Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – domstolsprøvelse

(Art. 253 EF)

2. Annullationssøgsmål – søgsmålsgrunde – manglende eller utilstrækkelig begrundelse – sondring med hensyn til anfægtelsen af begrundelsens holdbarhed

(Art. 230 EF og 253 EF)

3. Annullationssøgsmål – kommissionsbeslutning vedtaget i henhold til artikel 81, stk. 1, EF – kompliceret økonomisk vurdering – domstolsprøvelse – grænser

(Art. 81, stk. 1, EF og 230 EF)

4. Annullationssøgsmål – genstand – beslutning i henhold til artikel 81 EF – tilladte bevismidler

(Art. 81 EF og 230 EF)

5. Konkurrence – fællesskabsregler – materielt anvendelsesområde – adfærd pålagt ved statslige foranstaltninger – ikke omfattet – konkret vurdering af det område, som fortsat står åbent for fri konkurrence

(Art. 81, stk. 1, EF)

6. Konkurrence – aftaler – aftaler mellem virksomheder – begreb – alene bilaterale eller multilaterale aftaler omfattet – eksistensen af en fælles vilje med hensyn til den adfærd, som skal følges på markedet – tilstrækkelig betingelse

(Art. 81, stk. 1, EF)

7. Konkurrence – aftaler – aftaler mellem virksomheder – bevis for overtrædelse påhvilende Kommissionen – bevis for afstandtagen påhvilende den i aftalen deltagende virksomhed, som påberåber sig afstandtagen

(Art. 81, stk. 1, EF)

8. Konkurrence – fællesskabsregler – materielt anvendelsesområde – sektor for lægemidler dækket af den nationale sygesikringsordning – omfattet trods statslig indgriben på prisområdet

(Art. 81, stk. 1, EF)

9. Konkurrence – aftaler – konkurrencebegrænsning – vurderingskriterier – vurdering på grundlag af en økonomisk og juridisk sammenhæng – konkurrencebegrænsende formål, som overflødiggør bevis for konkurrencebegrænsende virkninger

[Art. 3, stk. 1, litra g), EF og 81, stk. 1, EF]

10. Konkurrence – aftaler – konkurrencebegrænsning – aftaler, som tilsigter at begrænse parallelhandel – vurderingskriterier – hensyntagen til virkningerne for den endelige forbruger – formodning for konkurrencebegrænsende formål – grænser – sektor for lægemidler dækket af den nationale sygesikringsordning – ikke omfattet

(Art. 81, stk. 1, EF)

11. Konkurrence – aftaler – konkurrencebegrænsning – anvendelse af ulige betingelser for lige ydelser – ordning med differentierede priser – vurdering – nødvendigheden af at tage hensyn til lovgivningsrammen, som er forskellig fra medlemsstat til medlemsstat – tilfælde med lægemidler godtgjort af de nationale sygesikringsordninger

[Art. 81, stk. 1, litra d), EF]

12. Fællesskabsret – principper – subsidiaritetsprincippet – anvendelse på konkurrenceområdet – krav om påvirkning af handelen mellem medlemsstater

(Art. 5, stk. 2, EF og 81, stk. 1, EF)

13. Konkurrence – aftaler – forbud – fritagelse – betingelser – bevisbyrde – rækkevidde – Kommissionens undersøgelse

(Art. 81, stk. 3, EF)

14. Konkurrence – aftaler – forbud – fritagelse – betingelser – økonomisk kompleks vurdering – Kommissionens skønsbeføjelse – domstolsprøvelse – grænser

(Art. 81, stk. 3, EF)

15. Konkurrence – aftaler – forbud – fritagelse – betingelser – forbedring af produktionen eller fordelingen af produkter eller bidrag til teknisk eller økonomisk fremskridt – mærkbare objektive fordele, som kan afhjælpe de ulemper, som følger af aftalen for konkurrencen – Kommissionens undersøgelse

(Art. 81, stk. 3, EF)

16. Annullationssøgsmål – søgsmål til prøvelse af en kommissionsbeslutning vedrørende en anmodning om negativattest eller fritagelse i henhold til forordning nr. 17 – annullationsdom – virkninger

(Art. 233, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17 og nr. 1/2003)

Sammendrag

1. Artikel 253 EF bestemmer bl.a., at beslutninger, som vedtages af Kommissionen, skal begrundes.

Tilstrækkelig begrundelse kræver, at Kommissionens beslutning klart angiver de betragtninger, som udstederen har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det kræves derimod ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, eftersom spørgsmålet, om den opfylder kravene i artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til retsaktens ordlyd, men ligeledes til den juridiske og faktuelle sammenhæng, hvori den indgår.

Begrundelseskravet indebærer således ikke en generel forpligtelse for Kommissionen til at henvise til en bestemt retsafgørelse i de beslutninger, som den vedtager.

(jf. præmis 49-51)

2. En undersøgelse af, om en kommissionsbeslutning er begrundet, og af begrundelsens omfang, henhører under efterprøvelsen af væsentlige formkrav, og følgelig af beslutningens formelle lovlighed. Den bør adskilles fra en undersøgelse af det materielle indhold af begrundelsen for beslutningen, der henhører under efterprøvelsen af lovligheden.

(jf. præmis 54)

3. Under behandlingen af et annullationssøgsmål vedrørende en kommissionsbeslutning i henhold til artikel 81, stk. 1, EF prøver Fællesskabets retsinstanser i henhold til artikel 230 EF lovligheden af denne beslutning.

Retsinstanserne foretager således en fuld kontrol af Kommissionens undersøgelse, medmindre den omfatter en kompliceret økonomisk vurdering, idet kontrollen i så tilfælde er begrænset til en efterprøvelse af, at der ikke er tale om magtfordrejning, at formforskrifterne og begrundelseskravet er opfyldt, at de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og at der ikke er foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af de faktiske omstændigheder.

(jf. præmis 57 og 145)

4. Retsinstansernes kontrol i forbindelse med et annullationssøgsmål vedrørende en beslutning i henhold til artikel 81 EF omfatter alene de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da den anfægtede beslutning blev udstedt, hvilket ikke anfægter parternes mulighed for, under udøvelsen af deres ret til kontradiktion, at supplere dem med bevismidler, der daterer sig efter dette tidspunkt, men som specielt er tilvejebragt med henblik på at anfægte eller forsvare beslutningen.

(jf. præmis 58 og 245)

5. Artikel 81, stk. 1, EF finder udelukkende anvendelse på konkurrencestridig adfærd udvist af virksomhederne på deres eget initiativ.

Såfremt det er nødvendigt at foretage en forudgående vurdering af den eventuelle betydning af en national lovgivning for at fastslå, om denne bestemmelse kan finde anvendelse, skal det undersøges, om der efter denne lovgivning fortsat er mulighed for en konkurrence, som kan hindres, begrænses eller fordrejes ved en selvstændig adfærd fra virksomhedernes side.

Såfremt det følger af denne vurdering, at virksomhederne påtvinges en konkurrencestridig adfærd som følge af den pågældende lovgivning, eller denne berøver dem enhver mulighed for at udvise konkurrencestridig adfærd, finder artikel 81, stk. 1, EF ikke anvendelse.

Fremgår det derimod, at der efter denne lovgivning er mulighed for en konkurrence, som kan hindres, begrænses eller fordrejes med en selvstændig adfærd fra virksomhedernes side, er artikel 81, stk. 1, EF fortsat anvendelig.

Muligheden for at udelukke en bestemt konkurrencestridig adfærd fra bestemmelsens anvendelsesområde, fordi den følger af national lovgivning, er kun blevet anerkendt i begrænset omfang af Fællesskabets retsinstanser.

(jf. præmis 66-70)

6. Artikel 81, stk. 1, EF finder udelukkende anvendelse på bilateral eller multilateral adfærd, som kan bestå i aftaler mellem virksomheder, samordnet praksis eller vedtagelser inden for sammenslutninger.

For at der kan været tale om en aftale, er det tilstrækkeligt, at mindst to virksomheder har udtrykt fælles vilje til at indrette deres adfærd på markedet på en bestemt måde.

Selv om det således er et ufravigeligt krav, at Kommissionen i beslutninger, der anvender artikel 81, stk. 1, EF, godtgør, at der foreligger en fælles vilje til at udvise en bestemt adfærd på markedet, kræves det derimod ikke, at der i beslutningerne godtgøres en fælles vilje til at forfølge et konkurrencestridigt formål.

(jf. præmis 75-77)

7. Det påhviler Kommissionen at føre bevis for de overtrædelser, den konstaterer, og i sine beslutninger om anvendelse af konkurrencereglerne at henvise til præcise og samstemmende omstændigheder, der på overbevisende måde godtgør, at de omstændigheder, som udgør overtrædelsen, faktisk foreligger.

Disse omstændigheder kan bestå i direkte beviser, f.eks. i form af et skriftligt dokument, eller i mangel heraf, i indirekte beviser, f.eks. en adfærd.

Når Kommissionen har ført bevis for, at der findes en aftale, påhviler det den deltagende virksomhed, som bestrider at have begået en overtrædelse, at føre bevis for, at den har taget afstand fra denne, hvilket kræver, at der klart er givet udtryk for hensigt til at træde tilbage fra denne aftale, og at denne hensigt er blevet bragt til de øvrige deltagende virksomheders kendskab.

(jf. præmis 82, 83 og 86)

8. Sektoren for lægemidler, som dækkes af den nationale sygesikringsordning, karakteriseres i en række medlemsstater fortsat af, at der findes bestemmelser, som er mere vidtgående end blot regulering af en økonomisk aktivitet, navnlig for så vidt angår priser. Den omstændighed, at der sideløbende findes forskellige nationale ordninger, kan fordreje konkurrencen. Den bidrager endvidere til en vis opdeling af de nationale markeder på dette punkt.

Artikel 81, stk. 1, EF er alene uanvendelig, såfremt den sektor, inden for hvilken aftalen finder anvendelse, er omfattet af bestemmelser, der udelukker muligheden for en konkurrence, som kan hindres, fordrejes eller begrænses af denne aftale.

I den foreliggende sektor hersker der imidlertid konkurrence mellem lægemiddelproducenter, navnlig vedrørende andre parametre end pris, særligt innovation.

Der kan endvidere være konkurrence mellem en producent og distributørerne eller mellem parallelhandlende og nationale distributører, der netop udnytter de betydelige prisforskelle, som de pågældende nationale bestemmelser bidrager til, og som, når lægemidlerne er beskyttet af et patent, der sikrer dets indehaver et midlertidigt monopol, er den eneste mulige priskonkurrence vedrørende disse, indtil patentet udløber.

(jf. præmis 104-107)

9. Med udtrykket konkurrence i artikel 3, stk. 1, litra g), EF og artikel 81 EF menes en effektiv konkurrence, dvs. en sådan grad af konkurrence, som er nødvendig for at opfylde traktatens formål. Dens intensitet kan variere afhængig af karakteren af det pågældende produkt og strukturen af det relevante marked. Desuden kan parametrene have forskellig betydning, idet priskonkurrence ikke udgør den eneste form for effektiv konkurrence, og det heller ikke er en konkurrenceform, som under alle omstændigheder bør gives forrang.

Karakteriseringen af en begrænsning af konkurrencen i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 81, stk. 1, EF, skal følgelig tage hensyn til den reelle ramme og dermed til den retlige og økonomiske sammenhæng for den aftale, som begrænsningen tilskrives. Dette krav gælder såvel i forbindelse med vurderingen af formålet som virkningen.

Når det således fremgår af en gennemgang af bestemmelserne i en aftale inden for dens retlige og økonomiske sammenhæng, at denne som sådan ændrer konkurrencevilkårene, er der en formodning for, at aftalen har til formål at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen, således at det er ufornødent at undersøge dens virkning.

Såfremt dette derimod ikke er tilfældet, er det nødvendigt at undersøge virkningen af aftalen og føre tilstrækkeligt bevis for, at den aktuelt eller potentielt hindrer, begrænser eller fordrejer konkurrencen.

(jf. præmis 109-112)

10. Aftaler, som i sidste instans tilsigter at forbyde parallelhandel, skal i princippet anses for at have et konkurrencebegrænsende formål, mens aftaler, der klart tilsigter, at parallelhandel behandles ufordelagtigt, i princippet skal anses for at have til formål at begrænse konkurrencen.

Den omstændighed, at en aftale tilsigter at begrænse parallelhandel, er imidlertid ikke tilstrækkelig til at fastslå, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 81, stk. 1, EF. Formålet med denne bestemmelse er at undgå, at virksomheder gennem en begrænsning af den indbyrdes konkurrence eller konkurrencen for tredjemand begrænser velfærden for den endelige forbruger af de berørte produkter.

En anvendelse af artikel 81, stk. 1, EF kan derfor ikke alene afhænge af, om en aftale tilsigter en begrænsning af parallelhandelen eller en opdeling af fællesmarkedet, hvilke omstændigheder kan begrunde antagelsen af, at samhandelen påvirkes, men kræver endvidere en undersøgelse af, hvorvidt den har til formål eller følge, at handelen på det berørte marked hindres, begrænses eller fordrejes til skade for den endelige forbruger. Denne undersøgelse, som kan være mere summarisk, såfremt det fremgår af selve bestemmelserne i aftalen, at disse ændrer konkurrencevilkårene, skal derimod være udtømmende, afhængig af omstændighederne i sagen, når dette ikke er tilfældet.

Selv om det har været antaget, at parallelhandel nyder en vis beskyttelse, skyldes dette ikke denne som sådan, men den omstændighed, at den dels fremmer udviklingen af varebevægelserne, dels stimulerer konkurrencen, nemlig, for så vidt angår den sidstnævnte begrundelse, at den sikrer de endelige forbrugere fordelene ved en effektiv konkurrence i form af indkøbsmuligheder eller pris. At der foreligger en sådan begrænsning af konkurrencen, godtgøres af de følger, som denne begrænsning af parallelhandelen har eller kan have for konkurrenceparametrene, f.eks. størrelsen af leverancerne af et produkt eller dets salgspris.

Når det antages, at en aftale, der tilsigter at begrænse parallelhandelen, i princippet skal anses for at have et konkurrencebegrænsende formål, skyldes dette, at den må formodes at ville unddrage de endelige forbrugere disse fordele.

Det kan ikke antages, at aftaler, som tilsigter at hindre parallelindførsel af lægemidler, har til følge at berøve den endelige forbruger de fordele, som er forbundet med sådanne indførsler. De priser, hvortil lægemidler sælges i detailhandelen, er undergivet kontrol fra medlemsstaterne, der direkte eller indirekte fastsætter dem til et niveau, de anser for passende, idet de strukturelt betinget fastsættes forskelligt i de forskellige medlemsstater, således at det ikke kan antages, at parallelhandel øver indflydelse på detailsalgspriserne for lægemidler, som dækkes af den nationale sygesikringsordning, og giver således den endelige forbr uger en betydelig fordel svarende til den, der følger af det frie udbud og efterspørgsel.

(jf. præmis 115-122, 133, 134 og 140)

11. Når det med hensyn til et bestemt produkt, i det foreliggende tilfælde lægemidler, som kan refunderes af den nationale sygesikringsordning, er ubestridt, at hver medlemsstat udgør et særskilt marked, navnlig som følge af forskellige ordninger vedrørende priser og godtgørelse med hensyn til de pågældende lægemidler, er den omstændighed, at der anvendes priser, som er forskellige afhængig af den medlemsstat, hvori lægemidlerne er bestemt til videresalg og refunderes, ikke tilstrækkelig til at kendetegne en forskelsbehandling i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 81, stk. 1, litra d), EF.

(jf. præmis 178 og 179)

12. I relation til artikel 81, stk. 1, EF konkretiseres subsidiaritetsprincippet gennem afgrænsningen af det deri indeholdte forbud mod aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater. Når en række objektive retlige eller faktiske omstændigheder med en tilstrækkelig grad af sikkerhed gør det muligt at forudse, at en sådan adfærd kan udøve direkte eller indirekte, aktuel eller potentiel indflydelse på handelsstrømmene mellem medlemsstaterne, kan denne adfærd antages at kunne påvirke handelen mellem medlemsstaterne, således at det er rimeligt, at Fællesskabet handler, henset til omfanget af virkningerne af dets foranstaltning.

Når en foranstaltning har form af en kommissionsbeslutning, er den følgelig i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, såfremt den med tilstrækkelig sikkerhed godtgør, at handelen mellem medlemsstater kan påvirkes af den aftale mellem virksomheder, de vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, hvis lovlighed den undersøger.

(jf. præmis 201 og 202)

13. Enhver aftale, der begrænser konkurrencen, uanset om det skyldes dens virkning eller dens formål, kan i princippet omfattes af en fritagelse i henhold til artikel 81, stk. 3, EF.

Anvendelsen af denne bestemmelse kræver, at visse betingelser er opfyldt i nødvendigt og tilstrækkeligt omfang. Det kræves for det første, at den pågældende aftale bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling, for det andet, at den sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved, for det tredje, at der ikke pålægges de pågældende virksomheder begrænsninger, som ikke er nødvendige for at nå disse mål, samt at der for det fjerde ikke gives disse virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende varer.

Følgelig skal den erhvervsdrivende, som påberåber sig artikel 81, stk. 3, EF, ved hjælp af argumenter og tilstrækkelige beviser godtgøre, at disse betingelser er opfyldt.

Kommissionen skal foretage en sagligt forsvarlig undersøgelse af disse argumenter og beviser, dvs. tage stilling til, om de godtgør, at betingelserne for anvendelse af artikel 81, stk. 3, EF er opfyldt. I visse tilfælde kan disse argumenter og beviser medføre en forpligtelse for Kommissionen til at fremkomme med en forklaring eller en begrundelse, i mangel af hvilken det kan antages, at den part, der påberåber sig artikel 81, stk. 3, EF, har løftet bevisbyrden. I sådanne tilfælde skal Kommissionen gendrive disse argumenter og beviser.

(jf. præmis 233-236)

14. Den efterprøvelse, der skal foretages af en retsinstans, der skal træffe afgørelse vedrørende en påstand om annullation af en beslutning om anvendelse af artikel 81, stk. 3, EF, er – for så vidt som den står over for komplekse økonomiske vurderinger – med hensyn til sagens realitet begrænset til en efterprøvelse af, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, samt om der foreligger et åbenbart urigtigt skøn, og om de retlige kvalifikationer, der er udledt heraf, er korrekte.

Den skal således ikke alene efterprøve, om de beviser, der henvises til, er materielt nøjagtige, pålidelige og sammenhængende, men ligeledes kontrollere, om disse oplysninger udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om disse oplysninger taler til støtte for Kommissionens konklusioner.

Det tilkommer derimod ikke Retten at sætte sit økonomiske skøn i stedet for det, der er anlagt af ophavsmanden til den beslutning, hvis lovlighed den er blevet anmodet om at efterprøve.

Kommissionen råder navnlig over en skønsmargin, som kun kan undergives en begrænset retslig efterprøvelse, når det er blevet fastslået, at et af de kriterier, som i henhold til artikel 81, stk. 3, EF giver mulighed for en fritagelse, er opfyldt, herunder til at foretage en vægtning af de fordele, som en gennemførelse af aftalen forventes at have, og de ulemper, som den indebærer for den endelige forbruger som følge af sin betydning for konkurrencen, idet der skal foretages en afvejning på grundlag af almene hensyn, som vurderes på fællesskabsplan.

(jf. præmis 241-244)

15. En fritagelse i henhold til artikel 81, stk. 3, EF kræver, at aftalen bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling. Et sådant bidrag kan ikke antages at findes i enhver fordel, som opnås af de virksomheder, som deltager i aftalen, idet den skal indebære mærkbare objektive fordele, som kan opveje de ulemper, aftalen medfører for konkurrencen.

Det tilkommer således i første række Kommissionen at undersøge, om de faktiske omstændigheder og beviser, som den har fået forelagt, er tilstrækkelige til at godtgøre, at den pågældende aftale giver mulighed for at opnå mærkbare objektive fordele, hvorved bemærkes, at disse ikke alene kan opnås på det relevante marked, men, i givet fald, også på andre markeder, samt at det ikke kræves, at de følger direkte af aftalen.

Dette kan omfatte en fremtidsanalyse, i hvilket tilfælde det skal undersøges, om det i betragtning af de forelagte faktiske omstændigheder og beviser er mere sandsynligt, at den pågældende aftale giver mulighed for at opnå mærkbare objektive fordele, eller at dette ikke er tilfældet.

I givet fald skal Kommissionen for det andet vurdere, om disse mærkbare objektive fordele kan opveje de ulemper for konkurrencen, som er blevet konstateret under undersøgelsen vedrørende artikel 81, stk. 1, EF.

Når Kommissionen skal tage stilling til, om betingelserne for anvendelse af artikel 81, stk. 3, EF er opfyldt inden for en retlig og økonomisk sammenhæng, der som lægemiddelsektoren kendetegnes ved, at konkurrencen er fordrejet som følge af nationale ordninger, påhviler det den særligt omhyggeligt at undersøge de argumenter og beviser, som den erhvervsdrivende, der påberåber sig nævnte bestemmelse, har gjort gældende.

(jf. præmis 247-250, 276, 280, 298 og 301)

16. I henhold til artikel 233, stk. 1, EF er Kommissionen forpligtet til at gennemføre de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af en dom, som annullerer en beslutning vedrørende en anmodning om fritagelse fremsat i henhold til forordning nr. 17.

Uanset at den i forordning nr. 17 omhandlede anmeldelsesprocedure i henhold til forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 ikke længere er gældende, påhviler det Kommissionen med tilbagevirkende kraft at tage stilling til anmodningen om fritagelse, for så vidt som denne stadig opretholdes, hvorved tidspunktet for fremsættelse af anmodningen skal lægges til grund.

(jf. præmis 319 og 320)