ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/11

Sag anlagt den 17. april 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Polen

(Sag C-165/08)

(2008/C 183/20)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Doherty og A. Szmytkowska, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF (1), navnlig dette direktivs artikel 22 og 23, samt i henhold til Rådets direktiv 2002/53/EF (2), navnlig dette direktivs artikel 4, stk. 4, og artikel 16, idet den har indført et forbud mod fri omsætning af frø af genetisk modificerede sorter og forbyder, at genetisk modificerede sorter optages på den nationale sortsliste.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den nationale bestemmelse, der fastsætter, at »frø af genetisk modificerede sorter … ikke [kan] bringes i omsætning på Republikken Polens område«, er ikke forenelig med direktiv 2001/18/EF, der fastlægger principperne for markedsføring af genetisk modificerede organismer. Dette direktivs artikel 22 forbyder medlemsstaterne at opstille yderligere betingelser for omsætningen af organismer, der er tilladt på fællesskabsniveau, mens direktivets artikel 23 kun fastsætter sådanne begrænsninger og forbud, der under særlige omstændigheder kan finde anvendelse på genetisk modificerede organismer. Der er ingen bestemmelser i direktivet, der tillader en medlemsstat generelt og uden grund at forbyde omsætningen med en hel kategori af genetisk modificerede organismer, i det foreliggende tilfælde frø, på sit område. Den nævnte bestemmelse tilsidesætter også direktiv 2002/53/EF, navnlig dennes artikel 16, da den udgør en markedsbegrænsning for frø af sorter, der er optegnet på den fælles sortsliste over landbrugsplantearter.

Den nationale forskrift, der bestemmer, at »[g]enetisk modificerede sorter … ikke [bliver] indført i det nationale register« er i strid med direktiv 2002/53/EF. Dette direktivs artikel 4, stk. 4, tillader ikke medlemsstaterne at fastsætte et generelt forbud mod indførelse af genetisk modificerede sorter i det nationale register, men forpligter dem kun til — ved indførelsen af sådanne sorter i det nationale — register at sikre, at enhver af disse sorter bliver tilladt i overensstemmelse med den fællesskabsret, der finder anvendelse på genetisk modificerede organismer.

(1) EFT L 106 af 17.4.2001, s. 1-39.

(2) EFT L 193 af 20.7.2002, s. 1-11.
—

Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Rådets direktiv 2006/100/EF af 20. november 2006 om tilpasning af visse direktiver vedrørende frie personbevægelser på grund af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har meddelt Kommissionen disse.
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Rådets direktiv 2006/100/EF af 20. november 2006 om tilpasning af visse direktiver vedrørende frie personbevægelser på grund af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har meddelt Kommissionen disse.
—

Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2006/100/EF af 20. november 2006 om tilpasning af visse direktiver vedrørende frie personbevægelser på grund af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse (1), idet Irland ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har meddelt Kommissionen disse.
1)

Skal artikel 2, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1593/91 (1) af 12. juni 1991, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, i toldkonvention af 14. november 1975 om international godstransport på grundlag af TIR-carneter (TIR-konventionen), fortolkes således, at den i TIR-konventionens artikel 11, stk. 1, fastsatte præklusive frist kun gælder til fordel for den garanterende organisation og ikke til fordel for indehaveren af carnetet, at overskridelse af fristen på et år fra afgivelsen af TIR-carnetet med hensyn til indehaveren af carnetet har indflydelse på, om toldskylden, punktafgifterne og de særlige forbrugsafgifter kan opkræves, og på indehaverens hæftelse, og at overskridelsen af fristen på et år bringer de kompetente toldmyndigheders ret til at opkræve skylden til ophør?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 14. januar 2008 — Landbrugssagen med parterne: Hermann Fischer, Rolf Schlatter og Regierungspräsidium Freiburg

(Sag C-193/08)

(2008/C 183/26)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hermann Fischer, Rolf Schlatter og Regierungspräsidium Freiburg

Præjudicielt spørgsmål

Følger det af artikel 15, stk. 1, i bilag I til aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, at det kun er selvstændige som omhandlet i artikel 12, stk. 1, i bilag I til aftalen, som i værtslandet ikke må behandles mindre gunstigt end egne statsborgere med hensyn til adgangen til at optage og udøve en selvstændig aktivitet, eller gælder dette også for selvstændige grænsearbejdere som omhandlet i artikel 13, stk. 1, i bilag I til aftalen (1)?

(1) EFT L 114, s. 6.
2)

Skal artikel 2, litra e) og f), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/95/EF (2) på grundlag af markedsføringsforpligtelserne fortolkes således, at en enhed, som markedsfører apparaturet i en medlemsstat (uden at have deltaget i fremstillingen heraf), og hvis hjemsted befinder sig i en anden medlemsstat end producentens, ligeledes kan anses for producent?
2)

Er det efter det grundlæggende fællesskabsretlige retssikkerhedsprincip og princippet om beskyttelse af de berettigede forventninger et krav, at en medlemsstat kun inden for det fastsatte tidsrum må ændre de bestemmelser, den har truffet til gennemførelse af dette direktiv, og hvormed den har indført et flerårigt system til fremme gennem afgiftslettelser, til skade for de hidtidige begunstigede virksomheder, når der foreligger ekstraordinære omstændigheder?
2)

Hvis forordningen er ugyldig, kan den fælles toldtarif da fortolkes således, at disse varer skal tariferes som »dele og tilbehør til maskiner henhørende under position 8471« under underposition 8473 30 90 i den kombinerede nomenklatur?
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/22/EF af 15. marts 2006 om minimumsbetingelser for gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 med hensyn til sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed og om ophævelse af Rådets direktiv 88/599/EØF (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet og under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/15

Appel iværksat den 21. maj 2008 af Sebirán, S.L. til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 12. marts 2008 i sag T-332/04 — Sebirán, S.L. mod KHIM og El Coto de Rioja, S.A.

(Sag C-210/08 P)

(2008/C 183/29)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Sebirán, S.L. (ved abogados J. Calderón Chavero og T. Villate Consonni)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og El Coto de Rioja, S.A.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Ophævelse af dom afsagt den 12. marts 2008 af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-332/04, idet varemærkerne EL COTO /COTO DE IMAZ (på den ene side) og COTO D'ARCIS (på den anden side) er åbenbart forenelige.

— Der træffes afgørelse vedrørende sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Vurderingen foretaget af Retten i Første Instans anfægtes: Sebirán er af den opfattelse, at EF-varemærket COTO D'ARCIS ikke er omfattet af forbuddet i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 (1), eftersom det ansøgte varemærke efter indsigelse rejst af indehaveren af et ældre varemærke, i dette tilfælde EF-varemærkerne EL COTO og COTO DE IMAZ, ikke er udelukket fra registrering, idet det yngre varemærke er tilstrækkelig forskelligt i forbudsbestemmelsens forstand fra de ældre varemærker, selv om de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af disse og det ansøgte varemærke, er af samme eller lignende art, og idet der skal anlægges en bedømmelse som helhed og ikke ud fra de enkelte bestanddele, hvortil kommer, at der i offentlighedens bevidsthed inden for hele området for EU ikke er risiko for forveksling. Risikoen for forveksling indbefatter ikke risikoen for, at der antages at være en forbindelse med det ældre varemærke.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/7

Sag anlagt den 7. februar 2008 — Sandra Raulin mod Den Franske Republik

(Sag C-49/08)

(2008/C 183/13)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Sandra Raulin (ved avocat C. Vaucois)

Sagsøgt: Den Franske Republik

Ved kendelse af 16. maj 2008 har Domstolen (Femte Afdeling) fastslået, at den ikke har kompetence til at træffe afgørelse i sagen, og har tilpligtet S. Raulin at bære sine egne omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Karlsruhe (Tyskland) den 7. april 2008 — Straffesag mod Rafet Kqiku

(Sag C-139/08)

(2008/C 183/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Karlsruhe

Parter i straffesagen

Anklagemyndighed:

1. Generalstaatsanwaltschaft Karlsruhe

2. Staatsanwaltschaft Konstanz

Tiltalte: Rafet Kqiku

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i artikel 1 og 2 i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 896/2006/EF af 14. juni 2006 om indførelse af en forenklet ordning for personkontrol ved de ydre grænser på grundlag af medlemsstaternes ensidige anerkendelse af visse opholdstilladelser udstedt af Schweiz og Liechtenstein i forbindelse med transit gennem deres område (1) fortolkes således, at opholdstilladelser udstedt af Schweiz og Liechtenstein som omhandlet i bilaget, har direkte virkning som en opholdstilladelse, der giver adgang til transit gennem det fælles område, som følge af, at de medlemsstater, der anvender Schengen-reglerne fuldt ud, ensidigt anerkender disse tilladelser som ligestillede med deres ensartede eller nationale visa?

Eller skal bestemmelserne i artikel 1 og 2 i beslutning nr. 896/2006/EF fortolkes således, at tredjelandes statsborgere, som har en opholdstilladelse som omhandlet i bilaget, der er udstedt af Schweiz og Liechtenstein, der af de medlemsstater, der anvender Schengen-reglerne fuldt ud, ensidigt anerkendes som ligestillede til transit gennem det fælles område, fritages for visumpligten som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i forordning (EF) nr. 539/2001?

(1) EUT L 167, s. 8.
1)

Er fællesskabsretten til hinder for den retsfølge af fortabelsen af unionsborgerskabet (og de med dette forbundne rettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder) — der følger af, at en efter national (tysk) ret i sig selv retmæssig tilbagekaldelse af en naturalisation i statsforbundet i en medlemsstat (Tyskland), der er opnået ved svig — at der i sammenhæng med den nationale lovgivning om statsborgerskab i en anden medlemsstat (Østrig) — som det er tilfældet for sagsøgeren som følge af, at det oprindelige østrigske statsborgerskab ikke genopstår — indtræder statsløshed?
a)

Ordene »media gateway« og »gateway« har i IT-sektoren en hel særlig betydning, der dækker specielle anordninger, der konverterer en protokol eller et format til en anden protokol eller et andet format. Retten i Første Instans fastslog med urette, at »gateway«, når det indgik som en bestanddel i det ansøgte varemærke, var beskrivende for alle de varer og tjenesteydelser, som var omfattet af det omtvistede varemærke, uanset at ingen af de varer og tjenesteydelser, som er omfattet af det omtvistede varemærke, er opført som værende »media gateways« eller »gateways«.
3)

Skal traktatens artikel 49 fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af en bestemmelse som artikel 4 i regionen Sardiniens lov nr. 4 af 2006, som ændret ved artikel 3, stk. 3, i regionen Sardiniens lov nr. 2 af 2007, hvorefter den regionalskat, der skal betales for fritidsfartøjers mellemlandinger i turistmæssigt øjemed, udelukkende pålægges selskaber med skattemæssigt hjemsted uden for regionen Sardiniens område, hvis erhvervsvirksomhed består i at stille fritidsfartøjer til rådighed for tredjemand?
3.

Er det i overensstemmelse med det momsretlige neutralitetsprincip, at en byggevirksomhed, som ifølge den pågældende medlemsstats lovgivning — med hjemmel i 6. momsdirektivs artikel 5, stk. 7, og artikel 6, stk. 3 — er momspligtig af virksomhedens interne leverancer i forbindelse med opførelse af byggeri for egen regning med henblik på efterfølgende salg, kun har delvis momsfradragsret for generalomkostninger i byggevirksomheden under henvisning til, at det efterfølgende salg af de faste ejendomme ifølge medlemsstatens momslovgivning er fritaget for moms med hjemmel i 6. momsdirektivs artikel 28, stk. 3, litra b, sammenholdt med bilag F, nr. 16?
—

Principalt: Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 38, stk. 1, i Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 96/82/EF (1) af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer som ændret ved direktiv 2003/105/EF (2), idet den ikke har udarbejdet eksterne beredskabsplaner for alle de anlæg, for hvilke sådanne planer er påkrævet.
1)

Skal artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF (1) om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet), når det sammenholdes med dels betragtning 5, 6 og 8 til direktivet, dels artikel 8 og 5 i direktivet, fortolkes således 1a) at man i national lovgivning, såsom i § 39, stk. 1, i viestintämarkkinalaki, kan fastsætte, at et hvilket som helst teleselskab har pligt til at forhandle om samtrafik med et andet teleselskab, og, hvis svaret er bekræftende, 1b) at en national tilsynsmyndighed kan antage, at forhandlingspligten ikke er opfyldt, hvis et teleselskab, der ikke har en stærk markedsposition, har tilbudt et andet selskab samtrafik på betingelser, som myndigheden betragter som fuldstændig ensidige, og som myndigheden anser kunne forhindre udviklingen af et konkurrencebaseret marked i detailleddet, da de i praksis ville forhindre det andet selskab i at tilbyde sine kunder mulighed for at formidle multimediebeskeder til de slutbrugere, der anvender teleselskabets netværk og, hvis svaret er bekræftende, 1c) at en national tilsynsmyndighed med en afgørelse kan forpligte det nævnte teleselskab, der altså ikke har en stærk markedsposition, til at forhandle i god tro om samtrafik af tekst- og multimediebeskedtjenester mellem selskabernes systemer på en sådan måde, at man ved de kommercielle forhandlinger tager hensyn til de målsætninger, man efterstræber med samtrafikken, og forhandlingerne sker ud fra det udgangspunkt, at samtrafik af tekst- og multimediebeskedtjenester mellem selskabernes systemer kan gennemføres på de mest rimelige vilkår, således at brugerne har mulighed for at anvende teleselskabernes kommunikationstjenester?
1.

1. Er artikel 11, nr. 1, 2 og 3, i Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere som er gravide, som lige har født, eller som ammer (1) direkte anvendelig? 2. Såfremt dette er tilfældet, skal de nævnte bestemmelser da fortolkes således, at den berørte kvinde har krav på fortsat udbetaling af et tillæg for journaltjeneste i den periode, hvor der gælder et beskæftigelsesforbud for vordende mødre og/eller under barselsorloven? 3. Gælder dette i hvert fald i tilfælde, hvor medlemsstaten træffer en såkaldt systembeslutning om fortsat udbetaling af løn, der indebærer, at principielt hele indkomsten, dog med undtagelse af de såkaldte (i § 15 i den østrigske aflønningslov opregnede) anvendelsesbetingede biindtægter (som det i sagen omtvistede tillæg for journaltjeneste), er omfattet?
2)

Skal cirkulationsdirektivet (2) fortolkes således, at ikke-forskriftsmæssigt indførte varer, der beslaglægges ved indførslen og samtidig eller senere destrueres eller tilintetgøres af myndighederne, skal anses for at være under »en ordning med suspension af punktafgifter« med den virkning, at punktafgiftspligten ikke opstår eller bortfalder, jf. cirkulationsdirektivets artikel 5, stk. 2, 1. afsnit, og 6, stk. 1, litra c, sammenholdt med toldkodeksen, artikel 84, stk. 1, litra a, og artikel 98, og gennemførelsesbestemmelserne (3), artikel 867a? Har det betydning for besvarelsen, om toldskyld opstået ved en sådan ikke-forskriftsmæssig indførsel bortfalder i medfør af toldkodeksen, artikel 233, litra d?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 197/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 30. april 2008 — Glaxo Wellcome GmbH & Co. mod Finanzamt München II

(Sag C-182/08)

(2008/C 197/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Glaxo Wellcome GmbH & Co.

Sagsøgt: Finanzamt München II

Præjudicielt spørgsmål

Er EF-traktatens artikel 52 (nu artikel 43 EF) eller EF-traktatens artikel 73B (nu artikel 56 EF) til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter værdiforringelse af selskabsandele som følge af udlodning af overskud inden for rammerne af den nationale ordning for selskabsskattegodtgørelse ikke har indflydelse på det skattemæssige beregningsgrundlag, når en skattepligtig person, der er berettiget til selskabsskattegodtgørelse har erhvervet en andel i et ubegrænset skattepligtigt kapitalselskab fra en selskabsdeltager, der ikke er godtgørelsesberettiget, mens en sådan værdiforringelse i forbindelse med erhvervelse fra en selskabsdeltager, der er godtgørelsesberettiget, nedsætter erhververens skattemæssige beregningsgrundlag?
1)

Skal artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 87/344/EØF af 22. juni 1987 (1) om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring fortolkes således, at den er til hinder for en klausul, der er indeholdt i en retshjælpsforsikrers almindelige forsikringsbetingelser, og hvorefter forsikreren i forbindelse med forsikringsbegivenheder, hvor et stort antal forsikringstagere har lidt tab som følge af den samme begivenhed (f.eks. et investeringsfirmas insolvens), er berettiget til at udpege en retlig repræsentant, hvilket dermed begrænser den enkelte forsikringstagers mulighed for frit at vælge en advokat (den såkaldte klausul vedrørende »masseskader«)?
1)

Skal artikel 11, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 (1) fortolkes således, at — med forbehold af artikel 1C, nr. 5, andet punktum, i konventionen om flygtninges retsstilling af 28. juli 1951 (Genèvekonventionen) — ophører flygtningestatus allerede, når flygtningens velbegrundede frygt for forfølgelse, jf. direktivets artikel 2, litra c), som dannede grundlag for anerkendelsen som flygtning, er ophørt, og flygtningen heller ikke af andre grunde må frygte forfølgelse, jf. direktivets artikel 2, litra c)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 197/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nederlandene) den 23. april 2008 — H.J. Nijemeisland mod Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(Sag C-170/08)

(2008/C 197/03)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Sagsøger: H.J. Nijemeisland

Sagsøgt: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3a i forordning (EF) nr. 795/2004 (1), sammenholdt med artikel 2, litra r) og s), i forordning (EF) nr. 2419/2001 (2), fortolkes således, at den alene har til formål at forhindre, at en nedsættelse eller udelukkelse, der pålægges i medfør af bestemmelserne i forordning (EF) nr. 2419/2001, får en tidsmæssigt ubegrænset karakter, eller finder denne bestemmelse også anvendelse i forbindelse med nedsættelser eller udelukkelser, som pålægges i medfør af andre forordninger?

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 795/2004 af 21.4.2004 om gennemførelsesbestemmelser til enkeltbetalingsordningen i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (EUT L 141, s. 1).

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11.12.2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 (EFT L 327, s. 11).
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, forelægger denne ret endvidere følgende spørgsmål: Skal begrænsningen af antallet af egnede ansøgere, såfremt der foretages udbud efter forhandling med offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse, fortolkes således, at der i anden fase — tildeling af kontrakten — altid skal være et mindsteantal ansøgere (tre), når der tages hensyn til, at det i artikel 44, stk. 3, i direktiv 2004/18/EF bestemmes, at »[…] antallet af ansøgere, der opfordres til at afgive tilbud, [under alle omstændigheder skal] være tilstrækkelig stort til at sikre reel konkurrence«?
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 38 i Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale di Roma (Italien) den 25. april 2008 — Pontina Ambiente Srl mod Regione Lazio

(Sag C-172/08)

(2008/C 183/23)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione tributaria provinciale di Roma

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pontina Ambiente Srl

Sagsøgt: Regione Lazio

Præjudicielt spørgsmål

Der spørges, om bestemmelserne i artikel 3, nr. 26 og 31, i lov nr. 549/95 er i strid med EØF-traktatens artikel 12 EF, 14 EF, 43 EF og 46 EF, og med direktiv 35/2000/EF (1) og direktiv 31/1999/EF (2), navnlig hvad angår de principper, som er fastslået henholdsvis i betragtningerne til direktiv 35/2000 og i artikel 10 i direktiv 31/1999, hvorefter medlemsstaterne navnlig skal forhindre, at der opstår situationer, som kan medføre uligevægt inden for fællesmarkedet som helhed, idet de indeholder bestemmelser til bekæmpelse af forsinket betaling for at forebygge misbrug af aftalefriheden til skade for kreditor, hvis hovedformålet med en aftale er, at skyldner får yderligere likviditet på kreditors bekostning, og bestemmelser om erstatning af kreditorers tab for debitorers forsinkede betaling.

(1) EFT L 200, s. 35.

(2) EFT L 182, s. 1.