DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/15

Appel iværksat den 19. maj 2015 af Robert Aubineau, m.fl. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 18. marts 2015 i sagerne T-195/11, T-458/11, T-448/12 og T-41/13, Cahier m.fl. mod Rådet og Kommissionen

(Sag C-227/15 P)

(2015/C 311/20)

Processprog: fransk

Parter

Appellanter: Robert Aubineau, m.fl. (ved advokat Ch.-E. Gudin)

De andre parter i appelsagen: Rådet, Kommissionen og Frankrig

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— dommen, som afslår at anerkende forbuddet for producent-destillatører mod selv at destillere vin, der er produceret i overskud i forhold til den mængde, der normalt fremstilles vin af, med den begrundelse, at de kunne ansøge om tilladelse og med henblik herpå først blive destillatører, annulleres.

— dommen, som afslår at anerkende den diskriminerende karakter af forordning (EF) nr. 1623/2000 (1), som ikke giver de samme rettigheder til producenter af brændevin, annulleres.

— dommen, som afslår at anerkende institutionernes fejl og ansvar, idet de har indført en lovgivning, som er uforenelig med princippet om forbud mod forskelsbehandling, der som et generelt EU-retligt princip findes i Domstolens retspraksis og i artikel 40 TEUF, når det fremgår af en fælles markedsordning, som det er tilfældet i den foreliggende sag, annulleres.

— dommen, som afslår at anerkende den skade, som appellanterne har lidt som følge af en forordning, der har to betydninger, som har ført alle nationale retsinstanser til at sanktionere appellanterne strengt, annulleres. Denne dobbelte betydning er en direkte følge af et dokument, som forfatterne har ansvaret for, i det foreliggende tilfælde Kommissionen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har til støtte for appellen fremført fire anbringender.

For det første har de gjort gældende, at Rettens dom skal annulleres, idet den afslår at anerkende den diskriminerende karakter af forordning nr. 1623/2000, som ikke giver samme rettigheder til brændevinsproducenter.

For det andet er de af den opfattelse, at retten har begået en retlig fejl ved at afslå at anerkende institutioners fejl og ansvar, idet de har indført og fortolket en lovgivning, som er uforenelig med princippet om forbud mod forskelsbehandling, som findes såvel som generelt EU-retligt princip i Domstolens retspraksis, som i artikel 40 TEUF, når det findes inden for rammerne af en fælles markedsordning, som det er tilfældet i den foreliggende sag.

For det tredje har appellanterne foreholdt Retten, at den ikke har anerkendt den skade, de har lidt. Den mulige dobbelte fortolkning af forordning nr. 1623/2000 har ført de nationale retsinstanser til at sanktionere appellanterne strengt, og denne ulovlighed er følgelig selve årsagen til den lidte skade.

Endelig har appellanterne kritiseret Retten for at have tilsidesat betydningen og rækkevidden af forordningens artikel 65, som foreskriver særlige formkrav for producenter, som råder over deres egne destilleriinstallationer, og som har til hensigt at foretage obligatorisk destilleri af deres eget overskud i forhold til den mængde, der normalt fremstilles vin af.

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1623/2000 af 25.7.2000 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 om den fælles markedsordning for vin for så vidt angår markedsmekanismer (EFT L 194, s. 45).