Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – manglende overholdelse af forpligtelsen til at tilbagesøge ulovlig støtte – forsvarsanbringender – absolut umulighed for gennemførelse – bedømmelseskriterier

(Art. 10 EF, art. 88, stk. 2, EF og art. 228, stk. 2, EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – tilsidesættelse af pligten til at opfylde dommen – økonomiske sanktioner – formål – valg af den passende sanktion

(Art. 228, stk. 2, EF)

3. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – tilsidesættelse af pligten til at opfylde dommen – økonomiske sanktioner – tvangsbøde – idømmelse af betaling – betingelse – traktatbruddets fortsatte beståen indtil Domstolens undersøgelse af de faktiske omstændigheder

(Art. 228, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, 13. betragtning)

4. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – tilsidesættelse af pligten til at opfylde dommen – økonomiske sanktioner – tvangsbøde – tvangsbødens form – fastsættelse af beløbet – kriterier

(Art. 228, stk. 2, EF)

5. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – tilsidesættelse af pligten til at opfylde dommen – økonomiske sanktioner – tvangsbøde – fastsættelse af beløbet – bevis for de fremskridt, der er gjort med hensyn til den pågældende medlemsstats opfyldelse

(Art. 228, stk. 2, EF)

6. Statsstøtte – kommissionsbeslutning om en støttes uforenelighed med fællesmarkedet og om anordning af dens ophævelse – fastlæggelse af medlemsstatens forpligtelser – tilbagesøgningsforpligtelse – rækkevidde

(Art. 88, stk. 2, EF; art. 3, stk. 3, EU og art. 51 EU; protokol nr. 27 om det indre marked og konkurrence)

7. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – tilsidesættelse af pligten til at opfylde dommen – statsstøtte – økonomiske sanktioner – tvangsbøde – bestemmelser om ophør af tvangsbøden – støttemodtagere i vanskeligheder eller under konkurs – ingen betydning

(Art. 228, stk. 2, EF)

8. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – tilsidesættelse af pligten til at opfylde dommen – statsstøtte – økonomiske sanktioner – tvangsbøde – bestemmelser om ophør af tvangsbøden – tilbagebetalingspålæg, der er blevet anfægtet ved de nationale domstole – de nationale myndigheders forpligtelse til at anfægte de nationale beslutninger, der fratager Kommissionens beslutning virkning

(Art. 228, stk. 2, EF)

9. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – tilsidesættelse af pligten til at opfylde dommen – økonomiske sanktioner – tvangsbøde – fast beløb – kumulation af de to sanktioner – lovlig – betingelser

(Art. 228, stk. 2, EF)

10. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – forpligtelse – pligt til omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning

(Art. 88, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. Når en kommissionsbeslutning om ophævelse af en statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, ikke har været genstand for et direkte søgsmål, eller sagsøgte i et sådant søgsmål er blevet frifundet, er det eneste forsvarsanbringende, som kan gøres gældende af en medlemsstat over for et traktatbrudssøgsmål, anbringendet om, at det er absolut umuligt at gennemføre denne beslutning korrekt. Hverken frygt for selv uoverstigelige interne vanskeligheder eller den omstændighed, at den pågældende medlemsstat finder det nødvendigt at efterprøve den individuelle situation for hver virksomhed, der er berørt, kan i den forbindelse begrunde, at medlemsstaten undlader at opfylde sine forpligtelser efter EU-retten.

Den pågældende medlemsstats forsinkede gennemførelse – efter en første traktatbrudsdom – af Kommissionens beslutning, der i det væsentlige kan tilskrives den pågældende medlemsstats forsinkede indgriben for at afhjælpe vanskelighederne ved identificeringen og tilbagesøgningen af de ulovlige støttebeløb, kan ikke udgøre en gyldig begrundelse for en midlertidig absolut umulighed. Det er i denne forbindelse uden betydning, at den pågældende medlemsstat havde underrettet Kommissionen om vanskelighederne ved tilbagesøgningen af denne støtte og om de løsninger, der er valgt til afhjælpning heraf.

(jf. præmis 30 og 31)

2. I forbindelse med den procedure, der er fastsat i artikel 228, stk. 2, EF, tilkommer det Domstolen i den enkelte sag og på grundlag af de konkrete omstændigheder, der er forelagt den, samt ud fra den grad af overbevisning og afskrækkelse, den finder fornøden, at fastsætte egnede økonomiske sanktioner for at sikre opfyldelse hurtigst muligt af den dom, som tidligere har fastslået et traktatbrud, og at forebygge gentagelse af tilsvarende tilsidesættelser af EU-retten. Kommissionens påstand binder i den forbindelse ikke Domstolen og udgør blot et nyttigt sammenligningsgrundlag. Ligeledes er retningslinjer som dem, der er indeholdt i Kommissionens meddelelser, ikke bindende for Domstolen, men bidrager til at sikre gennemsigtigheden, forudsigeligheden og retssikkerheden i denne institutions handlinger.

Den retlige og faktiske sammenhæng for det konstaterede traktatbrud kan udgøre et tegn på, at den effektive forebyggelse af en fremtidig gentagelse af tilsvarende overtrædelser af EU-retten er af en sådan karakter, at der må vedtages en afskrækkende foranstaltning.

(jf. præmis 35-37 og 89)

3. Pålæggelsen af en tvangsbøde er i princippet kun begrundet, såfremt der fortsat foreligger et traktatbrud på grund af, at en foregående dom Domstolen ikke er blevet opfyldt, indtil Domstolens undersøgelse af de faktiske omstændigheder.

Dette er tilfældet i forbindelse med en procedure for gennemførelsen af en kommissionsbeslutning om tilbagesøgning af ulovlig støtte, når den medlemsstat, som tildeler den nævnte støtte, på tidspunktet for afslutningen af den mundtlige forhandling endnu ikke har tilbagesøgt en væsentlig del deraf, hvilket således er til hinder for en genskabelse af en effektiv konkurrence som omhandlet i 13. betragtning til forordning nr. 659/1999 om anvendelsen af artikel 88 EF.

Den omstændighed, at denne medlemsstat pålægges en tvangsbøde, udgør således et passende økonomisk middel med henblik på at tilskynde den til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at bringe det konstaterede traktatbrud til ophør og til at opfylde Kommissionens beslutning og den tidligere traktatbrudsdom fuldt ud.

(jf. præmis 42, 44 og 45)

4. Når Domstolen udøver sit skøn på området, tilkommer det den at fastsætte tvangsbøden således, at denne på den ene side er tilpasset efter omstændighederne og på den anden side er afpasset efter det fastslåede traktatbrud såvel som med den pågældende medlemsstats betalingsevne.

De grundkriterier, der skal tages i betragtning inden for rammerne af Domstolens bedømmelse for at sikre tvangsbødens egenskab af tvangsmiddel med henblik på en ensartet og effektiv anvendelse af EU-retten, er i princippet overtrædelsens varighed, dens grad af grovhed og den pågældende medlemsstats betalingsevne. Ved anvendelsen af disse kriterier skal Domstolen tage særligt hensyn til den manglende opfyldelses konsekvenser for offentlige og private interesser samt til den uopsættelighed, hvormed den pågældende medlemsstat skal overholde sine forpligtelser.

For så vidt angår en tvist vedrørende manglende gennemførelse af en kommissionsbeslutning, som foreskriver tilbagesøgning af støtte, der ydes som led i gennemførelsen af en ulovlig støtteordning, skal der med henblik på at fastlægge tvangsbødens form tages hensyn til de af den støtteydende medlemsstat påberåbte særlige forhold ved tilbagesøgningen af støtten.

Hvis det fremgår, at det er særligt vanskeligt for denne medlemsstat inden for en kort frist at nå frem til en fuldstændig opfyldelse af Kommissionens beslutning og dermed af den tidligere traktatbrudsdom, henset til, at den tilknyttede tilbagesøgning vedrører et betragteligt antal virksomheder, forekommer fastsættelsen af en tvangsbøde, der ikke er konstant, men som tager hensyn til den fremgang, der måtte have været i medlemsstatens opfyldelse af sine forpligtelser, at være særligt tilpasset omstændighederne i den foreliggende sag, og dermed at være afpasset efter det fastslåede traktatbrud.

En periodisk betaling af et beløb, der beregnes ved at multiplicere et grundbeløb med procentdelen af den ulovlige støtte, der endnu ikke er blevet tilbagesøgt, eller som ikke er dokumenteret i forhold til samtlige de beløb, der endnu ikke er tilbagesøgt på datoen for dommens afsigelse, må dermed betragtes som passende.

(jf. præmis 47-49, 52, 53, 56, 57 og 93)

5. Ved beregningen af en tvangsbøde, der er pålagt en medlemsstat, som ikke har opfyldt en dom fra Domstolen, som foreskriver tilbagesøgning af den ulovligt udbetalte støtte, kan den nævnte tilbagesøgning kun tages i betragtning på betingelse af, at Kommissionen er blevet underrettet og kan vurdere egnetheden af det bevismateriale, der er blevet fremsendt i den forbindelse.

Hvad angår tilbagesøgningen af ulovlig støtte tilkommer det således den pågældende medlemsstat at bevise tilbagesøgningen af denne støtte over for Kommissionen, således som det følger af princippet om loyalt samarbejde, for at sikre, at traktatens regler fuldt ud overholdes.

Ud over de tilfælde, hvor den ulovlige støtte tilbagebetales af den støttemodtagende virksomhed, bør karakteren af den dokumentation, der kræves til de særlige faktiske situationer, som den pågældende medlemsstat står over for ved tilbagesøgningen, desuden tilpasses.

(jf. præmis 50, 53 og 71)

6. Traktatens konkurrencebestemmelser og særligt traktatens bestemmelser om statsstøtte, der er udtryk for en af de vigtigste opgaver, som er tildelt Den Europæiske Union, er af grundlæggende karakter, således som det fremgår af artikel 3, stk. 3, TEU, nemlig oprettelsen af det indre marked, og af protokol nr. 27 om det indre marked og konkurrence, der i henhold til artikel 51 TEU udgør en integrerende del af traktaterne, og hvorefter det indre marked omfatter et system, der sikrer, at konkurrencen ikke fordrejes.

Tilbagesøgningen af de støttebeløb, der er uforenelige med fællesmarkedet, tilsigter herved at fjerne den konkurrencefordrejning, som er forårsaget af den konkurrencefordel, som modtageren af denne støtte har opnået på markedet i forhold til sine konkurrenter, ved at genoprette den situation, som bestod inden denne støttes udbetaling.

Desuden bekræfter tilbagesøgningen ikke kun den pågældende støttes uforenelighed, men også medlemsstatens tilsidesættelse af den dobbelte forpligtelse i artikel 108, stk. 3, TEUF, hvorefter denne medlemsstat for det første skal underrette Kommissionen om påtænkte indførelser eller ændringer af støtteforanstaltninger og for det andet ikke må gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte fremgangsmåde har ført til en endelig beslutning.

(jf. præmis 60-62)

7. Med henblik på at beregne tvangsbøden for så vidt angår tilbagesøgningen af ulovlig støtte bør karakteren af den dokumentation, der kræves til de særlige faktiske situationer, som den pågældende medlemsstat står over for ved tilbagesøgningen, tilpasses.

Hvad angår den situation, hvor den pågældende støtte skal tilbagesøges hos virksomheder, der er under konkurs eller undergivet en konkursbehandling, som har til formål at realisere aktiver eller afvikle gæld, berører den omstændighed, at virksomhederne er i vanskeligheder eller under konkurs, ikke forpligtelsen til tilbagesøgning. En genoprettelse af den tidligere situation og en eliminering af den konkurrencefordrejning, som følger af den ulovlige støtte, kan således i princippet opnås ved, at kravet om tilbagebetaling af den omhandlede støtte anmeldes som en fordring i boet.

Det påhviler i den forbindelse den pågældende medlemsstat over for Kommissionen at godtgøre registreringen af de pågældende fordringer i forbindelse med konkursbehandlingen. Kan dette ikke opnås, påhviler det denne medlemsstat at henvise til ethvert forhold, der kan bevise, at den har udvist den nødvendige agtpågivenhed i denne forbindelse. Hvis ansøgningen om registrering af en fordring er blevet afvist, skal den godtgøre, at den i henhold til national ret har indledt procedurer for at anfægte denne afvisning.

Hvad angår den situation, hvor den pågældende ulovlige støtte skal tilbagesøges hos de virksomheder, over for hvilke der er truffet retsbevarende foranstaltninger og foretaget individualforfølgning uden held, tilkommer det den pågældende medlemsstat at træffe og derefter underrette Kommissionen om alle foranstaltningerne til at opnå tilbagesøgning af den ulovlige støtte og om nødvendigt de foranstaltninger, hvormed det tilsigtes, at virksomhederne tvangslikvideres, således at medlemsstaten kan fremsætte sine fordringer i disse virksomheders aktiver. Medlemsstaten skal følgelig for det første godtgøre, at den har indledt konkursbehandling mod de pågældende virksomheder, og for det andet, at den har registreret fordringerne i virksomhedernes konkursbo.

Hvad angår den situation, hvor den pågældende ulovlige støtte skal tilbagesøges hos virksomheder, der ikke længere eksisterer, er det tilstrækkeligt at føre et bevis for deres slettelse fra registrene for at godtgøre, at de ikke længere eksisterer, og dermed, at det er umuligt at tilbagesøge denne støtte.

(jf. præmis 71-74, 76 og 77)

8. Med henblik på at beregne tvangsbøden for så vidt angår tilbagesøgningen af støtte, der er ulovligt ydet af en medlemsstat, påhviler det den pågældende medlemsstat – når tilbagebetalingspålæggene vedrørende den pågældende ulovlige støtte anfægtes ved nationale retter – i henhold til kravet om effektiv tilbagesøgning af støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, at anfægte enhver national beslutning, der fratager Kommissionens beslutning virkning, navnlig af de grunde, der vedrører anvendelsen af forældelsesregler eller bevismateriale.

(jf. præmis 78)

9. Henset til formålet med proceduren i henhold til artikel 228, stk. 2, EF har Domstolen ved udøvelsen af sit skøn i henhold til denne artikel kompetence til kumulativt at pålægge en tvangsbøde og et fast beløb.

Afgørelsen af, om der skal pålægges et fast beløb eller ej, skal i det enkelte tilfælde ske på grundlag af samtlige relevante forhold, som vedrører såvel særegenhederne ved det fastslåede traktatbrud som den holdning, der blev indtaget af den pågældende medlemsstat, efter at proceduren ifølge artikel 228 EF var blevet indledt. I denne forbindelse tildeler bestemmelsen Domstolen et vidt skøn ved afgørelsen af, om der bør pålægges en sådan sanktion.

Det tilkommer Domstolen, når den beslutter at pålægge betaling af et sådan fast beløb, under udøvelsen af sin skønsbeføjelse at fastsætte det pågældende beløb således, at det dels er afpasset efter omstændighederne, dels er afpasset efter det fastslåede traktatbrud samt den pågældende medlemsstats betalingsevne. Herved omfatter de relevante forhold bl.a. varigheden af traktatbruddet efter den dom, hvorved dette blev fastslået, og overtrædelsens grovhed. Den effektive imødegåelse af en fremtidig gentagelse af tilsvarende overtrædelser af EU-retten er desuden af en sådan karakter, at der må vedtages en afskrækkende foranstaltning.

(jf. præmis 82, 83, 89, 93 og 94)

10. Hvad angår tilbagesøgningen af ulovlig støtte skal medlemsstaten nå til en effektiv opkrævning af de skyldige beløb, idet en forsinket tilbagesøgning efter de fastsatte frister ikke vil kunne opfylde kravene i traktaten. En medlemsstat kan i denne forbindelse ikke påberåbe sig bestemmelser, former for praksis eller forhold i sin interne retsorden til støtte for, at forpligtelser i henhold til EU-retten ikke overholdes.

Den af den pågældende medlemsstat påberåbte begrundelse om interne vanskeligheder, der er forbundet med den vanskelige karakter af de foranstaltninger, der skal træffes for at identificere modtagerne af den pågældende ulovlige støtte og for at tilbagesøge denne støtte hos disse modtagere, kan ikke lægges til grund.

(jf. præmis 86 og 87)