Staters handlinger er således, at de strider imod selve ånden i en bilateral aftale, der har til formål at 
fremme venskabet mellem de to stater, som er part i den« (præmis 275, min fremhævelse). Efter at have opregnet de pågældende handlinger 
tilføjede domstolen, at det var vanskeligt at forestille sig en adfærd, der var mindre egnet til at opfylde traktatens formål som beskrevet i 
dens præambel (jf. præmis 275). 
29 – Jf. dom af 15.12.2011 , Bergström (C-257/10, EU:C:2011 :839, præmis 28). 
ECLI:EU:C:2018 :779 12 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
68. Ligebehandlingsprincippet, hvortil der henvises i flere bestemme lser i aftalen, herunder navnlig 
artikel 9, stk. 2, i bilag I, hvortil der henvises i bilagets artikel 15, stk. 2, kan ligeledes påberåbes af en 
selvstændig, som er statsborger i en kontraherende part, over for hans egen stat 30. 
69. Det skal derfor undersøges, om Martin Wächtler ved at udøve sin etableringsret i Schweiz som 
selvstændig blev ramt af en skattemæssig ulempe i forhold til andre i Tyskland bosiddende tyske 
statsborgere, der er selvstændige og ejer aktier i schweiziske selskaber, men som i modsætning til 
Martin Wächtler ikke har flyttet deres bopæl fra tysk område eller har flyttet den til en anden 
medlemsstat i Unionen eller til en stat, der er omfattet af EØS-aftalen. 
70. Domstolens praksis vedrørende beskatning af latente kapitalgevinster, når den skattepligtige flytter 
sin bopæl ud af bopælslandet, er fremkomme t efter, at aftalen blev undertegnet 31. 
71. Om denne senere retspraksis ved Domstolen bestemme s det i aftalens artikel 16, stk. 2, at den vil 
blive meddelt Schweiz, og at det blandede udvalg skal fastlægge, hvilke virkninger den skal have. 
Udvalget har aldrig taget noget initiativ vedrørende denne retspraksis. 
72. Jeg er, i lighed med Kommissionen, af den opfattelse, at der, hvor der i aftalen henvises til 
EU-retlige begreber, skal tages hensyn til den relevante praksis ved Domstolen, som er fremkomme t 
efter undertegnelsen af aftalen, hvis den ikke afviger fra de principper, der allerede var fastlagt i 
retspraksis, der forelå på det tidspunkt, hvor aftalen blev undertegnet. 
73. Efter min opfattelse opfylder dom af 11. marts 2004 , de Lasteyrie du Saillant (C-9/02, 
EU:C:2004 :138), denne betingelse. 
74. Der er nemlig intet i denne dom, der tyder på en ændring i Domstolens praksis – tværtimod 
bygger den, således som Kommissionen har gjort gældende i punkt 40 i sit indlæg, på principper 
udviklet i Domstolens praksis før 1999 . Endvidere havde Den Franske Republik, der var sagsøgt i 
hovedsagen, hverken bestridt, at etableringsfriheden fandt anvendelse i relation til oprindelseslandet, 
eller selve den omstændighed, at der forelå en restriktion, men havde i sin analyse fokuseret på de 
mulige begrundelser for hindringen for denne frihed 32. Endvidere blev sagen henvist til en afdeling 
med tre domme re, hvilket indikerer, at den ikke rejste et spørgsmål af en rækkev idde, der berettigede 
til behandling af et større domme rkollegium. Endelig var generaladvokat Mischo i sit forslag til 
afgørelse 33 nået til samme resultat som Domstolen, hvilket ligeledes indikerer, at dens løsning ikke var 
overraskende. 
75. Skønt Domstolens senere praksis vedrørende beskatning af latente kapitalgevinster 34 har været 
mere åben for så vidt angår begrundelse, har den ikke ændret sig hvad angår fastslåelsen af, at der 
foreligger en hindring for en grundlæggende bevægelsesfrihed. 
76. I den foreliggende sag er der to forskelle i behandlingen af tyske skattepligtige, som ejer aktier i 
schweiziske selskaber og flytter deres bopæl til Schweiz, hvoraf den ene berører tyske skattepligtige, 
som ejer sådanne aktier, men som bevarer deres bopæl i Tyskland, og den anden tyske skattepligtige, 
der ligeledes ejer sådanne aktier, men som flytter deres bopæl til en anden medlemsstat eller til en 
stat, der er omfattet af EØS-aftalen. 
30 – Jf. dom af 19.11.2015 , Bukovansky (C-241/14, EU:C:2015 :766, præmis 36), og af 21.9.2016 , Radgen (C-478/15, EU:C:2016 :705, præmis 40). 
31 – Aftalen blev undertegnet den 21.6.1999 . Domstolens første dom på dette område blev afsagt næsten fem år senere (jf. dom af 11.3.2004 , de 
Lasteyrie du Saillant, C-9/02, EU:C:2004 :138). 
32 – Jf. dom af 11.3.2004 , de Lasteyrie du Saillant (C-9/02, EU:C:2004 :138, præmis 24). 
33 – Jf. generaladvokat Mischos forslag til afgørelse de Lasteyrie du Saillant (C-9/02, EU:C:2003 :159). 
34 – Jf. bl.a. dom af 7.9.2006 , N (C-470/04, EU:C:2006 :525, præmis 35-39), af 29.11.2011 , National Grid Indus (C-371/10, EU:C:2011 :785), af 
23.1.2014 , DMC (C-164/12, EU:C:2014 :20), af 21.12.2016 , Kommissionen mod Portugal (C-503/14, EU:C:2016 :979, præmis 43-47), og af 
14.9.2017 , Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (C-646/15, EU:C:2017 :682). 
ECLI:EU:C:2018 :779 13 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
77. I det førstnævnte tilfælde er kapitalgevinster kun skattepligtige, når de realiseres, dvs. når aktiverne 
afhændes 35. Den forelæggende domstols præjudicielle spørgsmål omfatter imidlertid ikke denne forskel, 
idet den tværtimod fokuserer på det sidstnævnte tilfælde, hvor der gives henstand med betalingen af 
skatten af kapitalgevinsterne, indtil aktiverne afhændes, uden renter eller sikkerhedsstillelse, forudsat 
at den skattepligtige i værtsmedlemsstaten er underlagt en beskatning, som er samme nlignelig med 
den tyske indkomstskattepligt, og der er sikret administrativ bistand og gensidig bistand med hensyn 
til inddrivelse af skat mellem Forbundsrepublikken Tyskland og den pågældende stat 36, mens der ikke 
gives henstand, hvis der flyttes bopæl til en anden stat end dem, hvortil der henvises i § 6, stk. 5, i 
AStG, hvilket i det mindste indebærer en likviditetsmæssig ulempe for den pågældende 37. 
78. I denne samme nhæng virker en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede tyske 
lovgivning, hvorefter endnu ikke realiserede kapitalgevinster beskattes straks, hvis den skattepligtige 
flytter sin bopæl, afskrækkende på skattepligtige, der ønsker at bosætte sig i Schweiz, og udgør således 
en hindring for den etableringsret, aftalen giver dem 38. 
D. Begrundelsen for hindringen for den etableringsret, som aftalen tillægger selvstændige 
1. Spørgsmålet om, hvorvidt de skattepligtige med hensyn til opholdssted befinder sig i objektivt 
sammenlignelige situationer 
79. Det bestemme s i aftalens artikel 21, stk. 2, at ingen af de øvrige bestemme lser i aftalen må fortolkes 
således, at de kontraherende parter ved anvendelsen af de relevante bestemme lser i deres 
skattelovgivning hindres i at sondre mellem skattepligtige, der ikke befinder sig i samme situation, 
særlig hvad angår bopæl 39. 
80. Med hensyn til beskatning af latente kapitalgevinster har Domstolen indtil nu kun behandlet 
spørgsmålet om, hvorvidt den situation, hvori en skattepligtig, der flytter sin bopæl fra én medlemsstat 
til en anden, befinder sig, er samme nlignelig med den, hvori en skattepligtig, der bevarer sin bopæl i 
førstnævnte medlemsstat, befinder sig, i relation til kapitalgevinster, som er opstået på denne 
medlemsstats område før flytningen af bopælen. 
81. Domstolen har således udtalt, at »[m]ed hensyn til en medlemsstats lovgivning, som beskatter 
kapitalgevinster, der er opstået på dens område, er situationen for [en skattepligtig], som flytter [sin 
bopæl] til en anden medlemsstat, […] samme nlignelig med situationen for [en skattepligtig], som 
bevarer [sin bopæl] i denne medlemsstat, for så vidt angår beskatningen af kapitalgevinster af aktiver, 
som er opstået i førstnævnte medlemsstat inden flytningen af [bopælen]« 40. 
82. Det skal derfor undersøges, om det samme gælder skattepligtige, der flytter deres bopæl fra en 
medlemsstat til Schweiz, men for så vidt angår kapitalgevinster opstået på schweizisk område før 
flytningen af bopælen 41, når samme nligningen ikke drages med en skattepligtig, der bevarer sin bopæl i 
beskatningsmedlemsstaten, men som flytter den til en anden medlemsstat i Unionen eller til en stat, 
der er omfattet af EØS-aftalen. 
35 – Jf. § 17 i EStG.  
36 – Jf. § 6, stk. 5, i AStG.  
37 – Den likviditetsmæssige ulempe kan få mere alvorlige konsekvenser. Jf. punkt 106 i dette forslag til afgørelse.  
38 – Jf. for så vidt angår fysiske personer dom af 11.3.2004 , de Lasteyrie du Saillant (C-9/02, EU:C:2004 :138, præmis 45-48), af 7.9.2006 , N  
(C-470/04, EU:C:2006 :525, præmis 35-39), og af 21.12.2016 , Kommissionen mod Portugal (C-503/14, EU:C:2016 :979, præmis 43-47). 
39 – Jf. i denne retning dom af 28.2.2013 , Ettwein (C-425/11, EU:C:2013 :121, præmis 45). 
40 – Dom af 29.11.2011 , National Grid Indus (C-371/10, EU:C:2011 :785, præmis 38). Min fremhævelse. Jf. ligeledes i denne retning dom af 
14.9.2017 , Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (C-646/15, EU:C:2017 :682, præmis 49). 
41 – Kapitalgevinster opstået på schweizisk område efter flytningen af bopælen til Schweiz kan ikke hindre en person i at etablere sig i Schweiz, 
eftersom beskatningen først finder sted efter flytningen af bopælen til denne stat og på en måde, som ikke har nogen forbindelse med 
flytningen. 
ECLI:EU:C:2018 :779 14 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
83. Efter min opfattelse er det problem, som den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning rejser, 
ikke knyttet til det sted, men til det tidspunkt, hvor kapitalgevinsterne er opstået. 
84. Den omhandlede beskatning af latente kapitalgevinster hænger nemlig ikke samme n med, at de er 
opstået på Forbundsrepublikken Tysklands område (hvilket ikke er tilfældet), men med det tidspunkt, 
hvorpå de er opstået, og hvor Martin Wächtler i sin egenskab af hjemme hørende i Tyskland var fuldt – 
dvs. for så vidt angår alle hans indtægter uanset deres oprindelse – skattepligtig i denne stat. 
85. Dette følger af artikel 13, stk. 3, i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Tyskland og 
Schweiz 42, samme nholdt med ordlyden af § 6, stk. 1, første punktum, i AStG. 
86. Artikel 13, stk. 3, i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Tyskland og Schweiz giver nemlig 
den stat, hvori afhænderen er hjemme hørende – i det foreliggende tilfælde Tyskland – kompe tencen 
til at beskatte kapitalgevinster af selskabsandele, eftersom det tidspunkt, der i henhold til § 6, stk. 1, 
første punktum, i AStG 43 er afgørende for beskatningen af kapitalgevinster, er det, hvorpå den tyske 
bopæl forlades. Det er på dette tidspunkt, at den fulde skattepligt i Tyskland ophører. 
87. I begge tilfælde, dvs. hvor en tysk skattepligtig, som ejer schweiziske aktier flytter sin bopæl i 
Tyskland til Schweiz, og hvor en tysk skattepligtig, som ejer sådanne aktier, men flytter sin bopæl i 
Tyskland til en anden medlemsstat i Unionen eller til en stat, der er omfattet af EØS-aftalen, udøver 
Forbundsrepublikken Tyskland sin beskatningskompe tence på det samme grundlag, nemlig § 6, stk. 1, 
første punktum, i AStG, og undergiver de samme kapitalgevinster den samme skat beregnet på samme 
måde. 
88. På denne baggrund er de to skattepligtiges situation derfor efter min opfattelse objektivt 
samme nlignelige, uafhængigt af hvor kapitalgevinsterne er opstået 44. 
2. Tvingende almene hensyn 
89. Det bestemme s i aftalens artikel 21, stk. 3, at dens bestemme lser ikke er til hinder for, at der 
vedtages eller håndhæves foranstaltninger med sigte på at sikre beskatning, effektiv betaling og 
opkrævning af afgifter eller at modvirke skatteunddra gelse i henhold til en kontraherende parts 
nationale skattelovgivning eller aftaler om hindring af dobbeltbeskatning, som er indgået mellem Det 
Schweiziske Forbund og medlemsstaterne, eller andre beskatningsordninger. 
90. Denne bestemme lse gør det muligt for de kontraherende parter at indføre restriktioner for 
etableringsretten, der har til formål at sikre beskatning, effektiv betaling og opkrævning af afgifter eller 
at modvirke skatteunddra gelse. En sådan restriktion kan dog kun accepteres, hvis den er egnet til at 
sikre gennemførelsen af det omhandlede mål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå 
det 45. 
42 – Efter min opfattelse var det fejlagtigt, at den tyske regering under retsmødet henviste til dobbeltbeskatningsoverenskomstens artikel 13, stk. 5, 
som retsgrundlaget for beskatning af de i hovedsagen omhandlede kapitalgevinster, eftersom denne bestemme lse kun tillader 
Forbundsrepublikken Tyskland at beskatte kapitalgevinster af en væsentlig andel i et selskab i forbindelse med en hjemme hørende persons 
fraflytning, hvis det pågældende selskab ligeledes er hjemme hørende i Tyskland. I det foreliggende tilfælde er det pågældende selskab 
imidlertid hjemme hørende i Schweiz. Jf. ligeledes i denne retning punkt 2 i den udveksling af skrivelser af 11.8.1971 , som udgør en 
integrerende del af dobbeltbeskatningsoverenskomsten, og hvorefter »reglen i overenskomstens artikel 13, stk. 5, forudsætter, at beskatningen 
af kapitalgevinster er begrænset til væsentlige andele [i] selskaber, som er hjemmehørende i den beskattende stat« (min fremhævelse). 
43 – »Når der er tale om fysiske personer, der har været fuldt skattepligtige i samme nlagt mindst ti år i henhold til § 1, stk. 1, i [EStG], og hvis 
fulde skattepligt ophører ved flytningen af hjemstedet eller det sædvanlige opholdssted, anvendes artikel 17 i [EStG] på de i § 17, stk. 1, første 
punktum, i [EStG] omhandlede andele på tidspunktet for ophøret af den fulde skattepligt, herunder også hvis der ikke finder afhændelse sted, 
hvis betingelserne i denne bestemme lse vedrørende andelene i øvrigt er opfyldt på det nævnte tidspunkt.« Min fremhævelse. 
44 – Jf. analogt dom af 12.12.2006 , Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation (C-374/04, EU:C:2006 :773, præmis 68), af 14.12.2006 , 
Denkavit Internationaal og Denkavit France (C-170/05, EU:C:2006 :783, præmis 35), af 8.11.2007 , Amurta (C-379/05, EU:C:2007 :655, 
præmis 38), og af 20.5.2008 , Orange European Smallcap Fund (C-194/06, EU:C:2008 :289, præmis 78 og 79). 
45 – Jf. dom af 14.2.1995 , Schumacker (C-279/93, EU:C:1995 :31, præmis 26 og den deri nævnte retspraksis). 
ECLI:EU:C:2018 :779 15 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
91. I denne samme nhæng har den spanske og den østrigske regering gjort gældende, at den 
omhandlede restriktion kan begrundes i nødvendigheden af at bevare en ligevægtig fordeling af 
beskatningskompe tencen mellem staterne. Den tyske regering finder, at restriktionen kan begrundes i 
nødvendigheden af at sikre en effektiv skatteopkrævning. 
a) Nødvendigheden af at bevare en ligevægtig fordeling af beskatningskompetencen 
92. Hvad denne begrundelse angår er der – bortset fra, om det er foreneligt med aftalens artikel 16, 
stk. 2, at påberåbe sig den 46 – intet, der forhindrer Forbundsrepublikken Tyskland i at udøve sin 
kompe tence til at beskatte latente kapitalgevinster af aktier i selskaber i henhold til schweizisk ret, 
som er opstået i en periode, hvori den, som har opnået dem, var hjemme hørende i Tyskland og fuldt 
skattepligtig dér. 
93. Endvidere er det kun mellem skattepligtige, der flytter deres bopæl til en anden stat, og andre, som 
bevarer den i beskatningsstaten, at en ligevægtig fordeling af beskatningskompe tencen kan begrunde 
forskelsbehandling ved beskatningen af kapitalgevinster. 
94. Domstolen har således fastslået, at beskatningen af kapitalgevinster på tidspunktet for flytning af 
bopælen er egnet til at sikre en ligevægtig fordeling af beskatningskompe tencen, eftersom den har til 
formål at undergive ikke-realiserede kapitalgevinster, der er opstået inden for ramme rne af 
oprindelsesmedlemsstatens beskatningskompe tence, beskatning i denne stat før flytningen af bopælen, 
mens kapitalgevinster realiseret efter flytningen udelukkende beskattes i den værtsmedlemsstat, hvori 
de er opstået 47. 
95. I den foreliggende sag finder forskelsbehandlingen ved beskatningen af kapitalgevinster sted 
mellem skattepligtige, der flytter deres bopæl fra Tyskland til udlandet, på grundlag af, om 
værtsmedlemsstaten enten, på den ene side, er en medlemsstat eller en stat, der er omfattet af 
EØS-aftalen, eller, på den anden side, et tredjeland. 
b) Nødvendigheden af at sikre en effektiv skatteopkrævning 
96. Denne begrundelse, som er omhandlet i aftalens artikel 21, stk. 3, er den eneste, som den tyske 
regering har påberåbt sig. 
97. Hvad dette angår har Domstolen fastslået, at når skatten er blevet endeligt fastsat på tidspunktet 
for flytningen af den skattepligtiges bopæl til udlandet, vedrører den bistand fra værtsmedlemsstaten, 
som beskatningsstaten får behov for, ikke skattens korrekte fastsættelse, men udelukkende dens 
opkrævning 48. 
98. Mellem medlemsstaterne var denne bistand sikret på tidspunktet for omstændighederne i 
hovedsagen ved Rådets direktiv 2008 /55/EF af 26. maj 2008 om gensidig bistand ved inddrivelse af 
fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger 49, der senere er 
blevet ophævet ved og erstattet af Rådets direktiv 2010 /24/EU af 16. marts 2010 om gensidig bistand 
ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger 50. 
46 – Domstolen anerkendte den for første gang først efter undertegnelsen af aftalen, nemlig i dom af 13.12.2005 , Marks & Spencer (C-446/03, 
EU:C:2005 :763, præmis 45). Endvidere forekomme r denne dom mig ikke at være blevet meddelt Schweiz og dens virkninger at være blevet 
fastlagt af det blandede udvalg under aftalen. 
47 – Jf. dom af 29.11.2011 , National Grid Indus (C-371/10, EU:C:2011 :785, præmis 47 og 48), og af 21.12.2016 , Kommissionen mod Portugal 
(C-503/14, EU:C:2016 :979, præmis 57). 
48 – Jf. dom af 29.11.2011 , National Grid Indus (C-371/10, EU:C:2011 :785, præmis 78). 
49 – EUT 2008 , L 150, s. 28. Jf. ligeledes i denne retning dom af 29.11.2011 , National Grid Indus (C-371/10, EU:C:2011 :785, præmis 78). 
50 – EUT 2010 , L 84, s. 1. 
ECLI:EU:C:2018 :779 16 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
99. På grundlag af, at der ydes denne bistand mellem medlemsstaterne i forbindelse med inddrivelse af 
skatten på kapitalgevinster, har Domstolen fastslået, at »[risikoen for, at den nævnte skat ikke kan 
opkræves], kan tages i betragtning af den omhandlede medlemsstat inden for ramme rne af den 
nationale lovgivning, der finder anvendelse på udskudt betaling af skyldig skat, ved foranstaltninger 
såsom etablering af en bankgaranti« 51. 
100. I den foreliggende sag har den tyske regering korrekt fremhævet, at der ikke findes nogen ordning 
for gensidig bistand vedrørende inddrivelse af skat mellem Tyskland og Schweiz. 
101. Dels finder direktiv 2008 /55 og 2010 /24 nemlig ikke anvendelse på forbindelserne mellem 
Tyskland og Schweiz, dels fastsættes det kun i artikel 27 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem 
Tyskland og Schweiz, at der skal ydes gensidig bistand i form af udveksling af oplysninger, hvilket ikke 
omfatter inddrivelse af skat. 
102. Desuden har Tyskland og Schweiz ganske vist siden tidspunktet for de omtvistede 
omstændigheder ratificeret konventionen om gensidig administrativ bistand i skattesager, undertegnet 
i Strasbourg den 25. januar 1988 52, men ved et forbehold indeholdt i deres ratifikationsinstrument 
undtaget konventionens artikel 11-16 om bistand vedrørende inddrivelse af skat. 
103. Den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning er egnet til at gennemføre målet om at sikre 
en effektiv skatteopkrævning, men går efter min opfattelse ud over, hvad der er nødvendigt for at nå 
dette mål. 
104. Den forskelsbehandling, det drejer sig om i hovedsagen, skyldes nemlig det forhold, at der ikke 
gives henstand med betalingen af skatten på kapitalgevinsterne, indtil de dermed forbundne aktiver 
afhændes, hvorimod denne fordel indrømme s tyske skattepligtige, der flytter deres bopæl i Tyskland 
til en anden medlemsstat eller til en stat, der er omfattet af EØS-aftalen. 
105. Skønt det er nødvendigt at sikre en effektiv skatteopkrævning, er der intet til hinder for, at 
Tyskland i tilfælde af, at der ikke findes en ordning for gensidig bistand på dette område, kræver, at 
den skattepligtige stiller en bankgaranti, som ifølge Domstolen er en foranstaltning, der kan mindske 
risikoen for, at skatten ikke kan opkræves 53. 
106. Hvis skatten på kapitalgevinsterne skal betales straks, kan det nemlig medføre alvorlige 
likviditetsmæssige problemer for den skattepligtige og nødsage ham til at sælge det pågældende aktiv, 
selv om han ikke havde noget ønske herom, da han forlod beskatningsstatens område, og intet andet 
økono misk hensyn gjorde det nødvendigt. 
107. I øvrigt skal det bemærkes, at det i § 6, stk. 4, i AStG bestemme s, at betalingen i tilfælde af, at en 
umiddelbar opkrævning af skatten på kapitalgevinster vil have vanskeligt tålelige konsekvenser for den 
skattepligtige, skal fordeles på flere rater med regelmæssige mellemrum over en periode på højst fem år 
fra det første forfaldstidspunkt. Denne mulighed er betinget af, at den skattepligtige stiller en sikkerhed. 
108. Denne bestemme lse kan imidlertid ikke sidestilles med en egentlig automatisk henstand (uden 
renter eller sikkerhedsstillelse) som den, der er omhandlet i § 6, stk. 5, i AStG, af følgende grunde. For 
det første kan den kun finde anvendelse, hvis betalingen af skatten vil have vanskeligt tålelige 
konsekvenser for den skattepligtige, hvorimod den i § 6, stk. 5, i AStG omhandlede henstand er 
51 – Dom af 29.11.2011 , National Grid Indus (C-371/10, EU:C:2011 :785, præmis 74).  
52 – Europæisk Traktatsamling, nr. 127.  
53 – Jf. dom af 29.11.2011 , National Grid Indus (C-371/10, EU:C:2011 :785, præmis 74), og af 21.12.2016 , Kommissionen mod Portugal (C-503/14,  
EU:C:2016 :979, præmis 59). Det skal bemærkes, at Domstolen, på trods af at den indledningsvis var modvillig, senere godkendte, i det 
mindste i princippet, at henstanden med betalingen af skatten på kapitalgevinsterne var betinget af, at der blev stillet en sikkerhed. Dom af 
11.3.2004 , de Lasteyrie du Saillant (C-9/02, EU:C:2004 :138, præmis 47), skal samme nlignes med dom af 29.11.2011 , National Grid Indus 
(C-371/10, EU:C:2011 :785, præmis 74). 
ECLI:EU:C:2018 :779 17 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT WATHELET – SAG C-581/17  
WÄCHTLER  
automatisk og ikke tager hensyn til den skattepligtiges økono miske situation. For det andet skal den 
skattepligtige stille en sikkerhed, hvorimod han i det i § 6, stk. 5, i AStG omhandlede tilfælde ikke 
skal gøre det. For det tredje og sidste skal betalingen i form af rater med regelmæssige mellemrum 54 
begynde straks, og skatten skal være betalt inden for højst fem år, også selv om der i denne periode 
ikke er sket nogen afhændelse, hvorimod der ifølge § 6, stk. 5, i AStG kan gives henstand indtil 
afhændelsen. 
109. Om den i hovedsagen omhandlede tyske lovgivning er i overensstemme lse med 
proportionalitetsprincippet, afhænger på denne baggrund i det væsentlige af en faktuel vurdering, 
hvorved det skal undersøges, om det ikke havde kunnet sikre skattens betaling på det tidspunkt, hvor 
de aktier, Martin Wächtler ejer i MWK-Consulting, blev afhændet, at der blev stillet en sikkerhed, 
som var passende, henset til størrelsen af den skat på kapitalgevinster, han var blevet pålagt. 
110. Efter min opfattelse påhviler det den forelæggende domstol at foretage denne undersøgelse. 
VI. Forslag til afgørelse 
111. På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen besvarer det af Finanzgericht 
Baden-Württemberg (domstol i skatte-og afgiftsretlige sager, Baden-Württemberg, Tyskland) 
forelagte spørgsmål på følgende måde: 
»Artikel 1, litra a), i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side 
og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer samt artikel 12 og 15 
i bilag I til aftalen skal fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter 
der skal betales skat uden henstand af latente, endnu ikke realiserede kapitalgevinster af selskabsandele, 
når en statsborger i den pågældende medlemsstat, som først har været fuldt skattepligtig i denne 
medlemsstat, flytter sin bopæl herfra til Schweiz.« 
54 – Det er ikke klart, om disse rater medfører renter. Ordlyden af § 6, stk. 4, i AStG udelukker ikke muligheden herfor. 
ECLI:EU:C:2018 :779 18