ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-325/16: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 17. maj 2018 — Industrias Químicas del Vallés, SA mod Administración General del Estado og Sapec Agro, SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse — landbrug — direktiv 91/414/EØF — direktiv 2010/28/EU — artikel 3, stk. 1 — proceduren for medlemsstaternes revurdering af godkendte plantebeskyttelsesmidler — frist — forlængelse)

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 17. maj 2018 — Industrias Químicas del Vallés, SA mod Administración General del Estado og Sapec Agro, SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-325/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — landbrug — direktiv 91/414/EØF — direktiv 2010/28/EU — artikel 3, stk. 1 — proceduren for medlemsstaternes revurdering af godkendte plantebeskyttelsesmidler — frist — forlængelse)«

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Industrias Químicas del Vallés, SA

Sagsøgte: Administración General del Estado og Sapec Agro, SA

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Kommissionens direktiv 2010/28/EU af 23. april 2010 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage metalaxyl som aktivstof skal fortolkes således, at den deri fastsatte frist, der udløber den 31. december 2010 og skal gøre det muligt for medlemsstaterne i overensstemmelse med Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler at ændre eller tilbagekalde eksisterende godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder metalaxyl som aktivstof, udgør en ufravigelig frist, som ikke kan forlænges af disse medlemsstater.

( 1 ) – EUT C 305 af 22.8.2016.
Sag C-566/16: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 17. maj 2018 — Dávid Vámos mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn) (Præjudiciel forelæggelse — det fælles merværdiafgiftssystem — direktiv 2006/112/EF — artikel 282-292 — særordning for små virksomheder — fritagelsesordning — pligt til at vælge at anvende særordningen i referencekalenderåret)

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 17. maj 2018 — Dávid Vámos mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)

(Sag C-566/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — det fælles merværdiafgiftssystem — direktiv 2006/112/EF — artikel 282-292 — særordning for små virksomheder — fritagelsesordning — pligt til at vælge at anvende særordningen i referencekalenderåret)«

Den forelæggende ret

Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dávid Vámos

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Konklusion

EU-retten skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national bestemmelse, som udelukker anvendelsen af en national særordning for pålæggelse af merværdiafgift, der fastsætter en fritagelse for små virksomheder — vedtaget i henhold til bestemmelserne i afsnit XII, kapitel 1, afdeling 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem — på en afgiftspligtig person, der opfylder alle de materielle betingelser, men som ikke har benyttet muligheden for at vælge at anvende denne ordning på tidspunktet for sin anmeldelse af den økonomiske virksomheds påbegyndelse til skatte- og afgiftsmyndighederne.

( 1 ) – EUT C 104 af 3.4.2017.
2)

Med forbehold for den efterprøvelse, der skal foretages af den forelæggende ret, skal artikel 2, litra c), i direktiv 93/13 fortolkes således, at en fri undervisningsinstitution som den i hovedsagen omhandlede, der har indgået en aftale med en af sine studerende om betalingslempelser for beløb, som denne skylder i studiegebyr og for udgifter til deltagelse i en studierejse, i forbindelse med denne aftale skal anses for »erhvervsdrivende« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i denne bestemmelse, med den følge, at aftalen er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.
Sag C-642/16: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 17. maj 2018 — Junek Europ-Vertrieb GmbH mod Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — intellektuelle ejendomsrettigheder — varemærkeret — forordning (EF) nr. 207/2009 — artikel 13 — konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemærket — parallelimport — ompakning af produktet, der er forsynet med varemærket — ommærkning — betingelser gældende for medicinsk udstyr)

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 17. maj 2018 — Junek Europ-Vertrieb GmbH mod Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-642/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — intellektuelle ejendomsrettigheder — varemærkeret — forordning (EF) nr. 207/2009 — artikel 13 — konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemærket — parallelimport — ompakning af produktet, der er forsynet med varemærket — ommærkning — betingelser gældende for medicinsk udstyr)«

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Junek Europ-Vertrieb GmbH

Sagsøgt: Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

Konklusion

Artikel 13, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om [EU]-varemærker skal fortolkes således, at en varemærkeindehaver ikke kan modsætte sig, at en parallelimportør fortsætter markedsføring af medicinsk udstyr i dettes indre og ydre originalemballage, når importøren har tilføjet en yderligere mærkat som den, der er omhandlet i hovedsagen, og som efter sit indhold, sin funktion, størrelse, præsentation og placering ikke udgør nogen risiko for oprindelsesgarantien for det medicinske udstyr, der er forsynet med varemærket.

( 1 ) – EUT C 104 af 3.4.2017.
Sag C-451/16: Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. juni 2018 — MB mod Secretary of State for Work and Pensions (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Det Forenede Kongerige) (Præjudiciel forelæggelse — direktiv 79/7/EØF — ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring — national ordning for offentlige pensioner — betingelser for anerkendelse af kønsskifte — national lovgivning, der gør denne anerkendelse betinget af ophævelsen af et ægteskab indgået før dette kønsskifte — afslag på udbetaling af offentlig arbejdsophørspension til en person, der har skiftet køn, fra pensionsalderen for personer af det erhvervede køn — direkte forskelsbehandling på grund af køn)

Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. juni 2018 — MB mod Secretary of State for Work and Pensions (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-451/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — direktiv 79/7/EØF — ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring — national ordning for offentlige pensioner — betingelser for anerkendelse af kønsskifte — national lovgivning, der gør denne anerkendelse betinget af ophævelsen af et ægteskab indgået før dette kønsskifte — afslag på udbetaling af offentlig arbejdsophørspension til en person, der har skiftet køn, fra pensionsalderen for personer af det erhvervede køn — direkte forskelsbehandling på grund af køn)«

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MB

Sagsøgt: Secretary of State for Work and Pensions

Konklusion

Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, navnlig direktivets artikel 4, stk. 1, første led, sammenholdt med direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), tredje led, og artikel 7, stk. 1, litra a), skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, som pålægger en person, der har skiftet køn, at opfylde ikke blot fysiske, sociale og psykiske kriterier, men ligeledes betingelsen om ikke at være gift med en person af det køn, som vedkommende har erhvervet som følge af dette kønsskifte, for at være berettiget til offentlig arbejdsophørspension fra den lovbestemte pensionsalder for personer, der har det erhvervede køn.

( 1 ) – EUT C 383 af 17.10.2016.
Parter i hovedsagen
Sagsøger : MB
Sagsøgt : Secretar y of State for Work and Pensions
Konklusion
Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemfør else af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med 
hensyn til social sikring, navnlig direktivets artikel 4, stk. 1, første led, sammenholdt med direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), tredje led, 
og artikel 7, stk. 1, litra a), skal fortolk es således, at det er til hinder for en national lovgivning, som pålægge r en person, der har skiftet 
køn, at opfylde ikke blot fysiske, sociale og psykiske kriterier, men ligeledes betingelsen om ikke at være gift med en person af det køn, som 
vedkommende har erhver vet som følge af dette kønsskif te, for at være berettiget til offentlig arbejdsophørspension fra den lovbestemte 
pensionsalder for personer , der har det erhver vede køn. 
(1) EUT C 383 af 17.10.2016.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 28. juni 2018 — Den Europæisk e Unions Kontor for 
Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) mod Puma SE
(Sag C-564/16 P) (1)
(Appel — EU-v aremærker — foror dning (EF) nr. 207/2009 — artikel 8, stk. 5 — artikel 76 — 
indsig elsessag — relativ e registr eringshindr inger — forordning (EF) nr. 2868/95 — regel 19 — regel 50, 
stk. 1 — den omstændighed, at der findes tidlig ere afgør elser fra Den Europ æiske Unions Kontor for 
Intellektuel Ejendomsr et (EUIPO), som anerkender det ældr e varemærkes renommé — princippet om god 
forvaltningsskik — hensyntag en til disse afgør elser i efter følgende indsig elsessag er — 
begrundelsespligt — processuelle forpligtelser , der påhviler EUIPO’s appelk amr e)
(2018/C 294/07)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Botis og D. Hanf, som 
befuldmægtig ede)
Den anden part i appelsagen: Puma SE (ved abogado P. González-Bueno Catalán de Ocón)
Konklusion
1)Appellen forkastes.
2)Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsre t (EUIPO) betaler sagsomkostning erne.
(1) EUT C 86 af 20.3.2017.C 294/6 DA Den Europæiske Unions Tidende 20.8.2018
1)

De særlige ordninger, der er fastsat i punkt 2 i bilag IV til akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, i punkt 1 i bilag V til akten om Republikken Bulgariens og Rumæniens tiltrædelsesvilkår samt om tilpasning af de traktater, som Den Europæiske Union bygger på, og i punkt 1 i bilag IV til akten om Republikken Kroatiens tiltrædelsesvilkår samt om tilpasning af traktaten om Den Europæiske Union, traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, skal fortolkes således, at de gør det muligt for indehaveren af et supplerende beskyttelsescertifikat, der er tildelt i en anden medlemsstat end de nye medlemsstater, der er omfattet af disse tiltrædelsesakter, at modsætte sig parallelimport af et lægemiddel hidrørende fra disse nye medlemsstater i en situation, hvor retsordenerne i disse sidstnævnte stater fastsatte muligheden for at opnå en tilsvarende beskyttelse, ikke på datoen for indgivelsen af ansøgningen om grundpatentet, men på datoen for offentliggørelsen af ansøgningen om grundpatentet og/eller indgivelsen af ansøgningen om det supplerende beskyttelsescertifikat i importmedlemsstaten, således at det var umuligt for indehaveren at opnå et patent og et tilsvarende supplerende beskyttelsescertifikat i eksportmedlemsstaterne.
Sag C-480/16: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 21. juni 2018 — Fidelity Funds m.fl. mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark) (Præjudiciel forelæggelse — frie kapitalbevægelser og frihed til at foretage betalinger — restriktioner — beskatning af udbytter, der modtages af institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) — udbytter, som selskaber hjemmehørende i en medlemsstat betaler til ikke-hjemmehørende investeringsinstitutter — fritagelse for udbytter, som selskaber hjemmehørende i en medlemsstat betaler til hjemmehørende investeringsinstitutter — begrundelser — afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne — sammenhængen i beskatningsordningen — proportionalitet)

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 21. juni 2018 — Fidelity Funds m.fl. mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark)

(Sag C-480/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — frie kapitalbevægelser og frihed til at foretage betalinger — restriktioner — beskatning af udbytter, der modtages af institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) — udbytter, som selskaber hjemmehørende i en medlemsstat betaler til ikke-hjemmehørende investeringsinstitutter — fritagelse for udbytter, som selskaber hjemmehørende i en medlemsstat betaler til hjemmehørende investeringsinstitutter — begrundelser — afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne — sammenhængen i beskatningsordningen — proportionalitet)«

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Fidelity Funds m.fl.

Sagsøgt: Skatteministeriet

Procesdeltager: NN (L) SICAV

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, hvorefter udbytter, der udbetales af et selskab hjemmehørende i denne medlemsstat til ikke-hjemmehørende institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter), kildebeskattes, mens udbytter, der udbetales til investeringsinstitutter hjemmehørende i denne samme medlemsstat, kan opnå fritagelse for en sådan skat, forudsat at disse institutter foretager en minimumsudlodning til deres medlemmer eller teknisk opgør en minimumsudlodning og foretager indeholdelse af skat i denne faktiske eller fiktive minimumsudlodning i forhold til institutternes medlemmer.

( 1 ) – EUT C 419 af 14.11.2016.
1)

Artikel 54, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF skal fortolkes således, at alle oplysninger om den tilsynsbelagte virksomhed, som denne virksomhed har meddelt den kompetente myndighed, og alle udtalelser fra denne myndighed, der indgår i virksomhedens tilsynsakter, herunder myndighedens korrespondance med andre instanser, ikke ubetinget udgør fortrolige oplysninger, der således er omfattet af den pligt til at opretholde den tavshedspligt, som er fastsat i denne bestemmelse. Denne kvalificering omfatter oplysninger, som de myndigheder, som er udpeget af medlemsstaterne til at varetage de opgaver, der er fastlagt i dette direktiv, er i besiddelse af, der for det første ikke er af offentlig karakter, og hvis videregivelse for det andet risikerer at skade interesserne for den fysiske eller juridiske person, der leverede oplysningerne, eller for tredjemand, eller den korrekte funktion af den ordning om tilsyn med investeringsselskabers virksomhed, som EU-lovgiver har indført ved vedtagelsen af direktiv 2004/39.
Sag C-5/16: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 21. juni 2018 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union (Annullationssøgsmål — afgørelse (EU) 2015/1814 — fastlæggelse af retsgrundlaget — hensyntagen til retsaktens virkninger — foreligger ikke — artikel 192, stk. 1, TEUF — artikel 192, stk. 2, første afsnit, litra c), TEUF — foranstaltninger, der i væsentlig grad berører en medlemsstats valg mellem forskellige energikilder og den generelle sammensætning af dens energiforsyning — princippet om loyalt samarbejde — artikel 15 TEU — Det Europæiske Råds beføjelser — retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning — proportionalitetsprincippet — konsekvensanalyse)

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 21. juni 2018 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-5/16) ( 1 )

»(Annullationssøgsmål — afgørelse (EU) 2015/1814 — fastlæggelse af retsgrundlaget — hensyntagen til retsaktens virkninger — foreligger ikke — artikel 192, stk. 1, TEUF — artikel 192, stk. 2, første afsnit, litra c), TEUF — foranstaltninger, der i væsentlig grad berører en medlemsstats valg mellem forskellige energikilder og den generelle sammensætning af dens energiforsyning — princippet om loyalt samarbejde — artikel 15 TEU — Det Europæiske Råds beføjelser — retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning — proportionalitetsprincippet — konsekvensanalyse)«

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna og K. Rudzińska, som befuldmægtigede, bistået af ekspert I. Tatarewicz)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved A. Tamás og A. Pospíšilová Padowska, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Simm, A. Sikora og K. Pleśniak, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Danmark (ved M. Wolff, J. Nymann-Lindegren og C. Thorning, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze, som befuldmægtiget), Kongeriget Spanien (ved A. Gavela Llopis og M.A. Sampol Pucurull, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved D. Colas, G. de Bergues J. Traband, T. Deleuil og S. Ghiandoni, som befuldmægtigede), Kongeriget Sverige (ved A. Falk, C. Meyer-Seitz, U. Persson, N. Otte Widgren og L. Swedenborg, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved K. Herrmann, A.C. Becker, E. White og K. Mifsud-Bonnici, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Republikken Polen betaler de af Parlamentet og Rådet afholdte omkostninger.

3) Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik og Kongeriget Sverige samt Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

( 1 ) – EUT C 98 af 14.3.2016.
1)

Artikel 11, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets afgørelse 2004/585/EF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat vedtager foranstaltninger for farvande, der hører under dennes højhedsområde og jurisdiktion, der er nødvendige for at opfylde medlemsstatens forpligtelser i henhold til artikel 6 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, og hvormed der indføres et omfattende forbud mod erhvervsfiskeri i Natura 2000-områderne med bundberørende fiskeredskaber og bundsat garn, eftersom sådanne foranstaltninger har indvirkning på de fiskerfartøjer, som fører andre medlemsstaters flag.
Sag C-650/16: Domstolens dom (Store Afdeling) af 12. juni 2018 — A/S Bevola og Jens W. Trock ApS mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark) (Præjudiciel forelæggelse — artikel 49 TEUF — selskabsskat — etableringsfrihed — hjemmehørende selskab — skattepligtigt overskud — skattelempelse — fradrag for tab i hjemmehørende faste driftssteder — tilladelse — fradrag for tab i ikke-hjemmehørende faste driftssteder — udelukkelse — undtagelse — tilvalgsordning for international sambeskatning)

Domstolens dom (Store Afdeling) af 12. juni 2018 — A/S Bevola og Jens W. Trock ApS mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark)

(Sag C-650/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — artikel 49 TEUF — selskabsskat — etableringsfrihed — hjemmehørende selskab — skattepligtigt overskud — skattelempelse — fradrag for tab i hjemmehørende faste driftssteder — tilladelse — fradrag for tab i ikke-hjemmehørende faste driftssteder — udelukkelse — undtagelse — tilvalgsordning for international sambeskatning)«

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: A/S Bevola og Jens W. Trock ApS

Sagsøgt: Skatteministeriet

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, der udelukker muligheden for et hjemmehørende selskab, der ikke har valgt en ordning for international sambeskatning som den i hovedsagen omhandlede, for at fradrage tab i et fast driftssted beliggende i en anden medlemsstat i sit skattepligtige overskud, selv om dette selskab dels har udtømt alle muligheder for at fradrage dette tab i medfør af lovgivningen i den medlemsstat, hvor dette driftssted er beliggende, dels ikke længere oppebærer nogen som helst indtægt fra driftsstedet, således at der ikke længere er nogen mulighed for, at der kan tages hensyn til det nævnte tab i den nævnte medlemsstat, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

( 1 ) – EUT C 63 af 27.2.2017.
Sag C-530/16: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 13. juni 2018 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen (Traktatbrud — jernbanesikkerhed — direktiv 2004/49/EF — manglende vedtagelse af de nødvendige bestemmelser for at sikre, at undersøgelsesorganet er uafhængigt)

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 13. juni 2018 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-530/16) ( 1 )

»(Traktatbrud — jernbanesikkerhed — direktiv 2004/49/EF — manglende vedtagelse af de nødvendige bestemmelser for at sikre, at undersøgelsesorganet er uafhængigt)«

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls og J. Hottiaux, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen (ved Majczyna og K. Majcher, som befuldmægtigede, bistået af ekspert T. Warchoł)

Konklusion

1) Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 21, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/49/EF af 29. april 2004 om jernbanesikkerhed i EU og om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder og direktiv 2001/14/EF om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (jernbanesikkerhedsdirektivet), idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre undersøgelsesorganets uafhængighed med hensyn til organisation og beslutningstagning i forhold til den jernbanevirksomhed og den infrastrukturforvalter, som kontrolleres af ministeren for transport.

2) Republikken Polen betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 14 af 16.1.2017.