DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling)

30. juni 2016 ( )

»Præjudiciel forelæggelse – forordning (EF) nr. 543/2008 – landbrug – fælles markedsordning – handelsnormer – fersk fjerkrækød i færdigpakninger – mærkningspligt til angivelse af den samlede pris og prisen pr. vægtenhed på færdigpakningen eller på en dertil fastgjort etiket – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 16 – frihed til at oprette og drive egen virksomhed – proportionalitet – artikel 40, stk. 2, andet afsnit, TEUF – forbud mod forskelsbehandling«

I sag C-134/15

angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Sächsisches Oberverwaltungsgericht (appeldomstolen i forvaltningsretlige sager i Sachsen, Tyskland) ved afgørelse af 24. februar 2015, indgået til Domstolen den 19. marts 2015, i sagen

Lidl GmbH & Co. KG

mod

Freistaat Sachsen

har

DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, M. Ilešič, og dommerne C. Toader (refererende dommer), A. Rosas, A. Prechal og E. Jarašiūnas,

generaladvokat: M. Bobek,

justitssekretær: fuldmægtig K. Malacek,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 13. januar 2016,

efter at der er afgivet indlæg af:

– Lidl GmbH & Co. KG ved Rechtsanwälte A. Pitzer og M. Grube

– Freistaat Sachsen ved I. Gruhne, som befuldmægtiget

– Europa-Kommissionen ved B. Schima og K. Skelly, som befuldmægtigede,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 16. marts 2016,

afsagt følgende

Dom

1 Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 5, stk. 4, litra b), i Kommissionens forordning (EF) nr. 543/2008 af 16. juni 2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår handelsnormer for fjerkrækød (EUT 2008, L 157, s. 46).

2 Anmodningen er blevet indgivet under en sag mellem Lidl GmbH & Co. KG, som er en detailhandelsvirksomhed, og Freistaat Sachsen (delstaten Sachsen, Tyskland) vedrørende den ved denne bestemmelse foreskrevne mærkningspligt til angivelse af den samlede pris og prisen pr. vægtenhed på færdigpakningen eller på en dertil fastgjort etiket ved salg af færdigpakket fersk fjerkrækød i detailleddet (herefter »mærkningspligten«).

Retsforskrifter

EU-retten

3 Den fælles landbrugspolitiks formål er fastlagt i artikel 39 TEUF. I henhold til artikel 41, litra b), TEUF kan der med henblik på at nå disse mål navnlig fastsættes bestemmelser om fælles foranstaltninger med henblik på udvidelse af forbruget af visse varer.

4 Artikel 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 2777/75 af 29. oktober 1975 om den fælles markedsordning for fjerkrækød (EFT 1975, L 282, s. 77) foreskrev, at der kunne træffes fællesskabsforanstaltninger til fremme af visse produkters forhandling eller til forbedring af deres kvalitet. Handelsnormerne kunne særlig vedrøre emballering, præsentation og mærkning.

5 Rådets forordning (EØF) nr. 1906/90 af 26. juni 1990 om handelsnormer for fjerkrækød (EFT 1990, L 173, s. 1) indførte særlige regler for mærkning, herunder en forpligtelse til at anføre salgspris og pris pr. vægtenhed i detailsalgsleddet for færdigpakket frisk fjerkrækød på færdigpakningen eller på en dertil fastgjort etiket.

6 I anden betragtning til forordningen udtales:

»[S]ådanne normer kan bidrage til at forbedre fjerkrækøds kvalitet og dermed fremme salget af dette produkt; det er således i producenternes, de handlendes og forbrugernes interesse, at der indføres handelsnormer for fjerkrækød til konsum.«

7 Forordningens artikel 5, stk. 3, litra b), har følgende ordlyd:

»Ved færdigpakket fjerkrækød skal desuden anføres nedenstående oplysninger på færdigpakningen eller på en dertil fastgjort etiket:

[…]

b) når der er tale om fersk fjerkrækød, den samlede pris og pris pr. vægtenhed i detailsalgsleddet.«

8 Forordning nr. 2777/75 blev ophævet ved Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (EUT 2007, L 299, s. 1). Sidstnævnte forordning forener de 21 fælles markedsordninger for individuelle produkter eller produktgrupper inden for en samlet ramme. Som det fremgår af syvende betragtning til forordningen, »[bør den f]orenkling[...]«, der foretages ved forordningen, »ikke resultere i, at der sættes spørgsmålstegn ved de politiske afgørelser, der gennem årene er truffet inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik«. I tiende betragtning til forordningen fremhæves formålet om at stabilisere markederne og sikre den pågældende landbrugsbefolkning en rimelig levestandard ved forskellige interventionsinstrumenter samtidig med, at der tages hensyn til de forskellige behov i de enkelte sektorer og den indbyrdes afhængighed mellem forskellige sektorer.

9 For så vidt angår fjerkrækød bemyndiger artikel 121, litra e), nr. iv), i forordning nr. 1234/2007 Europa-Kommissionen til at fastsætte »regler vedrørende de yderligere oplysninger, der skal anføres i de ledsagende forretningspapirer, mærkning, præsentationsmåde og reklame i forbindelse med fjerkrækød bestemt for den endelige forbruger samt den varebetegnelse, produktet sælges under, jf. artikel 3, stk. 1, nr. 1), i [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (EFT 2000, L 109, s. 29)]«.

10 Det udtales i første til tredje betragtning til forordning nr. 543/2008, at for så vidt som »[e]n række bestemmelser og forpligtelser i forordning (EØF) nr. 1906/90 [ikke] er […] blevet overført til forordning (EF) nr. 1234/2007«, blev en række bestemmelser vedtaget i forbindelse med forordning nr. 543/2008, »så den fælles markedsordning og navnlig handelsnormerne kan anvendes uden afbrydelse og på korrekt vis«.

11 Tiende betragtning til forordning nr. 543/2008 har følgende ordlyd:

»For at give forbrugerne tilstrækkelige, entydige og objektive oplysninger om de produkter, der udbydes til salg, og for at sikre produkternes frie bevægelse i hele Fællesskabet bør der drages omsorg for, at handelsnormerne for fjerkrækød, i det omfang det er praktisk muligt, er i overensstemmelse med Rådets direktiv 76/211/EØF af 20. januar 1976 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om emballering af visse varer efter vægt eller volumen i færdigpakninger [(EFT 1976, L 46, s. 1)].«

12 Denne forordnings artikel 5, stk. 4, litra b), svarer indholdsmæssigt til artikel 5, stk. 3, litra b), i forordning nr. 1906/90.

13 Selv om forordning nr. 1234/2007 på sin side blev ophævet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT 2013, L 347, s. 671), finder bestemmelserne deri vedrørende afsætning af produkter inden for sektorerne for æg og fjerkrækød i henhold til artikel 230, stk. 1, litra c), i forordning nr. 1308/2013 fortsat anvendelse indtil gennemførelsesdatoen for de tilsvarende afsætningsregler i medfør af delegerede retsakter.

Tysk ret

14 § 3, stk. 2, nr. 6, i Verordnung über Vermarktungsnormen für Geflügelfleisch (bekendtgørelse vedrørende fastsættelse af normer for markedsføring af fjerkrækød) af 22. marts 2013 (BGB1. 2013 I, s. 624) er affattet således:

»Det er forbudt […] med henblik på salg at lagre, tilbyde, levere, sælge eller på anden måde markedsføre fjerkrækød uden rigtigt og fuldstændigt at angive de i artikel 5, stk. 4, i [forordning nr. 543/2008] nævnte oplysninger.«

15 Bekendtgørelsens § 9, stk. 3, nr. 1, har følgende ordlyd:

»Den, som i strid med [denne bekendtgørelses] § 3 med henblik på salg lagrer, tilbyder, udbyder, leverer, sælger eller på anden måde markedsfører fjerkrækroppe, ‑kød eller ‑udskæringer, begår en overtrædelse i henhold til § 7, stk. 1, nr. 3, i Handelsklassengesetz (lov om handelsklasser).«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

16 Lidl er en detailhandelsvirksomhed, som driver fødevarediscountforretninger i hele Tyskland. I visse af virksomhedens forretninger i regionen omkring Lampertswalde udbyder den bl.a. fersk fjerkrækød i færdigpakninger til salg. I henhold til forelæggelsesafgørelsen fremgår prisen for dette produkt ikke direkte af dets emballage eller af en dertil fastgjort etiket, men er anført ved hjælp af skilte, som er fastgjort på reolerne.

17 Sächsische Landesanstalt für Landwirtschaft (landbrugsmyndigheden i delstaten Sachsen, Tyskland), nu Sächsisches Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie (myndigheden for miljø, landbrug og geologi i delstaten Sachsen, Tyskland), konstaterede denne prismærkningspraksis ved forskellige kontrolbesøg. Myndigheden fandt, at denne praksis var i strid med artikel 5, stk. 3, litra b), i forordning nr. 1906/90, som fandt anvendelse på kontroltidspunktet.

18 Lidl anlagde den 30. april 2007 anerkendelsessøgsmål ved Verwaltungsgericht Dresden (forvaltningsdomstolen i Dresden, Tyskland) med påstand om, at det blev fastslået, at virksomhedens prismærkningspraksis ikke var i strid med bestemmelsen i artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008, som indholdsmæssigt svarer til artikel 5, stk. 3, litra b), i forordning nr. 1906/90. Virksomheden gjorde i det væsentlige gældende, at disse bestemmelser er »ugyldige«, fordi de udgør et uforholdsmæssigt indgreb i retten til fri erhvervsudøvelse som omhandlet i artikel 15, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), sammenholdt med artikel 6, stk. 1, TEU.

19 Verwaltungsgericht Dresden (forvaltningsdomstolen i Dresden) gav ved dom af 10. november 2010 ikke medhold i dette søgsmål.

20 Lidl iværksatte appel af denne dom ved Sächsisches Oberverwaltungsgericht (appeldomstolen i forvaltningsretlige sager i delstaten Sachsen, Tyskland). Denne ret har fundet, at artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008 finder anvendelse i forhold til sagsøgeren i hovedsagen, og at afgørelsen af den tvist, der er indbragt for den, beror på gyldigheden af denne bestemmelse. I denne forbindelse har den forelæggende ret udtrykt tvivl med hensyn til bestemmelsens gyldighed, henset til chartrets artikel 15, stk. 1, og artikel 16 samt artikel 40, stk. 2, andet afsnit, TEUF.

21 Efter den forelæggende rets opfattelse udgør mærkningspligten ikke et uforholdsmæssigt og urimeligt indgreb i erhvervsfriheden og friheden til at oprette og drive egen virksomhed for sagsøgeren i hovedsagen, for så vidt som disse rettigheders og friheders væsentlige indhold ikke antastes. Markedsføring af fersk fjerkrækød i færdigpakninger forbydes nemlig ikke ved artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008, som indeholder regler for prismærkningen af disse produkter. Derudover tjener denne forpligtelse et alment hensyn om beskyttelse af forbrugerne.

22 Den forelæggende ret nærer imidlertid tvivl om, hvorvidt den mærkningspligt, der følger af denne bestemmelse, er forholdsmæssig, for så vidt som den på den ene side ikke er foreskrevet for andre færdigpakkede produkter, såsom okse-, svine-, fåre- eller gedekød, og pligten på den anden side medfører en øget økonomisk og organisatorisk belastning, som hindrer konkurrencen.

23 Med hensyn til princippet om forbud mod forskelsbehandling er den forelæggende ret i tvivl om, hvorvidt forskellen i behandling af fersk fjerkrækød og andet fersk kød til konsum er begrundet, idet der ikke foreligger en tilsvarende forpligtelse vedrørende mærkning af sidstnævnte.

24 Det er på denne baggrund, at Sächsisches Oberverwaltungsgericht (appeldomstolen i forvaltningsretlige sager i delstaten Sachsen) har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Er artikel 5, stk. 4, litra b), i [forordning nr. 543/2008] forenelig med artikel 6, stk. 1, første afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 15, stk. 1, og artikel 16?

2) Er artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008 forenelig med artikel 40, stk. 2, andet afsnit, TEUF?«

Om de præjudicielle spørgsmål

Det første spørgsmål

25 Med sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008, som foreskriver mærkningspligten, er gyldig, henset til chartrets artikel 15, stk. 1, og artikel 16.

26 Det bemærkes indledningsvis, at selv om den forelæggende ret og parterne i hovedsagen ganske vist har gjort gældende, at gyldigheden af mærkningspligten skal undersøges, henset til chartrets artikel 15, stk. 1, og artikel 16, vedrørende dels erhvervsfriheden og retten til at arbejde, dels friheden til at oprette og drive egen virksomhed, må det fastslås, at mærkningspligten ikke begrænser den mulighed, personerne har for at »udøve et frit valgt […] erhverv« som omhandlet i chartrets artikel 15. Derimod kan denne pligt udgøre et indgreb i retten til at oprette og drive egen virksomhed i henhold til chartrets artikel 16.

27 Retten til frit at oprette og drive egen virksomhed omfatter bl.a. enhver virksomheds ret til – inden for grænserne for dens ansvar for sine egne handlinger – frit at kunne disponere over sine økonomiske, tekniske og finansielle ressourcer (dom af 27.3.2014, UPC Telekabel Wien, C-314/12, EU:C:2014:192, præmis 49).

28 Domstolen har ligeledes fastslået, at beskyttelsen i henhold til chartrets artikel 16 omfatter friheden til at udøve økonomisk virksomhed og handelsvirksomhed, aftalefriheden samt den frie konkurrence, således som det fremgår af forklaringerne til denne artikel, der i henhold til artikel 6, stk. 1, tredje afsnit, TEU og chartrets artikel 52, stk. 7, skal tages i betragtning ved fortolkningen heraf (dom af 22.1.2013, Sky Österreich, C-283/11, EU:C:2013:28, præmis 42, og af 17.10.2013, Schaible, C-101/12, EU:C:2013:661, præmis 25).

29 Den i artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008 foreskrevne mærkningspligt kan begrænse udøvelsen af denne frihed til at oprette og drive egen virksomhed, idet en sådan forpligtelse pålægger adressaten en tvang, der begrænser den frie anvendelse af de ressourcer, denne har til rådighed, da virksomheden derved forpligtes til at træffe foranstaltninger, der kan være forbundet med omkostninger for denne og have indvirkning på organisationen af virksomhedens aktiviteter (jf. i denne retning dom af 27.3.2014, UPC Telekabel Wien, C-314/12, EU:C:2014:192, præmis 50).

30 Ifølge Domstolens praksis udgør friheden til at oprette og drive egen virksomhed ikke desto mindre ikke en absolut rettighed, men skal ses i sammenhæng med dens funktion i samfundet (jf. bl.a. dom af 6.9.2012, Deutsches Weintor, C-544/10, EU:C:2012:526, præmis 54, og af 22.1.2013, Sky Österreich, C-283/11, EU:C:2013:28, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).

31 Som følge deraf kan der indføres begrænsninger for udøvelsen af denne frihed, såfremt disse i overensstemmelse med chartrets artikel 52, stk. 1, dels er fastlagt i lovgivningen og respekterer denne friheds væsentligste indhold, dels iagttager proportionalitetsprincippet og er nødvendige og faktisk opfylder til mål af almen interesse, der er anerkendt af Den Europæiske Union, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder.

32 Mens den forelæggende ret har anført, at mærkningspligten som begrænsning af udøvelsen af den rettighed, der sikres ved chartrets artikel 16, er fastlagt i lovgivningen og respekterer denne rettigheds væsentligste indhold og faktisk opfylder til mål af almen interesse, der er anerkendt af Unionen, nemlig forbrugerbeskyttelsen, nærer denne ret tvivl om en sådan foranstaltnings forholdsmæssighed.

33 Det fremgår i denne henseende af Domstolens faste praksis, at proportionalitetsprincippet indebærer, at EU-institutionernes retsakter ikke må gå videre, end hvad der er nødvendigt og passende for gennemførelsen af det formål, der lovligt tilstræbes med den omhandlede lovgivning, hvorved det forudsættes, at såfremt det er muligt at vælge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst indgribende foranstaltning vælges, og byrderne må herved ikke være uforholdsmæssige i forhold til de tilsigtede mål (jf. dom af 12.7.2001, Jippes m.fl., C-189/01, EU:C:2001:420, præmis 81, og af 22.1.2013, Sky Österreich, C-283/11, EU:C:2013:28, præmis 50).

34 Domstolen har derudover allerede fastslået, at friheden til at oprette og drive egen virksomhed kan undergives en række myndighedsindgreb, som af hensyn til den almene interesse kan sætte begrænsninger for udøvelsen af erhvervsvirksomhed (dom af 22.1.2013, Sky Österreich, C-283/11, EU:C:2013:28, præmis 46).

35 I den foreliggende sag bidrager handelsnormerne for fjerkrækød hvad for det første angår formålene med den omhandlede EU-lovgivning, som det fremgår af anden betragtning til forordning nr. 1906/90, til at forbedre dette køds kvalitet og til at fremme salget deraf, hvilket er i producenternes, de handlendes og forbrugernes interesse. Endvidere fremhæves i fjerde betragtning til denne forordning interessen i, at forbrugerne nyder godt af mere fuldstændige oplysninger om bl.a. mærkningen, reklamer, indholdet af angivelsen af, hvilken kølemetode, der er blevet anvendt, og hvordan det fjerkræ, som produkterne kommer fra, er blevet opdrættet.

36 Disse formål gentages i forordning nr. 543/2008, hvis tiende betragtning fremhæver nødvendigheden af at give forbrugerne tilstrækkelige, entydige og objektive oplysninger om de produkter, der udbydes til salg.

37 Det følger af det foregående, at hovedformålene med den omhandlede EU-lovgivning vedrører såvel en forbedring af indkomsten for de producenter og handlende, som er aktive inden for sektoren for fjerkrækød, herunder fersk fjerkrækød, som forbrugerbeskyttelsen, og at de udgør mål af almen interesse, der er anerkendt i den primære EU-ret.

38 Hvad for det andet angår mærkningspligtens egnethed til at sikre opnåelse af de forfulgte formål, kunne lovgiver lægge til grund, at denne forpligtelse dels gjorde det muligt at sikre forbrugerne troværdige oplysninger takket være angivelserne på emballagen, dels havde en sådan karakter, at den kunne tilskynde forbrugerne til at købe fjerkrækød, hvilket forbedrer afsætningsmulighederne for disse produkter og som følge deraf producenternes indtægter.

39 Hvad angår nødvendigheden af en sådan lovgivning kunne EU-lovgiver med rette lægge til grund, at en lovgivning, der alene foreskriver, at prisen påføres varereolerne ikke gav mulighed for at opnå de forfulgte mål på en lige så effektiv måde som artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008, fordi kun en angivelse af salgsprisen og prisen pr. vægtenhed gav mulighed for at sikre forbrugerne tilstrækkelige oplysninger i tilfælde af et produkt, hvor de enkelte emballageenheder kan have forskellig vægt. En sådan forpligtelse forekommer i øvrigt ikke at være mere vidtgående end nødvendigt i forhold til de tilsigtede formål, for så vidt som den i artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 543/2008 foreskrevne angivelse af salgsprisen og prisen pr. vægtenhed kun er et sæt oplysninger ud af flere, som skal anføres på færdigpakningen eller på en dertil fastgjort etiket i henhold til denne bestemmelse.

40 Som følge deraf er indgrebet i friheden til at oprette og drive egen virksomhed for sagsøgeren i hovedsagen i den foreliggende sag forholdsmæssigt i forhold til de forfulgte mål.

41 Det følger de foregående betragtninger, at gennemgangen af det første præjudicielle spørgsmål intet har frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008, henset til den i chartrets artikel 16 omhandlede frihed til at oprette og drive egen virksomhed.

Det andet spørgsmål

42 Med sit andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008 er gyldig, henset til det i artikel 40, stk. 2, andet afsnit, TEUF omhandlede princip om forbud mod forskelsbehandling.

43 Dette spørgsmål stilles på grund af den omstændighed, som den forelæggende ret har henvist til, at det ikke findes en tilsvarende forpligtelse vedrørende prismærkning for andre kategorier af fersk kød til konsum, navnlig okse-, svine-, fåre- og gedekød.

44 Det skal i denne forbindelse bemærkes, at princippet om forbud mod forskelsbehandling hører til EU-rettens almindelige grundsætninger, og at det på landbrugsområdet finder udtryk i artikel 40, stk. 2, andet afsnit, TEUF (jf. dom af 14.3.2013, Agrargenossenschaft Neuzelle, C-545/11, EU:C:2013:169, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis). Det følger af ordlyden af denne artikel, at denne bestemmelse forbyder enhver form for forskelsbehandling af Unionens producenter eller forbrugere.

45 Det fremgår af Domstolens praksis, at dette princip finder anvendelse ikke kun for producenter og forbrugere, men også for andre kategorier af erhvervsdrivende, som er omfattet af en fælles markedsordning, såsom dem, der markedsfører fersk fjerkrækød eller andre typer af fersk kød (jf. i denne retning dom af 5.10.1994, Tyskland mod Rådet, C-280/93, EU:C:1994:367, præmis 68).

46 Forbuddet mod forskelsbehandling kræver, at ensartede forhold ikke må behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke må behandles ensartet, medmindre en sådan forskellig behandling er objektivt begrundet (jf. i denne retning dom af 6.12.2005, ABNA m.fl., C453/03, C-11/04, C-12/04 og C-194/04, EU:C:2005:741, præmis 63, og af 14.3.2013, Agrargenossenschaft Neuzelle, C-545/11, EU:C:2013:169, præmis 42).

47 Hvad dernæst angår rækkevidden af kontrollen med overholdelsen af dette princip bemærkes, at EU-lovgiver på landbrugsområdet har et vidt skøn. Følgelig skal domstolskontrollen begrænses til en undersøgelse af, om den pågældende foranstaltning er behæftet med åbenbare fejl eller magtfordrejning, eller om den pågældende myndighed åbenbart har overskredet grænserne for sit skøn (dom af 14.3.2013, Agrargenossenschaft Neuzelle, C-545/11, EU:C:2013:169, præmis 43).

48 I den foreliggende sag tilhører de produkter, som har foranlediget den forelæggende ret til at nære tvivl om den omhandlede regulering ikke-diskriminerende karakter, forskellige landbrugssektorer.

49 I denne forbindelse nævner artikel 40, stk. 2, første afsnit, TEUF forskellige mekanismer, der kan anvendes med henblik på at opnå de i artikel 39 TEUF fastsatte mål. I øvrigt indeholder hver af de fælles markedsordninger, som det fremgår af forordning nr. 1234/2007, kendetegn, som er særegne for denne. Det følger deraf, at sammenligningen af de tekniske mekanismer, der anvendes ved reguleringen af de forskellige markedssektorer, ikke kan udgøre et gyldigt grundlag for at godtgøre klagepunktet om forskelsbehandling af forskelligartede produkter, der er underkastet forskellige regler (jf. i denne retning dom af 28.10.1982, Lion m.fl., 292/81 og 293/81, EU:C:1982:375, præmis 24).

50 Det følger af de foregående betragtninger, at gennemgangen af det andet præjudicielle spørgsmål intet har frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008, henset til det i artikel 40, stk. 2, andet afsnit, TEUF omhandlede princip om forbud mod forskelsbehandling.

Sagens omkostninger

51 Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:

1) Gennemgangen af det første præjudicielle spørgsmål har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 5, stk. 4, litra b), i Kommissionens forordning (EF) nr. 543/2008 af 16. juni 2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår handelsnormer for fjerkrækød, henset til den i artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder omhandlede frihed til at oprette og drive egen virksomhed.

2) Gennemgangen af det andet præjudicielle spørgsmål har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 5, stk. 4, litra b), i forordning nr. 543/2008, henset til det i artikel 40, stk. 2, andet afsnit, TEUF omhandlede princip om forbud mod forskelsbehandling.

Underskrifter