EU-lovgiver har vide skønsmæssige beføjelser på den fælles landbrugspolitiks område i overensstemmelse med det politiske ansvar, som EU-lovgiver er tillagt ved artikel 40 TEUF og 43 TEUF, således at kun såfremt en foranstaltning på dette område er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det mål, som vedkommende institution forfølger, vil en sådan foranstaltning kunne kendes ulovlig.

Selv om betydningen af de forfulgte formål kan begrunde selv væsentlige negative økonomiske følger for visse erhvervsdrivende, skal det imidlertid inden for rammerne af undersøgelsen af de med de forskellige mulige foranstaltninger forbundne begrænsninger efterprøves, at EU-lovgiver ud over hovedformålet i fuldt omfang har taget hensyn til de berørte interesser.

Dette er tilfældet med direktiv 2002/55 om handel med grøntsagsfrø og direktiv 2009/145 om visse undtagelser med henblik på godkendelse af grøntsagslandracer og -sorter, der traditionelt har været dyrket i særlige områder og regioner og er truet af genetisk erosion, og af grøntsagssorter, der er uden egentlig kommerciel produktionsværdi, men som er udviklet med henblik på dyrkning under særlige forhold, og om handel med frø af de pågældende landracer og sorter. Det fremgår således af anden til fjerde betragtning til direktiv 2002/55, at hovedformålet med bestemmelserne om godkendelse af frø af grøntsagssorter består i at forbedre produktiviteten i forbindelse med Unionens grøntsagsdyrkning. Den omstændighed, at der etableres en fælles sortsliste for grøntsager på grundlag af de nationale lister, således som fastsat i dette direktiv, forekommer egnet til at sikre det pågældende formål.

Direktiv 2002/55 tager ligeledes sigte på at opretholde det indre marked for grøntsagsfrø ved at sikre deres frie bevægelse inden for Unionen. Den godkendelsesordning, som er fastsat i dette direktiv, kan i dette tilfælde medvirke til gennemførelsen af dette mål, idet en sådan ordning sikrer, at frø, der bringes i handelen i de forskellige medlemsstater, opfylder samme krav.

Som det endelig fremgår af artikel 4, stk. 4, i direktiv 2002/55, tilsigter direktivet ligeledes at bevare plantegenetiske ressourcer. For så vidt som medlemsstaterne i denne forbindelse kan fravige godkendelseskriterierne i denne bestemmelse i henhold til den godkendelsesordning, der har karakter af en undtagelse, som er indført ved direktiv 2009/145, som finder anvendelse på visse kategorier af frø, forekommer en sådan ordning egnet til ligeledes at sikre en sådant formål.

En mindre indgribende foranstaltning, såsom mærkning, udgør ikke et lige så effektivt middel til at sikre disse formål, idet denne foranstaltning ville tillade salg og følgelig plantning af frø, som var potentielt skadelige, eller som ikke gav mulighed for en optimal landbrugsproduktion. Det følger heraf, at den omtvistede forordning ikke kan betragtes som værende åbenbart uhensigtsmæssig, henset til de pågældende formål.

Henset til dennes egnede karakter, kan den begrænsning af den frie erhvervsudøvelse, som de i forordningen fastsatte foranstaltninger indebærer, henset til de forfulgte formål, ikke betragtes som en uforholdsmæssig hindring af retten til at udøve denne frihed.

(jf. præmis 39, 40, 43, 44, 47-49, 60 og 79)