Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 17. december 1987. - S. P. R. L. ARCADO MOD S. A. HAVILAND. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF COUR D'APPEL BRUXELLES. - BRUXELLES-KONVENTIONEN - RETTERNES KOMPETENCE - KONTRAKTSFORHOLD. - SAG 9/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 01539



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

Aktieselskabet SA Haviland, som har hjemsted i Frankrig, udnaevnte ( vist nok i 1967 ) selskabet SA Agecobel til agent for salget af sine varer i Belgien og Luxembourg . Da Haviland, efter eget udsagn, saavel tidligere som i loebet af 1978 havde modtaget adskillige klager over Agecobel, opsagde selskabet agenturkontrakten med virkning fra udgangen af oktober 1978 . Herefter anlagde Agecobel ved tribunal de commerce de Bruxelles sag mod Haviland med paastand om betaling af et provisionstilgodehavende og erstatning for retsstridig ophaevelse af kontrakten . Haviland paastod sagen afvist paa grund af rettens manglende kompetence og nedlagde en modpaastand om betaling af ubetalte fakturaer .

Tribunal de commerce erklaerede sig kompetent i henhold til artikel 5, punkt 1, i konventionen af 27 . september 1968 om rtetternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager ( herefter benaevnt "konventionen "), og doemte Haviland til at betale erstatning og provisionstilgodehavende . Retten gav Haviland medhold i selskabets paastand vedroerende ubetalte fakturaer .

Arcado SPRL, som ifoelge det oplyste er et selskab med hjemsted i Belgien, er under ikke naermere angivne omstaendigheder indtraadt i Agecobel' s rettigheder og forpligtelser . Som foelge heraf er selskabet indtraadt i ankesagen, idet den af tribunal de commerce afsagte dom er indbragt for Cour d' appel de Bruxelles . Under anken anfaegtes stoerrelsen af provisionstilgodehavendet og den i foerste instans tilkendte erstatning . Haviland har heroverfor gjort gaeldende, at da paastanden vedroerte erstatning for retsstridig ophaevelse af en kontrakt, var der i virkeligheden tale om en sag "om erstatning uden for kontrakt", jfr . konventionens artikel 5, punkt 3, og retterne i Bruxelles var derfor inkompetente .

Cour d' appel fandt, at selv om paastanden om betaling af provision tydede paa, at der var tale om en sag om kontraktforhold, var der dog tvivl om, hvorvidt en paastand om erstatning for retsstridig ophaevelse af en kontrakt er omfattet af konventionens artikel 5, punkt 1, saafremt denne bestemmelse skal fortolkes selvstaendigt . Hvis den skal fortolkes i overensstemmelse med belgisk eller fransk ret, maa der formentlig vaere tale om en sag om kontraktforhold .

Foelgelig har Cour d' appel anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal :

"Er en sag om retsstridig ophaevelse af en kontrakt om ( selvstaendigt ) handelsagentur og om betaling af provision i henhold til kontrakten en sag om kontraktforhold, jfr . artikel 5, punkt 1, i Bruxelles-konventionen af 27 . september 1968?"

Som en undtagelse fra hovedreglen i artikel 2, hvorefter kompetencen er knyttet til bopaelen, bestemmer konventionens artikel 5 foelgende :

" En person, der har bopael paa en kontraherende stats omraade, kan sagsoeges i en anden kontraherende stat :

1 ) i sager om kontraktforhold, ved retten paa det sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for sagen, er opfyldt eller skal opfyldes;

...

3 ) i sager om erstatning uden for kontrakt, ved retten paa det sted, hvor skadetilfoejelsen er foregaaet ."

Der har allerede vaeret megen diskussion om, hvorvidt konventionens bestemmelser skal fortolkes saaledes, at de skal anvendes ens i samtlige medlemsstater, eller saaledes, at de retter, for hvilke sagerne indbringes, skal anvende deres egne lovvalgsregler . Paa den ene side har man gjort gaeldende, at anvendelsen af en "selvstaendig" fortolkning sikrer, at der bestaar et faelles og ensartet saet regler, der skal anvendes i alle de medlemsstater, der har undertegnet konventionen . Paa den anden side er en fortolkning, hvorefter medlemsstaternes lovvalgsregler bliver afgoerende for spoergsmaal af den her omhandlede art, absolut ikke noedvendigvis i strid med konventionen, der som hovedformaal skal fremme den automatiske anerkendelse og fuldbyrdelsen af retsafgoerelser, som er afsagt under omstaendigheder, som fuldt ud kan danne grundlag for kompetencen .

I sag 12/76 ( Tessili mod Dunlop, Sml . 1976, s . 1473 ), udtalte Domstolen, at "ingen af disse to muligheder udelukker noedvendigvis den anden, da et formaalstjenligt valg kun kan foretages saerskilt for hver enkelt bestemmelse i konventionen, idet dog dennes fulde virkning ud fra de i Traktatens artikel 220 naevnte maalsaetninger skal sikres", og at det kan vaere noedvendigt at henvise til national ret, herunder de nationale lovvalgsregler, paa grund af "de forskelle, der bestaar mellem de nationale lovgivninger inden for kontraktretten, og i betragtning af den manglende enhed i gaeldende materiel ret paa retsudviklingens nuvaerende trin ".

Spoergsmaalet, om udtryk eller begreber, der kan have forskellig betydning i forskellige medlemsstater, skal fortolkes selvstaendigt eller forstaas under henvisning til den materielle ret, der skal anvendes ifoelge lovvalgsreglerne for den domstol, sagen er indbragt for, skal afgoeres ved at vaelge den regel, der mest effektivt kan sikre gennemfoerelsen af konventionens maal . Det gaelder saa meget desto mere, som undtagelserne i artikel 5 er fastsat for at opnaa "en hensigtsmaessig sagsbehandling, idet der i visse velafgraensede tilfaelde bestaar en saerlig snaever sammenhaeng mellem en tvist og den ret, hvor sagen kan anlaegges" ( sag 33/78, Somafer mod Saar-Ferngas, Sml . 1978, s . 2183, 2191, praemis 7 ).

Uden domspraksis paa dette omraade ville jeg vaere af den opfattelse, at hvor der fremsaettes paastande i forbindelse med angivelige kontraktforhold, er der meget der taler for en regel om, at den ret, som sagen indbringes for, foerst boer afgoere, hvilket lands lov, der skal anvendes i den paagaeldende tvist, og derefter - paa grundlag af denne lov - dels om der er tale om et kontraktforhold, dels hvor den paagaeldende forpligtelse skal opfyldes . Dette kan naturligvis give forskellige resultater ved forskellige retter, for saa vidt angaar spoergsmaalet, om der foreligger et kontraktforhold eller ikke . Det vil til gengaeld goere det muligt at undgaa den konflikt, som kan opstaa, hvis der ifoelge en selvstaendig fortolkning er tale om et kontraktforhold, hvorimod der i henhold til den lov, der skal anvendes paa sagen, eller opfyldelsesstedets lov ikke foreligger nogen kontrakt .

Paa dette omraade foreligger der imidlertid domspraksis . Begrebet "borgerlige sager, herunder handelssager" i konventionens artikel 1 skal anses for at vaere et selvstaendigt begreb, som skal fortolkes under hensyn dels til konventionens maal og opbygning, dels til de almindelige principper, der kan udledes af de nationale retssystemer under ét (( sag 814/79, Nederlandene mod Roeffer, Sml . 1980, s . 3807, 3819, praemis 7, og sag 29/76 Lufttransportunternehmen ( LTU ) mod Eurocontrol, Sml . 1976, s . 1541, 1551, praemis 3 ) )). Paa lignende maade har Domstolen i sag 33/78, Somafer, udtalt, at hensynet til retssikkerheden samt ligestillingen mellem parternes rettigheder og forpligtelser i forhold til muligheden for at fravige hovedreglen om vaerneting i artikel 2 noedvendiggoer en selvstaendig og hermed for alle de kontraherende stater faelles fortolkning af begreberne i konventionens artikel 5, punkt 5 ( Somafer, Sml . 1978, s . 2192, praemis 8 ). Domstolen har navnlig allerede fastslaaet i sag 34/82 ( Martin Peters mod ZNAV, Sml . 1983, s . 987 ), at begrebet "kontraktforhold" i artikel 5, punkt 1, maa betragtes som et faellesskabsretligt begreb, og at det skal fortolkes paa baggrund af konventionen og dennes formaal ( Sml . 1983, s . 1002, praemis 9 og 10 ).

Domstolen har derfor fulgt den praksis, at begreberne i konventionen, for saa vidt angaar dens anvendelsesomraade samt raekkevidden af undtagelsesbestemmelserne i artikel 5 i forhold til hovedreglen i artikel 2, stk . 1, skal fortolkes selvstaendigt ud fra konventionens formaal og opbygning og ikke paa grundlag af de enkelte staters nationale ret . Derimod skal det sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for sagen, er opfyldt eller skal opfyldes, bestemmes i henhold til den lov, der er anvendelig paa den omtvistede forpligtelse i medfoer af lovvalgsreglerne for den ret, sagen er indbragt for ( sag 133/81, Ivenel mod Schwab, Sml . 1982, s . 1891, 1899, praemis 7 ), og sag 12/76 ( Tessili mod Dunlop, Sml . 1976, s . 1473 ). Denne praksis er ogsaa fulgt i dommen af 15 . januar 1987 i sag 266/85 ( Shenavai mod Kreischer, Sml . s . 239 ). Afgraensningen af undtagelsesbestemmelsernes raekkevidde og fastlaeggelsen af det sted, hvor forpligtelsen skal opfyldes, er saaledes blevet betragtet som saerskilte spoergsmaal, og Domstolen er naaet til forskellige resultater .

I lyset af disse domme mener jeg, at det forelagte spoergsmaal skal besvares under henvisning til konventionen og ikke under henvisning til en bestemt national lovgivning .

Som allerede naevnt boer selve konventionen foerst og fremmest fortolkes ud fra dens formaal og opbygning og dernaest ud fra de almindelige principper, der kan udledes af de nationale retssystemer under ét ( ovennaevnte sag 814/79, Nederlandene mod Roeffer ). I adskillige tilfaelde kan det som i Peters-sagen vaere noedvendigt at foretage en detaljeret gennemgang af medlemsstaternes retssystemer for at afgoere, om paastanden kan anses for at vaere knyttet til en kontrakt . Denne detaljerede gennemgang er maaske ikke altid noedvendig i de helt klare tilfaelde . Saaledes fandt Domstolen i sag 14/76 ( De Bloos mod Bouyer, Sml . 1976, s . 1497 ), uden at foretage en detaljeret sammenligning, at der forelaa et kontraktforhold i en sag anlagt af forhandleren i henhold til en eneforhandlingsaftale mod leverandoeren med paastand om ophaevelse af kontrakten og betaling af erstatning paa grund af kontraktbrud .

Sager, hvorunder der som et vaesentligt led i paastanden paaberaabes et forhold, der ville vaere anerkendt som et kontraktforhold, saafremt der var oprettet en kontrakt (( selv om kontraktens eksistens anfaegtes ( sag 38/81, Effer SpA mod Kantner, Sml . 1982, s . 825 ) )), boer saaledes anses for "sager om kontraktforhold" i den i konventionens artikel 5, punkt 1 forudsatte betydning .

Dette krav opfyldes helt klart i den foreliggende sag . Paastanden om betaling af provision i henhold til en handelsagentkontrakt anses af parterne for at vaere knyttet til et kontraktforhold, hvilket ogsaa klart maa vaere tilfaeldet . Det samme gaelder efter min opfattelse paastanden om erstatning for den paastaaede pludselige ophaevelse af kontrakten i utide . Selve essensen i denne paastand er, at der ifoelge kontrakten skulle gives et rimeligt opsigelsesvarsel - denne klausul i kontrakten er tilsidesat, og der kraeves erstatning for dette kontraktbrud .

Sammenfattende skal jeg derfor foreslaa, at det forelagte spoergsmaal besvares saaledes :

" Sager om retsstridig ophaevelse af en kontrakt om ( selvstaendigt ) handelsagentur og om betaling af provision i henhold til kontrakten er sager om kontraktforhold i den i Bruxelles-konventionens artikel 5, punkt 1, forudsatte betydning ."

Det tilkommer den nationale ret at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger, for saa vidt angaar parterne i hovedsagen . De udgifter, der er afholdt af Kommissionen og de medlemsstater, som har afgivet indlaeg under sagen, kan ikke godtgoeres .

(*) Oversat fra engelsk .