ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Artikel 138, stk. 1, og artikel 139, stk. 1, andet afsnit, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/88/EU af 7. december 2010, skal fortolkes således, at de under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er til hinder for, at en afgiftsmyndighed i en medlemsstat afslår at indrømme ret til momsfritagelse for en levering inden for Fællesskabet med den begrundelse, at erhververen ikke var momsregistreret i en anden medlemsstat, og at leverandøren hverken har godtgjort ægtheden af den underskrift, der er påført de dokumenter, som leverandøren har fremlagt til støtte for sin angivelse af den levering, der hævdes at være fritaget, eller repræsentationsbemyndigelsen for den person, der har underskrevet disse dokumenter på erhververens vegne, selv om de dokumenter, der til støtte for angivelsen blev fremlagt af leverandøren som bevis for retten til fritagelse, var i overensstemmelse med den liste over dokumenter, som i henhold til national ret skal fremlægges for nævnte myndighed, og i første omgang blev accepteret af denne myndighed som bevis for retten til fritagelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 439/13

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 9. oktober 2014 — straffesag mod Ove Ahlström, Lennart Kjellberg, Fiskeri Ab Ganthi og Fiskeri Ab Nordic (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hovrätten för västra Sverige — Sverige)

(Sag C-565/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forbindelser udadtil - fiskeripartnerskabsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Marokko - udelukkelse af enhver mulighed for EF-fartøjer for at udøve fiskeriaktiviteter i de marokkanske fiskerizoner på grundlag af en licens udstedt af de marokkanske myndigheder uden Den Europæiske Unions ansvarlige myndigheders medvirken))

(2014/C 439/18)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Hovrätten för västra Sverige

Part i hovedsagen

Ove Ahlström, Lennart Kjellberg, Fiskeri Ab Ganthi og Fiskeri Ab Nordic

Konklusion

Fiskeripartnerskabsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Marokko, godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets forordning (EF) nr. 764/2006 af 22. maj 2006, navnlig dens artikel 6, skal fortolkes således, at den udelukker enhver mulighed for EF-fartøjer for at udøve fiskeri i de marokkanske fiskerizoner på grundlag af en licens udstedt af de marokkanske myndigheder uden Den Europæiske Unions ansvarlige myndigheders medvirken.

(1) EUT C 15 af 18.1.2014.
3)

Samme konventions artikel 4, stk. 2, skal fortolkes således, at i et tilfælde, hvor det gøres gældende, at en aftale har sin nærmeste tilknytning til et andet land end det land, hvis lov finder anvendelse i henhold til den i denne bestemmelse indeholdte formodning, skal den nationale ret sammenligne den tilknytning, som aftalen har til henholdsvis det land, hvis lov finder anvendelse i henhold til formodningen, og det andet omhandlede land. I denne henseende skal den nationale ret tage hensyn til samtlige omstændigheder, herunder hvorvidt der foreligger andre aftaler, der er forbundet med den omhandlede aftale.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 439/12

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 9. oktober 2014 — Ministerio de Defensa og Navantia SA mod Concello de Ferrol (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Ferrol — Spanien)

(Sag C-522/13) (1)

((Anmodning om præjudiciel afgørelse - konkurrence - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - begrebet »statsstøtte« - ejendomsskat på bebygget og ubebygget fast ejendom - skattefritagelse))

(2014/C 439/16)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Ferrol

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ministerio de Defensa og Navantia SA

Sagsøgt: Concello de Ferrol

Konklusion

Artikel 107, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at en fritagelse for ejendomsskat på en parcel, der tilhører staten, og som stilles til rådighed for en virksomhed, hvori staten ejer hele kapitalen, der fra denne parcel fremstiller varer og tjenesteydelser, der kan være genstand for samhandelen mellem medlemsstaterne på markeder, der er åbne for konkurrence, kan udgøre statsstøtte, der ikke er tilladt i henhold til denne bestemmelse. Det påhviler imidlertid den forelæggende ret at undersøge, om nævnte skattefritagelse, henset til samtlige de relevante oplysninger i den tvist, der er indbragt for den, og i lyset af de fortolkningselementer, som Domstolen er fremkommet med, skal anses for statsstøtte som omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 367 af 14.12.2013.
2)

Artikel 10 i direktiv 2001/83, som ændret ved forordning nr. 1394/2007, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at indehaveren af en markedsføringstilladelse for et lægemiddel, der er blevet anvendt som referencelægemiddel inden for rammerne af en ansøgning om markedsføringstilladelse for et generisk lægemiddel fra en anden fremstiller, der er indgivet på grundlag af dette direktivs artikel 10, har ret til at anfægte den kompetente myndigheds beslutning om at udstede en markedsføringstilladelse for sidstnævnte lægemiddel, såfremt det drejer sig om at opnå domstolsbeskyttelse af en beføjelse, som denne indehaver indrømmes i henhold til artikel 10. En sådan søgsmålsret foreligger bl.a., når nævnte indehaver forlanger, at virksomhedens lægemiddel ikke anvendes med henblik på opnåelse af en markedsføringstilladelse i henhold til nævnte artikel 10 for et lægemiddel, som virksomhedens eget lægemiddel ikke kan ses som referencelægemiddel for som omhandlet i artikel 10, stk. 2, litra a).
3)

Artikel 34, nr. 1), i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at hverken fremgangsmåden for fastsættelse af det beløb, som er genstand for de foreløbige og sikrende retsmidler, der er iværksat ved den retsafgørelse, som der anmodes om anerkendelse og fuldbyrdelse af — når det er muligt at følge det ræsonnement, som førte til fastsættelsen af det pågældende beløb, og selv om der var en klageadgang, som blev benyttet for at anfægte denne beregningsmetode — eller alene en påberåbelse af alvorlige økonomiske konsekvenser udgør grunde til at fastslå en tilsidesættelse af grundlæggende retsprincipper i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, således at det i denne medlemsstat kan nægtes at anerkende og fuldbyrde en sådan retsafgørelse, der er truffet i en anden medlemsstat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 439/13

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. oktober 2014 — British Telecommunications plc mod Europa-Kommissionen og BT Pension Scheme Trustees Ltd

(Sag C-620/13 P) (1)

((Appel - statsstøtte - fritagelse for en pensionsfond fra forpligtesen til for visse ansatte at betale et bidrag til en pensionssikringsfond - foranstaltningens selektive karakter))

(2014/C 439/19)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: British Telecommunications plc (ved Barrister J. Holmes og H. Legge, QC)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn og N. Khan, som befuldmægtigede) og BT Pension Scheme Trustees Ltd (avocats J. Derenne og A. Müller-Rappard, for solicitor M. Farley)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) British Telecommunications plc og BT Pension Scheme Trustees Ltd betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 61 af 1.3.2014
DA Den Europæiske Unions Tidende C 421/10

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. oktober 2014 — Guido Strack mod Europa-Kommissionen

(Sag C-127/13 P) (1)

((Appel - ret til at blive hørt - retten til en domstol, der er oprettet ved lov - aktindsigt i institutionernes dokumenter - delvist afslag på at give appellanten aktindsigt i de omhandlede dokumenter - oprindeligt afslag på aktindsigt - opståen af en stiltiende afgørelse om afslag - den omstændighed, at en stiltiende afgørelse erstattes af udtrykkelige afgørelser - søgsmålsinteresse efter vedtagelsen af de udtrykkelige afgørelser om afslag - undtagelser til aktindsigt - beskyttelse af interessen i en forsvarlig forvaltning - beskyttelse af personoplysninger eller forretningsmæssige interesser))

2014/C 421/12

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Guido Strack (ved Rechtsanwalt H. Tettenborn)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved B. Conte og P. Costa de Oliveira, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom Strack mod Kommissionen (T-392/07, EU:T:2013:8) ophæves, for så vidt som Retten ved denne dom annullerede Europa-Kommissionens afgørelse af 24. juli 2007.

2) I øvrigt forkastes kontraappellen.

3) Appellen forkastes.

4) Europa-Kommissionen frifindes i annullationssøgsmålet, for så vidt som det er anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse om afslag på aktindsigt i udskriften af registret vedrørende afgørelserne om afslag på aktindsigt i de genfremsatte begæringer om aktindsigt.

5) Guido Strack bærer sine egne omkostninger i nærværende instans og betaler en tredjedel af Kommissionens omkostninger.

6) Kommissionen bærer to tredjedele af sine egne omkostninger i nærværende sag.

7) De omkostninger i sagen i første instans, som førte til dom Strack mod Kommissionen (T-392/07, EU:T:2013:8), fordeles i overensstemmelse med, hvad der er bestemt i domskonklusionens punkt 7 i nævnte dom.

(1) EUT C 147 af 25.5.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/7

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 5. november 2014 — O. Tümer mod Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Centrale Raad van Beroep — Nederlandene)

(Sag C-311/13) (1)

((Beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens - direktiv 80/987/EØF - arbejdstager, der er tredjelandsstatsborger, og som ikke har en gyldig opholdstilladelse - afslag på retten til en insolvensydelse))

(2015/C 007/09)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Centrale Raad van Beroep

Parter i hovedsagen

Sagsøger: O. Tümer

Sagsøgt: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Konklusion

Bestemmelserne i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/74/EF af 23. september 2002 skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning om beskyttelse af arbejdstagere i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, såsom den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en tredjelandsstatsborger, der ikke har lovligt ophold i den berørte medlemsstat, ikke kan anses for at være en arbejdstager, der har krav på en insolvensydelse bl.a. på grundlag af ikke-udbetalte løntilgodehavender i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, selv om denne tredjelandsstatsborger i henhold til den pågældende medlemsstats civilretlige bestemmelser betragtes som »arbejdstager«, der har ret til løn, som kan gøres til genstand for et søgsmål anlagt mod arbejdsgiveren ved de nationale domstole.

(1) EUT C 250 af 31.8.2013.
1)

Artikel 18, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 795/2004 af 21. april 2004 om gennemførelsesbestemmelser til enkeltbetalingsordningen i forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1974/2004 af 29. oktober 2004, skal fortolkes således, at den finder anvendelse, dels når en landbruger opfylder betingelserne for anvendelse af to eller flere af artiklerne 19-23a i nævnte forordning, som ændret ved forordning nr. 1974/2004, dels når en landbruger, der opfylder betingelserne for anvendelse af mindst en af artiklerne 19-23a i samme forordning, som ændret ved forordning nr. 1974/2004, også opfylder betingelserne for anvendelse af mindst en af følgende artikler: artikel 37, stk. 2, artikel 40, artikel 42, stk. 3, og artikel 42, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/9

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 6. november 2014 — Den Italienske Republik mod Europa-Kommissionen

(Sag C-385/13 P) (1)

((Appel - Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) - det regionale operationelle program (ROP) 2000-2006 for regionen Campania - forordning (EF) nr. 1260/1999 - artikel 32, stk. 3, første afsnit, litra f) - traktatbrudssøgsmål mod Den Italienske Republik vedrørende forvaltningen af affald i regionen Campania - afgørelse om ikke at foretage de mellemliggende betalinger vedrørende foranstaltningen i ROP angående forvaltningen og bortskaffelsen af affald))

(2015/C 007/11)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato P. Gentili)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved D. Recchia og A. Steiblytė, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 252 af 31.8.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/5

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 6. november 2014 — Mac GmbH mod Ministère de l’agriculture, de l’agroalimentaire et de la forêt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-108/13) (1)

((Frie varebevægelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - plantebeskyttelsesmidler - tilladelse til markedsføring - parallelimport - krav om markedsføringstilladelse udstedt i henhold til direktiv 91/414/EØF i udførselsstaten))

(2015/C 007/06)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mac GmbH

Sagsøgt: Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

Konklusion

Artikel 34 TEUF og 36 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som udelukker, at der kan meddeles tilladelse til parallelimport for et plantebeskyttelsesmiddel, som i udførselsmedlemsstaten ikke er omfattet af en markedsføringstilladelse meddelt på grundlag af Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, selv om midlet er omfattet af en tilladelse til parallelimport og kan anses for at være identisk med et middel, der er omfattet af en markedsføringstilladelse, som er meddelt i overensstemmelse med direktivet i indførselsmedlemsstaten.

(1) EUT C 141 af 18.5.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/6

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 5. november 2014 — Herbaria Kräuterparadies GmbH mod Freistaat Bayern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bayerisches Verwaltungsgericht München — Tyskland)

(Sag C-137/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - landbrug - fælles landbrugspolitik - økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter - forordning (EF) nr. 889/2008 - artikel 27, stk. 1, litra f) - anvendelse af visse produkter og visse stoffer i forarbejdningen af fødevarer - forbud mod at anvende mineraler, vitaminer, aminosyrer og mikronæringsstoffer i tilfælde, hvor dette ikke er et lovmæssigt krav - tilsætning af ferrogluconat og vitaminer til en økologisk drikkevare - anvendelse af mineraler, vitaminer, aminosyrer og mikronæringsstoffer - påkrævede mængder for at tillade salg som et kosttilskud med en ernærings- eller sundhedsanprisning eller som en fødevare til særlig ernæringsmæssig anvendelse))

(2015/C 007/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerisches Verwaltungsgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Herbaria Kräuterparadies GmbH

Sagsøgt: Freistaat Bayern

Konklusion

Artikel 27, stk. 1, litra f), i Kommissionens forordning (EF) nr. 889/2008 af 5. september 2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter for så vidt angår økologisk produktion, mærkning og kontrol skal fortolkes således, at anvendelse af et i denne bestemmelse omhandlet stof kun er et lovmæssigt krav på betingelse af, at en EU-retlig eller en med denne ret forenelig national bestemmelse direkte pålægger tilsætningen af det nævnte stof til en fødevare, for at den kan markedsføres generelt. Anvendelsen af et sådant stof er ikke et lovmæssigt krav som omhandlet i denne bestemmelse, når en fødevare markedsføres som et kosttilskud, med en ernærings- eller sundhedsanprisning eller til særlig ernæringsmæssig anvendelse, selv om dette indebærer, at denne fødevare for at overholde bestemmelserne vedrørende tilsætning af stoffer til fødevarer i henholdsvis

— Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/46/EF af 10. juni 2002 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1137/2008 af 22. oktober 2008

— Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer, og Kommissionens forordning (EU) nr. 432/2012 af 16. maj 2012 om fastlæggelse af en liste over andre tilladte sundhedsanprisninger af fødevarer end dem, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed, samt

— Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/39/EF af 6. maj 2009 om fødevarer bestemt til særlig ernæring og Kommissionens forordning (EF) nr. 953/2009 af 13. oktober 2009 om stoffer, der i specielt ernæringsmæssigt øjemed kan anvendes i fødevarer til særlig ernæring, skal indeholde en bestemt mængde af det pågældende stof.

(1) EUT C 171 af 15.6.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/3

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 6. november 2014 — Agentur für Arbeit Krefeld — Familienkasse mod Susanne Fassbender-Firman (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-4/13) (1)

((Social sikring - forordning (EØF) nr. 1408/71 - familieydelser - regler i tilfælde af samtidig ret til familieydelser))

(2015/C 007/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agentur für Arbeit Krefeld — Familienkasse

Sagsøgt: Susanne Fassbender-Firman

Konklusion

Artikel 76, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1606/98 af 29. juni 1998, skal fortolkes således, at den tillader beskæftigelsesmedlemsstaten i sin lovgivning at fastsætte, at den kompetente institution stiller retten til familieydelser i bero, i det tilfælde hvor der ikke er indgivet en ansøgning om familieydelser i bopælsmedlemsstaten. Under disse omstændigheder har den kompetente institution, hvis beskæftigelsesmedlemsstaten fastsætter en sådan suspension af retten til familieydelser i sin nationale lovgivning, pligt til at anvende denne suspension, i henhold til artikel 76, stk. 2, for så vidt som betingelserne for anvendelsen heraf, der er fastsat i denne lovgivning, er opfyldt, uden at råde over en skønsbeføjelse i denne henseende.

(1) EUT C 101 af 6.4.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/7

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 5. november 2014 — Sophie Mukarubega mod Préfet de police og Préfet de la Seine-Saint-Denis (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal administratif de Melun — Frankrig)

(Sag C-166/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - visum, asyl, indvandring og andre politikker i forbindelse med den frie bevægelighed for personer - direktiv 2008/115/EF - tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold - proceduren for vedtagelse af en afgørelse om tilbagesendelse - princippet om overholdelse af retten til forsvar - retten for en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold til at blive hørt forud for vedtagelsen af en afgørelse, der kan påvirke vedkommendes interesser - en forvaltnings afslag på at tildele en sådan statsborger opholdstilladelse på grundlag af asyl, forsynet med et pålæg om at forlade området - retten til at blive hørt, inden der træffes afgørelse om tilbagesendelse))

(2015/C 007/08)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif de Melun

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sophie Mukarubega

Sagsøgte: Préfet de police og Préfet de la Seine-Saint-Denis

Konklusion

Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende skal retten til at blive hørt i forbindelse med enhver procedure, således som den finder anvendelse inden for rammerne af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, og navnlig dette direktivs artikel 6, fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en national myndighed undlader specifikt at høre en tredjelandsstatsborger vedrørende en tilbagesendelsesafgørelse, når denne myndighed — efter ved afslutningen af en procedure, hvorunder tredjelandsstatsborgerens ret til at blive hørt er blevet fuldt ud respekteret, at have fastslået, at vedkommendes ophold på det nationale område er ulovligt — påtænker at træffe en sådan afgørelse over for den pågældende, uanset om denne tilbagesendelsesafgørelse er eller ikke er en følge af et afslag på opholdstilladelse.

(1) EUT C 164 af 8.6.2013.
2)

Artikel 45, artikel 46, stk. 2, og artikel 94, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, skal fortolkes således, at de ikke med henblik på afgørelsen af ret til ydelser i en medlemsstat giver de socialsikrede mulighed for at vælge, at der ikke skal tages hensyn til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat før datoen for denne forordnings anvendelse i denne første medlemsstat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 462/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. oktober 2014 — Teresa Mascellani mod Ministero della Giustizia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale ordinario di Trento — Italien)

(Sag C-221/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 97/81/EF - rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS - ændring af deltidsansættelseskontrakt til fuldtidsansættelseskontrakt uden arbejdstagerens samtykke))

(2014/C 462/09)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale ordinario di Trento

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Teresa Mascellani

Sagsøgt: Ministero della Giustizia

Konklusion

Rammeaftalen om deltidsarbejde, indgået den 6. juni 1997, som findes i bilaget til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS, navnlig dennes § 5, stk. 2, skal fortolkes således, at den ikke under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en arbejdsgiver kan træffe afgørelse om en ændring af en deltidsansættelseskontrakt til en fuldtidsansættelseskontrakt uden den pågældende arbejdstagers samtykke.

(1) EUT C 207 af 20.7.2013.