Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 15. juni 2000. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien. - Traktatbrud - Telekommunikation - Samtrafik mellem netværkene - Tjenesternes interoperabilitet - Forsyningspligtydelser. - Sag C-384/99.



Samling af Afgørelser 2000 side I-10633



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Kommissionen har i denne sag, der er anlagt i henhold til artikel 226 EF, nedlagt påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten, idet det ikke har gennemført artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne (herefter »direktivet«) (1), sammenholdt med bestemmelserne i bilag I og III til direktivet.

2 Det følger af direktivets artikel 23, stk. 1, at »medlemsstaterne senest den 31. december 1997 [sætter] de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet. De underretter straks Kommissionen herom«.

3 Ved skrivelse af 13. januar 1998 underrettede den belgiske regering Kommissionen om lov af 19. december 1997, om ændring af lov af 21. marts 1991 i lyset direktivet. Kommissionen gennemgik bestemmelserne i disse love, men fandt, at Kongeriget Belgien ikke havde gennemført direktivets artikel 5 korrekt, og den 24. august 1998 tilstillede den den belgiske regering en åbningsskrivelse, hvori den opfordrede den belgiske regering til at fremsætte sine bemærkninger inden for en frist på to måneder. Den belgiske regering forklarede i sin svarskrivelse af 23. november 1998, at den snart ville træffe et antal foranstaltninger til at fuldende gennemførelsen af direktivet i belgisk lovgivning. Da Kommissionen fandt dette svar utilfredsstillende, fremsatte den den 9. marts 1999 en begrundet udtalelse over for den belgiske regering, hvori den opfordrede denne til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme udtalelsen inden for en frist på to måneder. Da den belgiske regering ikke traf de nødvendige foranstaltninger inden for den fastsatte frist, anlagde Kommissionen den 8. oktober 1999 denne sag.

4 Kommissionen gør i stævningen gældende, at den belgiske lovgivning er i strid med direktivet på følgende tre punkter:

i) Visse aviser og blade, samt pressebureauet Belga, nyder godt af præferencielle samtrafiktakster, der er finansieret gennem betalinger fra andre brugere til udbyderen af forsyningspligtige teleydelser i Belgien (Belgacom). Dette er i strid med direktivets artikel 5 og bilag I til direktivet, i henhold til hvilke »tjenester på særlige vilkår« kun må udbydes til »handicappede eller abonnenter med særlige sociale behov«.

ii) Metoden til beregning af de bidrag, som organisationer, der driver offentlige telenet, skal yde til finansiering af nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelserne (der bæres af Belgacom), opfylder ikke gennemsigtighedskravet i direktivets artikel 5, stk. 1. Nærmere bestemt har den belgiske regering ikke vedtaget, offentliggjort eller underrettet Kommissionen om nogen foranstaltning, som fastsætter det nærmere indhold af metoden til beregning af nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelserne og grundlaget for organisationernes bidrag.

iii) Metoden til beregning af nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelserne, som den i meget generelle vendinger er beskrevet i den belgiske lovgivning, er ukorrekt. Metoden tager navnlig ikke, som krævet i henhold til direktivets artikel 5, stk. 4, højde for den markedsfordel, som en organisation, der udbyder forsyningspligtydelser, eventuelt opnår. Den tager endvidere ikke højde for alle de regnskabsprincipper, der er opstillet i bilag III til direktivet.

5 Den belgiske regering bestrider ikke, at den ikke har gennemført direktivet inden for den frist, der er fastsat i artikel 23, stk. 1.

6 Den belgiske regering har imidlertid gjort gældende, at der for så vidt angår Kommissionens første klagepunkt den 3. december 1999 er fremsat et lovforslag, som i det væsentlige går ud på, at de præferencetakster, som indrømmes visse aviser, dagblade og pressebureauet Belga, ikke længere kan finansieres ved hjælp af bidrag fra andre erhvervsdrivende. Fremover knyttes præferencetaksterne til de opgaver af almen interesse, som skal udføres af den erhvervsdrivende, som præsterer forsyningspligtydelser (Belgacom), og som finansieres gennem bidrag fra den belgiske stat.

7 Med hensyn til Kommissionens andet og tredje klagepunkt har den belgiske regering forklaret, at der den 23. december 1999 blev vedtaget en ændring til artikel 1 og 4 i bilag 2 til loven af 21. marts 1991. De ændrede bestemmelser indeholder detaljerede regler for beregningen af nettoomkostningen ved forpligtelsen til at præstere forsyningspligtydelser, idet der tages højde for de fordele, som kan opnås af en erhvervsdrivende, som præsterer forsyningspligtydelser, samt til de kriterier, der er opstillet i bilag III til direktivet. Den belgiske regering har også udstedt et administrativt cirkulære af 31. januar 2000, der angiver det nærmere indhold af det omsætningsbegreb, som anvendes ved beregningen af de erhvervsdrivendes bidrag til nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelserne.

8 Ved skrivelse af 3. april 2000 til Domstolen har Kommissionen anført, at den belgiske lovgivning efter Kommissionens opfattelse nu opfylder direktivet for så vidt angår andet og tredje klagepunkt. Med hensyn til det første klagepunkt har Kommissionen imidlertid forklaret, at den fortsat undersøger, om de præferencetakster, som er indrømmet den belgiske presse i henhold til den nye lovgivning, er i overensstemmelse med traktatens bestemmelser om statsstøtte.

9 Kommissionens skrivelse kan efter min opfattelse ikke anses for at udgøre en formel frafaldelse af nogen af de klagepunkter, der er fremført i sagen. Domstolen må derfor afsige dom om alle tre ovennævnte klagepunkter.

10 Det fremgår af fast retspraksis, at »spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, må vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og at ændringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen« (2).

11 Den omstændighed, at Kongeriget Belgien efter udløbet af den frist, der er fastsat i den begrundede udtalelse, har truffet foranstaltninger til at sikre gennemførelsen af direktivet, er derfor irrelevant i sagen.

12 Det følger heraf, at Kommissionen bør gives medhold i dens påstand.

13 I henhold til procesreglementets artikel 69, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Kommissionen har nedlagt påstand om tilbagebetaling af sagens omkostninger. Det er derfor min opfattelse, at Kongeriget Belgien bør pålægges at betale sagens omkostninger.

Forslag til afgørelse

14 På grundlag af det ovenfor anførte foreslår jeg Domstolen at

1) fastslå, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne, idet det ikke på korrekt vis har gennemført direktivets artikel 5, sammenholdt med bestemmelserne i bilag I til direktivet, og ikke har truffet alle nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af direktivets artikel 5, sammenholdt med bestemmelserne bilag I og III til direktivet

2) pålægge Kongeriget Belgien at betale sagens omkostninger.

(1) - EFT L 199, s. 32.

(2) - Dom af 16.12.1997, sag C-316/96, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 7231, præmis 14.