Sag C-42/01

Den Portugisiske Republik

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Fællesskabskontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser – artikel 21, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 – medlemsstaternes beskyttelse af legitime interesser – Kommissionens kompetence«

Sammendrag af dom

1. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – forpligtelse for medlemsstaterne til at meddele alle offentlige interesser omfattet af artikel 21, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 4064/89 – Kommissionens kompetence til at træffe beslutning om en sådan interesses forenelighed med fællesskabsretten, uagtet den manglende anmeldelse

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 21, stk. 3, andet og tredje afsnit)

2. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – beslutning vedtaget i en sammenhæng, som er velkendt for adressaten – kortfattet begrundelse tilladt

(Art. 253 EF)

1. Artikel 21, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser kan ikke fortolkes således, at Kommissionen ikke ved manglende meddelelse om interesser ud over dem, der er omfattet af bestemmelsens andet afsnit, som er beskyttet ved nationale bestemmelser, kan træffe afgørelse om disse interessers forenelighed med fællesskabsretten.

Hvis Kommissionen i tilfælde af manglende meddelelse fra den berørte medlemsstat var begrænset til at kunne anlægge et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, ville det således være umuligt at opnå fællesskabsbeslutninger inden for de korte frister, som følger af forordning nr. 4064/89, hvilket ville medføre en forhøjelse af risikoen for, at en sådan beslutning først bliver truffet, efter at de nationale foranstaltninger endeligt har forhindret en fusion af fællesskabsdimension. En sådan fortolkning ville i øvrigt fratage forordningens artikel 21, stk. 3, tredje afsnit, dens effektive virkning ved at give medlemsstaterne mulighed for let at unddrage sig den i denne bestemmelse omhandlede kontrol.

Det følger heraf, at for at den kontrol med andre offentlige interesser end dem, der er omhandlet i forordningens artikel 21, stk. 3, andet afsnit, som tilkommer Kommissionen i henhold til bestemmelsens tredje afsnit, kan være effektiv, må denne institution have kompetence til at træffe beslutning om disse interessers forenelighed med fællesskabsrettens generelle principper og øvrige bestemmelser, uanset om de omhandlede interesser er blevet meddelt den eller ej.

På trods af, at den pågældende medlemsstats manglende meddelelse kan gøre Kommissionens opgave mere usikker og kompleks, for så vidt som Kommissionen kan have vanskeligt ved at fastslå, hvilke interesser de nationale foranstaltninger beskytter, har Kommissionen dog altid mulighed for at anmode vedkommende medlemsstat om yderligere oplysninger. Hvis medlemsstaten på trods af Kommissionens anmodning ikke fremsender de ønskede oplysninger, kan Kommissionen træffe afgørelse på baggrund af de oplysninger, den har til rådighed.

(jf. præmis 54-58)

2. Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 253 EF, skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det nærmere indhold af begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af den pågældende retsakt, indholdet af de anførte grunde samt den interesse, som retsaktens adressater samt andre, der må anses for umiddelbart og individuelt berørt af retsakten, kan have i begrundelsen. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvor den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

En kommissionsbeslutning vedrørende en procedure efter artikel 21 i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser vedtaget i en sammenhæng, som er velkendt for den pågældende medlemsstat, nemlig inden for rammerne af en traktatbrudsprocedure, hvorunder den pågældende medlemsstat ikke har nævnt det mindste vedrørende foreneligheden af de offentlige interesser, som beskyttes af de i beslutningen omfattede foranstaltninger, med fællesskabsretten, kan begrundes kortfattet.

(jf. præmis 66, 69 og 70)