ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at der foreligger en fejl med hensyn til de faktiske og retlige omstændigheder, idet Kommissionen konkluderede, at den portugisiske regering burde have anvendt ordningen med geospatiale støtteansøgninger før produktionsåret 2015 — Tilsidesættelse af artikel 17 i del Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 809/2014 (1) og af artikel 72, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013, (2) for så vidt som Kommissionen tog udgangspunkt i en fejlagtig forudsætning og begik en retlig fejl med hensyn til de faktiske og retlige omstændigheder ved at fastslå, at de portugisiske myndigheder ikke havde foretaget en korrekt vurdering af de beløb, der blev udbetalt i produktionsårene 2016-2019, hvilket medførte en risiko for Fonden.
2.

Andet anbringende om, at Rådet har tilsidesat artikel 2 TEU og artikel 19, stk. 1, TEU samt artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og friheder (herefter »chartret«), hvis fortolkning er stadfæstet af Domstolen. Til støtte for anbringendet har sagsøgeren anført, at de milepæle, som den anfægtede afgørelse er baseret på, tilsidesætter artikel 2 TEU og artikel 19, stk. 1, TEU samt chartrets artikel 47, idet de: — tillægger disciplinærafdelingens afgørelser retsvirkning i stedet for at anse dem for ugyldige, — pålægger de dommere, der er berørt af disciplinærafdelingens afgørelser, yderligere proceduremæssige byrder, usikkerhed og forsinkelser ved at kræve, at de pågældende dommere indleder nye sager ved en ny afdeling ved den øverste domstol med henblik på at rense deres navne, og — ikke engang forudsætter, at de pågældende dommere i det mindste bliver midlertidigt genindsat under afventning af udfaldet af en fornyet prøvelse.
—

EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne afholdt i sagen for Retten og i sagen for appelkammeret.
—

Kommissionens afgørelse af 21. april 2022 om anvisning til den centrale administrator for EU-transaktionsjournalen om at indføre ændringer i de nationale tildelingstabeller for Bulgarien, Tjekkiet, Danmark, Tyskland, Estland, Irland, Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien, Cypern, Letland, Luxembourg, Ungarn, Nederlandene, Østrig, Polen, Portugal, Rumænien, Slovakiet, Finland og Sverige i EU-transaktionsjournalen (1), annulleres, for så vidt som den fastsætter et forkert antal gratis kvoter, der skal tildeles sagsøgerens anlæg Valea Mare Pravat, Fieni og Chiscadaga for årene 2021-2025, og medfører en nedsættelse med: — 5 444 gratis kvoter for anlægget Carmeuse Holding SRL — Valea Mare Pravat, beliggende i Valea Mare Pravat, Rumænien, ID 55 i EU-registret, for hvert af årene 2021-2025, — 4 667 gratis kvoter for anlægget Carmeuse Holding SRL — Fieni, beliggende i Fieni, Rumænien, ID 56 i EU-registret, for hvert af årene 2021-2025, og — 3 473 gratis kvoter for anlægget Carmeuse Holding SRL — Chiscadaga, beliggende i Chiscadaga, Rumænien, ID 57 i EU-registret, for hvert af årene 2021-2025.
—

EUIPO og den anden part i sagen for EUIPO tilpligtes hver især at bære deres egne sagsomkostninger og at betale sagsøgerens sagsomkostninger.
—

Under alle omstændigheder tilpligtes Rådet for Den Europæiske Union at betale sagsomkostningerne i henhold til artikel 140, litra b), i Rettens procesreglement.
—

Kommissionen tilpligtes omgående at betale renters rente af morarentebeløbet på 3 382 129,97 EUR (eller et andet beløb, som Retten fastslår sagsøgeren er berettiget til) til ECB’s refinansieringssats, forhøjet med tre og et halvt procentpoint, for perioden fra den 25. maj 2022 til datoen for betaling af dette morarentebeløb, eller subsidiært til en sats og for en periode, som Retten finder passende.
10.

Tiende anbringende om ulovlighed af direktiv 2014/59/EU og forordning (EU) nr. 806/2014 som bemyndigelsesgrundlag for delegeret forordning (EU) 2015/63 og for gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 og dermed for den anfægtede afgørelse Subsidiært gøres det gældende, at de bestemmelser i direktiv 2014/59/EU og forordning (EU) nr. 806/2014, som foreskriver, at bidragsordningen er bindende, og som giver sagsøgte en for vid skønsmargin, er ulovlige. For så vidt som disse bestemmelser ikke kan fortolkes i overensstemmelse med primærretten, er de i strid med princippet om begrundelsespligt, med retssikkerhedsprincippet og med traktaterne (navnlig artikel 1, stk. 2, TEU, artikel 15 TEUF, 296 TEUF og 298 TEUF) og chartret (navnlig chartrets artikel 16, 17, 41, 42 og 47).
—

Det fastslås, at Frontex, efter at Frontex var blevet opfordret til at handle i overensstemmelse med proceduren i artikel 265 TEUF, ulovligt undlod at handle ved at afstå fra at træffe afgørelse om at trække financieringen af hele eller dele af agenturets aktiviteter i regionen Det Ægæiske Hav tilbage, om at suspendere disse aktiviteter eller helt eller delvist at bringe dem til ophør i overensstemmelse med artikel 46, stk. 4, i forordning 2019/1896 (1), eller ved ikke at behørigt begrunde den manglende gennemførelse af den relevante foranstaltning som omhandlet i artikel 46, stk. 6, og yderligere at agenturet ikke tog stilling til sagsøgerens indledende anmodning.
5.

Det femte anbringende om, at Kommissionen ved at acceptere omfordelingen af sagen efter, at den indledende tomånedersperiode for omfordeling var udløbet, undlod at foretage en rimelig afvejning af målene for håndhævelse af konkurrencereglerne og hensynene til retssikkerhed, berettigede forventninger og sagsøgernes ret til forsvar, hvorved Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar. Sagsøgeren har navnligt påberåbt sig retten til at blive hørt, for så vidt som medlemmerne af Undersøgelses- og Disciplinærkontoret (IDOC), hvortil ansættelsesmyndighedens beføjelser var blevet delegeret under proceduren og som havde redigeret den undersøgelsesrapport, hvis konklusioner disciplinærrådet havde rejst tvivl om, dernæst spillede en afgørende rolle i forbindelse med vedtagelsen af den afgørelse, der blev truffet af trepartsansættelsesmyndigheden på en uigennemsigtig måde.
1.

Første anbringende: Kommissionen har ikke kompetence, idet der foreligger en tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet Kommissionen har ikke kompetence til at føre sagen mod Silgan og vedtage den anfægtede afgørelse. Bundeskartellamt var i betragtning af den omfattende undersøgelse og den modne nationale procedure egnet til at afslutte undersøgelsen i denne sag. Kommissionen var ikke bedre i stand til at gennemføre proceduren.
1.

Det første anbringende om en retlig fejl, eftersom kriteriet om »virksomhed, der faktisk og fysisk udføres på Madeira«, blev fortolket og anvendt korrekt ved gennemførelsen af ordning III for ZMF. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen foretog en ukorrekt fortolkning af kriteriet om »overskud hidrørende fra virksomhed, der faktisk og fysisk udføres på Madeira«. Overskuddet fra virksomheder, der var registreret i ZFM, og som kan være genstand for en skattefordel, er ikke begrænset til overskuddet fra aktiviteter, som er underlagt yderligere omkostninger forbundet med »ultraperiferien«, dvs. virksomhed, som udelukkende gennemføres på det geografiske område for den selvstyrende region Madeira. Hvis der tages hensyn til målene med og konteksten for ordning III for ZFM, gør en korrekt fortolkning af dette kriterium det muligt at fastslå, at virksomhed, som har at gøre med virksomheder, som har tilladelse i ZFM, og som har deres centrum for beslutningstagning dér, udgør virksomhed, som faktisk og fysisk udføres på Madeira, uanset om de er beskæftiget med international virksomhed.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som der deri gives afslag på registrering af figurtegnet ENDURANCE som EU-varemærke for varerne og tjenesteydelserne i klasse 9, 25, 28 og 35.
Sag anlagt den 16. september 2022 — EDPS mod Parlamentet og Rådet

(Sag T-578/22)

(2022/C 424/58)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) (Ved D. Nardi, T. Zerdick, A. Buchta og F. Coudert, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Artikel 74a og 74b i forordning 2016/794 (1), som ændret ved forordning 2022/991 (2), annulleres.

— Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et anbringende om tilsidesættelse af sagsøgerens uafhængighed og beføjelser som tilsynsmyndighed som følge af den manglende overholdelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om forbud mod retsakters tilbagevirkende kraft. Sagsøgeren har gjort gældende, at der er sket tilsidesættelse af artikel 8, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 55 i forordning (EU) 2018/1725 (3), sammenholdt med artikel 43, stk. 1, og artikel 43, stk. 3, litra e), i forordning (EU) 2016/794, som ændret ved forordning (EU) 2022/991.

Sagsøgeren har anført, at denne har en retlig interesse i at anlægge et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263 TEUF, idet det er nødvendigt, at sagsøgeren har adgang til et retsmiddel med henblik på at forsvare dennes institutionelle beføjelser, navnlig sagsøgerens uafhængighed som tilsynsmyndighed, i henhold til artikel 8, stk. 3, i chartret om grundlæggende rettigheder, og bevare den institutionelle balance mellem tilsynsmyndighedernes rolle og lovgivers rolle.

Subsidiært har sagsøgeren gjort gældende, at denne er umiddelbart og individuelt berørt af de anfægtede bestemmelser, som sagsøgeren har en klar og aktuelle interesse i at få annulleret.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/794 af 11.5.2016 om Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) og om erstatning og ophævelse af Rådets afgørelse 2009/371/RIA, 2009/934/RIA, 2009/935/RIA, 2009/936/RIA og 2009/968/RIA (EUT 2016, L 135, s. 53).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2022/991 af 8.6.2022 om ændring af forordning (EU) 2016/794 for så vidt angår Europols samarbejde med private parter, Europols behandling af personoplysninger til støtte for strafferetlige efterforskninger og Europols rolle inden for forskning og innovation (EUT 2022, L 169, s. 1).

(3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 af 23.10.2018 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af forordning (EF) nr. 45/2001 og afgørelse nr. 1247/2002/EF (EUT 2018, L 295, s. 39).
1.

Første anbringende om, at sagsøgtes afgørelse om ikke at implementere de centrale afsnit 1 og 2 i dom af 16. december 2020 i sag T-187/18, VP mod Cedefop, og følgelig om ikke at forlænge sagsøgerens ansættelseskontrakt, er behæftet med en tilsidesættelse af forpligtelsen i henhold til artikel 266 TEUF til at opfylde dommen af 16. december 2020 i sag T-187/18 og et åbenbart urigtigt skøn.
4.

Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet der ikke blev taget hensyn til den nyeste videnskabelige evidens. De virksomheder, der er berørt af delegeret forordning (EU) 2022/973, havde tillid til, at sagsøgte kun fastsatte sådanne kriterier, der fagligt kan udledes af den nyeste videnskabelige evidens. De havde desuden tillid til, at sagsøgte kun ville fastlægge kriterier vedrørende agronomisk effektivitet og sikkerhed. Grænseværdierne for chrom i alt og vanadium er ikke kriterier vedrørende agronomisk effektivitet og sikkerhed. Adressaterne for artikel 2, stk. 3, i delegeret forordning (EU) 2022/973 havde ikke kunnet forudsige, at der ville ske en fastlæggelse af grænseværdierne for chrom i alt og vanadium.
3.

Det tredje anbringende, som er et subsidiært anbringende, hvorefter sagsøgerne — hvis der hverken gives medhold i det første eller det andet anbringende — har fremsat et anbringende om ulovlighed baseret på artikel 277 TEUF rettet mod artikel 10, stk. 6, i forordning 2015/2283 (3) og artikel 6 i Kommissionens gennemførelsesforordning 2017/2469, idet det gøres gældende, at disse bestemmelser er ugyldige, fordi de er i strid med retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet.
—

EU-Udenrigstjenesten tilpligtes at betale 80 000 EUR i erstatning for ikke-økonomisk skade og 720 000 EUR i erstatning for økonomisk skade.
—

EUIPO og intervenienten, såfremt den anden part i sagen for EUIPO beslutter at intervenere, tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger og at betale deres egne omkostninger.
—

Retlig fejl i forbindelse med tidsfristen for at indgive begæring om restitutio in integrum.
Sag anlagt den 6. oktober 2022 — Van Oosterwijck mod Kommissionen

(Sag T-622/22)

(2022/C 441/41)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Viviane Van Oosterwijck (Kontich, Belgien) (ved advokat F. Moyse)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

— Annullation af afgørelsen af 7. juli 2022 og, om fornødent, af afgørelsen af 15. december 2021, afgørelser hvorved Kommissionen afslog at tildele en efterladtepension til sagsøgeren.

— Følgelig tilkendes sagsøgeren ret til at oppebære en efterladtepension i medfør af artikel 19 og artikel 20 i bilag VIII til vedtægten.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Kommissionen at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren påberåbt sig et enkelt anbringende om en ulovlighedsindsigelse for så vidt angår artikel 20 i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) som følge af en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af princippet om forbud mod forskelsbehandling for så vidt angår varigheden af hendes forhold til ægtefællen. Sagsøgeren har bl.a. gjort gældende, at den differentiering, der skal konstateres i det foreliggende tilfælde, nemlig den omstændighed, at betingelsen om ægteskabets mindstevarighed i de situationer, der henhører under førnævnte artikel 20, er langt længere end den, der er fastsat for de situationer, der henhører under artikel 19 i bilag VIII til vedtægten, selv om alle disse situationer er sammenlignelige, skal anses for vilkårlig eller åbenbart uoverensstemmende henset til det formål, der er fælles for disse to bestemmelser, som forfølges af lovgiver.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og Klimeck tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling ved annullationsafdelingen og for appelkammeret.
3.

Tredje anbringende om tilsidesætte af pligten til at begrunde EU-institutionernes retsakter — Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at samtlige berørte parter gennem en undersøgelse af begrundelsen for retsakter får mulighed for at få kendskab til og forstå, hvordan institutionerne gennemfører traktaten, og at begrundelsespligten i denne henseende har såvel en kontrolfunktion som en inddragende funktion, idet den er medvirkende til at tydeliggøre hvilke bedømmelser, der er lagt til grund for institutionernes retsakter, og bidrager til at mindske det demokratiske underskud, som Unionen ofte beskyldes for. — Kommissionen har tilsidesat begrundelsespligten, eftersom den har begrænset sig til at angive generelle og stereotype oplysninger vedrørende begrundelsen for, hvorfor en udbredelse af den supplerende åbningsskrivelse af 15. juli 2022 undergraver »tilliden«, idet den har besvaret begæringen gennem en formulering, der alene indeholder meget få oplysninger, der kan føre til en virkelig prøvelse fra sagsøgerens og Rettens side af lovligheden af begrundelserne for det afslag, som ikke er tilstrækkeligt begrundet, navnlig for så vidt angår de begrundelser for et afslag på i det mindste delvis aktindsigt i den retsakt, som allerede er delvist offentliggjort med traktatbrudspakken af 15. juli 2022, og som kunne have givet en forståelse for indholdet af og begrundelserne for de supplerende påstande, der er fremsat mod Den Italienske Republik. — I afslaget på aktindsigt er det ikke tydeligt angivet, hvilke begrundelser, der er lagt til grund for afgørelsen eller hvad retsgrundlaget er, og der mangler ligeledes oplysninger om de faktiske omstændigheder, og om hvordan forskellige relevante interesser er taget i betragtning, og fordi afslaget påvirker udøvelsen af de rettigheder, der er omhandlet i artikel 17 og 47 i Den Europæiske Unions Charter om Grundlæggende Rettigheder, og fordi den vedtagne retsakt medfører en begrænsning af en i traktaten anerkendt rettighed for sagsøgeren, hvilket udgør et indgreb i grundlæggende rettigheder, skal begrundelsen så meget desto mere være stringent, præcis og punktlig, således at det er klart forståeligt, hvilke valg der er truffet.
2.

Andet anbringende om en retlig fejl og magtmisbrug på grund af manglende/utilstrækkelig begrundelse og manglende sagsoplysning. — I den anfægtede afgørelse er der givet afslag på aktindsigt på grundlag af undtagelsen i artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 1049/2001, men i det foreliggende tilfælde er der snarere tale om en skinbegrundelse. — Kommissionen gav i strid med gældende bestemmelser afslag på sagsøgerens begæring om aktindsigt i det ønskede dokument uden på nogen måde at forklare, hvordan en udbredelse ville være til skade for beskyttelsen af retslige procedurer, uden at påvise, at risikoen for skade er rimeligt forudsigelig og ikke rent hypotetisk, og uden at angive, hvilken national retslig procedure afgørelsen vedrører. — Der er ikke givet nogen begrundelse for, hvorfor en udlevering af dokumentet til Veritas vil bringe princippet om parternes ligestilling i fare inden for rammerne af en uspecificeret retslig procedure, som Veritas end ikke er part i. — I afgørelsen er der ikke foretaget en vurdering at, om der foreligger en »behørigt begrundet« indsigelse fra den medlemsstat, som har gjort indsigelse mod en udbredelse af dokumentet, eller af om der faktisk er et behov for beskyttelse som omhandlet i artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 1049/2001.
5.

Med det femte anbringende gøres det gældende, at Afviklingsinstansen har undladt at vælge den mindst bebyrdende foranstaltning i forbindelse med afviklingsforanstaltningen over for sagsøgeren.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse forudsætter, at Afviklingsinstansen er i stand til bindende at træffe bestemmelse om moderenhedens insolvensstatus.
1.

Første anbringende om en åbenbar fejl ved vurderingen af de faktiske omstændigheder. Rådet foretog et åbenbart fejlskøn i forbindelse med vurderingen af de faktiske omstændigheder ved at anse sagsøgeren for at være »en fremtrædende forretningsmand, der driver virksomhed i Syrien«.
—

EUIPO og intervenienten (hvis denne giver møde og intervenerer i sagen) tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagens behandling for driftsafdelingen og for Fjerde Appelkammer ved EUIPO.
Sag anlagt den 14. oktober 2022 — Yanukovych mod Rådet

(Sag T-642/22)

(2022/C 451/29)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Oleksandr Viktorovych Yanukovych (Sankt Petersborg, Rusland) (ved Barrister B. Kennelly)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Rådets afgørelse (FUSP) 2022/1355 af 4. august 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (1), og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/1354 af 4. august 2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (2), annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren. Sagsøgeren har også nedlagt påstand om, at Rådet betaler sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført et anbringende om, at Rådet anlagde åbenbart urigtige skøn ved at fastslå, at opførelseskriteriet var opfyldt. Navnlig tog Rådet udokumenterede og i vidt omfang forældede udsagn, beskyldninger og endda meningstilkendegivelser fra forskellige medierapporteringer af tvivlsom pålidelighed for pålydende uden noget forsøg på at efterprøve oplysningerne. Rådet præsenterede disse anklager og beskyldninger som fakta på trods af de mange unøjagtigheder og uoverensstemmelser, som sagsøgeren påpegede i sine bemærkninger. Rådet skulle have foretaget yderligere undersøgelser og foretaget en egentlig vurdering af tilstrækkeligheden, troværdigheden og pålideligheden af det materiale, hvorpå Rådet baserede sig, men undlod at gøre det. Følgelig er der ikke et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag for august 2022-sanktionerne, og de skal derfor annulleres.

(1) EUT 2022, L 204 I, s. 4.

(2) EUT 2022, L 204 I, s. 1.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 (6), Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 (7) og EUF-traktaten ved at forpligte sagsøgeren til at bidrage til Afviklingsfonden. — Sagsøgte har med urette undergivet sagsøgeren pligt til at indbetale bidrag, idet forordning nr. 806/2014 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU (8) ikke foreskriver en bidragspligt for institutter, som er under afvikling. — Lovgiver kunne ikke med rette basere bidragspligten på artikel 114 TEUF, da den ikke har relevans for det indre marked. EU-harmoniserede bidragsregler letter hverken udøvelsen af de grundlæggende friheder eller afhjælper væsentlige konkurrenceforvridninger for så vidt angår institutter, der har trukket sig tilbage fra markedet. — Sagsøgte har med urette undergivet sagsøgeren pligt til at indbetale bidrag, da instituttet ikke er risikoeksponeret, en afvikling af instituttet er udelukket efter forordning nr. 806/2014, og instituttet ikke har nogen betydning for stabiliteten i det finansielle system. — Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 (9) er som væsentlig bestemmelse (jf. artikel 290, stk. 1, andet punktum, TEUF) i strid med såvel artikel 114 TEUF som artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres eller omgøres, idet det anfægtede varemærke »agricolavinica. Le Colline di Ripa« erklæres gyldigt, for så vidt som det, hverken visuelt, fonetisk eller begrebsmæssigt ligner det ældre varemærke VENICA, og for så vidt som der ikke foreligger nogen risiko for forveksling mellem de nævnte varemærker.
3.

Tredje anbringende om et urigtigt skøn eller subsidiært et åbenbart urigtigt skøn begået ved opretholdelsen af sagsøgerens navn på listen over enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger. Begrundelsen for at opretholde sagsøgerens navn på den omhandlede liste stemmer ikke overens med det generelle kriterium for opførelse på listen. Rådet opfyldte ikke sin forpligtelse til at sikre, at begrundelsen for at opretholde sagsøgerens navn på listen over enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, var i overensstemmelse med det generelle opførelseskriterium, som er fastsat i artikel 9, stk. 2, litra b), i Rådets afgørelse (FUSP) 2015/1333.