ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolsprøvelsen af en afgørelse fra Kommissionen, der er støttet på artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, har til formål at efterprøve, om dens afgørelse beror på materielt urigtige omstændigheder, og om Kommissionen har begået retlige fejl, anlagt et åbenbart skøn eller begået magtfordrejning ved at fastslå, at en national konkurrencemyndighed i forvejen har behandlet en klage. Til gengæld tilkommer prøvelsen af beslutninger fra nationale konkurrencemyndigheder kun de nationale domstole, som spiller en afgørende rolle ved anvendelsen af EU’s konkurrenceregler. Rettens prøvelse må således ikke vedrøre en bedømmelse af rigtigheden af den nationale konkurrencemyndigheds beslutning eller den procedure eller metode, som den har anvendt, hvilken bedømmelse henhører under de nationale domstole.

Udtrykket »klage [...] der i forvejen er behandlet af en anden konkurrencemyndighed« i artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 har en vid rækkevidde, for så vidt som det kan omfatte alle de tilfælde af klager, der er blevet behandlet af en anden konkurrencemyndighed, uanset klagens udfald. Denne ordlydsfortolkning er i overensstemmelse med den generelle opbygning af forordningen, hvoraf det fremgår, at det, der er af betydning, ikke er nævnte myndigheds resultat af undersøgelsen af klagen, men den omstændighed, at den blev behandlet af denne myndighed.

Denne fortolkning synes endvidere at være i harmoni med et af de væsentligste formål med forordning nr. 1/2003, som er indførelsen af en effektiv decentraliseret ordning for anvendelsen af de EU-retlige konkurrenceregler. Denne forordning bragte den tidligere centraliserede ordning til ophør og inddrog i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet i højere grad de nationale konkurrencemyndigheder og bemyndigede dem til med henblik herpå at gennemføre EU’s konkurrencebestemmelser. En modsat fortolkning ville bevirke, at Kommissionen er tvunget til systematisk at foretage en undersøgelse af en klage, hver gang en national konkurrencemyndighed har undersøgt en klage, men ikke har vedtaget en af de beslutninger, der er fastsat i bestemmelserne i artikel 5 og artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 1/2003. En sådan forpligtelse for Kommissionen ville svare til at overføre den beføjelse til kontrol af de pågældende myndigheders beslutninger, der alene tilkommer de nationale domstole, til Kommissionen.

Det følger heraf, at Kommissionen for at afvise en klage med rette kan støtte sig på en begrundelse om, at en national konkurrencemyndighed forinden har afvist denne klage af prioritetshensyn.

(jf. præmis 26-28, 33, 36, 37, 39 og 40)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 18, 39, 45 og 46)
8.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — fastlæggelse af den relevante kundekreds — kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 65 og 67)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — tegn, der kan udgøre et varemærke — farver eller farvekombinationer — betingelse — fornødent særpræg — hensyntagen til den almene interesse i ikke utilbørligt at begrænse rådigheden over farver [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 23-27)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 15, 16, 18 og 25)
Hvad angår betingelserne for tildeling af udlandstillæg skal tjenestemanden i henhold til artikel 4, stk. 1, litra b), i bilag VII til vedtægten bevise, at vedkommende har haft varig bopæl uden for beskæftigelsesmedlemsstaten, hvor vedkommende har eller har haft statsborgerskab, af en anden grund end tjenesteudøvelse for en stat eller en international organisation. Hvis tjenestemanden faktisk har haft varig bopæl uden for beskæftigelsesmedlemsstaten, men under tjenesteudøvelse for en stat eller en international organisation, kan det ikke lægges til grund, at nævnte tjenestemand har afbrudt den varige forbindelse med beskæftigelseslandet, hvor vedkommende har eller har haft statsborgerskab. Det er således alene den omstændighed, at vedkommende i løbet af den tiårige referenceperiode har udøvet tjeneste for en stat eller en international organisation, der afkræfter formodningen for, at den varige forbindelse med beskæftigelseslandet, hvor vedkommende har eller har haft statsborgerskab, kan anses for at være ophørt.

Ved beregningen af den tiårige referenceperiode skal der derfor tages hensyn til de perioder, hvor vedkommende har udøvet tjeneste i en afdeling inden for en stat eller i en international organisation, ved ikke at medregne dem, hvilket medfører en tilsvarende forlængelse af referenceperioden. En tilgang, der består i ikke at drage nogen konsekvenser – for så vidt angår afgrænsningen af nævnte periode – af den omstændighed, at et hverv er blevet udført på vegne af en stat eller en international organisation, ville nemlig tilsidesætte både ordlyden af og formålet med artikel 4, stk. 1, litra b), i bilag VII til vedtægten, eftersom den i praksis ville medføre en ligestilling af et sådant hverv med et hverv udført for enhver anden arbejdsgiver.

(jf. præmis 50, 51 og 54)

Domstolen: dom Adam mod Kommissionen, C-211/06 P, Sml. Pers, EU:C:2008:34, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis

Retten: 27. dom Lemaître mod Kommissionen, T-317/99, Sml. Pers, EU:T:2000:218, præmis 59
RETTENS DOM (Appelafdelingen)

10. oktober 2014

Sag T-444/13 P

Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA)

mod

BU

»Appel – personalesager – midlertidigt ansatte – tidsbegrænset kontrakt – afgørelse om ikke-forlængelse – Personalerettens kompetence – artikel 8, stk. 1, i ansættelsesvilkårene – omsorgspligt«

Angående: Appel af dom afsagt af Retten for EU-Personalesager (Tredje Afdeling) den 26. juni 2013 i sagen BU mod EMA (F-135/11, F-51/12 og F-110/12, Sml. Pers., EU:F:2013:93), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald: Appellen forkastes. Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) bærer sine egne omkostninger og betaler BU’s omkostninger i forbindelse med appelsagen.

Sammendrag

Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – ansættelse – forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt – administrationens skønsbeføjelse – domstolsprøvelse – grænser

(Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 8)

Muligheden for at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat er blot en mulighed, der er overladt til den kompetente myndigheds skøn, idet institutionerne råder over et vidt skøn ved organisationen af deres tjenestegrene, alt efter de opgaver, som er overdraget dem, og – under hensyntagen til disse opgaver – ved placeringen af det personale, som de har til rådighed, betinget af at denne placering sker i tjenestens interesse.

Den kompetente myndighed er, når den træffer afgørelse vedrørende en ansats situation, forpligtet til at tage hensyn til alle de elementer, som kan være bestemmende for dens afgørelse, dvs. ikke blot til tjenestens interesse, men navnlig også til den pågældende ansattes interesse. Dette følger nemlig af administrationens omsorgspligt, som afspejler balancen mellem de gensidige rettigheder og pligter, som vedtægten og, analogt, ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte har indført i forholdet mellem den offentlige myndighed og dens ansatte.

Henset til det vide skøn, som institutionerne har i denne sammenhæng, er den kontrol, der udøves af Unionens retsinstanser, under alle omstændigheder begrænset til en efterprøvelse af, at der ikke foreligger en åbenbar fejl eller magtfordrejning.

(jf. præmis 28)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 29. juni 1994, Klinke mod Domstolen, C-298/93 P, Sml., EU:C:1994:273, præmis 38

Retten: domme af 18. april 1996, Kyrpitsis mod CES, T-13/95, Sml. Pers., EU:T:1996:50, præmis 52, af 15. oktober 2008, Potamianos mod Kommissionen, T-160/04, Sml. Pers., EU:T:2008:438, præmis 30 og af 8. september 2009, ETF mod Landgren, T-404/06 P, Sml., EU:T:2009:313, præmis 162 og den deri nævnte retspraksis
4.

EF-varemærker — bemærkninger fra tredjemand og indsigelse — behandling af indsigelsen — bevis for brug af det ældre varemærke — begæring fremsat udtrykkeligt og rettidigt af ansøgeren — mulighed for at fremsætte begæringen for første gang for appelkammeret — udelukket (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 42, stk. 2 og 3, og art. 132, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 22) (jf. præmis 55 og 56)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21-26 og 48)
5.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker uden fornødent særpræg — ordmærket Pioneering for You [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 32, 35, 36, 39 og 40)
4.

Statsstøtte — påtænkte støtteforanstaltninger — Kommissionens undersøgelse — indledende fase — varighed — præceptiv karakter af den maksimale frist på to måneder, som er indført for at sikre den anmeldende medlemsstats retssikkerhed — konsekvenser forbundet med overskridelse af denne frist — betydelig overskridelse af fristen, som kan udgøre et indicium for, at der foreligger alvorlige vanskeligheder, som kræver indledning af den kontradiktoriske fase — vurdering fra sag til sag (art. 108, stk. 2 og 3, TEUF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 4, stk. 5) (jf. præmis 64, 66, 73, 74 og 110)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — figurmærket QUARTODIMIGLIO QM — figurmærker, der gengiver to udfoldede vinger, og figurmærkerne LONGINES [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 26, 32-35, 55 og 71-76)
Sag T-365/13

(summarisk offentliggørelse)

Republikken Litauen

mod

Europa-Kommissionen

»EUGFL — Garantisektionen — EGFL og ELFUL — udgifter, der er udelukket fra finansiering — foranstaltninger til udvikling af landdistrikter — »naturbetingede ulemper« og miljøvenligt landbrug — kontrollens tilstrækkelighed — faste finansielle korrektioner — proportionalitet«

Sammendrag – Rettens dom (Syvende Afdeling) af 26. februar 2015

Landbrug – den fælles landbrugspolitik – finansiering over EUGFL og ELFUL – afslutning af regnskaber – afslag på at afholde udgifter, der følger af uregelmæssigheder i forbindelse med anvendelsen af Unionens retsforskrifter – fast finansiel korrektion på 5% på baggrund af utilstrækkeligheden af en medlemsstats kontrol med overholdelsen af de miljømæssige foranstaltninger, som er forbundet med kriteriet vedrørende brug af gødning – den nævnte medlemsstats godtgørelse af, at der ikke foreligger en væsentlig risiko EU-budgettet som følge af denne mangel – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – annullation af den finansielle korrektion

(Rådets forordning nr. 1290/2005, art. 31, stk. 2; Kommissionens beslutning 2013/214)

Kommissionen beregner ifølge artikel 31, stk. 2, i forordning nr. 1290/2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik de beløb, der skal udelukkes fra fællesskabsfinansiering, ved at tage hensyn til dels overtrædelsens art og grovhed, dels den økonomiske skade, der er påført Unionen.

Herefter bør gennemførelsesafgørelse 2013/214 om pålæggelse af en finansiel korrektion på 5% med hensyn til de miljøvenlige landbrugsforanstaltninger, som er forbundet med kriteriet vedrørende brug af gødning, der er baseret på Kommissionens konstatering om, at de gennemførte visuelle kontroller var utilstrækkelige, annulleres, når den pågældende medlemsstat i tilstrækkeligt omfang har godtgjort, at manglen på paritetskontroller i praksis kun havde medført en lav finansiel risiko for EU-budgettet. Denne risiko begrunder ikke anvendelsen af en sådan korrektion i henhold til den pågældende afgørelse, som udelukkende er fastsat for de tilfælde, hvor risikoen for tab for EU-budgettet er væsentlig. Pålæggelsen af en finansiel korrektion på 5% under sådanne omstændigheder er derfor i strid med artikel 31, stk. 2, i forordning nr. 1290/2005 og med proportionalitetsprincippet.

(jf. præmis 110, 118, 119 og 121)
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber — vurdering af, om et tegn er beskrivende — kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 40-42)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21 og 24)
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber — vurdering af, om et tegn er beskrivende — kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 17)
RETTENS DOM (Appelafdelingen)

11. december 2014

Carla Faita

mod

Det Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU)

»Appel — personalesag — tjenestemænd — psykisk chikane — manglende bistand og tilsidesættelse af omsorgspligten — retlig fejl — ret til forsvar«

Angående:

Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt af Retten for EU-Personalesager (Anden Afdeling) den 16. september 2013, Faita mod EØSU (F-92/11, Sml. Pers., EU:F:2013:130), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald:

Appellen forkastes. Carla Faita bærer sine egne omkostninger og betaler de af Det Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – afgørelse om afslag – ingen forpligtelse for administrationen til at erstatte begrundelsen i den oprindelige retsakt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90)

Når den kompetente ansættelsesmyndighed efter en undersøgelse af en klage fra en tjenestemand er af den opfattelse, at begrundelsen i den oprindelige retsakt, som denne klage omhandler, er både begrundet og tilstrækkelig til at besvare de klagepunkter, der fremføres i klagen, har den ingen grund til at fravige denne begrundelse og erstatte den af en ny. Den kan følgelig i dette tilfælde afslå klagen ved i afgørelsen om afslag at gentage den samme begrundelse som den, der er anført i den oprindelige retsakt, uden at det kan foreholdes den, at den har tilsidesat begrundelsespligten eller princippet om god sagsbehandling.

(jf. præmis 32)

RETTENS DOM (Appelafdelingen)

11. december 2014

Carla Faita

mod

Det Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU)

»Appel — personalesag — tjenestemænd — psykisk chikane — manglende bistand og tilsidesættelse af omsorgspligten — retlig fejl — ret til forsvar«

Angående

:

Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt af Retten for EU-Personalesager (Anden Afdeling) den 16. september 2013, Faita mod EØSU (F-92/11, Sml. Pers., EU:F:2013:130), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald

:

Appellen forkastes. Carla Faita bærer sine egne omkostninger og betaler de af Det Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – afgørelse om afslag – ingen forpligtelse for administrationen til at erstatte begrundelsen i den oprindelige retsakt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90)

Når den kompetente ansættelsesmyndighed efter en undersøgelse af en klage fra en tjenestemand er af den opfattelse, at begrundelsen i den oprindelige retsakt, som denne klage omhandler, er både begrundet og tilstrækkelig til at besvare de klagepunkter, der fremføres i klagen, har den ingen grund til at fravige denne begrundelse og erstatte den af en ny. Den kan følgelig i dette tilfælde afslå klagen ved i afgørelsen om afslag at gentage den samme begrundelse som den, der er anført i den oprindelige retsakt, uden at det kan foreholdes den, at den har tilsidesat begrundelsespligten eller princippet om god sagsbehandling.

(jf. præmis 32)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21, 22 og 56)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 18-22)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — overlapning mellem anvendelsesområderne for de hindringer, der er anført i litra b) og c), i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b) og c)] (jf. præmis 21-23)
7.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — separat efterprøvelse af de forskellige registreringshindringer — overlapning mellem anvendelsesområderne for de hindringer, der er nævnt i litra b) og c) i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b), og c)] (jf. præmis 52)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19)
8.

Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger over for personer og enheder på baggrund af situationen i Elfenbenskysten — indefrysning af midler over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Elfenbenskysten– retten til respekt for privatliv og familieliv, til menneskelig værdighed og til ikke at blive udsat for umenneskelig eller nedværdigende behandling — tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet — foreligger ikke (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 1, 4 og 7 samt art. 52, stk. 1) (jf. præmis 116-120)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — afslag på registrering, da der foreligger en relativ registreringshindring, selv om denne er begrænset til en del af Unionen [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 17 og 19)
Hvad angår fastlæggelsen af eksistensen af omgåelse af gældende antidumpingforanstaltninger i form af forsendelse af produkter, der er underlagt disse foranstaltninger via tredjelande som omhandlet i artikel 13, stk. 1, andet afsnit, i antidumpinggrundforordning nr. 1225/2009, fremgår det ikke af denne forordning eller af retspraksis, at den omstændighed, at den berørte eksportør ikke kan godtgøre, at vedkommende er en producent af et tilsvarende produkt eller at vedkommende opfylder kravene i artikel 13, stk. 2, i antidumpinggrundforordning nr. 1225/2009, giver Unionens institutioner grundlag for at konkludere, at denne eksportør foretager omladning.

I den henseende har omfanget af en berørt parts anstrengelser for at meddele visse oplysninger nemlig ikke nødvendigvis forbindelse med de meddelte oplysningers indre kvalitet og er under alle omstændigheder ikke det eneste afgørende forhold herfor. Såfremt de ønskede oplysninger ikke endeligt opnås, har Kommissionen således ret til at anvende de tilgængelige oplysninger om de ønskede oplysninger.

For så vidt angår muligheden for at anvende de tilgængelige oplysninger, når en part har indgivet urigtige eller vildledende oplysninger, forudsætter artikel 18, stk. 1, andet punktum, i antidumpinggrundforordning nr. 1225/2009 ikke en forsætlig handling.

Det er i forbindelse med en antidumpingundersøgelse op til Unionens institutioner at afgøre, om de med henblik på at verificere oplysninger indgivet af en berørt part finder det nødvendigt at få disse oplysninger bekræftet ved et kontrolbesøg på stedet i denne parts lokaler, og at artikel 18 i antidumpinggrundforordning nr. 1225/2009 i tilfælde, hvor en berørt part lægger hindringer i vejen for verificeringen af de af parten indgivne oplysninger, kan bringes i anvendelse, og der kan gøres brug af de foreliggende faktiske oplysninger.

Selv om en afvisning af at modtage et kontrolbesøg i den henseende er i modstrid med hensynet til at samarbejde loyalt og påpasseligt, som grundforordningens artikel 18, stk. 1, har til formål at sikre, indebærer den omstændighed, at man har underlagt sig et kontrolbesøg, ikke i sig selv en konstatering af samarbejde.

Under disse omstændigheder er den omstændighed, at der er blevet indgivet en fritagelsesformular og dernæst en revideret version, samt at Kommissionens agenter er blevet modtaget ved kontrolbesøget, ikke tilstrækkeligt til at medføre en konstatering af samarbejde eller til, at Unionens institutioner har en forpligtelse til at tage mangelfulde oplysninger i betragtning.

(jf. præmis 123 og 124)