ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DOMSTOLENS DOM

AF 24. OKTOBER 1973 ( 1 )

Balkan-Import-Export GmbH

mod Hauptzollamt Berlin-Packhof

anmodning om præjudiciel afgørelse, indgivet af Finanzgericht Berlin

»Udligningsbeløb for udsving i vekselkursen«

Sag 5/73

Sammendrag

De beføjelser, der ved Traktatens artikler 40 og 43, stk. 2 er givet til gennemførelse af den fælles landbrugspolitik, vedrører ikke blot eventuelle strukturelle foranstaltninger, men omfatter også indgreb af konjunkturmæssig karakter over for denne produktionssektor. Rådet er beføjet til at foretage disse under anvendelse af den her foreskrevne beslutningsprocedure. Artikel 103 omhandler derimod medlemsstaternes konjunkturpolitik og således ikke de områder, der allerede er gjort til fælles områder så sommarkedsordningen for landbrugsvarer. Det er faktisk formålet med artikel 103 både at koordinere medlemsstaternes konjunkturpolitik og, efter dennes bestemmelse stk. 2, at vedtage de efter forholdene egnede foranstaltninger. I betragtning af den valutasituation, der forelå, da de omtvistede foranstaltninger blev truffet, og da der ikke inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik fandtes nogen forholdsregler, som kunne gøre det muligt at træffe de nødvendige foranstaltninger som en hastesag for at imødegå den ovenfor beskrevne valutasituation, var Rådet berettiget til midlertidigt at gøre brug af de beføjelser, som det har fået tillagt ved Traktatens artikel 103.

Artikel 103 udelukker ikke fællesskabsinstitutionernes kompetence til med forbehold af de øvrige i Traktaten omhandlede fremgangsmåder at vedtage foranstaltninger af konjunkturpolitisk karakter, som kan vise sig nødvendige for at fastholde Traktatens mål. Rådet vælger for så vidt angår foranstaltningernes form i hvert enkelt tilfælde den, Rådet finder mest egnet.

Selv om fællesskabsinstitutionerne ved udøvelsen af deres beføjelser skal overvåge, at de afgifter, der pålægges de erhvervsdrivende, ikke overstiger det, der er nødvendigt for, at myndighederne kan nå de mål, der er sat, føl ger det dog ikke heraf, at omfanget af denne forpligtelse skal ses i forhold til en bestemt gruppe erhvervsdrivendes specielle situation.

Fællesskabets institutioner skal sikre en indbyrdes afpasning af de forskellige mål for den fælles landbrugspolitik, som isoleret betragtet kan forekomme modstridende, og i påkommende tilfælde give det ene eller det andet en midlertidig prioritet, når dette er påkrævet af de økonomiske omstændigheder eller forhold, som ligger til grund for institutionernes beslutninger.

Artikel 40 vedrører alene forskelsbehandlingen mellem producenter eller mellem forbrugere, mens spørgsmålet om den fornødne ligevægt mellem de modstående interesser hos disse grupper af erhvervsdrivende behandles i artikel 39.
DOMSTOLENS DOM

AF 11. OKTOBER 1973 ( 1 )

Rewe-Zentralfinanz eGmbH

mod Direktor der Landwirtschaftskammer Westfalen-Lippe

anmodning om præjudiciel afgørelse, indgivet af Oberverwaltungsgericht für Nordrhein-Westfalen

»Plantesundhedskontrol«

Sag 39/73

Sammendrag

Told – Afgifter med tilsvarende virkning – Begreb – Plantesundhedskontrol – Afgifter – Afgiftspålæggelse – Forbud

EØF-traktaten, artikel 13, stk. 2)

Afgifter med tilsvarende virkning som told omfatter afgifter, uanset disses størrelse, som pålægges af hensyn til plantesundhedskontrol af produkter ved disses passage over grænsen, og som fastsættes efter særlige kriterier, der ikke kan samenlignes med de kriterier, der anvendes ved fastsættelsen af afgifter på tilsvarende nationale produkter.

Den statslige forvaltningsvirksomhed, som sigter på at opretholde en plantesundhedsordning, indført i almen interesse, kan ikke anses for en tjenesteydelse over for importøren, som kan retfærdiggøre opkrævning af en afgift.

( 1 ) – Processprog: Tysk.
Artikel 11, stk. 2, litra b, andet alternativ i Rådets forordning nr. 803/68 af 27. juni 1968 må fortolkes således, at det ikke er tilstrækkeligt til at godtgøre eksistensen af en pris, der afviger fra kreditsalgsprisen, at påvise, at kreditsalgsprisen indeholder kreditomkostninger, idet der må føres bevis for eksistensen af en bestemt afvigende pris, som køberen eller andre købere under lige forhold ville være berettiget til at betale ved betaling før det aftalte betalingstidspunkt. Det tilkommer den nationale ret i hvert enkelt tilfælde at afgøre, om der er ført bevis for eksistensen af en afvigende pris.
DOMSTOLENS DOM

AF 12. JULI 1973 ( 1 )

Riseria Luigi Geddo

mod Ente Nazionale Risi

anmodning om præjudiciel afgørelse, indgivet af Pretore di Milano

Sag 2/73

Sammendrag

Artikel 5 foreskriver, at medlemsstaterne træffer alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af deres forpligtelser, og at de afholder sig fra enhver foranstaltning, der er egnet til at bringe virkeliggørelsen af Traktatens målsætning i fare, og pålægger herved medlemsstaterne en generel forpligtelse, hvis konkrete indhold i hvert enkelt tilfælde afhænger af Traktatens bestemmelser eller af de principper, som kan udledes af dens generelle system.

Forbudet i artikel 20, stk. 2 i forordning nr. 359/67 mod opkrævning af told eller afgifter med tilsvarende virkning sigter på enhver afgift, der opkræves ved eller som følge af import fra eller eksport til tredjelande.

Forbudet i artikel 23 i forordning nr. 359/67 mod opkrævning af told eller afgifter med tilsvarende virkning i Fællesskabets interne handel sigter på enhver afgift, der opkræves ved eller som følge af import eller eksport af DOM AFSAGT 12. 7. 1973 — SAG 2/73 den pågældende vare, og som ved den deraf forårsagede ændring af produktionsprisen hæmmer den frie vareomsætning på lignende måde som told. Dette er ikke tilfældet med en indenlandsk afgift, som kun påhviler nationale produkter, når der om disse indgås en kontrakt, og som tilfalder en støttefond for den nationale produktion. Denne afgift kan kun være i strid med de bestemmelser i forordning nr. 359/67, der hjemler eksport, restitutioner, såfremt den viser sig at være et middel til at formindske disses beløb.

Forbudet i artikel 20, stk. 2 i forordning nr. 359/67 mod enhver kvantitativ restriktion eller foranstaltning med tilsvarende virkning har blandt andet til formål at hindre medlemsstaterne i at træffe andre ensidige forholdsregler, som begrænser eksporten til tredjeland, end dem, der er hjemlet i forordningerne. Forbudet i artikel 23 mod sådanne foranstaltninger i Fællesskabets interne handel har til formål at sikre de frie varebevægelser på Fællesskabets område.
En repræsentant, der ifølge en national lovgivning om social sikring omfattes af forordning nr. 3, og som i en del af året foretager kontinuerlige salgsrejser i én medlemsstat, men hvis arbejde strækker sig ind på en anden medlemsstats område, hvor de virksomheder, som han repræsenterer, og med hvilke han optager kontakt uden for rejseperioden, har deres hjemsted, må forud for ikrafttrædelsen af forordning nr. 24/64 af 10. marts 1964 anses for beskæftiget på begge disse staters område i forordning nr. 3's forstand; af hensyn til princippet om ensartet lovgivning skal der ved bestemmelsen af den sociale lovgivning, der skal finde anvendelse på ham, lægges vægt på den kendsgerning, at hans hovedbeskæftigelse udøves på den stats område, hvor de virksomheder, som han repræsenterer, har deres hjemsted.
Domstolen har ikke inden for rammerne af artikel 177 kompetence til at anvende Traktaten på enkelttilfælde men kan af forelæggelsesbeslutningen uddrage de spørgsmål, som alene vedrører fortolkningen af fællesskabsretten.

Artiklerne 2 og 4 i Rådets forordning nr. 19/62 skal fortolkes således, at de importomkostninger, som skal tages i betragtning ved beregningen af afgiftsbeløbet, er dem, som enhver importør uundgåeligt må afholde i forbindelse med de ekspeditioner og juridiske formaliteter, som importen af de omhandlede produkter er underkastet, og for at transportere disse produkter til det første engroshandelsled i den zone, hvor basisindikativprisen finder anvendelse.
Ændringen af Rådets forordning nr. 766/68 af 18. juni 1968 ved Rådets forordning nr. 1048/71 af 25. maj 1971 gælder ikke blot for de forud-fastsættelsesattester, der er udstedt efter dens ikrafttræden, men også for dem, der er udstedt før dette tidspunkt, for så vidt den pågældende eksport endnu ikke har fundet sted, og en ændring af interventionsprisen ikke er indtruffet.
DOMSTOLENS DOM

AF 11. DECEMBER 1973 ( 1 )

Markmann KG

mod forbundsrepublikken Tyskland og delstaten Schleswig-Holstein

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Frankfurt

Sag 121/73

Sammendrag

Ved at erklære, at Kommissionen skal underrettes om påtænkte støtteforanstaltninger eller ændring heraf »så betids, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil«, har traktatens fædre villet give denne institution en overvejelses- og undersøgelsesfrist af tilstrækkelig længde, til, at den kan danne sig en første opfattelse vedrørende de meddelte foranstaltningers større eller mindre forenelighed med Traktaten.

Medlemsstaterne kan ikke ensidigt afslutte denne indledende fase, da der ikke i en forordning er fastsat nogen frist, men Kommissionen handler imidlertid ikke tilstrækkelig hurtigt, hvis den undlader at tage stilling inden en rimelig frist, som eksempelvis angivet i artiklerne 173 og 175, som nævner en frist på to måneder.

Hvis overvejelses- og undersøgelsesfristen er udløbet, kan den pågældende medlemsstat gennemføre foranstaltningen, dog er det af hensyn til retssikkerheden påkrævet, at Kommissionen får forudgående meddelelse herom, og støtten omfattes for fremtiden af reglerne om bestående støtteordninger.

Det i artikel 93, stk. 3 opstillede mål, der skal forhindre, at støtteordninger, der er uforenelige med Traktaten, træder i kraft, betinger, at dette for buds sparrevirkning allerede griber ind under hele den indledende fase.

Traktatens artikel 93, stk. 3., 3. pkt. skal fortolkes således, at Kommissionen, hvis den i løbet af den indledende fase af undersøgelsen af den støtteforanstaltning, den har fået meddelelse om, når til den konklusion, at der ikke skal iværksættes nogen kontradiktorisk fremgangsmåde, ikke er forpligtet til at vedtage en beslutning i henhold til artikel 189.

Det for den pågældende medlemsstat gældende forbud mod gennemførelse af påtænkt støtte udstrækkes til enhver støtte, som skulle blive gennemført uden underretning herom; i tilfælde af underretning får det virkning under den indlelende fase, eller hvis Kommissionen iværksætter en formelig fremgangsmåde indtil vedtagelsen af den endelige beslutning. For så vidt angår hele denne periode giver det de enkelte rettigheder, som skal beskyttes af den nationale domsmyndighed.
DOMSTOLENS DOM

AF 11. DECEMBER 1973 ( 1 )

Fritz Lohrey

mod forbundsrepublikken Tyskland og delstaten Hessen

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Frankfurt

Sag 141/73

Sammendrag

Ved at erklære, at Kommissionen skal underrettes om påtænkte støtteforanstaltninger eller ændring heraf »så betids, at den kan fremsætte sine. bemærkninger hertil«, har Traktatens fædre villet give denne institution en overvejelses- og undersøgelsesfrist af tilstrækkelig længde, til, at den kan danne sig en første opfattelse vedrørende de meddelte foranstaltningers større eller mindre forenelighed med Traktaten.

Medlemsstaterne kan ikke ensidigt afslutte denne indledende fase, da der ikke i en forordning er fastsat nogen frist, men Kommissionen handler imidlertid ikke tilstrækkelig hurtigt, hvis den undlader at tage stilling inden en rimelig frist, som eksempelvis angivet i artiklerne 173 og 175, som nævner en frist på to måneder.

Hvis overvejelses- og undersøgelsesfristen er udløbet, kan den pågældende medlemsstat gennemføre foranstaltningen, dog er det af hensyn til retssikkerheden påkrævet, at Kommissionen får forudgående meddelelse herom, og støtten omfattes for fremtiden af reglerne om bestående støtteordninger.

Det i artikel 93, stk. 3 opstillede mål, der skal forhindre, at støtteordninger, der er uforenelige med Traktaten, træder i kraft, betinger, at dette for buds spærrevirkning allerede griber ind under hele den indledende fase.

Traktatens artikel 93, stk. 3., 3. pkt. skal fortolkes således, at Kommissionen, hvis den i løbet af den indledende fase af undersøgelsen af den støtteforanstaltning, den har fået meddelelse om, når til den konklusion, at der ikke skal iværksættes nogen kontradiktorisk fremgangsmåde, ikke er forpligtet til at vedtage en beslutning i henhold til artikel 189.

Det for den pågældende medlemsstat gældende forbud mod gennemførelse af påtænkt støtte udstrækkes til enhver støtte, som skulle blive gennemført uden underretning herom; i tilfælde af underretning får det virkning under den indledende fase, eller hvis Kommissionen iværksætter en formelig fremgangsmåde indtil vedtagelsen af den endelige beslutning. For så vidt angår hele denne periode giver det de enkelte rettigheder, som skal beskyttes af den nationale domsmyndighed.
DOMSTOLENS DOM AF

11. DECEMBER 1973 ( 1 )

Gebr. Lorenz GmbH

mod forbundsrepublikken Tyskland og delstaten Rheinland/Pfalz

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Frankfurt

Sag 120/73

Sammendrag

Ved at erklære, at Kommissionen skal underrettes om påtænkte støtteforanstaltninger eller ændring heraf »så betids, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil«, har Traktatens fædre villet give denne institution en overvejelses- og undersøgelsesfrist af tilstrækkelig længde til, at den kan danne sig en første opfattelse vedrørende de meddelte foranstaltningers større eller mindre forenelighed med Traktaten.

Medlemsstaterne kan ikke ensidigt afslutte denne indledende fase, da der ikke i en forordning er fastsat nogen frist, men Kommissionen handler imidlertid ikke tilstrækkelig hurtigt, hvis den undlader at tage stilling inden en rimelig frist, som eksempelvis angivet i artiklerne 173 og 175, som nævner en frist på to måneder.

Hvis overvejelses- og undersøgelses-fristen er udløbet, kan den pågældende medlemsstat gennemføre foranstaltningen, dog er det af hensyn til retssikkerheden påkrævet, at Kommissionen får forudgående meddelelse herom, og støtten omfattes for fremtiden af reglerne om bestående støtteordninger.

Det i artikel 93, stk. 3 opstillede mål, der skal forhindre, at støtteordninger, der er uforenelige med Traktaten, træder i kraft, betinger, at dette for buds spærrevirkning allerede griber ind under hele den indledende fase.

Traktatens artikel 93, stk. 3., 3. pkt. skal fortolkes således, at Kommissionen, hvis den i løbet af den indledende fase af undersøgelsen af den støtteforanstaltning, den har fået meddelelse om, når til den konklusion, at der ikke skal iværksættes nogen kontradiktorisk fremgangsmåde, ikke er forpligtet til at vedtage en beslutning i henhold til artikel 189.

Det for den pågældende medlemsstat gældende forbud mod gennemførelse af påtænkt støtte udstrækkes til enhver støtte, som skulle blive gennemført uden underretning herom; i tilfælde af underretning får det virkning under den indledende fase, eller hvis Kommissionen iværksætter en formelig fremgangsmåde indtil vedtagelsen af den endelige beslutning. For så vidt angår hele denne periode giver det de enkelte rettigheder, som skal beskyttes af den nationale domsmyndighed.
DOMSTOLENS DOM

AF 11. DECEMBER 1973 ( 1 )

Nordsee, Deutsche Hochseefischerei GmbH

mod forbundsrepublikken Tyskland og delstaten Rheinland/Pfalz

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Frankfurt

Sag 122/73

Sammendrag

Ved at erklære, at Kommissionen skal underrettes om påtænkte støtteforanstaltninger eller ændring heraf »så betids, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil«, har Traktatens fædre villet give denne institution en overvejelses- og undersøgelsesfrist af tilstrækkelig længde til, at den kan danne sig en første opfattelse vedrørende de meddelte foranstaltningers større eller mindre forenelighed med Traktaten.

Medlemsstaterne kan ikke ensidigt afslutte denne indledende fase, da der ikke i en forordning er fastsat nogen frist, men Kommissionen handler imidlertid ikke tilstrækkelig hurtigt, hvis den undlader at tage stilling inden en rimelig frist, som eksempelvis angivet i artiklerne 173 og 175, som nævner en frist på to måneder.

Hvis overvejelses- og undersøgelsesfristen er udløbet, kan den pågældende medlemsstat gennemføre foranstaltningen, dog er det af hensyn til retssikkerheden påkrævet, at Kommissionen får forudgående meddelelse herom, og støtten omfattes for fremtiden af reglerne om bestående støtteordninger.

Det i artikel 93, stk. 3 opstillede mål, der skal forhindre, at støtteordninger, der er uforenelige med Traktaten, træder i kraft, betinger, at dette forbuds spærrevirkning allerede griber ind under hele den indledende fase.

Traktatens artikel 93, stk. 3, 3. pkt. skal fortolkes således, at Kommissionen, hvis den i løbet af den indledende fase af undersøgelsen af den støtteforanstaltning, den har fået meddelelse om, når til den konklusion, at der ikke skal iværksættes nogen kontradiktorisk fremgangsmåde, ikke er forpligtet til at vedtage en beslutning i henhold til artikel 189.

Det for den pågældende medlemsstat gældende forbud mod gennemførelse af påtænkt støtte udstrækkes til enhver støtte, som skulle blive gennemført uden underretning herom; i tilfælde af underretning får det virkning under den indledende fase, eller hvis Kommissionen iværksætter en formelig fremgangsmåde indtil vedtagelsen af den endelige beslutning. For så vidt angår hele denne periode giver det de enkelte rettigheder, som skal beskyttes af den nationale domsmyndighed.
DOMSTOLENS DOM

AF 6. DECEMBER 1973 ( 1 )

Direction régionale de la sécurité sociale de la région parisienne og Caisse régionale d'assurance maladie de Paris

mod Madame Carmela Mancuso og la Caisse nationale d'assurance viellesse des travailleurs salariés

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d'appel de Paris

»Invalidepension«

Sag 140/73

Sammendrag

Social sikring af vandrende arbejdstagere – Invaliditet – Pension – Artiklerne 27 og 28 i forordning nr. 3 – Analog anvendelse – Ydelser – Forholdsmæssig beregning – Betingelser – Sammenlægning af forsikringsperioder tilbagelagt under forskellige medlemsstaters lovgivning

(Rådets forordning nr. 3, artikel 26, stk. 2, artikel 27, artikel 28)

Analog anvendelse af artiklerne 27 og 28 i forordning nr. 3 på de tilfælde, der er omhandlet i artikel 26, stk. 1, indebærer, at forholdsmæssig beregning af ydelserne kun kan finde sted, hvis de forud har været nødvendigt for at opnå ret til pension at sammenlægge de perioder, som er tilbagelagt under forskellige medlemsstaters lovgivning.

( 1 ) – Processprog: Fransk.
I henhold til et almindeligt anerkendt princip, finder ændringslove uden modstående bestemmelse anvendelse på fremtidige virkninger af situationer, der er opstået under tidligere gældende lov.

Mens det ikke ifølge den ordning, der gjaldt for forordningerne nr. 951/71 og 1048/71, var nødvendigt, at fællesskabsmyndighederne udstedte en retsakt, for at de nationale organer skulle kunne foretage udbetaling af de beløb, der var en følge af justeringer af restitutionsbeløbene, er en sådan retsakt ubetinget påkrævet efter ikrafttrædelsen af de nævnte forordninger.
DOMSTOLENS DOM

AF 5. DECEMBER 1973 ( 1 )

E. Kampffmeyer

mod Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hessisches Finanzgericht

»Udligningsafgift for omsætningsafgiften«

Sag 124/73

Sammendrag

Landbrug – Fælles ordning af markederne – Korn – Forarbejdede produkter – Maniok – Denatureret mel – Importafgift – Beregning – Udligningsafgift for omsætningsafgiften ved import – Omkostninger ved eosinfarvning – Hensyntagen – Forbud

(Rådets forordning nr. 19, artikel 14, stk. 1, A; Rådets forordning nr. 55, artikel 7)

Bestemmelserne i EØF-Rådets forordning nr. 19 af 4. april 1962, artikel 14, stk. 1, a, b sammenholdt med EØF-Rådets forordning nr. 55 af 30. juni 1962, artikel 7, stk. 2 skal fortolkes således, at der fra afgiften for »denatureret maniokmel«, position 11.06 i den fælles toldtarif, hverken skal trækkes den ved indførslen opkrævede udligningsafgift for omsætningsafgiften eller omkostningerne ved eosinfarvning.

( 1 ) – Processprog: Tysk.
DOMSTOLENS DOM

AF 28. NOVEMBER 1973 ( 1 )

Codrico N.V.

mod Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het Bedrijfsleven

Sag 138/73

Sammendrag

Landbrug – Korn – Ris – Eksportrestitutioner – Forarbejdede produkter – Bestemmelse – Fedtindhold – Inhold – Undersøgelse – Fravær af fællesskabsretlig regulering – Bevismæssig værdi – Den nationale dommers bedømmelse

(Kommissionens forordning nr. 2410/70, artikel 1; Rådets forordning nr. 1052/68, artikel 11)

Artikel 1 i forordning nr. 2410/70, sammenholdt med artikel 11 i forordning nr. 1052/68, medfører, at den nationale dommer i mangel af fællesskabsretlig regulering på dette område har beføjelse til at bedømme den bevismæssige værdi af en hvilken som helst undersøgelse udført med henblik på at konstatere fedtindholdet i de i bilaget til forordning nr. 2410/70 under positionsnumrene 11.02 A V a) og 11.02 A V b) nævnte produkter.

( 1 ) – Processprog: Hollandsk.
En almindelig, ved lov fastsat forpligtelse til at søge det offentliges godkendelse af befordringsvederlagene kan ikke i sig selv betragtes som en »tarifpligt« i den i forordning nr. 1191/69, artikel 2, stk. 5 anvendte betydning. Ifølge denne bestemmelse karakteriseres tarifpligten ikke blot ved det offentliges fastsættelse eller godkendelse af transportvederlag, men også ved den dobbelte, kumulative betingelse, at det drejer sig om »særlige« tarifmæssige foranstaltninger vedrørende bestemte grupper af rejsende, bestemte godsarter eller bestemte forbindelser, og at disse foranstaltninger er i strid med virksomhedens forretningsmæssige interesse.

Artiklerne 4 og 5 i, forordning nr. 1191/69 udelukker ikke, at økonomiske ulemper i den i forordningen forudsatte betydning kan opstå inden for en periode af kun et år og hermed give anledning til en anmodning om kompensation. Ej heller udelukker de medlemsstaternes ret til at tage en transportvirksomheds totale økonomiske situation og forretningsførelse i betragtning ved vurderingen af disse ulemper og til at afslå kompensation for helt midlertidige eller tilfældige ulemper som muligvis på længere sigt kan udlignes eller nedsættes ved en ændring af driftsmetoderne.

For at fastsætte kompensationsbeløbet til en transportvirksomhed ved delvis opretholdelse af dens forpligtelser til offentlig tjeneste skal der foretages en fordeling af totalomkostningerne mellem de transportaktiviteter, for hvilke disse forpligtelser til offentlig tjeneste opretholdes, og dem, for hvilke de samme forpligtelser ophæves, under hensyntagen til de pågældende aktiviteters særegenheder og omfang.

En transportvirksomheds blotte mulighed for at ophæve visse aktiviteter som følge af, at forpligtelserne til offentlig tjeneste er fjernet, er ikke tilstrækkelig til, at samtlige totalomkostninger kan overføres til de aktiviteter, som der er pligt til at opretholde, idet en sådan overflytning af bvrder kun kan finde sted i tilfælde af en faktisk ophævelse af de pågældende aktiviteter.
DOMSTOLENS DOM

AF 22. NOVEMBER 1973 ( 1 )

Past & Co. KG

mod Hauptzollamt Freiburg

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Baden-Württemberg

»Garvet skind«

Sag 128/73

Sammendrag

Fælles toldtarif – Varebeskrivelse – Fåre- og lammeskind – Garvning – Fedtstof – Tilsætning – Tarifering under position 41.03 B I

Tilsætning af fedtstof hindrer ikke tarifering af fåre- og lammeskind under underposition 41.03 B I, for så vidt den udgør et integrerende led i garvningsprocessen derved, at den tjener til at bevare læderet uden at gøre det direkte anvendeligt.

( 1 ) – Processprog: Tysk.