ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/58

Sag anlagt den 5. december 2016 — Techniplan mod Kommissionen

(Sag T-853/16)

(2017/C 022/78)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Techniplan Srl (Rom, Italien) (ved advokaterne R. Giuffrida og A. Bonavita)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Europa-Kommissionen har tilsidesat artikel 265 TEUF, idet den ikke tog stilling til Techniplans anmodning, sendt ved en formel klageskrivelse.

— Kommissionen pålægges den i artikel 266 TEUF fastsatte handleforpligtelse og at betale erstatning for hver dags forsinkelse i gennemførelsen. Desuden pålægges Kommissionen at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren er en ingeniørvirksomhed, som har fået tilslag på en række projekter i afrikanske lande (kontrol og tilsyn med bygge- og anlægsarbejderne med planlægning og asfaltering af vejen Banikoara-Kandi, Benin, kontrol med bygge- og anlægsarbejderne på vejen RN32 Ouallah-Miringoni, Comorerne, overvågning af de almindelige vedligeholdelsesarbejder af de asfalterede vejer i Anjouan og Moheli, Comorerne, tilsyn og kontrol med de almindelige vedligeholdelsesarbejder i Grande Comores, Comorerne, kontrol og tilsyn med bygge- og anlægsarbejderne for bygning af hovedvej nr. 1 Kinkala-Mindouli, Congo, og kontrol og tilsyn med bygge- og anlægsarbejderne med planlægning og asfaltering af vejen Bouar-Fambélé, Den Centralafrikanske Republik, og projektering og overvågning af bygge- og anlægsarbejderne inden for rammerne af PA PNDS, Den Demokratiske Republik Congo).

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at alle disse projekter blev udarbejdet og fastlagt af de nationale ansvarshavende, idet de tilhørende fakturaer blev betalt og godkendt af Europa-Kommissionens organer, som finansierede projekterne. Helt uventet begyndte fakturaerne imidlertid kun at blive betalt delvist. Ifølge sagsøgeren anvendte Kommissionen en ikke nærmere præciseret sanktion til fordel for Den Europæiske Udviklingsfond, uden at der forelå en konkret uoverensstemmelse. I dette tilfælde besluttede Europa-Kommissionen selv vilkårligt at modregne de tilgodehavender, som Techniplan havde, med ikke nærmere bestemte påståede fordringer.

For at anfægte denne beslutning sendte sagsøgeren en formel klageskrivelse i henhold til artikel 265 TEUF, hvorved den opfordrede Europa-Kommissionen til at udstede en retsakt eller træffe officiel afgørelse om sagsøgerens anmodning om betaling og til den reelle karakter af de varslede sanktioner.

Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren gjort gældende, at Europa-Kommissionens kompetente organer handlede i strid med retssikkerhedsprincippet og gennemsigtighedsprincippet. Denne omstændighed indebar en alvorlig skade på den subjektive situation for Techniplan, som derimod besad en berettiget forventning om med sikkerhed og på ethvert tidspunkt og situation at kende sine rettigheder og forpligtelser, som ligeledes er sikret af bestemmelserne i EU-retsordenen.
—

Det fastslås, at Kommissionen og REA ifølge projektet SMART-NEST skal betale sagsøgeren et beløb på 69 623,94 EUR med tillæg af renter fra datoen for afgørelsen.
—

Appelkammeret har retligt fejlagtigt truffet en afgørelse i strid med artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, idet det for det første ukorrekt fandt, at sagsøgerens reelle brug af det franske varemærke ikke udgjorde en acceptabel form for brug i henhold til artikel 15, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009, og for det andet ukorrekt fandt, at sagsøgerens reelle brug af det franske varemærke ikke udgjorde brug af det franske varemærke i forbindelse med varerne »inhalationsapparater«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/57

Sag anlagt den 28. november 2016 — Kabushiki Kaisha Zoom mod EUIPO — Leedsworld (ZOOM)

(Sag T-831/16)

(2017/C 022/76)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Kabushiki Kaisha Zoom (Tokyo, Japan) (ved advokat M. de Arpe Tejero)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Leedsworld, Inc. (New Kensington, Pennsylvania, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Leedsworld, Inc.

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »ZOOM« — registreringsansøgning nr. 11 766 111

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 7. september 2016 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1235/2015-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Der meddeles i det hele afslag på EU-varemærkeansøgning nr. 11 766 111 »ZOOM« i klasse 9.

— EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringende
—

Kommissionens handlinger ved Afdelingen for Fusionskontrol under Generaldirektoratet for Konkurrence i forbindelse med gennemførelsen af den tredje betingelse (»løsninger for ikke-MNO«) i afgørelse M.7018 og navnlig den opfattelse, som Kommissionen gav udtryk for i e-mail af 11. oktober 2016 og 29. oktober 2016 om, at »løsningerne for ikke-MNO« er begrænset til rene tjenesteudbydere under udelukkelse af virtuelle mobilnetoperatører som sagsøgeren, annulleres.
1.

Første anbringende: Kommissionen har overskredet sine gennemførelsesbeføjelser i henhold til artikel 291, stk. 2, TEUF og forordning (EF) nr. 1907/2006. — Kommissionen har overskredet sine gennemførelsesbeføjelser ved at tilsidesætte artikel 55 og artikel 60, stk. 4, i forordning nr. 1907/2006 og i strid med forordningens formål at meddele den ansøgte godkendelse uden at betingelserne herfor, der er fastsat i forordningen, var opfyldt. — Kommissionen har tilsidesat artikel 60, stk. 4, i forordning nr. 1907/2006 ved at meddele godkendelse uden selv at foretage en vurdering af betingelserne for at udstede en godkendelse i henhold til denne bestemmelse og uden i tilstrækkelig grad at undersøge, om betingelserne for at udstede en godkendelse i henhold til denne bestemmelse var opfyldt. — Kommissionen har endvidere tilsidesat artikel 55 i forordning nr. 1907/2006 ved at meddele godkendelse i strid med godkendelsessystemets formål, nemlig at sikre et velfungerende indre marked og gradvist at erstatte særligt problematiske stoffer med egnede alternative stoffer eller teknologier, hvor det er teknisk og økonomisk muligt.
—

Annullation af den kollektivt anfægtede afgørelse, dvs. afgørelsen af 29. januar 2016 truffet af Directorate for Human Resources Development, om ikke at opføre sagsøgeren på listen over udvalgte ansøgere og af afgørelsen af 25. august 2016 om afslag på en klage i henhold til vedtægtens artikel 90.
—

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1647 af 13. september 2016 om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Vietnam, produceret af Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co Ltd, Freetrend Industrial Ltd. og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd., Fulgent Sun Footwear Co., Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co, Ltd, Golden Top Company Co., Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc. og Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd, og om gennemførelse af Domstolens dom i de forenede sager C-659/13 og C-34/14 (EUT L 245, s. 16) annulleres.
4

Fjerde anbringende vedrører en af Kommissionen begået magtfordrejning, eftersom de tilsagn, den har gjort bindende, greb ind i den igangværende lovgivningsproces for Europa-Parlamentet, som havde udtrykt forbehold for og betænkeligheder ved ophævelsen af territorialitet for licenser i den audiovisuelle sektor og dens indvirkning på finansieringen af film, sektorens koncentration og den kulturelle mangfoldighed. Kommissionen tog ikke hensyn dertil ved ikke at tage højde for udfaldet af vigtige lovgivningsdebatter ved forhandlingen med kun én ikke-europæisk virksomhed, nemlig Paramount. Dette anbringende består af to led. — Første led om, at den anfægtede afgørelse opfylder et formål, som henhører under lovgivers kompetence og formål og ikke under Kommissionen, som således satte sig i lovgivers sted. — Andet led om, at en række indicier, der er blevet gjort gældende af GROUPE CANAL +, kan udgøre et prima facie-bevis, som er tilstrækkeligt til at rejse alvorlig tvivl om Kommissionens ansvar i den anfægtede afgørelse.
4.

Fjerde anbringende: Det kræves, at den enkelte polske uafhængige arbejdstager er registreret i det svenske socialforsikringskontors register, for at der kan opkræves svenske arbejdsgiverbidrag for den pågældende. De svenske skattemyndigheder har ikke iværksat nogen undersøgelse af, om dette var tilfældet. Den omstændighed, at der blev opkrævet arbejdsgiverbidrag, uden at disse vedrørte en bestemt person, hvilket sker i de fleste medlemsstater, må anses for at være i strid med EU-retten.
—

Kommissionens påstand om, at ASI og AOE blev indrømmet en »fordel« er ukorrekt. De bindende svar afveg ikke fra »normal« beskatning, idet ASI og AOE ikke betalte mindre i skat end de var forpligtet til i henhold til section 25. Kommissionen har også fejlagtigt hævdet, at udtalelserne var selektive. Kommissionens referencesystem undlader med urette at tage hensyn til sondringen mellem hjemmehørende og ikke-hjemmehørende selskaber. Kommissionen forsøger at genskrive de irske selskabsbeskatningsregler, således at de såkaldte Revenue Commissioners i forbindelse med de bindende svar burde have anvendt Kommissionens version af armslængdeprincippet. Dette princip er ikke en del af EU-lovgivningen eller af irsk lovgivning vedrørende beskatning af filialoverskud, og Kommissionens påstand er uforenelig med medlemsstaternes suverænitet inden for området for direkte beskatning.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er opstået under klagesagen for EUIPO.
2.

Andet anbringende om, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, for så vidt som den (i) ikke har undersøgt de gældende fradrag på grundlag af beskatningssatsen for hver sats og enhed; (ii) ikke fremstår upartisk ved at søge bebyrdende og afkræftende beviser, og dermed (iii) retsstridigt har fastslået, at der foreligger en fordel som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF.
1.

Første anbringende om en fejlagtig kvalificering af den polske afgift i detailsektoren som statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF som følge af et åbenbart fejlagtigt skøn vedrørende betingelsen om selektivitet. — Den polske afgift i detailsektoren kan ikke prima facie anses for at være selektiv, da afgiftens struktur ikke indeholder nogen afvigelse fra det referencesystem, der er relevant for denne afgift. De progressive afgiftssatser er en uadskillelig del af referencesystemet for denne afgift. — Selv hvis det antages, at de to progressive afgiftssatser ikke er en del af det relevante referencesystem for den polske afgift i detailsektoren, bør det lægges til grund, at i det mindste den oftest anvendte afgiftssats er en del af referencesystemet. Endvidere udgør de progressive afgiftssatser under alle omstændigheder ikke en undtagelse til fordel for bestemte virksomheder, som henset til referencesystemets iboende formål befinder sig i en tilsvarende faktuel og retlig situation som de andre virksomheder. — De progressive afgiftssatser og tærskelværdien for afgiftsgrundlaget for den polske afgift i detailsektoren er under alle omstændigheder i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.
2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af gennemsigtighedsprincippet og af princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne såvel ved udarbejdelsen af udbudsbetingelserne som ved Kommissionens vurdering af tilbudsgivernes bud. Sagsøgeren har navnlig foreholdt Kommissionen følgende: — For det første for ved udarbejdelsen af udbudsbetingelserne at have gengivet de tekniske krav og billeder af de produkter, som var blevet udbudt af en tilbudsgiver i en tidligere udbudsprocedure med en lignende genstand, og som Kommissionen uberettiget havde annulleret, hvilket bevirkede, at der blev skabt ubegrundede hindringer for åbning af markederne for konkurrence. — For det andet for at have tilsidesat det grundlæggende princip om lighed mellem tilbudsgiverne ved i teknisk henseende at have opstillet meget restriktive og ubegrundede tekniske krav, som klart havde til formål at være sammenfaldende med en bestemt økonomisk aktørs produkter. — For det tredje for ikke at have vurderet det af sagsøgeren afgivne bud i forbindelse med den omtvistede udbudsprocedure objektivt og uafhængigt, og for uberettiget at have afvist buddet, idet sagsøgernes produkter fuldt ud opfyldte mindstekravene til de tekniske karakteristika for de i udbudsbetingelserne nævnte produkter og således tilsvarende opfyldte de opstillede krav.
2.

Andet anbringende om et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgeren er af den opfattelse, at afgørelsen er behæftet med en et urigtigt skøn for så vidt angår støtteforanstaltningens påvirkning af konkurrencen og af samhandlen mellem medlemsstaterne, for så vidt som grundene til, at Kommissionen fastslog, at den pågældende støtteforanstaltnings påvirkning af samhandlen mellem medlemsstaterne blot er hypotetisk eller angivelig, og at den, såfremt den foreligger, kun er marginal, ikke er understøttede og i praksis svarer til et meget stort antal detaljerede, analoge statsstøtteforanstaltninger ikke alene i Tomar-regionen, men i hele landet med den hermed uløseligt forbundne virkning, at den afskrækker nationale investeringer og investeringer fra andre medlemsstater.
1.

Det første anbringende vedrører en fejlagtig kvalificering af FERTISAC S.L. som en stor virksomhed. — Det anføres i den forbindelse, at artikel 2, stk. 1, i bilaget til Kommissionens henstilling af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (EUT 2003, L 124, s. 36) fastsætter, at kategorien mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (SMV’er) omfatter virksomheder, som beskæftiger under 250 personer, og som har en årlig omsætning på ikke over 50 mio. EUR eller en årlig samlet balance på ikke over 43 mio. EUR. Der er to tærskler for kvalificering af en SMV’er. Der er ikke tale om at skulle overstige kun én af tærsklerne (således som det fremgår af ECHA’s afgørelse, idet denne alene anvender den ene af dem: den årlige omsætning), hvorved der klart ikke tages hensyn til den første betingelse, dvs. antallet af personer, hvortil der klart er knyttet et »og«. FERTISAC S.L. har på intet tidspunkt overskredet tærsklen på 250 personer.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat artikel 107, stk. 1, TEUF, idet den begik en væsentlig retlig fejl og anlagde et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med fortolkningen og anvendelsen af referencerammen for at bedømme, hvorvidt forhåndsafgørelserne om skattefritagelse for overskydende fortjeneste gav en selektiv fordel.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/24

Sag anlagt den 14. december 2016 — HJ mod EMA

(Sag T-881/16)

(2017/C 046/27)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: HJ (London, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne L. Levi og A. Blot)

Sagsøgt: Det Europæiske Lægemiddelagentur

Sagsøgerens påstande

— Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren et symbolsk beløb på 1 EUR i erstatning for den lidte ikke-økonomiske skade.

— Sagsøgte tilpligtes at lade memorandum af 22. juli 2015 og følgelig sagsøgerens svar af 23. juli 2015 udgå af sidstnævntes personlige sagsmappe.

— I det omfang, det er nødvendigt, annulleres afgørelse af 21. marts 2016 truffet af den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakter (AHCC), hvorved sagsøgerens krav om erstatning af 26. november 2015 blev afvist, og AHCC’s afgørelse af 19. oktober 2016, hvorved sagsøgerens klage af 20. juni 2016 over førnævnte afgørelse blev afvist.

— Det Europæiske Lægemiddelagentur tilpligtes at betale alle sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende, hvorved sagsøgeren har gjort gældende, at betingelserne for, at Den Europæiske Union kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold, nemlig at den adfærd, som Unionens institutioner lægges til last, har været retsstridig, at der foreligger et virkeligt tab, og at der er en årsagsforbindelse mellem denne adfærd og det påståede tab, er opfyldt i den foreliggende sag. Ifølge sagsøgeren blev de dokumenter fra sagsøgerens personlige sagsmappe, som i en vis periode blev offentliggjort og gjort tilgængelige for alle ansatte ved Det Europæiske Lægemiddelagentur, ikke behandlet rimeligt og lovligt, men blev behandlet med henblik på andre formål end dem, hvortil de var blevet indsamlet, uden at ændringen af behandlingsformålet udtrykkeligt blev tilladt af sagsøgeren. Videregivelsen af disse følsomme oplysninger har følgelig rejst tvivl om sagsøgerens integritet ved således at medføre en faktisk og reel ikke-økonomisk skade for sagsøgeren. Efter sagsøgerens opfattelse skal denne skade i det hele tilskrives Lægemiddelagenturets culpøse adfærd.
1.

Første anbringende om de mangler, som den anfægtede afgørelse er behæftet med, for så vidt angår støtten fra departementet Bouches-du-Rhône til terminalen »Marseille-Provence 2« (MP2). Navnlig — tjener foranstaltningen ikke klart definerede mål af almen interesse. Kommissionens vurdering i den anfægtede afgørelse er behæftet med en begrundelsesmangel, en retlig fejl og et fejlskøn for så vidt angår — målet om at imødekomme en forventet stigning i lufttrafikken og — målet om at fremme regionens økonomiske udvikling. — Støtten er ikke nødvendig.
1.

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af princippet om, at et søgsmål skal anlægges inden for en rimelig frist og af principperne om retssikkerhed og om en retfærdig rettergang samt tilsidesættelse af forpligtelserne vedrørende information og høring. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ved den langsomme behandling af hans ansøgning har tilsidesat samtlige grundlæggende principper i forbindelse med en behørig gennemførelse af en administrativ procedure. Sagsøgeren blev heller ikke hørt inden vedtagelsen af den bebyrdende retsakt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/28

Sag anlagt den 20. december 2016 — Starbucks (HK) mod EUIPO — Now Wireless (nowwireless)

(Sag T-908/16)

(2017/C 046/32)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Starbucks (HK) Ltd (Hong Kong, Kina) (ved solicitor P. Kavanagh)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Now Wireless Ltd (Whyteleafe, Det Forenede Kongerige)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger: Starbucks (HK) Ltd

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »nowwireless« — registreringsansøgning nr. 6 782 569

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 17. oktober 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 662/2016-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse og afgørelsen truffet af indsigelsesafdelingen annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringende
—

Artikel 82 i ansættelsesvilkårene for øvrige ansatte bestemmer, at en kontraktansat skal ansættes i ansættelsesgruppe IV, såfremt vedkommende kan påvise et uddannelsesniveau svarende til afsluttede universitetsstudier af mindst tre års varighed med bevis for afsluttet uddannelse, eller erhvervsuddannelse på tilsvarende niveau. Sagsøgeren har universitetsstudier af fem års varighed, afsluttet med to eksamensbeviser, og har, med hensyn til den anden kontrakt, han fik tilbudt, tidligere erhvervserfaring hos Europa-Parlamentet, der omfattede opgaver svarende til de opgaver, som han skulle udføre.
1.

Første anbringende, hvorved sagsøgeren har rejst en formalitetsindsigelse vedrørende den forfremmelsesordning, der er gældende ved Revisionsretten for Den Europæiske Union og som er gennemført ved afgørelse 53-2014 om forfremmelser, for så vidt som den berører ansættelsesmyndighedens mulighed for systematisk at afsløre forskelle i måden at bedømme tjenestemænd på, således som denne bedømmelse foretages af de forskellige bedømmere ved institutionen i henhold til deres egen subjektivitet.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten og at bære sine egne omkostninger.
—

Kommissionens afgørelse af 28. oktober 2016 om ændringen af betingelserne for Opal-rørledningens undtagelse fra forpligtelsen til at anvende reglerne for tredjepartsadgang og de tarifreguleringer, der er godkendt på grundlag af direktiv 2003/55/EF, annulleres.
—

Betingelsen for, at en regulerende myndighed kan tildele en undtagelse for store nye gasinfrastrukturer, er, at risikoen i forbindelse med investeringen er så stor, at investeringen ikke ville finde sted, medmindre en undtagelse blev indrømmet
—

Sagsøgte tilpligtes at betale erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt som følge af tilsidesættelser af adskillige bestemmelser, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder.
—

Kommissionens handlinger ved Afdelingen for Fusionskontrol under Generaldirektoratet for Konkurrence i forbindelse med gennemførelsen af den tredje betingelse (»løsninger for ikke-MNO«) i afgørelse M.7018 og navnlig den opfattelse, som Kommissionen gav udtryk for i e-mail af 24. oktober 2016 og 29. oktober 2016 om, at »løsningerne for ikke-MNO« er begrænset til rene tjenesteudbydere under udelukkelse af virtuelle mobilnetoperatører som sagsøgeren, annulleres.
—

Eurojust tilpligtes at erstatte det tab, som QE har lidt, der med forbehold for en forhøjelse eller nedsættelse under sagen er anslået til 20 000 EUR (tyve tusinde euro), med tillæg af renter regnet fra indgivelsen af klagen den 8. juli 2016, som beregnes på grundlag af den sats, der fastsættes af Den Europæiske Centralbank for de vigtigste refinansieringstransaktioner, der finder anvendelse på den pågældende periode, med tillæg af to point.
7.

Syvende anbringende er baseret på dokumenter fra professionelle og andre pålidelige organisationer. — Med søgsmålet gøres det gældende, at EU med den anfægtede aftale har frembragt en enorm tilstrømning af mennesker til Grækenland og Tyrkiet, som lever under kummerlige forhold uden nogen som helst rettigheder og uden hensyn til, at de måske har været udsat for mishandling fra ordensmagtens side. — Endelig gøres det med søgsmålet gældende, at EU over for en menneskelig og social katastrofe, åbenlyst har tilsidesat sine EU-retlige og internationale forpligtelser.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er afholdt under sagen for appelkammeret.
2.

Andet anbringende om de fejl, som berører de anfægtede retsakters formelle lovlighed. Dette anbringende er opdelt i otte led. — Første led om, at kvæstorernes afgørelse ikke vedrører en godtgørelse af, at de udbetalte beløb angiveligt er udbetalt fejlagtigt. Heraf følger, at denne afgørelse er ufuldstændig, for så vidt som den kun vedrører inddrivelsen. Der foreligger på dette tidspunkt ikke længere en afgørelse vedrørende en konstatering af, at de til sagsøgeren udbetalt beløb er sket fejlagtigt og generalsekretærens retsakt skal herefter tilbagetrækkes ligesom afgørelsen om inddrivelse af de omtvistede beløb. — Andet led om, at de anfægtede retsakter er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn. — Tredje led om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. — Fjerde led om bevisbyrde, for så vidt som det ikke tilkommer sagsøgeren at godtgøre, at den pågældende assistent rent faktisk arbejdede for sagsøgeren og at det arbejde, som denne udførte, var nødvendigt og direkte forbundet med udøvelsen af sagsøgerens mandat som medlem af Europa-Parlamentet. — Femte led om, at de anfægtede retsakter tilsidesætter de lokalansatte assistenters politiske rettigheder. — Sjette led om, at de anfægtede retsakter er behæftet med magt- og procedurefordrejning. — Syvende led om, at de anfægtede retsakter er diskriminerende. De anfægtede retsakter har desuden alene til formål at skade sagsøgerens politiske aktiviteter. — Ottende led om krænkelse af sagsøgerens uafhængighed i dennes egenskab af europaparlamentsmedlem.