ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. november 2020 — UQ mod Marclean Technologies, S.L.U. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona — Spanien)

(Sag C-300/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - kollektive afskedigelser - direktiv 98/59/EF - artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a) - begrebet »kollektiv afskedigelse« - nærmere regler for beregningen af antallet af afskedigelser - den referenceperiode, der skal tages hensyn til)

(2021/C 19/06)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UQ

Sagsøgt: Marclean Technologies, S.L.U.

Procesdeltagere: Ministerio Fiscal og Fondo de Garantía Salarial

Konklusion

Artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a), i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser skal fortolkes således, at med henblik på at vurdere, om en anfægtet individuel afskedigelse er en del af en kollektiv afskedigelse, skal den referenceperiode, der er fastsat i denne bestemmelse med henblik på at afgøre, om der foreligger en kollektiv afskedigelse, beregnes ved at tage hensyn til enhver sammenhængende periode på 30 eller 90 dage, hvorunder denne individuelle afskedigelse har fundet sted, og i løbet af hvilken det største antal afskedigelser, som arbejdsgiveren har foretaget af en eller flere grunde, som ikke kan tilregnes arbejdstageren selv, som omhandlet i denne samme bestemmelse, har fundet sted.

(1) EUT C 295 af 2.9.2019.
C 433/13

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 29. oktober 2020 — Intercept Pharma Ltd og Intercept Pharmaceuticals, Inc. mod Det Europæiske Lægemiddelagentur

(Sag C-576/19 P) (1)

(Appel - aktindsigt i dokumenter fra Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer - forordning (EF) nr. 1049/2001 - artikel 4, stk. 2, andet led - undtagelse vedrørende beskyttelsen af retslige procedurer - artikel 4, stk. 2, første led - undtagelse vedrørende beskyttelsen af forretningsmæssige interesser - dokumenter indgivet i forbindelse med en ansøgning om tilladelse til at markedsføre et humanmedicinsk lægemiddel - afgørelse om at give tredjemand aktindsigt i dokumenterne)

(2020/C 433/14)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Intercept Pharma Ltd og Intercept Pharmaceuticals, Inc. (ved solicitors L. Tsang, J. Mulryne og E. Amos samt barrister F. Campbell)

Den anden part i appelsagen: Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) (ved T. Jabłoński, S. Drosos, R. Pita, S. Marino og H. Kerr, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Intercept Pharma Ltd og Intercept Pharmaceuticals Inc. bærer hver deres egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er blevet afholdt af Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA).

(1) EUT C 432 af 23.12.2019.
2)

Artikel 8, stk. 5, og artikel 8, stk. 6, litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/24/EU af 9. marts 2011 om patientrettigheder i forbindelse med grænseoverskridende sundhedsydelser, sammenholdt med artikel 21, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at en patients forsikringsmedlemsstat afviser at give sidstnævnte den i direktivets artikel 8, stk. 1, fastsatte tilladelse, når en hospitalsbehandling, hvis medicinske virkning er indiskutabel, er tilgængelig i denne medlemsstat, men hvor patientens religiøse overbevisning fordømmer den anvendte behandlingsmetode, medmindre dette afslag er objektivt begrundet i et legitimt mål om opretholdelsen af behandlingskapacitet eller medicinsk kompetence og udgør et hensigtsmæssigt og nødvendigt middel til at opfylde dette mål, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
C 433/14

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 28. oktober 2020 — BY mod CX (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Svea hovrätt — Patent- och marknadsöverdomstolen — Sverige)

(Sag C-637/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - ophavsrettigheder og beslægtede rettigheder - direktiv 2001/29/EF - informationssamfund - harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder - artikel 3, stk. 1 - overføring til almenheden - begrebet »almenheden« - elektronisk indgivelse af et beskyttet værk til en domstol som bevismiddel inden for rammerne af et søgsmål)

(2020/C 433/16)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Svea hovrätt — Patent- och marknadsöverdomstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BY

Sagsøgt: CX

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet skal fortolkes således, at begrebet »overføring til almenheden« som omhandlet i denne bestemmelse ikke omfatter elektronisk indgivelse af et beskyttet værk til en domstol som bevismiddel i et søgsmål mellem privatpersoner.

(1) EUT C 372 af 4.11.2019.
C 433/15

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 22. oktober 2020 — Silver Plastics GmbH & Co. KG og Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG mod Europa-Kommissionen

(Sag C-702/19 P) (1)

(Appel - konkurrence - kartel - markedet for fødevareemballage til detailhandelen - afgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse af artikel 101 TEUF - forordning (EF) nr. 1/2003 — artikel 23 - artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention - grundlæggende ret til en retfærdig rettergang - princippet om processuel ligestilling - ret »til konfrontation« - vidneafhøring - begrundelse - samlet og vedvarende overtrædelse - bødeloft)

(2020/C 433/17)

Processprog: tysk

Parter

Appellanter: Silver Plastics GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwalt M. Wirtz og Rechtsanwältin S. Möller) og Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG, (ved Rechtsanwalt C. Karbaum)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved G. Meessen, I. Zaloguin og L. Wildpanner, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Silver Plastics GmbH & Co. KG og Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

(1) EUT C 383 af 11.11.2019.
2)

Artikel 3 og 6 i forordning nr. 1407/2013 skal fortolkes således, at medlemsstaterne ikke er forpligtet til at tillade de ansøgende virksomheder at ændre deres ansøgning om støtte, inden den tildeles, for ikke at overskride det loft på 200 000 EUR over en periode på tre regnskabsår, som er fastsat i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1407/2013. Det tilkommer den forelæggende ret at vurdere de retlige konsekvenser af, at virksomhederne ikke har mulighed for at foretage sådanne ændringer, idet det præciseres, at disse kun kan foretages på et tidspunkt, der ligger forud for tildelingen af de minimis-støtten.
4)

Direktiv 1999/62, som ændret ved direktiv 2006/38, sammenholdt med præmis 138 i dom af 26. september 2000, Kommissionen mod Østrig (C-205/98, EU:C:2000:493), skal fortolkes således, at det er til hinder for, at en for høj vejafgiftssats efterfølgende begrundes ved en ny beregning af infrastrukturomkostningerne, der fremlægges under en retssag.
2)

Artikel 11, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2006/126 skal fortolkes således, at denne bestemmelse giver en medlemsstat mulighed for at nægte at anerkende et kørekort, som har været genstand for ombytning i medfør af direktivets artikel 11, stk. 1, fordi denne medlemsstat inden denne ombytning havde inddraget førerretten for indehaveren af dette kørekort.
2)

Artikel 1, nr. 11), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, sammenholdt med dette direktivs artikel 1, nr. 5), som ændret, skal fortolkes således, at en national lovgivning, hvorefter den eksklusive drift af visse hasardspil, der er tildelt en offentlig enhed for hele det nationale område, omfatter hasardspil på internettet, udgør en »teknisk forskrift« som omhandlet i den første af disse bestemmelser, hvis manglende meddelelse til Europa-Kommissionen i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 8, stk. 1, som ændret, medfører, at denne lovgivning ikke kan gøres gældende over for borgerne.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. september 2020 — WV mod Landkreis Harburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-540/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - kompetence i sager om underholdspligt - forordning (EU) nr. 4/2009 - artikel 3, litra b) - retten på det sted, hvor den bidragsberettigede har sin sædvanlige bopæl - regressøgsmål anlagt af et offentligt organ, der er indtrådt i den bidragsberettigedes rettigheder)

(2020/C 423/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: WV

Sagsøgt: Landkreis Harburg

Konklusion

Et offentligt organ, der har anlagt et regressøgsmål for at inddrive beløb, som det har udbetalt i stedet for underholdsbidrag til en bidragsberettiget, i hvis rettigheder det er indtrådt i forhold til den bidragspligtige, kan med føje påberåbe sig, at retten på det sted, hvor den bidragsberettigede har sin sædvanlige bopæl, har kompetence i henhold til artikel 3, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 4/2009 af 18. december 2008 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser og samarbejde vedrørende underholdspligt.

(1) EUT C 348 af 14.10.2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. oktober 2020 — E. Sp. z o.o. Sp. k. mod Minister Finansów (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-335/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 90 - nedsættelse af momsgrundlaget - ikke-betaling eller kun delvis betaling af prisen - betingelser, der i medfør af national lovgivning pålægges for udøvelse af retten til nedsættelse - betingelse om, at debitor ikke må være under konkurs- eller likvidationsbehandling - betingelse om, at kreditor og debitor skal være momspligtige personer)

(2020/C 423/10)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: E. Sp. z o.o. Sp. k.

Sagsøgt: Minister Finansów

Konklusion

Artikel 90 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som betinger nedsættelsen af merværdiafgiftsgrundlaget (moms) af, at debitor på dagen for leveringen af varen eller ydelsen samt på dagen før indgivelsen af reguleringen af afgiftsangivelsen med henblik på at opnå denne nedsættelse skal være registreret som momspligtig og ikke må være taget under konkurs- eller likvidationsbehandling, og at kreditor på dagen før indgivelsen af reguleringen af afgiftsangivelsen selv fortsat er registreret som momspligtig.

(1) EUT C 280 af 19.8.2019.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 21. oktober 2020 — Möbel Kraft GmbH & Co. KG mod ML (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Potsdam — Tyskland)

(Sag C-529/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 2011/83/EU - artikel 16, litra c) - fortrydelsesret - undtagelser - varer, som er fremstillet efter forbrugerens specifikationer eller har fået et tydeligt personligt præg - varer, hvis fremstilling den erhvervsdrivende har påbegyndt)

(2020/C 423/13)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Potsdam

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Möbel Kraft GmbH & Co. KG

Sagsøgt: ML

Konklusion

Artikel 16, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF skal fortolkes således, at den i denne bestemmelse fastsatte undtagelse til fortrydelsesretten kan gøres gældende over for en forbruger, som har indgået en aftale uden for fast forretningssted om salg af en vare, der skal fremstilles efter forbrugerens specifikationer, uanset om den erhvervsdrivende har påbegyndt fremstillingen af den nævnte vare.

(1) EUT C 348 af 14.11.2019.
1)

Artikel 2, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94/EF af 22. oktober 2008 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens skal fortolkes således, at en arbejdsgiver ikke kan anses for »insolvent«, når denne har været genstand for en anmodning om tvangsfuldbyrdelse af et krav om godtgørelse tilkendt i henhold til en retsafgørelse, men hvor fordringen i tvangsfuldbyrdelsesproceduren er blevet anset for uigendrivelig som følge af, at arbejdsgiveren de facto er insolvent. Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret at efterprøve, om den pågældende medlemsstat i henhold til dette direktivs artikel 2, stk. 4, har besluttet at udvide den beskyttelse af arbejdstagere, som er fastsat ved det nævnte direktiv, til at omfatte et sådant tilfælde af insolvens, der fastslås ved andre bobehandlinger med hjemmel i national ret end de i artikel 2, stk. 1, omhandlede.
1)

Begrebet »den fuldbyrdende judicielle myndighed« som omhandlet i artikel 6, stk. 2, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, udgør et selvstændigt EU-retligt begreb, som skal fortolkes således, at det omfatter en medlemsstats myndigheder, som, uden at der nødvendigvis er tale om dommere eller domstole, deltager i forvaltningen af denne medlemsstats strafferetspleje, handler uafhængigt ved varetagelsen af de funktioner, der er forbundet med fuldbyrdelsen af den europæiske arrestordre, og udøver deres funktioner inden for rammerne af en procedure, som overholder de krav, der følger af en effektiv domstolsbeskyttelse.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 25. november 2020 — Istituto nazionale della previdenza sociale mod WS (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-302/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2011/98/EU - rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der er indehavere af en kombineret tilladelse - artikel 12 - ret til ligebehandling - social sikring - national lovgivning, der med hensyn til fastsættelsen af retten til en familieydelse udelukker de familiemedlemmer til en indehaver af en kombineret tilladelse, der ikke opholder sig på denne medlemsstats område)

(2021/C 35/13)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Istituto nazionale della previdenza sociale

Sagsøgt: WS

Konklusion

Artikel 12, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/98/EU af 13. december 2011 om én enkelt ansøgningsprocedure for en kombineret tilladelse til tredjelandsstatsborgere til at opholde sig og arbejde på en medlemsstats område og om et sæt fælles rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der har lovligt ophold i en medlemsstat, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter familiemedlemmer til en indehaver af en kombineret tilladelse som omhandlet i dette direktivs artikel 2, litra c), der ikke opholder sig på denne medlemsstats område, men i et tredjeland, ikke tages i betragtning ved fastsættelsen af retten til en social sikringsydelse, mens familiemedlemmer til en statsborger i den nævnte medlemsstat, der opholder sig i et tredjeland, tages i betragtning.

(1) EUT C 288 af 26.8.2019.
1)

Artikel 9, stk. 2, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at det — når lovgivningen i hjemlandet ikke hjemler en ret til at nægte at gøre militærtjeneste — konstateres, at der er tale om militærnægtelse i et tilfælde, hvor den berørte person ikke har formaliseret denne nægtelse efter en given procedure og er flygtet fra sit hjemland uden at melde sig hos de militære myndigheder.
C 28/7

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. november 2020 — straffesag mod ZW (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Heilbronn — Tyskland)

(Sag C-454/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - artikel 21 TEUF - ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område - kriminalisering, der specifikt vedrører international bortførelse af mindreårige - restriktion - begrundelse - beskyttelse af barnet - proportionalitet)

(2021/C 28/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Heilbronn

Part i hovedsagen

ZW

Procesdeltager: Staatsanwaltschaft Heilbronn

Konklusion

Artikel 21 TEUF skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for anvendelsen af en medlemsstats lovgivning, hvorefter det forhold, at en forælder ikke overgiver sit barn, der befinder sig i en anden medlemsstat, til den udpegede værge, kan straffes, selv når der ikke er gjort brug af vold, trussel om vold eller list, mens det samme forhold, når barnet opholder sig på den første medlemsstats område, kun kan straffes, hvis der er gjort brug af vold, trussel om vold eller list.

(1) EUT C 280 af 19.8.2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 18. november 2020 — Ryanair DAC mod DelayFix, tidligere Passenger Rights (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Okręgowy w Warszawie — Polen)

(Sag C-519/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - samarbejde på det civil- og handelsretlige område - forordning (EU) nr. 1215/2012 - lufttransportaftale - værnetingsklausul tegnet af en passager, der er forbruger - passagerens fordring i forhold til luftfartsselskabet - overdragelse af denne fordring til et inkassoselskab - luftfartsselskabets mulighed for at gøre værnetingsklausulen gældende over for det selskab, der har erhvervet nævnte passagers fordring - direktiv 93/13/EØF)

(2021/C 28/11)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ryanair DAC

Sagsøgt: DelayFix, tidligere Passenger Rights

Konklusion

Artikel 25 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at et luftfartsselskab for at anfægte en rets kompetence til at påkende et søgsmål med påstand om kompensation, som er anlagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, og som er rettet mod dette luftfartsselskab, ikke kan påberåbe sig en værnetingsklausul, der fremgår af en befordringsaftale mellem en passager og luftfartsselskabet, i forhold til et inkassoselskab, hvortil passageren har overdraget sin fordring, medmindre dette inkassoselskab i medfør af lovgivningen i den stat, hvis retter er udpeget i denne klausul, er indtrådt i alle den oprindelige kontraherende parts rettigheder og forpligtelser, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. En sådan klausul, der uden at have været genstand for individuel forhandling er indsat i en kontrakt, som er indgået mellem en forbruger, dvs. luftfartspassageren, og en erhvervsdrivende, dvs. det nævnte luftfartsselskab, og hvorved en enekompetence tillægges retten i den retskreds, hvor luftfartsselskabets hjemsted er beliggende, må i givet fald anses for urimelig som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler.

(1) EUT C 337 af 7.10.2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 18. november 2020 — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle mod Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil de prud’hommes de Metz — Frankrig)

(Sag C-463/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2006/54/EF - lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv - artikel 14 og 28 - national kollektiv overenskomst, som tildeler ret til en orlov efter den lovbestemte barselsorlov til kvindelige arbejdstagere, der selv passer deres barn - retten til denne orlov udelukket for mandlige arbejdstagere - beskyttelse af en kvindelig arbejdstager særligt i forbindelse med graviditet og moderskab - betingelser for anvendelse)

(2021/C 28/10)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil de prud’hommes de Metz

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle

Sagsøgt: Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

Procesdeltager: Mission nationale de contrôle et d’audit des organismes de sécurité sociale

Konklusion

Artikel 14 og 28 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv, sammenholdt med Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en bestemmelse i en national kollektiv overenskomst, som forbeholder kvindelige arbejdstagere, som selv passer deres børn, ret til en orlov efter udløbet af den lovbestemte barselsorlov, på betingelse af, at denne supplerende orlov tilsigter at beskytte de kvindelige arbejdstagere særligt i forbindelse med graviditet og moderskab, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, bl.a. under hensyn til betingelserne for tildeling af den nævnte orlov, reglerne for afholdelsen heraf og dens varighed samt den retsbeskyttelse, der er knyttet hertil.

(1) EUT C 280 af 19.8.2019.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. november 2020 — Kaplan International Colleges UK Ltd mod The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First tier Tribunal (Tax Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-77/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 132, stk. 1, litra f) - levering af ydelser præsteret af selvstændige grupper af personer til deres medlemmer - anvendelse på momsgrupper - artikel 11 - momsgruppe)

(2021/C 28/03)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Kaplan International Colleges UK Ltd

Sagsøgt: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Konklusion

Artikel 132, stk. 1, litra f), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2008/8/EF af 12. februar 2008, skal fortolkes således, at den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, ikke finder anvendelse på ydelser leveret af en selvstændig gruppe af personer til en gruppe af personer, der kan betragtes som én enkelt afgiftspligtig person som omhandlet i dette direktivs artikel 11, idet ikke alle medlemmerne af sidstnævnte gruppe er medlemmer af nævnte selvstændige gruppe af personer. Det forhold, at der findes bestemmelser i national ret, der foreskriver, at det repræsentative medlem af en sådan gruppe af personer, der kan betragtes som én enkelt afgiftspligtig person, har de samme karakteristika og status som medlemmerne af den pågældende selvstændige gruppe af personer med henblik på anvendelsen af fritagelsen for selvstændige grupper af personer, er i denne henseende uden betydning.

(1) EUT C 131 af 8.4.2019.