Rettens dom (Anden Afdeling) af 16. maj 2019 –

Bank Tejarat mod Rådet

(Sag T-37/17)

»Ansvar uden for kontraktforhold – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for Iran – indefrysning af midler – restriktioner vedrørende indrejse på medlemsstaternes område – erstatning for det tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af opførelsen og fastholdelsen af sagsøgerens navn på den liste over personer og enheder, der er omfattet af de omhandlede restriktioner – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, som tillægger borgerne rettigheder«

1. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tab – årsagsforbindelse – bevisbyrde – den ene betingelse ikke opfyldt – erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (Art. 340, andet afsnit, TEUF) (jf. præmis 36 og 37)

2. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, som tillægger borgerne rettigheder – EU-institutionens begrænsede eller manglende skøn i forbindelse med vedtagelsen af retsakten – nødvendigheden af at tage konteksten i betragtning (Art. 340, andet afsnit, TEUF) (jf. præmis 44, 45, 49-52 og 59)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – vurdering af lovligheden af institutionernes adfærd – foranstaltninger om indefrysning af midler – erstatningssøgsmål anlagt af en økonomisk operatør, der er omfattet af en individuel restriktiv foranstaltning – kriterier – restriktive foranstaltninger, der forfølger et lovligt formål for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (Art. 21 TEU; art. 215, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 46 og 47)

4. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af regel, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder – bevisregler – annullation af en eller flere af Rådets retsakter, der har forårsaget den af sagsøgeren påberåbte skade, herunder en annullation, der besluttes ved en dom afsagt af Retten før anlæggelsen af erstatningssøgsmålet – uigendriveligt bevis foreligger ikke (jf. præmis 48)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, som tillægger borgerne rettigheder – bestemmelse, som tillægger borgerne rettigheder – begreb – krav til vedtagelsen af restriktive foranstaltninger over for Iran – omfattet [Art. 340, stk. 2, TEUF; Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, art. 20, stk. 1, litra b); Rådets forordning nr. 961/2010, art. 16, stk. 2, litra a), og nr. 267/2012, art. 23, stk. 2, litra a)] (jf. præmis 57, 58 og 73)

6. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten – Rådets tilsidesættelse af en forpligtelse i henhold til retspraksis om at dokumentere berettigelsen af de restriktive foranstaltninger, der er vedtaget over for fysiske eller juridiske personer – foreligger ikke (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 60-65 og 77)

7. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – bevisregler – en institutions mulighed for at påberåbe sig alle de relevante oplysninger, der er fremkommet før anlæggelsen af erstatningssøgsmålet imod den – manglende uvirksom karakter af de oplysninger, som en institution, der har vedtaget en foranstaltning om indefrysning af midler, har fremlagt i forbindelse med et erstatningssøgsmål (Art. 24, stk. 1, første afsnit, TEU) (jf. præmis 74-76)

Angående

Søgsmål i henhold til artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 54/2012 af 23. januar 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2010, L 19, s. 1), Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT 2010, L 88, s. 1) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 709/2012 af 2. august 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2012, L 208, s. 2).

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Bank Tejarat bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet afholdte omkostninger.