ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Det gøres i denne forbindelse gældende, at Kommissionen har begrundet begrænsningen til tre sprog med kravet om, at nyansatte skal være i stand til at kommunikere på de tre sprog inden for institutionerne. Med denne begrundelse er der sket en forvanskning af de faktiske omstændigheder, eftersom de omhandlede tre sprog ikke er de mest anvendte ved kommunikationen mellem de forskellige sproglige grupperinger inden for institutionerne; der er desuden tale om en uforholdsmæssig begrænsning af en grundlæggende rettighed, såsom retten til ikke at blive udsat for sprogmæssig forskelsbehandling.
1)

Første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningen, idet den valgte en landsdækkende told og nægtede at beregne en individuel antidumpingtold på trods af den omstændighed, at den havde alle de oplysninger, den behøvede for at gøre dette. I den henseende bemærker sagsøgeren, at Kommissionen foretog en åbenbart urigtig vurdering af de relevante omstændigheder, begik en retlig fejl, undlod at begrunde sine konklusioner, tilsidesatte sin forpligtelse til at udvise omhu, og tilsidesatte sagsøgerens ret til forsvar såvel som retssikkerhedsprincippet og sagsøgerens berettigede forventninger.
—

indgrebet i det lovlige formål ikke var forholdsmæssigt, eftersom det egentlige formål med ESM-traktatens artikel 3 var »to mobilise funding and provide stability support under strict conditionality […] to the benefit of ESM Members which are experiencing or are threatened by severe financial problems, if indispensable to safeguard the euro area as a whole and of its member state« uden at lamme medlemsstatens økonomi.
1)

Første anbringende vedrørende en påstået tilsidesættelse af artikel 4, stk. 2, andet led, og artikel 4, stk. 3, første afsnit i forordning nr. 1049/2001, for så vidt som den anfægtede afgørelse er baseret på en urigtig fortolkning og anvendelse af de bestemmelser, der vedrører beskyttelse af henholdsvis retslige procedurer og juridisk rådgivning og beskyttelse af en igangværende beslutningsproces, som følger: — For det første har Rådet ikke godtgjort, at en offentliggørelse af dokument 15309/12 vil være til skade for Rådets Juridiske Tjenestes evne til at forsvare Rådet i fremtidige retssager og undergraver lovgivningsproceduren. — For det andet har Rådet ikke godtgjort, at dokument 15309/12 er særligt følsomt og/eller har særlig omfattende virkninger, der kan begrunde at formodningen om, at der skal gives aktindsigt i juridiske udtalelser afgivet i forbindelse med en lovgivningsprocedure, ikke følges. — For det tredje er Rådets skadesteori ren hypotetisk. Den er både faktisk og retligt ubegrundet, idet indholdet af udtalelsen i dokument 15309/12 — en konsensus mellem medlemsstaterne i overensstemmelse med Den Juridiske Tjenestes analyse — var offentlig da den anfægtede afgørelse blev truffet. — For det fjerde foretog Rådet en åbenbart urigtigt prøvelse af, om der er tale om mere tungtvejende offentlige interesser ved anvendelsen af artikel 4, stk. 3, første afsnit, idet det kun tog hensyn til den formodede risiko for beslutningsprocessen i forbindelse med offentliggørelse, og ikke de positive virkninger af en sådan offentliggørelse, bl.a. for beslutningsprocedurens legitimitet, og idet det ikke foretog nogen som helst prøvelse i forbindelse med påberåbelsen af artikel 4, stk. 2, andet led.
1)

Med det første anbringende gøres gældende, at Europa-Kommissionen har begået en åbenbar retlig fejl ved at udvide anvendelsesområdet for artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (»grundforordningen«), og ved undersøgelsen af påståede væsentlige fordrejninger, som, fordi de ikke er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, faldt klart uden for anvendelsesområdet for artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, i grundforordningen.
—

Afgørelse truffet den 21. februar 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2295/2011-2) annulleres, for så vidt som der herved meddeltes afslag på sagsøgerens klage, hvorved indsigelsesafdelingens afgørelse om delvist at godtage EF-varemærke nr. 9 093 733, »BAUSS« (ordmærke), blev stadfæstet
—

Afgørelse truffet den 13. marts 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 276/2012-2), hvorved det Andet Appelkammer stadfæstede annullationsafdelingens afgørelse om at erklære EF-varemærke nr. 007 089 444 for ugyldigt, for så vidt angår de anfægtede varer i klasse 32 og 33, og den tilsvarende afgørelse truffet den 20. december 2011 af annullationsafdelingen ved Harmoniseringskontoret (sag 4123 C), annulleres.
—

Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der opstod for sagsøgeren i forbindelse med sagen for appelkammeret.
2)

Med andet anbringende gøres gældende, at det i artikel 1 i Rådets afgørelse 2011/172/FUSP og artikel 2 i Rådets forordning (EU) nr. 270/2011 indeholdte kriterium for at vedtage restriktive foranstaltninger ikke er opfyldt. Det anføres derudover, at sagsøgtes begrundelse for vedtagelsen af restriktive foranstaltninger over for sagsøgerne er fuldstændig vag, ukonkret, udokumenteret, ubegrundet og utilstrækkelig til at begrunde anvendelsen af sådanne foranstaltninger.
—

Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til at blive hørt, idet Rådet ikke har givet sagsøgeren den mulighed, der er fastsat i artikel 12, stk. 2, i forordning (EU) nr. 359/2011 (1), for at fremsætte bemærkninger til hans opførelse på sanktionslisten og dermed for at foranledige Rådet til at foretage en fornyet overvejelse.
4)

Fjerde anbringende: Tilsidesættelse af såvel friheden til radio- og tv-spredning som ytringsfriheden, retten til at færdes frit og ejendomsretten — Opførelsen af sagsøgeren på sanktionslisten udgør et uberettiget og uforholdsmæssigt indgreb i hans medie- og ytringsfrihed, som bl.a. har til formål at forhindre både sagsøgeren og det radio- og tv-selskab, som han arbejder for, i at transmittere fra og til Europa. — Opførelsen af sagsøgeren på sanktionslisten udgør et uberettiget og uforholdsmæssigt indgreb i yderligere beskyttede grundlæggende rettigheder (ejendomsretten, erhvervsfriheden, retten til at færdes frit).
2)

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 17, stk. 2 og 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004, artikel 296, stk. 2, TEUF og artikel 41, stk. 2, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, samt tilsidesættelse af artikel II.2.3 i Kommissionens beslutning (2010) 4456 af 24. juni 2010. Sagsøgeren har herved gjort gældende, at: — begrundelsen er selvmodsigende, idet det i beslutningen anføres, at der har fundet en uberettiget »kontraktfragmentering« sted, selv om det andetsteds i beslutningen anføres, at »kontrakternes genstand« er »så forbundet«, at de burde have været genstand for én udbudsprocedure. — konstateringen af en uberettiget fragmentering af én kontrakt er urigtig, da den tilbagevises af indholdet af Kommissionens beslutning (2010) 4456 af 24. juni 2010. — der ikke foreligger nogen »kontraktfragmentering« eller »opsplitning af projekter«. — at direktiv 2004/17/EF ikke finder anvendelse på kontrakter, som ikke opfylder tærskelværdien, medmindre der er tale om grænseoverskridende kontrakter.
—

Det anføres i denne henseende, at sagsøger under den administrative procedure aldrig fik lejlighed til at tilkendegive sin mening om de faktiske omstændigheder og de påberåbte forholds relevans og især ikke om alle de dokumenter, som Kommissionen tog hensyn til for at begrunde sin påstand om, at der forelå en tilsidesættelse af EU-retten.
2)

Med det andet anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at Rådet begik et åbenbart fejlskøn ved at vurdere, at kriterierne for opførelse på listen var opfyldt for nogen af sagsøgerne, for så vidt som der er ikke noget retligt eller faktuelt grundlag for deres opførelse.
2)

Det andet anbringende er, at Personaleretten i forbindelse med undersøgelsen af anbringendet om tilsidesættelse af retten til aktindsigt begik en retlig fejl ved at antage, at Kommissionen ikke var forpligtet til at fremsende de oplysninger, der blev efterspurgt af personalerepræsentanterne, som var medlemmer af »den tekniske vederlagsgruppe« (GTR), og dernæst af appellanterne, som svar på deres klage. Appellanterne har bl.a. gjort gældende, at: — Personaleretten herved tilsidesætter bl.a. karakteren af de anfægtede retsakter, den komplekse procedure til fastsættelse af justeringskoefficienterne, som begrunder nedsættelsen af en GTR, selve eksistensen af denne GTR og formålet med den administrative procedure. — den af Personaleretten anvendte fremgangsmåde, som medførte, at de pågældende skulle indgive en anmodning om aktindsigt i dokumenter uden for GTR og anvende de retsmidler, som de har adgang til, tilsidesætter retten til effektive retsmidler henset til den frist, inden for hvilken aktindsigt vil kunne opnås og henset til, at analysen af disse tekniske data vil være vanskelig at foretage for de hundredevis af ansatte, som er individuelt berørt. — denne holdning tilsidesætter desuden »den nyttige virkning« af nedsættelsen af en GTR og de vedtægtsmæssige retsmidlers karakter af lex specialis, idet disse er indført med henblik på at anfægte en justeringskoefficient, som berører vederlaget.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 245/14

Sag anlagt den 28. juni 2013 — CN mod Parlamentet

(Sag T-343/13)

2013/C 245/17

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: CN (Brumath, Frankrig) (ved advokat M. Velardo)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 1 000 EUR i erstatning for det økonomiske tab, som han har lidt, med tillæg af 6,75% i renter.

— Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 40 000 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som han har lidt, med tillæg af 6,75% i renter.

— Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med nærværende søgsmål har CN, der er tidligere tjenestemand i Rådet, nedlagt påstand om erstatning for det økonomiske og ikke-økonomiske tab, som denne har lidt som følge af offentliggørelse på Europa-Parlamentets hjemmeside, der også er tilgængelig for brugere uden for denne institution, af et uddrag af en ansøgning indgivet af sagsøgeren, hvoraf fremgår en række oplysninger af personlig karakter, herunder oplysninger om hans sundhedstilstand og det forhold, at der er en handicappet person i hans familie.

Oplysningerne var gjort bredt tilgængelige, da det var muligt at se det af Parlamentet offentliggjorte uddrag af ansøgningen ved at anføre sagsøgerens navn i søgemaskinen Google.

Til trods for sagsøgerens anmodninger fjernede Parlamentet først på et senere tidspunkt de pågældende offentliggjorte oplysninger af personlig karakter, dvs. efter at sagsøgeren havde engageret en advokat.

Som begrundelse for påstanden om, at Europa-Parlamentet har handlet ulovligt, har sagsøgeren gjort gældende, at følgende bestemmelser er overtrådt:

1) Artikel 8 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.

2) Artikel 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

3) Artikel 22 i FN-konventionen om rettigheder for personer med handicap, vedtaget den 13. december 2006 og ratificeret af Den Europæiske Union den 23. december 2010.
9)

Med det niende anbringende gøres gældende, at der foreligger en retlig fejl, idet Personaleretten har afvist en påstand om erstatning for tab, der følger af offentliggørelsen inden for institutionen af afgørelsen om omplacering, selv om appellanten ikke var forpligtet til at iværksætte en administrativ procedure for at gøre sit erstatningskrav gældende.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med de nævnte bestemmelser, for så vidt som den ikke tager hensyn til, at sagsøgerens maskiner af typen Multione S630 i virkeligheden er udstyret med obligatorisk FOPS konstruktionsbeskyttelse på alle de tilfælde, hvor de skal anvendes til formål, som udsætter operatøren for risiko for nedstyrtning af genstande eller materiel.
3)

Med det tredje anbringende gøres gældende, at der foreligger en retlig fejl i forbindelse med opgørelsen af en fortabt forfremmelsesmulighed og en tilsidesættelse af begrundelsespligten, for så vidt som Personaleretten for det første ikke udelukkende på grundlag af point for fortjeneste og forfremmelsestærskler kunne fastslå, at sandsynligheden for, at appellanten blev forfremmet var lav, og for det andet at Personaleretten vurderede tabet ved en fortabt forfremmelsesmulighed skønsmæssigt til 4 000 EUR uden at give den mindste forklaring på den argumentation, der førte til dette resultat (vedrørende den appellerede doms præmis 71-73 og 89 ff.).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 233/12

Sag anlagt den 30. april 2013 — Kompas MTS mod Parlamentet m.fl.

(Sag T-315/13)

2013/C 233/20

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Kompas mejni turistični servis d.d. (Kompas MTS d.d.) (Ljubljana, Slovenien) (ved advokat J. Tischler)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Den Europæiske Union tilpligtes at betale et beløb på 846 000 EUR og renter på 8 % af dette beløb, eller det fastslås, at der består en ret til erstatning fra Den Europæiske Union.

— De sagsøgte tilpligtes i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, at erstatte de nødvendige omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har i det væsentlige nedlagt påstand om erstatning for vedtagelsen af artikel 5, stk. 6, litra e), i direktiv 2001/37/EF (1). Det er sagsøgerens opfattelse, at det alene er som følge af vedtagelsen af denne bestemmelse, at den østrigske lovgiver har begrænset indførslen af ikke-tysksprogede tobaksvarer. Sagsøgeren har gjort gældende, at denne kvantitative indførselsrestriktion kan henføres til vedtagelsen af direktiv 2001/37, hvorved sagsøgte har tilsidesat proportionalitetsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling, den grundlæggende ejendomsret og friheden til at oprette og drive egen virksomhed.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/37/EF af 5.6.2001 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer (EFT L 194, s. 26).
3)

Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 4, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999, idet der var elementer og omstændigheder, som beviste, at der var alvorlig tvivl, om foranstaltningerne var forenelige med fællesmarkedet, såsom uoverensstemmelsen mellem Kommissionens udtalelse om, »at nederlandske banker klarede sig godt i den seneste runde af EBA’s (NB: Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) stresstests, takket være en fordelagtig vægtning af risikovægtede aktiver (herunder realkreditlån) og burde være i stand til at modstå et forøget omfang af misligholdelser«, og den stiltiende accept af de nederlandske myndigheders argument om, at den nederlandske banksektor i stedet er svag, og at brugen af det nederlandske DGS (indskudsgarantiordning) ville have forværret sektoren, eller det forhold, at den anfægtede afgørelse indeholder betingelser, som udgør endnu en klar indikation på, at indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure var nødvendig.
4)

Fjerde anbringende, fremsat subsidiært, vedrørende en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet Selv om det er korrekt, at Europa-Kommissionen i henhold til artikel H i bilag II til forordning (EF) nr. 1164/94 kan foretage de finansielle korrektioner, den finder nødvendige, og som kan indebære en fuldstændig eller delvis ophævelse af støtten tildelt projektet, er Kommissionen imidlertid forpligtet til at overholde proportionalitetsprincippet, idet den tager hensyn til sagens konkrete omstændigheder, som f.eks. uregelmæssighedens art og omfanget af den mulige økonomiske indvirkning som følge af eventuelle mangler i forvaltnings- og kontrolordningen. Det er således uforståeligt, hvordan det kan bestemmes at ophæve den tildelte støtte fuldstændigt, eftersom korrektioner på 100 % kun finder anvendelse, når manglerne i forvaltnings- og kontrolordningerne er så betydelige, eller den opdagede uregelmæssighed er så alvorlig, at de udgør en fuldstændig tilsidesættelse af fællesskabsreglerne, hvorved alle betalingerne fremstår uregelmæssige. Fortolkningsproblemerne er en afgørende skærpende faktor, som Europa-Kommissionen altid skal tage hensyn til. Under hensyn til de beskrevne omstændigheder er der mindre restriktive foranstaltninger, hvorved den forfulgte målsætning kan nås — ved at anvende et reduceret indeks eller ved ikke at anvende en korrektion.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/25

Sag anlagt den 11. juni 2013 — Pappalardo m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-316/13)

(2013/C 226/33)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøgere: Salvatore Aniello Pappalardo (Cetara, Italien), Pescatori La Tonnara Soc. coop. (Cetara), Fedemar Srl (Cetara), Testa Giuseppe E C. Snc (Catania, Italien), Pescatori San Pietro Apostolo Srl (Cetara), Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC (Pescara, Italien) og Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. (Pescara) (ved advokaterne V. Cannizzaro og L. Caroli)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Europa-Kommissionen har et ansvar uden for kontraktforhold for den skade, der er lidt ved vedtagelsen af Kommissionens forordning (EF) nr. 530/2008 af 12. juni 2008 om indførelse af hasteforanstaltninger gældende for notfartøjer, der fisker efter tun i Atlanterhavet øst for 45 °V og i Middelhavet, som blev kendt ugyldig ved Domstolens dom af 17. marts 2011 i sag C-221/09.

— Følgelig tilpligtes Europa-Kommissionen at betale erstatning for det lidte tab.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne i nærværende sag har præciseret, at det omhandlede ansvar uden for kontraktforhold følger af den omstændighed, at Kommissionen ved forordning nr. 530/2008 uberettiget vedtog et obligatorisk stop for fiskeri af rød tun fra den 16. juni 2008 for fartøjer, der fører græsk, fransk, italiensk, cypriotisk og maltesisk flag, mens et tilsvarende stop for fartøjer, der fører spansk flag, først blev vedtaget fra den 23. juni 2008.

Ifølge sagsøgerne er alle de nødvendige betingelser for at pålægge de europæiske institutioner ansvar for deres lovgivningsaktiviteter opfyldt i nærværende sag, nemlig en alvorlig tilsidesættelse af en regel til beskyttelse af private, skadens realitet og den omstændighed, at der er årsagsforbindelse mellem denne adfærd og det lidte tab.

De har i denne forbindelse fremhævet, at forordning nr. 530/2008 er blevet erklæret ugyldig i det hele af Domstolen på grund af tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, og at tilsidesættelse af dette princip i henhold til fast retspraksis udgør et tilfælde af alvorlig tilsidesættelse af en højere retsregel til beskyttelse af private.
—

Afgørelse truffet den 7. marts 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1565/2012-1) annulleres og der gives følgelig medhold i registrering af EF-varemærke nr. 9 548 884»ELECTROLINERA« for varer i klasse 4, 37 og 39, som blev nægtet ved den anfægtede afgørelse.
1)

Første anbringende om, at Kommissionen handlede i strid med grundforordningen, da den valgte en landsdækkende told og afviste at beregne en individuel dumpingtold, på trods af at den havde alle nødvendige oplysninger hertil. I den forbindelse har sagsøgerne anført, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af de relevante faktiske omstændigheder, begik en retlig fejl, undlod at begrunde sine konklusioner, tilsidesatte sin forpligtelse til at udvise omhu og tilsidesatte retten til forsvar samt retssikkerhedsprincippet og sagsøgernes berettigede forventninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/37

Sag anlagt den 21. juni 2013 — Energa Power Trading mod Kommissionen

(Sag T-338/13)

2013/C 252/62

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Energa Power Trading Promitheias kai Emporias Energeias AE (Athen, Grækenland) (ved advokat S. Pappas)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet den ikke hartaget stilling — selv om den udtrykkeligt var blevet opfordret hertil — til sagsøgerens klage indgivet den 9. december 2010 over den statsstøtte, som de græske myndigheder ulovligt har ydet DEI.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet anført ét anbringende, om at Kommissionen har udvist passivitet i forhold til den angiveligt ulovlige statsstøtte, der er ydet til DEI.

Kommissionen har ved i en periode på mere end 28 måneder (og under alle omstændigheder på mere end 26 måneder) at undlade at tage stilling — positivt eller negativt — til sagsøgerens klage om angivelig ulovlig statsstøtte til fordel for DEI, til trods for fremlæggelsen af en formel skrivelse, ikke afsluttet den indledende undersøgelse inden for en rimelig frist. I det omfang den ovennævnte forsinkelse ikke kan begrundes med en henvisning til særlige omstændigheder, har Kommissionen udvist passivitet til trods for sin enekompetence og dermed tilsidesat de relaterede bestemmelser i traktaten (artikel 106, 107 og 265 TEUF) og Rådets forordning nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93.
4)

Ved det fjerde anbringende gøres gældende, at reglerne for sammensætningen af udvælgelseskomitéen er tilsidesat, idet: — udvælgelseskomitéen havde en ulige sammensætning (artikel 3, femte led, i bilag III til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union): — Personaleretten foretog en urigtig restsanvendelse, da den fastslog, at det ikke var bestridt, at udvælgelseskomitéen bestod af tre medlemmer under appellantens mundtlige prøve (den appellerede doms præmis 49). — Personaleretten citerede fejlagtigt Bartha-sagen (præmis 49) til støtte for sin konstatering af, at princippet om ligelig repræsentation af mænd og kvinder i udvælgelseskomitéens sammensætning ikke var tilsidesat — den samtidige tilstedeværelse af faste medlemmer og suppleanter i udvælgelseskomitéen ved den mundtlige prøve gjorde udvælgelseskomitéens arbejde ulovligt i den foreliggende sag (præmis 50). — der foreligger en tilsidesættelse af princippet om den stabile sammensætning af udvælgelseskomitéen (præmis 51).
—

Eurogruppens afgørelse af 25. marts 2013, som blev endelig ved afgørelse truffet af direktøren for Cyperns nationalbank i dennes egenskab af repræsentant for Den Europæiske Centralbanks Europæiske System af Centralbanker den 29. marts 2013, KDP [kanonistiki diokitiki praxi, regulerende retsakt] 104/2013, hvorved det blev besluttet at »sælge bestemte aktiviteter« fra Cyprus Popular Bank Public Co Ltd, og som i det væsentlige udgjorde en fælles afgørelse fra Den Europæiske Centralbank og Europa-Kommissionen, annulleres.