Der foreligger heller ikke en tilsidesættelse af artikel 6, stk. 3, litra a), i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, der bl.a. fastsætter, at enhver, der er anklaget for en lovovertrædelse, skal have ret til at blive underrettet på et sprog, som denne forstår, om indholdet af og årsagen til den sigtelse, der er rejst mod ham, da den nævnte bestemmelse kun finder anvendelse i straffesager.

En tjenestemand kan følgelig ikke påberåbe sig den nævnte bestemmelse, når han under en administrativ undersøgelse og en disciplinærsag har kunnet udtrykke sig på sit foretrukne sprog, og når han har haft en tilstrækkelig frist til at anmode om at blive hørt på et andet sprog under disciplinærsagen.

Selv om det påhviler institutionerne i henhold til omsorgspligten at henvende sig til en tjenestemand på et sprog, som denne behersker indgående, kan det ikke udledes af artikel 41, stk. 4, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, at enhver afgørelse, som en EU-institution fremsender til en af sine tjenestemænd, skal være affattet på et sprog, som den pågældende tjenestemand har valgt. Denne bestemmelse finder nemlig kun anvendelse på forholdet mellem institutionerne og deres ansatte, når de ansatte henvender sig skriftligt til institutionerne alene i deres egenskab af unionsborgere og ikke i deres egenskab af tjenestemænd eller øvrige ansatte.

Ansættelsesmyndigheden har ikke under en administrativ undersøgelse tilsidesat artikel 2 i bilag IX til vedtægten eller en tjenestemands ret til at blive hørt, når tjenestemanden er underrettet om indledningen af denne undersøgelse og modtager undersøgelsesrapporten, hvilket går ud over den forpligtelse, der påhviler ansættelsesmyndigheden i henhold til artikel 2 i bilag IX til vedtægten, der alene fastsætter, at konklusionen af den administrative undersøgelsesrapport skal tilsendes den berørte part. Det er desuden kun ved afslutningen af en administrativ undersøgelse, at den berørte part kan anmode om de dokumenter, der har en direkte forbindelse til de beskyldninger, der er rejst mod vedkommende.

Det følger af artikel 2 i bilag IX til vedtægten, der henviser til artikel 1 i samme bilag, at under en administrativ undersøgelse skal den berørte part underrettes om sin involvering i sagen, såfremt dette ikke er til skade for undersøgelsesforløbet.

For så vidt som efterforskerne fra begyndelsen af den administrative undersøgelse har stillet oplysninger, der vedrører den pågældende tjenestemand, og som findes i en e-mail, som en anden tjenestemand har sendt til Kommissionens Undersøgelses- og Disciplinærkontor, til rådighed for denne tjenestemand, kan fremsendelsen af denne e-mail efter tjenestemandens høring ikke skade dennes ret til forsvar.

Selv om det er korrekt, at artikel 3 i bilag IX til vedtægten pålægger ansættelsesmyndigheden en forpligtelse til at tilstille den pågældende tjenestemand alle sagens akter forud for dennes høring, inden den beslutter at indlede en disciplinærsag, er ansættelsesmyndigheden ikke desto mindre i henhold til artikel 41, stk. 2, litra b), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ligeledes forpligtet til at iagttage de legitime fortrolighedshensyn, når den giver en person adgang til de akter, der vedrører vedkommende.

Artikel 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og forordning nr. 45/2001 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i Den Europæiske Unions institutioner og organer og om fri udveksling af sådanne oplysninger, der giver personer rettigheder, der kan håndhæves retsligt, finder anvendelse på bl.a. EU-institutionernes behandling af personoplysninger under udøvelsen af de aktiviteter, der er helt eller delvist omfattet af EU-retten. Det er i denne sammenhæng, at artikel 49 i forordning nr. 45/2001 fastsætter anvendelsen af disciplinære sanktionerer over for tjenestemænd og andre ansatte ved manglende overholdelse af deres forpligtelser i henhold til denne forordning, uanset om det er forsætligt eller uagtsomt.

Begrundelsen for en afgørelse, der indeholder et klagepunkt, skal gøre det muligt for Unionens retsinstanser at udøve deres kontrol med hensyn til afgørelsens lovlighed og at give afgørelsens adressat de oplysninger, der er nødvendige for at kunne forstå, hvorvidt afgørelsen er korrekt.

Spørgsmålet om, hvorvidt begrundelsen for en ansættelsesmyndigheds afgørelse om at pålægge en tjenestemand en sanktion opfylder disse krav, skal ikke blot vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område. Selv om ansættelsesmyndigheden herved præcist skal angive de forhold, der foreholdes tjenestemanden, og de betragtninger, som har ført den til at pålægge den valgte sanktion, kræves det dog ikke, at den behandler alle de faktiske og retlige punkter, som den pågældende har fremført under sagens behandling.

(jf. præmis 112 og 113)

Personaleretten: dom af 8. november 2007, Andreasen mod Kommissionen,F-40/05, EU:F:2007:189, præmis 260, og af 17. juli 2012, BG mod Ombudsmanden,F-54/11, EU:F:2012:114, præmis 96, som efter appel blev stadfæstet ved dom af 22. maj 2014, BG mod Ombudsmanden,T-406/12 P, EU:T:2014:273