Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens forpligtelser

(Rådets forordning nr. 17)

2. Konkurrence – aftaler – anmeldelse

3. Fællesskabsret – principper – uskyldsformodning

4. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens kontrol med vurderingen af beviselementer – udelukket, medmindre der foreligger urigtig gengivelse

(Art. 225, stk. 1, EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1)

5. Appel – anbringender – anbringende, der for første gang er gjort gældende under appellen – afvisning

6. Appel – anbringender – præmisser i en dom i strid med fællesskabsretten – konklusionen berettiget af andre retlige grunde – forkastelse af appellen

7. Institutionernes retsakter – retningslinjer for beregningen af bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne

(Rådets forordning nr. 17, art. 15; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

Sammendrag

1. Tilsidesættelse af princippet om en rimelig frist i anledning af Kommissionens vedtagelse af en beslutning inden for konkurrenceområdet medfører kun, at denne beslutning er retsstridig, for så vidt som tilsidesættelsen ligeledes indebærer en tilsidesættelse af den pågældende virksomheds ret til kontradiktion.

(jf. præmis 64 og 72)

2. Benyttelse af skemaet A/B er ved anmeldelse af aftaler inden for konkurrenceområdet obligatorisk og er en ufravigelig betingelse for anmeldelsens gyldighed.

(jf. præmis 86 og 135)

3. Princippet om uskyldsformodning udgør en del af fællesskabsretten og finder anvendelse på sager vedrørende tilsidesættelser af konkurrencereglerne, der gælder for virksomhederne, og som vil kunne føre til at pålægge bøder eller tvangsbøder. Det gælder i denne henseende, at Kommissionens afsendelse af en meddelelse af klagepunkter under ingen omstændigheder kan udgøre grundlag for en formodning om, at den berørte virksomhed er skyldig. Hvis det modsatte var tilfældet, ville indledningen af enhver procedure på dette område kunne medføre, at princippet om uskyldsformodningen ville blive tilsidesat.

(jf. præmis 90 og 99)

4. Det følger af artikel 225 EF og artikel 58, stk. 1, i Domstolens statut, at det alene er Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den har behandlet, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Når Retten har fastlagt eller vurderet de faktiske omstændigheder, har Domstolen i henhold til artikel 225 EF kompetence til at gennemføre en kontrol med den retlige vurdering af disse faktiske omstændigheder og de retlige konsekvenser, Retten har draget.

Domstolen har i øvrigt ikke kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme beviser, som Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder. Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse er blevet overholdt, er det alene Retten, der har kompetence til at vurdere, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Rettens vurdering heraf udgør derfor ikke et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Domstolens prøvelsesret. En sådan urigtig gengivelse skal fremgå på åbenbar måde af sagsakterne, uden at det skal være fornødent at foretage en fornyet vurdering af de faktiske omstændigheder og beviserne.

(jf. præmis 106-108)

5. Anerkendelsen af en adgang for en part til først for Domstolen at fremføre et anbringende og argumenter, som parten ikke har fremført for Retten, ville være ensbetydende med at give ham ret til at forelægge Domstolen – der har en begrænset kompetence i appelsager – en mere omfattende tvist end den, der blev forelagt Retten. Under en appel har Domstolen således kun kompetence til at tage stilling til den retlige afgørelse, der er blevet truffet vedrørende de anbringender og argumenter, der er blevet behandlet i første instans.

(jf. præmis 114)

6. Hvis præmisserne i en dom afsagt af Retten indeholder en tilsidesættelse af fællesskabsretten, men konklusionen er berettiget af andre retlige grunde, må appellen forkastes.

(jf. præmis 186)

7. Selv om retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten ikke kan anses for retsregler, som vedkommende myndighed under alle omstændigheder er forpligtet at overholde, fastsætter de dog vejledende regler for den praksis, der skal følges, og som vedkommende myndighed ikke kan fravige i konkrete tilfælde uden at angive grunde, som er i overensstemmelse med princippet om ligebehandling.

Kommissionen har med vedtagelsen af sådanne vejledende regler og med offentliggørelsen heraf, hvorved det tilkendegives, at den fremover vil anvende dem på de af reglerne omhandlede tilfælde, pålagt sig selv en begrænsning i udøvelsen af sit skøn og kan ikke fravige disse regler uden i givet fald at blive mødt med en sanktion for en tilsidesættelse af almindelige retsgrundsætninger, såsom ligebehandlingsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

I øvrigt fastlægger retningslinjerne generelt og abstrakt den metode, som Kommissionen har pålagt sig selv at anvende med henblik på fastsættelsen af størrelsen af de bøder, der pålægges i medfør af artikel 15 i forordning nr. 17. Disse retningslinjer, ved hvis udfærdigelse Kommissionen navnlig lagde kriterier udledt af Domstolens praksis til grund, sikrer således virksomhedernes retssikkerhed.

(jf. præmis 207-209)