RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

30. november 1994

Sag T-588/93

G.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — lægeundersøgelse ved ansættelse — uoverensstemmelse mellem klage og stævning — afvisning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-875

Angående:

Påstand om annulation af Kommissionens afgørelse af 30. september 1993 om at afslå den klage, som sagsøgeren havde indgivet over Kommissionens afgørelse af 31. marts 1993 om at tilbagekalde sin afgørelse af 1. september 1992, hvorved sagsøgeren blev udnævnt til tjenestemand på prøve i Kommissionen.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af dom

Efter at have bestået en af Kommissionen afholdt generel udvælgelsesprøve blev sagsøgeren den 10. august 1992 underkastet en lægeundersøgelse ved ansættelse, jf. vedtægtens artikel 33. Sagsøgeren blev ved denne lejlighed anmodet om at give en række oplysninger om sit helbred i form af en udfyldelse af et spørgeskema. På dette spørgeskema bekræfter den pågældende på tro og love, at de afgivne oplysninger er sandfærdige og fuldstændige, hvorved det er angivet, at lægeundersøgelsen i modsat fald ikke har retsgyldighed. Sagsøgeren undlod i denne forbindelse på spørgeskemaet at oplyse, at hun i maj 1992 var blevet indlagt til observation samt egentligt indlagt på en psykiatrisk afdeling på et hospital, og at hun i december 1991 og i januar 1992 havde konsulteret en psykiater i anledning af en reaktiv depression, der havde baggrund i en arbejdsmæssig overbelastning.

Den 19. august 1992 afgav Kommissionens rådgivende læge en erklæring om, at sagsøgeren var fysisk egnet til at bestride den pågældende stilling. Den 1. september 1992 blev sagsøgeren med øjeblikkelig virkning udnævnt til tjenestemand på prøve.

Efter nogle dages arbejde indgav sagsøgeren flere på hinanden følgende lægeerklæringer om, at hun var uarbejdsdygtig. Den 20. oktober 1992 meddelte chefen for Kommissionens Lægetjeneste ansættelsesmyndigheden, at sagsøgeren »i forbindelse med lægeundersøgelsen i anledning af sin ansættelse fortiede oplysninger om en sygdom, som hun led af før sin ansættelse i institutionen, og som er den samme, recidiverende, sygdom, der er årsag til hendes nuværende uarbejdsdygtighed. Fortielsen fremgår klart af det spørgeskema, som [sagsøgeren] udfyldte i forbindelse med lægeundersøgelsen i anledning af sin ansættelse«.

Den 11. november 1992 traf ansættelsesmyndigheden afgørelse om, at den den 10. august 1992 foretagne lægeundersøgelse ikke kunne anses for retsgyldig, og anmodede sagsøgeren om at underkaste sig en ny lægeundersøgelse. Efter denne nye undersøgelse afgav Kommissionens rådgivende læge den 17. februar 1993 en negativ udtalelse om sagsøgerens fysiske egnethed.

Ved skrivelse af 24. februar 1993 meddelte sagsøgeren, at hun anfægtede såvel Kommissionens afgørelse om ikke at anse den første lægeundersøgelse for retsgyldig som det negative udfald af den anden lægeundersøgelse. Hun anmodede endvidere om, at hendes sag blev forelagt lægeudvalget. Lægeudvalget bekræftede herefter udtalelsen om, at sagsøgeren var uegnet til at bestride en stilling som maskinskriver i Kommissionen.

Den 31. marts 1993 traf ansættelsesmyndigheden afgørelse om at tilbagekalde afgørelsen om at udnævne sagsøgeren til tjenestemand på prøve. Sagsøgeren påklagede denne afgørelse, hvorved hun anfægtede de lægelige vurderinger vedrørende hende, og anførte, at hun ingen helbredsproblemer havde. Kommissionen afslog sagsøgerens klage.

Formaliteten

Retten bemærkede indledningsvis, at den savnede kompetence til at realitetsbehandle sagsøgerens påstand om, at Kommissionen tilpligtedes at genansætte hende som tjenestemand på prøve. Retten bemærkede herved, at det fremgår af fast retspraksis, at Retten ikke som led i en legalitetsprøvelse i medfør af vedtægtens artikel 91 har kompetence til at meddele ansættelsesmyndigheden pålæg (præmis 26).

Henvisningtil: Domstolens dom af 27. april 1989, sag 192/88, Turner mod Kommissionen, Sml. s. 1017, og Rettens dom af 9. juni 1994, sag T-94/92, X. mod Kommissionen, Sml.Pers. IA, s. 149.

Retten bemærkede herefter, at det ligeledes fremgår af fast retspraksis, at en tjenestemandssag kun kan antages til realitetsbehandling, såfremt der er sket en iagttagelse af de regler, der gælder for den forudgående administrative procedure, hvis formål er, at konflikter mellem tjenestemænd eller øvrige ansatte og administrationen skal kunne løses i mindelighed, og at det er en forudsætning for, at dette formål kan nås, at ansættelsesmyndigheden får et tilstrækkeligt præcist kendskab til de klagepunkter, som den pågældende fremfører mod den anfægtede afgørelse (præmis 27).

Henvisningtil: Rettens dom af 29. marts 1990, sag T-57/89, Alexandrakis mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, præmis 8.

Sagsøgeren havde herved under den administrative procedure blot anfægtet de lægelige vurderinger vedrørende hende, hvorimod hendes anbringender i sagen angik spørgsmålet om lovligheden af Kommissionens afgørelse af 11. november 1992, hvorefter den første lægeundersøgelse ikke kunne anses for retsgyldig, og hvorved sagsøgeren blev anmodet om at underkaste sig en ny lægeundersøgelse.

Retten fastslog, at sagsøgerens Idage ingen sammenhæng havde med nogen af de i stævningen angivne anbringender og intet indeholdt, hvoraf Kommissionen - heller ikke selv om den havde bestræbt sig på at forstå klagen som gående videre end sit egentlige indhold - havde kunnet udlede, at sagsøgeren dermed ville rejse et af de klagepunkter, som fremgik af anbringenderne i stævningen. Sagsøgeren erkendte i øvrigt selv under den mundtlige forhandling, at »anbringenderne i stævningen ikke har nogen konkret sammenhæng med klagen«. Da ingen af anbringenderne herefter kunne tages i betragtning, måtte sagen i det hele afvises (præmis 29, 30 og 31).

Retten bemærkede herved, at selv om det eneste klagepunkt, der var indeholdt i sagsøgerens klage, nemlig det forhold, at hun anfægtede de lægelige vurderinger vedrørende hende, måtte anses for ligeledes at være indeholdt i stævningen, fremgår det af fast retspraksis, at Retten savner kompetence til at efterprøve lægelige vurderinger, idet dens kontrolbeføjelser er begrænset til spørgsmålet om lægeudvalgets nedsættelse og spørgsmålet om, hvorvidt udvalget har udøvet sin virksomhed i overensstemmelse med de gældende formelle regler (præmis 32).

Henvisning til: Rettens dom af 14. april 1994, sag T-10/93, A. mod Kommissionen, Sml. II, s. 179, præmis 61, i sagenX mod Kommissionen, a.st., præmis 39,40 og 41, og af 27. oktober 1994, sag T-47/93, C. mod Kommissionen, Sml.Pers. II, s. 743, præmis 47.

Konklusion:

Sagen afvises.