Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Ulovlighedsindsigelse – accessorisk karakter – anfægtelse for en national domstol af lovligheden af en antidumpingforordning af en erhvervsdrivende, der har ret til at anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af denne forordning, men som ikke har gjort brug af muligheden herfor – ikke muligt under en verserende sag at påberåbe sig ugyldigheden af antidumpingforordningen

[Art. 230, stk. 4, og art. 234, litra b), EF]

2. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – forordning om indførelse af antidumpingtold – producenter og eksportører i tredjelande – importører og erhvervsdrivende i EF med særlige forbindelser til producenterne

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 384/96, art. 3, stk. 5, 6 og 7)

3. Præjudicielle spørgsmål – bedømmelse af gyldigheden – spørgsmål om gyldigheden af en forordning, som ikke er blevet anfægtet i henhold til artikel 230 EF – hovedsøgsmål indgivet af et selskab, som åbenbart ikke har kompetence til at anlægge et annullationssøgsmål – antagelse til realitetsbehandling

[Art. 230, stk. 4, EF og art. 234, litra b), EF]

4. Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – skade – institutionernes skønsbeføjelser – godtgørelse af årsagsforbindelse – institutionernes forpligtelser – hensyntagen til faktorer, der er dumping uvedkommende – sådanne faktorers betydning for at bevise årsagssammenhængen

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 3, stk. 5, 6 og 7, og nr. 2320/97)

Sammendrag

1. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 18)

2. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 19-22)

3. Det almindelige princip, som skal sikre, at enhver har eller har haft mulighed for at anfægte en fællesskabsretsakt, som danner grundlag for en afgørelse, der er truffet over for ham, er på ingen måde er til hinder for, at en forordning bliver endelig for en borger, med hensyn til hvilken den må betragtes som en individuel beslutning, når borgeren utvivlsomt kunne have anlagt sag med påstand om annullation af den i henhold til artikel 230 EF, hvilket forhindrer denne borger i for den nationale ret at påberåbe sig, at forordningen er ugyldig.

Med hensyn til midler mod dumping kan en virksomhed, der ikke er tilstrækkeligt forbundet med eksportvirksomhederne, og som ikke er omfattet af en særlig situation, hvorved selskabet adskiller sig fra alle andre erhvervsdrivende, for at anse selskabet for umiddelbart og individuelt berørt som omhandlet i artikel 230 EF af en forordning, der indfører en endelig antidumpingtold, ved en national ret rejse en ulovlighedsindsigelse mod en sådan forordning, eftersom denne danner grundlag for en afgørelse, der er truffet over for virksomheden. Under disse omstændigheder er den nationale ret nemlig ikke bundet af, at antidumpingtolden er endelig.

(jf. præmis 18, 26 og 29)

4. På området for handelsmæssige beskyttelsesforanstaltninger er EU-institutionerne ved fastlæggelsen af de faktorer, der skader den pågældende EF-erhvervsgren, forpligtet til at undersøge, om den skade, de ønsker at gøre gældende, rent faktisk skyldes import, der er genstand for dumping, og til at se bort fra enhver skade, der skyldes andre faktorer, herunder især den skade, der eventuelt må tilskrives fællesskabsproducenternes egen adfærd. Det påhviler dem endvidere at sikre, at den skade, der tilskrives andre faktorer, ikke anvendes ved konstateringen af skaden som omhandlet i artikel 3, stk. 7, i forordning nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, og at den pålagte antidumpingtold som følge heraf ikke overstiger, hvad der er nødvendigt for at fjerne den skade, der er forvoldt af dumpingimporten.

Eftersom Kommissionens beslutning om en eventuel konkurrencebegrænsende adfærd udvist af EF-virksomheder, der opererer på samme marked som det marked, som forordningen tilsigtede at beskytte, på tidspunktet for vedtagelsen forordning nr. 2320/97 om indførelse af endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern eller ulegeret stål med oprindelse i Ungarn, Polen, Rusland, Tjekkiet, Rumænien og Slovakiet, om ophævelse af forordning nr. 1189/93 og om afslutning af proceduren vedrørende import af den pågældende vare med oprindelse i Kroatien, endnu ikke var blevet truffet, kan denne beslutning fra Kommissionen ikke betragtes som en kendt faktor i grundforordningens artikel 3, stk. 7, i grundforordning nr. 384/96l, som Rådet burde have taget hensyn til i forbindelse med konstateringen af den skade, som EF-erhvervsgrenen har lidt, som begrundelse for antidumpingforanstaltningen. Den udelukkende forberedende karakter af en undersøgelse fra Kommissionen, som omfatter eventuelle overtrædelser af konkurrencereglerne, er til hinder for, at den konkurrencebegrænsende adfærd, som den angik, i hvert fald indtil afslutningen af denne undersøgelse, kan anses for at foreligge og for at have påført erhvervsgrenen i Fællesskabet skade.

(jf. præmis 35-41 og 43-45)