ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32

Det skal i denne forbindelse bemærkes, at et af momsens væsentlige kendetegn er, at den finder anvendelse på varernes og tjenesteydelsernes merværdi, idet den afgift, som skal betales ved en transaktion, beregnes efter fradrag af den afgift, der er betalt i det foregående led (jf. bl.a. dom af 16.12.1992, sag C-208/91, Beaulande, Sml. I, s. 6709, præmis 14, af 17.9.1997, sag C-347/95, UCAL, Sml. I, s. 4911, præmis 34, og af 29.4.2004, sag C-308/01, GIL Insurance m.fl., Sml. I, s. 4777, præmis 33). Muligheden for at foretage en sidestilling med en levering mod vederlag således som fortolket i denne doms foregående præmisser kan dermed ikke danne grundlag for at opkræve moms af værdien af de goder, som den berørte afgiftspligtige har stillet til rådighed for en tredjemand, der har færdiggjort og forbedret dem, hvis den afgiftspligtige allerede havde betalt momsen af denne værdi i forbindelse med en tidligere afgiftspålæggelse. Som Kommissionen har fremhævet, er en sådan gentagen afgiftspålæggelse uforenelig med såvel momsens væsentlige ovenfor anførte kendetegn som formålet med muligheden for at foretage en sidestilling, der ganske vist består i at give medlemsstaterne mulighed for at pålægge moms på udtagelse af goder til brug for momsfritagne aktiviteter, men som på ingen måde giver medlemsstaterne mulighed for gentagne gange at pålægge den samme del af godernes værdi moms.
Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (loven om ophold, arbejde og integration af udlændinge i Forbundsrepublikken) af 30. juli 2004 (BGBl. 2004 I, s. 1950), med senere ændringer (BGBl. 2008 I, s. 162, herefter »AufenthG«), trådte i kraft den 1. januar 2005. Lovens § 4 med overskriften »Krav om opholdsbevis« bestemmer i stk. 2 og 5:

»2. En opholdsbevis giver adgang til at udøve en lønnet beskæftigelse, såfremt dette er fastsat i nærværende lov, eller når opholdstilladelsen udtrykkeligt tillader udøvelsen af en sådan aktivitet. Hvert opholdsbevis skal indikere, om udøvelsen af en lønnet beskæftigelse er tilladt. En udlænding, som ikke er i besiddelse af en opholdtilladelse med henblik på beskæftigelse, kan udelukkende opnå tilladelse til at udøve en beskæftigelse, hvis forbundskontoret for beskæftigelse har godkendt dette, eller hvis en bekendtgørelse fastslår, at udøvelsen af en sådan beskæftigelse uden tilladelse fra dette forbundskontor for beskæftigelse er lovlig. Begrænsninger i forbindelse med forbundskontoret for beskæftigelses udstedelse af tilladelsen skal fremgå af opholdsbeviset.

[...]

5. En udlænding, som har opholdsret i medfør af associeringsaftalen […], skal godtgøre, at denne ret findes, ved at fremlægge bevis for, at han er i besiddelse af en opholdstilladelse, hvis han hverken har en etableringstilladelse eller en permanent opholdstilladelse i Unionen. Opholdstilladelsen udstedes på anmodning.«
Artikel 11 i lov nr. 3631/2008 bestemmer:

»1. Vedrørende strategiske aktieselskaber, som har eller har haft en monopolstilling, særlig når der er tale om selskaber, der besidder, driver eller forvalter nationale infrastrukturnet, er en aktionærs erhvervelse – når aktionæren er en anden end den græske stat eller selskaber, der er forbundet med denne […] – eller, hvis de handler i fællesskab og på samordnet måde, flere aktionærers erhvervelse af stemmerettigheder, der repræsenterer mere end 20% af den samlede aktiekapital, undergivet et krav om forudgående godkendelse fra det tværministerielle privatiseringsudvalg, som er oprettet ved lov nr. 3049/2002, i henhold til den deri foreskrevne procedure.

2. Godkendelsen meddeles på betingelse af, at kriterier baseret på hensynet til almenhedens interesse, der gør det muligt at sikre kontinuiteten af de ydelser, der leveres, og af nettenes funktion, er opfyldt. Følgende bedømmelseskriterier, der skal anses for vejledende, tages i betragtning: a) tredjepartsaktionærernes erfaring inden for det område, de ovennævnte selskaber er aktive inden for b) deres solvens, c) oplysninger om deres investeringsstrategier, d) gennemsigtigheden af deres transaktioner, e) deres detaljerede forretningsplaner, f) omfanget og karakteren af deres investeringsprogrammer, g) den ejendomsretlige ordning, h) bevarelsen af arbejdspladser, i) deres selskabskapitalstruktur, særlig med hensyn til deltagelse af fonde etableret uden for Den Europæiske Union, i medfør af princippet om gennemsigtighed og gensidighed, og j) beslutningsprocessen.

3. Disse strategiske virksomheders beslutninger vedrørende de følgende emner kræver finansministerens godkendelse af hensyn til almenhedens interesse:

a) selskabets opløsning, likvidation og udpegelse af likvidatorer

b) omstrukturering af de ovennævnte virksomheder: omdannelse, fusion med et andet selskab, fusion med oprettelse af et nyt aktieselskab, spaltning under en hvilken som helst form eller opdeling i en eller flere afdelinger, som vil kunne bringe leveringen af ydelser på områder, som har en strategisk betydning, i fare

c) overførsel, ændring eller omdannelse, afståelse, sikkerhedsstillelse samt omdannelse eller ændring af anvendelsen af strategiske dele af de ovennævnte virksomheders aktiver og af basisnet og -infrastrukturer, som er nødvendige for landets økonomiske og sociale liv samt dets sikkerhed.

4. Den i det foregående stykke omhandlede godkendelse meddeles ved ministerielt dekret, der offentliggøres inden for en frist på tredive (30) dage fra fremsendelsen af beslutningen til ministeren. Svares der ikke inden udløbet af denne frist, anses den krævede godkendelse for at være blevet meddelt.

[…]«
49

Desuden fremgår det af præmis 45 i dom af 6. december 1994, Tatry (sag C-406/92, Sml. I, s. 5439), som ganske vist vedrører fortolkningen af bl.a. Bruxelleskonventionens artikel 21 om litispendens, nu artikel 27 i forordning nr. 44/2001, at et krav om, at det fastslås, at sagsøgte er ansvarlig for en skade, samt om, at han tilpligtes at betale erstatning, hviler på samme grundlag og har samme genstand som et krav, som den sagsøgte har fremsat om, at det fastslås, at han ikke er ansvarlig for skaden.
43

Henset til ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 1, litra c), og stk. 3 i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at hjælp til tjenestemænd i tilfælde af sygdom, såsom den hjælp, der i henhold til lov om statstjenestemænd tildeles tjenestemænd i Forbundsrepublikken Tyskland, henhører under nævnte direktivs anvendelsesområde, hvis dens finansiering påhviler staten som offentlig arbejdsgiver, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
35

I det foreliggende tilfælde har SEPA for Domstolen gjort gældende, at de tyske myndigheder inden vedtagelsen af instruksen, hvorefter kødet hidrørende fra isolationsslagterier ikke opfyldte betingelsen om sund og sædvanlig handelskvalitet, støttede sig til den modsatte forudsætning om, at kødet hidrørende fra isolationsslagterier opfyldte alle betingelser for at blive udført med eksportrestitution. Selskabet har ligeledes gjort gældende, at den nævnte instruks ikke var blevet offentliggjort, og at selskabet, så snart det havde fået kendskab til den, var ophørt med at indgive eksportrestitutionsansøgninger for disse varer.
70

Heraf følger, at den i hovedsagen omtvistede foranstaltning ved at føre til, at der til en svært handicappet arbejdstager udbetales en godtgørelse for opsigelse af økonomiske grunde, som er mindre end den godtgørelse, der udbetales til en ikke-handicappet arbejdstager, medfører et for vidtgående indgreb i de svært handicappede arbejdstageres legitime interesser og således går ud over det, der er nødvendigt for at opnå de socialpolitiske formål, som den tyske lovgiver forfølger.
42

Under disse omstændigheder skal det andet spørgsmål derfor besvares med, at artikel 185 i direktiv 2006/112 under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede skal fortolkes således, at nedrivning af bygninger, som erhverves sammen med den grund, hvorpå de er opført, med henblik på at gennemføre en udstykning for at opføre boliger i disse bygningers sted, ikke indebærer en forpligtelse til at foretage en regulering af det momsfradrag, som oprindeligt blev foretaget vedrørende erhvervelsen af disse bygninger.
31

Hvis en ordregivende myndighed indtog en sådan stilling i en enhed, som er tilslagsmodtager og ejet sammen med andre myndigheder, at den ingen mulighed havde for at medvirke til kontrollen med enheden, ville det nemlig åbne mulighed for en omgåelse af de EU-retlige regler om offentlige kontrakter eller koncessionskontrakter om tjenesteydelser, eftersom en rent formel tilslutning til en sådan enhed eller dennes fælles ledelsesorgan ville fritage denne ordregivende myndighed for forpligtelsen til at iværksætte en offentlig udbudsprocedure i henhold til EU-retten, selv om sidstnævnte på igen måde tog del i den »tilsvarende kontrol« med denne enhed (jf. i denne retning dom af 21.7.2005, sag C-231/03, Coname, Sml. I, s. 7287, præmis 24).
15

I del 2 i bilag V til tiltrædelsesakten er der fastsat en kontrolordning for de statsstøtteforanstaltninger, som Bulgarien har gennemført før datoen for sin tiltrædelse af Unionen. Stk. 1-3 i del 2 har følgende ordlyd: »1. Følgende støtteordninger og individuel støtte, som er trådt i kraft i en ny medlemsstat inden tiltrædelsesdatoen, og som fortsat gælder efter denne dato, vil ved tiltrædelsen blive anset for eksisterende støtte som defineret i artikel 88, stk. 1 [EF]: a) støtteforanstaltninger, der er trådt i kraft inden den 10. december 1994 b) støtteforanstaltninger opregnet i tillægget til dette bilag c) støtteforanstaltninger, der inden tiltrædelsesdatoen er blevet vurderet af den nationale statsstøttekontrolmyndighed i den nye medlemsstat og fundet forenelige med gældende fællesskabsret, og som Kommissionen ikke har gjort indsigelse mod på grund af alvorlig tvivl om, hvorvidt foranstaltningen er forenelig med fællesmarkedet, jf. proceduren i stk. 2. Alle efter tiltrædelsesdatoen stadig gældende foranstaltninger, som er statsstøtte, og som ikke opfylder de ovenfor omhandlede betingelser, anses efter tiltrædelsen, for så vidt angår anvendelsen af artikel 88, stk. 3, [EF] som ny støtte. [...] 2. [...] Hvis Kommissionen ikke inden for 3 måneder efter modtagelsen af fyldestgørende oplysninger om denne foranstaltning eller efter modtagelsen af den nye medlemsstats erklæring, hvori den underretter Kommissionen om, at den anser de forelagte oplysninger for at være fyldestgørende, fordi de krævede yderligere oplysninger ikke foreligger eller allerede er forelagt, gør indsigelse mod den eksisterende støtteforanstaltning på baggrund af alvorlig tvivl om, hvorvidt foranstaltningen er forenelig med det fælles marked, anses Kommissionen for ikke at have gjort indsigelse. Alle støtteforanstaltninger, der er forelagt Kommissionen efter proceduren i stk. 1, litra c), forud for tiltrædelsesdatoen, er omfattet af ovennævnte procedure, uanset om den pågældende nye medlemsstat allerede er blevet medlem af Unionen i løbet af undersøgelsesperioden. 3. En kommissionsafgørelse om at gøre indsigelse mod en foranstaltning i medfør af stk. 1, litra c), anses for en afgørelse om at indlede en formel undersøgelsesprocedure, jf. [forordning nr. 659/1999]. Hvis en sådan afgørelse træffes inden tiltrædelsesdatoen, træder afgørelsen først i kraft på tiltrædelsesdatoen.«
51

Retten forkastede i den appellerede doms præmis 254-263 det ottende anbringende om en tilsidesættelse af artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 som følge af, at Kommissionen i 101. betragtning til den anfægtede beslutning med urette havde fundet, at tredjemænds adfærd kunne tilskrives E.ON Energie, og af, at der ikke var tale om forsæt i den foreliggende sag, eftersom den ansatte hos rengøringsselskabet ikke kunne vide, at hun realiserede gerningsindholdet af et seglbrud. Retten fastslog for det første, at argumenterne om, at nøgleindehaverne ikke havde åbnet døren til det pågældende lokale, var uden relevans, henset til, at det ikke påhvilede Kommissionen at bevise, at nogen faktisk havde været inde i dette lokale. Retten påpegede for det andet, at ifølge de ubestridte konstateringer i 101. og 103. betragtning til den anfægtede beslutning var det kun de af E.ON Energie autoriserede personer, som befandt sig i bygningen på tidspunktet for seglbruddet, og at argumentet om, at kun nøgleindehaverne var medarbejdere eller repræsentanter for dette selskab, ikke kan tiltrædes. For det tredje er den ansatte hos rengøringsselskabets uvidenhed med hensyn til de angivelige konsekvenser af at anvende en klud vædet med rengøringsmiddel på det omtvistede segl uden relevans, eftersom det ikke er påvist, at rengøringen af døren ved hjælp af Synto faktisk kunne have påvirket seglets tilstand. Hvad for det fjerde angår argumenterne om, at det omtvistede segl angiveligt var forældet, henviste Retten til afvisningen af disse argumenter i forbindelse med undersøgelsen af det sjette anbringende.
34

Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
34

Denne potentielle erstatningsbyrde kan ikke anses for at udgøre en hindring for eller lamme de pågældende luftfartselskabers økonomiske virksomhed. Det skal nemlig fremhæves, at de begrænsninger i ansvaret, der er nævnt i denne doms præmis 29, er til fordel for luftfartselskaberne, og at den fastsatte begrænsning for så vidt angår bagage i overensstemmelse med Montrealkonventionens artikel 22, stk. 2, udgør en øvre grænse for erstatningen, der således ikke kan erhverves automatisk og med en fast sats af enhver passager i tilfælde af bortkomst af passagerens bagage. I overensstemmelse med konventionens artikel 17, stk. 2, er luftfartselskabet desuden ikke ansvarligt, hvis og i det omfang skaden skyldes bagagens egne fejl, mangler eller beskaffenhed.
47

Det må desuden konstateres, at det for at sikre en rimelig konkurrence på markedet for personbefordring med jernbane skal sikres, at alle jernbanevirksomheder er i stand til at yde de sidstnævnte en tilsvarende tjenestekvalitet. Som fremhævet i denne doms præmis 40 og 41, hvis en jernbanevirksomhed kun kunne give oplysninger om virksomhedens egne forbindelser, ville en virksomhed, der råder over et større net, kunne give sine passagerer mere fyldestgørende oplysninger end dem, som ville kunne gives af en virksomhed, som driver et begrænset antal linjer, hvilket dels ville være i strid med målet om at sikre øget integration i jernbanesektoren, som fremgår af første betragtning til direktiv 2001/14, dels med oplysningspligten over for passagererne.
Forordningens artikel 3 bestemmer:

»1. Retterne i den medlemsstat, på hvis område centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig, har kompetence til at indlede insolvensbehandling. For selskabers og juridiske personers vedkommende anses det vedtægtsmæssige hjemsted for at være centret for skyldnerens hovedinteresser, medmindre andet godtgøres.

2. Befinder centret for skyldnerens hovedinteresser sig på en medlemsstats område, har retterne i en anden medlemsstat kun kompetence til at indlede insolvensbehandling mod denne skyldner, hvis han har et forretningssted på denne anden medlemsstats område. Denne insolvensbehandling kan kun omfatte den del af skyldnerens aktiver, som befinder sig på sidstnævnte medlemsstats område.

3. Er der indledt insolvensbehandling i henhold til stk. 1, bliver en insolvensbehandling, som senere indledes i henhold til stk. 2, en sekundær insolvensbehandling. Denne insolvensbehandling skal være en likvidation.

[...]«
3

Anden, tredje, femte, syttende og attende betragtning til direktiv 93/42 har følgende ordlyd: »[D]e love og administrative bestemmelser, der gælder i medlemsstaterne for forhold, der vedrører sikkerhed, beskyttelse af sundheden samt medicinske udstyrs ydeevne, har forskelligt indhold og forskellige anvendelsesområder; certificeringsprocedurerne og kontrolprocedurerne for [disse udstyr] er forskellige fra den ene medlemsstat til den anden; sådanne forskelle udgør hindringer for vareudvekslingen inden for Fællesskabet. [D]e nationale bestemmelser om sikkerhed og beskyttelse af sundheden for patienter, brugere og i givet fald tredjemand med hensyn til brug af medicinsk udstyr bør harmoniseres, således at den frie bevægelighed for [sådanne udstyr] i det indre marked sikres. [...] [D]e medicinske udstyr skal yde patienter, brugere og tredjemand et højt beskyttelsesniveau og have en ydeevne, som svarer til fabrikantens angivelser; et af hovedmålene med dette direktiv er derfor at bevare eller forbedre det beskyttelsesniveau, der findes i medlemsstaterne. [...] [M]edicinsk udstyr bør generelt være forsynet med EF-mærkning, som angiver, at de er i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv, således at de frit kan omsættes i Fællesskabet og tages i brug i overensstemmelse med deres formål. [I] forbindelse med bekæmpelsen af AIDS og på baggrund af Rådets konklusioner af 16. maj 1989 om det fremtidige arbejde med forebyggelse af og kontrol med AIDS på fællesskabsplan […] er det vigtigt, at de medicinske udstyr, der anvendes til beskyttelse mod HIV-viruset, frembyder et højt beskyttelsesniveau; konstruktionen og fremstillingen af sådanne produkter bør verificeres af et bemyndiget organ.«
30

Retten bemærkede i den appellerede doms præmis 54, at Nadiany Bamba ikke er blevet meddelt nogen yderligere begrundelse efter vedtagelsen af de anfægtede retsakter eller under retsforhandlingerne for Retten. Rådet har under den skriftlige forhandling begrænset sig til at henvise til, at Nadiany Bamba var blevet opført på listerne over de personer, som er omfattet af restriktive foranstaltninger, på grund af, at hun var »ansvarlig for misinformationskampagnen og for at opildne til had og vold mellem de forskellige samfund i [Elfenbenskysten]« og tilføje, at hun var en af Laurent Gbagbos »vigtigste medarbejdere«, og at der var tale om hans »anden hustru«. Ikke desto mindre anførte Rådet under retsmødet over for Retten, at det ikke var den sidstnævnte egenskab, der havde begrundet opførelsen af Nadiany Bamba på de nævnte lister.
59

For så vidt angår Hauptzollamt Aachens argument om, at artikel 3, stk. 4, i forordning nr. 1443/82 kun fandt anvendelse, såfremt producenten ikke var bekendt med forekomsten af den overskydende mængde på det tidspunkt, hvor han indberettede den endelige produktion af sukker, skal det ud over vanskelighederne med at bevise, at der foreligger en sådan omstændighed, bemærkes, at en påpasselig erhvervsdrivende, der kender de gældende regler, samtidig med, at han vurderer, hvilke fordele en handel med sukker kan indbringe, må kunne bedømme, hvilke risici produktionen af en sådan vare indebærer, bl.a. vanskeligheden ved med sikkerhed at identificere den sukkermængde, der er produceret, og indkalkulere disse risici som normale ulemper ved en sådan produktion.
Direktivets artikel 22, stk. 2 og 4, bestemmer:

»2. Hvis overholdelse af grænseværdierne for PM10 som anført i bilag XI i en given zone eller et givet bymæssigt område ikke kan opnås på grund af lokalitetsspecifikke spredningsegenskaber, ugunstige klimaforhold eller grænseoverskridende bidrag, fritages medlemsstaten fra forpligtelsen til at anvende de pågældende grænseværdier indtil den 11. juni 2011, forudsat at betingelserne i stk. 1 opfyldes, og at medlemsstaten godtgør, at der på nationalt, regionalt og lokalt plan er truffet alle hensigtsmæssige foranstaltninger for at overholde fristerne.

[...]

4. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen, hvor stk. 1 eller stk. 2 efter deres opfattelse finder anvendelse, og fremsender de i stk. 1 omhandlede luftkvalitetsplaner, herunder alle relevante oplysninger, som er nødvendige for, at Kommissionen kan vurdere, hvorvidt de pågældende betingelser er opfyldt. Ved vurderingen tager Kommissionen hensyn til forventede virkninger på luftkvaliteten i medlemsstaterne, på nuværende tidspunkt og i fremtiden, forventede virkninger af foranstaltninger, som er truffet af medlemsstaterne og Fællesskabet, samt forventede virkninger af nuværende fællesskabsforanstaltninger og planlagte fællesskabsforanstaltninger, som Kommissionen vil stille forslag om.

Hvis Kommissionen ikke har gjort indsigelser inden ni måneder efter modtagelsen af den pågældende meddelelse, anses de relevante betingelser for anvendelse af stk. 1 eller 2 for at være opfyldt.

Hvis der gøres indsigelse, kan Kommissionen anmode medlemsstaterne om at tilpasse eller forelægge nye luftkvalitetsplaner.«
100

Eftersom traktaten ikke udvider etableringsfriheden til tredjelande, bør det undgås, at fortolkningen af artikel 63, stk. 1, TEUF for så vidt angår forbindelserne til tredjelande gør det muligt for erhvervsdrivende, som ikke er omfattet af det territoriale anvendelsesområde for etableringsfriheden, at drage fordel af denne frihed. Der foreligger ikke en sådan risiko i en situation som den i hovedsagen omhandlede. Lovgivningen i den omhandlede medlemsstat vedrører nemlig ikke betingelser for adgang til markedet i et tredjeland for et selskab med hjemsted i nævnte medlemsstat eller betingelser for adgang til markedet i nævnte medlemsstat for et selskab med hjemsted i et tredjeland. Den omhandler udelukkende den skattemæssige behandling af udbytte, der hidrører fra investeringer, som udbyttemodtageren har foretaget i et selskab, der har hjemsted i et tredjeland.
40

Derfor skal det forelagte spørgsmål besvares med, at de EU-retlige regler om offentlige kontrakter er til hinder for nationale bestemmelser, der tillader, at to offentlige institutioner uden udbud indgår en samarbejdsaftale med hinanden, når en sådan kontrakt ikke har til formål at sikre gennemførelsen af en for disse institutioner fælles public service-opgave, ikke kun reguleres ud fra overvejelser og krav, der vedrører forfølgelsen af formål af almen interesse, og når den indebærer, at en privat tjenesteyder opnår en favorabel situation i forhold til sine konkurrenter, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
10

Det fremgår af punkt 1-3 i resolution nr. 66/72 fra De Forenede Nationers Generalforsamling af 9. december 2011 om bistand til palæstinensiske flygtninge, at De Forenede Nationers Generalforsamling: »1. Notes with regret that repatriation or compensation of the refugees, as provided for in paragraph 11 of General Assembly resolution 194 (III), has not yet been effected, and that, therefore, the situation of the Palestine refugees continues to be a matter of grave concern […] 2. Also notes with regret that the [UNCCP] has been unable to find a means of achieving progress in the implementation of paragraph 11 of General Assembly resolution 194 (III), and reiterates its request to the [UNCCP] to continue exerting efforts towards the implementation of that paragraph […] 3. Affirms the necessity for the continuation of the work of [UNRWA] and the importance of its unimpeded operation and its provision of services for the well-being and human development of the Palestine refugees and for the stability of the region, pending the just resolution of the question of the Palestine refugees.«