ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 24/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 28. oktober 2009 — Vassilios Aleksandron Giankoulis mod Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton

(Sag C-425/09)

2010/C 24/38

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vassilios Aleksandron Giankoulis

Sagsøgt: Ypourgos Ethnikis Paideias kai Thriskevmaton

Præjudicielt spørgsmål

»Svarer begrebet »erhvervserfaring« i artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 89/48 — om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT L, s. 19), som bestemmelsen var gældende efter ændringen ved artikel 1, stk. 3, i direktiv 2001/19 (EFT L, s. 206), men før den ophævedes ved artikel 62 i direktiv 2005/36/EF (EUT L, s. 255) — til begrebet »erhvervserfaring«, som det defineres i artikel 1, litra e), i samme direktiv, og kan der herved også forstås den erfaring, som kumulativt har følgende karakteristika: a) den er opnået af den pågældende efter erhvervelsen af det eksamensbevis, der sikrer vedkommende adgang til et konkret lovreguleret erhverv i det seneste opholdsland, b) den er opnået inden for rammerne af udøvelsen af samme erhverv, som der er ansøgt om med henvisning til direktiv 89/48 (jf. udtrykkene »the profession concerned«, »la profession concernée«, »der betreffende Beruf«, som anvendes i henholdsvis den engelske, franske og tyske version af direktivet), og c) den pågældende erhvervsmæssige virksomhed er udøvet lovligt, dvs. på vilkår og betingelser ifølge lovgivningen i den medlemsstat, hvor virksomheden har fundet sted, således at det er udelukket også at tage hensyn til den erfaring, der er opnået i det konkrete erhverv i værtslandet før godkendelsen af ansøgningen, da det pågældende erhverv ikke kan udøves lovligt i værtslandet, [org. s. 25] før ansøgningen er godkendt (selvfølgelig med forbehold af anvendelsen af direktivets artikel 5, som på visse betingelser — med henblik på en fuldførelse af den erhvervsuddannelse, der ikke blev fuldført i det seneste opholdsland, — tillader, at erhvervet udøves i værtslandet med støtte fra en kvalificeret fagmand)?«
—

træffes der endelig afgørelse i sagen, ved at fastslå, at der ikke er nogen lighed mellem de omtvistede tegn og dermed ingen risiko for forveksling, og tillades registreret EF-varemærke nr. 2 789 576»Dominio de la Vega« under klasse 33, idet dette ikke falder ind under artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94, den nuværende forordning (EF) nr. 207/2009.
A.

Retten i Første Instans har i dommens præmis 169-180 begået en retlig fejl ved urigtigt at fortolke artikel 87, stk. 3, litra c, EF (1) og ved urigtigt at fortolke og anvende EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren. I den forbindelse er dommen endvidere inkonsekvent og utilstrækkelig begrundet, og
—

Det fastslås, at Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/7/EF af 15. februar 2006 om forvaltning af badevandskvalitet og om ophævelse af direktiv 76/160/EØF (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller at den under alle omstændigheder har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 18 ved ikke at underrette Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/7/EF af 15. februar 2006 om forvaltning af badevandskvalitet og om ophævelse af direktiv 76/160/EØF (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
2)

Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende: a) Skal artikel 17 henset til direktivets formål, som i henhold til artikel 1, stk. 1, er at fastsætte minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, fortolkes således, — at løsarbejde og sæsonarbejde, som udføres af personer, der er omfattet af en kontrakt om pædagogisk arbejde, i medfør af stk. 1 kan anses for arbejde, hvor »arbejdstidens længde som følge af særlige træk ved det udførte arbejde ikke måles og/eller fastsættes på forhånd, eller [hvor] arbejdstagerne selv kan fastsætte den« — eller kan det i medfør af stk. 3, litra b), anses for »vagt-, overvågnings- og døgnvagtaktiviteter, der er kendetegnet ved nødvendigheden af at beskytte goder og personer«? b) Hvis det sidstnævnte er tilfældet, skal betingelserne i artikel 17, stk. 2, dvs. at »de pågældende arbejdstagere« skal ydes »tilsvarende kompenserende hvileperioder« eller »en passende beskyttelse«, så anses for at være opfyldt i forbindelse med en ordning, hvorefter indehaverne af de pågældende kontrakter højst må arbejde på ferie- og fritidscentre i 80 dage om året?
4)

Retten har begået en retlig fejl ved at tilsidesætte de processuelle regler vedrørende bevisbedømmelse og bevisbyrde med hensyn til objektive, relevante, sammenhængende og entydige beviser, der fremgår af sagens akter, og som dokumenterer, at Kommissionen forud for beslutningen af 28. november 2000 havde foretaget en indledende undersøgelse af den omhandlede skatteforanstaltning, og at den havde afsluttet denne undersøgelse. Retten har begået en retlig fejl, idet den ikke har lagt til grund, at den nye undersøgelse i år 2000 af den omhandlede skatteforanstaltning skulle foretages inden for rammerne af proceduren for eksisterende støtte.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 37/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal da Relação do Porto (Portugal) den 30. november 2009 — Manuel Carvalho Ferreira Santos mod Companhia Europeia de Seguros, S.A.

(Sag C-484/09)

2010/C 37/21

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação do Porto

Parter i hovedsagen

Appellant: Manuel Carvalho Ferreira Santos

Indstævnt: Companhia Europeia de Seguros, S.A.

Præjudicielt spørgsmål

I tilfælde af et sammenstød mellem køretøjer, som ingen af førerne kan anses for at være skyld i, og som medfører person- og tingsskade for en af førerne (den skadelidte, der har fremsat erstatningskrav), er da den omstændighed, at der kan fastslås en fordeling af ansvaret for risiko (CC’s artikel 506, stk. 1 og 2), som direkte afspejler sig i den erstatning, der skal tilkendes skadelidte for økonomisk og ikke-økonomisk skade, der følger af personskade, han har lidt (idet denne fordeling af ansvaret for risiko indebærer en forholdsmæssig nedsættelse af erstatningsbeløbet), i strid med fællesskabsretten, særligt artikel 3, stk. 1, i første direktiv (72/166/EØF) (1), artikel 2, stk. 1, i andet direktiv (84/5/EØF) (2) og artikel 1 i tredje direktiv (90/232/EØF) (3), således som De Europæiske Fællesskabers Domstol har fortolket disse bestemmelser?

(1) Rådets direktiv 72/166/EØF af 24.4.1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, EFT 1972 II, s. 345.

(2) Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30.12.1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, EFT L 8, s. 17.

(3) Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14.5.1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, EFT L 129, s. 33.
Retten har begået en retlig fejl ved at vurdere, at der i den konkrete sag ikke er et sammenfald af ekstraordinære omstændigheder, der kan begrunde en berettiget forventning om lovligheden af den omhandlede skatteforanstaltning, hvilken berettiget forventning er til hinder for et krav om tilbagesøgning af støtte i henhold til artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 (1), sammenholdt med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Urigtig gengivelse af retsforhandlingerne og tilsidesættelse af retten til kontradiktion. Tilsidesættelse af retspraksis vedrørende begrundelse.

Hverken den formelle forskel mellem den omhandlede skatteforanstaltning og den i beslutning 93/337 (2) omhandlede foranstaltning, eller det faktum, at Kommissionen kunne have begrundet selektivitetskriteriet ud fra et andet element end det, der udtrykkeligt fremgår af beslutning 93/337, eller konstateringen af, at støtten er uforenelig med fællesmarkedet, i beslutning 93/337, udgør tilstrækkelige retlige grunde til, at Retten ikke skal vurdere, om der foreligger en ekstraordinær omstændighed, der i sig selv eller i kombination med andre sammenfaldende omstændigheder i sagen er til hinder for, at Kommissionen kræver tilbagesøgning af den i beslutningen omhandlede støtte.

Retten har, ved at lægge til grund, at de omhandlede foranstaltninger i de forenede sager T-30/01 — T-32/01 og T-86/02 — T-88/02 ikke er beslægtede med den omhandlede skatteforanstaltning, — af skattetekniske grunde og på grund af omfanget af nedsættelsen, — foretaget en urigtig gengivelse af retsforhandlingerne mellem parterne, tilsidesat kontradiktionsprincippet og endvidere klart tilsidesat retspraksis vedrørende begrundelse.

Retten har begået en retlig fejl ved at lægge til grund, at Kommissionens handlemåde vedrørende skattefritagelsen i 1993 og skattenedslaget i lov 22/1993 ikke udgør en ekstraordinær omstændighed, der har kunnet begrunde nogen form for berettiget forventning til lovligheden af den omhandlede skatteforanstaltning, og som i henhold til artikel 14, stk. 1, i forordning 659/1999 kan være til hinder for tilbagesøgningen af støtten, idet tilbagesøgningen er i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 37/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Republikken Polen) den 11. november 2009 — Zakład Ubezpieczeń Społecznych mod Stanisława Tomaszewska

(Sag C-440/09)

2010/C 37/03

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Zakład Ubezpieczeń Społecznych

Sagsøgt: Stanisława Tomaszewska

Præjudicielt spørgsmål

Skal Artikel 45, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366) [udelades], sammenholdt med artikel 15, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Fællesskabet (EFT 1972 I, s. 149) [udelades], fortolkes således, at den kompetente institution i en medlemsstat, når den fastslår, at en arbejdstager ikke har tilbagelagt en i henhold til denne stats lovgivning tilstrækkelig lang forsikringsperiode i den pågældende stat til at opfylde betingelserne for at erhverve ret til pension, skal medregne en forsikringsperiode tilbagelagt i en anden medlemsstat på en sådan måde, at institutionen skal foretage en fornyet beregning af den forsikringsperiode, som erhvervelsen af retten afhænger af, ved anvendelsen af de bestemmelser, der følger af national lovgivning, og derved behandle den i den anden stat tilbagelagte periode på samme måde som en periode tilbagelagt i indlandet, eller således, at institutionen skal tillægge den i den anden medlemsstat tilbagelagte periode til den i henhold til nævnte bestemmelser først beregnede indenlandske periode?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 37/24

Sag anlagt den 9. december 2009 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik

(Sag C-510/09)

2010/C 37/29

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Patakia og G. Zavvos, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, stk. 1, i direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998, som ændret ved direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester (1), idet den inden for rammerne af den ved direktivet indførte procedure på udkaststadiet undlod at meddele bekendtgørelse af 13. marts 2006 vedrørende brugen af øjeblikkelige blandingsprodukter af varer som omhandlet i artikel L.253-1 i code rural.

— Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Europa-Kommissionen har med sit søgsmål kritiseret Den Franske Republik for ikke inden vedtagelsen at være blevet meddelt den omhandlede ministerielle bekendtgørelse vedrørende brugen af visse øjeblikkelige blandingsprodukter fra plantebeskyttelsesmidler, der har en agronomisk interesse, uanset at denne bekendtgørelse utvivlsomt udgør en teknisk forskrift som omhandlet i direktiv 98/34, og som i henhold til dette direktiv på udkaststadiet skulle have været meddelt Kommissionen, eftersom den ikke henhører under undtagelsen i samme direktivs artikel 10.

Ifølge Kommissionen har Den Franske Republik indrømmet overtrædelsens realitet, eftersom de franske myndigheder efter at have modtaget den begrundede udtalelse meddelte Kommissionen et bekendtgørelsesudkast, hvorefter den anfægtede ministerielle bekendtgørelse ophæves, og dens indhold trækkes tilbage. På datoen for anlæggelsen af nærværende sag havde de franske myndigheder dog endnu ikke vedtaget dette bekendtgørelsesudkast, eller Kommissionen var under alle omstændigheder endnu ikke blevet underrettet herom.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20.7.1998 om ændring af direktiv 98/34/EF om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 217, s. 18).
2)

Er det af relevans for besvarelsen af det første spørgsmål, at a) det er utvivlsomt, at de transaktioner, der fremgår af momsfakturaen, er momspligtige og faktisk er blevet udført; b) fakturaen indeholdt samtlige de oplysninger, som kræves ifølge fællesskabsretten; c) begrænsningen af den afgiftspligtiges fradragsret for moms i henhold til en faktura udstedt af en person, der ikke er momsregistreret, allerede var gældende inden datoen for Republikken Polens tiltrædelse af Fællesskabet?
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 26, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/66/EF af 6. september 2006 om batterier og akkumulatorer og udtjente batterier og akkumulatorer samt om ophævelse af direktiv 91/157/EØF (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
5)

Retten har begået en retlig fejl ved at tilsidesætte de processuelle regler vedrørende bevisbedømmelse og bevisbyrde med hensyn til objektive, relevante, sammenhængende og entydige beviser, der fremgår af sagens akter, og som dokumenterer, at Kommissionen forud for beslutningen af 28. november 2000 havde foretaget en indledende undersøgelse af den omhandlede skatteforanstaltning, og at den havde afsluttet denne undersøgelse. Retten har begået en retlig fejl, idet den ikke har lagt til grund, at den nye undersøgelse i år 2000 af den omhandlede skatteforanstaltning skulle foretages inden for rammerne af proceduren for eksisterende støtte.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 37/22

Sag anlagt den 2. december 2009 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik

(Sag C-500/09)

2010/C 37/27

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Lozano Palacios og D. Triantafyllou)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 97/67/EF (1) (med senere ændringer), herunder navnlig de forpligtelser, der følger af artikel 9, stk. 1 og 2, idet den fortsat har anvendt ministeriel bekendtgørelse A1/44351/3608 af 12. oktober 2005.

— Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den Hellenske Republik hindrer den liberalisering af posttjenesterne, som er omhandlet i direktiv 97/67, som i denne forbindelse indeholder bestemmelser om udstedelse af generelle tilladelser eller individuelle tilladelser på grundlag af åbne og ikke-diskriminerende kriterier.

Den græske lovgivning opstiller et krav om, at de godkendte transportører ved udstedelsen af tilladelsen for postlastbiler selv skal være postvirksomheder, som er opført i det relevante register som indehavere af en generel tilladelse. Dette forudsætter en omfattende omstrukturering af postnettet og forhindrer de største virksomheder i at anvende franchisetagere, medmindre de eventuelt lader sig omdanne til virksomheder, som udlejer lastbiler med de dermed forbundne omkostninger.

Desuden tillader Den Hellenske Republik kun transport af tungere laster med visse lastbiler, som er forbeholdt et lovreguleret erhverv, hvilket forhindrer andre virksomheder i at udbyde den samme tjenesteydelse.

Den Hellenske Republik har ikke givet en tilstrækkelig begrundelse for disse restriktioner.

(1) EFT L 15 af 21.1.1998, s. 14.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 37/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) den 2. december 2009 — Nokia Corporation mod Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

(Sag C-495/09)

2010/C 37/26

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nokia Corporation

Sagsøgt: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Præjudicielt spørgsmål

Kan ikke-fællesskabsvarer, der er forsynet med et EF-varemærke, og som er underlagt toldtilsyn i en medlemsstat og er i transit fra et tredjeland til et andet, udgøre »varemærkeforfalskede varer« i den i artikel 2, stk. 1, litra a), i forordning 1383/2003/EF (1) omhandlede forstand, hvis der ikke foreligger noget bevis for, at disse varer vil blive markedsført i EF, enten i overensstemmelse med en toldprocedure eller gennem en ulovlig omdirigering?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22.7.2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder (EUT L 196, s. 7).
—

den omstændighed, at der kan foretages en høring af det videnskabelige organ, ikke er til hinder for, at der vedtages mangelfulde undtagelsesbestemmelser for så vidt angår berettigelse og begrundelse, eller at der udstedes undtagelsesbestemmelser uden, at der foretages en høring af det videnskabelige organ,
8)

Varemærkeindehaveren har med denne appel påstået følgende: i) Formålet med ligestillingsbestemmelsen i regel 77 er at fastslå, at Harmoniseringskontoret har opfyldt sin meddelelsespligt, når den fremsender partens repræsentant en meddelelse vedrørende omstændigheder, i forhold til hvilke denne repræsentant har fuldmagt til at handle. Harmoniseringskontoret har derefter ikke pligt til at foretage sig yderligere. Dette er imidlertid ikke nogen relevant overvejelse i den foreliggende sag. ii) I forbindelse med frister for betaling af fornyelsesgebyr er »hindringen« bragt til ophør i forhold til fristen, når varemærkeindehaveren selv og/eller den person, som denne specifikt har bemyndiget til at forestå betaling, reelt bliver opmærksom på den utilsigtede manglende betaling. Enhver anden konklusion ville gøre den pågældende bestemmelse indholdsløs: Navnlig vil professionelle repræsentanter altid kende til og forventes at kende til de relevante frister, således at Harmoniseringskontorets fremsendelse af en meddelelse til ham eller hende som hovedregel alligevel vil være irrelevant. iii) Betaling af fornyelsesgebyret er en simpel pengeoverførsel, som ikke kræver retlig repræsentation. En part kan derfor selv betale gebyret eller bemyndige en anden person til at gøre det. Når en parts »repræsentant« — som har repræsenteret parten i sager for Harmoniseringskontoret — ikke også har et specifikt ansvar for at betale fornyelsesgebyr, er meddelelsen om den manglende betaling til denne repræsentant uden relevans. Dette er ikke meddelelse til parten og kan ikke anses som sådan. Nævnte repræsentant er ikke retligt ansvarlig for at reagere på en sådan meddelelse (men kan videresende den til sin klient af professionel høflighed). iv) I forhold til de faktiske omstændigheder sådan som dem i den foreliggende sag er en repræsentant i andre anliggender ikke den »behørigt udpegede repræsentant« i forhold til betaling af fornyelsesgebyret. Meddelelse til ham eller hende opfylder derfor ikke kravene i regel 77 og gør ikke ligestillingsbestemmelsen anvendelig. v) Sammenfattende er den relevante person, der skal tages hensyn til, personen med ansvar for at udføre den pågældende handling. Først når denne person bliver opmærksom på den manglende overholdelse, kan den relevante frist for at indgive begæring begynde at løbe. vi) Om end bestemmelserne i den europæiske patentkonvention ikke er bindende i fællesskabsretten, er det dog klart, at de har en stærkt vejledende karakter. Når der fra Den Europæiske Patentmyndighed foreligger retspraksis om en tilsvarende formulering, er det meget ønskeligt, at fortolkningen er den samme. Hvis fortolkningen er en anden, må enten den ene eller den anden fortolkning være forkert. Appellanten har gjort gældende, at de parallelle afgørelser fra Den Europæiske Patentmyndighed er korrekte, hvad også gælder deres begrundelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 24/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven den 16. november 2009 — IMC Securities BV mod Stichting Autoriteit Financiële Markten

(Sag C-445/09)

2010/C 24/53

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IMC Securities BV2

Sagsøgt: Stichting Autoriteit Financiële Markten

Præjudicielt spørgsmål

Skal kursmisbrugsdirektivets (1) artikel 1, stk. 2, litra a), andet led, fortolkes således, at fremkaldelse af kursændringer inden for et tidsrum som her omhandlet ved hjælp af en flerhed af handlinger med et finansielt instrument, nærmere bestemt transaktioner eller handelsordrer […], er omfattet af udtrykket »sikrer … at kursen ligger på et unormalt eller kunstigt niveau« for så vidt angår dette instrument?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF af 28.1.2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) (EUT L 96, s. 16).
2)

Såfremt det første spørgsmål skal besvares benægtende, ønskes følgende oplyst: a) Er det under alle omstændigheder tilstrækkeligt for fødevarer, der i henhold til artikel 2, nr. 10, i forordning (EF) nr. 1829/2003 er »fremstillet af genetisk modificerede organismer«, at fødevaren indeholder materiale af genetisk modificerede planter, som på et tidligere tidspunkt har haft en konkret, individuel reproduktionsevne? b) Såfremt dette spørgsmål skal besvares bekræftende, ønskes følgende oplyst: Skal begrebet »fremstillet af genetisk modificerede organismer« som omhandlet i artikel 2, nr. 10, og artikel 3, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 1829/2003 fortolkes således, at det med hensyn til GMO ikke kræver en bevidst målrettet produktionsproces og også omfatter en uønsket og utilsigtet overførsel af (tidligere) GMO’er til en fødevare (her: honning og pollen som kosttilskud)?