Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Annullationssoegsmaal ° fysiske eller juridiske personer ° retsakter, som beroerer dem umiddelbart og individuelt ° forordning om indfoerelse af en antidumpingtold paa indfoersler fra et land, der ikke har markedsoekonomi ° det paagaeldende lands producenter og eksportoerer

(EF-traktaten, art. 173)

2. Faelles handelspolitik ° beskyttelse mod dumping ° fastsaettelse af antidumpingtold ° indfoerelse af en enkelt antidumpingtold for samtlige indfoersler fra et land, der ikke har markedsoekonomi ° lovligt ° betingelser

[Raadets forordning nr. 2423/88, art. 2, stk. 14, litra b), og art. 13, stk. 2]

3. Faelles handelspolitik ° beskyttelse mod dumping ° fastsaettelse af antidumpingtold ° individuel behandling af eksportvirksomheder i et land, der ikke har markedsoekonomi ° betingelser ° bevis for virksomhedernes uafhaengighed af staten ° institutionernes skoen ° domstolskontrol ° graenser ° udelukket at paaberaabe sig beskyttelse af den berettigede forventning

(Raadets forordning nr. 2423/88)

4. Faellesskabsret ° principper ° retten til kontradiktion ° overholdelse under administrative procedurer ° antidumping

5. Faelles handelspolitik ° beskyttelse mod dumping ° fastsaettelse af antidumpingtold ° fastsaettelse paa grundlag af et vejet gennemsnit af dumpingmargenen for den eneste eksportoer, som har samarbejdet under undersoegelsen, og dumpingmargenen beregnet for de oevrige eksportoerer i et land, der ikke har markedsoekonomi ° toldens stoerrelse hoejere end den dumpingmargen, der er beregnet for den eksportoer, som har samarbejdet ° lovligt

(Raadets forordning nr. 2423/88, art. 13, stk. 3)

Sammendrag

1. Forordninger om indfoerelse af antidumpingtold kan, selv om de efter deres art og raekkevidde er almengyldige, beroere de producenter og eksportoerer umiddelbart og individuelt, som haevdes at have gjort sig skyldige i dumping.

Herved kan retsakter om indfoerelse af antidumpingtold i almindelighed beroere de virksomheder individuelt, som kan godtgoere, at det er dem selv, der er tale om i Kommissionens eller Raadets retsakter, eller som har vaeret inddraget i de forudgaaende undersoegelser.

I oevrigt maa disse virksomheder anses for at vaere umiddelbart beroert af den paagaeldende forordning, naar denne ikke overlader de nationale myndigheder noget skoen, idet disse myndigheders gennemfoerelse af den sker helt automatisk og ikke i kraft af mellemkommende nationale retsregler, men udelukkende i kraft af faellesskabsreglerne.

2. En politik, der har til resultat, at der indfoeres en enkelt antidumpingtold for et helt land, er hverken i strid med ordlyden af eller med formaalet med eller med aanden i grundforordningen om antidumping nr. 2423/88, hvis denne politik er noedvendig, for at Faellesskabet kan beskytte sig mod dumping og mod risikoen for omgaaelse af beskyttelsesforanstaltningerne.

Der er nemlig ingen bestemmelse i grundforordningen, der forbyder at indfoere en enkelt antidumpingtold for statshandelslande. Det fremgaar ganske vist af saavel opbygningen af som formaalet med den naevnte forordnings artikel 13, stk. 2, som bestemmer, at i forordninger om antidumping "anfoeres isaer stoerrelsen og arten af den paalagte told, den paagaeldende vare, oprindelses- eller eksportlandet og om muligt navnet paa leverandoeren samt begrundelserne for forordningen", at forpligtelsen til at anfoere navnet paa leverandoeren i princippet indebaerer en forpligtelse til at fastsaette en specifik antidumpingtold for hver enkelt leverandoer, men lovgiver har dog udtrykkeligt begraenset denne forpligtelse til de tilfaelde, hvor det er muligt. Det er imidlertid ikke muligt at anfoere navnet paa hver leverandoer, hvis det, for at undgaa risikoen for omgaaelse af antidumpingtolden, er noedvendigt at indfoere en enkelt told for et helt land, hvilket er tilfaeldet, naar faellesskabsinstitutionerne med hensyn til et statshandelsland, efter at have undersoegt de paagaeldende eksportoerers forhold, ikke er overbevist om, at disse eksportoerer handler uafhaengigt i forhold til staten.

Hvad angaar forordningens formaal, er det bl.a. at beskytte Faellesskabet mod dumpingindfoersler. Med hensyn til forordningens aand fremgaar det ganske vist af forskellige bestemmelser, at den normale vaerdi og eksportprisen normalt skal fastslaas individuelt for hver enkelt eksportoer, men dette betyder dog ikke, at faellesskabsinstitutionerne er forpligtet til at goere det i hvert enkelt tilfaelde, og heller ikke, at de er forpligtet til at indfoere en individuel antidumpingtold for hver enkelt eksportoer. Dette fremgaar bl.a. af artikel 2, stk. 14, litra b), og af artikel 13, stk. 2, som giver faellesskabsinstitutionerne mulighed for at beregne et vejet gennemsnit af dumpingmargenerne, og dermed en enkelt dumpingmargen, for et helt land, samt for at indfoere en enkelt antidumpingtold for dette land.

3. Spoergsmaalet, om en eksportoer fra et statshandelsland handler tilstraekkeligt uafhaengigt i forhold til staten til, at der kan gives ham individuel behandling, forudsaetter en vurdering af komplicerede faktiske forhold, som baade er af oekonomisk, politisk og juridisk art.

I denne forbindelse, og ligesom for komplicerede oekonomiske spoergsmaals vedkommende, har institutionerne et vidt skoen ved bedoemmelsen af faktiske politiske og retlige forhold i et statshandelsland, og de doemmende myndigheders proevelse vedroerende en saadan bedoemmelse maa begraenses til kontrol af, om formforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstaendigheder, paa grundlag af hvilke det anfaegtede valg er foretaget, er materielt rigtige, samt til, om der foreligger en aabenbar fejl i vurderingen af de naevnte faktiske omstaendigheder, eller om der er begaaet magtfordrejning.

Selv om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kan paaberaabes af enhver erhvervsdrivende, som en institution har givet visse begrundede forhaabninger, kan de erhvervsdrivende dog ikke have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en bestaaende situation, som Faellesskabets institutioner kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen. En virksomhed kan foelgelig ikke have en berettiget forventning om, at faellesskabsinstitutionerne ikke vil aendre deres politik vedroerende individuel behandling, hvis erfaringen viser, at en saadan aendring er noedvendig for at finde en tilfredsstillende loesning paa de problemer, der skabes af dumping, som tilskrives eksportoerer i statshandelslande.

4. Kravene i henhold til kontradiktionsprincippet er overholdt, naar den paagaeldende virksomhed under den administrative procedure har haft mulighed for at give udtryk for sin stillingtagen til, om de faktiske forhold og andre omstaendigheder virkelig foreligger, og hvilken betydning de da har.

5. Det fremgaar af artikel 13, stk. 3, i grundforordningen om antidumping nr. 2423/88, at antidumpingtolden ikke maa vaere hoejere end den midlertidigt anslaaede eller endeligt fastsatte dumpingmargen, og at den skal vaere lavere, saafremt en saadan lavere told er tilstraekkelig til at afhjaelpe skaden.

Selv hvis det i denne forbindelse ved foerste blik kunne forekomme uretfaerdigt at paalaegge en enkelt eksportoer i et statshandelsland, der har accepteret at samarbejde under undersoegelsen, en hoejere antidumpingtold end den margen, som er fastsat for denne eksportoers egen eksport, beregnet paa grundlag af et vejet gennemsnit af denne margen og dumpingmargenen beregnet for de oevrige udfoersler, kan det dog ikke goeres gaeldende, at institutionerne herved har udoevet et aabenbart urigtigt skoen med hensyn til de faktiske omstaendigheder og tilsidesat artikel 13, stk. 3, dels naar faellesskabsinstitutionernes politik ikke er i strid med ordlyden af, formaalet med og aanden i grundforordningen om antidumping, og dels naar sagsoegeren ikke opfylder de noedvendige betingelser for at faa individuel behandling, og endelig giver artikel 2, stk. 14, litra b), i grundforordningen om antidumping faellesskabsinstitutionerne den mulighed at beregne et vejet gennemsnit af dumpingmargener, og altsaa en enkelt dumpingmargen for et helt land.