Sag C-609/11 P

Centrotherm Systemtechnik GmbH

mod

centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG

»Appel — forordning (EF) nr. 207/2009 og nr. 2868/95 — fortabelsessag — EF-ordmærket CENTROTHERM — reel brug — begreb — bevismidler — erklæring på tro og love — artikel 134, stk. 1-3, i Rettens procesreglement — Rettens beføjelse til at omgøre — rækkevidden af en intervenients anbringender og påstande«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 26. september 2013

EF-varemærker – klagesag – søgsmål ved Unionens retsinstanser – Rettens adgang til at omgøre den anfægtede afgørelse – grænser

(Rettens procesreglement, art. 134, stk. 1, 2 og 3; Rådets forordning nr. 207/2009, art. 65, stk. 1 og 3)

Det fremgår af artikel 65, stk. 1 og 3, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, at de afgørelser, der træffes af appelkamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) kan indbringes for Unionens retsinstanser, og at disse har kompetence til at ophæve eller omgøre sådanne afgørelser.

Endvidere fastsætter artikel 134, stk. 1 og 2, i Rettens procesreglement, at parterne under sagen for appelkammeret bortset fra sagsøgeren kan deltage i sagen for Retten som intervenienter, og de kan som sådan nedlægge påstande og fremføre anbringender, der er selvstændige i forhold til de oprindelige parters. Dette procesreglements artikel 134, stk. 3, præciserer i denne henseende, at en intervenient i sit svarskrift kan nedlægge påstand om ophævelse eller omgørelse af appelkammerets afgørelse på et punkt, der ikke er nævnt i stævningen, og fremkomme med anbringender, der ikke er nævnt i denne.

Rettens omgørelsesret giver imidlertid ikke denne en beføjelse til at foretage en bedømmelse af et forhold, som appelkammeret endnu ikke har taget stilling til. Udøvelsen af beføjelsen til at omgøre en afgørelse bør således principielt begrænses til tilfælde, hvor Retten efter at have prøvet appelkammerets vurdering er i stand til på baggrund af de fastslåede faktiske og retlige omstændigheder at fastlægge den afgørelse, som appelkammeret var forpligtet til at træffe. Retten kan således ikke med henblik på en eventuel omgørelse af en afgørelse truffet af et appelkammer ved Harmoniseringskontoret efterprøve den beviskraft, der knytter sig til de beviser, der ikke er blevet undersøgt af appelkammeret i forbindelse med dettes afgørelse.

(jf. præmis 37, 38, 48 og 50)

Sag C-609/11 P

Centrotherm Systemtechnik GmbH

mod

centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG

»Appel — forordning (EF) nr. 207/2009 og nr. 2868/95 — fortabelsessag — EF-ordmærket CENTROTHERM — reel brug — begreb — bevismidler — erklæring på tro og love — artikel 134, stk. 1-3, i Rettens procesreglement — Rettens beføjelse til at omgøre — rækkevidden af en intervenients anbringender og påstande«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 26. september 2013

EF-varemærker — klagesag — søgsmål ved Unionens retsinstanser — Rettens adgang til at omgøre den anfægtede afgørelse — grænser

(Rettens procesreglement, art. 134, stk. 1, 2 og 3; Rådets forordning nr. 207/2009, art. 65, stk. 1 og 3)

Det fremgår af artikel 65, stk. 1 og 3, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, at de afgørelser, der træffes af appelkamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) kan indbringes for Unionens retsinstanser, og at disse har kompetence til at ophæve eller omgøre sådanne afgørelser.

Endvidere fastsætter artikel 134, stk. 1 og 2, i Rettens procesreglement, at parterne under sagen for appelkammeret bortset fra sagsøgeren kan deltage i sagen for Retten som intervenienter, og de kan som sådan nedlægge påstande og fremføre anbringender, der er selvstændige i forhold til de oprindelige parters. Dette procesreglements artikel 134, stk. 3, præciserer i denne henseende, at en intervenient i sit svarskrift kan nedlægge påstand om ophævelse eller omgørelse af appelkammerets afgørelse på et punkt, der ikke er nævnt i stævningen, og fremkomme med anbringender, der ikke er nævnt i denne.

Rettens omgørelsesret giver imidlertid ikke denne en beføjelse til at foretage en bedømmelse af et forhold, som appelkammeret endnu ikke har taget stilling til. Udøvelsen af beføjelsen til at omgøre en afgørelse bør således principielt begrænses til tilfælde, hvor Retten efter at have prøvet appelkammerets vurdering er i stand til på baggrund af de fastslåede faktiske og retlige omstændigheder at fastlægge den afgørelse, som appelkammeret var forpligtet til at træffe. Retten kan således ikke med henblik på en eventuel omgørelse af en afgørelse truffet af et appelkammer ved Harmoniseringskontoret efterprøve den beviskraft, der knytter sig til de beviser, der ikke er blevet undersøgt af appelkammeret i forbindelse med dettes afgørelse.

(jf. præmis 37, 38, 48 og 50)