ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Sagsøgeren har subsidiært gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 108, stk. 3, TEUF og forordning nr. 800/2008, idet den åbenbart fejlagtigt har forbudt Forbundsrepublikken Tyskland at tildele sagsøgeren en støtte på grundlag af den godkendte støtteordning i Investitionszulagengesetz med et beløb, der ligger under anmeldelsestærsklen på 22,5 mio. EUR.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har begået en retlig fejl, for så vidt som den fastslog, at sagsøgeren havde begået en overtrædelse med konkurrencebegrænsende formål af artikel 101 TEUF. Sagsøgeren har gjort gældende, at — Kommissionens konklusion er ulovlig, fordi den anvender et helt nyt og ukorrekt retligt kriterium. Kriteriet er navnlig afhængig af betaling af en »væsentlig tilskyndelse«, hvilket ifølge sagsøgeren ikke afspejles i gældende retspraksis og er retligt forkert. — Ikke blot ses der ved Kommissionens fremgangsmåde bort fra konkurrencerettens formål, som ikke gives virkning, men dette gælder også for formålene med patentretten og moderne civilproces. Ifølge sagsøgeren burde Kommissionen have vurderet spørgsmålet om konkurrencebegrænsende formål i henhold til doktrinen om accessoriske begrænsninger og/eller i henhold til de principper, der blev fastslået i Wouters-dommen. Kommissionens undladelse af dette var retsstridig.
4.

Sagsøgtes medarbejdere pressede inden afgørelsen andre deltagere i projekterne, for at de skulle udelukke sagsøgeren, idet de forsøgte at undgå at skulle vedtage den anfægtede afgørelse.
3.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at Rådet foretog et åbenbart fejlskøn for så vidt angår rækkevidden af sagsøgerens begæring om aktindsigt.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af sagsøgerens ret til aktindsigt Sagsøgeren gør gældende, at der for så vidt angår den omtvistede »Operating Plan on Bulgaria« ikke foreligger en undtagelse til sagsøgers generelle ret til aktindsigt i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1). Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at afslaget på aktindsigt navnlig ikke kunne begrundes i beskyttelsen af drøftelserne under dokumentets udarbejdelse i henhold til artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001, idet beredskabsplanen var færdigudarbejdet. Desuden er »Operating Plan on Bulgaria« ikke et dokument fra tredjemand i henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1049/2001, da sagsøgte og Republikken Bulgarien har underskrevet planen i fællesskab. Beredskabsplanen hidrører derfor heller ikke fra denne medlemsstat som omhandlet i artikel 4, stk. 5, i forordning nr. 1049/2001.
1.

Første anbringende: Den virksomhed, der blev tildelt kontrakten, fremsatte et usædvanligt lavt bud Sagsøgeren har anfægtet, at Kommissionen har undladt at foretage en grundig prøvelse af det efter sagsøgerens åbenbart usædvanligt lave bud fra den virksomhed, der blev tildelt kontrakten, og ikke har udelukket dette bud eller denne tilbudsgiver fra udbudsproceduren. Kommissionen har dermed tilsidesat sin pligt i henhold til artikel 110, stk. 2, i forordning nr. 966/2012 (1) sammenholdt med artikel 151 i forordning nr. 1268/2012 (2) samt den forpligtelse til at udvise god forvaltningskik, som påhviler den i henhold til artikel 41, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/50

Sag anlagt den 20. august 2014 — Beul mod Parlamentet og Rådet

(Sag T-640/14)

2014/C 409/71

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Carsten René Beul (Neuwied, Tyskland) (ved advokaterne H. Pott og T. Eckhold)

Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 537/2014 af 16. april 2014 om specifikke krav til lovpligtig revision af virksomheder af interesse for offentligheden og om ophævelse af Kommissionens afgørelse 2005/909/EF annulleres.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren i det væsentlige anført følgende anbringender.

Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at forordning (EU) nr. 537/2014 (1) ikke er omfattet af noget bemyndigelsesgrundlag.

Sagsøgeren er desuden af den opfattelse, at bestemmelserne i forordning nr. 537/2014 udgør et ulovligt indgreb i den erhvervsfrihed, som er sikret ved artikel 6, stk. 1, EU sammenholdt med artikel 15 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Sagsøgeren har gjort gældende, at indgrebet i erhvervsfriheden navnlig ikke er berettiget, da det ikke er forholdsmæssigt. Endvidere har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 537/2014 af 16.4.2014 om specifikke krav til lovpligtig revision af virksomheder af interesse for offentligheden og om ophævelse af Kommissionens afgørelse 2005/909/EF (EUT L 158, s. 77).
1.

Første anbringende om, at afgørelsen er behæftet med retlige og faktiske fejl, idet det deri fastslås, at Marine Harvest skulle have anmeldt sin erhvervelse af en andel på 48,5 % i Morpol i december 2012 (herefter »december 2012-erhvervelsen«) i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 og skulle have afstået fra at erhverve ejendomsretten til en aktiepost på 48,5 % i Morpol, før selskabet fik godkendt denne del af den samlede transaktion, hvorved afgørelsen tilsidesatte, at december 2012-erhvervelsen og det efterfølgende offentlige overtagelsestilbud, som efter december 2012-erhvervelsen var påkrævet under de norske regler om offentlige overtagelser, og som Marine Harvest altid havde til hensigt at afgive snarest muligt for at opnå fuld kontrol med Morpol, havde karakter af en samlet transaktion, og tilsidesatte anvendeligheden af artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 derpå.
—

Den anfægtede afgørelse blev vedtaget uden at tage hensyn til de beviser og vurderinger, som de italienske myndigheder forelagde under sagsoplysningen, hvilket, som EU-Domstolen flere gange har fastslået, er i strid med princippet om, at Kommissionen og medlemsstaterne har en forpligtelse til at samarbejde loyalt med henblik på at overvinde de vanskeligheder, som kan opstå under gennemførelsen af en afgørelse om at tilbagesøge statsstøtte.
—

Det gøres i denne henseende gældende, at Personaleretten alene fokuserede på det forhold, at Montagut Viladots universitetsuddannelse ikke er en »officiel uddannelse«, hvilket ikke bestrides eller benægtes af appellanten, uden, i strid med Personalerettens egen praksis, at lægge vægt på, at Montagut Viladots uddannelse er en universitetsuddannelse, som er det krav, der fremgår af meddelelsen: »uddannelse på universitetsniveau, der er afsluttet med et eksamensbevis, og som er normeret til mindst tre år«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/45

Sag anlagt den 25. juli 2014 — One of Us and Others mod Parlamentet m.fl.

(Sag T-561/14)

2014/C 409/65

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: European Citizens’ Initiative One of Us and Others (ved advokat C. de La Hougue)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgernes påstande

— Kommissionens meddelelse KOM(2014) 355 endelig annulleres.

— Subsidiært annulleres artikel 10, stk. 1, litra c), i forordning (EU) nr. 211/2011.

— Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført tre anbringender.

1. Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionens svar på sagsøgernes lovgivningsforslag og på de spørgsmål, som sagsøgerne havde stillet gennem borgerinitiativet »One of Us«, er utilfredsstillende, eftersom Kommissionen i) ser bort fra det faktum, at det menneskelige embryon er et menneske, og ii) ikke er opmærksom på de åbenbare modsigelser.

2. Med det andet anbringende gøres det gældende, at den demokratiske proces ikke er blevet iagttaget, eftersom Kommissionen — ikke har givet nogen retlig begrundelse for sit afslag på at fremsende sagsøgernes forslag til Parlamentet — har misforstået kravene i forordning nr. 211/2011 (1), og fastholder et monopol på lovgivningsproceduren, hvilket er i strid med traktaternes bestemmelser om den institutionelle dialog — ikke har fastsat sine juridiske og politiske konklusioner, som krævet i henhold til forordning nr. 211/2011.

3. Med det tredje anbringende gøres det gældende, at forordning nr. 211/2011 ikke er i overensstemmelse med traktaterne. Sagsøgerne har anført, at — Lissabontraktatens målsætninger om at styrke institutioners demokratiske legitimitet og at stimulere EU-borgernes deltagelse i den demokratiske proces modarbejdes, hvis Kommissionen af subjektive eller vilkårlige årsager kan afvise et borgerinitiativ uden, at det er blevet behandlet af Parlamentet — retsstatsprincippet tilsidesættes, såfremt Kommissionens afgørelse ikke kan underkastes en retslig efterprøvelse.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 211/2011 af 16.2.2011 om borgerinitiativer (EUT L 65, s. 1).
—

Kommissionens afgørelse af 30. november 2005, som ændret ved Kommissionens afgørelse af 7. december 2005 i sag COMP/38354– Industrisække — Trioplast Industrier AB (»2005-afgørelsen«), har aldrig udgjort et gyldigt grundlag for et krav mod sagsøgeren med hensyn til morarenter, da den ikke anførte et præcist og ubetinget beløb for bøden, som sagsøgeren hæftede for. Endvidere blev afgørelsen annulleret af Retten ved dom af 13. september 2010 i sag T-40/06, Trioplast Industrier AB mod Kommissionen (»2010-dommen«), for så vidt som afgørelsen vedrørte fastsættelsen af en bøde for sagsøgeren.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til adgang til effektive retsmidler for så vidt angår begrundelsen for bestemmelserne, manglen på bevis for den anførte begrundelse, retten til forsvar og ejendomsretten, idet begrundelseskravene og nødvendigheden af at fremlægge reelle beviser ikke er blevet respekteret, hvilket indvirker på de øvrige rettigheder. Retten til forsvar er særligt blevet tilsidesat, idet Rådet, på trods af den relevante og rettidige anmodning, først meget sent fremlagde sagsakterne, som var sparsomme og lette at tilvejebringe, og herved hindrede sagsøgeren i en hensigtsmæssig forberedelse af sit forsvar.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/39

Sag anlagt den 26. september 2014 — Novar mod KHIM

(Sag T-726/14)

(2015/C 007/44)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Novar GmbH (Albstadt, Tyskland) (ved advokat R. Weede)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design)

Sagsøgerens påstande

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale 2 498,00 EUR med tillæg af renter på 5 procentpoint over basisrenten fra tidspunktet, hvor litispendens indtrådte.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder sagsøgerens omkostninger i forbindelse med partsrepræsentation.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et anbringende.

Anbringende: Ansvar uden for kontraktforhold i henhold til artikel 118, stk. 3, i forordning 207/2009

Sagsøgeren har gjort gældende, at der foreligger en tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse af en retsnorm, der har til formål at skabe rettigheder for den enkelte, og at der er årsagssammenhæng mellem handlingen og skaden. Sagsøgeren har anført, at den ulovlige handling er indeholdt i indsigelsesafgørelsen af 14. maj 2013, hvorved indsigelsen blev forkastet. Der foreligger en tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse, eftersom Harmoniseringskontoret — i modsætning til oplysningen i skrivelsen af 22. juni 2012 vedrørende de dokumenter, der skal fremlægges til støtte for de ældre rettigheder i indsigelsessagen B002027251 — i indsigelsesafgørelsen af 14. maj 2013 har lagt til grund, at der foreligger supplerende betingelser med henblik på godtgørelsen af de ældre rettigheder og har af denne grund ikke taget hensyn til sagsøgerens ældre rettigheder. Der er årsagssammenhæng mellem denne retskrænkelse og de af sagsøgeren afholdte ekstra udgifter til advokatsalærer i forbindelse med klagen til prøvelse af afgørelsen af 14. maj 2013, som blev ændret ved indsigelsesafdelingens afgørelse af 17. oktober 2013.
—

Fjerde Appelkammer overskred sine beføjelser og sin funktion ved at godtage at lægge til grund som bevist anførte faktiske omstændigheder, der alene udgjorde antagelser og hypoteser, som ikke havde været genstand for bevisførelse.
—

Rådets afgørelse 2013/255/FUSP af 31. maj 2013 og gennemførelsesafgørelse 2014/488/FUSP af 22. juli 2014 annulleres, for så vidt som sagsøgeren herved er opført på listen, der er indeholdt i bilaget til nævnte afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 462/25

Sag anlagt den 15. juli 2014 — Rosenich mod KHIM

(Sag T-527/14)

(2014/C 462/38)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Paul Rosenich (Triesenberg, Liechtenstein) (ved advokaterne A. von Mühlendahl og C. Eckhartt)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 29. april 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2063/2012-4) annulleres.

— Afgørelse truffet den 7. september 2012 af direktøren for afdelingen »støtte til kerneaktiviteter« ved Harmoniseringskontoret, hvorved sagsøgeren fik afslag på sin ansøgning om optagelse på listen over godkendte repræsentanter ved den sagsøgte myndighed, annulleres på grundlag af den af sagsøgeren den 7. november 2012 indsendte klage.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er afholdt under sagen for appelkammeret.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet gør sagsøgeren gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 93 i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med den frie bevægelighed for tjenesteydelser inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, der er sikret ved aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet den stadfæster afslaget på sagsøgerens ansøgning om at blive opført på listen over de ved Harmoniseringskontoret godkendte professionelle repræsentanter, fordi sagsøgeren ganske vist ikke har forretningssted i en EU-medlemsstat, men i en EØS-medlemsstat.
4.

Med det fjerde til det tolvte anbringende gøres det gældende, at der er foretaget fejlskøn og begået retlige fejl, idet Kommissionen med urette kvalificerede de mindelige forligsaftaler mellem på den ene side sagsøgerne og på den anden side Niche, Matrix, Teva, Krka og Lupin som overtrædelser af artikel 101 TEUF. — Sagsøgerne har navnlig gjort gældende, at Kommissionen med henblik på at kvalificere aftalerne som en restriktion »ud fra formålet« støttede sig på tre faktorer, der er så bredt definerede, at de er irrelevante i forhold til at sondre mellem de lovlige mindelige forlig og de konkurrencebegrænsende karteller (forekomst af en værdioverførsel, der tilskynder producenten af generiske lægemidler til at indgå forlig, hvilket svarer til en hvilken som helst forretningsmæssig fordel, konkurrenceindskrænkning, hvilket svarer til en begrænsning af forretningsfriheden for producenten af generiske lægemidler, og potentiel konkurrence mellem parterne, hvilket svarer til, at der ikke foreligger nogen forhindring, der gør en fremtidig indtræden på markedet absolut umulig for producenten af generiske lægemidler). — Desuden var Kommissionens konklusion om, at aftalerne havde til formål at indskrænke konkurrencen, behæftet med talrige fejlskøn, eftersom Kommissionen fordrejede aftalernes lovlige formål og den sammenhæng, hvori de indgik (bl.a. ved, til trods for realiteterne, at se bort fra forekomsten af alvorlige tekniske og lovgivningsmæssige vanskeligheder, der forhindrede producenterne af generiske lægemidler i at indtræde på markedet, samt forekomsten af parallelle tvister). — Endelig er analysen af aftalernes »virkninger« fejlbehæftet på grund af en selvmodsigende begrundelse og det forhold, at Kommissionen ikke anvendte et realistisk kontrafaktisk scenarium. Den anfægtede afgørelse hviler nemlig helt på en forudgående analyse af hypotetiske virkninger, som i strid med retspraksis næsten er en gengivelse af afgørelsens formålsanalyse, således at det konkluderes, at der foreligger konkurrencebegrænsende virkninger, til trods for fraværet af enhver reel virkning på markedet.
—

Det fastslås, at Kommissionen har misligholdt sine betalingsforpligtelser i henhold til nedenfor nævnte tilskudsaftale for et beløb på 5 66 377,63 EUR for så vidt angår skyldige, men ubetalte tilskud, og det fastslås, at den modregning, der er foretaget i de beløb, som sagsøgeren har fremsat krav om, er ulovlig.
1.

Første anbringende vedrørende Kommissionens manglende kompetence Ifølge Den Slovakiske Republik havde Kommissionen ikke kompetence til at træffe den anfægtede afgørelse. Der findes ikke nogen bestemmelse i EU-retten, som tillægger Kommissionen beføjelse til at handle, som den gjorde ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, eller til — efter opgørelse af tabet af traditionelle egne indtægter i form af ikke-opkrævede importafgifter — at forpligte en medlemsstat, der ikke var ansvarlig for fastsættelsen og opkrævningen af denne afgift at tilvejebringe finansielle midler svarende til det af Kommissionen fastsatte beløb, der ifølge Kommissionen svarer til det pågældende tab.
2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionens afgørelse er støttet på fejlagtige faktiske omstændigheder og på et åbenbart urigtigt skøn, og at Kommissionen herved har begået en retlig fejl og/eller foretaget en fejlagtig vurdering af de faktiske omstændigheder.
—

Sagsøgeren gør gældende, at artikel 215 TEUF er en forkert hjemmel for de anfægtede bestemmelser i den anfægtede forordning, fordi der ikke er en tilstrækkelig forbindelse mellem sagsøgeren og i) den russiske regering og ii) det angivelige mål, som sanktionerne søger at nå. Disse principper burde også være bestemmende for anvendelsen af artikel 29 TEU som hjemmel for restriktive foranstaltninger over for tredjelande.
—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerne erstatning for, at de mistede muligheden for at blive placeret på førstepladsen inden for rammeaftalens tre delaftaler. Dette tab vurderes til 8 00 000 EUR for delaftale 1, 4 00 000 EUR for delaftale 2 og 2 00 000 EUR for delaftale 3, tillagt renter fra dagen for domsafsigelsen.
1.

Det første anbringende vedrører voldgiftsbestemmelsen. Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at de fremlagte bevismidler fuldt ud godtgør sagsøgerens beskæftigelse af de ansatte i bygge- og anlægsarbejdet »FIREROB«. For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at det intetsteds i revisionsrapporten nævnes, at sagsøgerens personale ikke har fuldført det bygge- og anlægsarbejde, der skulle gennemføres som led i »FIREROB«-kontrakten, eller at sagsøgeren har afgivet urigtige oplysninger. For det tredje har sagsøgeren gjort gældende, at selskabet havde påtaget sig at tilbyde ansættelse for 12,2 personer/måned, og at selskabet i alt havde ansat 21,92 personer/måned uden at anmode om ændringer af det på forhånd aftalte.
2.

Sagsøgeren har med det andet anbringende gjort gældende, at Kommissionen ikke har anvendt det korrekte retlige kriterium om »objektiv nødvendighed« til at afgøre, hvorvidt patentforligsaftalen falder inden for området for artikel 101, stk. 1, TEUF.
1.

Første anbringende om, at Rådet har undladt at opfylde kriteriet for opførelse på listen, nemlig at den omhandlede person var »ansvarlig for den voldelige undertrykkelse af civilbefolkningen i Syrien«, eller en person, »der drager fordel af eller støtter regimet«, eller en person med tilknytning til en sådan person. Rådet har ikke påvist, at den anførte begrundelse over for den omhandlede enhed var velfunderet.
—

Kommissionens henstilling af 14. juli 2014 om principper for at beskytte forbrugere og spillere i forbindelse med onlinespiltjenester og for at forhindre mindreåriges spil online annulleres.
4.

Fjerde anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar ved en usammenhængende undersøgelse af aftalen om overdragelse og licens (Assignment and Licence Agreement) og har begået en fejl ved at konkludere, at aftalen om overdragelse og licens udgør konkurrencebegrænsning som omhandlet i artikel 101, stk. 1, TEUF.
2.

Andet anbringende om, at sagsøgte har undladt at udøve skøn, eftersom den ikke tog hensyn til, i) at Nordea er på Rådet for Finansiel Stabilitets liste over 29 banker, der skønnes systemisk vigtige for den globale stabilitet inden for banksektoren, ii) at den er et finansielt konglomerat, iii) at dens estiske afdeling er en vigtig afdeling, og iv) at de påståede tilsidesættelser er af grov karakter.
1.

Det første anbringende er, at Personaleretten begik en fejl ved ikke at anerkende, at en generel vurdering skal baseres på tjenestemandens præstationer under hele bedømmelsesperioden.
Sag anlagt den 18. oktober 2014 — European Dynamics Luxembourg mod Parlamentet

(Sag T-733/14)

(2015/C 016/66)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: European Dynamics Luxembourg SA (Luxembourg, Luxembourg), Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athen, Grækenland) (ved advokaterne E. Veletsanou og M. Sfyri)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Parlamentets anfægtede afgørelse D(2014) 38802 af 18. september 2014, hvorved Parlamentet afviste sagsøgernes bud, der blev afgivet som led i del 3 inden for rammerne af det offentlige udbud 2014/S 066 111912, med betegnelsen »PE/ITEC-ITS14 — External provision of IT services«, annulleres.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført følgende:

Ifølge sagsøgerne skal den anfægtede afgørelse annulleres i henhold til artikel 263 TEUF, fordi Parlamentet har tilsidesat begrundelsespligten, eftersom det har givet en utilstrækkelig begrundelse angående sagsøgernes tekniske bud, som sagsøgerne deltog med i det omtvistede udbud.

Sagsøgerne har gjort gældende, at begrundelsen for det antal point, der blev givet til deres tekniske bud samt til de andre tilbudsgiveres bud for det omtvistede udbuds del 3 vedrørende visse underkriterier for tilslaget, hverken giver sagsøgerne mulighed for at forstå årsagerne til de point, deres bud blev givet, eller de andre tilbudsgiveres buds kendetegn og fordele. Sagsøgerne har gjort gældende, at de, såfremt de havde fået en tilstrækkelig begrundelse for det antal point, deres tekniske bud blev givet, bedre kunne forberede deres forsvar.

Sagsøgerne har ligeledes gjort gældende, at Parlamentet ikke har holdt sig til aftaledokumenterne (kapitlet om forpligtelser og de supplerende instrukser), som Parlamentet selv har fastsat, vedrørende metoden til vurdering af sagsøgernes økonomiske bud, og som er bindende for Parlamentet. Parlamentet har således ligeledes tilsidesat finansforordningen og den tilhørende gennemførelsesforordning, i henhold til hvilke den ordregivende myndighed skal afholde udbuddet i overensstemmelse med aftaledokumenterne og under iagttagelse af Unionens almindelige retsprincipper.
1.

Første anbringende vedrører tilsidesættelse af princippet om overholdelse af en rimelig frist, der berører sagsøgerens udøvelse af dennes ret til forsvar, for så vidt som afgørelsen af 22. september 2014 — dvs. den anfægtede debetnota — var blevet udstedt tolv år efter at Parlamentet havde fået kendskab til sin fordring over for sagsøgeren.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede forordning fejlagtigt er blevet vedtaget med hjemmel i artikel 215 TEUF, selv om det fremgår af forordningens formål og indhold, at den burde have været vedtaget på grundlag af artikel 207 TEUF (tidligere artikel 133 EF) om den fælles handelspolitik og dermed i medfør af den almindelige lovgivningsprocedure. Sagsøgerens retlige interesse er baseret på den omstændighed, at den anfægtede bestemmelse er en retsakt, som ikke omhandler gennemførelsesforanstaltninger som omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF, og som berører sagsøgeren umiddelbart.