ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 366/14

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 4. oktober 2012 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-391/11) (1)

(Traktatbrud - direktiv 2000/53/EF - artikel 2, nr. 3) - miljøbeskyttelse - udrangerede køretøjer - begrebet producent)

2012/C 366/23

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Marghelis og M. Patakia, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien (ved C. Pochet og T. Materne, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme artikel 2, nr. 1) og 3), og artikel 5, stk. 1, 2 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53/EF af 18. september 2000 om udrangerede køretøjer (EFT L 269, s. 34) — begreberne »køretøj« og »producent« — vederlagsfri aflevering af udrangerede køretøjer, som er underlagt betingelser, der ikke er opført i direktivet

Konklusion

1) Kongeriget Belgien frifindes.

2) Europa-Kommissionen og Kongeriget Belgien bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 305 af 15.10.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 366/16

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 4. oktober 2012 — PIGI — Pavleta Dimova ET mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto« — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad — Varna — Bulgarien)

(Sag C-550/11) (1)

(Skatter og afgifter - moms - direktiv 2006/112/EF - ret til fradrag - regulering - tyveri af varer)

2012/C 366/26

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad — Varna

Parter i hovedsagen

Sagsøger: PIGI — Pavleta Dimova ET

Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto« — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administrativen sad — Varna — fortolkning af artikel 185, stk. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — national skattepraksis, hvorefter fradrag for indgående moms ved erhvervelse af goder obligatorisk skal reguleres, såfremt goderne forsvinder som følge af tyveri — begrebet »behørigt påvist eller godtgjort tyveri«

Konklusion

Artikel 185, stk. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for nationale afgiftsbestemmelser som dem, der er indeholdt i artikel 79 og 80 i Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (lov om merværdiafgift), som i et tilfælde, hvor det konstateres, at merværdiafgiftspligtige goder mangler, kræver regulering af fradraget for den indgående merværdiafgift ved købet af disse goder i en situation, hvor den afgiftspligtige person har været udsat for tyveri af nævnte goder, og hvor gerningsmanden ikke er blevet fundet.

(1) EUT C 13 af 14.1.2012.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til — artikel 13, stk. 1-3 og 6, såvel som artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/32/EF af 11. marts 2008, idet det ikke inden den 22. december 2009 havde vedtaget vandområdeplaner, bortset fra hvad angår vandområdet Cuenca Fluvial de Cataluña, og idet det ikke inden den 22. marts 2010 havde sendt en kopi af disse planer til Europa-Kommissionen og de øvrige berørte EU-medlemsstater. — direktivets artikel 14, stk. 1, litra c), idet det ikke senest den 22. december 2008, bortset fra hvad angår vandområderne Cuenca Fluvial de Cataluña, Balearerne, Tenerife, Guadiana, Guadalquivir, Cuenca Mediterránea Andaluza, Tinto-Odiel-Piedras, Guadalete-Barbate, Galicia-Costa, Miño-Sil, Duero, Cantábrico Occidental og Cantábrico Oriental, havde indledt proceduren for oplysning og høring af offentligheden vedrørende vandområdeplaner.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 366/11

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 27. september 2012 — Partena ASBL mod Les Tartes de Chaumont-Gistoux SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour du travail de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-137/11) (1)

(Social sikring af vandrende arbejdstagere - forordning (EØF) nr. 1408/71 - artikel 13 og 14c - lovgivning, der finder anvendelse - selvstændige erhvervsdrivende - social sikringsordning - tilslutning - person, som har lønnet beskæftigelse eller ikke har nogen beskæftigelse i en medlemsstat - selvstændig beskæftigelse i en anden medlemsstat - et selskabs befuldmægtigede - bopæl i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor selskabet har hjemsted - ledelse af selskabet fra bopælsmedlemsstaten - national regel, som fastsætter en uafviselig formodning for udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed i den medlemsstat, hvor selskabet har hjemsted - obligatorisk tilslutning til den sociale vedtægt for selvstændige i denne medlemsstat)

2012/C 366/18

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour du travail de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Partena ASBL

Sagsøgt: Les Tartes de Chaumont-Gistoux SA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour du travail — fortolkning af artikel 21 TEUF og af artikel 13 og 14c i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2) — person der samtidig udøver lønnet beskæftigelse i en medlemsstat og selvstændig virksomhed i en anden medlemsstat — tilslutning til den sociale vedtægt for selvstændige for så vidt angår en person, der er bosat i en anden medlemsstat og som fra udlandet leder et selskab, der er undergivet dens skattelovgivning — ikke forskelsbehandling og unionsborgerskab

Konklusion

EU-retten, navnlig artikel 13, stk. 2, litra b), og artikel 14c, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1606/98 af 29. juni 1998, samt bilag VII til nævnte forordning, er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, for så vidt som de gør det muligt for en medlemsstat på uafviselig måde at anse en ledelsesvirksomhed, som har fundet sted fra en anden medlemsstat, af et selskab, som er skattepligtigt i denne første medlemsstat, for at være udøvet på medlemsstatens område.

(1) EUT C 179 af 18.6.2011.
1)

Rådets direktiv 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne skal fortolkes således, at en medlemsstat, som har modtaget en asylansøgning, også er forpligtet til at tildele de minimumsmodtagelsesforhold til asylansøgere, der er fastsat i direktiv 2003/9, til en asylansøger, som medlemsstaten i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, har besluttet at anmode en anden medlemsstat om at overtage eller tilbagetage, idet den anden medlemsstat er ansvarlig for behandlingen af asylansøgningen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 366/15

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 27. september 2012 — Field Fisher Waterhouse LLP mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-392/11) (1)

(Moms - fritagelse for udlejning af fast ejendom - udlejning af erhvervslokaler - tjenesteydelser knyttet til nævnte udlejning - kvalificering af en transaktion i momsmæssig henseende - transaktion, der udgøres af en enkelt ydelse eller flere selvstændige ydelser)

2012/C 366/24

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Field Fisher Waterhouse LLP

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — fortolkning af Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — fritagelse i forbindelse med andre aktiviteter — rækkevidden af momsfritagelsen for udlejning af fast ejendom — spørgsmålet om visse drifts — og vedligeholdelsesydelser — vedrørende ejendommen og de fælles arealer er omfattet — kvalifikation i momsmæssig henseende som en enkelt ydelse eller som selvstændige ydelser — fortolkning af Domstolens dom af 11. juni 2009 i sag C-570/07, RLRE Tellmer Property

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at udlejning af fast ejendom og levering af tjenesteydelser, der er knyttet til denne udlejning, såsom de i hovedsagen omhandlede, i merværdiafgiftsmæssig henseende kan udgøre en enkelt ydelse. I denne forbindelse udgør den til udlejeren i lejeaftalen indrømmede mulighed for at opsige denne, såfremt lejeren ikke betaler tjenesteydelsesafgifterne, et indicium, som taler for, at der foreligger en enkelt ydelse, selv om denne mulighed ikke nødvendigvis udgør det afgørende forhold med henblik på vurderingen af, om en sådan ydelse foreligger. Derimod er det ud fra det forhold, at tjenesteydelser som de i hovedsagen omhandlede i princippet kan leveres af tredjemand, ikke muligt at konkludere, at disse ikke kan udgøre en enkelt ydelse under de i hovedsagen omhandlede omstændigheder. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om de pågældende transaktioner, i lyset af de fortolkningselementer, som Domstolen er fremkommet med i denne sag, og henset til de særlige omstændigheder i nævnte sag, er indbyrdes forbundet med hinanden i en sådan grad, at de skal anses for at udgøre en enkelt ydelse bestående i udlejning af fast ejendom.

(1) EUT C 282 af 24.9.2011.
2)

Artikel 1, nr. 2), litra b), i direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27, skal fortolkes således, at det ikke er nødvendigt for at kunne antage, at et stof har en »farmakologisk virkning« i denne bestemmelses forstand, at der sker en vekselvirkning mellem molekylerne, som det består af, og en cellestruktur i brugerens legeme, idet en vekselvirkning mellem nævnte stof og en hvilken som helst cellestruktur i brugerens legeme kan være tilstrækkelig.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 355/7

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 6. september 2012 — Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej og Republikken Polen mod Europa-Kommissionen

(Forenede sager C-422/11 P og C-423/11 P) (1)

(Appeller - annullationssøgsmål - afvisning af sagen - repræsentation for Unionens retsinstanser - advokat - uafhængighed)

2012/C 355/11

Processprog: polsk

Parter

Appellanter: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (ved radcowie prawni D. Dziedzic-Chojnacka og D. Pawłowska) og Republikken Polen (ved M. Szpunar, A. Kraińska og D. Lutostańska, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved G. Braun og A. Stobiecka-Kuik, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appeller af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 23. maj 2011 i sag T-226/10 Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej mod Kommissionen, hvorved Retten afviste en sag anlagt af Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse K(2010) 1234 af 3. marts 2010, som er vedtaget i medfør af artikel 7, stk. 4, i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2002/21/EF (EUT L 108, s. 33), og som pålægger den polske myndighed på området for elektroniske kommunikations- og posttjenester at trække to udkast til foranstaltninger, der er anmeldt, vedrørende det nationale engrosmarked for udveksling af IP-datatrafik (IP-transit) (sag PL/2009/1019) og engrosmarkedet for udveksling af IP-peering med Telekomunikacja Polska SA’s (TP) netværk (sag PL/2009/1020) tilbage — urigtig fortolkning af artikel 19, stk. 3 og 4, i statutten for Domstolen, sammenholdt med statuttens artikel 53, stk. 1, med EUF-traktatens artikel 254, stk. 6, og med procesreglementets artikel 113 — tilsidesættelse af EUF-traktatens artikel 67, stk. 1, sammenholdt med procesreglementets artikel. 113 — tilsidesættelse af EU-traktatens artikel 5, stk. 1 og 2, sammenholdt med EU-traktatens artikel 4, stk. 1, og med Procesreglementets artikel 113 — tilsidesættelse af EU-traktatens artikel 5, stk. 4, sammenholdt med Procesreglementets artikel 113 — manglende begrundelse — afvisning af søgsmål i tilfælde af repræsentation af advokat, der befinder sig i et ansættelsesforhold med parten

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej og Republikken Polen betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 311 af 22.10.2011.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 6. september 2012 — Laimonis Treimanis mod Valsts ieņēmumu dienests (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administratīvā rajona tiesa — Letland)

(Sag C-487/11) (1)

(Forordning (EØF) nr. 918/83 - artikel 1, stk. 2, litra c), artikel 2 og artikel 7, stk. 1 - fritagelse for importafgifter for personlige ejendele - begrebet »varer beregnet til brug i husholdning« - motorkøretøj, der er indført til Unionens område - køretøj anvendt af et familiemedlem til ejeren, der har foretaget indførslen)

(2012/C 331/17)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Administratīvā rajona tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Laimonis Treimanis

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administratīvā rajona tiesa Rīgas tiesu nams — fortolkning af artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter (EFT L 105, s. 1) — fritagelse for importafgifter på personlige ejendele — begrebet husholdning — motorkøretøj, som er blevet anvendt til brug for en husholdning i en tredjestat — indførsel af nævnte motorkøretøj ved dets ejer, som hovedsageligt er bosat i tredjestaten, til en medlemsstat i Den Europæiske Union med henblik på vederlagsfri anvendelse heraf ved et medlem af ejerens familie, som er flyttet til nævnte medlemsstat efter at have været en del af samme husholdning som ejeren inden indførslen af motorkøretøjet

Konklusion

Artikel 2 og artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter skal fortolkes således, at et motorkøretøj til privat brug, som er indført i Den Europæiske Unions toldområde fra en tredjestat, kan indføres under fritagelse for importafgifter under forudsætning af, at importøren reelt har flyttet sit sædvanlige opholdssted til Den Europæiske Unions toldområde, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve. Den omstændighed, at motorkøretøjet anvendes gratis af et familiemedlem til denne importør, dvs. en person, der bor hos importøren eller i overvejende grad forsørges af denne, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve, anses for en anvendelse til brug i importørens husholdning, og denne anvendelse giver ikke anledning til, at muligheden for at blive omfattet af den nævnte fritagelse fortabes.

(1) EUT C 347 af 26.11.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 355/6

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 6. september 2012 — Daniela Mühlleitner mod Ahmad Yusufi og Wadat Yusufi (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-190/11) (1)

(Retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område - kompetence i sager om forbrugeraftaler - forordning (EF) nr. 44/2001 - artikel 15, stk. 1, litra c) - eventuel begrænsning af kompetencen angående aftaler vedrørende fjernsalg)

2012/C 355/08

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Daniela Mühlleitner

Sagsøgte: Ahmad Yusufi og Wadat Yusufi

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof — fortolkning af 15, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1) — kompetence på området for aftaler indgået af forbrugere — eventuel begrænsning af denne kompetence til aftaler vedrørende fjernsalg

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ikke forudsætter, at der er blevet indgået aftale vedrørende fjernsalg mellem forbrugeren og den erhvervsdrivende.

(1) EUT C 204 af 9.7.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 355/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 6. september 2012 — Eurogate Distribution GmbH mod Hauptzollamt Hamburg-Stadt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Hamburg — Tyskland)

(Sag C-28/11) (1)

(EF-toldkodeks - forordning (EØF) nr. 2913/92 - artikel 204, stk. 1, litra a) - toldoplagsprocedure - toldskyld opståen som følge af misligholdelse af en forpligtelse - forsinket bogføring i lagerregnskabet af oplysninger om varens udtagning af toldoplaget)

2012/C 355/05

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eurogate Distribution GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Hamburg — fortolkning af artikel 204, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) — forsinket bogføring i lagerregnskabet af varens udtagning af toldoplaget — accept af, at der opstår toldskyld som sanktion for denne tilsidesættelse

Konklusion

Artikel 204, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005, skal fortolkes således, at i tilfælde af ikke-fællesskabsvarer medfører en misligholdelse af forpligtelsen til at bogføre fraførslen af varerne fra toldoplaget i det til dette formål foreskrevne lagerregnskab senest på tidspunktet fraførslen, at der opstår toldskyld for disse varer, uanset om de er blevet genudført.

(1) EUT C 238 af 13.8.2011.
C 331/7

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 6. september 2012 — August Storck KG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varmærker og Design)

(Sag C-96/11 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - absolut registreringshindring - mangel på fornødent særpræg - tredimensionalt tegn, der udgøres af en form på en chokolademus)

(2012/C 331/10)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: August Storck KG (ved Rechtsanwälte T. Reher og Staub)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varmærker og Design) (KHIM) (ved R. Manea og G. Schneider, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 17. december 2010 i sag T-13/09, Storck mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag med påstand om annullation af afgørelse truffet den 12. november 2008 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret om afvisning af klagen over undersøgerens afgørelse, hvorved der meddeltes afslag på registrering af et tredimensionalt varemærke, der udgøres af en form på en chokolademus som EF-varemærke for visse relevante varer i klasse 30 — varemærkets fornødne særpræg

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) August Storck KG betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 152 af 21.5.2011.
1)

Artikel 138, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/88/EU af 7. december 2010, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at retten til merværdiafgiftsfritagelse for en levering inden for Fællesskabet kan nægtes sælgeren under sådanne omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede under forudsætning af, at det på baggrund af objektive forhold er fastslået, at sælgeren ikke har opfyldt de forpligtelser, der påhvilede den pågældende for så vidt angår bevis, eller at sælgeren vidste eller burde have vidst, at den transaktion, som den pågældende gennemførte, var led i svig fra erhververens side, og sælgeren ikke har truffet enhver foranstaltning, som den pågældende med rimelighed var i stand til, for at undgå sin egen deltagelse i denne svig.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, idet den trods udløbet af den i direktivets artikel 18, stk. 10, andet afsnit, fastsatte overgangsperiode ikke har vedtaget de bestemmelser, der er nødvendige for at tilpasse sit system for beskatning af elektricitet til direktivets bestemmelser.
1)

En merværdiafgiftspligtig person, som er etableret i en medlemsstat, og som i en anden medlemsstat alene udfører teknisk testvirksomhed eller forskningsarbejder, men ikke afgiftspligtige transaktioner, kan ikke anses for, i denne anden medlemsstat, at råde over et »fast forretningssted, hvorfra virksomheden er blevet udøvet«, som omhandlet i artikel 1 i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet, som ændret ved Rådets direktiv 2006/98/EF af 20. november 2006, og artikel 3, litra a), i Rådets direktiv 2008/9/EF af 12. februar 2008 om detaljerede regler for tilbagebetaling af moms i henhold til direktiv 2006/112/EF til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, men i en anden medlemsstat.
1)

Artikel 10, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at indehaveren af et registreret varemærke med henblik på at godtgøre brugen af varemærket som omhandlet i denne bestemmelse kan påberåbe sig at have gjort brug af mærket i en form, der afviger fra den form, hvori mærket er blevet registreret, uden at afvigelserne mellem disse to former forandrer mærkets særpræg, og uagtet den omstændighed, at denne afvigende form selvstændigt er blevet registreret som varemærke.