Sagsøgeren i den sag, der i dag skal behandles, deltog i og bestod den af Kommissionen afholdte almindelige udvælgelsesprøve KOM/A/301 og blev derfor i august 1980 optaget på den liste over egnede ansøgere, som udvælgelseskomiteen opstillede. Hun deltog endvidere i — og bestod ligeledes — den også af Kommissionen afholdte almindelige udvælgelsesprøve KOM/LA/331 og blev derefter i oktober 1981 af udvælgelseskomiteen optaget på listen over egnede ansøgere. På dette tidspunkt (mere præcist: fra september til december 1981) var hun åbenbart beskæftiget som »stagiaire« (praktikant) i Kommissionens generaldirektorat XI.

Da der på det pågældende tidspunkt åbnede sig mulighed for, at sagsøgeren kunne blive ansat i Kommissionens oversættelsestjeneste, gjorde hun brug heraf — hvilket kunne ske, fordi hun havde deltaget i og bestået den anden af de nævnte udvælgelsesprøver. Ved afgørelse af 25. januar 1982 blev hun med virkning fra den 14. december 1981 udnævnt til oversætter på prøve og indplaceret i lønklasse LA 7/2. Hun blev endvidere ved afgørelse af 22. september 1982 udnævnt til fastansat tjenestemand i denne stilling, med virkning fra den 14. september 1982.

Kort tid forinden fremkom meddelelse om ledig stilling KOM/1207/82, der angik en stilling som fuldmægtig i lønklasse A 7/A 6 i generaldirektoratet for videnskab, forskning og udvikling. Da sagsøgeren på grundlag af sin tidligere karriere interesserede sig mere for en sådan stilling end for arbejdet som oversætter, ansøgte hun om stillingen og blev derpå — hvilket deltagelsen i den første af de to nævnte udvælgelsesprøver gjorde muligt — ved afgørelse af 13. december 1982 (som hun tilsyneladende først modtog den 6. januar 1983) med virkning fra 1. december 1982 ansat i den nævnte stillling. Hendes indplacering (A 7/2) forblev den samme. Om ancienniteten i A 7/2 hed det, at den gjaldt fra den 1. december 1981.

Sagsøgeren er af den opfattelse, at der ved den anledning skulle have været taget hensyn til hendes konkrete erfaring fra mere end ni års arbejde i den offentlige forvaltning, som ikke havde haft nogen indflydelse ved ansættelsen som oversætter, hvilket skulle være sket i henhold til den — blandt andet til gennemførelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 31 og 32 — trufne kommissionsbeslutning af 6. juni 1973»relative aux critères applicables à la nomination en grade et au classement en échelon lors du recrutement« ( 1 ). Hun indgav derfor den 1. marts 1983 en anmodning herom til ansættelsesmyndigheden og fremsatte krav om at blive indplaceret i lønklasse A 6 under hensyn til den erfaring, som hun siden 1973 havde erhvervet i den offentlige forvaltning (og som hun redegjorde for i enkeltheder).

Da hun ikke modtog noget svar herpå (hvilket må ses som et stiltiende afslag), indgav hun den 29. september 1983 en klage til ansættelsesmyndigheden. Heri fremførte hun endnu engang den opfattelse, at det rigtige under hensyn til hendes konkrete erfaring ville være en indplacering i A 6/1 med en anciennitet på et år over løntrinnet.

Denne klage blev udtrykkeligt afvist ved en afgørelse, der åbenbart er tilgået sagsøgeren den 23. februar 1984. Det hed her, at afgørelsen af 13. december 1982 ikke — fordi sagsøgeren allerede ved en forudgående afgørelse var blevet fastansat — skulle betragtes som en udnævnelse i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikler 31 og 32 (hvorfor sagsøgeren da heller ikke blev ansat på prøve). Det var, hed det, af denne grund ikke muligt på det nævnte tidspunkt at anvende tjenestemandsvedtægtens artikler 31 og 32 og Kommissionens beslutning af 1973 til gennemførelse heraf.

Herefter blev der den 23. maj 1984 anlagt sag ved Domstolen med påstand om annulation, dels af afgørelsen af 13. december 1982 for så vidt angår sagsøgerens indplacering i A 7/2, dels — om nødvendigt — af den udtrykkelige afvisning af hendes klage.

Til støtte for sine påstande og for, at det er nødvendigt i hendes tilfælde at anvende artikel 3 i Kommissionens beslutning af 6. juni 1973 (hvorefter indplacering i A 6 kan ske, dersom der foreligger en faglig erfaring af mindst 8 års varighed), har sagsøgeren gjort den opfattelse gældende, at »udnævnelse« i betydningen i vedtægtens artikel 31 ikke kun skal forstås som den første ansættelse, men også omfatter udnævnelse i en stilling, der er begyndelsen til en ny karriere (når konkrete faglige erfaringer herved er afgørende, som der ikke kunne tages hensyn til ved den første udnævnelse). Hun har også henvist til tjenestemandsvedtægtens artikel 4, hvoraf det lader sig udlede, at stillingsbesættelse kun kan ske ved udnævnelse eller forfremmelse. Når ansættelse i en ny stilling ikke kan betragtes som forfremmelse — hvilket den ikke kan i hendes tilfælde (fordi der ikke er tale om en overgang til en højere lønklasse inden for den samme stillingsgruppe på grundlag af en sammenlignende vurdering af flere ansøgeres kvalifikationer, men derimod om en overgang fra sprogtjenesten LA til kategori A, hvor en udvælgelsesprøve var nødvendig) — må den altså betragtes som udnævnelse. Sagsøgeren har endvidere påberåbt sig det i tjenestemandsvedtægtens artikel 5, stk. 3, hjemlede princip om ligebehandling (hvorefter tjenestemænd, der tilhører samme kategori eller samme tjenestegruppe, er undergivet de samme ansættelses- og karrierevilkår). Dette medfører et krav om, at hun behandles på samme måde som andre deltagere i den førstnævnte udvælgelsesprøve, især på samme måde som ansøgere udefra. Når disse andre ansøgere omfattes af kriterierne i beslutningen fra 1973, der skal sikre »conditions identiques de recrutement et de déroulement de carrière« ( 2 ), må det også gælde sagsøgeren, hvis særlige faglige erfaring er af betydning for stillingen som sagsbehandler, men som der endnu ikke kunne tages hensyn til ved hendes fastansættelse.

Kommissionen mener ikke, at det nødvendigvis forholder sig sådan. Efter Kommissionens opfattelse kan udnævnelsen af 13. december 1982 ikke anses som en »ansættelse« i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 27, fordi sagsøgeren på dette tidspunkt allerede var EF-tjenestemand. Tjenestemandsvedtægtens artikler 31 og 32 samt Kommissionens gennemførelsesbeslutning hertil kan således kun anvendes én gang, nemlig ved den første ansættelse. Sker det, kan det heller ikke antages, at princippet om ligebehandling er tilsidesat. Det er nemlig ikke relevant at sammenligne sagsøgerens situation med den situation, som ansøgere udefra er i, eftersom der består en væsentlig forskel i og med, at sagsøgeren allerede var fastansat, hvilket også giver sig udslag i, at hun ikke på ny blev ansat på prøve.