Sag C-123/15

Max-Heinz Feilen

mod

Finanzamt Fulda

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof)

»Præjudiciel forelæggelse — skatter og afgifter — frie kapitalbevægelser — arveafgift — en medlemsstats lovgivning, der foreskriver arveafgiftsnedsættelse, som finder anvendelse på arv, der indeholder aktiver, som allerede har været genstand for en arveoverførsel, i forbindelse med hvilken der blev opkrævet en sådan afgift i denne medlemsstat — restriktion — begrundelse — sammenhæng i afgiftsordningen«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 30. juni 2016

Frie kapitalbevægelser og frihed til at foretage betalinger – restriktioner – arveafgift – national lovgivning om beregning af arveafgiften, der foreskriver en nedsættelse af den nævnte afgift, som finder anvendelse på arv, der indeholder aktiver, som allerede har været genstand for en arveoverførsel, der selv har givet anledning til opkrævning af en sådan afgift i denne medlemsstat – forskellig behandling i forhold til det sted, hvor aktiverne befinder sig, og til bopælsstedet for parterne i arvesagen i forbindelse med den tidligere arvesag – ikke tilladt – begrundelse – nødvendigheden af at sikre sammenhængen i afgiftsordningen

(Art. 63, stk. 1, TEUF og art. 65 TEUF)

Artikel 63, stk. 1, TEUF og artikel 65 TEUF er ikke til hinder for en medlemsstats lovgivning, der ved arv til fordel for personer omfattet af en bestemt afgiftsklasse fastsætter en nedsættelse af arveafgiften, når arven indeholder aktiver, som inden for de seneste ti år inden arven allerede har været genstand for en arveoverførsel, forudsat at der i forbindelse med arveoverførslen er blevet opkrævet arveafgift i denne medlemsstat.

I henhold til en sådan lovgivning afhænger indrømmelsen af arveafgiftsnedsættelse ganske vist af stedet for de aktiver, der var omfattet af arven i forbindelse med den tidligere arvesag, og af arveladers eller arveerhververs bopælssted på tidspunktet for denne tidligere arvesag. Lovgivningen medfører, at en arv, der indeholder aktiver, som befandt sig i en anden medlemsstat i forbindelse med en tidligere arvesag, under hvilken ingen af parterne var bosiddende i den pågældende medlemsstat, pålægges en højere arveafgift end den, der opkræves i tilfælde af arv, som kun indeholder aktiver, der i forbindelse med en tidligere arvesag befandt sig i sidstnævnte medlemsstat, eller som indeholder aktiver, der befandt sig i en anden medlemsstat i forbindelse med en tidligere arvesag, under hvilken mindst én af parterne var bosiddende i den pågældende medlemsstat. Denne lovgivning medfører således en formindskelse af værdien af arven og udgør en restriktion for kapitalbevægelser som omhandlet i artikel 63, stk. 1, TEUF.

Hvad angår en eventuel begrundelse for den nævnte restriktion støttet på artikel 65 TEUF skal der sondres mellem den forskellige behandling, der er tilladt i henhold til artikel 65, stk. 1, litra a), TEUF, og den vilkårlige forskelsbehandling, der er forbudt i medfør af artikel 65, stk. 3, TEUF. Det er nødvendigt, at den forskellige behandling vedrører situationer, der ikke er objektivt sammenlignelige, eller at den er begrundet i et tvingende alment hensyn. Hvad angår sammenligneligheden af de pågældende situationer er det ubestridt, at lovgivningen med hensyn til arveret ligestiller de af en bestemt afgiftsklasse omfattede og på det nationale område bosiddende personer, der ved arv erhverver aktiver, som indeholder aktiver, der inden for de seneste ti år inden arven allerede er blevet arvet af personer omfattet af samme afgiftsklasse, uanset situationen for disse aktiver eller bopælsstedet for arveparterne i forbindelse med denne tidligere arvesag. Det er kun ved anvendelsen af arveafgiftsnedsættelsen, at denne lovgivning behandler disse personer forskelligt i forhold til, om de pågældende aktiver befandt sig på det nationale område i forbindelse med den tidligere arvesag, og i forhold til, om parterne i denne arvesag var bosiddende på dette område. Det følger heraf, at den forskellige behandling i henhold til den nævnte lovgivning vedrører situationer, der er objektivt sammenlignelige.

Ved imidlertid at fastsætte, at arveafgiftsnedsættelse kun kan indrømmes de personer, som ved arv oppebærer aktiver, hvoraf der er opkrævet en sådan afgift i afgiftspålæggelsesmedlemsstaten i forbindelse med en tidligere arvesag, afspejler opbygningen af denne afgiftsfordel en logisk symmetri, hvorved der opstår en direkte sammenhæng mellem den nævnte afgiftsfordel og den tidligere opkrævning. Denne logik ville blive brudt, såfremt denne afgiftsfordel også blev indrømmet personer, der arver aktiver, som ikke har givet anledning til en opkrævning af arveafgift i denne medlemsstat. For så vidt som formålet med den afgiftsfordel, der er fastsat i den nationale lovgivning, er i et vist omfang at nedsætte afgiftsbyrden i forbindelse med en arv, der indeholder aktiver, som er overført mellem nære slægtninge, og som allerede har givet anledning til en tidligere afgiftspålæggelse, ved delvist at undgå en dobbeltafgiftspålæggelse af disse aktiver i afgiftspålæggelsesmedlemsstaten inden for kort tid, er der en direkte sammenhæng mellem arveafgiftsnedsættelsen og den tidligere opkrævning af arveafgift, idet denne afgiftsfordel og denne tidligere opkrævning vedrører den samme afgift, de samme aktiver og tæt beslægtede personer fra en og samme familie.

Følgelig kan nødvendigheden af at sikre sammenhængen i afgiftsordningen begrunde den restriktion for kapitalbevægelser, der følger af en sådan national lovgivning.

(jf. præmis 21, 22, 24, 26-28, 33, 34, 37, 38 og 42 samt domskonkl.)