ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Første anbringende: Tilsidesættelse af luftkvalitetsdirektivets artikel 23 og af bilag III, del C, til dette direktiv, tilsidesættelse af artikel 267 TEUF, tilsidesættelse af artikel 1 og 9 i Århuskonventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (herefter »Århuskonventionen«), tilsidesættelse af artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6. september 2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser og tilsidesættelse af artikel 1 og 2 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 401/2009 af 23. april 2009 om Det Europæiske Miljøagentur og Det Europæiske Miljøoplysnings- og Miljøovervågningsnet, eftersom EEA har nægtet at forelægge Domstolen de nødvendige spørgsmål om en korrekt fortolkning af luftkvalitetsdirektivet. — I henhold til de nævnte bestemmelser er EEA forpligtet til at forelægge de omhandlede spørgsmål for Domstolen. EEA’s adfærd og dermed den anfægtede afgørelse er i strid med Århuskonventionens artikel 1 og 9. I henhold til denne konventions artikel 1 skal der på EU-niveau garanteres adgang til klage og domstolsprøvelse. — EEA har til opgave at skaffe objektive, pålidelige og sammenlignelige oplysninger på europæisk plan, på baggrund af hvilke de nødvendige foranstaltninger til beskyttelse af miljøet kan træffes. Dette indebærer, at EEA skal kunne afgive korrekte og retligt bindende udtalelser om kravet til maksimumsafstanden til fortovskanten som omhandlet i bilag III, del C, femte led, til luftkvalitetsdirektivet, hvilket ikke er muligt i det foreliggende tilfælde, medmindre Domstolen forelægges de nødvendige spørgsmål.
—

EUIPO og den anden part i sagen for appelkammeret, for så vidt som sidstnævnte intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 266 TEUF ved at pålægge sagsøgeren en sanktion, selv om Retten havde annulleret Kommissionens afgørelse, hvori denne havde fundet, at sagsøgeren i 2017 havde overskredet sin kvote for markedsføring af HFC, og at sagsøgeren skulle pålægges en sanktion.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse ikke gav den oplysninger, der er tilstrækkelige til at afgøre, om der er grundlag for retsakten, eller om den muligvis er behæftet med en sådan mangel, at dens gyldighed kan anfægtes for Unionens retsinstanser, og for det andet at gøre det muligt for disse retsinstanser at efterprøve retsaktens lovlighed.
—

Med det første anbringende gøres det gældende, at EUIPO ikke var berettiget til at tage EU-varemærkeindehaverens skriftlige begrundelse og bevismateriale vedrørende klagen i betragtning, idet EU-varemærkeindehaveren ikke indgav den skriftlige begrundelse inden for fristen på fire måneder, der ikke kan forlænges
—

Afgørelsen af 29. april 2020, hvorved sagsøgeren modtog meddelelse om, at sagsøgerens anmodning om fornyet behandling af afgørelsen om ikke at opføre sagsøgerens navn på »reservelisten« for den eksterne udvælgelsesprøve ΕΡSO/ΑD/338/17 var blevet afvist, annulleres.
C 110/36

Sag anlagt den 8. februar 2021 — Distintiva Solutions mod EUIPO — Makeblock (Makeblock)

(Sag T-86/21)

(2021/C 110/41)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Distintiva Solutions S. Coop. Pequeña (Vitoria-Gasteiz, Spanien) (ved advokat M. J. Sanmartín Sanmartín)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Makeblock Co. Ltd (Shenzhen, Kina)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Makeblock Co. Ltd

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket Makeblock — registreringsansøgning nr. 12 249 488

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 16. november 2020 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 988/2020-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
—

Første led om en tilsidesættelse af artikel 4 i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) og om, at der forelå et åbenbart urigtigt skøn, idet det var åbenbart, at sagsøgte havde underkendt begrebet udlændighed
C 110/35

Sag anlagt den 9. februar 2021 — Jieyang Defa Industry mod EUIPO — Mattel (Dukkehoved)

(Sag T-84/21)

(2021/C 110/40)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Jieyang Defa Industry Co. Ltd (Jiedong, Kina) (ved advokat C. Bercial Arias)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Mattel, Inc. (El Segundo, Californien, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede design: Jieyang Defa Industry Co. Ltd

Det omtvistede design: EF-design nr. 2 459 701-0001

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 14. december 2020 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 2021/2019-3)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO og, i påkommende tilfælde, intervenienten tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten.

Anbringende
2.

Det andet anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat artikel 107, stk. 1, TEUF og begrundelsespligten, idet den i en berigtigelse til den anfægtede afgørelse anførte, at den markedsøkonomiske aktørtest ikke fandt anvendelse, efter at den i en tidligere afgørelse havde fundet, at den fandt anvendelse.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen begik en retlig og faktisk fejl ved at karakterisere den omhandlede aftale således, at den har et konkurrencebegrænsende formål.
—

De individuelle afgørelser af 30. marts 2020 om ikke at fravige det krav om nationalitet, der er fastsat i artikel 12, stk. 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (AØA), og følgelig om at bringe sagsøgernes respektive kontrakter til ophør på grundlag af AØA’s artikel 47 med en opsigelsesfrist, der begynder at løbe »efter overgangsperiodens udløb«, dvs. den 31. december 2020 ifølge udtrædelsesaftalen, annulleres.
—

Det fastslås, at sagsøgte er forpligtet til at yde erstatning for tab af muligheder.
—

EUIPO og den anden part i sagen for EUIPO, såfremt sidstnævnte intervenerer skriftligt, tilpligtes at bære sine egne/deres egne omkostninger og at betale de omkostninger, der er opstået for sagsøgeren i forbindelse med sagen for Retten og sagen for appelkammeret ved EUIPO.
—

Kommissionen opfordres til at fremlægge bilagene til sag M.8870 og M.8871 vedrørende drøftelserne mellem Kommissionen og fusionsparterne før og under fusionsproceduren, om den isolerede anmeldelse af de enkelte bestanddele af transaktionen og om Kommissionens ændring af standpunkt under proceduren.
1.

Første anbringende om manglende overholdelse af de almindelige gennemførelsesbestemmelser, som finder anvendelse. Hvad angår bedømmelsesrapporten for 2018 har sagsøgeren gjort gældende, at der i appelleddet blev foretaget en ulovlig prøvelse af, om sagsøgerens indsats havde været tilfredsstillende. Hvad angår bedømmelsesrapporten for 2019 har sagsøgeren kritiseret appelbedømmerens indgriben på et tidligt tidspunkt. Hvad endelig angår begge rapporter har sagsøgeren påberåbt sig en fejl ved fortolkningen og anvendelsen på sagsøgerens situation af artikel 2, stk. 3, litra a), i de almindelige gennemførelsesbestemmelser og af artikel 4 i disse samme bestemmelser.
3.

Tredje anbringende: Kommissionen har — også på grund af den mangelfulde undersøgelse — åbenbart materielt urigtigt anset fusionen for at være forenelig med konkurrencen — Kommissionen har åbenbart afgrænset produktmarkedet forsyning til husholdninger og små erhvervskunder ukorrekt, idet den ikke har defineret energiforsyning til husholdninger og små erhvervskunder på grundlag af basisforsyning og i henhold til særlige kontrakter som et samlet marked. — Kommissionen har systematisk vurderet E.ON’s markedsstyrke ved forsyning til husholdninger og små erhvervskunder forkert, idet denne institution — der i forvejen ukorrekt har begrænset markedet til forsyning i henhold til særlige kontrakter — fejlagtigt har lagt et nationalt marked til grund i stedet for en række lokale markeder. Kommissionen har herved overset E.ON’s (stigende) lokale markedsandele på 70 % eller mere i mange tilfælde. — Kommissionen har ligeledes urigtigt anset E.ON’s omfattende tilstedeværelse og overlegne stilling ved konkurrencen om netværkskoncessioner som ubetænkelig, hvorved der især er blevet anlagt en urigtig vurdering af de negative følger for konkurrencen af, at innogy bortfalder som konkurrent. — Som følge af den urigtige differentiering mellem forskellige produktmarkeder i metrologi blev E.ON’s markedsstyrke ikke erkendt, hvilket også indebar, at konkurrenceskaderne for den innovative handel blev undervurderet. Det samme gælder for området for E-Mobility, hvor de negative følger for driften af ladestationer på motorveje kun blev delvis erkendt. — Kommissionen tog åbenbart urigtigt heller ikke hensyn til de skadelige virkninger for konkurrencen, der ville følge af E.ON’s forbedrede adgang til endnu flere data. — Kommissionen har ikke forstået, at den aftalte opdeling af energiforsyningstjenestens værdiskabelsesfaser mellem E.ON og RWE, som er indholdsmæssigt forbundet med den samlede fusion, indebærer en konkurrencebegrænsning, der er uforenelig med artikel 101 TEUF. — Endelig er Kommissionens minimale påbud, der på det tyske marked er begrænset til nichesegmenterne elektricitet til opvarmning og ladestationer på motorveje, ikke egnet til at afhjælpe de eksisterende betænkeligheder i forhold til konkurrencen. Disse påbud vedrører ikke de markeder, der er påført skade som følge af fusionen, og er ikke relevante for at sikre konkurrencen.
Sag anlagt den 25. januar 2021 — ClientEarth mod Kommissionen

(Sag T-52/21)

(2021/C 128/49)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: ClientEarth AISBL (Bruxelles, Belgien) (ved advokat O. Brouwer)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens stiltiende afgørelse af 16. november 2020 om ikke at give adgang til visse dokumenter om fiskerikontrol, hvori der var anmodet om aktindsigt, i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001 (1) og forordning (EF) nr. 1367/2006 (2), annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende om, at Kommissionen som følge af, at den ikke meddelte sagsøgeren en udtrykkelig afgørelse vedrørende sagsøgerens anmodning om aktindsigt inden for de frister, der er fastsat i artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1049/2001 for behandling af genfremsatte begæringer, stiltiende meddelte afslag på aktindsigt som omhandlet i denne forordnings artikel 8, stk. 3. Sagsøgeren har anført, at denne afgørelse om stiltiende afslag ikke er begrundet, og har derfor påstået denne afgørelse annulleret som følge af, at Kommissionen tilsidesatte sin begrundelsespligt i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1049/2001, artikel 41, stk. 2, tredje led, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 296 TEUF.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6.9.2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (EUT 2006, L 264, s. 13).
4.

Fjerde anbringende om, at udvælgelseskomitéens sammensætning under udvælgelsesprøvens mundtlige del var præget af manglende stabilitet — manglende iværksættelse af tilstrækkelige koordineringsforanstaltninger for at sikre en sammenhængende og objektiv bedømmelse samt lige muligheder for og ligebehandling af ansøgerne.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at der er blevet anlagt et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som Rådet har lagt til grund, at sagsøgeren har været involveret i handlinger, der udgør alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i Den Demokratiske Republik Congo. Sagsøgeren har kritiseret omstændighederne omkring den fornyede behandling, der gik forud for forlængelsen af de restriktive foranstaltninger over for ham, og har bestridt enhver aktuel involvering i de forhold, som begrundede beslutningen om at opføre ham på listen over de personer, der er omfattet af Rådets afgørelse 2010/788/FUSP af 20. december 2010 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo og om ophævelse af fælles holdning 2008/369/FUSP (EUT 2010, L 336, s. 30).
2.

Andet anbringende vedrørende en åbenbar fejl i forbindelse med forudsætningerne for beslutningen. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at skrivelsen af 29. november 2019 fra den portugisiske regering til Rådet indeholdt to alvorlige fejl, som regeringen desuden selv har anerkendt. Disse fejl bestod i, at den portugisiske regerings foretrukne kandidat seks gange blev nævnt som »vicestatsadvokat José Guerra«, og i oplysningen om, at denne person udøvede funktioner vedrørende efterforskning og tiltalerejsning i en vigtig sag om strafbare handlinger til skade for Den Europæiske Unions finansielle interesser. Imidlertid hverken var eller er den person, som blev indstillet ved den anfægtede akt, vicestatsadvokat, og den pågældende arbejdede heller ikke med den nævnte sag i efterforskningsfasen. Rådet har ganske vist afvist, at disse to fejl var relevante for dets afgørelse, men det har aldrig henvist til disse fejl eller rettet dem, selv om det har anerkendt de andre argumenter, som den portugisiske regering fremførte i skrivelsen. I realiteten berørte Rådet først spørgsmålet om fejlene, da omstændighederne blev offentligt kendte, hvilket i øvrigt rejste betydelig offentlig forargelse, både i Portugal og Europa.
—

Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2020/2130 af 17. december 2020 om gennemførelse af afgørelse 2012/642/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland (EUT 2020, L 426I, s. 14) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2020/2129 af 17. december 2020 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland (EUT 2020, L 426I, s. 1) annulleres i henhold til artikel 263 TEUF, for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.
2.

Andet anbringende: den anfægtede gennemførelsesafgørelse er i strid med artikel 4 i forordning (EF) nr. 507/2006 som følge af, — at der ikke foreligger et gunstigt forhold mellem fordele og risici i henhold til artikel 1, nr. 28a), i direktiv 2001/83 (2) — betingelsen i henhold til artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 507/2006 ikke er opfyldt, idet det ikke er sandsynligt, at ansøgeren vil være i stand til at fremskaffe de fuldstændige kliniske data — betingelsen i henhold til artikel 4, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 507/2006 ikke er opfyldt, idet der ikke foreligger udækkede medicinske behov, der kan opfyldes gennem det tilladte lægemiddel — betingelsen i henhold til artikel 4, stk. 1, litra d), i forordning (EF) nr. 507/2006 ikke er opfyldt.
C 148/23

Sag anlagt den 25. februar 2021 — Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła mod Kommissionen

(Sag T-123/21)

(2021/C 148/32)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Stowarzyszenie chłodnictwa klimatyzacji i pomp ciepła (Warsawa, Polen) (ved advokat A. Galos)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse meddelt den 15. december 2020 om fastlæggelse af den mængde kvoter, som tildeles sagsøgeren i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 517/2014 af 16. april 2014 om fluorholdige drivhusgasser og om ophævelse af forordning (EF) nr. 842/2006 (1), annulleres, for så vidt som Kommissionen har foretaget en nedsættelse af kvoterne på grundlag af denne forordnings artikel 25.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et anbringende om en urigtig anvendelse af forordning nr. 517/2014 med henvisning til, at der er anlagt en fejlagtig fortolkning af begrebet »markedsføring« i denne forordnings artikel 2, nr. 10).

(1) EUT 2014, L 150, s. 195.
2.

Det andet anbringende om, at Kommissionen under alle omstændigheder ikke godtgjorde, at kriteriet om konkurrencefordrejning var opfyldt, og at samhandelen mellem medlemsstaterne var påvirket.
—

Sagsøgeren tilkendes et beløb svarende til forskellen mellem det genberegnede beløb for dennes pension og det beløb [QC] faktisk har modtaget for perioden fra den 1. maj 2020 til datoen for den nævnte genberegning af pensionsrettighederne, og med tillæg af lovbestemte renter fra udbetalingen af det nævnte beløb, subsidiært fra dagen for indgivelsen af klagen, mere subsidiært fra dagen for indleveringen af stævningen, med forbehold for en forhøjelse af dette beløb for månederne forud for januar 2021, og frem til annullationen af den anfægtede stiltiende afgørelse om afslag.
3.

Tredje anbringende, der er opdelt i to led: — Første led vedrørende en tilsidesættelse af begrundelsespligten i henhold til artikel 25 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 7, stk. 1, og et åbenbart urigtigt skøn. — Andet led vedrørende en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 26 og et åbenbart urigtigt skøn.
Sag anlagt den 29. januar 2021 — Mainova mod Kommissionen

(Sag T-64/21)

(2021/C 138/56)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Mainova AG (Frankfurt am Main, Tyskland) (ved advokat C. Schalast)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens afgørelse af 17. september 2019, sag M.8870, annulleres.

— Sagen forenes i henhold til artikel 68(5) i Rettens procesreglement med sagen anlagt til prøvelse af samme afgørelse vedrørende sag M.8870, fordi der er indholdsmæssig sammenhæng mellem sagerne, med henblik på den afgørelse, hvorved sagens behandling afsluttes.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet til prøvelse af Kommissionens afgørelse af 17. september 2019 om, at fusionen mellem E.ON og Innogy er forenelig med det indre marked, Sag M.8870, (EUT 2020, C 379, s. 16), gøres et enkelt anbringende gældende, der i det væsentlige er identisk med eller minder om det anbringende, der er gjort gældende i sag T-63/21, Stadtwerke Frankfurt am Main og Kommissionen.
—

Kommissionen har ligeledes undladt at foretage en forskriftsmæssig afgrænsning af markedet. Desuden har Kommissionen lagt en urigtig skønsbeføjelse til grund med hensyn til transaktionens virkninger og foretaget en ukorrekt bedømmelse af indvirkningerne på konkurrencen. Herved har Kommissionen desuden basseret sig på et urigtigt faktuelt grundlag. Kommissionen er for så vidt kommet til det urigtige resultat, at fusionen for det første kan prøves adskilt og for det andet ikke har negative virkninger for konkurrencen på fællesskabsplan.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen har undladt at indlede en formel undersøgelsesprocedure til trods for, at der forelå alvorlige vanskeligheder, og tilsidesat sagsøgerens proceduremæssige rettigheder.
—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale et beløb på 397 038,03 EUR [til QA] for det økonomiske tab, hun har lidt som følge af Kommissionens tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, princippet om god forvaltning og retten til forsvar, der følger af EU-retten.
2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af EF-fusionsforordningens artikel 7, stk. 2. Det er i denne henseende sagsøgerens opfattelse, at Kommissionen har tilsidesat denne bestemmelse, idet den for det første har fastslået, at den undtagelse, der er indeholdt i denne bestemmelse skal finde anvendelse på af alle de af Veolia påtænkte transaktioner som én og samme fusion, selv om denne undtagelse åbenbart var uden genstand og dermed ikke fandt anvendelse på denne transaktion, og for det andet, at alle de retlige transaktioner, der udgør én og samme fusion, skal henhøre under den samme retlige ordning i henhold til denne artikel. Sagsøgeren er ligeledes af den opfattelse, at Kommissionens anvendelse af den undtagelse, som er fastsat i denne bestemmelse, på en privat erhvervelse af værdipapirer, der foretages hos én og samme sælger, udgør en yderligere tilsidesættelse af denne bestemmelse. Endelig har sagsøgeren foreholdt Kommissionen, at den finder, at Veolia havde opfyldt den forpligtelse, der vedrører omgående anmeldelse af fusionen.
Sag anlagt den 29. januar 2021 — enercity mod Kommissionen

(Sag T-65/21)

(2021/C 138/57)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: enercity AG (Hannover, Tyskland) (ved advokat C. Schalast)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens afgørelse af 17. september 2019, sag M.8870, annulleres.

— Sagen forenes i henhold til artikel 68(5) i Rettens procesreglement med sagen anlagt til prøvelse af samme afgørelse vedrørende sag M.8870, fordi der er indholdsmæssig sammenhæng mellem sagerne, med henblik på den afgørelse, hvorved sagens behandling afsluttes.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet til prøvelse af Kommissionens afgørelse af 17. september 2019 om, at fusionen mellem E.ON og Innogy er forenelig med det indre marked, Sag M.8870, (EUT 2020, C 379, s. 16), gøres et enkelt anbringende gældende, der i det væsentlige er identisk med eller minder om det anbringende, der er gjort gældende i sag T-63/21, Stadtwerke Frankfurt am Main og Kommissionen.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har undladt at indlede en formel undersøgelsesprocedure, idet den urigtigt har fastslået, at den anfægtede statsstøtteforanstaltning ikke giver anledning til tvivl om, hvorvidt den er forenelig med det indre marked.
Sag anlagt den 1. marts 2021 — QK mod ECB

(Sag T-133/21)

(2021/C 182/80)

Processprog: lettisk

Parter

Sagsøger: QK (ved advokat A. Bērziņš)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Sagsøgerens påstande

— Søgsmålet antages til realitetsbehandling og der træffes afgørelse herom.

— ECB tilpligtes at betale det tab, som sagsøgeren har lidt, svarende til 15 583 195 EUR.

— ECB tilpligtes at betale alle sagsøgerens omkostninger.

— ECB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål på grundlag af artikel 268 TEUF og artikel 340, stk. 3, TEUF har sagsøgeren påberåbt sig et enkelt anbringende. Med sit søgsmål har sagsøgeren gjort gældende, at ECB, idet den vedtog den angiveligt ugrundede afgørelse om inddragelse af den tilladelse, som var meddelt Trasta Komercbanka (1), der delvis ejes af sagsøgeren, er ansvarlig for det værditab, der er lidt i forbindelse med aktier, som sagsøgeren besidder i denne bank.

(1) ECB’s afgørelse ECB/SSM/2016 — 529900WIP0INFDAWTJ81/1 WOANCA-2016-0005 af 3.3.2016 om inddragelse af den tilladelse, som var meddelt Trasta Komercbanka, erstattet af ECB’s afgørelse ECB/SSM/2016–529900WIPOINFDAWTJ81/2 af 11.7. 2016, som er genstand for et annullationssøgsmål for Retten i sag T-698/16, Trasta Komercbanka m.fl. mod ECB, der stadig verserer (EUT 2016, C 441, s. 29, berigtiget i EUT 2017, C 6, s. 57).
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som EU-varemærke apo-discounter.de (nr. 9 435 496) herved blev erklæret ugyldigt for følgende tjenesteydelser: klasse 35 — engros- og detailhandel med materialistvarer, kemiske præparater, varer til husholdningsbrug og varer inden for sundhedssektoren.