FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

L.A. GEELHOED

fremsat den 18. november 2004 ( )

Sag C-335/03

Den Portugisiske Republik

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»EUGFL – oksekødspræmie – kontrol – repræsentativt udsnit – overførsel af resultatet af en kontrol til tidligere år – begrundelse«

I – Indledning

1. I denne sag kræver Den Portugisiske Republik annullation af Kommissionens beslutning 2003/364/EF af 15. maj 2003 om at udelukke visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, fra EF-finansiering ( ). Nærværende søgsmål vedrører Kommissionens afvisning af at tilbagebetale et beløb på 2 446 684,20 EUR til Den Portugisiske Republik.

II – Retsforskrifterne

2. Den retlige ramme for finansieringen af den fælles landbrugspolitik og afslutningen af regnskaberne vedrørende EUGFL er allerede flere gange blevet behandlet på udtømmende vis i forskellige forslag til afgørelse og domme. For en udførlig gennemgang af den retlige ramme henviser jeg derfor til generaladvokat Jacobs’ forslag til afgørelse af 22. januar 2004 og dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen ( ).

III – De faktiske omstændigheder og den administrative behandling

3. Fra den 18. til den 22. september 2000 gennemførte Kommissionen forskellige kontroller i Portugal for at efterprøve, om de fællesskabsbestemmelser, der finder anvendelse, efterleves. Disse kontroller fandt sted på forskellige avlsbedrifter i Alentejo.

4. På grundlag af disse kontroller meddelte Kommissionen ved skrivelse af 20. marts 2001 de portugisiske myndigheder, at den havde iværksat en undersøgelse i henhold il artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95 ( ), idet forordning (EØF) nr. 805/68 ( ), (EØF) nr. 3886/92 ( ), (EØF) nr. 3508/92 ( ) og (EØF) nr. 3887/92 ( ) samt forordning (EF) nr. 1254/1999 ( ) og (EF) nr. 2342/1999 ( ) ikke var blevet fuldstændigt overholdt inden for oksekødssektoren.

5. Kommissionen nåede til denne konklusion på grundlag af følgende konstateringer. For det første omfattede antallet af kontroller på stedet i den periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften, 4,4%, hvorimod fællesskabsretten i henhold til artikel 6 i forordning nr. 3887/92 ( ) foreskriver mindst 5% for kontrol på stedet i løbet af den pågældende periode. Desuden benyttede de portugisiske producenter forskellige identifikationsmærker. Der blev således benyttet de normale orange øremærker, gamle metaløremærker, gule øremærker og grønne øremærker fra Kommissionens (IDEA-)program, hvorved der benyttes et elektronisk mærkningssystem til registrering og sporing af dyr i Fællesskabet. Derudover var enkelte dyr mærket med jern og/eller med tatoveringer på siden. Et stort antal dyr var ikke identificeret med de officielle, uddelte øremærker, men med producentens håndskrevne mærker.

6. Ved skrivelse af 28. maj 2001 bestred de portugisiske myndigheder de konstaterede uregelmæssigheder. For det første anførte den portugisiske regering, at det foreskrevne minimumsniveau på 5% for kontroller på stedet var nået i det pågældende år. For det andet gav den portugisiske regering en nærmere forklaring af de forskellige anvendte øremærker. De gamle metaløremærker blev anvendt for dyr, som er blevet identificeret før september/oktober 1998, og er ikke blevet erstattet. De gule øremærker er blevet anvendt af bestemte producenter til deres forvaltning. De dyr, der er blevet mærket med jern og/eller tatoveringer på siden, er tyre til tyrefægtning. For disse tyres vedkommende skal mærkningen være læsbar på stor afstand. Håndskrevne mærker benyttes ifølge de portugisiske myndigheder, såfremt de oprindelige øremærker er gået tabt, og de skal svare til de officielle identifikationsnumre.

7. Herefter opfordrede Kommissionen ved skrivelse af 31. oktober 2001 de portugisiske myndigheder til en bilateral drøftelse. Kommissionen tilføjede, at man agtede at anvende en fast korrektion på 2% af de af Portugal deklarerede udgifter vedrørende præmien for ammekøer i kalenderåret 1999 og en fast korrektion på 5% af de af Portugal deklarerede udgifter vedrørende præmien til producenter af oksekød i samme kalenderår.

8. De bilaterale drøftelser fandt sted den 21. november 2001 i Bruxelles. Ved officiel meddelelse af 20. februar 2002 fremsendte Kommissionen sine bemærkninger til de bilaterale drøftelser. Efterfølgende tilstillede Kommissionen ved skrivelse af 30. maj 2002 formelt de portugisiske myndigheder sine bemærkninger under henvisning til beslutning 94/442/EF ( ). De portugisiske myndigheder anmodede herefter om iværksættelse af forligsproceduren. Denne procedure bragte ikke parternes standpunkter nærmere hinanden. Da denne procedure forblev resultatløs, vedtog Kommissionen den 15. maj 2003 den anfægtede beslutning.

9. Ved beslutning 2003/364/EF udelukkede Kommissionen visse af medlemsstaternes udgifter fra finansiering via fonden. Det fremgår af artikel 1 i beslutning 2003/364/EF og bilaget hertil, at følgende udgifter for regnskabsåret 1999 for så vidt angår Den Portugisiske Republik var udelukket fra finansiering:

– 909 773,86 EUR vedrørende præmien til ammekøer, herunder den supplerende præmie

– 1 087 047,53 EUR vedrørende en særlig præmie til oksekød

– 376 870,71 EUR vedrørende en ekstensiveringspræmie

– 72 992,11 EUR vedrørende direkte udbetalinger til Poseima-producenter.

10. Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 31. juli 2003 har Den Portugisiske Republik i medfør af artikel 230, stk. 1, EF anlagt sag med påstand om annullation af den anfægtede beslutning og om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. Kommissionen har nedlagt påstand om frifindelse og om, at sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

IV – Søgsmålet

11. Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren anført tre anbringender: retlig fejl i forbindelse med anvendelsen af artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3887/92, fejlagtig vurdering af de faktiske omstændigheder i forbindelse med de af de portugisiske myndigheder for kalenderåret deklarerede udgifter vedrørende præmien til ammekvæghold og tilsidesættelse af begrundelsespligten i artikel 253 EF.

A – Første anbringende: retlig fejl i forbindelse med anvendelsen af artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3887/92

Parternes bemærkninger

12. Den portugisiske regering har anført, at den i det pågældende år havde foretaget det minimumsniveau af kontroller på stedet, som er foreskrevet i artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3887/92. I bestemmelsen er der nemlig tale om »den minimumskontrol, der er fastsat for husdyr«. Ifølge den portugisiske regering skal ansøgninger om støtte til »husdyr« og de dertilhørende kontroller fortolkes og bedømmes med udgangspunkt i den enkelte bedrift, eller med andre ord, alle ordninger vedrørende støtte til »husdyr« skal betragtes under ét. Det fremgår således ikke af artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3887/92, at hver ordning skal kontrolleres særskilt, hvilket Kommissionen synes at argumentere for.

13. De portugisiske myndigheder har valgt en fremgangsmåde, hvorefter bedrifterne indgiver en fælles ansøgning for de forskellige dyrestøtteordninger, der kan finansieres inden for rammerne af EUGFL’s Garantisektion, og kontrollerne gennemføres således på dette grundlag. Derved er det foreskrevne minimumsantal af ansøgninger i det pågældende år blevet kontrolleret på stedet og i den periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften.

14. Den portugisiske regering er af den opfattelse, at artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3887/92, således som den var affattet på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, ikke sondrer mellem de forskellige støtteordninger for så vidt angår forpligtelsen til at kontrollere 5% af ansøgningerne om støtte til »husdyr« i den periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften, hvorfor de portugisiske myndigheders foranstaltninger i modsætning til det, Kommissionen hævder, var i overensstemmelse med den nævnte bestemmelse. Den portugisiske regering har endvidere henvist til artikel 6, stk. 5, som ændret ved forordning nr. 1678/98 ( ), hvori det bestemmes, at »kontrol på stedet efter nærværende forordning kan udføres i forbindelse med enhver anden kontrol, der er fastsat i EF-bestemmelserne« ( ).

15. Den portugisiske regering har anført, at procentsatsen for kontroller af de fælles ansøgninger om støtte til »husdyr« er højere end 5%. Det er korrekt, at procentsatsen for kontroller af præmieordningen vedrørende oksekød i den periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften, alene udgjorde 4,4%, men såfremt der tages hensyn til den gennemsnitlige procentsats for kontroller af præmieordningen vedrørende oksekød, præmieordningen vedrørende ammekvæghold og præmieordningen for producenter af fåre- og gedekød, er procentsatsen for kontroller 6,3%.

16. Derudover har den portugisiske regering henvist til den senere affattelse af artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3887/92, således som den fremgår af forordning nr. 2801/99 ( ). Bestemmelsen har følgende ordlyd: »Kontrollen på stedet vedrørende husdyrpræmier skal dække alle dyr, der skal kontrolleres under en støtteordning. Mindst 50% af den minimumskontrol, der er fastsat for dyr, skal foretages i den periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften. [...] Kontrollen på stedet i henhold til denne forordning skal i de relevante tilfælde udføres sammen med den kontrol, der skal foretages efter andre EF-regler.« Denne senere affattelse af artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3887/92 foretager en tydelig sondring mellem de forskellige støtteordninger, men bestemmelsen trådte først i kraft den 1. januar 2000.

17. Ifølge den portugisiske regering har Kommissionen ved i det konkrete tilfælde at anvende artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3887/92, som ændret ved forordning nr. 2801/99, i stedet for den affattelse, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, herved anvendt en ny bestemmelse med tilbagevirkende kraft, hvorved almindelige retsprincipper, som er fælles for medlemsstaterne, er blevet tilsidesat.

18. Kommissionen er af den opfattelse, at den portugisiske regerings standpunkt med hensyn til bestemmelsernes indhold og formulering tillægger artikel 6, skt. 5. i forordning nr. 3887/92 en ukorrekt betydning. Regeringens opfattelse står i diametral modsætning til det tilstræbte formål. Det hedder i artikel 6, stk. 1. i forordning nr. 3887/92: »Den administrative kontrol og kontrollen på stedet gennemføres på en sådan måde, at der sikres en effektiv efterprøvning af, om betingelserne for støtten og præmien er overholdt.« Såfremt den portugisiske regerings standpunkt blev antaget, ville det være tilstrækkeligt at kontrollere 10% af ansøgningerne om støtte i henhold til præmieordningen for ammekvæghold og 10% af ansøgningerne om støtte i henhold til præmieordningen for producenter af fåre- og gedekød. Dermed nås en kontrolprocentsats på 6,6%, uden at én enkelt ansøgning vedrørende præmieordningen for oksekød er blevet kontrolleret.

19. En sådan fortolkning er fuldstændig i strid med bestemmelsen i artikel 7 i forordning nr. 3508/92, hvori det udtrykkeligt er anført, at »[d]et integrerede kontrolsystem gælder for alle de indgivne støtteansøgninger, navnlig hvad angår administrativ kontrol, kontrol på stedet og eventuelt kontrol ved telemåling fra fly eller satellit«.

Stillingtagen

20. Artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 3887/92 har følgende ordlyd: »Kontrollen på stedet skal mindst dække et betydningsbærende udsnit af ansøgningerne. Dette udsnit skal mindst omfatte følgende: – 10% af ansøgningerne om husdyrstøtte eller erklæringerne om deltagelse, [...]« Artikel 6, stk. 5, har følgende indhold: »Mindst 50% af den minimumskontrol, der er fastsat for husdyr, skal ske i den periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften.« Det følger af disse bestemmelser, at minimumskontrollen, der er fastsat for husdyr, skal udgøre mindst 5% i den periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften.

21. Parterne er delte med hensyn til fortolkningen af udtrykket »minimumskontrol, der er fastsat for husdyr«. Den portugisiske regering er af den opfattelse, at kontroller for alle ordninger vedrørende støtte til husdyr skal betragtes under ét. Gennemsnittet af kontroller er følgelig afgørende for spørgsmålet om, hvorvidt minimumskravet på 5% i artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3887/92 er opfyldt. Kommissionen forfægter et andet standpunkt. Ifølge Kommissionen skal hver eneste ordning særskilt opfylde minimumskravet på 5%.

22. Det forekommer mig, at udtrykket »minimumskontrol, der er fastsat for husdyr«, skal fortolkes således, at hver støtteordning særskilt skal opfylde minimumsprocentsatsen, som er fastsat i artikel 6, stk. 3 og 5, i forordning nr. 3887/92. Såfremt man følger den portugisiske regerings ræsonnement, vil det føre til en alvorlig indskrænkning af bestemmelsens effektive virkning. Enhver anden fortolkning af artikel 6, stk. 3 og 5, i forordning nr. 3887/92 end den ovenfor anførte ville have til følge, at den portugisiske regering kunne nøjes med kun at kontrollere ansøgningerne om støtte i henhold til præmieordningen for ammekvæghold og ansøgningerne om støtte i henhold til præmieordningen for producenter af fåre- og gedekød. Der kan herved opstå den situation, at det ikke var nødvendigt at kontrollere en eneste ansøgning om støtte i henhold til præmieordningen vedrørende oksekød. En sådan fortolkning af artikel 6, stk. 3 og 5, i forordning nr. 3887/92 kan derfor ikke tiltrædes.

23. Henset til den omstændighed, at kontrolprocentsatsen vedrørende præmieordningen for oksekød i den periode, hvor dyrene skal holdes på bedriften, udgjorde 4,4%, og den omstændighed, at artikel 6, stk. 3 og 5, i forordning nr. 3887/92 kun kan fortolkes på én måde, må det fastslås, at den portugisiske regering ikke har opfyldt minimumskravet på 5% for kontroller på stedet, således som det er foreskrevet i forordning nr. 3887/92.

24. Den portugisiske regerings første anbringende er derfor efter min mening grundløst.

B – Andet anbringende: fejlagtig vurdering af de faktiske omstændigheder i forbindelse med de af de portugisiske myndigheder for kalenderåret deklarerede udgifter vedrørende præmien til ammekvæghold

Parternes bemærkninger

25. Den portugisiske regerings andet anbringende omfatter tre led. Det første led vedrører tidspunktet, hvorpå uregelmæssighederne blev konstateret. Det andet led handler om relevansen af de konstaterede forhold, og det tredje led vedrører spørgsmålet om, hvorvidt udtagningen af stikprøver er repræsentativ.

26. Den portugisiske regering er af den opfattelse, at de konstaterede uregelmæssigheder med hensyn til identificeringen af dyr, som Kommissionen hævder at have konstateret ved kontroller på bedrifter i Alentejo i september 2000, ikke kan lægges til grund for faste korrektioner med hensyn til udgifter for kalenderåret 1999. Kommissionen foretog forskellige kontroller i Portugal fra den 18. til den 22. september 2000, hvorfor resultatet af disse kontroller burde tages i betragt for produktionsåret 2000 og ikke for produktionsåret 1999.

27. Kommissionen har i sit svarskrift henvist til artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1287/95 af 22. maj 1995 ( ), hvori det bestemmes, at »[e]n afvisning af finansiering […] ikke [kan] vedrøre udgifter, der er afholdt mere end 24 måneder forud for den dato, hvor Kommissionen skriftligt meddelte den pågældende medlemsstat resultaterne af sin efterforskning […]«.

28. De portugisiske myndigheder har bestridt dette og påpeget, at Kommissionen ikke sondrer mellem to særskilte spørgsmål. Det første spørgsmål vedrører fristen, inden for hvilken følgerne af resultatet af kontrollerne skal meddeles, og det andet spørgsmål handler om det regnskabsår, som kontrollerne vedrører.

29. Med det andet led har den portugisiske regering bestridt relevansen af de uregelmæssigheder, som Kommissionen har fastslået. Portugal har nemlig opfyldt og opfylder bestemmelserne om identificering af kvæg ( ), også for så vidt angår håndskrevne identifikationsnumre. De håndskrevne identifikationsnumre er alene en midlertidig foranstaltning. Denne mellemløsning benyttes, således at dyrene er mærket med det officielle identifikationsnummer, indtil de kompetente myndigheder har påsat øremærker. Den portugisiske regering har anført, at de håndskrevne identifikationsnumre svarer til de officielle identifikationsnumre, som disse forekommer i de pågældende dyrs pas, således at der ikke kan opstå problemer i forbindelse med dyrenes identificering.

30. Kommissionen har bestridt dette og henvist til den sammenfattende rapport, hvori manglerne med hensyn til identificeringen af dyrene er opregnet. Lokale kontrollører accepterer uden problemer håndskrevne identifikationsnumre. En sådan praksis er ikke i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 3887/92 ( ), hvorefter »[d]en administrative kontrol og kontrollen på stedet gennemføres på en sådan måde, at der sikres en effektiv efterprøvning af, om betingelserne for støtten og præmien er overholdt«.

31. Med det tredje led foreholder den portugisiske regering Kommissionen, at den har foretaget en urigtig bedømmelse af de relevante faktiske omstændigheder, idet den ikke har taget hensyn til konkrete omstændigheder. Til støtte for anvendelsen af den finansielle korrektion har Kommissionen nemlig anført, at enkelte dyr bar et af producenter påsat øremærke og havde et identifikationsnummer, som denne havde anvendt, og som var forskelligt fra det af de kompetente myndigheder tildelte nummer. Kommissionen er af den opfattelse, at denne praksis forøger risikoen for, at der udbetales præmie mere end en gang til det samme dyr. Ifølge den portugisiske regering burde Kommissionen have taget hensyn til de omstændigheder, hvorunder denne praksis finder sted. Den vedrørte alene seks producenter i den samme region. Denne region har særlige kendetegn, som adskiller den fra resten af landet. Kvæghold i Alentejo er ekstensivt, hvorfor det er vanskeligere for producenterne at kontrollere dyrene. Udtagningen af stikprøver er derfor ikke repræsentativ.

32. Kommissionen har anført, at en region kan have særlige kendetegn, men at fællesskabsbestemmelserne dog stadig skal efterleves.

Stillingtagen

33. Med første led af andet anbringende har den portugisiske regering stillet spørgsmålstegn ved det år, som de faste korrektioner vedrører. Ifølge regeringen skal resultaterne af de gennemførte kontroller tages i betragtning for produktionsåret 2000 og ikke for produktionsåret 1999.

34. Artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1287/95 giver i modsætning til, hvad den portugisiske regering har hævdet, Kommissionen bemyndigelse til at afvise finansiering af udgifter, der er afholdt inden for 24 måneder forud for den dato, hvor Kommissionen skriftligt meddelte den pågældende medlemsstat resultaterne af sin efterforskning. Derfor kunne Kommissionen tage resultaterne af de gennemførte kontroller i betragtning for produktionsåret 1999.

35. Desuden har den portugisiske regering i stævningen og replikken ikke bestridt, at forskellige dyr alene var mærket med håndskrevne identifikationsnumre. Dette er i strid med artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 820/97. Det bestemmes heri, at »[a]lle dyr på en bedrift, der er født efter den 1. januar 1998, eller som efter den 1. januar 1998 er bestemt til handel inden for Fællesskabet, identificeres ved hjælp af et af den kompetente myndighed godkendt øremærke i hvert øre«. Jeg finder ikke den portugisiske regerings begrundelse, hvorefter håndskrevne identifikationsnumre alene er en mellemløsning, overbevisende som bevis for, at identificeringen af dyrene er tilstrækkelig sikret.

36. Dernæst har den portugisiske regering anført, at de konstaterede overtrædelser i Alentejo-regionen alene vedrører denne region og ikke kan ekstrapoleres til andre regioner.

37. Ifølge fast retspraksis påhviler det ikke Kommissionen som bevis for en tilsidesættelse af bestemmelser i de fælles markedsordninger for landbruget udtømmende at godtgøre, at de nationale myndigheder har ført en utilstrækkelig kontrol, eller at de af myndighederne fremlagte beløb ikke er korrekte, men den må fremlægge et bevis for, at den har en begrundet og rimelig tvivl vedrørende den kontrol og disse beløb. Denne lempelse af Kommissionens bevisbyrde skyldes, at staten har bedre adgang til at indsamle og kontrollere de oplysninger, der er nødvendige for afslutningen af EUGFL-regnskaberne, og at staten følgelig skal føre et detaljeret og fuldstændigt bevis for, at dens kontrol er blevet gennemført, og at beløbene er korrekte, og i givet fald, at Kommissionens konstateringer er forkerte ( ).

38. Medlemsstaterne er selv ansvarlige for tilsidesættelser af bestemmelser i de fælles markedsordninger for landbruget, hvilket fremgår af artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 729/70, der pålægger medlemsstaterne en generel forpligtelse til at træffe de fornødne foranstaltninger for at sikre sig, at de af fonden finansierede foranstaltninger virkelig er blevet gennemført, og at de er blevet gennemført på behørig måde, at forhindre og forfølge uregelmæssigheder og at gennemføre tilbagebetaling af beløb, der er mistet på grund af uregelmæssigheder eller forsømmelser.

39. En ekstrapolering af oplysninger fra en bestemt region til andre regioner er således i princippet ikke forbudt. Den skal imidlertid stadig være berettiget af de faktiske omstændigheder.

40. Det bemærkes i den henseende, at den portugisiske regering ikke på tilstrækkelig vis har bestridt Kommissionens konstateringer vedrørende den mangelfulde identificering af dyrene. Ifølge ovennævnte retspraksis påhviler det således den portugisiske regering at bevise, at Kommissionens tvivl var ubegrundet, ved at føre et detaljeret og fuldstændigt bevis for, at dens kontrol og beløb er korrekte. Det er ikke tilstrækkeligt blot at henvise til, at situationen er anderledes i hver region.

41. På grundlag af ovenstående er jeg af den opfattelse, at de af sagsøgeren fremførte argumenter vedrørende afvisningen af visse udgifter vedrørende præmien til ammekvæghold ikke kan antages.

C – Tredje anbringende: tilsidesættelse af begrundelsespligten i artikel 253 EF

42. Den portugisiske regering har foreholdt Kommissionen, at den i sin beslutning ikke har angivet, hvilke retsregler de portugisiske myndigheder skulle have tilsidesat, eller hvilken adfærd den anser for stridende mod fællesskabsretten. Ifølge de portugisiske myndigheder opfylder beslutningen således ikke de minimumskrav, der følger af begrundelsespligten. Begrundelseskravet gælder så meget desto mere, når der er tale om en beslutning, hvorved der vedtages sanktioner, eller som har negative følger, navnlig på finansielt plan, for adressaten, således som det er sket i det foreliggende tilfælde. I sådanne situationer er begrundelsespligten særlig vigtig for at sikre retten til forsvar for den person eller det organ, som berøres af retsaktens negative følger.

43. Ifølge Kommissionen fremgår det af den udførlige korrespondance mellem Den Portugisiske Republik og Kommissionen, at Den Portugisiske Republiks klagepunkt er ubegrundet. Den anfægtede beslutning indeholder derudover en oversigt over retsgrundlaget og begrundelsen. Desuden hedder det i syvende betragtning: »I de tilfælde, der er omfattet af denne beslutning, har Kommissionen i en sammenfattende rapport meddelt medlemsstaterne en evaluering af de beløb, der udelukkes fra EF-finansiering på grund af manglende opfyldelse af EF-bestemmelserne.« Den pågældende rapport indeholder en udførlig gengivelse af Kommissionens begrundelse for at pålægge faste korrektioner.

Stillingtagen

44. Den portugisiske regerings tredje anbringende vedrørende utilstrækkelig begrundelse kan heller ikke antages. Domstolen har allerede fastslået, at »[i] den særlige sammenhæng, hvori beslutninger om regnskabsafslutning udarbejdes, må en beslutnings begrundelse anses for at være tilstrækkelig, når den medlemsstat, beslutningen er rettet til, har været snævert inddraget i beslutningens tilblivelse, og når den således kendte grundene til, at Kommissionen ikke fandt, at det omtvistede beløb skulle afholdes af EUGFL« ( ).

45. De portugisiske myndigheder har været snævert inddraget i udfærdigelsen af den anfægtede beslutning. Begrundelsen for dens vedtagelse er nævnt både i Kommissionens korrespondance og i den sammenfattende rapport og er tillige blevet forklaret for den portugisiske regering under forligsproceduren. Det sidste anbringende skal efter min opfattelse derfor forkastes.

V – Forslag til afgørelse

46. På grundlag af ovenstående foreslår jeg Domstolen at træffe følgende afgørelse:

»1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.«