Kendelse afsagt af Domstolens Første Afdeling den 14. december 1995. - Anne Hogan mod De Europæiske Fæellesskabers Domstol. - Appel, som åbenbart skal afvises eller forkastes. - Sag C-173/95 P.



Samling af Afgørelser 1995 side I-04905



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Appel ° anbringender ° rettergangsfejl ° betingelse om kraenkelse af appellantens interesser ° foreligger ikke ° appellen forkastet

[EF-statutten for Domstolen, art. 51; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

2. Appel ° anbringender ° simpel gentagelse af de for Retten fremfoerte anbringender og argumenter ° formalitetsmangel ° afvisning

[EF-statutten for Domstolen, art. 51; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1. Den omstaendighed, at Retten aendrer sagsoegtes navn, saaledes som dette fremgik af staevningen, er ikke en rettergangsfejl for Retten, som kraenker appellantens interesser i den betydning, der forudsaettes i artikel 51 i statutten for Domstolen, og kan derfor ikke paaberaabes til stoette for en appel, naar den har gjort det muligt at realitetsbehandle sagen, som ellers kun kunne have vaeret afvist.

2. Det foelger af artikel 51 i statutten for Domstolen sammenholdt med procesreglementets artikel 112, stk. 1, litra c), at et appelskrift praecist skal angive, hvilke elementer der anfaegtes i den dom, som paastaas ophaevet, samt de retlige argumenter, der saerligt stoetter denne paastand.

Et appelskrift, der blot gentager eller noejagtig gengiver de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremfoert for Retten, herunder dem, der var stoettet paa faktiske omstaendigheder, som Retten udtrykkeligt har afvist at laegge til grund, opfylder ikke dette krav; et saadant appelskrift har i virkeligheden kun til formaal at opnaa, at de i staevningen for Retten fremsatte paastande paadoemmes endnu en gang, hvilket falder uden for Domstolens kompetence.

Parter

I sag C-173/95 P,

Anne Hogan, tjenestemand ved Europa-Parlamentet, Luxembourg, ved advokat Giancarlo Lattanzi, Massa-Carrare, og med valgt adresse i Luxembourg, 33, rue Godchaux,

appellant,

angaaende appel af dom afsagt den 29. marts 1995 af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-497/93, Hogan mod Domstolen (Sml. II, s. 703), hvori der er nedlagt paastand om ophaevelse af dommen,

den anden part i appelsagen er:

De Europaeiske Faellesskabers Domstol ved Luigia Maggioni og Niels Lierow, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Luigia Maggioni, EF-Domstolen, Kirchberg,

har

DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, D.A.O. Edward, og dommerne P. Jann (refererende dommer) og M. Wathelet,

generaladvokat: A. La Pergola

justitssekretaer: R. Grass,

efter at have hoert generaladvokaten,

afsagt foelgende

Kendelse

Dommens præmisser

1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 3. juni 1995 har Anne Hogan i medfoer af artikel 49 i EF-statutten for Domstolen og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne for Domstolen ivaerksat appel af Rettens dom af 29. marts 1995 (sag T-497/93, Hogan mod Domstolen Sml. II, s. 703, herefter "den appellerede dom"), hvorved Retten frifandt Domstolen i den af appellanten anlagte sag, hvorunder hun havde nedlagt paastand om annullation af Domstolens afgoerelser om indeholdelse i hendes vederlag som foelge af en arrest, om tilbagebetaling af det indeholdte beloeb, om erstatning for den oekonomiske og ikke-oekonomiske skade, som hun haevdede at have lidt, og subsidiaert paastand om, at det blev fastslaaet, at den nationale arrestprocedure er ulovlig.

2 Det fremgaar af Rettens konstateringer i den appellerede dom, at:

"1 Sagsoegeren, Hogan, er tjenestemand i loenklasse C1 ved Europa-Parlamentet. Da de begivenheder, der ligger til grund for sagen, udspillede sig, gjorde hun midlertidig tjeneste i en stilling ved Domstolen. Den 1. november 1993 genindtraadte hun i sin tidligere stilling ved Europa-Parlamentet.

2 Juge de paix de Luxembourg tillod ved kendelse af 21. maj 1993, som blev forkyndt for Domstolen og registreret dér den 25. maj 1993, efter begaering af 18. maj 1993 fra en luxembourgsk advokat en arrest (' saisie-arrêt' ) for en fordring paa 'omkostninger og honorarer som anslaaet pr. 3. februar 1993' i Hogan' s vederlag for saa vidt angaar den del af dette, der kan goeres til genstand for retsforfoelgning, paa i alt 43 811 LFR, til hvilket beloeb juge de paix anslog fordringen.

3 Den 27. maj 1993 lod chefen for Domstolens Personaleafdeling udstede en 'bekraeftende erklaering' , hvormed man meddelte justitssekretaeren ved Tribunal de paix de Luxembourg stoerrelsen af sagsoegerens vederlag og oplyste, at det beloeb, for hvilket der var gjort arrest, ville blive indbetalt paa en saerlig konto. Derefter blev i overensstemmelse med denne erklaering, som det fremgaar af Hogan' s loenseddel for juli 1993, et beloeb paa 43 811 LFR faktisk tilbageholdt og indbetalt paa en saerlig ved Domstolen oprettet konto.

4 Efter at rekvirenten den 26. maj 1993 havde indgivet begaering om stadfaestelse af arresten som lovlig gjort, indkaldte juge de paix den 1. juni 1993 parterne til et retsmoede, der blev berammet til den 28. juli 1993. Domstolen var ikke repraesenteret i dette retsmoede. Hogan fremfoerte som rekvisitus forskellige formelle og materielle indsigelser samt paastod rekvirenten doemt til at betale erstatning.

5 Sideloebende hermed indgav Hogan den 1. juni 1993 til ansaettelsesmyndigheden en ansoegning i henhold til artikel 90, stk. 1, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter 'vedtaegten' ), hvori hun anmodede om, at det blev paalagt Personaleafdelingen ikke at foretage indeholdelse i hendes vederlag. Den 3. juni 1993 indgav hun klage i henhold til naevnte vedtaegts artikel 90, stk. 2, over ovennaevnte 'bekraeftende erklaering' . Den 15. juli 1993 meddelte Domstolens praesident Hogan, at Det Administrative Udvalg havde behandlet hendes ansoegning og klage samt besluttet at afvise dem.

6 Tribunal de paix de Luxembourg tog ved dom afsagt den 30. september 1993 rekvirentens paastand til foelge og paalagde Hogan til rekvirenten at betale 43 811 LFR, hvorved den stadfaestede den den 21. maj 1993 tilladte arrest som lovlig gjort. Denne dom blev forkyndt paa Domstolen den 26. november 1993.

7 Rekvirenten fik den 23. februar 1994 af den ledende justitssekretaer ved Tribunal de paix de Luxembourg udstedt erklaering for, at anke ikke var ivaerksat, hvilken erklaering blev tilsendt Domstolen ved rekvirentens skrivelse af 24. februar 1994. Paa grundlag af denne erklaering udbetalte Domstolens Personaleafdeling i marts 1994 rekvirenten beloebet paa 43 811 LFR, hvilket blev meddelt Hogan ved skrivelse af 23. marts 1994.

8 Ved dom af 5. maj 1994 blev en af Hogan til Tribunal d' arrondissement de Luxembourg indgivet begaering om tilladelse til anke af dommen af 30. september 1993 efter ankefristens udloeb afvist, hvilken dom tilgik Domstolens Personaleafdeling den 20. maj 1994."

3 Den 29. marts 1995 frifandt Retten Domstolen ved den appellerede dom.

4 Under appellen har appellanten nedlagt foelgende paastande:

"Sagen admitteres og appellantens paastande tages til foelge.

I forbindelse hermed

gives der appellanten medhold i hendes for Retten i Foerste Instans nedlagte paastande, naermere betegnet paastandene i den den 6. august 1993 indgivne staevning (ref. ahritce5.893), idet desuden de forskellige til grund for disse paastande liggende, dermed forbundne og deraf foelgende akter, herunder navnlig de i redegoerelsen for de vigtigste omstaendigheder i appelskriftet udtrykkeligt naevnte akter laegges til grund.

Det fastslaas, at sagen er anlagt mod Domstolens ansaettelsesmyndighed, men ikke mod 'EF-Domstolen' , og altsaa, at appellen ikke er ivaerksat mod den doemmende myndighed.

Det fastslaas, at der hermed foreligger et grundlag for annullation, der i sig selv er tilstraekkeligt til at optage alle andre anbringender.

Det fastslaas udtrykkeligt, at kendelser afsagt af luxembourgske retsinstanser er uden betydning i faellesskabsretten, idet Domstolen og de oevrige faellesskabsinstitutioner ikke passivt kan staa som legitimeret i sager om foreloebige kendelser ante causam.

Det fastslaas, at personaleafdelingerne og/eller faellesskabsinstitutionerne ikke er arbejdsgivere, der er omfattet af national luxembourgsk rets bestemmelser.

Det fastslaas, at Anne Hogan er tjenestemand ved Europa-Parlamentet og ikke ved Domstolen. Det fastslaas, at Retten goer sig skyldig i en misforstaaelse med udtalelsen om, at Domstolen er arbejdsgiver, efter i dommens praemis 1 at have erklaeret, at hun 'er tjenestemand i loenklasse C1 ved Europa-Parlamentet' .

Det fastslaas, at chefen for personaleafdelingen ikke har den fornoedne kompetence til at repraesentere Domstolen for nationale doemmende myndigheder, og at kun saadanne befuldmaegtigede for faellesskabsinstitutionen, som er i besiddelse af en formel ad hoc-fuldmagt, kan repraesentere den under iagttagelse af de regler, der eksempelvis er fastsat i lov af 10. august 1991 om advokaterhvervet (medlemskab af det luxembourgske advokatsamfund).

Det fastslaas, at Faellesskaberne efter tjenestemandsvedtaegtens artikel 24 er forpligtet til at bistaa tjenestemaendene, ligesom de er forpligtet til ikke at tilfoeje dem skade. Domstolens tjenestegrene har saaledes tilsidesat deres pligter, idet afgoerelsen om indeholdelse af et beloeb paa 43 811 FR samt afgoerelsen om at udbetale dette beloeb er ulovlig.

Den appellerede dom og samtlige derved forudsatte, dermed forbundne og deraf foelgende akter annulleres derfor.

Sagen henvises til behandling i Retten i Foerste Instans' plenum, subsidiaert i en afdeling bestaaende af i hvert fald fem dommere, som den afviste dommer ikke er medlem af.

Eventuelt, med udtrykkelig angivelse heraf.

Subsidiaert fastslaas det, at afgoerelser truffet af udenlandske retter, herunder kendelser, ikke er umiddelbart eksigible inden for faellesskabsretten, foer der er sket en proevelse af dem ved Domstolen, og det er konstateret, at internationale og faellesskabsretlige ordre public-principper er blevet fulgt.

Domstolen traeffer alle andre noedvendige afgoerelser.

Domstolen tilpligtes at afholde sagens omkostninger."

5 I et yderligere indlaeg, indleveret den 15. september 1995, har appellanten nedlagt paastand om:

"° at der traeffes en forudgaaende udtrykkelig afgoerelse, hvori Domstolen erklaerer, om den accepterer en kontradiktorisk retsforhandling

° at den i bekraeftende fald traeffer en afgoerelse, hvoraf det klart fremgaar, hvem der er dens repraesentanter under den kontradiktoriske behandling af denne sag som omhandlet i EF-statuttens artikel 17 og i henhold til Strasbourg-konventionens artikel 6

° at den paa grund af de rejste spoergsmaals generelle aspekter tillader, at der indgives en replik til svarskriftet af 21. august 1995, og at den forud traeffer en udtrykkelig konstaterende afgoerelse om, at svarskriftet kan admitteres

° at det tages ad notam, at appellanten, endog foer hun bestrider de 'faktiske omstaendigheder' , har bestridt og bestrider 'undersoegelsen af de faktiske omstaendigheder' , hvilket utvivlsomt er et retsspoergsmaal, og at hun ogsaa bestrider, at chefen for Personaleafdelingen uden udtrykkelig bemyndigelse kan repraesentere EF-Domstolen for den luxembourgske ret".

6 Det bemaerkes imidlertid, at Domstolen ikke har tilladt, at der indgives replik.

7 Domstolen har i sine indlaeg nedlagt paastand om afvisning af appellen, da det er aabenbart, at den skal afvises i henhold til procesreglementets artikel 119, subsidiaert om, at den forkastes, da det er aabenbart, at den skal forkastes.

8 I henhold til procesreglementets artikel 119 kan Domstolen naar som helst afvise eller forkaste appellen, saafremt det er aabenbart, at appellen skal afvises eller forkastes, uden at indlede den mundtlige forhandling.

9 Til stoette for sin appel af denne dom har appellanten fremfoert to anbringender.

Det foerste anbringende

10 Appellanten har med det foerste anbringende paaberaabt sig en raekke fejl ved sagens behandling. Hun har for det foerste anfoert, at Retten har aendret navnet paa sagsoegte, som var Domstolens ansaettelsesmyndighed og ikke Domstolen selv.

11 Hun har dernaest gjort gaeldende, at Retten ikke har overholdt bestemmelserne vedroerende udsaettelse (Rettens procesreglement, artikel 55), foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse (artikel 49 og artikel 64, stk. 4), udpegelse af en generaladvokat (navnlig artikel 18), forening (artikel 50), muligheden for til enhver tid at henvise sagen til Rettens plenum (artikel 11, 14 og artikel 51, sidste punktum), artikel 25, stk. 1 (fejlagtig tilbagegivelse af processkrifter) og artikel 65, litra c), (anvendelse af passende bevismidler), og at den har henvist sagen til Rettens Fjerde Afdeling, hvori den luxembourgske dommer, R. Schintgen, har saede; denne dommers tilstedevaerelse er blevet anfaegtet gentagne gange, og den paagaeldende dommer har ikke veget sit saede trods appellantens begaering herom.

12 I henhold til EF-statuttens artikel 51 kan appel stoettes paa, at der er begaaet rettergangsfejl for Retten, som kraenker appellantens interesser. Ifoelge artikel 112, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement skal appelskriftet indeholde de retlige anbringender og argumenter, der paaberaabes.

13 Hvad angaar aendringen af sagsoegtes navn, har Retten i sin doms praemis 31 henvist til, at den omstaendighed, at en sag anlaegges mod en institutions ansaettelsesmyndighed og ikke mod institutionen selv, i sig selv er tilstraekkelig til, at sagen kan afvises. For saa vidt som Retten, i stedet for saaledes at afvise sagen, har lagt til grund, at sagsoegte er den institution, som den anfaegtede retsakt maatte tilskrives, har den saaledes gjort det muligt at realitetsbehandle sagen.

14 Retten har foelgelig ikke kraenket appellantens interesser. Dette led i det foerste anbringende er derfor aabenbart ugrundet.

15 Hvad angaar de oevrige argumenter vedroerende sagens behandling har appellanten ikke fremfoert noget retligt anbringende, hvilket er i strid med bestemmelserne i procesreglementets artikel 112, stk. 1, litra c). Hun har paa ingen maade anfoert, hvori den manglende overholdelse af de paagaeldende regler skulle bestaa i denne sag, og heller ikke hvordan de haevdede mangler skulle have kraenket hendes interesser. Ud over den omstaendighed, at det drejer sig om foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse for Retten, som altsaa ikke er omfattet af Domstolens kontrol, har appellanten ikke anfoert, hvilke virkninger disse haevdede mangler skulle have haft for Rettens dom.

16 Herefter er betingelserne i artikel 51 i statutten for Domstolen og i procesreglementets artikel 112, stk. 1, litra c), ikke opfyldt. De oevrige led i det foerste anbringende skal aabenbart afvises, hvorfor anbringendet maa forkastes i det hele.

Det andet anbringende

17 Med sit andet anbringende har appellanten opstillet et katalog over forskellige tilsidesaettelser af faellesskabsretten samt af den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder. Hun er saaledes af den opfattelse, at Retten i den appellerede dom

"° har tilsidesat bestemmelserne om retten til kontradiktion

° ikke har taget hensyn til, at Domstolen ikke ved nationale retter kan staa som passivt legitimeret

° har begaaet en fejl ved at fastslaa, at visse betingede 'kendelser' ante causam, som kun findes i udenlandsk ret, er retmaessige efter faellesskabsretten

° fejlagtigt er naaet til det resultat, at de grove overtraedelser af tjenestemandsvedtaegtens artikel 24, som Domstolens Personaleafdeling har gjort sig skyldig i, idet den har undladt at yde sine egne tjenestemaend, og dermed appellanten, den obligatoriske bistand, som udtrykkeligt er foreskrevet i tjenestemandsvedtaegten, er lovlige; disse grove overtraedelser bestaar navnlig i foelgende:

° Man har givet fortrolige personlige oplysninger om sagsoegeren, som er omfattet af bestemmelserne om databeskyttelse.

° Personaleafdelingen er ikke moedt i retsmoederne i de luxembourgske retter og har saaledes undladt at goere argumenter gaeldende til fordel for appellanten, nemlig

° at den luxembourgske juge de paix ikke kan meddele De Europaeiske Faellesskabers Domstol paabud

° at Domstolen ikke er appellantens arbejdsgiver

° at EF-arbejdsgiveren ikke kan sidestilles med en luxembourgsk arbejdsgiver

° at gaelden under alle omstaendigheder ikke eksisterer

° at der er tale om forskelsbehandling og indirekte politisk forfoelgelse af appellantens mand.

° Retsnaegtelse med hensyn til begaeringen om, at Retten tager stilling til foelgende punkter:

° De Europaeiske Faellesskabers Domstol kan ikke ved den luxembourgske juge de paix staa som passivt legitimeret.

° Domstolens ansaettelsesmyndigheds partsevne for Retten, men ikke for Domstolen, som er appelinstans for Retten i Foerste Instans.

° Personaleafdelingens manglende kompetence til at vurdere lovligheden af afgoerelser truffet af udenlandske retter.

° Samme tjenestegrens manglende kompetence til direkte at fuldbyrde selve afgoerelserne.

° Den omstaendighed, at det, i hvert fald efter faellesskabsretten, ikke er muligt at fuldbyrde foreloebige afgoerelser truffet af udenlandske retter uden kontradiktorisk sagsbehandling og under tilsidesaettelse af retten til kontradiktion.

° Undladelse af at have fastslaaet, at bekraeftelsen af, at sagen ikke appelleres, er blevet udstedt i strid med retten til kontradiktion og foelgelig paa vilkaar, som er i strid med faellesskabsrettens regler om ordre public."

18 Denne opregning er ikke ledsaget af nogen argumentation vedroerende kraenkelsen af appellantens rettigheder, og hun har desuden ikke angivet de saerlige praemisser i Rettens dom, som hun anfaegter.

19 Desuden er alle disse argumenter allerede blevet fremfoert i foerste instans, hvorfor der blot er tale om en gentagelse, der har til formaal at opnaa en fornyet behandling af faktiske omstaendigheder, som har vaeret forelagt Retten.

20 Hertil bemaerkes imidlertid, at det foelger af statuttens artikel 51 sammenholdt med procesreglementets artikel 112, stk. 1, litra c), at et appelskrift praecist skal angive, hvilke elementer der anfaegtes i den dom, som paastaas ophaevet, samt de retlige argumenter, der saerligt stoetter denne paastand. Et appelskrift, der blot gentager eller noejagtigt gengiver de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremfoert for Retten, herunder dem, der var stoettet paa faktiske omstaendigheder, som Retten udtrykkeligt har afvist at laegge til grund, opfylder ikke dette krav; et saadant appelskrift har i virkeligheden kun til formaal at opnaa, at de i staevningen for Retten fremsatte paastande paadoemmes endnu en gang, hvilket falder uden for Domstolens kompetence (jf. bl.a. kendelsen af 26.9.1994, sag C-26/94 P, X mod Kommissionen, Sml. I, s. 4379, praemis 12 og 13, og den dér citerede retspraksis).

21 Det er derfor aabenbart, at det andet anbringende maa afvises.

De paastande, der er nedlagt i processkriftet af 15. september 1995

22 Med hensyn til de paastande, som appellanten har nedlagt i sit processkrift af 15. september 1995, bemaerkes blot, at Domstolen ikke har tilladt indgivelse af replik, hvorfor sagsoegerens anbringender maa afvises.

Da de anbringender, som sagsoegeren har fremfoert, foelgelig for en del aabenbart maa afvises, for en del aabenbart maa forkastes, vil appellen vaere at forkaste i det hele.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

23 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i personalesager selv deres egne omkostninger. Iht. reglementets artikel 122, stk. 2, finder artikel 70 dog ikke anvendelse ved appel, der ivaerksattes af tjenestemaend eller oevrige ansatte ved en institution mod denne. Appellanten har tabt sagen og boer herefter doemmes til at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)

1) Appellen forkastes.

2) Appellanten betaler sagens omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 14. december 1995.