ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Afgrænsningen af de respektive begreber »permanent overførsel« og »midlertidig overførsel« som omhandlet i artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser er baseret på et kriterium om varigheden af den periode, hvori oplysninger, der udtrækkes fra en beskyttet database, opbevares på et andet medium end den pågældende databases medium. Tidspunktet for tilstedeværelsen af et udtræk, som omhandlet i artikel 7, fra en beskyttet database, der kan konsulteres elektronisk, er det tidspunkt, hvorpå de oplysninger, der omfattes af overførslen, fæstnes på et andet medium end databasens medium. Begrebet udtræk er uafhængigt af det formål, der forfølges af den, som foretager denne handling, af de eventuelle ændringer, som sidstnævnte måtte foretage i indholdet af de overførte oplysninger, samt af eventuelle forskelle vedrørende den strukturelle opbygning af de omhandlede databaser.

Den omstændighed, at materielle og tekniske egenskaber ved indholdet af en fremstillers beskyttede database ligeledes findes i en anden fremstillers database, kan tolkes som et indicium for tilstedeværelsen af et udtræk i henhold til artikel 7 i direktiv 96/9, medmindre et sådant sammenfald kan forklares ved andre faktorer end en overførsel mellem de to omhandlede databaser. Den omstændighed, at oplysninger, der er indhentet af en fremstiller af en database, fra kilder, der ikke er offentligt tilgængelige, også indeholdes i en anden fremstillers database, er ikke i sig selv tilstrækkelig til at godtgøre tilstedeværelsen af et sådant udtræk, men kan udgøre et indicium herfor.

Karakteren af de edb-programmer, der anvendes ved forvaltningen af to elektroniske databaser, udgør ikke et kriterium ved bedømmelsen af tilstedeværelsen af et udtræk i henhold til artikel 7 i direktiv 96/9.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og artikel 31, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2846/98 af 17. december 1998, og artikel 23, stk. 1 og 2, artikel 24 og artikel 25, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik, idet den har undladt i tilstrækkelig grad at kontrollere, inspicere og overvåge udøvelse af fiskeri, navnlig med hensyn til forbuddet mod fiskeri med drivgarn af visse arter, og idet den ikke har sørget for, at der træffes passende foranstaltninger over for de personer, som er ansvarlige for overtrædelser af fællesskabsforskrifterne om anvendelse af drivgarn.
Tredje til sjette betragtning til beslutning nr. 3052/95 har følgende ordlyd:

»Det vil gøre det lettere hurtigt og på rette niveau at løse problemer, der kan være til hinder for frie varebevægelser, hvis de nationale forbud mod markedsføring af bestemte produkter er gennemskuelige; problemer kan løses ved bl.a. at tilnærme sådanne forbud i tide eller tilpasse dem efter artikel [28 EF].

En sådan gennemskuelighed kan fremmes ved, at der indføres en enkel og pragmatisk ordning for gensidig information mellem medlemsstaterne og mellem disse og Kommissionen, således at de problemer, der kan opstå i forbindelse med det indre markeds funktion, kan blive løst på en måde, der er tilfredsstillende for de erhvervsdrivende og forbrugerne.

Informationsordningen har navnlig til formål at give et bedre kendskab til gennemførelsen af de frie varebevægelser på områder, der ikke er harmoniserede, og at skabe klarhed over, hvilke problemer der er, for at de kan løses på en passende måde.

Informationsordningen bør kun omfatte de tilfælde, hvor en medlemsstat lægger hindringer i vejen for fri omsætning eller markedsføring af varer, der er lovligt fremstillet eller markedsført i en anden medlemsstat, under henvisning til, at disse produkter ikke overholder førstnævnte medlemsstats nationale retsforskrifter«.
92

Det andet spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 49 EF og 50 EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter virksomheder inden for en bestemt branche og et bestemt geografisk område er forpligtet til at tilslutte sig en organisation som den i hovedsagen omhandlede forsikringssammenslutning, forudsat ordningen ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opfylde formålet om at sikre den finansielle balance inden for en social sikringsgren, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Vreemdelingencirculaire 2000 (cirkulære om udlændinge af 2000) bestemmer i punkt C1/4.3.1, i den affattelse, der fandt anvendelse den 20. december 2006:

»I henhold til artikel 29, stk. 1, litra b), i [Vw 2000] kan der gives opholdstilladelse, hvis udlændingen har sandsynliggjort, at han har rimelig grund til at antage, at han i tilfælde af udvisning vil løbe en reel risiko for at blive underkastet tortur eller umenneskelig eller vanærende behandling eller straf.«

Denne bestemmelse er afledt af [EMRK’s] artikel 3. Udvisning til et land, hvor den pågældende løber en reel risiko (»real risk«) for at blive udsat for en sådan behandling, udgør dermed en tilsidesættelse af denne artikel. Hvis det er eller bliver sandsynliggjort, at der foreligger en reel risiko, skal der principielt gives opholdstilladelse i form af asyl.

[…]
19

De forklarende bemærkninger til pos. 8471 i HS har følgende ordlyd: »I.— Automatiske databehandlingsmaskiner og enheder dertil […] D.— særskilt foreliggende enheder […] Denne underposition omfatter bl.a. skærme, som viser en grafisk repræsentation af de udarbejdede data. De afviger fra de videomonitorer og fjernsynsmodtagere, der er listet i pos. 8528 under de forskellige profiler, bl.a. følgende: 1) Skærme til automatiske databehandlingsmaskiner kan udelukkende modtage signal fra en automatisk databehandlingsmaskines centralenhed, og de kan derfor ikke gengive et farvebillede ud fra et sammensat videosignal i bølgeform, der stemmer overens med en transmissionsstandard (NTSC, SECAM, PAL, D-MAC osv.). De er udstyret med typiske stik til databehandlingssystemet (f.eks. et RS-232-interface eller DIN- eller SUB-D-stik), og de har ikke et lydkredsløb. De er udstyret med særlige adaptere (f.eks. monokrome eller grafiske), der er placeret i den automatisk databehandlingsmaskines centralenhed. 2) Disse skærme er karakteriseret ved lavere elektromagnetiske emissioner. De har en dot pitch, der går fra 0,41 mm for mellemstor opløsning, som reduceres i takt med, at opløsningen øges. 3) For at kunne vise små, men tydelige billeder bruger skærmene, der er tariferet i denne position, en mindre pixelstørrelse og større konvergensstandard end videomonitorer og fjernsynsmodtagerne, der er placeret i pos. 8528. (Konvergens er elektronkanonens mulighed for at fremkalde et enkelt punkt på katodestrålerørets overflade uden at forstyrre nogen af de tilstødende punkter.) 4) CRT-monitorer, hvis videofrekvens (båndbredde), som er det mål, der bestemmer, hvor mange dots, der kan sendes pr. sekund for at danne billedet, almindeligvis 15 MHz eller derover. Derimod er båndbredden i monitorerne i pos. 8528 almindeligvis ikke over 6 MHz. Dataskærmenes horisontale scanningsfrekvens varierer for forskellige visningsbølger, almindeligvis fra 15 kHz til over 155 kHz. Mange er i stand til at anvende adskillige horisontale scanningsfrekvenser. Den horisontale scanningsfrekvens for videomonitorer henhørende under pos. 8528 er fast, almindeligvis 15,6 eller 15,7 kHz afhængig af den tilgængelige fjernsynsstandard. Desuden fungerer monitorer under denne gruppe ikke i overensstemmelse med nationale eller internationale frekvensstandarder for radiofoni eller med frekvensstandarder for lukkede fjernsynskredsløb. 5) Monitorer under denne gruppe er karakteriseret ved lav udstråling fra et elektromagnetisk felt, og de indeholder ofte mulighed for at indstille skærmens hældning mv., har blændingsfrie overflader, flimringsfri skærm og andre ergonomiske karakteristika, som skal gøre det lettere at se på skærmen på tæt hold gennem længere perioder. […]«
50

Domstolen har nemlig allerede fastslået, at frygt for interne vanskeligheder ikke kan begrunde, at en medlemsstat ikke anvender fællesskabsretten korrekt (jf. bl.a. dom af 9.12.1997, sag C-265/95, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 6959, præmis 55). Særligt for så vidt angår udsætning i miljøet af GMO’er har Domstolen i præmis 72 i dommen af 9. december 2008, Kommissionen mod Frankrig (sag C-121/07, Sml. I, s. 9159), fastslået, at selv om det antages, at de af Den Franske Republik påberåbte vanskeligheder faktisk delvis har oprindelse i iværksættelsen af regler udstedt af Fællesskabet, kan en medlemsstat ikke påberåbe sig vanskeligheder opstået på tidspunktet for gennemførelsen af en fællesskabsretsakt, herunder sådanne, der er forbundet med modstand fra borgerne, til støtte for, at forpligtelser og frister i henhold til fællesskabsretlige regler ikke overholdes.
98

Det følger af det foregående, at artikel 1 og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 ikke er til hinder for, at en medlemsstat nægter at anerkende retten til at føre motorkøretøj i henhold til et kørekort, der er udstedt af en anden stat inden dennes tiltrædelse af Unionen, hvis kørekortet blev udstedt før udstedelsen af et kørekort i den første medlemsstat, hvori det andet kørekort er blevet inddraget, fordi dets indehaver var uegnet til at føre motorkøretøj. Den omstændighed, at denne nægtelse forekommer efter den periode med forbud mod at ansøge om et nyt kørekort, som er knyttet til nævnte inddragelse, er herved uden relevans.
64

Hvad navnlig angår det manglende svar på den nævnte skrivelse af 15. april 2006 har Parlamentet anført, at dette argument var blevet fremført for Retten, ikke i forbindelse med et anbringende vedrørende force majeure, men til støtte for et andet anbringende, der blev afvist i den appellerede kendelse, hvilken afvisning appellanten ikke har bestridt i denne appelsag. Under alle omstændigheder er der tale om faktiske omstændigheder, der er indtrådt, efter at den anfægtede beslutning er blevet udstedt, hvorfor de er uden betydning for annullationen heraf.
68

Det følger af Domstolens faste praksis, at Domstolen kun undtagelsesvis under anvendelse af et almindeligt retssikkerhedsprincip, der er knæsat i Fællesskabets retsorden, vil kunne finde anledning til at begrænse enhver interesseret parts mulighed for at påberåbe sig den således fortolkede bestemmelse med henblik på anfægtelse af tidligere i god tro stiftede retsforhold. For at der kan træffes bestemmelse om en sådan begrænsning, skal to hovedbetingelser være opfyldt, nemlig at de berørte kredse skal være i god tro, og at der skal være fare for alvorlige forstyrrelser (jf. dom af 18.1.2007, sag C-313/05, Brzeziński, Sml. I, s. 513, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis).
38

Det fremgår af disse betragtninger, at direktivets artikel 6, stk. 2, således som generaladvokaten har bemærket i punkt 38 i forslaget til afgørelse, ikke kan medføre en regel om, at transaktioner, der ligger uden for momsordningens anvendelsesområde, kan anses for at være foretaget »til virksomheden uvedkommende formål« i denne bestemmelses forstand. En sådan fortolkning ville nemlig medføre, at direktivets artikel 2, nr. 1, mistede sin betydning.
1)

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, som ændret ved Rådets direktiv 2004/74/EF af 29. april 2004, idet den ikke den 1. januar 2006 har tilpasset sit system for beskatning af elektricitet – for så vidt angår forfaldstidspunktet for afgiften på elektricitet – til kravene i direktivets artikel 21, stk. 5, første afsnit.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/1/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at gennemføre, eller fuldstændigt og/eller korrekt at gennemføre artikel 1, stk. 2, litra b), sammenholdt med bilag I, samt artikel 9, stk. 1, andet punktum, og artikel 8, litra a), nr. i) og iii), artikel 23, stk. 2, artikel 30, stk. 2-4, artikel 31, stk. 1, litra c), artikel 38, stk. 1, artikel 43, stk. 1, litra d), artikel 44, stk. 2, andet afsnit, artikel 44, stk. 3 og 4, artikel 46, stk. 1, artikel 48, stk. 2, litra f), artikel 55, stk. 1, andet afsnit, litra d) og e), og artikel 55, stk. 3, artikel 67, stk. 2, andet og tredje afsnit, artikel 68, stk. 1, litra a), artikel 72 og artikel 74, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/1/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2083/2005 af 19. december 2005.
7

Artikel 86 i direktiv 2001/83, som indleder direktivets afsnit VIII, med overskriften »Reklame«, bestemmer: »1. I dette afsnit forstås ved »reklame for lægemidler«: enhver form for opsøgende informationsvirksomhed, kundesøgning eller holdningspåvirkning, der tager sigte på at fremme ordinering, udlevering, salg eller forbrug af lægemidler; dette omfatter især: — offentlig reklame for lægemidler — reklame for lægemidler over for personer, der er beføjet til at ordinere eller udlevere lægemidler — lægemiddelkonsulenters besøg hos personer, der er beføjet til at ordinere eller udlevere lægemidler — udlevering af prøver — tilskyndelse til at ordinere eller udlevere lægemidler ved at yde, tilbyde eller love pekuniære fordele eller fordele i form af naturalier, undtagen hvis den reelle værdi heraf er ubetydelig — sponsorering af reklamemøder, hvori der deltager personer, som er beføjet til at ordinere eller udlevere lægemidler — sponsorering af videnskabelige kongresser, hvori der deltager personer, som er beføjet til at ordinere eller udlevere lægemidler, og navnlig afholdelse af disse personers udgifter til transport og ophold i denne forbindelse. 2. Dette afsnit finder ikke anvendelse på: — mærkning og indlægsseddel som er omfattet af bestemmelserne i afsnit V — korrespondance, i givet fald ledsaget af et dokument af ikke-reklamemæssig art, der er nødvendig for at besvare et bestemt spørgsmål om et specielt lægemiddel — konkrete oplysninger og dokumentation vedrørende f.eks. ændringer i emballagen, advarsler mod bivirkninger som led i lægemiddelovervågningen samt salgskataloger og prislister, forudsat de ikke indeholder nogen information om lægemidlerne — oplysninger om sundhed og sygdomme hos mennesker, forudsat der heri hverken direkte eller indirekte henvises til et lægemiddel.«
21

Hertil erindrede Retten indledningsvis i den appellerede doms præmis 195-198 om, at Kommissionen ifølge retspraksis skal fremlægge alvorlige indicier for, at der foreligger en strategi om »at blive den førende« på markedet for at godtgøre, at der er tale om en praksis med underbudspriser, når de priser, som en virksomhed med dominerende stilling benytter, ikke er tilstrækkelige til at dække virksomhedens samlede omkostninger. Derefter, og efter at have konstateret, at Kommissionen havde fremlagt sådanne indicier, fastslog Retten i dommens præmis 204, at WIN i sin stævning påberåbte sig omstændigheder, der var for uklare til, at Retten kunne tage stilling til dette argument, hvorfor argumentet blev forkastet. Retten bemærkede for fuldstændighedens skyld i dommens præmis 206-215, at de indicier, som Kommissionen støttede sig på, var tilstrækkeligt alvorlige, samt at de blev styrket af andre faktiske forhold, således at Kommissionen med rette kunne fastslå, at der forelå en strategi om »at blive den førende« på markedet i hele overtrædelsesperioden.
42

Hvad for det første angår »disclosure order« tilkommer det den forelæggende ret at undersøge, om og i hvilket omfang Marco Gambazzi forud for dennes afsigelse har haft mulighed for at blive hørt om dennes genstand og rækkevidde. Det tilkommer ligeledes den forelæggende ret at undersøge, hvilke retsmidler Marco Gambazzi har haft adgang til efter udstedelsen af denne »disclosure order« med henblik på at begære dem ændret eller ophævet. Det skal herved fastslås, om den pågældende har haft mulighed for at påberåbe sig alle de faktiske og retlige omstændigheder, der efter hans opfattelse kunne støtte hans begæring, og om disse spørgsmål er blevet undergivet en realitetsvurdering under overholdelse af kontradiktionsprincippet, eller om det derimod kun har været muligt at fremføre begrænsede anbringender.
18

A indbragte sagen for Kuopion hallinto-oikeus og nedlagde påstand om annullation af disse afgørelser og om tilbagegivelse af forældremyndigheden over sine børn. A anførte nærmere, at da hun i midten af november 2005 var rejst til Sverige med F, var hendes børn forblevet i Finland hos deres stedfars søster. Ved afgørelse af 25. oktober 2006 frifandt denne ret den sagsøgte myndighed og opretholdt de anfægtede afgørelser. Retten begrundede sin afgørelse med, at socialudvalget havde handlet inden for sine beføjelser i henhold til § 15, stk. 1 i lov nr. 710/1982. Retten tilføjede, at de berørte børns livsbetingelser på alvorlig vis bragte deres psykiske og fysiske sundhed samt udvikling i fare. Fjernelsen og anbringelsen af børnene uden for hjemmet havde gjort det muligt at give dem den psykiatriske behandling, de havde brug for, gjort det muligt for dem at gå i skole samt givet dem et trygt og stabilt opvækstmiljø.
125

For det andet fremgår det, således som generaladvokaten har bemærket i punkt 192 i forslaget til afgørelse, af artikel 11, stk. 2, i direktiv 97/13, at afgifterne skal tage hensyn til behovet for at støtte udviklingen af nyskabende tjenester og konkurrence. Det er i den foreliggende sag ubestridt, at hvis de franske myndigheder ikke havde vedtaget foranstaltningen vedrørende tilpasning af UMTS-afgifterne, ville de have løbet en alvorlig risiko for, at Orange og SFR ville have trukket deres bud tilbage. Det var således netop for at sikre udviklingen af konkurrencen, at de skyldige afgifter for de første to tilslagsmodtagere blev ændret for at bringe dem i overensstemmelse med dem, der blev pålagt Bouygues Télécom.
15

Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz, for hvilken appellen iværksat af Veli Elshani til prøvelse af sidstnævnte afgørelse er blevet indbragt, har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Ophørsbetingelsen [vedrørende toldskylden] i [toldkodeksens] artikel 233, stk. 1, litra d), […] refererer ikke til tidspunktet for toldskyldens opståen, men til et tidsrum efter toldskyldens opståen, idet den forudsætter, at der i henhold til artikel 202 er tale om en »opstået« toldskyld. Skal udtrykket »ved deres ikke forskriftsmæssige indførsel« i toldkodeksens artikel 233, stk. 1, litra d), fortolkes således, — at indførsel af en vare i Fællesskabets toldområde, for hvilken der er opstået toldskyld i henhold til toldkodeksens artikel 202, allerede er fuldbyrdet med indførsel til grænsetoldstedet eller et andet sted, som er udpeget af toldmyndighederne, og senest i hvert fald på det tidspunkt, hvor den forlader grænsetoldstedet eller det andet udpegede sted, idet varen dermed er kommet ind i toldområdet, således at beslaglæggelse og konfiskation af varerne efter dette tidspunkt ikke bevirker, at toldskylden ophører eller således, — at indførsel af en vare i Fællesskabets toldområde, for hvilken der er opstået toldskyld i henhold til toldkodeksens artikel 202, ud fra en økonomisk betragtning fortsat varer ved, så længe dens transport forstået som et samlet handlingsforløb i tilslutning til indførslen af varen i toldområdet endnu varer ved, og dermed så længe varen endnu ikke er ankommet til dens første bestemmelsessted og kommet til stilstand dér, således at en beslaglæggelse og konfiskation af varen indtil dette tidspunkt bevirker, at toldskylden ophører? 2) Ved en ikke forskriftsmæssig adfærd som omhandlet i toldkodeksens artikel 202, der opdages ved indførslen, ophører toldskylden nødvendigvis. Beslaglæggelse af varerne, der sker umiddelbart i tilknytning til unddragelse af toldtilsyn som ikke forskriftsmæssig adfærd, som omhandlet i toldkodeksens artikel 203, medfører derimod ikke, at toldskylden straks ophører. Skal toldkodeksens artikel 233, stk. 1, litra d), fortolkes således, at dette ophør af toldskyld, der udtrykkeligt er begrænset til toldskyld, som er opstået i henhold til toldkodeksens artikel 202, desuagtet er i overensstemmelse med kravet om ligebehandling af ikke forskriftsmæssig adfærd?«
Anden til sjette betragtning til direktiv 89/105 er affattet på følgende måde:

»Medlemsstaterne har vedtaget økonomiske foranstaltninger vedrørende markedsføring af lægemidler med henblik på at kontrollere de offentlige udgifter til lægemidler […]

Sådanne foranstaltninger har primært til formål at fremme folkesundheden, idet de skal sikre et tilstrækkeligt udbud af lægemidler til rimelige priser; foranstaltningerne bør dog også tage sigte på at gøre produktionen af lægemidler mere effektiv og at fremme forskning og udvikling inden for nye lægemidler, hvilket i sidste instans er en forudsætning for, at der kan opretholdes et højt sundhedsniveau inden for Fællesskabet.

Når foranstaltningerne er forskellige, kan det hindre eller fordreje handelen med lægemidler inden for Fællesskabet og derved direkte påvirke det fælles marked for lægemidler.

Formålet med dette direktiv er at give en oversigt over nationale prisarrangementer, herunder hvorledes disse virker i enkelttilfælde, samt de kriterier, de bygger på, og at give offentlig adgang til disse arrangementer for alle deltagerne i medlemsstaternes marked for lægemidler […]

Som et første skridt med henblik på at fjerne disse forskelle må der omgående fastlægges en række krav, der skal sikre, at alle berørte parter kan kontrollere, at de nationale foranstaltninger ikke udgør kvantitative import- eller eksportrestriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning; disse krav må dog ikke påvirke den politik, der føres af medlemsstater, hvor medicinpriserne hovedsageligt fastsættes gennem fri konkurrence; kravene må heller ikke påvirke medlemsstaternes politik vedrørende prisfastsættelse og fastlæggelse af sygesikringsordninger undtagen for så vidt angår visse procedurer, der er nødvendige for at opnå gennemsigtighed i dette direktivs betydning.«
31

Denne beregningsmetode viser endvidere en vilje til at fremme stabilitet eller sikkerhed i beskæftigelsen, der bl.a. er udtrykt i punkt 21, tredje led, i retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte, der i øvrigt giver sig til udtryk i forpligtelsen foreskrevet ved de undersøgte retningslinjer til at opretholde de skabte jobs i en minimumsperiode. Den er for så vidt ikke diskriminerende over for virksomheder, hvis aktivitet er sæsonbestemt, idet sæsonbestemt arbejde også er omfattet som brøkdel af ÅAE i andet led i den sammenligning, der skal foretages for at efterprøve, om betingelsen vedrørende nettoskabelsen af beskæftigelse er opfyldt. Som generaladvokaten således i det væsentlige har anført i punkt 57-71 i forslaget til afgørelse, vil en forskellig behandling af disse virksomheder og andre virksomheder ikke være berettiget, forudsat at de er underlagt samme forpligtelse til at opretholde de skabte jobs i en minimumsperiode for at opnå støtte.
1)

Artikel 17, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 86/653/EØF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en handelsagents krav på en godtgørelse automatisk begrænses af den pågældendes provisionstab i forbindelse med kontraktforholdets ophør, også når agenturgiverens tilbageværende fordele vurderes at have en højere værdi.