ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Det første anbringende vedrører ulovligheden af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 422/2014 af 16. april 2014 om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2011 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte i Den Europæiske Unions samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner (EUT 2014, L 129, s. 5) og af Europa- Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 423/2014 af 16. april 2014 om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2012 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte i Den Europæiske Unions samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner (EUT 2014, L 129, s. 12) (herefter »de anfægtede forordninger«). Navnlig er vedtagelsen af de anfægtede forordninger behæftet med flere ulovligheder, herunder tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, af begrundelsespligten, af artikel 10 i bilag XI til den tjenestemandsvedtægt, der var gældende inden ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1023/2013 af 22. oktober 2013 om ændring af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (EUT 2013, L 287, s. 15), af vedtægtens artikel 10, 11 og 65, af princippet om erhvervede rettigheder, af proportionalitetsprincippet, af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af reglerne om den sociale dialog.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 410/25

Appel iværksat den 20. september 2016 af Carlo De Nicola til prøvelse af Personalerettens dom af 21. juli 2016 i sag F-100/15, De Nicola mod EIB

(Sag T-666/16 P)

(2016/C 410/35)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Carlo De Nicola (Strassen, Luxembourg) (ved advokat G. Ferabecoli)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Investeringsbank (EIB)

Appellantens påstande

— Der gives medhold i appellen, og i forbindelse med omgørelsen af den appellerede dom annulleres punkt 1 og 2 i domskonklusionen og præmis 33, 46-60, 85-94, 100-106, 107-109.

— Følgelig annulleres, og/eller finder afgørelse truffet den 8. december 2014 af appeludvalget ikke anvendelse. Eventuelt fremsendes sagens akter til appeludvalget efter, at de kriterier, som appeludvalget skal følge ved vedtagelsen af en ny afgørelse, er fastlagt. Det fastslås, at De Nicola har været udsat fra chikane fra EIB’s side, og EIB pålægges at betale erstatning til De Nicola for den skade, som De Nicola har lidt i overensstemmelse med stævningen, eller subsidiært hjemvises sagen til en anden afdeling ved Personaleretten med henblik på, at den i en anden sammensætning efter færdiggørelsen af den krævede lægerapport på ny træffer afgørelse om de ophævede præmisser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Denne appel er iværksat til prøvelse af Personalerettens dom af 21. juli 2016, hvorved Personaleretten frifandt EIB i et søgsmål anlagt af appellanten med påstand om annullation af afgørelsen truffet af appeludvalget den 8. december 2014 om afslag på hans klage over bedømmelsesrapporten for 2013 og over afgørelsen om ikke at forfremme ham. Appellanten har desuden nedlagt påstand om, at det fastslås, at han har været udsat for psykisk chikane, og at banken tilpligtes at betale ham erstatning for den fysiske skade og for det økonomiske og ikke-økonomiske tab, som han mener at have lidt.

Til støtte for sine påstande har appellanten anført, at påstanden om at det anerkendes, at appellanten været udsat for chikane, specifikt er baseret på artikel 41 i vedtægten for bankens ansatte, og at der derfor ikke foreligger noget indholdsmæssigt eller materielt problem med hensyn til at indbringe sagen for Unionens retsinstanser. Appellanten har i denne forbindelse fremhævet, at den omstændighed, at Unionens retsinstanser har pligt til at træffe afgørelse vedrørende denne påstand, er fastslået i Rettens praksis.

Appellanten har desuden gjort gældende, at samtlige betingelser i retspraksis for, at der kan gives medhold i påstanden om tilkendelse af erstatning for den lidte skade, er opfyldt.

Appellanten har derudover bestridt præmis 46 og 60 i den appellerede dom, som vedrører påstanden om annullation af appeludvalgets afgørelse, for så vidt som det i denne del af dommen lægges til grund, at det ikke er bevist, at appeludvalgets afgørelse er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 410/23

Sag anlagt den 15. september 2016 — Camerin mod Parlamentet

(Sag T-647/16)

(2016/C 410/32)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Laure Camerin (Etterbeek, Belgien) (ved advokat M. Casado García-Hirschfeld)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling.

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Om fornødent annulleres afgørelsen om afslag.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet, der er anlagt til prøvelse af afgørelse truffet af generalsekretæren for S&D-Gruppen i Europa-Parlamentet den 1. december 2015 om afslag på ansøgningen om forlængelse af sagsøgerens tjeneste ud over det fyldte 65. år indtil 31. december 2016 (den anfægtede afgørelse), har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende, der er opdelt i to led.

— Det første led vedrører en tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 52, et åbenbart urigtigt skøn og en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik.
1.

Det første anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af artikel 6, stk. 3, i Kommissionens afgørelse C(2002)601 on the reinforced Mediation Service, for så vidt som de anfægtede afgørelser blev vedtaget af Kommissionen, selv om de henhører under Kommissionens formand’s enekompetence, efter forslag fra generaldirektøren for direktoratet for Menneskelige Ressourcer og Sikkerhed, efter høring af personaleudvalget.
Sag anlagt den 12. september 2016 — Gall Pharma mod EUIPO — Pfizer (Styriagra)

(Sag T-662/16)

(2016/C 441/24)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Gall Pharma GmbH (Judenburg, Østrig) (ved advokaterne D. Reichelt og L. Figura)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Pfizer Inc. (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Gall Pharma GmbH

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »Styriagra« — EU-varemærkeregistrering nr. 12 161 469

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 13. juni 2016 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 724/2015-5)

Påstande

— Idet den anfægtede afgørelse annulleres forkastes indsigelsen rejst mod EF-varemærke nr. 000233890 under indsigelsesnummer 002286568.

— EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009
1.

Første anbringende er, at ECDC tilsidesatte artikel 266 TEUF ved at opfylde Personalerettens dom i de forenede sager F-159/12 og F-161/12, CJ mod ECDC, forkert, idet det navnlig gøres gældende at: — ECDC henset til en uigenkaldelig ændring af væsentlige omstændigheder med urette tillagde den anfægtede afgørelse tilbagevirkende kraft. — ECDC tilsidesatte proportionalitetsprincippet, eftersom den anfægtede afgørelse hverken var egnet til eller nødvendig for at nå det mål, der blev forfulgt med den annullerede opsigelse i 2012. — ECDC anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at bortse fra den ansættelsesmæssige svindel, der blev begået af lederen af ECDC’s juridiske tjeneste. — ECDC tilsidesatte vedtægtens artikel 22a, stk. 3, ved at afskedige sagsøgeren som en reaktion på hans rapportering, in tempore non suspecto kort før hans afskedigelse, af faktiske omstændigheder, som rejste mistanke om mangelfuld økonomisk forvaltning i ECDC.
—

Følgelig gives der appellanten medhold i hans påstande i første instans: — Annullation af trepartsansættelsesmyndighedens afgørelse CMS 13-005, for så vidt som der heri fastsættes en suspension af avancement til et højere løntrin i 18 måneder og erstatning af et tab, der i afgørelsen er opgjort til 108 596,35 EUR. — Om fornødent annulleres afgørelsen om afslag på sagsøgerens klage. — Subsidiært nedsættes den økonomiske sanktion, der er indeholdt i afgørelse CMS 13-005. — Sagsøgte tilpligtes at erstatte sagsøgerens ikke-økonomiske tab og tab af omdømme, som er opgjort til 20 000 EUR. — Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
—

Annullation af den bekræftende afgørelse af 22. december 2015 truffet af kontorchefen for GD HR.B4 »Career and Performance« om ikke at opfylde Personalerettens dom af 15. april 2015 ved at vedtage en afgørelse, som allerede er gennemført for mere end tre år siden, om i tjenestens interesse at omplacere sagsøgeren fra Den Europæiske Unions delegation for Vestbredden og Gazastriben (Østjerusalem) til GD Mobilitet og Transport (MOVE) i Bruxelles med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 2013.
1.

Første anbringende er, at Personaleretten begik en retlig fejl ved at fastslå, at erstatningssøgsmålet skulle afvises fra realitetsbehandling med den begrundelse, at sagsøgerne ikke havde overholdt den administrative procedure, som angiveligt skulle være startet med en klage og dernæst et eventuelt annullationssøgsmål til prøvelse af afgørelserne om anerkendelse af godskrivningen af de pensionsgivende tjenesteår i pensionsordningen for Den Europæiske Unions institutioner.
1.

Første anbringende er, at de omtvistede foranstaltninger savner retsgrundlag eller selvstændigt retsgrundlag. Sagsøgerne har gjort gældende, at: — der ikke er noget retsgrundlag i henhold til hvilket Kommissionen kan nægte at indlede drøftelser med Det Forenede Kongeriges regering og andre parter efter resultatet af den ikke-bindende folkeafstemning, der går forud for en meddelelse i henhold til artikel 50 TEU. — de omtvistede foranstaltninger ikke hviler på objektive forhold, og at det med føje kan udledes, at de er baseret på ophavsmandens overbevisning. — de omtvistede foranstaltninger blev vedtaget på en måde, som udgjorde magtmisbrug, fordi bekendtgørelsen heraf i talen som en »presidential order« var vildledende over for Europa-Parlamentet, tjenestemænd og øvrige ansatte ved Kommissionen og andre EU-institutioner, medlemsstaternes regeringer og EU-borgere.
1.

Det første anbringende, som er opdelt i to led, er, at der er sket tilsidesættelse af artikel 11, stk. 4, 5 og 6, i afgørelsen truffet af den administrerende direktør for Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex) den 27. august 2009 om fastsættelse af proceduren for bedømmelse af de ansatte (»afgørelsen af 27. august 2009«), fortolket i lyset af artikel 41, stk. 1 og 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. — Første led er, at Personaleretten begik en retlig fejl ved ikke at undersøge de anbringende, som appellanten gjorde gældende i første instans, om manglende forudgående dialog mellem bedømmeren og den bedømte. — Andet led er, at den appellerede kendelse er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som det ikke ex officio blev undersøgt, om der ikke havde været nogen forudgående dialog mellem bedømmeren og medbedømmeren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 428/19

Sag anlagt den 13. september 2016 — Foshan Lihua Ceramic mod Kommissionen

(Sag T-654/16)

(2016/C 428/21)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Foshan Lihua Ceramic Co. Ltd (Foshan City, Kina) (ved advokaterne B. Spinoit og D. Philippe)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2016) 2136 af 11. juli 2016, hvorved der blev meddelt afslag på en anmodning om en delvis interimsundersøgelse begrænset til dumpingaspekter med hensyn til de endelige antidumpingforanstaltninger, der er pålagt import af keramiske fliser med oprindelse i Folkerepublikken Kina ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 917/2011, annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende, hvormed det gøres gældende, at sagsøgte har tilsidesat artikel 17, stk. 3, sammenholdt med artikel 11, stk. 3, og artikel 11, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab. (1)

(1) EUT 2009, L 343, s. 51.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 428/17

Sag anlagt den 1. september 2016 — IPA mod Kommissionen

(Sag T-635/16)

(2016/C 428/19)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: SC IPA SA (Bukarest, Rumænien) (ved advokat L. Vasilescu)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— De af Kommissionens udstedte debetnotaer af 28. juni 2016 nr. 3241608864 vedrørende et beløb på 63 653,58 EUR og nr. 3241608865 vedrørende et beløb på 9 690,30 EUR annulleres.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren anfører til støtte for sit søgsmål i det væsentlige, at sagen vedrører beregningen af de indirekte omkostninger, der er forbundet med den kontrakt, i henhold til hvilken sagsøgeren er begunstiget. Nogle få år efter opfyldelsen af kontrakten indførte Kommissionen således en fejlagtig formel til beregningen af de indirekte omkostninger, der ikke var i overensstemmelse med kontraktvilkårene og som var i strid med de almindeligt anerkendte principper og praksis inden for regnskabsmæssig forvaltning.

Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen støttede sine hævdelser på en revision og godkendte alle resultaterne af revisionerne, uden at bemærke, at den beregningsmetode for indirekte omkostninger, der blev anvendt af revisorerne, tilsidesætter: (i) den begunstigedes regnskabs- og forvaltningsprincipper og -praksis, som i henhold til kontrakten er reguleret således, at de har forrang, og (ii) de almindeligt anerkendte principper og praksis inden for regnskabsmæssig forvaltning.

Sagsøgeren gør også gældende, at de beregningsmetoder for de indirekte omkostninger ved kontrakten, som revisoren anvendte og som Kommissionen godkendte, var uberettiget forskellige fra den begunstigedes regnskabssystem, mens alle omkostninger ifølge kontrakten skulle fastlægges i overensstemmelse med den begunstigedes sædvanlige regnskabs- og forvaltningsprincip og -praksis. Den begunstigedes regnskabssystem var det eneste accepterede regnskabssystem i henhold til kontrakten, og der var ingen grund til at erstatte eller misbillige den begunstigedes regnskabsprocedurer, der blev anvendt til at beregne kontrakters indirekte omkostninger.

Endelig gør sagsøgeren gældende, at revisoren ved revisionsproceduren undervurderede kontraktens reelle indirekte omkostninger, og at Kommissionen, efter at denne fuldstændigt havde godkendt revisorens konklusioner, udstedte debetnotaerne af 28. juni 2016 nr. 3241608864 vedrørende et beløb på 63 653,58 EUR og nr. 3241608865 vedrørende et beløb på 9 690,30 EUR med henblik på at inddrive den forskel i omkostningerne, der var beskrevet i revisionen.
2.

Andet anbringende vedrører udvælgelseskomitéens anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som den undersøgelse, som komitéen indledningsvis skal foretage af, om den erhvervserfaring, der som minimum kræves på området for udvælgelsesprøven, er opnået, ikke skal vedrører hans egnethed i forhold til den ledige stilling og de udvælgelseskriterier, der er fastlagt i denne henseende, eftersom kontrollen af, om betingelserne for deltagelse i udvælgelsesprøven fortsætter under de efterfølgende faser af udvælgelsesprøven.
1.

Det første anbringende vedrører den omstændighed, at den appellerede dom blev afsagt af et dommerkollegium, der følger af en tilsidesættelse af artikel 27, stk. 3, i Personalerettens procesreglement. Appellanten har gjort gældende, at den nævnte tilsidesættelse er karakteriseret ved den omstændighed, at Rådets afgørelse 2016/454 af 22. marts 2016 om udnævnelse af tre dommere ved Retten for EU-Personalesager selv er behæftet med en kompetencemangel, en tilsidesættelse af artikel 257 og 281 TEUF, en tilsidesættelse af bilag I i protokol nr. 3 til statutten for Domstolen, en tilsidesættelse af artikel 13, stk. 2, i EU-traktaten og en tilsidesættelse af afgørelse 2005/150/EF af 18. januar 2015 om betingelserne og de nærmere bestemmelser vedrørende indgivelse og behandling af ansøgningerne med henblik på udnævnelsen af dommere til Retten for EU-personalesager.
2.

Andet anbringende om, at afgørelsen skal annulleres, fordi Kommissionen har begået en retlig og faktisk fejl ved at anse foranstaltningen for at være selektiv som omhandlet i artikel 107 TEUF.
—

Artikel 4 og 5 i Kommissionens afgørelse C (2016) 4046 final af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), som Spanien har indrømmet visse fodboldklubber, annulleres for så vidt som den pålægger tilbagesøgning af den støtte, der angiveligt er ydet Athletic Club, og for så vidt som den pålægger ophævelse af selskabsskatteordningen for nonprofitvirksomheder, i henhold til hvilken Athletic Club er blevet beskattet.
1.

Første anbringende om, at afgørelsen skal annulleres, fordi den er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn og følgelig er i strid med proportionalitetsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet den afviser at undersøge og/eller frafalde visse forpligtelser, som er pålagt at Kommissionens afgørelse af 4. juli i sag nr. COMP/M.3770 — Lufthansa/Swiss.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 462/32

Sag anlagt den 13. oktober 2016 — Palos Caravina mod CdT

(Sag T-725/16)

(2016/C 462/42)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Maria José Palos Caravina (Luxembourg, Luxembourg) (ved advokaterne A. Salerno og P. Singer)

Sagsøgt: Oversættelsescentret for Den Europæiske Unions Organer (CdT)

Sagsøgerens påstande

— Annullation af afgørelsen truffet af CdT’s ansættelsesmyndighed om afslag på sagsøgerens ansøgning om at få tilsendt den afgørelse, der blev meddelt i oktober 2015, om at udnævne [X] til ansættelse i den spanske oversættelsesafdeling, og om nødvendigt af samme ansættelsesmyndigheds afgørelse af 5. juli 2016 om afslag på sagsøgerens klage over dette afslag.

— Sagsøgte tilpligtes at betale alle sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et eneste anbringende vedrørende tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens af artikel 25.

Sagsøgeren har gjort gældende, at meddelelsen om, at der »ansættes« en person i en tjeneste, på ingen måde opfylder den i artiklen opstillede betingelse om offentliggørelse af afgørelser om udnævnelser, og som følge af en manglende forskriftmæssig offentliggørelse kan hver enkelt ansat kræve at få tilsendt afgørelsen om den pågældende udnævnelse. Denne ret er i det foreliggende tilfælde blevet tilsidesat af ansættelsesmyndigheden ved Oversættelsescentret for Den Europæiske Unions Organer (CdT) med vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, dvs. afgørelsen af 23. december 2015, hvorved sagsøgeren fik afslag på sin ansøgning om at få tilsendt denne afgørelse.

Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at forordning nr. 45/2001 om beskyttelse af personoplysninger ikke kan gøres gældende over for denne ret, som er afledt af tjenestemandsvedtægtens artikel 25, eftersom artikel 25 — uanset om det lægges til grund, at en afgørelse om udnævnelse falder ind under de oplysninger, som er beskyttet af denne forordning — skal anses for en lex specialis regel, der giver tredjemand ret til aktindsigt.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres og følgelig registreres varemærke nr. 130311661 for alle de ansøgte varer uden forbehold for allerede registrerede klasser, eller, subsidiært, hjemvises sagen til EUIPO med henblik på, at kontoret omgør sin afgørelse og tillader registrering af varemærket i overensstemmelse med Rettens afgørelse.
3.

Tredje anbringende vedrører en retlig fejl, som Personaleretten begik, da den forkastede den ulovlighedsindsigelse, der var rejst at sagsøgeren i første instans, med den begrundelse, at kriteriet om at have fulgt et kursus på mindst et år var berettiget og afpasset henset til karakteren af certificeringsproceduren. I denne forbindelse er det appellantens opfattelse, at Personaleretten ligeledes gengav hans argumenter forkert ved at fastslå, at sidstnævnte ikke havde bestridt den omstændighed, at en hensyntagen til det omtvistede dokument medførte, at den erhvervserfaring, han havde optjent i institutionerne, blev medregnet to gange.
1.

Første anbringende vedrører en retlig fejl, en forkert gengivelse af de faktiske omstændigheder og manglende begrundelse, for så vidt som Personaleretten i den appellerede doms præmis 25 fastslog, at muligheden for omplacering af sagsøgeren til en anden stilling ville have gjort det muligt for sidstnævnte at undgå en opsigelse.
Appel iværksat den 3. oktober 2016 af HB til prøvelse af Personalerettens dom af 21. juli 2016 i sag F-125/15, HB mod Kommissionen

(Sag T-706/16 P)

(2016/C 454/52)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: HB (Schweich, Tyskland) (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellantens påstande

— Personalerettens dom i sag F-125/15, HB mod Kommissionen, ophæves, og der træffes en ny afgørelse med følgende indhold:

— Afgørelsen om ikke at forfremme appellanten i forfremmelsesåret 2014 annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale appellanten et beløb på 15 000 EUR i erstatning for ikke-økonomisk tab.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger i de to instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremført tre anbringender om, at Personaleretten begik flere retlige fejl.

For det første er det appellantens opfattelse, at Personaleretten begik en retlig fejl ved at fastslå, at ansættelsesmyndigheden foretog en effektiv sammenligning af fortjenester, dvs. på et objektivt og ensartet grundlag, selv om den begrænsede sig til ikke at tage hensyn til appellantens fortjenester for 2013, da der ikke forelå en bedømmelse i bedømmelsesrapporten for 2013, uden at forsøge at råde over sammenlignelige informations- eller oplysningskilder.

For det andet er appellanten af den opfattelse, at Personaleretten begik en retlig fejl ved at fastslå, at den manglende bedømmelse i bedømmelsesrapporten for 2013 kan tilregnes appellanten og at den omstændighed ikke at have anfægtet denne inden for de vedtægtsbestemte frister er til hinder for, at ansættelsesmyndigheden kan bedømme appellantens fortjenester for det pågældende år.

For det tredje begik Personaleretten ifølge appellanten en retlig fejl ved at fastslå, at sidstnævnte ikke har godtgjort de faktiske omstændigheder, som gør det muligt at antage, at der foreligger en forskelsbehandling på grund af køn, selv om appellantens bedømmelsesrapport er blottet for enhver substantiel bedømmelse, udelukkende som følge af appellantens langvarige fravær på grund af barselsorlov og sygeorlov som følge af komplikationer i forbindelse med graviditeten.
1.

Første anbringende om en åbenbar urigtig vurdering af tre af de fire kriterier for, at en garanti kan anses for at være statsstøtte. Det gøres i denne forbindelse gældende, at Kommissionen for det første begik en fejl, da den fastslog, at Valencia CF var en kriseramt virksomhed, ved at basere sig på ufuldstændige oplysninger og uden at tage hensyn til fodboldklubbers særlige forretningsmodel, ved at basere sig på spillernes bogførte værdi og ikke på deres reelle markedsværdi og ved ikke at analysere en rentabilitetsplan, som til enhver tid baserede sig på realistiske formodninger. Kommissionen begik for det andet en fejl, da den fastslog, at garantien dækkede mere end 80 % af kreditfaciliteten, og Kommissionen begik for det tredje en fejl, da den vurderede den generelle rentesats på kreditfaciliteten med hensyn til markedsprisen.
1.

Første anbringende om, at Den Europæiske Centralbank (ECB) har begået en retlig fejl som følge af, at afgørelse af 24. august 2016 om Banque Postales anmodning om tilladelse til ikke at medtage eksponeringer mod den offentlige sektor ved beregningen af gearingsgraden (herefter »den anfægtede afgørelse«) er truffet for tidligt.