RETSMØDERAPPORT

i sag 218/85 ( *1 )

I — Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger

1. National ret

I Frankrig gælder for handelen med landbrugsvarer blandt andet lov nr. 62-933 af 8. august 1962»til supplering af landbrugs-reguleringsloven« (JORF af 10. 8. 1962, s. 7962).

I medfør af artikel 14 i denne lov kan landbrugsministeriet ved bekendtgørelse anerkende producentsammenslutninger, når følgende betingelser er opfyldt:

»1) sammenslutningen vedtager på grundlag af sine ved loven tillagte beføjelser og beføjelser i øvrigt bestemmelser for produktion og markedsføring samt bestemmelser til stabilisering af priserne, herunder eventuelt en tilbagekøbspris, samt bestemmelser, ved hvilke medlemmernes virksomhed kan tilpasses markedsforholdene ;

2) sammenslutningen skal omfatte en sektor eller flere sammenhængende sektorer for landbrugsvarer, der er eller kan være genstand for en fællesskabsforordning om en fælles markedsordning inden for rammerne af EF's fælles landbrugspolitik, medmindre det ved dekret bestemmes, at denne lov skal omfatte andre produktionssektorer;

3) medlemmernes økonomiske virksomhed skal have et vist omfang ...«

Disse anerkendte producentsammenslutninger kan slutte sig sammen og i en bestemt landbrugsregion for én og samme varesektor oprette et »landbrugsøkonomisk udvalg« (artikel 15).

Landbrugsøkonomiske udvalg, der antages at råde over tilstrækkelig erfaring med hensyn til visse produktionsforhold, kan søge landbrugsministeriets tilladelse til, at de af udvalgsmedlemmerne vedtagne regler om produktionsordning, salgsfremstød og markedsføring for de pågældende produkter, udvides til at gælde samtlige producenter i vedkommende region (artikel 16, stk. 1). Denne udvidede anvendelse af samtlige eller en del af reglerne fastlægges ved interministeriel bekendtgørelse for tre år ad gangen med mulighed for fornyelse (artikel 16, stk. 2). Ved bekendtgørelserne kan landbrugsudvalgene bemyndiges til at opkræve medlemsgebyrer og bidrag, der beregnes på grundlag af produkternes værdi, dyrkningsarealet eller en kombination af disse to størrelser (artikel 17).

I henhold til nævnte lov er der ved to interministerielle bekendtgørelser af 27. juli 1966 (JORF af 29.7.1966, s. 6538) blevet tillagt visse af Comité économique agricole regionale des fruits et légumes de Bretagne (i det følgende benævnt »Cerafel«) vedtagne regler bindende virkning for samtlige region Bretagne's producenter af blomkål, artiskokker og nye kartofler. Det drejer sig blandt andet om regler, der pålægger følgende forpligtelser:

— pligt til hvert år at anmelde størrelsen af dyrkningsarealet for hvert produkt og sort;

— overholdelse af normerne om sortering, størrelsessortering, vægt og præsentation;

— pligt til at sælge hele produktionen på de af udvalget godkendte offentlige auktioner;

— pligt til i hver periode, hvor tilbagetrækning sker, at betale de af det regionale udvalg fastsatte bidrag til markedsstøttefonden;

— pligt til at betale bidrag til en særlig fond, hvis midler skal anvendes til at fremme salget af de pågældende produkter ved reklame og andre salgsfremmende foranstaltninger.

2. EF-regler

2.1. Rådets forordning nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den fælles markedsordning for frugt og grønsager (EFT 1972 II, s. 423) indeholder de vigtigste bestemmelser om markedsordningen i frugt- og grønsagssektoren (grundforordning). Forordningens artikler 2 og 12 indeholder blandt andet regler om kvalitetsnormer for de af forordningen omfattede varer. Disse normer fastsættes, ændres og tilpasses i givet fald af fællesskabsmyndighederne i henhold til den i forordningens artikel 2 angivne procedure.

2.2. Af sagen fremgår, at Kommissionen i meddelelse af 8. december 1977 til Rådet (bilag V til Kommissionens indlæg) har foreslået, at forskellige af producentorganisationerne indførte ordninger på visse betingelser kan finde anvendelse også på producenter, der ikke er medlemmer. Den 31. december 1977 forelagde Kommissionen Rådet et forslag til forordning (bilag VI til Kommissionens indlæg) om ændring af grundforordningen på dette punkt. Da Kommissionen ikke kunne udvirke, at forslaget blev vedtaget, blev det trukket tilbage i maj 1978. I 1981 forelagde Kommissionen et nyt forslag herom i forbindelse med et forslag om forskellige foranstaltninger vedrørende den fælles markedsordning for frugt og grønsager (EFT C 281, s. 5). Den 14. november 1983 vedtog Rådet forordningerne nr. 3284/83 og nr. 3285/83 (EFT L 325, s. 1 og s. 8). Forordning nr. 3284/83, der ændrer grundforordningen, indeholder regler om en udvidelsesordning for Fællesskabet, der overvåges af Kommissionen. De regler, hvis anvendelsesområde ønskes udvidet, skal meddeles Kommissionen, der enten kan bestemme, at reglerne ikke kan gøres obligatoriske, eller annullere den af medlemsstaten besluttede udvidelse af anvendelsesområdet. Forordning nr. 3285/83, som indeholder de almindelige bestemmelser for udvidelse af anvendelsesområdet for visse regler, der er udstedt af producentorganisationer for frugt og grønsager, fastsætter kriterier for producentorganisationernes repræsentativitet. Rådets forordning nr. 1489/84 af 15. maj 1984 om fastsættelse af ikrafttrædelsesdatoen for forordningerne nr. 3284/83 og nr. 3285/83 om frugt og grønsager (EFT L 143, s. 31) fastsatte ikrafttrædelsesdatoen for ordningen om udvidelse af reglernes anvendelsesområde til den 1. april 1985. Ved Rådets forordning nr. 1977/85 af 16. juli 1985 om ændring af forordning nr. 1489/84 (EFT L 186, s. 2) blev anvendelsen af denne ordning udsat til den 1. oktober 1985 for visse produkter, herunder artiskokker og blomkål. Kommissionens forordning nr. 2137/84 af 25. juli 1984 — om gennemførelsesbestemmelser for udvidelse af anvendelsesområdet for de regler, der er udstedt af producentorganisationer for frugt og grønsager (EFT L 196, s. 23) — indeholder regler om medlemsstaternes overvågning af ordningen herom.

3. Sagens forhistorie

Cerafel har over for le Campion gjort gældende, at han ikke må afvise at opfylde sine forpligtelser i henhold til de interministerielle bekendtgørelser af 27. juli 1966, således at han ikke giver Cerafel de nødvendige oplysninger om de af ham dyrkede blomkålsarealer og sin produktion i tons og undlader at betale Cerafel bidrag, der skal beregnes på grundlag af nævnte areal og de nævnte mængder. Cerafel har ved Tribunal de Saint-Brieuc første gang anlagt sag mod Le Campion med påstand om betaling af bidrag for årene 1979 og 1980 samt igen i 1984 med påstand om betaling af bidrag for årene 1981 og 1982.

Le Campion har under sidstnævnte sag gjort gældende, at den udvidede anvendelse af de af Cerafel vedtagne regler, således at de omfatter samtlige producenter i regionen, udgør en overtrædelse af de grundlæggende principper i traktatens artikel 39 og af reglerne om den fælles markedsordning. Da der ikke foreligger en udtrykkelig bemyndigelse fra Kommissionen for De europæiske Fællesskaber er de nationale foranstaltninger desuden ifølge le Campion i strid med princippet om et »åbent marked«, således som dette følger af traktatens artikler 85 ff.

4. Præjudicielle spørgsmål

Tribunal de grande instance de Saint-Brieuc er nået til det resultat, at afgørelsen af denne tvist afhænger af en fortolkning af fællesskabsretten, og har ved dom af 2. juli 1985 udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»Kan et landbrugsøkonomisk udvalg, der er oprettet med det formål at harmonisere reglerne for produktion, afsætning og pris, samt at anvende fælles regler for markedsføring, påberåbe sig en undtagelse fra reglerne om den frie konkurrence som fastsat i traktatens artikel 85, stk. 1, til støtte for at udvide de bestemmelser, der er vedtaget af udvalgets medlemmer, til at gælde for samtlige producenter i det pågældende land eller den pågældende region?«

Tribunal har i domsbegrundelsen anført, at de landbrugsøkonomiske udvalgs virksomhed ubestridt har betydning for konkurrencen i det omfang, producenterne i et land eller i en egn derigennem økonomisk eller på anden måde bliver afhængige.

5. Retsforhandlinger

Forelæggelsesdommen er registreret på Domstolens justitskontor den 17. juli 1985.

I henhold til artikel 20 i protokollen vedrørende statutten for EØF-Domstolen har følgende indgivet skriftlige indlæg: sagsøgeren i hovedsagen, Association Comité économique agricole regional fruits et légumes de Bretagne, ved advokat E. Copper-Royer, Paris, sagsøgte i hovedsagen, Le Campion, ved advokat D. Couteau, Saint-Brieuc, samt Den franske Republiks regering, ved Régis de Gouttes som befuldmægtiget, og Kommissionen for De europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent Jean-Claude Séché og juridisk konsulent Giuliano Marenco som befuldmægtigede.

På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse.

Domstolen har ved beslutning af 5. marts 1986 henvist sagen til sjette afdeling.

II — Sammenfatning af de skriftlige indlæg

Sagsøgeren i hovedsagen, Cerafel, har indledningsvis anført, at det præjudicielle spørgsmål må omformuleres. Det bliver i det foreliggende tilfælde et spørgsmål om at vurdere medlemsstaternes kompetence ved gennemførelsen af bestemmelserne om den fælles landbrugspolitik, og dermed om at fortolke dels traktatens artikler 39 og 40, dels den afledede ret, og ikke så meget om at fortolke traktatens artikel 85, stk. 1. Denne vurdering må ske med henblik på to forskellige situationer, nemlig på den ene side den situation, hvor den udvidede anvendelse af producentsammenslutningernes bestemmelser vedrører et produkt under en fælles markedsordning (som tilfældet er med blomkål og artiskokker), og på den anden side den situation, hvor udvidelsen angår et produkt, der ikke er omfattet af en sådan markedsordning (som tilfældet er med nye kartofler).

Cerafel har om den første situation under henvisning til Domstolens praksis (navnlig dommene af 26. februar 1980, 94/79, Vriend, Smi. s. 327; af 15. december 1983, 222/82, Apple and Pear Development Council, Smi. s. 4083, og dom af 28. marts 1984, 47 og 48/83, Pluimveeslachterij, Smi. s. 1721) anført, at indførelsen af en fælles markedsordning i en given sektor ikke skaber en eksklusiv kompetence for Fællesskabet, men medfører, at medlemsstaterne er forpligtet til at afholde sig fra enhver foranstaltning, der kan gøre indgreb deri. Men i det foreliggende tilfælde giver udvidelsesproceduren ikke anledning til at den fælles markedsordning i sektoren for frugt og grønsager fungerer dårligere, og den er derfor lovlig. Cerafel oplyser herved, at udvidelsen er en administrativ foranstaltning, der gør det lettere at modvirke tendensen til et stærkt ustabilt marked for frugt og grønsager. Ved at forpligte producenter, der ikke er medlemmer, til at anmelde størrelsen af dyrkningsarealet og til at betale bidrag, fører udvidelsesproceduren til den bedst mulige gennemførelse af den fælles markedspolitiks målsætning. Desuden står den i passende forhold til de mål, der ønskes gennemført; anmeldelsen af de opdyrkede arealer og bidraget er meget små byrder, når henses til de fordele, der opnås derved.

Vedrørende den anden af de nævnte situationer har Cerafel henvist til Domstolens dom af 10. december 1974, Charmasson (48/74, Sml. s. 1383). Af denne dom fremgår, at så længe der ikke foreligger fælles markedsordning, kan de nationale markedsregler kun provisorisk fravige traktatens almindelige regler og kun i den udstrækning, hvori de er nødvendige for ordningens funktion og ikke hindrer de ændringer, som en gradvis udformning af den fælles landbrugspolitik indebærer. Foranstaltninger som den her foreliggende pligt til at anmelde størrelsen af det dyrkede areal og til at betale bidrag på grundlag heraf kan ikke komme på tværs af en gradvis gennemførelse af en fælles ordning, men tværtimod gøre det lettere at indføre den.

Cerafel gør endelig gældende, at traktatens artikel 85, stk. 1, ikke kan finde anvendelse, idet den udvidede anvendelse af de omhandlede regler blot er en foranstaltning til gennemførelse såvel af formålene efter traktatens artikel 39 som af reglerne om den fælles markedsordning. Udvidelsen alene af de regler, der er omtvistet i hovedsagen, dvs. reglerne om anmeldelse af størrelsen af det opdyrkede areal og betaling af bidrag, er desuden ikke i stand til at skabe en konkurrencefordrejning i forholdet til de producenter, der ikke er medlemmer af Cerafel.

Sagsøgte i hovedsagen, Le Campion, har først anført, at det obligatoriske bidrag, der kræves også af ikke-medlemmer, er et udtryk for forskelsbehandling i forhold til producenter i andre franske regioner, der skal betale meget lavere bidrag og desuden i forhold til producenterne i andre medlemsstater, som ikke skal betale bidrag af den art. Desuden er de bidrag, der er tale om i den foreliggende sag, udelukkende til fordel for medlemmerne af Cerafel.

Le Campion gør dernæst gældende, at de franske regler er i strid med traktatens artikler 39 og 40. Af Domstolens dom af 30. januar 1985 (BNIC, 123/83, Sml. s. 391) fremgår, at Cerafel's organisationsaftale om opkrævning af et bidrag og fastsættelse af en tilbagekøbspris med henblik på en godtgørelse er omfattet af forbudet i traktatens artikel 85, stk. 1.

Den franske regering har indledningsvis anført, at bestemmelsen om hel eller delvis udvidelse af adressatkredsen for de vedtagne regler, således at de skal omfatte samtlige producenter i regionen, træffes ved interministeriel bekendtgørelse og ikke inden for Cerafel. Interministerielle bekendtgørelser er myndighedsakter og hidrører ikke fra vedkommende landbrugsøkonomiske udvalg, hvorfor traktatens artikel 85 ikke kan finde anvendelse.

For det tilfælde, at Domstolen alligevel skulle ønske at tage stilling til spørgsmålet om udvidelsens overensstemmelse med artikel 85, gør den franske regering i første række gældende, at det af ordlyden af Rådets forordning nr. 1035/72 (grundforordningen) fremgår, at de landbrugsøkonomiske udvalgs kompetence og virksomhed nødvendiggør en udvidet anvendelse af reglerne med henblik på at gennemføre formålene efter traktatens artikel 39. Heraf følger, at producentorganisationerne i overensstemmelse med forordning nr. 1035/72 har fået tillagt visse beføjelser, der i det omfang, de kommer i strid med forpligtelserne ifølge traktatens artikel 85, vil kunne betegne undtagelser fra denne regel i medfør af traktatens artikel 42 og førnævnte forordning. Fortolkningen støttes af bestemmelserne i Rådets forordning nr. 26/62 af 4. april 1962 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer (EFT 1959-1962, s. 120). I forordningens artikel 2 siges det, at artikel 85, stk. 1, i traktaten ikke gælder

for »landbrugssammenslutningers« aftaler. Anderledes vil det kun forholde sig, såfremt disse aftaler rummer en forpligtelse til at anvende en bestemt pris, og noget sådant er der ikke tale om i nærværende sag. Den franske regering har i den forbindelse oplyst, at de landbrugsøkonomiske udvalgs eneste beføjelse på prisområdet ifølge fransk lovgivning består i adgangen til at udvide tilbagekøbsprisordningen; hensigten hermed er absolut ikke at forpligte en producent til at anvende en bestemt pris, men derimod at lade prisen på en vare, der er faldet til et vist niveau, være afgørende for igangsætningen af tilbagetrækningsproceduren.

Regeringen mener derfor, at det forelagte spørgsmål skal besvares således, at EØF-traktatens artikel 85 ikke finder anvendelse på et landbrugsøkonomisk udvalg, der er oprettet med det formål at harmonisere reglerne for produktion, afsætning og pris, samt at anvende fælles regler for markedsføring, når disse regler udvides til at gælde samtlige producenter i en region.

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber har indledningsvis anført, at spørgsmålet om den franske ordnings overensstemmelse med den fælles markedsordning i sektoren for frugt og grønsager i denne sag gælder et tilfælde fra tiden før Rådets forordninger nr. 3284/83 og 3285/83 om udvidelse af anvendelsesområdet for reglerne i denne sektor.

Efter en gennemgang af CERAFEL's bestemmelser, der i det foreliggende tilfælde har været genstand for en udvidelsesbekendtgørelse, idet disse bestemmelser finder anvendelse på produkter under den fælles markedsordning i sektoren for frugt og grønsager (dvs. artiskokker og blomkål), er Kommissionen nået til det resultat, at følgende forhold er i strid med EF's markedsordning:

a) Udvidelse af pligten til at overholde bestemmelserne om sortering, vejning, størrelsessortering og præsentation af produkterne; Kommissionen gør herved gældende, at artiklerne 2 og 12 i Rådets forordning nr. 1035/72 har indført en fællesskabsordning om kvalitetsnormer; det fremgår blandt andet af Domstolens dom af 29. november 1978 (Pigs Marketing Board, 83/78, Sml. s. 2347), at medlemsstaterne efter indførelsen af en sådan ordning er forpligtet til ikke at gøre undtagelse herfra eller i øvrigt tilsidesætte den;

b) Forpligtelsen til at sælge den samlede produktion på de offentlige, af producentorganisationen godkendte auktioner; blandt andet af førnævnte dom af 29. november 1978 fremgår, at udvidelsen af denne ordning strider mod princippet om et »åbent marked«.

c) Udvidelsen af princippet om tilbagekøbspris; Kommissionen har herved anført, at den fælles markedsordning for frugt og grønsager karakteriseres af en dobbelt interventionsordning: Det første interventionsniveau, der omfattes af artiklerne 15 og 18 i forordning nr. 1035/72, og som kun medlemmerne af producentorganisationerne har fordel af, sætter producentorganisationerne i stand til at trække produkterne tilbage på et prisniveau, der gør det muligt at undgå et for brutalt fald i markedsprisen. Det andet interventionsniveau, der for de omhandlede produkter omfattes af artikel 19 i forordning nr. 1035/72, anvendes på samtlige producenter og forudsætter, at Kommissionen konstaterer, at markedet for det pågældende produkt er i en alvorlig krisesituation. En udvidelse af reglernes anvendelse som den, der i det foreliggende tilfælde er sket ved den franske lovgivning, fører til, at denne dobbelte interventionsordning ikke kan fungere normalt: den rolle, der ved fællesskabsreglerne er tildelt producentorganisationerne, udvides, den anden type intervention anvendes ikke, og stabiliseringen af markederne sker på et højere niveau end den, der er fastlagt ved den fælles ordning.

Kommissionen bemærker, at bidragspligten kun kan anses for at være i overensstemmelse med den fælles ordning i det omfang, hvori bidraget dækker producentorganisationernes udgifter til indsamling af markedsoplysninger, herunder oplysninger om de producenter, der ikke er medlemmer. For så vidt producentorganisationernes virksomhed strider mod den fælles ordnings bestemmelser, er også disse til hinder for forpligtelsen til at finansiere dem.

Kommissionen anfører dernæst, at i det omfang, udvidelsesbekendtgørelsen udgør en foranstaltning i strid med den fælles markedsordning, er der ikke længere anledning til at tage stilling til dens lovlighed i henhold til traktatens generelle bestemmelser, såsom artikel 85. Følgelig vil en undersøgelse af, hvor konkurrencereglerne griber ind, udelukkende kunne være berettiget, for så vidt angår ordningernes udvidelse til nye kartofler, for hvilket produkt der ikke er indført en fælles markedsordning. Kommissionen har herved henvist til, at udvidelsen af ordningerne, som vel er et anliggende, der må reguleres af det offentlige, dog kan komme på tværs af traktatens artikel 5 i forbindelse med artikel 85, når de udvidede ordninger er genstand for en aftale, der er forbudt i henhold til artikel 85. Kommissionen har herved navnlig henvist til Domstolens domme af 10. januar 1985 (Centre distributeurs Leclerc, 229/83, Sml. s. 1), og af 30. januar 1985 (BNIC, 123/83, Sml. s. 391). Den bemærker desuden, at den undtagelse for så vidt angår anvendeligheden af artikel 85, stk. 1, som har hjemmel i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 26/62 ikke kan påberåbes i det foreliggende tilfælde, idet der ikke foreligger en kommissionsbeslutning i henhold til artikel 2, stk. 2, i nævnte forordning. Kommissionen mener dog, at der her ikke er tilstrækkeligt bevis til at fastslå, at Cerafel's beslutninger har kunnet påvirke samhandelen mellem medlemsstater. Det må derfor være den nationale rets opgave at afgøre, om artikel 85 er anvendelig.

Kommissionen foreslår derfor, at den forelæggende rets spørgsmål besvares således:

»1) I mangel af fællesskabsretlige bestemmelser, der udtrykkeligt tillader at udvide anvendelsen af de af en producentsammenslutning for en given landbrugssektor udstedte regler, er obligatorisk medlemsskab af nævnte sammenslutning og obligatorisk betaling af bidrag til sammenslutningen i strid med fællesskabsretten i det omfang, producentsammenslutningens virksomhed strider mod bestemmelserne i den fælles ordning. Således forholder det sig blandt andet, når producentsammenslutningen også lader producenter, der ikke er medlemmer af sammenslutninger, være omfattet af en forpligtelse til ikke at sælge produkter, der er omfattet af den fælles ordning for frugt og grønsager, jfr. artikel 15, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 1035/72, af en forpligtelse til at udbyde deres produkter på de af producentsammenslutningen godkendte auktioner samt af en forpligtelse til ved en af producentorganisationen fastsat pris at trække produkterne tilbage.

2) En offentlig foranstaltning om udvidelse til en hel kategori af erhvervsdrivende af en beslutning truffet af en producentorganisation om et landbrugsprodukt, der ikke er omfattet af en fælles markedsordning, er i strid med EØF-traktatens artikel 5 i forbindelse med dennes artikel 85 i det omfang, den vidererækkende beslutning selv strider mod Fællesskabets konkurrenceregler. En beslutning truffet af en producentorganisation om et landbrugsprodukt, der ikke er omfattet af en fælles markedsordning, er forbudt, idet den strider mod traktatens artikel 85, såfremt den indeholder konkurrencebegrænsninger såsom pålæggelse af en mindstesalgspris eller mindstekvalitetsnormer, og i det omfang den mærkbart kan påvirke samhandelen mellem medlemsstater, medmindre Kommissionen i medfør af artikel 2 i forordning nr. 26 har konstateret, at nævnte artikel 85 ikke finder anvendelse.«

T. Koopmans

Refererende dommer

( *1 ) – Processprog: Fransk.

DOMSTOLENS DOM (sjette afdeling)

25. november 1986 ( *1 )

I sag 218/85,

angående en anmodning, som Tribunal de grande instance de Saint-Brieuc i medfør af EØF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag

Association Comité économique agricole régional fruits et légumes de Bretagne

mod

A. Le Campion

at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens artikel 85, stk. 1,

har

DOMSTOLEN (sjette afdeling),

sammensat af afdelingsformanden C. Kakouris, dommerne T. F. O'Higgins, T. Koopmans, K. Bahlmann og G. C. Rodríguez Iglesias,

generaladvokat: G. F. Mancini

justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A. Rühi

efter at der er afgivet indlæg af:

— sagsøgeren i hovedsagen, Association comité économique agricole regional fruits et légumes de Bretagne, ved advokat E. Copper-Royer, Paris,

— sagsøgte i hovedsagen, Le Campion, under skriftvekslingen ved advokat D. Couteau, Saint-Brieuc, og under den mundtlige forhandling ved advokat D. Morin-Lardoux,

— Den franske Republiks regering, under skriftvekslingen ved Régis de Gouttes som befuldmægtiget, og under den mundtlige forhandling ved B. Botte,

— Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, ved juridisk konsulent Jean-Claude Séché og juridisk konsulent Giuliano Marenco som befuldmægtigede,

på grundlag af retsmøderapporten og efter mundtlig forhandling den 11. juni 1986,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 7. oktober 1986, afsagt følgende

DOM

1 Ved dom af 2. juli 1985 indgået til Domstolen den 17. juli 1985, har Tribunal de grande instance de Saint-Brieuc i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af traktatens regler om fri konkurrence, herunder navnlig traktatens artikel 85, stk. 1.

2 Spørgsmålet er blevet rejst under en tvist mellem Association comité économique agricole regional fruits et légumes de Bretagne (i det følgende benævnt »Cerafel«) og Albert Le Campion, der er landmand i Pléhédel i Bretagne, og som ikke er medlem af nævnte sammenslutning, og drejer sig om Le Campion's nægtelse af at opfylde de forpligtelser, der følger af den udvidede anvendelse af de af sammenslutningen vedtagne bestemmelser, således at disse også kommer til at gælde for landmænd, der ikke er medlemmer af sammenslutningen.

3 I Frankrig er det ved lov nr. 62-933 af 8. august 1982, der benævnes »lov til supplering af landbrugsreguleringsloven« QORF af 10.8.1962, s. 7962) bestemt, at producentsammenslutninger, som er anerkendt af landbrugsministeriet, kan slutte sig sammen på regionsbasis for en given produktsektor i »landbrugsøkonomiske udvalg«. Landbrugsøkonomiske udvalg, der antages at råde over tilstrækkelig erfaring med hensyn til visse produktionsforhold, kan søge landbrugsministeriets tilladelse til, at de af udvalgsmedlemmerne vedtagne regler om produktionsordning, salgsfremstød og markedsføring for de pågældende produkter, udvides til at gælde for samtlige producenter i vedkommende region. Denne udvidede anvendelse af samtlige eller en del af reglerne fastlægges ved ministeriel bekendtgørelse for tre år ad gangen. Ved en sådan bekendtgørelse kan et landbrugsøkonomisk udvalg bemyndiges til hos producenter, der ikke er medlemmer, at opkræve bidrag beregnet på grundlag af produkternes værdi, dyrkningsarealet eller en kombination af disse to størrelser.

4 Ved to interministerielle bekendtgørelser af 27. juli 1966 (JORF af 29.7.1966, s. 6538) udstedt i henhold til nævnte lov, er visse af Cerafel vedtagne bestemmelser blevet udvidet til at gælde for samtlige Bretagne's producenter af blomkål, artiskokker og nye kartofler. Efter disse bestemmelser er producenterne forpligtet til blandt andet hvert år at anmelde størrelsen af dyrkningsarealet for hvert produkt og sort samt til at overholde normerne om sortering, størrelsessortering, vægt og præsentation. De er endvidere forpligtet til at sælge hele produktionen på de af udvalget godkendte offentlige auktioner og til i hver periode, hvor tilbagetrækning sker, at betale det af udvalget fastsatte bidrag til markedsstøttefonden, og endelig til at betale bidrag til en særlig fond, hvis midler skal anvendes til at fremme salget af de pågældende produkter ved reklame og andre salgsfremmende foranstaltninger.

5 Le Campion, der er blomkålsproducent, efterkom ikke en række anmodninger fra Cerafel om anmeldelse af det af ham dyrkede areal og afslog at betale et medlemsbidrag, der skulle beregnes efter størrelsen af det anmeldte dyrkningsareal. Tvisten i hovedsagen vedrører betaling af bidrag for årene 1981 og 1982. Le Campion har gjort gældende, at det strider mod den fælles markedsordning samt mod princippet om det »åbne marked«, der er fastsat i traktatens artikler 85 ff., at de af et landbrugsøkonomisk udvalg vedtagne regler udvides til at gælde for samtlige producenter i regionen.

6 Den nationale ret, der er nået til det resultat, at der hermed foreligger et spørgsmål om fortolkning af fællesskabsretten, har udsat sagen og anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: »Kan et landbrugsøkonomisk udvalg, der er oprettet med det formål at harmonisere reglerne for produktion, afsætning og pris, samt at anvende fælles regler for markedsføring, påberåbe sig en undtagelse fra reglerne om den frie konkurrence som fastsat i traktatens artikel 85, stk. 1, til støtte for at udvide de bestemmelser, der er vedtaget af udvalgets medlemmer, til at gælde samtlige producenter i det pågældende land eller den pågældende region?«

7 Efter denne formulering er der tale om at udvide anvendelsen af de af en producentorganisation vedtagne regler, således at de kommer til at gælde for samtlige producenter af visse produkter i en bestemt region uanset disses art, og uanset om der for dem gælder en fælles markedsordning. Tvisten i hovedsagen vedrører imidlertid en udvidet anvendelse af bestemmelser vedrørende produktion af blomkål, som er omfattet af den fælles markedsordning for frugt og grønsager, jfr. Rådets forordning nr. 1035/72 af 18. maj 1972 (EFT 1972 II, s. 423).

8 Det bemærkes, at den præjudicielle forelæggelse herefter, af hensyn til den ønskede vejledning af den nationale ret, må opfattes som et spørgsmål om, hvorvidt fællesskabsretten hvad angår den af den fælles markedsordning omfattede frugt- og grønsagssektor er til hinder for, at de af en producentorganisation vedtagne regler får en udvidet anvendelse, således at de skal gælde for samtlige producenter i en bestemt egn.

9 Kommissionen har anført, at en udvidet anvendelse af sådanne regler, således at de også gælder for landmænd, der ikke er medlemmer, ikke er ukendt i fællesskabsretten, og at princippet herom i sektoren for frugt og grønsager har hjemmel i Rådets forordning nr. 3284/83 af 14. november 1983 om ændring af forordning nr. 1035/72 (EFT L 325, s. 1); sidstnævnte forordning er grundforordningen for frugt- og grønsagssektoren. Den hermed fastlagte ordning om udvidet anvendelse kunne imidlertid i medfør af Rådets forordning nr. 1489/84 af 15. maj 1984 (EFT L 143, s. 31) først finde anvendelse fra den 1. april 1985. For en række produkter, blandt andet blomkål, blev denne dato ved Rådets forordning nr. 1977/85 af 16. juli 1985 (EFT L 186, s. 2) udsat til den 1. oktober 1985.

10 De faktiske omstændigheder, der har givet anledning til nærværende sag, stammer fra tiden før denne dato, og det forelagte spørgsmål skal derfor besvares på grundlag af forordning nr. 1035/72 i den formulering, forordningen havde, før den blev ændret ved forordning nr. 3284/83.

11 Det bemærkes indledningsvis, at Domstolen i dom af 13. december 1983 (Apple and Pear Development Council, 222/82, Sml. s. 4083) har fastslået, at en national lovgivning, hvorefter producenter af frugt og grønsager er forpligtet til at være medlemmer af en producentorganisation, hvis formål er produktudvikling og afsætning af produkterne, kun kan anses for at være i strid med bestemmelserne i forordning nr. 1035/72, i det omfang den pågældende organisations virksomhed i sig selv er i strid med disse bestemmelser. Det anførte resultat vedrørte stillingen for en producent, der var forpligtet til at melde sig ind i en producentorganisation, men den har også gyldighed for retsstillingen i nærværende sag, hvor det offentlige har udstedt regler om, at også producenter, der ikke er medlemmer, er forpligtet til at følge vedkommende producentorganisations bestemmelser og til at yde bidrag til finansiering af organisationens virksomhed.

12 Det må dernæst bemærkes, at forordning nr. 1035/72 indeholder en række regler om producentorganisationerne og den virksomhed, de kan udøve i forbindelse med intervention på markedet. Medlemsstaterne har i det omfang, disse bestemmelser har til formål at regulere spørgsmålene herom på udtømmende måde, ikke længere nogen kompetence til at supplere reglerne herom, f. eks. ved at bestemme, at regler, der ifølge forordning nr. 1035/72 kun vedrører medlemmer af producentorganisationerne, også skal gælde for producenter, der ikke er medlemmer.

13 Med henblik på besvarelsen af det forelagte spørgsmål er det derfor nødvendigt at undersøge, om — og i bekræftende fald i hvilket omfang — forordning nr. 1035/72 er til hinder for, at de forskellige af producentorganisationerne indførte ordninger udvides til at gælde for landmænd, der ikke er medlemmer, enten fordi disse ordningers udvidede anvendelse vedrører et område, som den fælles markedsordning har reguleret udtømmende, eller fordi de regler, hvis anvendelse er udvidet, strider mod de EF-retlige bestemmelser eller hindrer, at den fælles markedsordning kan fungere på rette måde.

14 I den forbindelse bemærkes, at der ved forordning nr. 1035/72 er indført en fællesskabsordning om kvalitetsnormer for de af forordningen omfattede produkter. Forordningens regler herom har, som det fremgår af betragtningerne til forordningen, til formål ved fastsættelsen af fælles kvalitetsnormer at holde produkter af utilstrækkelig kvalitet borte fra markedet og at tilpasse produktionen, så forbrugernes behov opfyldes.

15 Som fastslået af Domstolen i førnævnte dom af 13. december 1983 har reglerne om fælles kvalitetsnormer udtømmende karakter. Der er således indført fællesskabsprocedurer med henblik på fastsættelse af de omhandlede normer, og når det er sket, må de produkter, som er undergivet disse, kun udstilles med henblik på salg, udbydes til salg, sælges, leveres eller i øvrigt bringes i handelen i Fællesskabet, såfremt de opfylder de nævnte normer, medmindre andet er bestemt i forordning nr. 1035/72.

16 Det strider mod den fællesskabsretlige ordning om kvalitetsnormers udtømmende karakter, at producentorganisationernes forskrifter om sortering, størrelsessortering, vejning og præsentation for produkter, der er omfattet af forordning nr. 1035/72, tillægges bindende virkning for producenter, som ikke er medlemmer af organisationen, idet en sådan udvidelse af reglernes anvendelse ikke har hjemmel i de fællesskabsretlige bestemmelser, der regulerer området.

17 De i forelæggelsesdommen omhandlede interministerielle bekendtgørelser indeholder også regler om, at producenter, der ikke er medlemmer, er forpligtet til at sælge hele deres produktion udelukkende på de af Cerafel godkendte offentlige auktioner samt til at indbetale bidrag til finansiering af tilbagekøbsprisordningen.

18 I denne sektor karakteriseres den fælles markedsordning af et dobbelt interventionsniveau. Dels kan producentsammenslutningerne i medfør af artikel 15 i forordning nr. 1035/72 for et bestemt produkt fastsætte en tilbagekøbspris, under hvilken de ikke udbyder de af medlemmerne leverede produkter til salg. Ved hjælp af denne tilbagetrækning kan producentorganisationerne stabilisere priserne. Der kan på visse betingelser ydes en godtgørelse for at dække omkostningerne ved tilbagetrækningen. Dels fastsættes der i forordningens artikel 19 forskellige interventionsforanstaltninger for visse produkter, herunder blomkål, der omfatter alle producenter. Intervention af den art kan imidlertid først ske, efter at Kommissionen har konstateret, at markedet for det pågældende produkt er i en alvorlig krisesituation. Straks efter denne konstatering sikrer medlemsstaterne gennem de af dem oprettede interventionsorganer opkøbet af de produkter, der opfylder EF-kvalitetsnormernes krav, og som endnu ikke i medfør af artikel 15 af producentsammenslutningerne er blevet trukket ud af handelen til priser, der er fastlagt i fællesskabsbestemmelser.

19 På grundlag af denne kortfattede gennemgang kan det fastslås, at forordning nr. 1035/72 på udtømmende måde afgør spørgsmålet, idet der i forordningen meget klart sondres mellem de interventionsforanstaltninger, producentorganisationerne kan iværksætte, og dem, der finder anvendelse på samtlige producenter. Under disse omstændigheder har en medlemsstat ikke kompetence til at udvide anvendelsen af de af producentorganisationerne vedtagne interventionsbestemmelser, således at de kommer til at omfatte samtlige producenter.

20 Af en undersøgelse af forordning nr. 1035/72 fremgår desuden, at den fælles markedsordning for frugt og grønsager først og fremmest har til formål at normalisere produktionen ved anvendelsen af fælles kvalitetsnormer, og at den, uanset mulighederne for ifølge forordningen at iværksætte forskellige interventioner af begrænset rækkevidde, hviler på princippet om et åbent marked, dvs. et marked, som enhver producent frit kan få adgang til, og hvis funktion udelukkende reguleres af de ved den fælles markedsordning fastlagte midler. Følgelig kan forpligtelsen til at udbyde hele produktionen udelukkende på de af en producentorganisation som Cerafel godkendte markeder ikke udvides, således at den også påhviler producenter, der ikke er medlemmer af denne organisation.

21 Hertil må føjes, at den udvidede anvendelse af bestemmelser om en anmeldelse hvert år af dyrkningsareal, som den nationale ret også skal tage stilling til, som Cerafel korrekt har bemærket, vedrører indsamlingen af oplysninger, ved hjælp af hvilke der kan foretages undersøgelser med henblik på at forbedre kvaliteten og afsætningen af frugt og grønsager. En sådan bestemmelse strider ikke mod den fælles markedsordning, som ikke indeholder regler herom. Anvendelsen af den på producenter, der ikke er medlemmer, kan være til fordel for samtlige producenter i regionen.

22 For så vidt angår forpligtelsen for producenter, som ikke er medlemmer, til at betale bidrag til de kasser og fonde, der er oprettet af en producentorganisation, er det endelig i Domstolens praksis tidligere fastslået, at en sådan forpligtelse er retsstridig i det omfang, den tjener til at finansiere former for virksomhed, der antages at stride mod fællesskabsretten. Det tilkommer derfor den nationale ret at afgøre, i hvilket omfang det bidrag, som opkræves af producenter, der ikke er medlemmer, tjener til at finansiere sådanne former for virksomhed.

23 Af det anførte følger, at det af Tribunal de grande instance de Saint-Briuc forelagte spørgsmål skal besvares med, at forordning nr. 1035/72 skal fortolkes således, at medlemsstaterne ikke er kompetente til at lade bestemmelser, der er fastsat af en producentorganisation, være gældende for samtlige producenter i et bestemt område, såfremt disse bestemmelser vedrører sortering, vejning, størrelsessortering og præsentation eller pålægger en pligt til at sælge den samlede produktion på offentlige, af producentorganisationen godkendte auktioner og til at medvirke ved gennemførelsen af den af sammenslutningen indførte tilbagetrækningsordning.

24 Efter denne besvarelse er det ufornødent at tage stilling til, om den udvidede anvendelse af visse bestemmelser til også at omfatte producenter, der ikke er medlemmer, er forenelig med traktatens artikel 85.

Sagens omkostninger

25 De udgifter, der er afholdt af Den franske Republiks regering og af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser kender DOMSTOLEN (sjette afdeling), vedrørende det spørgsmål, som er forelagt af Tribunal de grande instance de Saint-Brieuc ved dom af 2. juli 1985, for ret:

Forordning nr. 1035/72 skal fortolkes således, at medlemsstaterne ikke er kompetente til at lade bestemmelser, der er fastsat af en producentorganisation, være gældende for samtlige producenter i et bestemt område, såfremt disse bestemmelser vedrører sortering, vejning, størrelsessortering og præsentation eller pålægger en pligt til at sælge den samlede produktion på offentlige, af producentorganisationen godkendte auktioner og til at medvirke ved gennemførelsen af den af organisationen indførte tilbagetrækningsordning.

Kakouris O'Higgins Koopmans Bahlmann Rodríguez Iglesias Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 25. november 1986. P. Heim Justitssekretær C. Kakouris Formand for sjette afdeling

( *1 ) – Processprog: Fransk.