ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ii)

artikel 21, 26 og 34 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal direktiv 2000/78/EF (2), og navnlig dets artikel 3, stk. 1, og artikel 5, da fortolkes således, at der er tale om forskelsbehandling på grund af handicap, når en kvinde — som har et handicap, der bevirker, at hun ikke er i stand til at føde, og som har fået sit genetiske barn via en surrogataftale, og som er ansvarlig for sit genetiske barns pleje fra fødslen — nægtes orlov med løn fra arbejdspladsen svarende til barsels- og/eller adoptionsorlov?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italien) den 30. juli 2012 — Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici mod Comune di Milano

(Sag C-358/12)

2012/C 311/04

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici

Sagsøgt: Comune di Milano

Præjudicielt spørgsmål

Er proportionalitetsprincippet, der kan udledes af etableringsretten og af principperne om forbud mod forskelsbehandling og om beskyttelse af konkurrencen, og som fastsat i artikel 49 TEUF, artikel 56 TEUF og artikel 101 TEUF, samt det rimelighedsprincip, der indgår i disse principper, til hinder for nationale bestemmelser som i relation til offentlige kontrakter — uanset om værdien overstiger fællesskabets tærskelværdi eller ej — anser en endeligt fastslået tilsidesættelse af pligten til at betale sociale afgifter for alvorlig, såfremt beløbet overstiger 100 EUR, og hvor differencen udgør mere end 5 % af forskellen mellem de skyldige og betalte beløb for hver bidragsperiode, med den deraf følgende forpligtelse for de ordregivende myndigheder til at udelukke en budgiver, der har begået den nævnte overtrædelse, fra en udbudsprocedure uden at vurdere andre aspekter, der på objektiv måde viser om budgiveren er pålidelig som aftalepart?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/9

Sag anlagt den 28. august 2012 — Forbundsrepublikken Tyskland mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-399/12)

2012/C 343/11

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Forbundsrepublikken Tyskland (ved N. Graf Vitzthum og T. Henze, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse af 18. juni 2012 (1) annulleres.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med søgsmålet har Forbundsrepublikken Tyskland anfægtet Rådets afgørelse af 18. juni 2012»om fastlæggelse af Den Europæiske Unions holdning til visse resolutioner, som skal til afstemning inden for rammerne af Den Internationale Vinorganisation (OIV)«.

Efter Forbundsrepublikken Tysklands opfattelse er denne afgørelse ved en retlig fejl blevet vedtaget med hjemmel i artikel 218, stk. 9, TEUF. For det første vedrører artikel 218, stk. 9, TEUF udelukkende Unionens indtagelse af holdninger i organer, der er nedsat ved internationale aftaler, som Unionen har tiltrådt. Artikel 218, stk. 9, TEUF kan derimod ikke finde anvendelse, for så vidt angår medlemsstaternes repræsentation i organer under internationale organisationer, som medlemsstaterne alene er medlemmer af i medfør af folkeretlige traktater. For det andet omfatter artikel 218, stk. 9, TEUF kun »retsakter, der har retsvirkninger«, dvs. folkeretligt bindende retsakter. OIV’s resolutioner er imidlertid ikke sådanne bindende retsakter.

Desuden vil rådets afgørelse ikke kunne vedtages med nogen anden hjemmel.

(1) Rådets dokument nr. 11436/12 »om fastlæggelse af Den Europæiske Unions holdning til visse resolutioner, som skal til afstemning inden for rammerne af Den Internationale Vinorganisation (OIV)«.
1)

Hvordan skal man fortolke begrebet »forsætlig misligholdelse« i artikel 51, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (1), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 74/2009 af 19. januar 2009 (2), artikel 23 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1975/2006 af 7. december 2006 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 1698/2005 (3) og artikel 67, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 796/2004 af 21. april 2004 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (4)? Er det tilstrækkeligt til, at der foreligger en sådan misligholdelse, at der sker en overtrædelse af en langvarig fast politik, som omhandlet i artikel 8, stk. 2, litra c), i de nationale retningslinjer vedrørende de retlige rammer for krydsoverensstemmelseskrav i den fælles landbrugspolitik?
1)

Skal artikel 19 i forordning nr. 343/2003 (1), sammenholdt med artikel 18 i forordning nr. 343/2003, fortolkes således, at en medlemsstat, der meddeler sit samtykke i henhold til disse bestemmelser, er den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning i henhold til artikel 16, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 343/2003, eller er den nationale prøvelsesinstans, hvis den under en klagesag efter artikel 19, stk. 2, i forordning nr. 343/2003 — uafhængigt af dette samtykke — når til den opfattelse, at en anden stat er ansvarlig i henhold til kapitel III i forordning nr. 343/2003 (også når der ikke er rettet en anmodning om overtagelse til denne stat, eller denne ikke meddeler sit samtykke), i henhold til EU-retten forpligtet til at fastslå denne anden medlemsstats ansvar som bindende for sagen om afgørelse vedrørende klagen? Findes der for så vidt en subjektiv ret for enhver asylansøger til at få sin asylansøgning behandlet af en bestemt medlemsstat, der er ansvarlig efter disse ansvarskriterier?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/28

Appel iværksat den 27. august 2012 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 14. juni 2012 i sag T-338/08, Stichting Natuur en Milieu og Pesticide Action Network Europe mod Kommissionen

(Sag C-405/12 P)

2013/C 9/46

Processprog: nederlandsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved P. Oliver, J.-P. Keppenne, G. Valero Jordana og P. van Nuffel, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Stichting Natuur en Milieu, Pesticide Action Network Europe, Republikken Polen og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 14. juni 2012 i sag T-338/08, ophæves.

— Domstolen træffer endelig afgørelse i sagen og Kommissionen frifindes i relation til påstanden om ugyldighed af beslutningerne af 1. juli 2008.

— Sagsøgerne i sag T-338/08 tilpligtes at betale Kommissionens sagsomkostninger i den sag og i den foreliggende sag.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellantens første appelanbringende svarer til appelanbringendet i sag C-403/12 P.

Med det andet appelanbringende har Kommissionen subsidiært gjort gældende, at Retten foretog en fejlagtig fortolkning af anvendelsesområdet for Århuskonventionens (1) artikel 9, stk. 3 sammenholdt med konventionens artikel 2, stk. 2, idet den fastslog, at forordning (EF) nr. 149/2008 (2) ikke blev vedtaget af Kommissionen »som lovgivende myndighed« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i nævnte artikel 2, stk. 2, andet punktum.

(1) Århus-konventionen af 25.6.1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klager på miljøområdet, godkendt ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17.2.2005 (EUT L 124, s. 1).

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 149/2008 af 29.1.2008 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 396/2005 for så vidt angår udarbejdelse af bilag II, III og IV med maksimalgrænseværdier for produkterne i forordningens bilag I (EUT L 58, s.1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 366/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel (Luxembourg) den 27. august 2012 — État du Grand-duché de Luxembourg og Administration de l’enregistrement et des domaines mod Edenred Luxembourg SA

(Sag C-395/12)

2012/C 366/42

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: État du Grand-duché de Luxembourg og Administration de l’enregistrement et des domaines

Sagsøgt: Edenred Luxembourg SA

Præjudicielt spørgsmål

Er ydelser, der leveres af en udsteder af spisebilletter i Luxembourg til en restauratør, der er tilknyttet denne udsteders netværk, helt eller delvis fritaget for moms i henhold til bestemmelsen i artikel 13, punkt B, litra d), nr. 3), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, med senere ændringer, selv om det er korrekt, at spisebilletten ikke udgør den fulde betaling, og disse ydelser ikke har til formål at sikre betalingen af det måltid, som er indtaget af den ansatte i den tilknyttede virksomhed [jf. nævnte artikel 13, punkt B, litra d), nr. 2)], når der er tale om spisebilletter, som en arbejdsgiver har tildelt dens ansatte inden for rammerne af [den] nationale lovgivning, og når tilknytningen til et spisebilletnetværk giver mulighed for at drage fordel af en kundekreds bestående af ansatte i de virksomheder, der er kunder hos spisebilletselskabet, og når dette selskab påtager sig omkostningerne ved behandlingen af spisebilletter?

(1) EFT L 145, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/26

Appel iværksat den 24. august 2012 af Europa-Parlamentet til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 14. juni 2012 i sag T-396/09, Vereniging Milieudefensie og Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht mod Kommissionen

(Sag C-402/12 P)

2013/C 9/43

Processprog: nederlandsk

Parter

Appellant: Europa-Parlamentet (ved L. Visaggio og G. Corstens, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Vereniging Milieudefensie, Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, Europa-Kommissionen, Kongeriget Nederlandene og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 14. juni 2012 i sag T-396/09 ophæves.

— Domstolen træffer endelig afgørelse i sagen og Kommissionen frifindes for den af sagsøgerne i første instans nedlagte påstand.

— Sagsøgerne i første instans tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med den foreliggende appel.

Anbringender og væsentligste argumenter

Efter Parlamentets opfattelse begik Retten en retlig fejl, idet den fastslog, at den kunne efterprøve gyldigheden af forordning (EF) nr. 1367/2006 (1) i forhold til Århus-konventionens (2) artikel 9, stk. 3, selv om denne bestemmelse ikke har direkte virkning. Denne antagelse fra Rettens side beror på en grundlæggende fejlagtig udlægning af såvel fast retspraksis vedrørende borgernes mulighed for at påberåbe sig bestemmelser i en international konvention med det formål at rejse tvivl om gyldigheden af en aktion fra Den Europæiske Unions side, som arten og omfanget af de internationale forpligtelser, som foreligger i nærværende sag.

Retten anvendte nærmere bestemt den retspraksis, der følger af Fediol-dommen (3) og Nakajima-dommen (4), men var ikke opmærksom på, at denne retspraksis, som i øvrigt indtil nu har været begrænset til ganske få retssager, kun undtagelsesvis og under ganske særlige betingelser kan finde anvendelse. Retten ulejligede sig i den appellerede dom for det første ikke med at efterprøve, om disse betingelser i nærværende sag rent faktisk var opfyldt og tog for det andet ikke hensyn til den undtagelseskarakter, som nævnte retspraksis har.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6.9.2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (EUT L 264, s. 13).

(2) Århus-konventionen af 25.6.1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klager på miljøområdet, godkendt ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17.2.2005 (EUT L 124, s. 1).

(3) Domstolens dom af 22.6.1989, sag 70/87, Fediol mod Kommissionen, Sml. 1989, s. 1789.

(4) Domstolens dom af 7.6.1991, sag C-69/89, Nakajima mod Rådet, Sml. 1991 I, s. 2069.
For det andet undlod Retten at efterprøve varemærkets særpræg i detaljer, selv om en konstatering af særpræget var nødvendig og ville have spillet en afgørende rolle i forbindelse med efterprøvelsen af risikoen for forveksling. Retten lagde på dette punkt appelkammerets afgørelse til grund, og gik uden nærmere efterprøvelse ud fra, at varemærket er beskrivende for en ost fra et bestemt område på Cypern. Dette spørgsmål er ikke desto mindre afgørende. Da særegenhederne ved et fællesmærke netop består i, at der til en vis grad gøres undtagelser fra forbuddet mod registrering af et varemærkes beskrivende bestanddele, fører Rettens argumentation indirekte til, at et fællesmærke automatisk kun har en svag grad af særpræg. Denne antagelse kan ikke forenes med EF-varemærkeforordningens artikel 66. Selv hvis der med hensyn til »Halloumi« er tale om et fællesmærke, siger dette forhold i sig selv intet om varemærkets særpræg. Dette skulle tværtimod have været undersøgt separat og grundigt. Halloumi er navnet på en ost, der særligt er fremstillet af denne producentgruppe, og ikke en almindelig beskrivende angivelse for oste, bløde oste eller lignende. Halloumi kan derfor ikke sammenlignes med f.eks. »Mozzarella«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 22. august 2012 — RLvS Verlagsgesellschaft mbH mod Stuttgarter Wochenblatt GmbH

(Sag C-391/12)

2012/C 343/08

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Revisionsappellant: RLvS Verlagsgesellschaft mbH

Revisionsindstævnt: Stuttgarter Wochenblatt GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Er direktivets (1) artikel 7, stk. 2, og punkt 11 i bilag I, sammenholdt med artikel 4 og artikel 3, stk. 5, til hinder for anvendelsen af en national bestemmelse (her: § 10 i Landespressegesetz Baden Württemberg), som udover at beskytte forbrugerne mod vildledninger også tjener til at beskytte pressens uafhængighed, og som i modsætning til direktivets artikel 7, stk. 2, og punkt 11 i bilag I forbyder enhver offentliggørelse mod betaling uafhængigt af det formål, der dermed forfølges, hvis offentliggørelsen ikke bliver gjort kendelig ved anvendelsen af begrebet »annonce« [»Anzeige«], medmindre det allerede ud fra opstillingen og udformningen af offentliggørelsen kan ses, at der er tale om en annonce?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 355/9

Appel iværksat den 22. august 2012 af Fruit of the Loom, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 21. juni 2012 i sag T-514/10 — Fruit of the Loom, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-392/12 P)

2012/C 355/14

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Fruit of the Loom, Inc. (ved barrister S. Malynicz og solicitor V. Marsland)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 21. juni 2012 i sag T-514/10 ophæves.

— Harmoniseringskontoret og intervenienten tilpligtes at bære deres egne omkostninger og betale appellantens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten har underkendt, at der i henhold til artikel 15, stk. 1, litra a), i EF-varemærkeforordningen (1), faktisk er tre faser i undersøgelsen. For det første skal særpræget ved varemærket, som det er registreret, undersøges. For det andet skal særpræget ved varemærket, som det er brugt, undersøges. For det tredje skal det undersøges, om varemærkets særpræg, som det er registreret, forandres. Hvis Retten havde anvendt denne fremgangsmåde korrekt på bevismaterialet, ville den have indset, at beviset for brugen opfyldte betingelserne i EF-varemærkeforordningens artikel 15, stk. 1, litra a).

Retten har indført en fejlagtig fortolkningsregel for EF-varemærker, hvorefter en ordbestanddel i et varemærke — hvis forbrugerne i en medlemsstat ikke forstår den (enten fordi den er et uklart ord på et andet fællesskabssprog, eller fordi den ikke ligner et ord på deres eget sprog) — ikke desto mindre skal anses for at have det samme særpræg som en ordbestanddel, som forbrugerne forstår, og som i sig selv har særpræg.

Retten har undladt at tage hensyn til eller analogt at anvende Domstolens praksis vedrørende brug i forbindelse med opnået fornødent særpræg i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 7, hvorefter et varemærke i overensstemmelse med sag C-353/03, Société des Produits Nestlé S.A. mod Mars UK Limited, Sml. I, s. 6135, kan få fornødent særpræg som følge af brugen af dette varemærke som en del af eller sammen med et registreret varemærke.

Retten har fordrejet de faktiske omstændigheder vedrørende appellantens brug af ordet FRUIT ved dennes uformelle forbindelser til kunder. I modsætning til Rettens konstatering var denne brug ikke rent intern og den udgjorde en reel brug af varemærket.

Retten har fordrejet de faktiske omstændigheder vedrørende appellantens brug af varemærket FRUIT på appellantens netsted www.fruit.com. I modsætning til Rettens konstatering, havde denne brug til formål at reklamere for varer og den var reel.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
1)

Er proportionalitetsprincippet som udtrykt i artikel 56 TEUF og grundrettighedschartrets artikel 15-17 til hinder for en national ordning som den, der følger af de for hovedsagen afgørende bestemmelser i GSpG’s §§ 3-5, 14 og 21, og hvorefter afholdelse af hasardspil ved hjælp af automater kun er mulig på den betingelse — sanktioneret med straf og trussel om et umiddelbart indgreb i materielle genstande — at der forinden er meddelt en tilladelse, der kun er til rådighed i begrænset antal, selv om staten hidtil — så vidt ses — ikke i en eneste rets- eller forvaltningssag har godtgjort, at en dermed forbunden kriminalitet og/eller spilafhængighed reelt er et væsentlig problem, som ikke kan afhjælpes ved en kontrolleret udvidelse af antallet af lovlige spilleaktiviteter til mange individuelle udbydere, men kun ved en enkelt monopolindehavers (hhv. ganske få oligopolisters) forretningsudvidelse, der alene er forbundet med en tilbageholdende reklame?
1)

Skal artikel 30, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1260/99 (1) fortolkes således, at der først skal foretages en vurdering af det forhold, at tildelingen af koncessionen ikke giver koncessionsgiveren væsentlige fordele og koncessionshaveren uberettigede fordele, efter det er blevet undersøgt, om der er blevet gennemført væsentlige ændringer af anlægsarbejdet? Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: a) Vedrører denne bestemmelse kun fysiske ændringer — i den forstand at det gennemførte projekt ikke er i overensstemmelse med det støtteberettigede projekt — eller vedrører den ligeledes funktionelle ændringer, og anses det i sidstnævnte tilfælde for at være en væsentlig ændring, hvis anlægget »også« — men ikke overvejende — bliver anvendt til anden virksomhed end den, som er nævnt i udbuddet og/eller i ansøgningen om at deltage i udbuddet? Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: b) Finder denne bestemmelse, i tilfælde, hvor den offentlige støtte anvendes til udførelse af arbejder, der sandsynligvis forudsætter administration af et væsentligt økonomisk omfang, udelukkende anvendelse på den fase, der omfatter projektets gennemførelse, eller gælder forpligtelsen til at overholde bestemmelserne om offentligt udbud ligeledes med hensyn til tildelingen af administrationsopgaven?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 15. august 2012 — Hi Hotel HCF SARL mod Uwe Spoering

(Sag C-387/12)

2012/C 343/06

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hi Hotel HCF SARL

Sagsøgt: Uwe Spoering

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, nr. 3), i forordning (EF) nr. 44/2001 (1) fortolkes således, at skadetilføjelsen er foregået i en medlemsstat (medlemsstat A), når den ulovlige handling, der er genstand for sagen, eller som er grundlaget for de rejste krav, er begået i en anden medlemsstat (medlemsstat B) og består i medvirken i den ulovlige handling (hovedforholdet), der fandt sted i den førstnævnte medlemsstat (medlemsstat A)?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Rostock (Tyskland) den 13. august 2012 — straffesag mod Per Harald Lökkevik

(Sag C-384/12)

2012/C 343/05

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Rostock

Tiltalte i straffesagen

Per Harald Lökkevik

Den anden part: Staatsanwaltschaft Rostock

Præjudicielt spørgsmål

Skal begrebet fordel i artikel 4, stk. 3, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 (1) fortolkes således, at det også omfatter angivelser i en støttesag, der fremkalder den fejlagtige opfattelse, at Europa-Kommissionen ikke har kompetence, og som skal tjene til at omgå kravet om anmeldelse af planer om regional investeringsstøtte med samlede projektomkostninger på mindst 50 mio. EUR som omhandlet i nr. 2.1.i), i de multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter af 7.4.1998 (EFT 1998 C 107/05)?

(1) EFT L 312, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sofiyski gradski sad (Bulgarien) den 13. august 2012 — Siegfried János Schneider

(Sag C-386/12)

2012/C 311/09

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Sofiyski gradski sad

Parter i hovedsagen

Klager: Siegfried János Schneider

Præjudicielt spørgsmål

Finder artikel 22, nr. 1), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 (1) af 22. december 2000 kun anvendelse på tvistemål om rettigheder over fast ejendom, eller finder denne bestemmelse også anvendelse på sager henhørende under den frivillige retspleje, hvor statsborgere i en medlemsstat — som af en ret i denne stat og i henhold til national ret er blevet erklæret delvis umyndige, og til hvem der er beskikket en værge (som også er statsborger i denne medlemsstat) — fremsætter en anmodning om at disponere over fast ejendom, der tilhører dem og som er beliggende i en anden medlemsstat?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1).
1)

Tilsidesættelse af artikel 135, stk. 4, i Rettens procesreglement, for så vidt som Retten begik en fejl, idet den fastslog, at der skulle ses bort fra de af sagsøgeren fremlagte dokumenter, og at det var ufornødent at undersøge deres beviskraft, og at argumenterne om det anfægtede varemærkes renommé og om grundsætningen om god tro ikke kunne antages til realitetsbehandling.