Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 19. februar 1998. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Rådet for Den Europæiske Union. - Ekstraordinær støtte til producenter af bordvin i Frankrig. - Sag C-309/95.



Samling af Afgørelser 1998 side I-00655



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - frister - fristens begyndelsestidspunkt - retsakt hverken offentliggjort eller meddelt sagsoegeren - noejagtigt kendskab til indhold og begrundelse - pligt til ved kundskab om retsaktens eksistens at begaere dens fuldstaendige ordlyd meddelt inden for en rimelig frist - raadsbeslutning rettet til en medlemsstat - Kommissionens noejagtige kendskab hertil - foreligger

(EF-traktaten, art. 173, stk. 5)

Sammendrag

Er en retsakt hverken offentliggjort eller meddelt, skal den, som er bekendt med, at retsakten beroerer ham, selv inden for en rimelig frist begaere retsaktens fuldstaendige ordlyd meddelt. Bortset fra denne begraensning loeber soegsmaalsfristen foerst fra det tidspunkt, da den beroerte tredjemand erhverver et saa noejagtigt kendskab til retsaktens indhold og begrundelse, at han kan goere brug af sin soegsmaalsret.

Naar forslaget til en raadsbeslutning rettet til en medlemsstat er blevet meddelt Raadets og Kommissionens medlemmer, og dens vedtagelsesprocedure er blevet gjort til genstand for et referat udarbejdet af Kommissionens Generalsekretariat, har Kommissionen senest den dag, hvor referatet blev udarbejdet, haft noejagtigt og detaljeret kendskab til beslutningen.

Parter

I sag C-309/95,

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Gérard Rozet og Jean-Paul Keppenne, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsoeger,

mod

Raadet for Den Europaeiske Union ved direktoer Ruediger Bandilla og Diego Canga Fano, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos generaldirektoer Alessandro Morbilli, Direktoratet for Juridiske Anliggender, Den Europaeiske Investeringsbank, 100, boulevard Konrad Adenauer,

sagsoegt,

stoettet af

Den Franske Republik ved kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Frédéric Pascal, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Frankrigs Ambassade, 8 B, boulevard Joseph II,

intervenient,

angaaende en paastand om annullation af Raadets beslutning af 22. juni 1995 om ydelse af en ekstraordinaer stoette til producenter af bordvin i Frankrig,

har

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, H. Ragnemalm, og dommerne G.F. Mancini, P.J.G. Kapteyn (refererende dommer), J.L. Murray og G. Hirsch,

generaladvokat: G. Cosmas

justitssekretaer: R. Grass,

paa grundlag af retsmoederapporten,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 24. april 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 29. september 1995 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 173 nedlagt paastand om annullation af Raadets beslutning af 22. juni 1995 om ydelse af en ekstraordinaer stoette til producenter af bordvin i Frankrig (herefter »beslutningen«).

2 I beslutningens artikel 1 hedder det, at den paagaeldende stoette ydes af den franske regering til vinproducenter, der deltager i forebyggende destillation af bordvin og vin egnet til fremstilling af bordvin, der var fremstillet i produktionsaaret 1994/95 i Frankrig. Den naevnte destillation var aabnet i medfoer af artikel 38 i Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 af 16. marts 1987 om den faelles markedsordning for vin (EFT L 84, s. 1).

3 Det fremgaar af betragtningerne til beslutningen, at den franske regering i medfoer af EF-traktatens artikel 93, stk. 3, underrettede Kommissionen om de paataenkte stoetteforanstaltninger. Kommissionen fandt, at de ikke var forenelige med faellesmarkedet. Raadet var imidlertid af den opfattelse, at ganske saerlige omstaendigheder begrundede stoetten og fastslog under henvisning til artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, at stoetteforanstaltningerne var forenelige med faellesmarkedet.

4 Traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, bestemmer, at Raadet paa begaering af en medlemsstat med enstemmighed kan beslutte, at en af denne stat ydet eller planlagt stoette, uanset bestemmelserne i artikel 92 eller de i artikel 94 naevnte forordninger, skal betragtes som forenelig med faellesmarkedet, hvis ganske saerlige omstaendigheder berettiger en saadan beslutning.

5 Til stoette for soegsmaalet har Kommissionen principalt gjort gaeldende, at Raadet har anvendt bestemmelsen i traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, forkert, idet den er anvendt med henblik paa at fravige ordningerne i den faelles markedsordning for vin. Subsidiaert har Kommissionen anfoert, at der i denne sag ikke foreligger de ganske saerlige omstaendigheder, der kraeves efter bestemmelsen, og at begrundelsen er utilstraekkelig og forkert.

6 I replikken har Kommissionen som foelge af dommen af 29. februar 1996 (sag C-122/94, Kommissionen mod Raadet, Sml. I, s. 881) erklaeret, at den for saa vidt angaar det principale anbringende alene goer gaeldende, at Raadet har overskredet graenserne for sit skoen.

7 Ved kendelse af 7. februar 1996 har Domstolens praesident tilladt Den Franske Republik at intervenere til stoette for Raadets paastande.

8 Ved saerskilt processkrift af 6. november 1995 har Raadet i medfoer af procesreglementets artikel 81 fremsat en formalitetsindsigelse. Ved beslutning af 18. juni 1996 har Domstolen henskudt formalitetsindsigelsen til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet.

Formalitetsindsigelsen

9 Raadet, stoettet af Den Franske Republik, har gjort gaeldende, at da beslutningen ikke er blevet offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, og da den, jf. EF-traktatens artikel 191, stk. 3, er rettet til Den Franske Republik og ikke til Kommissionen, burde Kommissionen have anlagt sag senest to maaneder efter den 22. juni 1995, hvor den fik kendskab til beslutningen, jf. traktatens artikel 173, stk. 5.

10 Raadet har naermere anfoert, at som det fremgaar af staevningen, havde Kommissionen kendskab til hele sagens forhistorie. Endvidere har Kommissionen deltaget i Raadets arbejde, og endelig fik Kommissionen kendskab til beslutningen allerede ved dens vedtagelse den 22. juni 1995, idet Kommissionen som bilag til staevningen har vedlagt det af dens Generalsekretariat udarbejdede referat af samlingen i Raadet. Den franske regering har tilfoejet, at Raadet ikke har foretaget aendringer i det forslag til beslutning, der var forelagt det til godkendelse.

11 Baade Raadet og den franske regering har anfoert, at Kommissionen ikke kan paaberaabe sig Domstolens praksis, hvoraf det fremgaar, at er en retsakt hverken offentliggjort eller meddelt, skal den, som er bekendt med, at retsakten beroerer ham, selv inden for en rimelig frist begaere retsaktens fuldstaendige ordlyd meddelt, og at soegsmaalsfristen foerst loeber fra det tidspunkt, da den beroerte tredjemand erhverver et noejagtigt kendskab til retsaktens indhold og begrundelse (jf. dom af 6.12.1990, sag C-180/88, Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie mod Kommissionen, Sml. I, s. 4413). Kommissionens retsstilling i den foreliggende sag kan ikke sammenlignes med retsstillingen for en tredjemand under en procedure, der henhoerer under konkurrenceomraadet eller vedroerer statsstoette.

12 Heroverfor har Kommissionen, som var repraesenteret under samlingen i Raadet fra den 19. til den 22. juni 1995, anfoert, at sagen kan fremmes til realitetsbehandling, idet beslutningen er blandt de retsakter, som i henhold til traktatens artikel 191, stk. 3, foerst affoeder retsvirkninger fra den dato, hvor de meddeles. Subsidiaert har Kommissionen anfoert, at den foerst fik noejagtigt kendskab til beslutningens begrundelse den 1. august 1995, hvor den modtog Raadets skrivelse af 27. juli 1995 om, at beslutningen var meddelt.

13 EF-traktatens artikel 173, stk. 5, bestemmer, at de i denne artikel omhandlede klager skal indgives inden to maaneder efter, at retsakten, alt efter sin art, er offentliggjort eller meddelt klageren, eller i mangel heraf senest to maaneder efter, at klageren har faaet kendskab til den.

14 Det er ubestridt, at beslutningen ikke er blevet offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.

15 I henhold til traktatens artikel 191, stk. 3, meddeles andre beslutninger end dem, der i henhold til stk. 1 offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, dem, de er rettet til, og faar virkning ved denne meddelelse.

16 Ifoelge beslutningens artikel 2 var beslutningen rettet til Den Franske Republik. Beslutningen blev meddelt den franske regering ved skrivelse af 27. juli 1995 fra Raadets generalsekretaer.

17 Da beslutningen ikke er blevet offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende og heller ikke er meddelt Kommissionen i dennes egenskab af adressat, har tomaanedersfristen i forhold til Kommissionen foerst kunnet begynde at loebe fra den dag, hvor Kommissionen fik kendskab til beslutningen.

18 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at er en retsakt hverken offentliggjort eller meddelt, skal den, som er bekendt med, at retsakten beroerer ham, selv inden for en rimelig frist begaere retsaktens fuldstaendige ordlyd meddelt, og at soegsmaalsfristen foerst loeber fra det tidspunkt, da den beroerte tredjemand erhverver et saa noejagtigt kendskab til retsaktens indhold og begrundelse, at han kan goere brug af sin soegsmaalsret (dommen i sagen Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie mod Kommissionen, a.st., praemis 22).

19 Det maa derfor undersoeges, hvornaar Kommissionen fik noejagtigt kendskab til retsaktens indhold og begrundelse.

20 Det fremgaar af sagen, at der allerede den 16. juni 1995 for Raadet og Kommissionen forelaa et forslag til raadsbeslutning vedroerende ydelse af en ekstraordinaer stoette til producenter af bordvin i Frankrig (dokument 8100/95 Agri 62).

21 Endvidere fremgaar det af punkt 9 i det uddrag af referatet af den 1858. samling i Raadet (landbrug) i Bruxelles fra den 19. til den 22. juni 1995, som er udarbejdet af Kommissionens Generalsekretariat og indeholdt i bilag VI til staevningen, at Raadet enstemmigt godkendte forslaget til beslutning. Dokumentet indeholder ogsaa en redegoerelse for den droeftelse, der gik forud for beslutningen, en omtale af den franske regerings argumenter og af den tvivl, som baade visse medlemsstater og det kompetente kommissionsmedlem gav udtryk for med hensyn til, om Den Franske Republiks begaering burde imoedekommes.

22 Kommissionen har saaledes haft noejagtigt og detaljeret kendskab til beslutningen senest den dag, hvor ovennaevnte referat blev udarbejdet, dvs. den 23. juni 1995. Den frist, Kommissionen herefter havde til at anlaegge sag, begyndte derfor at loebe den 24. juni 1995 og udloeb den 26. august 1995, inklusive forlaengelse under hensyn til afstanden.

23 Da staevningen er indleveret den 29. september 1995, maa sagen afvises.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

24 I medfoer af procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger. Den Franske Republik, der er interveneret til stoette for Raadets paastande, baerer sine egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 69, stk. 4.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

1) Sagen afvises.

2) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber betaler sagens omkostninger.

3) Den Franske Republik baerer sine egne omkostninger.