FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT G. REISCHL

FREMSAT DEN 24. MARTS 1983 ( 1 )

Høje Domstol.

De faktiske omstændigheder i den foreliggende præjudicielle sag, hvorunder der skal træffes afgørelse om et tariferings-spørgsmål, er følgende:

Firmaet Kaffee-Contor Bremen GmbH & Co. KG, som er hjemmehørende i Bremen og sagsøger i hovedsagen, indførte i 1980 20000 såkaldte smykke-etuier fra Thailand og lod dem ekspedere til fri omsætning under pos. 39.07 Β V d) i den fælles toldtarif som emballagegenstande, æsker og lignende varer af plast. Disse smykkeæsker er beholdere med dimensionerne 9,4 X 7,6 X 3,4 cm, der almindeligvis anvendes som etui til emballering ved salg og opbevaring af smykker. Det opklappelige etui er fremstillet af sprøjtestøbt polystyren og er på ydersiden helt overtrukket med lakeret papir. Låget er på indersiden foret med vævet stof, medens bunden dækkes af en slags fløjlspude. Firmaet gik i sin toldanmeldelse ud fra den antagelse, at disse smykkeæsker kunne indføres toldfrit på grund af en præference.

Ved behandlingen af toldanmeldelsen kom det kompetente toldkontor, Hauptzollamt Bremen-Nord, på grundlag af en sagkyndig erklæring fra Zollehranstalt (toldlæreanstalt) Bremen til det resultat, at disse beholdere skulle henføres til den fælles toldtarifs pos. 42.02 B, og krævede ved ændringsafgørelse af 10. september 1980 efterbetalt 2549,90 DM i told. Denne position omfatter bl.a. etuier og æsker til smykker og lignende beholdere af læder, kunstlæder, vulcanfiber, plader og folier af plast, pap eller tektilstof og indeholder en forskellig toldsats alt efter, om disse beholdere består af a) plader eller folier af plast eller b) andre materialer.

Sagsøgeren appellerede denne afgørelse og gjorde, ligesom under den forudgående administrative klage, den opfattelse gældende, at de omhandlede etuier ikke henhørte under den fælles toldtarifs pos. 42.02, men under pos. 39.07. Firmaet anførte, at de udelukkende var overtrukket med lakeret papir, der ikke kunne sidestilles med pap som overtræks-stof. Blandt de under pos. 42.02 nævnte beklædningsmaterilaer nævnes imidlertid kun pap og ikke papir, som indbyrdes adskiller sig fra hinanden ved deres fladevægt.

Efter indstævnte, Hauptzollamt's opfattelse indgår de omhandlede etuier i varegruppen under den fælles toldtarifs pos. 42.02, da overtrækket af lakeret papir i væsentlig grad præger deres udseende. Det er efter Hauptzollamt's opfattelse i denne forbindelse uden betydning, ved hvilken fladevægt der foreligger pap, for også et etui, som er beklædt med papir, henhører under den fælles toldtarifs pos. 42.02 og ikke under pos 39.07, der kun omfatter sådanne etuier, hvis yderside består af plast.

Finanzgericht Bremen's II. afdeling, som behandler sagen, udsatte derefter sagen og stillede Domstolen følgende spørgsmål til afgørelse i medfør af EØF-traktatens artikel 177:

»Skal opklappelige smykkeetuier (smykkeæsker) af polystyren, der på ydersiden er helt overtrukket med lakeret papir, tariferes under den fælles toldtarifs pos. 42.02 Β som etuier til smykker og lignende beholdere eller under toldtariffens pos. 39.07 B V d) som etuier af plast?«

Min stilling hertil er følgende :

Ifølge punkt 3, litra a), i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende nomenklaturen i den fælles toldtarif skal en position med mere specificeret varebeskrivelse foretrækkes for positioner med mere almindelig varebeskrivelse. Da smykkeetuier eller -æsker udtrykkeligt nævnes under pos. 42.02, skal det følgelig først undersøges, om de pågældende varer, der ubestrideligt må betragtes som smykkeskrin eller lignende beholdere, kan henføres under denne position. Hvis dette er tilfældet, står det samtidig fast — jfr. punkt 1, d), i tariferingsbestemmelserne til kapitel 39 samt punkt 1, f), i tariferingsbestemmelserne til kapitel 48, som omhandler tariferingen af papirvarer — at varer under pos. 42.02 ikke henhører under de nævnte kapitler.

Efter Kommissionens opfattelse, som sagsøgeren i hovedsagen også har tilsluttet sig, omfatter pos. 42.02 imidlertid kun sådanne æsker af plast, når de er beklædt med de i varebeskrivelsen anførte, karaktergivende materialer. Blandt disse beklædningsmaterialer nævnes imidlertid kun pap og ikke papir. Ifølge den statistiske bestemmelse til Nimexe (Kommissionens forordning nr. 3062/79 af 20. 12. 1979, EFT L 346 af 31. 12. 1979, s. 1) og den overvejende mening i faglitteraturen betragtes varer med en kvadratmetervægt på 225 gram eller derover som papprodukter, hvorimod produkter med en kvadratmetervægt på under 225 gram betragtes som papir. Det lakerede papir, der er anvendt til beklædning af smykkeetuierne, og som har en vægt på 185 gram pr. kvadratmeter, kan derfor efter denne opfattelse ikke anses for pap i henhold til pos. 42.02.

Sagsøgeren i hovedsagen når herefter til den konklusion, at de omhandlede smykkeæsker henhører under pos. 39.07 B V d) som æsker af plast, medens det er Kommissionens opfattelse, at disse beholderes plastkerne netop ikke er karaktergivende, hvorfor smykkeæskerne skal tariferes under pos. 48.16 A — æsker, poser, sække og andre emballagegenstande, af papir eller pap.

Jeg kan imidlertid ikke dele det synspunkt, som disse to i sagen implicerede har indtaget. Det skal herved allerførst bemærkes, at det følger af punkt 3, b) i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende nomenklaturen i den fælles toldtarif, at varer, der består af forskellige materialer eller bestanddele, skal tariferes, som om de bestod af det materiale eller den bestanddel, der er karaktergivende. Som Kommissionen med rette har fremhævet, kan kernen af polystyren ikke anses for en karaktergivende bestanddel, selv om denne plast er bestemmende for udformningen, da den dækkes fuldstændigt af overtræksmaterialet. Den kan derfor ikke ses og ville uden videre kunne erstattes med andre materialer, som f.eks. træ eller metal. Efter en korrekt opfattelse kan kun overtrækket, dvs. det lakerede papir, betragtes som en karaktergivende bestanddel.

Denne opfattelse kan ikke mindst støttes på Toldsamarbejdsrådets (TSR) forklarende bemærkninger til pos. 42.02, ifølge hvilke »... varerne ... også [kan] bestå af træ, metal, etc., der helt eller i overvejende grad er overtrukket med forannævnte materialer.«

Herefter opstår det yderligere spørgsmål, om det er udelukket at henføre etuierne til pos. 42.02, fordi den, blandt andre overtræksmaterialer, kun nævner pap og ikke papir. På dette punkt kan jeg imidlertid hverken følge sagsøgeren i hovedsagen eller Kommissionen, når de på grundlag af den omstændighed, at papir og pap behandles forskellige steder i den fælles toldtarif, vil drage den slutning, at kun pap kan betragtes som karaktergivende bestanddel i pos. 42.02. Det skal heroverfor anføres, at hverken den fælles toldtarif eller TSR's bemærkninger indeholder et kriterium til at sondre mellem papir og pap, og at begge varer er nævnt under samme toldposition i den fælles toldtarifs kapitel 48. Forklaringen på, at kun pap anføres under pos. 42.02, må imidlertid antages at være, at opregningen kun omfatter sådanne materialer, som normalt og i det væsentlige finder anvendelse ved fremstillingen af de dér nævnte varer. De skal tilvejebringe en vis holdbarhed og slidstyrke, som ikke uden videre kan opnås ved hjælp af papir. Det forhold, at papir, som ifølge faglitteraturen, handelssædvane og den til NIMEXE knyttede statistiske bestemmelse alene adskiller sig fra pap ved fladevægten, ikke omtales i pos. 42.02, i det mindste som overtræksmateriale, kan formentlig forklares med, at der, som det er blevet oplyst, af tekniske årsager synes at være snævre grænser for en sådan anvendelse.

Når papir imidlertid anvendes som overtræksmateriale, bliver det den karaktergivende bestanddel af de smykkeæsker, som skal tariferes, og kan som sådan ikke behandles anderledes end pap. Fladevægten, som kun kan konstateres, efter at beklædningen er ødelagt, og diverse klæbestoffer og lakker er fjernet fra dem, kan efter min mening ikke være af betydning i denne sammenhæng. Der må her gælde det samme som ved de under denne position nævnte tekstilstoffer, hvor fladevægten heller ikke spiller nogen rolle.

Under henvisning til det anførte foreslår jeg derfor, at det forelagte spørgsmål besvares som følger:

Opklappelige smykkeetuier (smykkeæsker) af polystyren, der på ydersiden er helt overtrukket med lakeret papir, omfattes af den fælles toldtarifs pos. 42.02 Β som etuier til smykker og lignende beholdere.

( 1 ) – Oversat fra lysk.