ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
En afgørelse om at anvende fjernelse fra tjenesten som sanktion indebærer nødvendigvis, at institutionen foretager omhyggelige overvejelser i betragtning af afgørelsens alvorlige og uafvendelige følger. Institutionen råder i denne henseende over et vidt skøn, og domstolsprøvelsen heraf er begrænset til at angå en undersøgelse af, at de faktiske omstændigheder, der lægges til grund, er materielt rigtige, og at der ikke er anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til de faktiske omstændigheder.

En kontradiktorisk procedure, som den for Disciplinærrådet, og retten til kontradiktion under en sådan procedure kræver, at sagsøgeren og i givet fald hans advokat rettidigt kan gøre sig bekendt med alle de faktiske forhold, som den anfægtede afgørelse hviler på, med henblik på indgivelse af deres bemærkninger. Hvis der imidlertid ikke foreligger en anmodning fra den pågældende, påhviler der ikke efter vedtægten ansættelsesmyndigheden nogen forpligtelse til at give oplysning om alle dokumenter vedrørende den tjenestemand, som er genstand for en disciplinærsag.

Disse bestemmelser, der finder tilsvarende anvendelse på en fortolkning af vedtægten for Den Europæiske Investeringsbanks ansatte, indebærer, at Banken er forpligtet til at give den tjenestemand, som er genstand for en undersøgelse, meddelelse om de dokumenter, der indeholder oplysninger, som er vigtige for at kunne udøve retten til kontradiktion, men ikke nødvendigvis andre dokumenter, hvis ikke der foreligger en anmodning herom.

Når Banken i sin underretning om de faktiske forhold, som en person, der er genstand for en undersøgelse, bebrejdes, har fremlagt de dokumenter, som giver flest oplysninger om de faktiske forhold, og vedkommende ikke har begæret adgang til de anfægtede beviser, hvilket han burde have gjort, kan Banken ikke sanktioneres for ikke at have givet ham oplysninger herom, inden den traf den afgørelse, som afslutter undersøgelsen.

(præmis 91, 92 og 93)

Henvisning til: Domstolen, 11. juli 1985, forenede sager 255/83 og 256/83, R. mod Kommissionen, Sml. s. 2473, præmis 17; Retten, 17. oktober 1991, sag T-26/89, De Compte mod Parlamentet, Sml. II, s. 781, præmis 122; N. mod Kommissionen, præmis 88 og 89; Retten, 19. marts 1998, sag T-74/96, Tzoanos mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 343, præmis 337.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Socialpolitik - Den Europæiske Socialfond - tilskud til finansiering af erhvervsuddannelsesforanstaltninger - beslutning om nedsættelse af et oprindeligt bevilget tilskud - nedsættelse foretaget på grund af manglende overholdelse af de i bevillingen fastsatte betingelser - tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 2950/83, art. 6, stk. 1)

2 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - Kommissionens beslutning om efter forslag fra en medlemsstat at nedsætte et tilskud fra Den Europæiske Socialfond til en erhvervsuddannelsesforanstaltning

(EF-traktaten, art. 190 (nu art.stk. 253 EF))

Sammendrag

1 Det fremgår klart af artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2950/83, at ydelsen af tilskud fra fonden er betinget af, at modtageren overholder betingelserne for foranstaltningen, således som de fremgår af godkendelsesbeslutningen. Når modtageren ikke har overholdt disse betingelser, kan han ikke under henvisning til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kræve, at hele det i godkendelsesbeslutningen bevilgede beløb bliver udbetalt.

En virksomhed, der har gjort sig skyldig i en åbenbar overtrædelse af gældende regler, kan derfor ikke påberåbe sig dette princip for at bestride lovligheden af Kommissionens beslutning, idet beføjelsen til at nedsætte et tilskud tilkommer Kommissionen, der støtter sig på en tilsidesættelse af betingelserne for godkendelsen for at foretage en nedsættelse af det oprindeligt bevilgede tilskud.

2 Forpligtelsen til at begrunde en individuel beslutning som omhandlet i traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF) har til formål at gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at efterprøve beslutningens lovlighed samt at give den berørte de oplysninger, ved hjælp af hvilke det kan fastslås, om der er grundlag for beslutningen, eller om der muligvis foreligger en sådan fejl, at den kan anfægtes. Omfanget af begrundelsespligten afhænger af arten af den pågældende retsakt og den sammenhæng, hvori den er vedtaget.

For så vidt angår en beslutning om nedsættelse af et tilskud fra fonden skal beslutningen, navnlig i betragtning af, at den har alvorlige følger for tilskudsmodtageren, enten selv indeholde en klar angivelse af de grunde, som gør det berettiget at nedsætte tilskuddet i forhold til det oprindeligt godkendte beløb, eller i mangel heraf og under hensyn til, at tilskud fra fonden ydes i snævert samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne, med tilstrækkelig klarhed henvise til en retsakt fra de kompetente nationale myndigheder i den pågældende medlemsstat, i hvilken myndighederne klart har redegjort for grundene til at nedsætte tilskuddet.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - forordning om indførelse af antidumpingtold - virksomhed, der har deltaget i den administrative procedure - afvisning

(EF-traktatens art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF))

Sammendrag

1. Selv om en virksomheds deltagelse i en antidumpingprocedure sammen med andre omstændigheder kan tages i betragtning ved afgørelsen af, om virksomheden er individuelt berørt i EF-traktatens artikel 173, stk. 4's forstand (efter ændring nu artikel 230, stk. 4, EF) af den forordning, der fastsætter antidumpingtold, og som er vedtaget efter denne procedure, kan deltagelse heri ikke i sig selv skabe en ret for virksomheden til direkte at rejse søgsmål til prøvelse af forordningen, når der ikke foreligger nogen andre omstændigheder, som gør situationen særlig, og som bevirker, at virksomheden i forhold til de pågældende bestemmelser stilles i en anden situation end alle andre erhvervsdrivende. I overensstemmelse hermed kan den omstændighed alene, at visse virksomheder udpeges særskilt i den anfægtede forordning, ikke føre til et andet resultat.

( jf. præmis 61 og 62 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål akter, der kan være genstand for søgsmål Rådets afslag på at vedtage et forslag til forordning om indførelse af en endelig antidumpingtold ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

Sammendrag

$$Det følger både af traktatens opbygning og af opbygningen af grundforordning nr. 384/96 om antidumping, at Rådet ikke er forpligtet til at vedtage et forslag til forordning om indførelse af endelig antidumpingtold, der er forelagt af Kommissionen.

Når Rådet ikke vedtager en forordning om indførelsen af en endelig antidumpingtold, idet den afstemning, der blev foretaget i Rådet, ikke har gjort det muligt at opnå et simpelt flertal for det forelagte forslag, kan dette afslag ikke anfægtes under et søgsmål. For det første har Rådet ikke truffet nogen disposition, der kan gøres til genstand for et søgsmål. For det andet udgør den omstændighed, at det ved afstemningens afslutning konstateres, at det flertal, der kræves til vedtagelse af et forslag til en forordning om antidumping, ikke er til stede, ikke i sig selv en retsakt, der kan anfægtes i medfør af traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF).

( jf. præmis 52, 53, 56, 57 og 58 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje - fremlæggelse af nye anbringender under sagens behandling - betingelser - nye anbringender - begreb - uddybning af et bestående anbringende

[Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c), og artikel 48, stk. 2]

2. Landbrug - fælles markedsordning - bananer - importordning - toldkontingent - overgangsforanstaltninger, der skal lette overgangen til fællesskabsordningen - betingelser - vanskeligheder, der skyldes overgangen til den fælles markedsordning - Kommissionens anvendelse heraf

(Rådets forordning nr. 404/93, art. 30)

3. Annullationssøgsmål - anfægtet retsakt - bedømmelse af lovligheden efter de oplysninger, der forelå på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

Sammendrag

1. Det fremgår af bestemmelserne i Rettens procesreglements artikel 44, stk. 1, litra c), sammenholdt med artikel 48, stk. 2, at stævningen bl.a. skal indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene, og at nye anbringender ikke må fremsættes under sagens behandling, medmindre de støttes på retlige eller faktiske omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne. Imidlertid skal et anbringende, der udgør en uddybning af et anbringende, der tidligere er fremsat direkte eller indirekte i stævningen, og som har en nær sammenhæng med dette, antages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 39 )

2. Artikel 30 i forordning nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer giver Kommissionen kompetence til at træffe overgangsforanstaltninger for at imødegå den forstyrrelse på det indre marked, som erstatningen af de forskellige nationale ordninger med den fælles markedsordning medfører, og som skal gøre det muligt at løse de vanskeligheder, der opstår for de erhvervsdrivende efter indførelsen af den fælles markedsordning, men som beror på forholdene på de nationale markeder, før forordning nr. 404/93 trådte i kraft. Kommissionen skal med henblik herpå tage hensyn til situationen for de erhvervsdrivende, som inden for rammerne af en national ordning før forordning nr. 404/93 har udvist en bestemt adfærd uden at have kunnet forudse de konsekvenser, som denne adfærd ville have efter indførelsen af den fælles markedsordning. Kommissionen har anvendt denne artikel, der skal fortolkes indskrænkende som en undtagelse fra den almindeligt gældende ordning i forordning nr. 404/93, på rimelig måde ved at antage, at den kun forpligtede Kommissionen til at kompensere for de omkostninger, som den pågældende erhvervsdrivende måtte afholde for at tilpasse sig den nye retstilstand som følge af denne forordning.

( jf. præmis 66, 67, 70 og 79 )

3. Under et annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF) skal lovligheden af en fællesskabsretsakt bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt.

( jf. præmis 97 )
Selv om ansættelsesmyndigheden kan beslutte, at videnskabelige og tekniske tjenestemænd kan overgå til en højere kategori, uden at der afholdes en udvælgelsesprøve, er intet til hinder for, at den iværksætter en sådan procedure eller en særlig procedure, hvorved den som udgangspunkt anvender fremgangsmåden ved en udvælgelsesprøve, men samtidig fraviger den på flere punkter.

De nærmere bestemmelser for proceduren, som vedtages af Kommissionen, og som har til formål at indføre et system, der gør det muligt at bedømme, om de tekniske og videnskabelige tjenestemænd og midlertidigt ansatte, der er ansat i kategori B, er egnede til at udføre de opgaver, der henhører under kategori A, er vedkommende myndighed under alle omstændigheder forpligtet til at overholde, selv om bestemmelserne ganske vist ikke kan kvalificeres som retsregler, idet de fastsætter vejledende regler for den praksis, der skal følges, og som vedkommende myndighed kun i særlige tilfælde kan fravige uden at angive grunde, der er forenelige med princippet om ligebehandling.

(jf. præmis 23, 24 og 25)

Henvisning til: Domstolen, 9. oktober 1984, forenede sager 80/81-83/81 og 182/82-185/82, Adam m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3411, præmis 22; Domstolen, 10. december 1987, forenede sager 181/86-184/86, Del Plato m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 4991, præmis 14.
Retten udtalte, at den skønsbeføjelse, der tilkommer administrationen med henblik på fastlæggelsen af, hvilke fortjenester der skal tages hensyn til i forbindelse med en beslutning om forfremmelse i henhold til vedtægtens artikel 45, i tjenestegrenens interesse og i overensstemmelse med princippet om ligebehandling er begrænset af nødvendigheden af at foretage en grundig og upartisk sammenligning af ansøgningerne. I praksis skal denne sammenligning ske på lige vilkår og på grundlag af sammenlignelige informations- og oplysningskilder.

Retten pointerede, at selvom udtalelsen fra forfremmelsesudvalget skal indgå i de oplysninger, som ansættelsesmyndigheden har pligt til at tage hensyn til ved sin bedømmelse, kan den undlade at følge den, navnlig hvis bedømmelsesrapporten er dårligere end udtalelsen. Bedømmelsesrapporten udgør således et afgørende vurderingsgrundlag, hver gang der skal tages stilling til spørgsmål vedrørende en tjenestemands karriereforløb, og den er dermed udtryk for et objektivt og let sammenligneligt kriterium.

Retten bemærkede, at ansættelsesmyndigheden er forpligtet til at begrunde sin afvisning af en klage over en forfremmelse, således at Fællesskabets retsinstanser får mulighed for at udøve deres kontrol af lovligheden af afgørelsen om forfremmelse og give klageren oplysninger, der er tilstrækkelige til at fastslå, om afgørelsen er korrekt eller derimod behæftet med mangler.

Retten fastslog følgelig, at såfremt ansættelsesmyndigheden har forfremmet en tjenestemand, der ikke figurerer blandt de tjenestemænd, som er optaget på en liste udarbejdet af et paritetisk organ med beføjelse til at afgive en udtalelse, opfyldes pligten, når myndigheden klart i skrivelsen om afvisning af klagen fremhæver, at dens sammenligning af alle ansøgernes fortjenester blev foretaget på grundlag af bedømmelsesrapporterne for samtlige de tjenestemænd, der kunne komme i betragtning ved en forfremmelse.

(præmis 50)

Henvisning til: Retten, 18. december 1997, sag T-142/95, Delvauxmod Kommissionen, Smi. Pers. II, s. 1247, præmis 83 og 84; Retten, 28. september 1993, sag T-84/92, Nielsen og Møller mod ØSU, Sml. II, s. 949, præmis 42 og 43.
Formålet med vedtægtens artikel 34, som svarer til artikel 14 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte for kontrakter om ansættelse som midlertidigt ansat, er at sikre tjenestemandens ret til at fremkomme med sine eventuelle bemærkninger over for ansættelsesmyndigheden og ligeledes at sikre, at myndigheden tager disse bemærkninger i betragtning.

I denne henseende kan en forsinkelse på otte dage med udfærdigelsen af udtalelsen ved prøvetidens udløb ikke påvirke gyldigheden af den nævnte udtalelse, når den midlertidigt ansatte har haft en rimelig frist til at fremsætte sine bemærkninger til udtalelsen, og den myndighed, der har kompetence til at indgå kontrakter, har haft en tilstrækkelig frist til at tage fuldstændig stilling til disse bemærkninger og træffe en endelig afgørelse om den midlertidigt ansattes fortsatte ansættelse.

Under disse omstændigheder kan en manglende overholdelse af den i artikel 14, stk. 3, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte fastsatte frist på en måned for udfærdigelsen af udtalelsen ved prøvetidens udløb ikke medføre, at en afgørelse om afskedigelse, som er blevet truffet efter den sene udfærdigelse, bliver ugyldig.

(præmis 57, 58 og 75)

Henvisning til: Domstolen, 12. juli 1973, forenede sager 10/72 og 47/72, di Pillo mod Kommissionen, Sml. s. 763, præmis 5; Domstolen, 8. oktober 1981, sag 175/80, Tither mod Kommissionen, Sml. s. 2345, præmis 13; Domstolen, 25. marts 1982, sag 98/81, Munk mod Kommissionen, Sml. s. 1155, præmis 8; Domstolen, 17. november 1983, sag 290/82, Trefois mod Domstolen, Sml. s. 3751.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Passivitetssøgsmål - Kommissionens pligt til at handle - beslutning om, hvorledes en klage angående overtrædelse af konkurrencereglerne skal behandles - overholdelse af en rimelig frist

(EF-traktaten, art. 175 (nu art. 232 EF))

2 Passivitetssøgsmål - Fællesskabets retsinstansers kompetence - påbud til en institution - ulovlig

(EF-traktaten, art. 175, stk. 2, og art. 176 (nu art. 232, stk. 2, EF og art. 233 EF))

Sammendrag

1 I forbindelse med et passivitetssøgsmål skal det undersøges, om en institution, på det tidspunkt, hvor den blev opfordret til at handle i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 175 (nu artikel 232 EF), havde en pligt til at handle.

Når en klage angående overtrædelse af konkurrencereglerne går ind i sin tredje fase, hvorunder klageren afgiver sine bemærkninger til en skrivelse, som er fremsendt i overensstemmelse med artikel 6 i forordning nr. 99/63, har Kommissionen pligt til - inden for en rimelig frist - enten at indlede en procedure mod den, der klages over, eller at træffe en endelig beslutning om at afvise klagen.

Det må vurderes ud fra hver enkelt sag, om varigheden af den administrative procedure kan anses for rimelig, herunder navnlig den sammenhæng, hvori sagen indgår, de forskellige led i den administrative procedure, som Kommissionen skal gennemføre, parternes adfærd under sagens behandling, sagens kompleksitet og dens betydning for de involverede parter. I det særlige tilfælde, hvor der foreligger en procedure for undersøgelse af en klage angående overtrædelsen af konkurrencereglerne, skal der, når proceduren går ind i sin tredje fase, tages hensyn til de forløbne år med efterforskning, til den aktuelle status i undersøgelsen og til parternes generelle indstilling til sagen.

2 Retten har ikke kompetence til at give fællesskabsinstitutionerne påbud. Således har Retten efter traktatens artikel 175 (nu artikel 232 EF) alene mulighed for at fastslå, at der foreligger en retsstridig passivitet. Herefter påhviler det i henhold til traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF) den pågældende institution at gennemføre de foranstaltninger, der er nødvendige til at opfylde Rettens dom.
Anbringendet om ulovlighed i henhold til traktatens artikel 184 (nu artikel 241 EF) er udtryk for det almindelige princip, der tilsikrer enhver part retten til som et incidensspørgsmål med henblik på at opnå annullation af en afgørelse, der indeholder et klagepunkt imod ham, at anfægte gyldigheden af tidligere retsakter, som er hjemmel for den anfægtede afgørelse.

(præmis 47)

Henvisning til: Retten, 27. oktober 1994, sag T-64/92, Chavane de Dalmassy m.fl. mód Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 723, præmis 41.
RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

1. juni 1999

Forenede sager T-114/98 og T-115/98

Dolores Rodríguez Pérez m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — overførsel af pensionsrettigheder — nationale procedurer — anmodning om finansiel bistand«

Fuldstændig gengivelse på spansk II-529

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelser om dels at nægte sagsøgerne finansiel bistand i forbindelse med overførsel til Fællesskabernes pensionsordning af de pensionsrettigheder, som disse havde erhvervet i henhold til den spanske pensionsordning, således som fastsat i artikel 11 i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, dels at indstille denne finansielle bistand.

Udfald:

De den 10. november 1997 vedrørende de 22 sagsøgere trufne afgørelser annulleres i det omfang, disse herved nægtes finansiel bistand til betaling af vederlag til advokater i forbindelse med de sager for de spanske domstole, som de har anlagt for at få overført de pensionsrettigheder, de har erhvervet i Spanien for perioden inden den nævnte dato, til Fællesskabernes pensionsordning. I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i sagerne T-l 14/98 og T-115/98. Kommissionen betaler to tredjedele af sagsøgernes omkostninger i sag T-114/98. Hver part bærer i øvrigt sine omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – administrationens bistands-og omsorgspligt – begreb – retslig prøvelse – begrænsninger (Tjenestemandsvedtægten, art. 24) Tjenestemænd – administrationens bistandspligt – rækkevidde (Tjenestemandsvedtægten, art. 24)
RETTENS DOM (Anden Afdeling)

14. april 1999

Sag T-50/98

Lars Bo Rasmussen

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — forfremmelse nægtet — sammenligning af fortjenester — bedømmelseskriterier — annullationssøgsmål — erstatningssøgsmål«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-319

Angående:

Påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse A4 og om at forfremme de 118 tjenestemænd, som blev anset for at have de bedste fortjenester i forbindelse med forfremmelsesproceduren for 1997, dels om erstatning for den skade, sagsøgeren hævder at have lidt.

Udfald:

Kommissionens afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse A4 i forbindelse med forfremmelsesproceduren for 1997 annulleres. Kommissionen frifindes for sagsøgerens påstand om annullation af afgørelsen om i forbindelse med samme procedure at forfremme de tjenestemænd, som blev anset for at have de bedste fortjenester. Erstatningspåstanden forkastes. Kommissionen pålagt at betale sagens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester – indledende undersøgelse i den enkelte tjenestegren – lovlighed – sammenligning af fortjenesterne hos samtlige de tjenestemænd, der er blevet foreslået af de forskellige tjenestegrene – pligt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45, stk. 1)

Den indledende sammenligning af fortjenesterne hos de tjenestemænd, der kan forfremmes i en bestemt tjenestegren i en institution, kan ikke fritage forfremmelsesudvalget fra — når det ad tjenestevejen har fået forelagt en klage med det indhold, at klageren skal optages på listen over de tjenestemænd, som foreslås til forfremmelse — at sammenligne fortjenesterne hos den pågældende i forhold til fortjenesterne hos alle de tjenestemænd, der er blevet foreslået af de forskellige tjenestegrene.

(præmis 17)

Henvisning til: Retten, 16. september 1998, sag T-234/97, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1533, præmis 24.
Begrundelsen for en afgørelse, der indeholder et klagepunkt, og som foreskrives i vedtægtens artikel 25, stk. 2, har til formål dels at gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at udøve deres kontrol med hensyn til afgørelsens lovlighed, dels at give afgørelsens adressat oplysninger, der er tilstrækkelige til at fastslå, hvorvidt afgørelsen er korrekt. Det nærmere indhold af begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af den pågældende retsakt og karakteren af de angivne grunde. En negativ udtalelse fra den rådgivende læge uden angivelse af de lægelige vurderinger, som denne har baseret sig på, kan udgøre en korrekt, om end kortfattet, begrundelse for den administrative afgørelse om afslag på en ansøgning om forhåndstilladelse til godtgørelse af omkostninger i forbindelse med en badekur. I henhold til ordningen vedrørende sygesikring gives tilladelsen kun, såfremt kuropholdet af Afregningskontorets rådgivende læge er fundet strengt nødvendigt. Når den pågældende imidlertid anmoder om at få meddelt hele den lægerapport, som den anfægtede afgørelse er baseret på, er institutionen forpligtet til at tilstille vedkommende denne yderligere begrundelse. Denne forpligtelse er opfyldt, når nævnte institution under den administrative klageprocedrue supplerer den kortfattede begrundelse i den anfægtede afgørelse i sin besvarelse af den pågældendes klage og angiver alle væsentlige forhold i den rådgivende læges erklæring.

(jf. præmis 27-32)

Henvisning til: Domstolen, 26. november 1981, sag 195/80, Michel mod Parlamentet, Smi. s. 2861, præmis 22; Retten, 16. december 1993, sag T-80/92, Turner mod Kommissionen, Sml. II, s. 1465, præmis 62; Retten, 6. maj 1997, sag T-169/95, Qu ij ano mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 273; Retten, 17. december 1997, sag T-159/95, Dricot m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1035, præmis 49; Retten, 17. november 1998, sag T-131/97, Gómez de Entem'a y Sanchez mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 1855, præmis 48; Domstolen, 19. november 1998, sag C-316/97 P, Parlamentet mod Gaspari, Sml. I, s. 7597, præmis 26 og 29; forslag til afgørelse fra generaladvokatRuiz-Jarabo Colomeri forbindelse med sagen Parlamentet mod Gaspari, præmis 20.