Forslag til afgørelse fra generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 16. september 1997. - New Holland Ford Ltd mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Appel - Formaliteten - Retsspørgsmål - Faktisk spørgsmål - Konkurrence - Informationsudvekslingsordning - Konkurrencebegrænsninger - Afslag på fritagelse. - Sag C-8/95 P.



Samling af Afgørelser 1998 side I-03175



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Naervaerende sag har sit udspring i en af selskabet New Holland Ford Ltd (herefter »New Holland«) ivaerksat appel mod den af Retten i Foerste Instans afsagte dom af 27. oktober 1994 i sagen Fiatagri og New Holland Ford mod Kommissionen (1) (herefter »den anfaegtede dom«). Ved denne dom frifandt Retten Kommissionen i et af New Holland og Fiatagri UK Ltd (herefter »Fiatagri«) indgivet annullationssoegsmaal mod beslutning 92/157/EOEF (2) (herefter »beslutningen«), hvori Kommissionen fastslog, at UK Tractor Registration Exchange (ordning for udveksling af oplysninger om indregistreringer af traktorer i Det Forenede Kongerige) var i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, i det omfang den medfoerte udveksling af oplysninger, som gjorde det muligt for hver enkelt traktorproducent at faa kendskab til konkurrenters salg og forhandlernes import og salg. Under denne appel repraesenterer New Holland sine egne samt Fiatagri's interesser, eftersom sidstnaevnte overdrog sine aktiviteter til New Holland den 1. januar 1993 og derefter blev oploest.

I - De faktiske omstaendigheder og den administrative procedure

2 Den foreliggende sags faktiske omstaendigheder fremgaar af praemis 1-16 i den af Retten afsagte anfaegtede dom. De gengives her i en lidt anden raekkefoelge.

3 I henhold til Det Forenede Kongeriges lovgivning skal alle koeretoejer indregistreres i Departement of Transport, saafremt de skal anvendes paa offentlig vej i Det Forenede Kongerige. Ansvaret for saadanne indregistreringer paahviler the Local Vehicles Licensing Offices, hvoraf der findes ca. 60. Fremgangsmaaden for indregistrering af koeretoejer er reguleret i en ministeriel instruks med titlen »Procedure for the first licensing and registration of motor Vehicles«. Ifoelge denne instruks skal ansoegningen om indregistrering af et koeretoej indgives paa en saerlig blanket, blanket V55.

4 Blanket V55 indeholder en raekke oplysninger om salg af koeretoejer. Inden for sektoren for landbrugstraktorer har fabrikanter og importoerer, paa grundlag af disse oplysninger, besluttet at oprette et informationssystem, som kaldes »UK Agricultural Tractor Registration Exchange« (herefter »informationsudvekslingsordningen«), der gjorde det muligt at faa kendskab til fabrikanternes salg samt forhandlernes salg og import. Aftalen blev suspenderet i 1988, men i 1990 indgik nogle af aftaleparterne, herunder New Holland, en ny aftale vedroerende udsendelsen af oplysninger, som benaevntes »UK Tractor Registration Data System« (herefter »Data System«).

5 Alle fabrikanter eller importoerer af landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige kunne i princippet faa adgang til informationsudvekslingsordningen og Data System. Medlemsantallet har varieret i den periode, hvor undersoegelserne i sagen har staaet paa, i overensstemmelse med den omstrukturering, branchen har gennemgaaet. Paa tidspunktet for anmeldelsen deltog otte fabrikanter i aftalen, heriblandt New Holland og Fiatagri. Disse otte fabrikanter var de stoerste erhvervsdrivende i branchen, eftersom de ifoelge Kommissionen havde 87-88% af det britiske traktormarked, mens resten af markedet var delt mellem flere smaa fabrikanter.

6 Udarbejdelsen af denne informationsudvekslingsordning blev foretaget af Agricultural Engineers Association Limited (herefter »AEA«), en erhvervssammenslutning for alle fabrikanter eller importoerer af landbrugstraktorer, der driver virksomhed i Det Forenede Kongerige, der paa tidspunktet for de i sagen omhandlede omstaendigheder havde ca. 200 medlemmer, heriblandt Case Europe Limited, John Deere Limited, Fiatagri, New Holland, Massey-Ferguson (United Kingdom) Limited, Renault Agricultural Limited, Same-Lamborghini (UK) Limited og Watveare Limited.

Behandlingen af data, der findes i V55-blanketten, varetages af edb-serviceselskabet Systematics International Group of Companies Limited (herefter »SIL«), til hvilket Department of Transport tilsendte de oplysninger, som det modtog i forbindelse med indregistrering af landbrugstraktorer. Omkostningerne for SIL's ydelser blev faktureret til de enkelte aftaledeltagere paa et individuelt forhandlet grundlag. Hver deltager i aftalen havde en individuel kontrakt med SIL.

7 Indholdet af aftalen om udveksling af oplysninger var fastlagt ved de i blanket V55 indeholdte oplysninger og af anvendelsen af disse oplysninger i forbindelse med denne aftale. New Holland og Kommissionen har i denne henseende forskellige opfattelser, som fremgaar af praemis 8-16 i den anfaegtede dom.

New Holland har understreget, at der som foelge af den administrative oprindelse af de oplysninger, der udsendes til deltagerne i aftalen, samt som foelge af, at forhandlernes lagre er begraensede, kan gaa en laengere periode mellem datoen for bestillingen af en traktor og datoen for dens levering, hvorved sidstnaevnte tidspunkt ligger foer ibrugtagningen af koeretoejet paa offentlig vej og foelgelig foer fremsendelsen af oplysningerne til deltagerne i aftalen. Der kan saaledes gaa en kortere eller laengere periode mellem salgsdagen og indregistreringstidspunktet, og derfor findes der ikke et »oejebliksbillede« af markedet, hvorfor de indsamlede oplysninger kun er af tilnaermelsesvis karakter. SIL uddrager de oplysninger, som den administrative blanket indeholder, hvorefter den makuleres. Den sendes ikke direkte til deltagerne i aftalen.

8 New Holland bestrider ikke, at blanket V55 foreligger i flere varianter, der er nummereret V55/1-V55/5. Selskabet har imidlertid anfoert, at kun blanket V55/1 er »udfyldt paa forhaand«. Blanketterne V55/2 og V55/4, som kun blev brugt af British Leyland, anvendes ikke laengere, mens blanket V55/3, der anvendes, saafremt blanket V55/1 er bortkommet, udfyldes i haanden. Endelig bruges blanket V55/5 af uafhaengige importoerer, samt naar et brugt koeretoej saelges. En traktor bliver ganske ofte indregistreret, efter at den udelukkende har vaeret anvendt paa privat ejendom og ikke paa offentlig vej. I alle disse tilfaelde har deltagerne ikke direkte adgang til blanketterne.

9 Ifoelge Kommissionen findes blanketterne hovedsagelig i to varianter: dels blanketterne V55/1-V55/4, som udfyldes paa forhaand af fabrikanterne og eneimportoererne, og som benyttes af eneforhandlerne til indregistrering af de koeretoejer, de faar leveret, dels blanket V55/5, der benyttes ved parallelimport.

I den anfaegtede doms praemis 11-16 har Retten sammenfattet parternes holdning til oplysningerne i blanketterne og de af SIL videregivne informationer paa grundlag af disse oplysninger saaledes:

»11 Ifoelge Kommissionen indeholder blanketten foelgende oplysninger, hvilket i visse henseender bestrides af sagsoegerne:

- Fabrikat (fabrikant).

- Model-, serie- og chassisnummer, indregistreringsdato. Det fremgaar af moedet mellem parterne og den refererende dommer den 7. december 1993, at oplysningerne vedroerende serienummer (eller chassisnummer) registreres af SIL. Efter den ordning, som omhandles i den foerste anmeldelse, udsendes disse oplysninger imidlertid ikke laengere til deltagerne i aftalen, da det siden den 1. september 1988 har vaeret aftalt, at SIL ikke mere skal sende indregistreringsblanketten for koeretoejer til deltagerne i aftalen. Ifoelge sagsoegerne har fabrikanterne brug for disse oplysninger med henblik paa at gennemfoere deres tilbagekaldekampagner og for at kontrollere rigtigheden af garantikrav, der indsendes til dem. Sagsoegerne har anfoert, at dette er begrundelsen for, at de naevnte oplysninger, som ogsaa udsendes til deltagerne i medfoer af Data System, blev sendt til deltagerne indtil september 1988.

- Den oprindelige og den saelgende forhandler (kodenummer, navn, adresse og postnummer); ifoelge sagsoegerne registreres disse oplysninger ikke af SIL.

- Det fulde postnummer for koeretoejets registrerede ejer. Ifoelge sagsoegerne bliver kun de foerste fem cifre i den registrerede ejers postnummer noteret af SIL for at kunne fastslaa postnummeromraadet, og nummeret begraenses nogle gange til tre eller fire tal. Paa moedet med parterne den 7. december 1993 forklarede SIL, at hvis dette postnummer ikke findes paa blanketten, bruger det det postnummer, der er naermest ved den endelige brugers nummer, nemlig den saelgende forhandlers nummer. Hvis sidstnaevnte nummer ikke foreligger, anvender det den oprindelige forhandlers postnummer, og hvis dette postnummer ikke findes paa blanketten, anvender det postnummeret for det Local Vehicles Licensing Office (herefter 'LVLO'), som det paagaeldende omraade hoerer under. SIL forklarede paa moedet, at det er noedvendigt, at alle oplysningerne er knyttet til et postnummeromraade, saaledes at forhandlernes salgsomraader kan fastlaegges.

- Navn og adresse paa den registrerede ejer af koeretoejet. Paa moedet med parterne den 7. december 1993 forklarede sagsoegerne, hvis forklaringer blev bekraeftet af SIL, at selv om denne oplysning eventuelt kan findes paa s. 3 i blanket V55, som er den eneste side, der sendes til SIL, bliver denne oplysning under alle omstaendigheder ikke registreret af SIL, saaledes at den ikke bliver meddelt til deltagerne i aftalen.

12 Der er enighed mellem parterne om, at de oplysninger, som SIL sender til deltagerne i aftalen, kan inddeles i tre grupper, men de afgraenser disse tre grupper forskelligt.

13 Ifoelge sagsoegerne er de tre grupper oplysninger, som de faar tilsendt af SIL, foelgende:

- Branchedata: Disse omfatter aggregerede tal vedroerende indregistrering af traktorer solgt af branchen som helhed, opdelt efter perioder, antal hk, kraftoverfoerselsform og postnummeromraade for koeretoejets registrerede ejer.

- Identifikationsdata: Disse vedroerer indregistreringer af traktorer, der er solgt af hver deltager i aftalen, inddelt efter salgsdatoen, traktormodellen og postnummeromraadet for koeretoejets registrerede ejer.

- Egne data, der kun meddeles vedkommende deltager i aftalen: Disse vedroerer salget af indregistrerede traktorer fra hver enkelt af de forhandlere, som hoerer til den paagaeldende deltagers forhandlernet, data vedroerende de to foranstaaende kategorier med en geografisk opdeling, der svarer til salgsomraaderne inden for vedkommende deltagers forhandlernet, saerlige undersoegelser, som en deltager anmoder om, samt indregistreringstal for traktorer, som virksomheden har solgt.

14 Ifoelge Kommissionen er de tre informationsgrupper foelgende:

- Aggregerede oplysninger for branchen: Disse vedroerer branchens samlede salg, eventuelt opdelt efter antal hk og kraftoverfoerselsform; disse oplysninger meddeles for et tidsrum paa et aar, et kvartal, en maaned eller en uge.

- Data vedroerende hver deltagers salg: Disse vedroerer solgte enheder for hver enkelt fabrikant og dennes markedsandel paa forskellige geografiske omraader: Det Forenede Kongerige som helhed, en egn, et grevskab og et forhandleromraade som fastlagt ved hjaelp af de postnummeromraader, som hvert enkelt omraade omfatter. Disse oplysninger meddeles for tidsrum paa en maaned, et kvartal eller et aar (og i sidstnaevnte tilfaelde for de sidste tolv maaneder, for kalenderaaret eller for loebende perioder).

- Data vedroerende salg gennem de forhandlere, der hoerer til den enkelte deltagers forhandlernet, navnlig deltagernes import og eksport inden for deres respektive omraader. Det er dermed muligt at faa oplysning om import og eksport mellem de forskellige forhandleromraader og at sammenligne disse salg med forhandlernes salg inden for deres egne omraader. Som det isaer fremgaar af betragtning 29, 30, 55 og 56 til beslutningen, ville en fabrikant, hvis han oenskede det, vaere i stand til at begraense forhandlernes detailsalgsaktivitet uden for deres tildelte omraader, saavel i som uden for Det Forenede Kongerige, idet de solgte produkters bestemmelsessted kan fastslaas paa den naevnte maade. Paa moedet med parterne den 7. december 1993 haevdede sagsoegerne, at kun den enkelte fabrikant, men ikke hans konkurrenter, kan sammenligne sine egne forhandleres salg, og at informationsudvekslingsordningen modsat det i beslutningen anfoerte ikke gjorde det muligt for de forskellige fabrikanter at sammenligne forhandlernes salg inden for det enkelte forhandlernet.

15 Sagsoegerne har understreget, at oplysningerne om 'forhandlerimport' og 'forhandlereksport' ikke er omfattet af aftalen selv og kun meddeles af SIL til deltagerne i aftalen paa grundlag af individuelle aftaler med SIL. Saadanne oplysninger, som ikke laengere er til raadighed efter den aftale, der omhandledes i den anden anmeldelse, vedroerer salg, som en forhandler foretager uden for sit omraade (forhandlereksport), og salg, som andre forhandlere i Det Forenede Kongerige gennemfoerer inden for en given forhandlers omraade (forhandlerimport). Oplysningerne vedroerer derfor ikke eksport til andre medlemsstater eller import fra disse stater.

16 Kommissionen har anfoert, at SIL indtil 1988 forsynede deltagerne i aftalen med kopier af blanket V55/5, der bruges af uafhaengige importoerer. Efter 1988 forsyner den kun medlemmerne med oplysninger taget fra denne blanket, som nu makuleres, efter at SIL har udtaget oplysningerne. Kommissionen goer gaeldende, at disse indregistreringsdokumenter gjorde det muligt at identificere parallelimport, isaer ved hjaelp af koeretoejets serienummer. Hvad denne oplysning angaar forklarede Kommissionen paa moedet med parterne den 7. december 1993, at der efter dens opfattelse skal sondres mellem paa den ene side blanketterne V55/1, 3 og 4 og paa den anden side blanket V55/5. Blanketterne V55/1, 3 og 4 forhaandsudfyldes nemlig af fabrikanten, saaledes at oplysningen om serienummeret findes paa den blanket, der foelger med hvert koeretoej, og der er foelgelig fuld kontrol med, hvem fabrikanterne leverer disse traktorer til. Hvad omvendt angaar blanket V55/5, sendte SIL denne blanket til medlemmerne indtil september 1988, hvilket gjorde det muligt for dem at spore det enkelte koeretoejs oprindelse. Under det naevnte moede erklaerede Kommissionen sig dog enig i, at ordningen efter den 1. september 1988 ikke saetter fabrikanterne i stand til at overvaage parallelimporten. Sagsoegerne anfoerte paa dette moede, at de heller ikke foer den 1. september 1988 havde mulighed for at overvaage parallelimporten, fordi koeretoejets chassisnummer ikke systematisk var angivet paa blanket V55/5.«

10 Den 11. november 1988 sendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til AEA, til hver af de otte medlemmer, der var omfattet af oplysningsordningen, og til SIL. Den 24. november 1988 besluttede parterne i aftalen at suspendere den. Under en hoering i Kommissionen gjorde parterne gaeldende, idet de isaer henviste til en undersoegelse, der var foretaget af professor Albach, medlem af Berlin Science Center, at de uddelte oplysninger havde en gavnlig virkning paa konkurrencen. Den 12. marts 1990 anmeldte fem parter i aftalen, herunder New Holland, en ny aftale til Kommissionen vedroerende udsendelse af oplysninger, Data System, og forpligtede sig til ikke at gennemfoere det nye system, foer de havde modtaget en reaktion fra Kommissionen paa deres anmeldelse.

11 Ved beslutning 92/157 har Kommissionen

- fastslaaet, at aftalen om udveksling af oplysninger om indregistreringer af landbrugstraktorer er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, »i det omfang den medfoerer udveksling af oplysninger, der tjener til at bestemme de enkelte konkurrenters salg, samt oplysninger om forhandlernes salg og import af egne varer« (artikel 1)

- afslaaet ansoegningen om fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3 (artikel 2)

- paalagt AEA og parterne i aftalen at indstille overtraedelsen, dersom det ikke allerede er sket, og for fremtiden at undlade at indgaa nogen aftale, der kan have det samme eller et lignende formaal eller den samme eller en lignende virkning (artikel 3).

12 New Holland anfaegtede denne beslutning for Retten i form af et annullationssoegsmaal, hvorunder Retten ved sin dom i sagen Fiatagri og New Holland Ford mod Kommissionen frifandt sagsoegte. Den 13. januar 1995 ivaerksatte New Holland appel af denne dom.

II - Appellens antagelse til realitetsbehandling

13 New Holland appellerer Rettens dom, idet foelgende anbringender goeres gaeldende:

a) anbringender vedroerende procedurefejl:

- tilsidesaettelse af forpligtelsen til paa tilstraekkelig vis at begrunde den anfaegtede dom

- tilsidesaettelse af forpligtelsen til at behandle vaesentlige faktiske fejl og disses indvirkning paa lovligheden af den anfaegtede beslutning.

b) anbringender vedroerende materielle mangler:

- urigtig anvendelse af artikel 85, stk. 1

- urigtig anvendelse af artikel 85, stk. 2, og det i dommen i sagen Consten og Grundig mod Kommissionen (3) fastslaaede princip

- urigtig anvendelse af artikel 85, stk. 3.

14 Foer disse anbringender gennemgaas enkeltvis, finder jeg det hensigtsmaessigt at sammenfatte de af Domstolen fastsatte kriterier vedroerende formaliteten i forbindelse med appel af domme afsagt af Retten.

15 Paa grundlag af artikel 51, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen, som uddyber traktatens artikel 168 A, stk. 1, og af artikel 112, stk. 1, litra c), i procesreglementet har Domstolen gradvist udarbejdet kriterier vedroerende formaliteten i forbindelse med appelsager.

For det foerste har Domstolen udarbejdet en fast praksis (4), hvorefter appellanten praecist skal angive, hvilke elementer der anfaegtes i den dom, som paastaas ophaevet, og de retlige anbringender, der saerligt goere gaeldende til stoette herfor. En appel, der blot gentager eller noejagtigt gengiver de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremfoert for Retten, herunder de anbringender og argumenter, der var stoettet paa faktiske omstaendigheder, som Retten udtrykkeligt har afvist at laegge til grund, opfylder ikke dette krav. En saadan appel har i realiteten kun til formaal at opnaa, at de i staevningen for Retten fremsatte paastande paadoemmes endnu en gang, hvilket i henhold til artikel 49 i EF-statutten for Domstolen falder uden for dennes kompetence.

For det andet har Domstolen fastslaaet, at en appel kun kan stoettes paa, at Retten har tilsidesat visse retsregler, idet enhver bedoemmelse af faktisk karakter er udelukket. Den har derefter fastslaaet, at Rettens vurdering af det for denne forelagte bevismateriale ikke udgoer et retligt spoergsmaal, som er underlagt kontrol i forbindelse med appel, naar bortses fra tilfaelde, hvor dette bevismateriale er blevet fordrejet, eller hvor den indholdsmaessige urigtighed af Rettens bevisvurdering fremgaar af akterne i den sag, den har behandlet. Domstolen har ikke kompetence til at undersoege de beviser, som Retten har lagt til grund ved fastlaeggelsen af de faktiske omstaendigheder, naar disse beviser er blevet forskriftsmaessigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsaetninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisfoerelse er blevet overholdt. Det paahviler Domstolen at gennemfoere en kontrol med den retlige vurdering af disse faktiske omstaendigheder og de retlige konsekvenser, Retten har draget (5).

Ovennaevnte retspraksis fastlaegger relativt stramme kriterier for formaliteten i appelsager for at sikre, at appellen ikke blot udgoer en ny undersoegelse, og for at sikre, at Rettens bedoemmelse af faktisk karakter ikke anfaegtes.

16 Jeg mener, at det i konkurrencesager, som udspringer af Kommissionens beslutninger, er vigtigt, saaledes som generaladvokat Jacobs har anfoert (6), at anlaegge en restriktiv fortolkning af kriterierne vedroerende formaliteten i appelsager og saerligt den i statuttens artikel 51 indeholdte betingelse, hvorefter appelsager ved Domstolen udelukkende vedroerer retsspoergsmaal. I saadanne sager undersoeger Retten en kommissionsbeslutning, som redegoer for tvistens faktiske omstaendigheder og giver en retlig bedoemmelse. Idet den enten baserer sig paa Kommissionens konstateringer eller foretager nye undersoegelser, fastlaegger Retten faktum, og Domstolen skal i appelsager henholde sig hertil, eftersom Rettens funktion ville blive undergravet, saafremt Domstolen, paa appellanternes anmodning, paa ny skulle undersoege de i Rettens domme fremlagte faktiske omstaendigheder.

Denne restriktive logik skal, som Kommissionen har anfoert i svarskriftet, foranledige Domstolen til at anlaegge en streng holdning, naar den udtaler sig om, hvorvidt de til stoette for appellen anfoerte anbringender kan antages til realitetsbehandling. Med disse anbringender paaberaaber appellanterne sig, at Retten har fordrejet de faktiske omstaendigheder, idet det paastaas, at denne har begaaet et aabenbart urigtigt skoen, for dermed at faa Domstolen til at undersoege tvistens faktiske omstaendigheder paa ny.

17 I den foreliggende sag har Kommissionen i svarskriftet bestridt, at appellen i sin helhed kan antages til realitetsbehandling, eftersom appellanten ikke tydeligt har praeciseret de omstridte praemisser i den anfaegtede dom, men blot har gentaget de argumenter, som Retten allerede havde forkastet, og har gentaget de af Retten fastslaaede faktiske omstaendigheder. Efter at appellanten i replikken havde praeciseret sine anbringender til stoette for appellen, aendrede Kommissionen delvist sin holdning og imoedegik de af New Holland paaberaabte anbringender.

18 Selv om appelskriftet hverken udmaerker sig ved sin klarhed eller sin praecision, mener jeg, at det rejser visse retlige spoergsmaal, som kan paaberaabes under en appel, og derfor ikke boer afvises i sin helhed, uanset at visse af de paaberaabte anbringender boer forkastes.

Det skal ikke desto mindre bemaerkes, at appellantens holdning, hvorefter der foretages en genfortolkning af de af Retten i den anfaegtede dom fastslaaede faktiske omstaendigheder, og hvorefter selskabet udtrykkeligt baserer de til stoette for appellen paaberaabte anbringender herpaa, ikke synes at stemme overens med Domstolens kriterier vedroerende appellens antagelse til realitetsbehandling.

III - Appelanbringenderne

A - Tilsidesaettelse af forpligtelsen til paa tilstraekkelig vis at begrunde den anfaegtede dom

19 Ifoelge New Holland har Retten i den anfaegtede dom kun rent formelt undersoegt den anfaegtede beslutning uden at tage hensyn til de aabenlyse fejl, som Kommissionen ifoelge de af sagsoegerne i foerste instans fremfoerte anbringender har begaaet i forbindelse med vurderingen af de faktiske omstaendigheder og deres retsanvendelse. Foelgelig mener New Holland ikke, at Retten har overholdt Domstolens praksis, ifoelge hvilken der gaelder et generelt princip om, at enhver domstol har pligt til at begrunde sine afgoerelser, navnlig ved at anfoere grundene til, at den har forkastet et klagepunkt, som paa forskriftsmaessig vis er gjort gaeldende (7).

New Holland har navnlig gjort gaeldende, at Retten i den anfaegtede dom hverken har taget hensyn til hele det bevismateriale, som blev fremfoert under den skriftlige og mundtlige forhandling, eller til det forhold, at Kommissionen ikke har accepteret sagsoegerne i hovedsagens og SIL's argumenter vedroerende visse aspekter af informationsudvekslingsordningen. Retten har heller ikke behandlet de af parterne under retsmoedet fremfoerte juridiske og oekonomiske argumenter, saerligt professor Albach's analyse af det paagaeldende markeds struktur, kompleksiteten af landbrugstraktorer som produkt, udviklingen i virksomhedernes markedsandele og informationsudvekslingsaftalens indvirkning paa prisen.

20 New Holland har i sit appelskrift praeciseret adskillige grunde vedroerende mangel paa begrundelse af den anfaegtede beslutning, som den havde gjort gaeldende for Retten, og som denne afviste uden tilstraekkelig begrundelse, eller som den ikke tog hoejde for i den anfaegtede dom. Disse argumenter vedroerer foelgende punkter:

- utilstraekkelig begrundelse af den anfaegtede beslutning

- uklart indhold i den anfaegtede beslutning

- definition af produktet og det paagaeldende marked, og

- urigtig anvendelse af udtrykket »dominerende stilling«.

21 Utilstraekkelig begrundelse udgoer et anbringende, som kan antages til realitetsbehandling under en appel. I den foreliggende sag mener jeg dog ikke, at New Holland tydeligt har praeciseret, hvori de juridiske svagheder i den anfaegtede doms begrundelse bestaar. De argumenter, New Holland goer gaeldende under paaberaabelse af dette anbringende om en utilstraekkelig begrundelse af dommen, stemmer ikke overens med kravene i Domstolens praksis vedroerende antagelse til realitetsbehandling af anbringender til stoette for en appel.

Ud over den aabenbare mangel paa klarhed og praecision med hensyn til formuleringen af dette til stoette for appellen paaberaabte anbringende anfaegter New Holland efter min opfattelse blot Rettens vurdering af bevismateriale eller gentager for Domstolen de argumenter, som Retten i den anfaegtede dom allerede har forkastet.

22 Jeg mener under alle omstaendigheder, at Retten i tilstraekkelig grad har begrundet den anfaegtede dom paa de punkter, New Holland har anfoert i forbindelse med paaberaabelsen af det paagaeldende anbringende. Retten har taget hensyn til parternes opfattelser vedroerende annullationsgrundene ved at sammenfatte de vaesentligste argumenter og ved derefter at loese problemerne, idet den behoerigt underbyggede sin holdning.

23 Foelgelig foreslaar jeg Domstolen at forkaste dette appelanbringende.

B - Tilsidesaettelse af forpligtelsen til at tage stilling til vaesentlige faktiske fejl og disses indvirkning paa lovligheden af den anfaegtede beslutning

24 Appellanten goer gaeldende, at Retten i den anfaegtede doms praemis 66 har anerkendt, at den anfaegtede beslutning indeholdt visse faktiske fejl vedroerende informationsudvekslingsaftalens karakteristika, men at Retten, i stedet for at drage de logiske foelger heraf, i den anfaegtede doms praemis 67-72 »omskriver« den anfaegtede beslutning, saaledes at de paagaeldende fejl ikke paavirker lovligheden. Endvidere er der andre grundlaeggende fejl, som sagsoegerne i foerste instans har paaberaabt sig, og Retten har fastslaaet i forbindelse med sin udtoemmende undersoegelse, som ikke har vundet genklang i den anfaegtede dom. Saaledes forholder det sig med hovedparten af de af sagsoegerne i foerste instans paaberaabte fejl, som Retten har sammenfattet i den anfaegtede doms praemis 58-61.

New Holland finder, at Domstolen i overensstemmelse med dommen i sagen Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl. (8) har kompetence til i forbindelse med en appel at udtale sig om de faktiske omstaendigheder i de sager, hvor en indholdsmaessig urigtighed af Rettens konstateringer fremgaar af de processkrifter, som er blevet fremlagt for den.

25 New Holland naevner derefter en raekke eksempler paa aabenlyse fejl eller unoejagtigheder i den anfaegtede beslutning, som Retten ikke har undersoegt eller ikke har udledt de relevante foelger af i den anfaegtede dom, uanset det bevismateriale, som sagsoegerne i foerste instans har fremlagt for den. Disse fejl vedroerer foelgende punkter:

- Traktorer skal anses for et differentieret produkt.

- De kendetegn ved informationudvekslingsaftalen, som ligger forud for anmeldelsen, er ikke relevante.

- Manglende aftale vedroerende organisationen af forhandleromraader.

- Manglende forstaaelse af de meddelte oplysninger hvad angaar informationudvekslingsordningen og Data System.

- Manglende forstaaelse af Data Systems saeregenhed.

- »Fuldstaendig« gennemsigtighed hvad angaar priserne. Ophaevelse af »usynlig konkurrence«.

26 Som New Holland har anfoert, hjemler dommen i sagen Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl., som for nylig er bekraeftet ved kendelsen i sagen San Marco mod Kommissionen (9), Domstolen en ret til i forbindelse med en appel at undersoege Rettens bedoemmelse af faktisk karakter i tilfaelde, hvor en vaesentlig unoejagtighed i bedoemmelsen fremgaar af de i sagen fremlagte dokumenter. Kommissionen haevder i svarskriftet, at Domstolen i dommen i sagen RTE og ITP mod Kommissionen (10) ikke henviser til dette forhold vedroerende en vaesentlig unoejagtighed, og at denne dom derfor paa dette punkt indebaerer en tilsidesaettelse af Brazzelli Lualdi-dommen. Jeg er ikke enig i Kommissionens fortolkning, og San Marco-kendelsen bekraefter, at Domstolens praksis ikke er blevet aendret paa dette punkt.

27 New Holland har imidlertid i forbindelse med dette appelanbringende ikke anfoert nogen vaesentlig unoejagtighed, som Retten skulle have gjort sig skyld i ved den faktiske bedoemmelse i den anfaegtede dom, og som skulle fremgaa af de i sagen fremlagte dokumenter. Appellanten fremhaever blot en raekke fejl eller vaesentlige unoejagtigheder i den anfaegtede beslutning, som allerede er blevet fremfoert for Retten, og som denne ikke har fastslaaet eller i den anfaegtede dom ikke har udledt de relevante foelger af, hvad angaar retmaessigheden af Kommissionens beslutning.

Med dette appelanbringende anfaegter appellanten kun den af Retten i den anfaegtede doms praemis 58-78 indeholdte vurdering af de fremlagte beviser i henseende til visse faktiske omstaendigheder i den anfaegtede beslutning. New Holland tilkendegiver sin uenighed hvad angaar den vaegt, Retten tillaegger de forskellige beviser, men paaviser ingen vaesentlig unoejagtighed i Rettens konklusioner, som kan henfoeres til de i sagen fremlagte dokumenter.

28 Ifoelge Domstolens praksis paahviler det Retten at afgoere, hvilken bevisvaerdi der skal tillaegges de oplysninger, den har faaet forelagt, og i en appel har Domstolen ikke kompetence til at udtale sig om de faktiske omstaendigheder eller beviser, Retten har lagt til grund for sin faktiske fremstilling, naar beviserne er blevet forskriftsmaessigt tilvejebragt, og naar bestemmelser og almindelige retsgrundsaetninger vedroerende bevisbyrden saavel som de processuelle regler vedroerende fremlaeggelse af bevis er blevet iagttaget (11).

29 Henset til denne praksis kan det paagaeldende anbringende til stoette for appellen ikke antages til realitetsbehandling, idet New Holland blot har anfaegtet Rettens bevisvurdering og for Domstolen har gentaget de argumenter, som Retten i den anfaegtede dom har afvist. Under alle omstaendigheder mener jeg, at Retten i den anfaegtede doms praemis 58-78 i tilstraekkelig grad har begrundet sin bevisvurdering, saaledes at Domstolen er i stand til at udoeve den i retspraksis fastsatte kontrol. Det kan ikke paalaegges Retten, at den paa detaljeret vis redegoer for den betydning, som hvert bevis tillaegges, eller at den redegoer for samtlige grunde, der medvirker til at tillaegge visse beviser stoerre betydning end andre.

30 Derfor boer dette anbringende, der er fremfoert til stoette for appellen, forkastes.

C - Urigtig anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 1

31 New Holland har anfoert, at Retten i den anfaegtede dom har anvendt artikel 85, stk. 1, urigtigt paa to punkter. Ifoelge New Holland har Retten afgraenset det relevante marked upraecist og endvidere fejlfortolket de betingelser, som en aftale eller en samordnet praksis skal opfylde for at vaere i strid med artikel 85, stk. 1, saerligt kravet om et konkurrencebegraensende formaal eller en konkurrencebegraensende virkning. I henseende til de argumenter, New Holland har fremfoert til stoette for dette anbringende, sondres der mellem det relevante marked, informationsudvekslingsaftalens konkurrencebegraensende virkninger og manglende stoette i tidligere retspraksis eller i den oekonomiske teori.

1. Det relevante marked

32 Hvad angaar det relevante marked har appellanten anfoert, at Retten ikke paa korrekt vis har anvendt den i dommen i sagen United Brands mod Kommissionen fastsatte retsregel, hvorefter det er noedvendigt at undersoege den paagaeldende vares kendetegn i lyset af et bestemt afgraenset geografisk omraade, hvor varen markedsfoeres, og hvor konkurrencevilkaarene er tilstraekkeligt homogene (12). Ifoelge New Holland undersoegte Retten kun rent formelt den anfaegtede beslutning uden, i lyset af appellantens argumenter, at analysere Kommissionens bedoemmelse vedroerende produktmarkedet, det geografiske marked og strukturen af det relevante marked.

33 Hvad angaar det paagaeldende produktmarked undersoeger appellanten reelt ikke rigtigheden af Rettens vurdering, som, efter at have taget hoejde for graden af substituerbarhed, i den anfaegtede doms praemis 51 fandt, at det relevante produkt var landbrugstraktorer. New Holland goer blot gaeldende, at Retten har begaaet en fejl ved at henholde sig til Kommissionens fremstilling, hvori traktorer betegnes som et homogent produkt, eftersom de af appellanterne for Retten fremlagte beviser dokumenterer, at landbrugstraktorer udgoer et yderst heterogent og teknisk set komplekst produkt. Denne fejl vedroerende bestemmelsen af landbrugsprodukternes kendetegn har medfoert, at Retten har fejlbedoemt virkningerne af gennemsigtigheden paa det paagaeldende marked.

34 Jeg mener, at New Holland's argument boer forkastes. Retten har i den anfaegtede doms praemis 51 paa tilfredsstillende vis anvendt kriteriet om en tilstraekkelig grad af substituerbarhed, som Domstolen har fastsat med henblik paa at afgraense det relevante produktmarked (13). Aftaleparterne var i princippet alle landbrugstraktorfabrikanter, og der blev, som anfoert af Retten, ikke sondret mellem de forskellige traktormodeller, heller ikke af virksomhederne selv. New Holland har endvidere ikke paavist manglen paa en tilstraekkelig grad af substituerbarhed mellem de forskellige typer traktorer, som saelges i Det Forenede Kongerige, og paa grundlag heraf dokumenteret, at de forskellige modeller udgoer differentierede markeder.

35 Hvad angaar afgraensningen af det geografiske marked finder New Holland, at Retten i dommens praemis 56 har begaaet en fejl, eftersom den betragter Det Forenede Kongerige og ikke hele Faellesskabet som det geografiske marked. Ifoelge det i United Brands-dommen fastsatte kriterium burde hele Faellesskabets omraade have vaeret det relevante geografiske marked, da konkurrencevilkaarene paa det faelles marked for landbrugstraktorer er homogene.

36 Dette af appellanten fremfoerte argument boer forkastes. Jeg mener, at Retten har anvendt United Brands-dommen og Domstolens praksis korrekt i forbindelse med fastsaettelsen af omfanget af det relevante geografiske marked (14). Som Retten har anfoert i den anfaegtede doms praemis 56, ville det have vaeret muligt at antage, at markedet for landbrugstraktorer omfattede hele Faellesskabet, men ivaerksaettelsen af den britiske informationsudvekslingsaftale begraensede det relevante geografiske marked til Det Forenede Kongerige, hvor aftalen havde virkning. Domstolen har adskillige gange afgraenset omfanget af det relevante geografiske marked til den region, hvori den samordnede praksis havde virkning (15), som i utallige sager var en medlemsstats omraade. Derfor synes Rettens argumentation i den anfaegtede dom velbegrundet.

37 Hvad angaar beskrivelsen af det paagaeldende markeds struktur har New Holland anfoert, at den anfaegtede dom samt den omtvistede beslutning paa flere vaesentlige punkter definerer strukturen fejlagtigt. Retten fandt saaledes, at de fire stoerste fabrikanters markedsandele var stabile, og at der ikke har vaeret maerkbar indtraengen af konkurrenter, at der var hoeje adgangsbarrierer til markedet, som skyldes de noedvendige omkostninger i forbindelse med oprettelsen af et distributionssystem, loyalitet og informationsudvekslingsaftalen, og at salgspriserne paa landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige var lavere end i de oevrige medlemsstater. Ifoelge New Holland er det bedoemmelser af faktisk karakter vedroerende det relevante markeds kendetegn, som er baseret paa Kommissionens undersoegelser og den oekonomiske analyse udfoert af den af Kommissionen udpegede sagkyndige, professor Neumann. New Holland har forelagt Retten et stort antal beviser og en mere detaljeret oekonomisk analyse udfoert af professor Albach, der paaviste de naevnte bedoemmelsers unoejagtighed, men som Retten ikke har taget hensyn til i den anfaegtede dom.

38 New Holland's argument kan ikke antages til realitetsbehandling under en appel, eftersom det anfaegter Rettens vurdering af de fremlagte beviser og den vaerdi, som Retten har tillagt disse. New Holland har hverken gjort gaeldende, at beviserne var fordrejede, eller at den materielle unoejagtighed i Rettens vurdering fremgik af de i sagen fremlagte dokumenter. Eftersom Retten i den anfaegtede dom har faaet beviserne forskriftsmaessigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsaetninger om bevisbyrde og bevisfoerelse er blevet overholdt, har Domstolen ikke i en appel kompetence til at undersoege de beviser, som Retten har lagt til grund ved fastlaeggelsen af de faktiske omstaendigheder.

2. Informationsudvekslingsaftalens konkurrencebegraensende virkninger

39 Ifoelge New Holland har Retten foretaget en urigtig retsanvendelse ved i den anfaegtede doms praemis 93 at udtale, at artikel 85, stk. 1, forbyder saavel egentlige konkurrencebegraensende virkninger som potentielle virkninger, saafremt de har en maerkbar virkning. Derfor fandt Retten det uden betydning, at Kommissionen ikke havde paavist, at informationsudvekslingsaftalen havde haft egentlige konkurrencebegraensende virkninger paa det britiske marked for landbrugstraktorer.

Ifoelge New Holland giver Domstolens praksis (16) kun mulighed for at tage hensyn til en aftales potentielle virkninger med henblik paa at fastslaa, hvorvidt den paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne, men ikke med henblik paa at afgoere, hvorvidt den har en konkurrencebegraensende virkning. Derfor burde Retten have kraevet, at den anfaegtede beslutning indeholdt en analyse af informationsudvekslingsaftalens faktiske virkninger paa konkurrencen. New Holland goer subsidiaert gaeldende, at paavisningen af faktiske virkninger paa konkurrencen under alle omstaendigheder er noedvendig, naar aftalerne rent faktisk har vaeret anvendt. Informationsudvekslingsaftalen blev praktiseret i tre aar, indtil den blev suspenderet den 24. november 1988, og Kommissionen burde have undersoegt dens faktiske virkninger paa konkurrencen paa det britiske marked for landbrugstraktorer og udviklingen af dette marked i tidsrummet mellem suspensionen af aftalen og vedtagelsen af den omtvistede beslutning.

40 Appellantens argumenter boer forkastes.

41 For at en aftale er i strid med artikel 85, stk. 1, maa den noedvendigvis have »til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet ...«. Ifoelge Domstolens praksis (17) skal det foerst undersoeges, hvorvidt selve formaalet med aftalen udgoer en konkurrencebegraensning. Saafremt det er tilfaeldet, er den i artikel 85, stk. 1, indeholdte betingelse opfyldt, og det er ikke noedvendigt at analysere aftalens virkninger. Kun saafremt det fastslaas, at aftalen ikke i kraft af sit formaal er konkurrencebegraensende, er det noedvendigt at vurdere dens virkninger med henblik paa at fastslaa, hvorvidt den begraenser konkurrencen eller ej (18).

Virkningerne af en aftale skal vurderes i lyset af den konkurrence, der ville have hersket paa det paagaeldende marked, saafremt aftalen ikke havde eksisteret. Domstolen har foelgelig fundet, at det skal undersoeges »... om disse bestemmelser aktuelt har en svaekkelse af konkurrencen til foelge«, og om Kommissionen endvidere i fornoedent omfang har overvejet deres potentielle virkninger (19), samt den oekonomiske sammenhaeng, som konkurrencen udoeves i, saafremt der ikke forelaa en aftale (20). Endvidere er det noedvendigt, at aftalen har en maerkbar virkning paa konkurrencen (21).

Ud over konkurrencebegraensningen udgoer paavirkningen af samhandelen inden for Faellesskabet en anden noedvendig betingelse for, at der foreligger en tilsidesaettelse af artikel 85, stk. 1. Disse to betingelser er snaevert forbundet i Domstolens praksis (22), som uden forskel henviser til betydningen af aftalens potentielle virkninger paa konkurrencen og paa samhandelen inden for Faellesskabet. Det er ikke desto mindre ganske umuligt at paastaa, som New Holland goer det, at retspraksis tager hensyn til aftalers potentielle virkninger paa samhandelen inden for Faellesskabet, og at den derimod kraever bevis for faktiske paavirkninger af konkurrencen.

Konstateringen af en aftales virkninger paa konkurrencen udgoer en kompliceret oekonomisk overvejelse, og Domstolen har fastslaaet, at selv om den generelt udoever fuld kontrol med, om betingelserne for at anvende artikel 85, stk. 1, er opfyldt, maa den kontrol, som den udoever vedroerende komplicerede oekonomiske vurderinger, der er foretaget af Kommissionen, noedvendigvis begraenses til en efterproevelse af, om formforskrifterne er overholdt, om begrundelsen er tilstraekkelig, om de faktiske omstaendigheder er materielt rigtige, samt om der foreligger en aabenbar vildfarelse eller magtfordrejning (23).

42 I den foreliggende sag havde informationsudvekslingsaftalen ikke et konkurrencebegraensende formaal, og det var derfor noedvendigt at undersoege dens paavirkning af konkurrencen paa det britiske marked for landbrugstraktorer. I den anfaegtede dom finder Retten, at Kommissionen i den anfaegtede beslutning i tilstraekkelig grad har fastslaaet eksistensen af informationsudvekslingsaftalens konkurrencebegraensende virkninger.

Rettens vurdering synes at stemme overens med Domstolens naevnte praksis. Kommissionen har i den anfaegtede beslutning med rette fastslaaet, at informationsaftalen indeholder potentielle konkurrencebegraensninger, henset til karakteren af det britiske marked for landbrugstraktorer (lukket oligopol med hoeje adgangsbarrierer) og til indholdet og hyppigheden af de oplysninger, der udveksles mellem de stoerste erhvervsdrivende paa markedet. Det drejer sig om en undersoegelse af en kompliceret oekonomisk situation, og Retten har i den anfaegtede dom udoevet den af Domstolen i dennes praksis fastsatte domstolskontrol.

Jeg mener ikke, at Retten skulle have kraevet, at Kommissionen foretog en undersoegelse af aftalens faktiske konkurrencebegraensninger paa det britiske marked for landbrugstraktorer, hvori den skulle have fastsat priser og markedsandele for hver virksomhed, saafremt der ikke eksisterede en informationsudvekslingsaftale. Beviset for denne aftales faktiske konkurrencebegraensende virkninger ville have vaeret et krav, som var vanskeligt for Kommissionen at opfylde (24), og som synes unoedvendigt, eftersom det paagaeldende markeds kendetegn samt formaalet med informationsudvekslingsaftalen var tilstraekkeligt til at fastslaa, at der var fare for, at aftalen ville begraense konkurrencen.

43 Paa baggrund af ovenstaaende mener jeg, at denne del af anbringendet til stoette for appellen boer forkastes.

3. Manglende stoette i tidligere praksis og den oekonomiske teori

44 New Holland har anfoert, at den anfaegtede beslutning er ganske uden fortilfaelde, da det er foerste gang Kommissionen udtaler sig om en »ren« informationsudvekslingsordning, som ikke er forbundet med nogen konkurrencebegraensende aftale, som udelukkende spreder oplysninger om allerede foretagne salg, og som ikke vedroerer en raavare. I den anfaegtede doms praemis 91 erkender Retten, at den omtvistede beslutning »er den foerste, hvorved Kommissionen har forbudt en informationsudvekslingsordning, der ikke direkte vedroerer priserne, og som heller ikke stoetter en anden konkurrencebegraensende foranstaltning«, men Retten har i den anfaegtede doms praemis 35 fastslaaet, at den anfaegtede beslutning »paa et bestemt marked, nemlig markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige, blot anvender de principper, som er fastlagt i Kommissionens tidligere beslutningspraksis ...«. Ifoelge New Holland har Rettens anden bemaerkning, der modsiger den foerste, medfoert, at den har fastslaaet, at den anfaegtede beslutning overholdt den forpligtelse til at give en udfoerlig begrundelse, der i overensstemmelse med dommen i sagen Papier peints de Belgique (25) paahviler Kommissionen med hensyn til beslutninger uden fortilfaelde.

45 Jeg har vanskeligt ved at forstaa New Holland's argumentation, eftersom et manglende fortilfaelde kraever en mere udfoerlig begrundelse af Kommissionens beslutninger, og eftersom en manglende opfyldelse heraf ifoelge Papier peints de Belgique-dommen kan paaberaabes af appellanten i en appel, der stoettes paa et anbringende om manglende begrundelse og ikke et anbringende om en urigtig anvendelse af artikel 85, stk. 1.

46 Uafhaengigt af det forhold, at New Holland ikke har praeciseret det retlige spoergsmaal i dette led af det til stoette for appellen fremfoerte anbringende, mener jeg, at der er tale om argumenter, som allerede er blevet fremfoert for Retten, og som denne afviste i den anfaegtede doms praemis 35. Naar appellanten paaberaaber sig nye argumenter, baserer denne sig paa en definition af det paagaeldende markeds kendetegn, som adskiller sig fra den, der blev fastslaaet i den anfaegtede dom. Paa baggrund heraf finder jeg, at dette led af anbringendet til stoette for appellen boer afvises.

47 Henset til ovenstaaende argumentation er jeg af den opfattelse, at anbringendet til stoette for appellen delvist boer afvises, og at de dele, som kan antages til realitetsbehandling, boer forkastes.

D - Urigtig anvendelse af artikel 85, stk. 2, og det i dommen i sagen Consten og Grundig mod Kommissionen fastsatte princip

48 Ifoelge appellanten har Retten begaaet en fejl ved i den anfaegtede doms praemis 38 at afvise at anvende det i dommen i sagen Consten og Grundig mod Kommissionen fastsatte princip, hvorefter den manglende retsvirkning i henhold til artikel 85, stk. 2, kun rammer de dele af en aftale, der falder ind under forbuddet, eller hele aftalen, hvis de paagaeldende dele synes uadskillelige fra aftalens oevrige bestemmelser (26). Ifoelge New Holland burde Retten ikke have godkendt den omtvistede beslutning, eftersom Kommissionen ikke har naevnt de dele af informationsudvekslingsaftalen, som virksomhederne burde have slettet, for at aftalen var forenelig med artikel 85, stk. 1.

49 Dette anbringende boer afvises. Jeg mener, at Retten i den anfaegtede doms praemis 36, 37 og 38 har anvendt dommen i sagen Consten og Grundig mod Kommissionen korrekt, eftersom den har taget hensyn til parternes paastande i saa henseende og med foeje har fundet, at indholdet af den anfaegtede beslutning gjorde det klart, at Kommissionen fandt, at informationsudvekslingsaftalen i sin helhed var uforenelig med artikel 85, stk. 1. I denne aftale var det ikke muligt at udsondre de forskellige dele med henblik paa eventuelt at slette disse for saaledes at sikre aftalens lovlighed, da aftalen funktionsmaessigt udgjorde et samlet hele. Appellanten anfoerer ikke i forbindelse med dette til stoette for appellen fremfoerte anbringende noget argument hvad angaar den mulige identifikation af dele, som kan udskilles fra aftalens hele.

E - Urigtig anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3

50 Med dette anbringende, hvoraf det endnu engang synes vanskeligt at udlede de omtvistede punkter, anfaegter New Holland den af Retten i den anfaegtede doms praemis 99 anfoerte loesning hvad angaar anvendelsen af artikel 85, stk. 3, paa informationsudvekslingsaftalen. Retten har erklaeret den omtvistede beslutning for gyldig med den begrundelse, at denne aftales konkurrencebegraensninger ikke er uomgaengeligt noedvendige for at virkeliggoere de af aftaleparterne haevdede formaal. Kommissionen goer, ifoelge Retten, med foeje gaeldende, at de britiske landbrugstraktorfabrikanter kunne naa deres maal med en informationsordning, som havde faerre konkurrencebegraensende virkninger, eller ved at anvende andre foranstaltninger, saasom identifikation af oplysninger vedroerende hver virksomheds marked.

New Holland finder, at Rettens ovennaevnte argumentation er ubegrundet, og at Retten foelgelig har anvendt artikel 85, stk. 3, urigtigt. For det foerste gentager appellanten, at den i informationsudvekslingsaftalen indeholdte tidsmaessige opdeling er noedvendig, for at fabrikanterne i rette tid kan faa kendskab til aendringer i efterspoergslen med henblik paa at tilpasse deres udbud til kundernes krav. For det andet goer appellanten gaeldende, at informationsudvekslingsaftalen goer det muligt for samtlige fabrikanter, saavel store som smaa virksomheder, at raade over de samme oplysninger, eftersom aftalen administreres af en uafhaengig edb-virksomhed. Saafremt der ikke var nogen aftale, ville de store fabrikanter have bedre mulighed end de mindre fabrikanter for at kende markedet.

51 Dette anbringende, som appellanten har gjort gaeldende til stoette for appellen, kan antages til realitetsbehandling, eftersom det vedroerer et retligt spoergsmaal, nemlig hvorvidt informationsudvekslingsaftalen er noedvendig, hvilket udgoer en af betingelserne for at opnaa en individuel fritagelse i medfoer af artikel 85, stk. 3 (27). Jeg mener dog alligevel, at anbringendet boer forkastes. Appellanten anfoerer ikke noget overbevisende argument, der paaviser noget aabenbart urigtigt skoen i den i den omtvistede beslutning indeholdte loesning, som godkendes i den anfaegtede doms praemis 99. Med henblik paa at tilpasse sig kundekrav og sikre service- eller garantiydelser synes det ikke noedvendigt at anvende en informationsudvekslingsordning, hvorved der med korte mellemrum gives individuelle oplysninger om konkurrenters salg. Virkningerne af et saadant system er gunstige paa et fragmenteret marked, men paa et oligopolistisk marked som det britiske marked for landbrugstraktorer er virkningerne skadelige, da de svaekker konkurrencen mellem fabrikanterne.

52 Foelgelig boer dette anbringende, der er fremfoert til stoette for appellen, forkastes.

Sagens omkostninger

53 I medfoer af procesreglementets artikel 69, stk. 2, som i henhold til artikel 118 anvendes i appelsager, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Saafremt de af appellanten paaberaabte argumenter forkastes i overensstemmelse med mit forslag, skal appellanten doemmes til at betale sagens omkostninger.

Forslag til afgoerelse

54 Paa baggrund af ovenstaaende foreslaar jeg Domstolen:

1) delvist at afvise appellen

2) i oevrigt at frifinde Kommissionen

3) at doemme appellanten til at betale sagens omkostninger.

(1) - Sag T-34/92, Sml. II, s. 905.

(2) - Kommissionens beslutning af 17.2.1992 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.370 og 31.446 - U.K. Agricultural Tractor Registration Exchange, EFT L 68, s. 19).

(3) - Dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, Sml. 1965-1968, s. 245, org. ref.: Rec. s. 429.

(4) - Jf. bl.a. kendelse af 26.4.1993, sag C-244/92 P, Kupka-Floridi mod OESU, Sml. I, s. 2041, af 26.9.1994, sag C-26/94 P, X mod Kommissionen, Sml. I, s. 4379, og af 17.10.1995, sag C-62/94 P, Turner mod Kommissionen, Sml. I, s. 3177, samt dom af 24.10.1996, sag C-73/95 P, Viho mod Kommissionen, Sml. I, s. 5457, praemis 25 og 26.

(5) - Dom af 2.3.1994, sag C-53/92 P, Hilti mod Kommissionen, Sml. I, s. 667, og af 6.4.1995, forenede sager C-241/91 P og C-242/91 P, RTE og ITP mod Kommissionen, Sml. I, s. 743, samt kendelse af 17.9.1996, sag C-19/95 P, San Marco mod Kommissionen, Sml. I, s. 4435, praemis 39.

(6) - Forslag til afgoerelse fra generaladvokat Jacobs i sagen Hilti mod Kommissionen, naevnt ovenfor (punkt 8-12 og 46-49).

(7) - Dom af 1.10.1991, sag C-283/90 P, Vidrányi mod Kommissionen, Sml. I, s. 4339, praemis 29, og af 17.12.1992, sag C-68/91 P, Moritz mod Kommissionen, Sml. I, s. 6849, praemis 21.

(8) - Dom af 1.6.1994, sag C-136/93 P, Sml. I, s. 1981, praemis 49.

(9) - Naevnte kendelse (praemis 39).

(10) - Naevnte dom (praemis 67).

(11) - Dommen i sagen Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl., a.st. (praemis 66), og kendelsen i sagen San Marco, a.st. (praemis 40).

(12) - Dom af 14.2.1978, sag 27/76, Sml. s. 207, praemis 11.

(13) - Jf. navnlig dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 37, og af 14.11.1996, sag C-333/94 P, Tetra Pak mod Kommissionen, Sml. I, s. 5951, praemis 13.

(14) - Jf. A. Frignani og M. Waelbroeck: Disciplina della concorrenza nella CE, UTET, Torino, 1996, s. 243 ff.

(15) - Dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1663, dommen i sagen Michelin mod Kommissionen, a.st., og dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359.

(16) - Dom af 30.6.1966, sag 56/65, Société technique minière, Sml. 1965-1968, s. 211, paa s. 215 og 216, org. ref.: Rec. s. 337, paa s. 359, og af 16.6.1981, sag 126/80, Salonia, Sml. s. 1563, praemis 12.

(17) - Jf. saerligt naevnte dom i sagen Société technique minière (s. 211), naevnte dom i sagen Consten og Grundig mod Kommissionen, dom af 11.12.1980, sag 31/80, L'Oréal, Sml. s. 3775, praemis 19, dom af 11.7.1985, sag 42/84, Remia m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2545, praemis 18, af 27.1.1987, sag 45/85, Verband der Sachversicherer mod Kommissionen, Sml. s. 405, praemis 39, og af 17.11.1987, forenede sager 142/84 og 156/84, BAT og Reynolds mod Kommissionen, Sml. s. 4487.

(18) - Jf. punkt 15 og 16 i generaladvokat Tesauro's forslag til afgoerelse forud for dom af 15.12.1994, sag C-250/92, DLG, Sml. I, s. 5641.

(19) - Naevnte dom i sagen BAT og Reynolds mod Kommissionen (praemis 54), og dom af 27.2.1992, sag T-19/91, Vichy mod Kommissionen, Sml. II, s. 415, praemis 59.

(20) - Dom af 12.12.1995, sag C-399/93, Oude Luttikhuis m.fl., Sml. I, s. 4515, praemis 10.

(21) - Dom af 9.7.1969, sag 5/69, Voelk, Sml 1969, s. 69, org. ref.: Rec. s. 295, og af 8.6.1995, sag T-7/93, Langnese-Iglo mod Kommissionen, Sml. II, s. 1533, praemis 98.

(22) - Jf. C. Bellamy og G. Child: Derecho de la competencia en el mercado común, Civitas, Madrid, 1991, s. 142.

(23) - De naevnte domme i sagen Remia m.fl. mod Kommissionen (praemis 34) og i sagen BAT og Reynolds mod Kommissionen (praemis 62).

(24) - Vanskeligheden ved at bevise en konkurrencebegraensende aftales faktiske virkninger paa samhandelen inden for Faellesskabet er behandlet i dom af 1.2.1978, sag 19/77, Miller mod Kommissionen, Sml. s. 131, praemis 15, og af 17.7.1997, sag C-219/95 P, Ferriere Nord mod Kommissionen, Sml. I, s. 4411, praemis 19.

(25) - Dom af 26.11.1975, sag 73/74, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique m.fl. mod Kommissionen, den saakaldte »Papier peints de Belgique-dom«, Sml. s. 1491, praemis 33.

(26) - Naevnte dom i sagen Consten og Grundig mod Kommissionen, a.st. (s. 256).

(27) - Jf. dom af 17.1.1995, sag C-360/92 P, Publishers Association mod Kommissionen, Sml. I, s. 23, praemis 24-29.