RETTENS DOM (Femte Afdeling)

16. juli 1998

Sag T-219/96

Y

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — vedtægtens artikel 88 — suspension — løntilbageholdelse — pensionsret — erstatning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-1235

Angående:

Påstand dels om tilbagebetaling af tilbageholdelser i sagsøgerens løn foretaget mellem den 1. november 1993 og den 19. januar 1996, dels om, at Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren 3 mio. BEF som foreløbig godtgørelse for det tab, der var en følge af tilsidesættelsen af hans pensionsrettigheder.

Udfald:

Europa-Parlamentet dømt til at tilbagebetale sagsøgeren løntilbageholdelserne mellem den 1. november 1993 og den 19. januar 1996. I øvrigt frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren er tjenestemand ved Europa-Parlamentet siden 1987.

Den 27. juli 1993 blev han varetægtsfængslet efter en anmeldelse om tyveri og blufærdighedskrænkelse over for en mindreårig.

Den 6. oktober 1993 besluttede ansættelsesmyndigheden i henhold til artikel 88 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten) dels med øjeblikkelig virkning at suspendere sagsøgeren fra tjenesten, og dels at tilbageholde halvdelen af hans grundløn fra den 1. november 1993.

Den 6. juni 1994 frakendte Tribunal de premiere instance de Bruxelles sagsøgeren udøvelsen af visse borgerlige rettigheder for fem år og idømte ham en betinget fængselsstraf på to år ud over varetægtsarresten. Den 7. oktober 1994 forkastede Cour d'appel de Bruxelles den af sagsøgeren iværksatte appel på grund af fristoverskridelse.

Parlamentets Disciplinærråd foreslog ved udtalelse af 28. juli 1995, at sagsøgeren blev fjernet fra tjenesten uden frakendelse af retten til alderspension. Ansættelsesmyndigheden traf den 19. januar 1996 afgørelse om sagsøgerens fjernelse fra tjenesten uden frakendelse af retten til alderspension.

Den 5. marts 1996 forelagde sagsøgeren i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, en ansøgning for ansættelsesmyndigheden om tilbagebetaling af de løntilbageholdelser, der uretmæssigt var foretaget i hans vederlag mellem tidsrummet 1. november 1993 og 19. januar 1996, og den 7. august 1996 indgav han i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, klage over den stiltiende afvisning af denne ansøgning. Ved skrivelse af 5. november 1996 afslog Parlamentets generalsekretær denne klage.

Mellem den 3. august 1994 og 22. april 1996 tilstillede sagsøgeren Parlamentet skrivelser med henblik på at få overført hans pensionsrettigheder optjent i Tyskland til fællesskabsordningen. Ved skrivelse af 6. marts 1997 meddelte Parlamentet den tyske pensionsinstitution, at sagsøgeren havde valgt at få udbetalt de beløb, der var tilbageholdt i hans grundløn, hvilket valg indebar fortabelse af hans pensionsret efter fællesskabsordningen.

Sagsøgeren tilstillede endvidere den 4. juni 1996 Parlamentet en anbefalet skrivelse, hvori han fremsatte indsigelse, hvilken skrivelse sagsøgeren under de skriftlige forhandlinger for Retten har kvalificeret som en klage, hvori han anmoder om en korrigering af opgørelsen over hans pensionsrettigheder, idet bl.a. hans bidrag til Fællesskabet til finansiering af pensionsordningen ikke var medregnet i den opgørelse, som blev meddelt ham den 1. april 1996.

Påstanden om tilbagebetaling af løntilbageholdelserne i henhold til vedtægtens artikel 88

Anbringendet om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 88

Retten bemærkede, at vedtægtens artikel 88, stk. 3, har til formål at forhindre, at en tjenestemand, som disciplinærforfølges, kan fratages sit vederlag i mere end fire måneder, uden at der er truffet afgørelse i hans sag (præmis 31).

Henvisning til: Retten, 26. januar 1995, sag T-549/93, D mod Kommissionen, Smi. Pers. II, s. 43, præmis 33.

Retten bemærkede, at firemånedersfristen i vedtægtens artikel 88, stk. 3, gælder for såvel disciplinærafgørelsen som sådan, afgørelsen om suspension og afgørelsen om den hertil svarende løntilbageholdelse. Med hensyn til løntilbageholdelsesafgøreisen fremgår det udtrykkeligt af artikel 88, stk. 3 og 4, at såfremt firemånedersfristen overskrides, har vedkommende krav på sit fulde vederlag og tilbagebetaling af de beløb, der er blevet tilbageholdt. Det fremgår klart heraf, at disse to følger, som er udtrykkelige og samtidige, uden videre træder i kraft ved overskridelse af firemånedersfristen, og at firemånedersfristen i artikel 88, modsat fristen i artikel 7 i vedtægtens bilag IX for vedtagelse af disse disciplinærafgørelser, som ikke er en forældelsesfrist, skal anses for ufravigelig, således at den suspenderede tjenestemand uden videre på ny bør modtage sit fulde vederlag (stk. 3) og har krav på tilbagebetaling af de beløb, der er blevet tilbageholdt i hans vederlag (stk. 4), såfremt hans sag ikke er afgjort inden udløbet af firemånedersfristen, som beregnes fra den dag, hvor afgørelsen om suspension træder i kraft. Det forhold, at firemånedersfristen er ufravigelig, beror på et ønske om at give den pågældende tjenestemand en vis sikkerhed, idet denne ikke i længere tid kan fratages en del af sit vederlag (præmis 32 og 33).

Henvisning til: D mod Kommissionen, a.st., præmis 25.

Firemånedersfristen finder også anvendelse i det tilfælde, hvor den pågældende tjenestemand strafforfølges.

Retten bemærkede, at vedtægtens artikel 88 ud fra sit indhold, sin sammenhæng og sit formål må fortolkes således, at den pålægger institutionen at træffe en afgørelse inden fire måneder efter den retskraftige straffedom, og at tjenestemanden, såfremt institutionen ikke har truffet en sådan afgørelse, på ny har krav på fuldstændigt vederlag (stk. 3) og på tilbagebetaling af de beløb, der er tilbageholdt i hans vederlag (stk. 4).

Retten fastslog herefter, at da tilsidesættelsen af vedtægtens artikel 88 var delvis begrundet, måtte Parlamentet tilpligtes at tilbagebetale sagsøgeren de i hans vederlag tilbageholdt beløb.

Påstanden om godtgørelse

Sagsøgeren krævede en godtgørelse på 3000000 BEF for det tab, han havde lidt derved, at Parlamentet ikke trods hans ansøgning i henhold til artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII havde overført hans optjente pensionsrettigheder i Tyskland til fællesskabspensionsordningen. Sagsøgeren har i replikken anført, at Parlamentet med urette afslog at betale ham den udtrædelsesgodtgørelse, der er fastsat i artikel 12, litra c), i vedtægtens artikel VIII.

Formaliteten

Retten bemærkede vedrørende påstanden om godtgørelse for pensionsrettighederne, at denne måtte afvises fra realitetsbehandling, idet stævningen ikke indeholdt nogen præcis angivelse hverken af tabets realitet eller dets størrelse eller vedrørende årsagssammenhængen mellem undladelsen af at overføre de tyske pensionsrettigheder til Fællesskabernes pensionsordning og det påståede tab.

Henvisning til: Retten, 6. juli 1995, sag T-36/93, Ojha mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 497, præmis 130.

Påstanden om godtgørelse måtte endvidere ifølge Retten også afvises for så vidt angår udtrædelsespengene i artikel 12, litra c), i vedtægtens bilag VIII, idet stævningen ikke indeholdt noget klagepunkt herover, ikke engang kortfattet.

Retten bemærkede, at sagen også måtte afvises, idet der ikke var gennemført nogen forudgående administrativ procedure. Retten udtalte herved, at i forbindelse med de retsmidler, der er indført ved vedtægtens artikel 90 og 91 og traktatens artikel 179, kan et erstatningssøgsmål, som tilsigter godtgørelse af et tab, der er forvoldt ikke af den bebyrdende retsakt, som påstås annulleret, men af forskellige undladelser og forsømmelser, som administrationen foreholdes, kun antages til realitetsbehandling, hvis der forud herfor er gennemført en administrativ procedure i to stadier. Proceduren skal obligatorisk starte med indgivelse af en ansøgning i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 1, hvorved ansættelsesmyndigheden opfordres til at godtgøre det lidte tab, og skal dernæst i givet fald efterfølges af indgivelse af en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, til prøvelse af afslag på ansøgningen. I denne sag bemærkede Retten, at der ikke havde fundet nogen forudgående administrativ procedure sted. Desuden opfyldte sagen heller ikke kravet om, at der skal være overensstemmelse mellem den forudgående administrative klage og den anlagte sag, hvilket krav indebærer, at de for Retten nedlagte påstande har samme genstand som den forudgående administrative klage og kun indeholder klagepunkter, der hviler på samme grundlag som de i klagen anførte, idet sagen ellers må afvises fra realitetsbehandling (præmis 56, 57 og 58).

Henvisning til: Retten, 28. juni 1996, sag T-500/93, Y mod Domstolen, Sml Pers. II, s. 977, præmis 64-68.

Konklusion:

Europa-Parlamentet tilbagebetaler sagsøgeren de beløb, der er tilbageholdt i hans vederlag mellem den 1. november 1993 og den 19. januar 1996. Beløbet tillægges rente 8% p.a. fra 5. marts 1996.

I øvrigt frifindes Parlamentet.