ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag anlagt den 10. maj 2021 — Armadora Parleros mod Kommissionen

(Sag T-254/21)

(2021/C 252/42)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Armadora Parleros, SL (Santa Eugenia de Ribeira, Spanien) (ved advokat J. Navas Marqués)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kommissionen har tilsidesat artikel 118 i forordning nr. 1224/2009, der regulerer den fælles fiskeripolitik, idet den har undladt foretage en passende kontrol og overvågning af, at Kongeriget Spanien anvender denne bestemmelse korrekt, hvilket er til skade for sagsøgeren, ARMADORA PARLEROS, S.L.

— Det fastslås, at denne tilsidesættelse fra Kommissionens side har påført sagsøgeren, ARMADORA PARLEROS, S.L., en skade, som består i et tab af indtægter fra fiskeri af makrel og kulmule i perioden fra 2006 til 2020.

— Kommissionen tilpligtes at betale den kommercielle enhed ARMADORA PARLEROS, S.L. et beløb på NI MILLIONER OTTEHUNDREDE ENOGFIRSTUSINDE FIREHUNDREDEFIREOGTREDIVE EURO OG ENOGTRES CENTS (9 881 434,61 EUR) i erstatning med tillæg af lovpligtige renter og renter af de førstnævnte renter.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et anbringende.

Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har udvist en ulovlig adfærd. Navnlig med hensyn til undladelsen af at efterkomme sin tilsyns- og kontrolpligt i forhold til Kongeriget Spanien vedrørende den effektive anvendelse af den fælles fiskeripolitik og konkret Rådets forordning nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (EFT 1993, L 261, s. 1) og Rådets forordning nr. 1224/2009 af 20. november 2009 om oprettelse af en EF-kontrolordning med henblik på at sikre overholdelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik (EUT 2009, L 343, s. 1). Der henvises i denne henseende særligt til »den manglende kontrol af motoreffekten i de trawlere, der fisker i Det Cantabriske Hav og i det nordvestlige område«.

Som følge af den manglende overholdelse af denne pligt blev sagsøgeren mellem 2006 og 2020 påført et tab, idet virksomheden ikke kunne benytte fartøjet »Vianto Tercero«, som på grund af en urigtig anvendelse af den fælles fiskeripolitik skulle ophugges og som følge heraf blev helt uanvendeligt. Alt dette medførte et økonomisk tab for selskabet ARMADORA PARLEROS S.L.
1.

Første anbringende om, at sagsøgte har tilsidesat bestemte bestemmelser i TEUF og almindelige EU-retlige principper, der har dannet grundlag for liberaliseringen af lufttransportmarkedet i EU siden slutningen af 1980’erne (dvs. forbuddet mod forskelsbehandling og den fri bevægelighed for tjenesteydelser — anvendt på lufttransport ved forordning nr. 1008/2008 (2) — og den frie etableringsret).
Sag anlagt den 5. maj 2021 — Varabei mod Rådet

(Sag T-245/21)

(2021/C 252/39)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Mikalai Mikalevich Varabei (Novopolotsk, Belarus) (ved advokaterne G. Kremslehner og H. Kühnert samt M. Lester, QC)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse (FUSP) 2021/353 af 25. februar 2021 om ændring af afgørelse 2012/642/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland (1) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/339 af 25. februar 2021 om gennemførelse af artikel 8a i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Belarus (2) annulleres med øjeblikkelig virkning.

— Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende om åbenbare fejlskøn. Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet ikke har redegjort for, på hvilken måde sagsøgerens forretningsinteresser godtgør, at sagsøgeren enten drager fordel af eller støtter Lukasjenkoregimet. Sagsøgerens interesser i petroleum-, kultransit- og banksektorerne er derimod hverken af en art eller af et omfang, som kan indikere, at sagsøgeren på nogen måde støtter eller drager fordel af regimet.

Sagsøgeren har desuden gjort gældende, at hans opførelse på listen ikke kan opretholdes på grundlag af, at han er medejer af Bremino Group. Sidstnævnte har hverken modtaget selektive skattefordele eller nogen anden form for støtte fra myndighederne i Belarus.

(1) EUT 2021, L 68, s. 189.

(2) EUT 2021, L 68, s. 29.
2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionens afgørelse om at behandle fusionen er ugyldig, idet den henvisningsanmodning, der blev fremsat af den franske konkurrencemyndighed, var for sen, og/eller afgørelsen er i strid med retssikkerhedsprincippet og princippet om god forvaltningsskik som følge af Kommissionens forsinkelse. Særligt: — begik Kommissionen en retlig fejl ved fortolkningen og anvendelsen af begrebet »gjort bekendt« i henhold til fusionsforordningens artikel 22, stk. 1, med henblik på at foretage en beregning af den dato, hvor de 15 arbejdsdage begyndte, og undlod fejlagtigt at fastslå, at anmodningen blev fremsat for sent, således at Kommissionen ikke havde kompetence til at træffe afgørelsen. — Endvidere eller subsidiært, hvis og i det omfang det var ved opfordringsskrivelsen i henhold til fusionsforordningens artikel 22, stk. 5, at fusionen blev »gjort bekendt« i forhold til de franske myndigheder (og/eller andre medlemsstater), var Kommissionens forsinkelse med fremsendelsen af opfordringsskrivelsen i strid med det grundlæggende princip om retssikkerhed og forpligtelsen til at overholde en rimelig frist i henhold til princippet om god forvaltningsskik.
2.

Andet anbringende om, at der ikke er nogen udelukkelsesgrunde i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001, der er til hinder for sagsøgerens ret til aktindsigt. Kommissionen har ikke anført nogen udelukkelsesgrunde, og der ses heller ikke at foreligge nogen.
—

Europa-Kommissionen tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger inden for 30 dage efter, at dommen har fået retskraft.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Rådet anlagde åbenbart urigtige skøn, da det traf afgørelse om, at opførelseskriterierne var opfyldt. Navnlig accepterede Rådet den af den offentlige anklagemyndighed i Ukraine fremlagte dokumentation uden at foretage en grundig undersøgelse og/eller uden at tage hensyn til de unøjagtigheder, som sagsøgeren havde gjort opmærksom på. Rådet skulle have foretaget yderligere undersøgelser og udbedt sig yderligere dokumentation fra de ukrainske myndigheder i lyset af de af sagsøgeren fremsatte bemærkninger og den af ham fremlagte diskulperende dokumentation, men Rådets begrænsede undersøgelse levede ikke op til kravene. Følgelig savnes der et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag for sanktionerne af 2021.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres således, at sagsøgerens klage tages til følge og afgørelsen truffet den 12. maj 2020 i ugyldighedssag nr. 34 709 C omgøres således, at begæringen om, at det anfægtede varemærke RENČKI HRAM erklæres ugyldigt, tages til følge, og at det anfægtede varemærke i det hele erklæres ugyldigt.
1.

Første anbringende om, at Parlamentet ikke opfyldte sin pligt til at begrunde de anfægtede afgørelser tilstrækkeligt og passende, hvilket udgør en tilsidesættelse af begrundelsespligten i henhold til artikel 296, stk. 2, TEUF, og chartrets artikel 41, stk. 2, litra c), i forbindelse med den ret til effektiv domstolsbeskyttelse, der er fastsat i chartrets artikel 47.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres således, at sagsøgerens klage tages til følge og afgørelsen truffet den 17. marts 2020 i ugyldighedssag nr. 26 907 C omgøres således, at begæringen om, at det anfægtede varemærke RENŠKI HRAM erklæres ugyldigt, tages til følge, og at det anfægtede varemærke i det hele erklæres ugyldigt.
2.

Andet anbringende om, at Europa-Kommissionen ikke effektivt udøvede sin skønsbeføjelse, idet den i forbindelse med sin vurdering ikke tog hensyn til de elementer i det tekniske forslag, der fremgik af sagsøgernes bud, og som var tilgængelige via et krypteret hyperlink, der var indeholdt i deres bud, med den begrundelse at disse elementer kunne være indgivet eller ændret efter udløbet af den fastsatte frist for indgivelse af bud, uden konkret at kontrollere om en sådan risiko eksisterede.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres således, at sagsøgerens klage tages til følge og afgørelsen truffet den 17. marts 2020 i ugyldighedssag nr. 26 909 C omgøres således at begæringen om, at det anfægtede varemærke TALIS erklæres ugyldigt, tages til følge, og det anfægtede varemærke erklæres ugyldigt i sin helhed.
—

Det fremgår af de forskellige udvekslinger af e-mails, at administrationen fejlagtigt er af den opfattelse, at det ikke er muligt for en midlertidigt ansat ved Kommissionen, i løbet af dennes karriere at opnå en anden kontrakt som midlertidigt ansat ved Kommissionen, og at en midlertidigt ansat (TA2(b)) i medfør af AØA’s artikel 8, stk. 2, kun kan have én kontrakt. Sagsøgeren gør imidlertid gældende, at der ikke er noget i AØA, der understøtter denne opfattelse.
1.

Det første anbringende om, at Kommissionen undlod at indlede en formel undersøgelsesprocedure, idet den med urette besluttede, at statsstøtteforanstaltningen ikke gav anledning til tvivl om foreneligheden med det indre marked. — Med dette anbringende har sagsøgerne for det første gjort gældende, at statsstøtteforanstaltningen ikke er egnet til at forfølge sit formål, som er at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den nederlandske økonomi, ved at yde kompensation for de faste omkostninger for virksomheder, som har oplevet et omsætningstab på 30 % som følge af covid-19-udbruddet og de statslige foranstaltninger, der efterfølgende blev indført. Den maksimale støtte er efter sagsøgernes opfattelse uegnet til at opfylde det mål, der forfølges med statsstøtteforanstaltningen. Statsstøtteforanstaltningen yder maksimalt 600 000 EUR til store virksomheder. Dette beløb er utilstrækkeligt til at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den nederlandske økonomi ved at sikre, at virksomhederne forbliver økonomisk levedygtige. Navnlig for store virksomheder som sagsøgerne er 600 000 EUR ikke nok til effektivt at imødegå omsætningstabet som følge af covid-19-udbruddet. — For det andet har sagsøgerne gjort gældende, at statsstøtteforanstaltningen er uforholdsmæssig. Denne ordning går ud over, hvad der er nødvendigt for at forebygge de små og mellemstore virksomheders likviditetsmangel og støtte deres faste omkostninger. Det uforholdsmæssigt store beløb, der indrømmes små og mellemstore virksomheder, giver dem nemlig mulighed for at være mere konkurrencedygtige, eftersom de ikke begrænses af deres faste omkostninger. Desuden skal små og mellemstore virksomheder, som modtog støtte, ikke i samme omfang som sagsøgerne anvende (1) deres egenkapital for at forblive konkurrencedygtige. Sagsøgerne modtager maksimalt 600 000 EUR for at holde deres 33 hoteller kørende. Små og mellemstore virksomheder kan derimod modtage næsten det samme støttebeløb til at håndtere likviditetsmangler for blot et lille eller mellemstort hotel.
1.

Den af Kommissionen godkendte tyske støtteordning »Bundesregelung Fixkostenhilfe 2020« (Forbundsordning for støtte til faste omkostninger 2020) er uforenelig med det indre marked, idet den fordrejer konkurrencen, uden at dette forhold undtagelsesvist kan begrundes. Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn, idet den fastslog, at denne støtteordning, der forudsætter et fald i omsætningen på 30 % for virksomheden som helhed, var forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF. Støtteordningens hensyntagen til virksomheden som helhed udelukker ifølge sagsøgeren virksomheder som sagsøgeren, der har flere forretningsområder, der påvirkes forskelligt af covid-19-pandemien, hvis fysiske detailhandlere oplevede et fald i omsætningen på væsentligt mere end 30 % som følge af lukninger, fra at kunne ansøge om støtte, udelukkende fordi et andet forretningsområde ikke har haft fald i omsætningen, og hvor 30 %-tærsklen ikke overskrides gennem beregningen af det aritmetiske gennemsnit af omsætningen fra andre forretningsområder. Disse virksomheder ville da i modsætning til virksomheder med kun ét forretningsområde slet ikke modtage støtte eller alene for en brøkdel af den støtteberettigede periode og skulle krydssubsidiere de faste omkostninger for deres lukkede forretningsområde fra deres øvrige forretningsområder. Dette ville føre til en konkurrencefordrejning i forhold til både konkurrenter, hvis forretningsområder blev påvirket af pandemien, og i forhold til konkurrenter, hvis forretningsområder ikke blev ramt heraf.
1.

Den af Kommissionen godkendte støtteordning »Bundesregelung Fixkostenhilfe 2020« (Forbundsordning for støtte til faste omkostninger 2020) er uforenelig med det indre marked, idet den fordrejer konkurrencen, uden at dette forhold undtagelsesvist kan begrundes. Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn, idet den fastslog, at støtteordningen i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b), der forudsætter et fald for virksomheden som helhed i omsætningen på 30 %, er forenelig med det indre marked. Støtteordningens hensyntagen til virksomheden som helhed udelukker ifølge sagsøgeren virksomheder såsom sagsøgeren, der har adskillige forskellige forretningsområder, der er påvirket af covid-19-pandemien, hvis fysiske detailhandlere oplevede et fald i omsætningen på mere end 30 % som følge af lukninger, fra at kunne ansøge om støtte, udelukkende fordi et andet forretningsområde ikke har haft fald i omsætningen, og hvor 30 %-tærsklen ikke overskrides gennem beregningen af det aritmetiske gennemsnit af omsætningen fra andre forretningsområder. Disse virksomheder ville da i modsætning til virksomheder med kun ét forretningsområde ikke modtage støtte og ville skulle krydssubsidiere de udækkede faste omkostninger for deres lukkede forretningsområde fra deres øvrige forretningsområder. Dette ville føre til en konkurrencefordrejning i forhold til både konkurrenter, hvis forretningsområder blev påvirket af covid-19, og i forhold til konkurrenter, hvis forretningsområder ikke blev ramt af covid-19.
2.

Andet anbringende: den anfægtede gennemførelsesafgørelse er i strid med artikel 4 i forordning (EF) nr. 507/2006 som følge af, — at der ikke foreligger et gunstigt forhold mellem fordele og risici i henhold til artikel 1, nr. 28a), i direktiv 2001/83 (2) — at betingelsen i henhold til artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 507/2006 ikke er opfyldt, idet det ikke er sandsynligt, at ansøgeren vil være i stand til at fremskaffe de fuldstændige kliniske data — at betingelsen i henhold til artikel 4, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 507/2006 ikke er opfyldt, idet der ikke foreligger udækkede medicinske behov, der kan opfyldes gennem det tilladte lægemiddel — at betingelsen i henhold til artikel 4, stk. 1, litra d), i forordning (EF) nr. 507/2006 ikke er opfyldt.
3.

Tredje anbringende om at agenturets passivitet som omhandlet i artikel 265 TEUF vedrører sagsøgerne direkte og individuelt, idet de allerede gentagne gange er blevet påført skade som følge af den nye statslige og organisatoriske politik, der indebærer en systematisk og omfattende praksis, hvor mennesker bortføres fra EU’s territorium og tvinges tilbage over havet eller pågribes til havs, efterlades på havet på uværdige skibe i livstruende situationer eller udsættes for ulovlig tilbagesendelse (refoulement), kollektiv udvisning samt hindres adgang til asyl. Frontex’ fortsatte undladelse af at træffe egnede foranstaltninger for at forhindre disse tilsidesættelser — herunder at suspendere eller bringe sine aktiviteter til ophør som foreskrevet i artikel 46 — øger betydeligt sagsøgernes risiko for atter, for sjette gang, at blive udsat for de samme tilsidesættelser af traktaterne og af international og europæisk sædvaneret og traktatret.
C 289/40

Sag anlagt den 21. maj 2021 — Nowhere mod EUIPO — Junguo Ye (APE TEES)

(Sag T-281/21)

(2021/C 289/56)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Nowhere Co. Ltd (Tokyo, Japan) (ved advokat R. Kunze)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Junguo Ye (Elche, Spanien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Junguo Ye

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket APE TEES in farverne sort og brun — registreringsansøgning nr. 14 319 578

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 10. februar 2021 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 2474/2017-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne afholdt i forbindelse med sagens behandling ved appelkammeret og ved indsigelsesafdelingen.

Anbringende
3.

Tredje anbringende om, at sagsøgte anlagde et åbenbart urigtigt skøn og begik en retlig fejl ved at nå til den konklusion, at »specifikke betingelser« var påkrævede for at forbyde, at artikler til udendørs brug, som har fået en specifik behandling (maling og puds, der er behandlet med/indeholder carbendazim), blev bragt i omsætning.
1.

Første anbringende om, at Den Europæiske Union uden for kontrakt er forpligtet til at betale visse beløb i udestående renter. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen den 8. februar 2016 udbetalte et rentebeløb til sagsøgeren for at afspejle det »garanterede afkast« på en af sagsøgeren foretaget midlertidig betaling den 10. februar 2011. Sagsøgeren har anført, at det »garanterede afkast« ikke afspejlede sagsøgerens tilgodehavender for morarenter. Sagsøgeren har derfor gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 268 TEUF, og nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale morarenter og renters rente.
—

Den Europæiske Union, repræsenteret ved Europa-Kommissionen, tilpligtes at erstatte det tab, som sagsøgeren har lidt på grund af Kommissionens manglende betaling af morarenter i medfør af artikel 266, stk. 1, TEUF til opfyldelse af dom af 16. december 2015 i sag T-43/11, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd og Singapore Airlines Limited mod Kommissionen, og derfor at betale følgende beløb i medfør af artikel 340, stk. 2, TEUF, artikel 268 TEUF og artikel 266, stk. 2, TEUF: — (i) et beløb svarende til de ubetalte morarenter, dvs. renter af beløbet på 74 800 000 EUR til Den Europæiske Centralbanks rentesats for refinansieringstransaktioner pr. den 1. november 2010 (dvs. 1 %), forhøjet med 3,5 % for perioden fra den 11. februar 2011 og den 8. februar 2016, fratrukket det beløb, som Kommissionen allerede har betalt (1 634 368 EUR), hvilket fører til et beløb på 15 185 410 EUR, eller for tidsperioden til den rente, som Retten måtte finde passende — (ii) et beløb svarende til de renter, der skyldes af de ubetalte morarenter for perioden fra den 9. februar 2016 til den 1. februar 2021 til Den Europæiske Centralbanks rentesats for refinansieringstransaktioner pr. den 1. november 2010 (dvs. 1 %), forhøjet med 3,5 %, hvilket fører til et yderligere rentebeløb på 3 407 356 EUR, eller for tidsperioden til den rente, som Retten måtte finde passende, og — (iii) renters rente, dvs. renters rente (»capitalisation des intérêts«) af de ubetalte morarenter og det yderligere rentebeløb, i alt 18 592 766 EUR (eller et andet beløb, som Retten måtte finde passende), for perioden fra den 2. februar 2021 og til den dag, hvor Kommissionen faktisk betaler alle ubetalte renter, til Den Europæiske Centralbanks rentesats for refinansieringstransaktioner pr. den 1. november 2010 (dvs. 1 %), forhøjet med 3,5 %, eller for tidsperioden til den rente, som Retten måtte finde passende
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, og afgørelsen truffet af EUIPO’s annullationsafdeling den 6. august 2019 annulleres, for så vidt som det deri blev bestemt, at EU-varemærke nr. 9 305 731 forbliver registreret for de øvrige tjenesteydelser, nemlig for: Klasse 44: Lægevirksomhed på området for hernie kirurgi
4.

Fjerde anbringende om, at begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF blev tilsidesat derved, at 68 ud af 78 dokumenter, som medlemmet havde indgivet, blev afvist som beviser, der »ikke kunne antages til realitetsbehandling«, at den fulde løn blev anset for at være »uberettiget udbetalt«, selv om kun 6 måneder af kontraktens 30 måneder blev undersøgt til bunds, og at OLAF’s konklusioner, hvorefter sagsøgeren ikke havde handlet i ond tro, blev modsagt.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres således, at sagsøgeren gives medhold i sin klage og afgørelsen truffet den 17. marts 2020 i ugyldighedssag nr. 26 905 C omgøres således, at begæringen om erklæring af ugyldighed af det anfægtede varemærke SALATINA tages til følge og det anfægtede varemærke erklæres ugyldigt i det hele.
—

Den anfægtede afgørelse ændres således, at det fastslås, at der ikke foreligger en absolut registreringshindring som omhandlet i artikel 7, stk.1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 for det ansøgte tegn.
—

Appelkammeret foretog en fejlagtig anvendelse af DOCERAM-dommen i dets fortolkning af Rådets forordning (EF) nr. 6/2002, da det undlod at anvende testen vedrørende de objektive omstændigheder, men derimod angav, at der var krav om subjektive beviser for omstændighederne ved designet.
—

Tilsidesættelse af artikel 25, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 ved at have fastslået at det tidligere design, der blev gjort gældende som bevis i denne sag, med rimelighed kan være kommet til fagkredsene inden for spilsektorens kendskab som led i deres normale forretningsførelse
—

Mere subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse, for så vidt som det deri fastslås, at der foreligger risiko for forveksling for de ansøgte varer i klasse 5 og for varerne databehandlingsudstyr; perifere enheder til genskabelse af data; mobilapplikationer; mobile datamodtagere; apparater til mobil datakommunikation; sendeapparater [telekommunikation]; sensorisk software; telekommunikationssoftware.
6.

Sjette anbringende om, at Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning, idet den har vedtaget den anfægtede afgørelse og har misbrugt sin beføjelse til at tilbagekalde afgørelser om bindende oprindelsesoplysninger, hvilket uundgåeligt følger af de ovenfor fremsatte anbringender og af Kommissionens misbrug af sin tilbagekaldelsesbeføjelse til politiske formål, hvorved denne beføjelses formål, dvs. at sikre medlemsstaternes korrekte og ensartede anvendelse af oprindelsesregler, er blevet undermineret.
—

Producenter af brændt kalk, der fremstilles af råmaterialet kalksten, modtager tildeling af gratis emissionskvoter i henhold til produktbenckmarket for kalk. Kraftpapirmassefabrikkens indkøb af brændt kalk fra anlægget SMA Sandarne opfylder samme funktion for den køber, som indkøber brændt kalk, der er baseret på uberørte stenråvarer. Gratis tildeling af emissionskvoter, som gives til den ene kalkproducent, men ikke den anden, indebærer at konkurrencen mellem to produkter, som opfylder samme funktion i kraftpapirmassefabrikken, ikke vil foregå på samme vilkår.
3.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 41, stk. 3, i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 340, stk. 2, TEUF. Sagsøgeren har anført, at en person skal have mulighed for at søge erstatning ikke blot for et faktisk tab, men også for tabt fortjeneste og renter.
—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 ved at tillægge det ansøgte varemærke en urigtig betydning og ved at undlade at bedømme varemærket således som ansøgt
—

Den anfægtede afgørelse annulleres i henhold til EU-varemærkeforordningens artikel 72, idet afgørelsen truffet af EUIPO omgøres, således at Scanias ansøgning om registrering af figurmærket imødekommes for samtlige de varer og tjenesteydelser, for hvilke EUIPO har afslået ansøgningen.