RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

12. marts 2008

Sag T-100/04

Massimo Giannini

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – almindelig udvælgelsesprøve – ikke opført på reservelisten – uregelmæssigheder under gennemførelse af prøverne, der kunne fordreje resultatet – ligebehandling – annullationssøgsmål – erstatningssøgsmål«

Angående: Søgsmål dels med påstand om annullation af afgørelse truffet af udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøve KOM/A/9/01 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af fuldmægtige (A7/A6) inden for området økonomi og statistik (EFT 2001 C 240 A, s. 12) om ikke at opføre sagsøgeren på reservelisten for denne udvælgelsesprøve, dels en påstand om erstatning.

Udfald: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger og betaler tre fjerdedele af Massimo Gianninis omkostninger. Massimo Giannini bærer en fjerdedel af sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – afgørelse truffet efter fornyet behandling af tidligere afgørelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2, og art. 91, stk. 1)

2. Tjenestemænd – klage – forudgående administrativ klage – identitet mellem genstand og årsag

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

3. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – almindelig udvælgelsesprøve – deltagelse af tjenestemænd, der har en stilling og en lønklasse som beskrevet i meddelelsen om udvælgelsesprøve – adgang til prøven

(Tjenestemandsvedtægten, art. 4 og art. 27, første afsnit)

4. Tjenestemænd – ansættelse – ansættelsesprocedurer – udvælgelse – administrationens skønsbeføjelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 29, stk. 1)

5. Tjenestemænd – administrationens bistandspligt

6. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – prøvernes afvikling og indhold

(Tjenestemandsvedtægten, bilag III)

7. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – udvælgelseskomité – sammensætning

(Tjenestemandsvedtægten, bilag III, art. 3)

8. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – udvælgelseskomité – sammensætning

(Tjenestemandvedtægten, bilag III, art. 3)

9. Tjenestemænd – rettigheder og forpligtelser – forpligtelse til uafhængighed og integritet

(Tjenestemandsvedtægten, art. 14)

10. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – princippet om udvælgelseskomitéens upartiskhed

(Tjenestemandsvedtægten, art. 14)

11. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – forpligtelse for fællesskabsinstitutionerne til at sikre alle ansøgere, at prøverne gennemføres forskriftsmæssigt

12. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – vurdering af ansøgernes egnethed

(Tjenestemandsvedtægten, bilag III)

1. Når en ansøger til en udvælgelsesprøve anmoder om en fornyet vurdering af en afgørelse truffet af udvælgelseskomitéen om ikke at opføre ham på reservelisten, og denne anmodning afslås, er det afslaget, som er den akt, der indeholder et klagepunkt, og dermed den anfægtelige retsakt.

(jf. præmis 29 og 30)

Henvisning til: Retten, 3. april 2001, forenede sager T-95/00 og T-96/00, Zaur-Gora og Dubigh mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 79, og II, s. 379, præmis 24-27; Retten, 23. januar 2002, sag T-386/00, Gonçalves mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 13, og II, s. 55, præmis 39; Retten, 31. maj 2005, sag T-294/03, Gibault mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 141, og II, s. 635, præmis 22; Retten, 13. december 2006, sag T-173/05, Heus mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 19.

2. I tjenestemandssager finder reglen om overensstemmelse mellem den administrative klage og den stævning, der indgives til Personaleretten, fuldt ud anvendelse, når de pågældende, selv om de ikke er forpligtet hertil, idet der er tale om en afgørelse truffet af en udvælgelseskomité, vælger først at indgive en administrativ klage til ansættelsesmyndigheden i stedet for at indbringe et søgsmål direkte for Fællesskabets retsinstanser. Når sagsøgeren indgiver en klage i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, over en afgørelse truffet af en udvælgelseskomité, og ansættelsesmyndigheden afslår denne klage, skal de påstande, der nedlægges for Fællesskabets retsinstanser, følgelig have samme genstand som de påstande, der er fremsat i klagen. De klagepunkter, der fremføres for Fællesskabets retsinstanser, skal desuden have samme indhold som klagepunkterne i klagen.

Eftersom den administrative procedure imidlertid har til formål at muliggøre og tilskynde til en mindelig løsning af de tvister, der kan opstå mellem tjenestemændene og administrationen, og eftersom den administrative klageprocedure er uformel, og de pågældende som regel på dette stadium handler uden bistand fra en advokat, bør administrationen ikke behandle klagerne restriktivt, men tværtimod indtage en smidig holdning ved behandlingen heraf. Klagepunkterne i klagen kan desuden såvel under den administrative procedure i form af supplerende notater som for Fællesskabets retsinstanser uddybes, såfremt den kritik, der fremføres, har samme indhold som klagepunkterne i den oprindelige klage. Disse klagepunkter kan således uddybes for Fællesskabets retsinstanser ved fremsættelse af anbringender og argumenter, der ikke nødvendigvis figurerer i klagen, men som er snævert forbundet hermed.

(jf. præmis 37-40)

Henvisning til: Domstolen, 7. maj 1986, sag 52/85, Rihoux m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1555, præmis 11-13; Domstolen, 20. maj 1987, sag 242/85, Geist mod Kommissionen, Sml. s. 2181, præmis 9; Retten, 29. marts 1990, sag T-57/89, Alexandrakis mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, præmis 9; Retten, 3. marts 1993, sag T-58/91, Booss og Fischer mod Kommissionen, Sml. II, s. 147, præmis 83; Retten, 9. juli 1997, sag T-4/96, S mod Domstolen, Sml. II, s. 1125, præmis 99; Retten, 17. december 1997, sag T-159/95, Dricot m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 385, og II, s. 1035, præmis 24; Gonçalves mod Parlamentet, præmis 42; Retten, 9. september 2003, sag T-293/02, Vranckx mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 187, og II, s. 947, præmis 41-45.

3. Adgangen til at deltage i udvælgelsesprøven for tjenestemænd, der er indplaceret i den stilling og lønklasse, der er nævnt i meddelelsen om afholdelse af en almindelig udvælgelsesprøve, er ikke i strid med hverken genstanden for eller formålet med udnævnelser som defineret i vedtægten.

I henhold til vedtægtens artikel 4, første afsnit, kan enhver udnævnelse kun ske til en ledig stilling. I vedtægtens artikel 27 fastslås, at genstanden for enhver ansættelse er at ansætte de personer, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet på et så bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere i Fællesskabernes medlemsstater.

Med hensyn til genstanden for ansættelser forholder det sig nemlig således, at selv om fællesskabsinstitutionen efter en afholdt udvælgelsesprøve inden for et bestemt område og i en bestemt lønklasse ansætter en tjenestemand, der allerede besætter en stilling inden for dette område, og som allerede er indplaceret i den lønklasse, der er omhandlet i udvælgelsesprøven, kan institutionen ikke foreholdes ikke at have besat en ledig stilling. Det er ganske vist rigtigt, at en ledig stilling derved besættes ved at frigøre en anden. Da denne ansættelse imidlertid medfører, at en ledig stilling besættes, er den ikke i strid med genstanden for ansættelser som fastsat i vedtægtens artikel 4.

Med hensyn til formålet med ansættelser gælder, at når en tjenestemand, der besætter en stilling inden for det område og i den lønklasse, der er omhandlet i meddelelsen om udvælgelsesprøve, består de forskellige prøver, påvirker institutionens ansættelse af vedkommende efter denne udvælgelsesprøve ikke det formål, der er fastsat for ansættelser ved udvælgelsesprøve. Den omstændighed, at en sådan tjenestemand har bestået de forskellige prøver, viser nemlig, at han er en af de mest kvalificerede til de stillinger, der skal besættes ved institutionen. Sådanne ansættelser sker desuden på et så bredt grundlag som muligt.

(jf. præmis 83-87)

Henvisning til: Domstolen, 31. marts 1965, sag 16/64, Rauch mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 39; org.ref.: Rec. s. 179; Retten, 8. november 1990, sag T-56/89, Bataille m.fl. mod Parlamentet, Sml. II, s. 597, præmis 48; Retten, 6. marts 1997, forenede sager T-40/96 og T-55/96, de Kerros og Kohn-Bergé mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 47, og II, s. 135, præmis 40 og 41; Retten, 12. november 1998, sag T-294/97, Carrasco Benítez mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 601, og II, s. 1819, præmis 35.

4. Udtrykket »mulighederne« i vedtægtens artikel 29, stk. 1, indebærer klart, at ansættelsesmyndigheden ved besættelse af ledige stillinger ikke er forpligtet til at forfremme eller forflytte en tjenestemand, men blot til i hvert konkret tilfælde at undersøge, om disse foranstaltninger kunne tænkes at føre til udnævnelse af en person, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet.

Selv om den rangorden, der er fastsat i vedtægtens artikel 29, stk. 1, indebærer, at ansættelsesmyndigheden omhyggeligt skal undersøge mulighederne for forfremmelse eller forflyttelse, før den går over til den næste fase, er dette således ikke til hinder for, at ansættelsesmyndigheden ved en sådan undersøgelse ligeledes tager den mulighed i betragtning, at der kan findes bedre ansøgere ved de øvrige procedurer. Heraf følger, at ansættelsesmyndigheden kan overgå til en senere fase i ansættelsesproceduren, skønt der forefindes en eller flere ansøgere, der opfylder alle de betingelser og krav, der er opstillet i det relevante stillingsopslag.

Hvis ansættelsesmyndigheden følgelig efter en undersøgelse af mulighederne for forflyttelse vurderer, at visse tjenestemænd kan beklæde de ledige stillinger, eller omvendt, at ingen af tjenestemændene kan besætte disse stillinger, kan ansættelsesmyndigheden ikke hindres i blandt disse tjenestemænd at udvælge dem, der har bestået den almindelige udvælgelsesprøve med henblik på besættelse af de omhandlede stillinger. Deltagelsen og opførelsen af disse tjenestemænd på reservelisten kan bekræfte eller endog afsløre, at disse ansøgere er de bedst egnede til at besætte de ledige stillinger. Ansættelsesmyndigheden kan således henset til sine vide skønsbeføjelser se sin vurdering bekræftet eller ændre sin oprindelige vurdering af disse ansøgere og udnævne dem i de ledige stillinger, ikke som følge af en forflyttelse, men som følge af udvælgelsesprøven. Denne nye udnævnelse bevirker, at den første udnævnelse ophører, så snart den nye udnævnelse træder i kraft.

(jf. præmis 91-93)

Henvisning til: Domstolen, 31. marts 1965, forenede sager 12/64 og 29/64, Ley mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 37; org.ref.: Rec. s. 143, på s. 161; Domstolen, 14. juli 1983, sag 10/82, Mogensen m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2397, præmis 10; Domstolen, 13. juli 2000, sag C-174/99 P, Parlamentet mod Richard, Sml. I, s. 6189, på s. 6191, præmis 38-40; Retten, 23. april 2002, sag T-372/00, Campolargo mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 49, og II, s. 223, præmis 93-95; Retten, 17. oktober 2002, forenede sager T-330/00 og T-114/01, Cocchi og Hainz mod Kommissionen, Sml. Pers. I‑A, s. 193, og II, s. 987, præmis 38.

5. Administrationens omsorgspligt over for sine ansatte er et udtryk for den balance mellem gensidige rettigheder og forpligtelser, som vedtægten har skabt i forholdet mellem den offentlige myndighed og de ansatte i den offentlige tjeneste. Omsorgspligten må imidlertid ikke forhindre ansættelsesmyndigheden i at træffe de foranstaltninger, som den skønner nødvendige i tjenestens interesse, eftersom besættelsen af enhver stilling først og fremmest skal ske ud fra tjenestens interesser.

Overholdelsen af omsorgsforpligtelsen ved en ansættelse skal derfor afvejes over for tjenestens interesser, der udgør et væsentligt element, der skal tages i betragtning af institutionen ved besættelse af en stilling. Institutionen råder imidlertid over en vid skønsbeføjelse ved fastlæggelsen af tjenestens interesse, idet domstolskontrollen er begrænset til at efterprøve, om institutionen har holdt sig inden for rimelighedens grænser og ikke har benyttet sin skønsbeføjelse på et åbenbart fejlagtigt grundlag.

Ved at give tjenestemænd, der er indplaceret i den stilling og lønklasse, der er nævnt i meddelelsen om afholdelse af en udvælgelsesprøve, adgang til prøven og ved at opføre dem på reservelisten har institutionen – nærmere bestemt ansættelsesmyndigheden for så vidt angår vedtagelsen af meddelelsen om udvælgelsesprøve og udvælgelseskomitéen for så vidt angår anvendelsen heraf – holdt sig inden for sådanne rammer og har ikke benyttet sin skønsbeføjelse på et åbenbart fejlagtigt grundlag.

(jf. præmis 98, 103, 105 og 106)

Henvisning til: Domstolen, 4. februar 1987, sag 417/85, Maurissen mod Revisionsretten, Sml. s. 551, præmis 12; Domstolen, 29. juni 1994, sag C-298/93 P, Klinke mod Domstolen, Sml. I, s. 3009, præmis 38; Retten, 16. december 1993, sag T-80/92, Turner mod Kommissionen, Sml. II, s. 1465, præmis 77; Retten, 15. februar 1996, sag T-589/93, Ryan-Sheridan mod EUROFOUND, Sml. Pers. I-A, s. 27, og II, s. 77, præmis 132; Retten, 28. maj 1998, forenede sager T-78/96 og T-170/96, W mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 239, og II, s. 745, præmis 116; Retten, 6. juli 1999, forenede sager T-112/96 og T-115/96, Séché mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 115, og II, s. 623, præmis 267; Retten, 12. december 2000, sag T-223/99, Dejaiffe mod KHIM, Sml. Pers. I-A, s. 277, og II, s. 1267, præmis 53; Cocchi og Hainz mod Kommissionen, præmis 89; 26. november 2002, sag T-103/01, Cwik mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 229, og II, s. 1137, præmis 52; 24. november 2005, sag T-236/02, Marcuccio mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 365, og II, s. 1621, præmis 129.

6. Ligebehandlingsprincippet er et grundlæggende fællesskabsretligt princip, hvorfor det påhviler udvælgelseskomitéen at påse, at det strengt overholdes i relation til ansøgerne under en udvælgelsesprøve. Selv om udvælgelseskomitéen råder over en vid skønsbeføjelse med hensyn til de nærmere omstændigheder og det præcise indhold af prøverne, påhviler det ikke desto mindre Fællesskabets retsinstanser i nødvendigt omfang at udøve sin kontrol for at sikre, at ansøgerne behandles lige, og at udvælgelseskomitéens valg mellem disse foretages på et objektivt grundlag.

Enhver prøve indebærer generelt og nødvendigvis en risiko for forskelsbehandling henset til det i sagens natur begrænsede antal spørgsmål, der med rimelighed kan stilles under en prøve med hensyn til et bestemt emne. Det er derfor blevet fastslået, at en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet kun kan foreligge, når udvælgelseskomitéen ved valget af prøver ikke har begrænset den risiko for ulige chancer, der generelt er forbundet med enhver prøve.

Det kendskab til et dokument, som visse ansøgere til en udvælgelsesprøve har kunnet opnå ved deres arbejde inden for fællesskabsinstitutionen, indebærer ikke, at de er blevet ubehørigt begunstiget ved udvælgelseskomitéens valg af dette dokument som grundlag for spørgsmålene i den skriftlige del af udvælgelsesprøven. Dels indgår den fordel, som visse ansøgere opnår ved valget af dette dokument, nemlig i den risiko, der generelt er uadskilleligt forbundet med enhver prøve, dels var dokumentets tekst tilgængelig før og under den omhandlede skriftlige prøve.

(jf. præmis 132, 133 og 164)

Henvisning til: Domstolen, 8. marts 1988, forenede sager 64/86, 71/86-73/86 og 78/86, Sergio m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1399, præmis 27; Retten, 17. marts 1994, sag T-43/91, Hoyer mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 91, og II, s. 297, præmis 47; Retten, 17. marts 1994, sag T-44/91, Smets mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 97, og II, s. 319, præmis 46; Retten, 25. maj 2000, sag T-173/99, Elkaïm Mazuel mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 101, og II, s. 433, præmis 87 og 90.

7. Sammensætningen af udvælgelseskomitéen skal så vidt muligt forblive konstant for at sikre, at bedømmelseskriterierne anvendes ensartet. Denne ensartethed gør det herefter muligt at sikre, at ansøgerne ved prøverne undergives en lige og objektiv behandling. Henset til det vigtige princip om ligebehandling i forbindelse med ansættelsesprocedurerne kan en udvælgelseskomités manglende iagttagelse af betingelsen om en konstant sammensætning anses for en tilsidesættelse af væsentlige formkrav. Den afgørelse, som er behæftet med en sådan mangel, bør følgelig annulleres, uden at den pågældende er forpligtet til at godtgøre, at hans personlige rettigheder er blevet krænket, eller påvise, at resultatet af udvælgelsesprøven ville have været anderledes, såfremt de pågældende formkrav var blevet overholdt.

(jf. præmis 202)

Henvisning til: Retten, 10. november 2004, sag T-165/03, Vonier mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 343, og II, s. 1575, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis.

8. Den samtidige tilstedeværelse under de mundtlige prøver af faste medlemmer og suppleanter i udvælgelseskomitéen gør ikke komitéens arbejde og sammensætning ulovlig, så længe repræsentationskravene i artikel 3, stk. 1, i vedtægtens bilag III overholdes, og udvælgelseskomitéens medlemmer med stemmeret bevarer kontrollen med prøvernes afvikling og forbeholder sig skøns- og afgørelseskompetencen. Den samtidige tilstedeværelse af formanden og dennes suppleant gør ikke komitéens arbejde og sammensætning ulovlig, forudsat at suppleanten for formanden ikke har stemmeret.

(jf. præmis 210 og 255)

Henvisning til: Retten, 13. september 2005, sag T-290/03, Pantoulis mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 241, og II, s. 1123, præmis 77 og 78.

9. I henhold til vedtægtens artikel 14 foreligger der kun en interessekonflikt i en situation, hvor en tjenestemand under udøvelsen af sit hverv skal tage stilling til et anliggende, i hvis behandling eller afgørelse han har en sådan personlig interesse, at det kan påvirke hans uafhængighed. Ved vurderingen af, om der foreligger en interessekonflikt, kan den omstændighed, at en tjenestemand har forretningsforbindelse med en tredjemand, ikke principielt medføre, at tjenestemandens uafhængighed bringes i fare eller fremstår som værende bragt i fare, når tjenestemanden skal tage stilling til et anliggende, hvori den pågældende tredjemand er involveret.

Et medlem af en udvælgelseskomités deltagelse i evalueringen af en ansøger, der er beskæftiget eller har været beskæftiget inden for den samme afdeling eller samme direktorat som ham, medfører følgelig ikke i sig selv, at dette medlem skal tage stilling til et anliggende, i hvis behandling eller afgørelse han har en sådan personlig interesse, at det kan påvirke hans uafhængighed.

(jf. præmis 223 og 224)

Henvisning til: Retten, 11. september 2002, sag T-89/01, Willeme mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 153, og II, s. 803, præmis 58; Retten, 3. februar 2005, sag T-137/03, Mancini mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 7, og II, s. 27, præmis 33; Retten, 12. juli 2005, sag T-157/04, De Bry mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 199, og II, s. 901, præmis 35.

10. Princippet om udvælgelseskomitéens upartiskhed kræver således, at et medlem af udvalget viger sit sæde under evalueringen af en ansøger, når der består en direkte forbindelse mellem medlemmet og ansøgeren. Udvælgelseskomitéens upartiskhed er sikret, når et medlem af udvalget, der er til stede ved den mundtlige eksamination af ansøgere, som han kender, afholder sig fra enhver indgriben i samtalen med og evalueringen af disse ansøgere, og når udvælgelseskomitéen ved den endelige sammenligning af ansøgerne ud over sine »passive« medlemmer nødvendigvis er sammensat af mindst tre eller fire medlemmer, der ikke har nogen direkte forbindelse med ansøgeren.

(jf. præmis 228 og 229)

Henvisning til: Retten, 5. april 2005, sag T-336/02, Christensen mod Kommissionen, Sml. Pers. I‑A, s.75, og II, s. 341, præmis 53.

11. Henset til forpligtelsen til at udvise omhu og princippet om ligebehandling påhviler det fællesskabsinstitutionerne at sikre alle ansøgere til en udvælgelsesprøve et forløb af prøverne, der er så seriøst og forskriftsmæssigt som muligt. En afvigelse fra forskrifterne, der er indtruffet under forløbet af prøverne ved en udvælgelsesprøve, påvirker dog kun gyldigheden af disse prøver, hvis denne afvigelse er væsentlig, eller sagsøgeren godtgør, at denne afvigelse kan forvanske resultaterne af prøverne. I tilfælde af en væsentlig afvigelse tilkommer det derimod den sagsøgte institution at bevise, at denne fravigelse ikke har haft indflydelse på resultaterne af prøverne.

Herved indebærer den omstændighed, at drøftelserne vedrørende hver enkelt ansøger ikke tog lige lang tid, ikke en tilsidesættelse af forbuddet mod forskelsbehandling og udgør således ikke en afvigelse, eftersom varigheden af disse drøftelser ikke er et vidnesbyrd om effektiviteten eller kvaliteten af disse drøftelser.

(jf. præmis 244 og 250)

Henvisning til: Retten, 11. februar 1999, sag T-200/97, Jiménez mod KHIM, Sml. Pers. I-A, s. 19, og II, s. 73, præmis 55; Retten, 24. april 2001, sag T-159/98, Torre m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 83, og II, s. 395, præmis 47; Retten, 7. februar 2002, sag T-193/00, Felix mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 23, og II, s. 101, præmis 46.

12. De vurderinger, som en udvælgelseskomité foretager, når den bedømmer ansøgernes kundskaber og kvalifikationer, er udtryk for en værdiladet vurdering af hver ansøgers præstation ved prøven, og de indgår i udvælgelseskomitéens vide skøn. De kan ikke efterprøves af Fællesskabets retsinstanser, medmindre der foreligger en åbenbar tilsidesættelse af de regler, som gælder for udvælgelseskomitéens arbejde. Fællesskabets retsinstanser skal nemlig ikke erstatte deres egen vurdering med udvælgelseskomitéens. Når en sagsøger i et annullationssøgsmål til prøvelse af udvælgelseskomitéens afgørelse om, at sagsøgeren ikke har bestået stopprøverne, ikke påberåber sig en tilsidesættelse af reglerne for udvælgelseskomitéens arbejde eller fremlægger bevis for en sådan tilsidesættelse, er berettigelsen af den af udvælgelseskomitéen foretagne vurdering således ikke omfattet af prøvelsen ved Fællesskabets retsinstanser.

Det fremgår af princippet i vedtægtens artikel 27 om, at det ved ansættelse skal tilstræbes, at institutionen sikres medarbejdere, der bl.a. opfylder de højeste krav til kvalifikationer, at enhver ansøger, der stilles spørgsmål, der hver især har et enkelt korrekt og præcist svar, skal udvælges af udvælgelseskomitéen på grundlag af, om disse svar er korrekte. Denne regel påvirker ikke den skønsmargen, som enhver udvælgelseskomité råder over. Når der stilles et spørgsmål af denne karakter, har udvælgelseskomitéen nemlig ingen skønsmargen med hensyn til, om en ansøgers svar på et sådant spørgsmål er rigtigt eller forkert.

Det følger af denne regel, at visse af udvælgelseskomitéens medlemmers ukorrekte rettelser ved den mundtlige prøve af en ansøgers svar på spørgsmål, på hvilke der kun findes ét korrekt svar, udgør en tilsidesættelse af de regler, der gælder for udvælgelseskomitéens arbejde.

(jf. præmis 274-278)

Henvisning til: Retten, 1. december 1994, sag T-46/93, Michaël-Chiou mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 297, og II, s. 929, præmis 48 og 49; Retten, 14. juli 2000, sag T-146/99, Teixeira Neves mod Domstolen, Sml. Pers. I-A, s. 159, og II, s. 731, præmis 41; Retten, 25. juni 2003, sag T-72/01, Pyres mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 169, og II, s. 861, præmis 30; Retten, 9. november 2004, forenede sager T-285/02 og T-395/02, Vega Rodríguez mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 333, og II, s. 1527, præmis 35-45; Retten, 26. januar 2005, sag T-267/03, Roccato mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 1, og II, s. 1, præmis 42.