DOMSTOLENS DOM AF 13. DECEMBER 1991. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - EN STATS TRAKTATBRUD - DIREKTIVER - AFFALD - GIFTIGT OG FARLIGT AFFALD - FORPLIGTELSE TIL AT TILSTILLE KOMMISSIONEN OPLYSNINGER - MANGLENDE OVERHOLDELSE. - SAG C-33/90.



Samling af Afgørelser 1991 side I-05987



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Medlemsstater - forpligtelser - Kommissionens overvaagningsopgave -medlemsstaternes forpligtelser - samarbejdspligt ved undersoegelser vedroerende gennemfoerelse af direktiver

(EOEF-Traktaten, art. 5 og 155)

2. Medlemsstater - forpligtelser - gennemfoerelse af direktiver - traktatbrud - begrundet med lokale myndigheders passivitet - uantageligt

(EOEF-Traktaten, art. 169)

Sammendrag

1. Medlemsstaterne er i henhold til Traktatens artikel 5 forpligtede til at bistaa Kommissionen ved gennemfoerelsen af dens opgaver, som bl.a. ifoelge EOEF-Traktatens artikel 155 bestaar i at drage omsorg for gennemfoerelsen af de beslutninger, der traeffes af institutionerne med hjemmel i Traktaten. For at en saadan opgave kan gennemfoeres, er det noedvendigt, at Kommissionen informeres fuldt ud om de foranstaltninger, som medlemsstaterne traeffer til ivaerksaettelse af disse bestemmelser. En stat har derfor undladt at opfylde sine forpligtelser, naar den ikke har besvaret spoergsmaal, som Kommissionen har stillet i medfoer af sit tilsyn med hensyn til ivaerksaettelsen af et direktiv, og naar den ikke har forklaret sin holdning, saaledes som i det mindste pligten til loyalt samarbejde kraever det.

2. En medlemsstat kan ikke paaberaabe sig forhold i sin interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser eller frister i henhold til faellesskabsdirektiver. Den har i forhold til Faellesskabet eneansvaret for, at forpligtelser i henhold til Faellesskabets love opfyldes, uanset hvorledes den anvender sin frihed til at fordele den retsanordnende kompetence paa internt plan. Naar et direktiv saaledes baade indeholder en forpligtelse for medlemsstaterne til at udpege myndigheder til gennemfoerelsen og noejagtigt angiver de forpligtelser, der paahviler disse myndigheder, som f.eks. at udarbejde og ajourfoere planer eller programmer, goer en medlemsstat, der efter at have udpeget de kompetente myndigheder undlader at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at myndighederne opfylder deres forpligtelser, sig skyldig i tilsidesaettelse af Traktatens artikel 169.

Dommens præmisser

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 31. januar 1990, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat visse af sine forpligtelser i henhold til Raadets direktiv 75/442/EOEF af 15. juli 1975 om affald (EFT L 194, s. 39, herefter benaevnt "direktivet om affald") og Raadets direktiv 78/319/EOEF af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald (EFT L 84, s. 43, herefter benaevnt "direktivet om giftigt og farligt affald") samt i henhold til EOEF-Traktatens artikel 5.

2 Raadet foreskriver i ovennaevnte direktiver en harmonisering af de nationale lovgivninger om bortskaffelse af visse former for affald. Som det fremgaar af deres betragtninger, har direktiverne to maalsaetninger. Dels skal de fjerne hindringerne for samhandelen inden for Faellesskabet og hindre ulige konkurrencevilkaar, som skyldes forskelle i nationale bestemmelser paa affaldsomraadet. Dels skal de beskytte menneskets sundhed og sikre miljoeet mod skadelige virkninger fra udledning af visse former for affald.

3 For at opfylde disse maalsaetninger paalaegger direktiverne medlemsstaterne at traeffe visse foranstaltninger.

4 Foerst skal medlemsstaterne nedsaette eller udpege "de kompetente myndigheder, som det paahviler inden for et bestemt omraade at planlaegge, organisere, tillade og foere tilsyn med bortskaffelse af affald". Denne forpligtelse fremgaar af artikel 5 i direktivet om affald og artikel 6 i direktivet om giftigt og farligt affald.

5 Dernaest skal disse myndigheder udfaerdige planer eller programmer for bortskaffelse af affald, som isaer skal omfatte arten og maengden af det affald, der skal bortskaffes, bortskaffelsesmetoder og omraader, der er egnede for deponeringer. Disse forpligtelser fremgaar af artikel 6 i direktivet om affald og artikel 12 i direktivet om giftigt og farligt affald.

6 Endvidere skal medlemsstaterne, for at Kommissionen kan kontrollere, om de har opfyldt deres forpligtelser korrekt, tilstille den disse programmer og indsende treaars-rapporter om bortskaffelse af giftigt og farligt affald. Denne oplysningspligt fremgaar bl.a. af artikel 12, stk. 2, og artikel 16 i direktivet om giftigt og farligt affald.

7 Efter at have faaet kendskab til, at bortskaffelsen af affald voldte visse problemer i regionen Campania (Italien), bad Kommissionen i brev af 29. juni 1987 under direkte henvisning til ovennaevnte direktiver den italienske regering om en redegoerelse for denne situation. Den anmodede isaer om oplysninger om det affald, der produceres i Campania, om regionens foranstaltninger til bortskaffelse af det og om, hvorvidt der fandtes en aftale med USA om import af affald.

8 Da den italienske regering ikke svarede paa denne henvendelse, sendte Kommissionen den sin aabningsskrivelse den 20. juni 1988.

9 Kommissionen gav heri udtryk for, at Italien ved ikke at besvare Kommissionens anmodning om informationer havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Traktatens artikel 5, stk. 1. Dertil kom, at naar Italien ikke havde soerget for ivaerksaettelse af ovennaevnte direktiver i regionen Campania, havde Italien ogsaa tilsidesat sine forpligtelser efter artikel 5 og 6 i direktivet om affald og artikel 6 og 12 i direktivet om giftigt og farligt affald.

10 Da ogsaa aabningsskrivelsen forblev ubesvaret, afgav Kommissionen en begrundet udtalelse den 23. maj 1989. Heller ikke paa denne udtalelse har den italienske regering reageret.

11 Da Kommissionen saaledes antog, at Italien ikke havde opfyldt sine forpligtelser, besluttede den at anlaegge denne sag.

12 Under den skriftlige forhandling meddelte Kommissionen dog paa et spoergsmaal fra Domstolen, at den frafaldt sine paastande vedroerende overtraedelse af artikel 5 i direktivet om affald og artikel 6 i direktivet om giftigt og farligt affald. Kommissionen fandt nemlig, at Den Italienske Republik ved den italienske praesidents dekret nr. 915 af 10. september 1982, artikel 6 (GURI nr. 343 af 15.12.1982, s. 9071, herefter benaevnt "dekretet") havde udpeget regionerne som kompetente myndigheder og paalagt dem at udfaerdige planer og programmer ifoelge naevnte artikler. Kommissionen meddelte endvidere, at det allerede var fastslaaet i dom af 14. juni 1990 (sag C-48/89, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 2425), at der var sket en tilsidesaettelse af artikel 12, stk. 2, i direktivet om giftigt og farligt affald, dvs. forpligtelsen til at indsende programmer, og at der ikke var grund til, at Domstolen skulle tage stilling til dette punkt endnu en gang.

13 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Formalitetsspoergsmaalet

14 Den italienske regering har foerst gjort gaeldende, at klagepunkterne i Kommissionens aabningsskrivelse, som kun drejede sig om det manglende svar paa skrivelsen af 29. juni 1987, ikke er identiske med de undladelser, der goeres gaeldende.

15 Denne indsigelse kan ikke anerkendes; man kan blot henvise til, at det saavel i Kommissionens aabningsskrivelse som i den begrundede udtalelse og i selve staevningen goeres gaeldende, at baade EOEF-Traktatens artikel 5, artikel 5 og 6 i direktivet om affald og artikel 6 og 12 i direktivet om giftigt og farligt affald er tilsidesat. Den Italienske Republik har saaledes allerede fra begyndelsen af den indledende administrative fase kunnet goere sig bekendt med, at Kommissionens kritik ikke alene gjaldt det manglende svar paa et brev, men ogsaa selve gennemfoerelsen af direktiverne. Medlemsstaten har derfor haft mulighed for i tide at forsvare sit synspunkt eller eventuelt opfylde sine forpligtelser.

Spoergsmaalet, om Traktatens artikel 5, stk. 1, er tilsidesat

16 Kommissionen har anfoert, at det manglende svar fra den italienske regering paa skrivelsen af 29. juni 1987 er en tilsidesaettelse af Traktatens artikel 5, stk. 1.

17 Den Italienske Republik har svaret, at den ikke havde pligt til at give Kommissionen de oplysninger, den anmodede om. Sagsoegte har anfoert, at medlemsstaterne i henhold til de naevnte direktiver ikke har nogen oplysningspligt ud over den, der fremgaar af artikel 12 i direktivet om affald og artikel 12, stk. 2, og artikel 16 i direktivet om giftigt og farligt affald. De oplysninger, Kommissionen kraevede, laa uden for disse bestemmelsers anvendelsesomraade.

18 I denne forbindelse bemaerkes, at medlemsstaterne, saaledes som det fremgaar af Domstolens dom af 22. september 1988 (sag 272/86, Sml. s. 4875, praemis 30), i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 5 er pligtige til at bistaa Kommissionen ved gennemfoerelsen af dens opgaver, som bl.a., jf. EOEF-Traktatens artikel 155, bestaar i at drage omsorg for gennemfoerelsen af de beslutninger, der traeffes af institutionerne med hjemmel i Traktaten. For at en saadan opgave kan gennemfoeres, er det noedvendigt, at Kommissionen informeres fuldt ud om de foranstaltninger, som medlemsstaterne traeffer til ivaerksaettelse af disse bestemmelser.

19 I forbindelse med den undersoegelse, som Kommissionen foretog forud for den procedure, der foerte til naervaerende soegsmaal, undlod den italienske regering ved flere lejligheder at oplyse Kommissionen om produktion, behandling og import af affald i regionen Campania og om, hvilke foranstaltninger der var truffet paa regionalt og kommunalt plan i regionen, selv om regionen ifoelge italiensk lovgivning var udpeget som kompetent myndighed og paalagt gennemfoerelsen af de naevnte direktiver. Denne anmodning om oplysninger, som omfattede bortskaffelse af affald i medfoer af direktivet om affald og direktivet om giftigt og farligt affald, indgik, ligesom den kompetente myndighed, som havde faaet overdraget bortskaffelsen af affaldet, i Kommissionens tilsyn.

20 Ved ikke at give de relevante oplysninger og dermed forhindre Kommissionen i at faa et noejagtigt kendskab til situationen i Campania, har den italienske regering reelt naegtet at samarbejde med denne institution. Det boer tilfoejes, at uanset Den Italienske Republik undlod at give disse oplysninger, skulle den under alle omstaendigheder opfylde sin pligt til loyalt samarbejde i medfoer af Traktatens artikel 5, stk. 1, nemlig ved at forklare sin holdning.

21 Det maa derfor fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 5, stk. 1, ved at lade de spoergsmaal ubesvarede, som Kommissionen fremsatte i skrivelse af 29. juni 1987.

Spoergsmaalet, om artikel 6 i direktivet om affald og artikel 12, stk. 1, i direktivet om giftigt og farligt affald er overtraadt

22 Kommissionen har gjort gaeldende, at eftersom regionen Campania hverken har udarbejdet planer, som omhandlet i artikel 6 i direktivet om affald, eller udfaerdiget og ajourfoert programmer, som omhandlet i artikel 12, stk. 1, i direktivet om giftigt og farligt affald, har Den Italienske Republik tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af disse bestemmelser.

23 Den italienske regering har bestridt, at den skulle have gjort sig skyldig i nogen undladelse. Den goer gaeldende, at den har gennemfoert de to direktiver med ovennaevnte dekret. Har de regionale myndigheder tilsidesat de nationale bestemmelser for gennemfoerelsen af disse direktiver, maa sanktionerne foelgelig udelukkende kunne stoettes paa national ret.

24 Dette argument kan ikke tiltraedes. Det forhold, at en medlemsstat har overdraget gennemfoerelsen af direktiver til sine egne regionale myndigheder, kan paa ingen maade faa indvirkning paa anvendelsen af artikel 169. I overensstemmelse med fast retspraksis kan ingen medlemsstat nemlig paaberaabe sig forhold i den interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser eller frister i henhold til faellesskabsdirektiver. Ganske vist kan den enkelte medlemsstat frit fordele de retsanordnende befoejelser internt, men i forhold til Faellesskabet har den fortsat i medfoer af artikel 169 eneansvaret for, at forpligtelserne ifoelge EF-retten opfyldes.

25 I den foreliggende sag indeholder direktiverne dels en forpligtelse for medlemsstaterne til at udpege kompetente myndigheder til gennemfoerelsen, dels noejagtige forpligtelser for disse myndigheder saasom udfaerdigelse og ajourfoering af planer eller programmer. Derfor er det forhold, at en medlemsstat efter at have udpeget saadanne myndigheder afholder sig fra at traeffe de noedvendige foranstaltninger, saaledes at de paagaeldende myndigheder opfylder deres forpligtelser, ensbetydende med en misligholdelse ifoelge Traktatens artikel 169.

26 I denne forbindelse bemaerkes, at Den Italienske Republik paa trods af Domstolens udtrykkelige opfordring ikke har foert bevis for, at regionen Campania inden den i den begrundede udtalelse angivne frist havde udfaerdiget planer i henhold til artikel 6 i direktivet om affald og opstillet programmer i henhold til artikel 12, stk. 1, i direktivet om giftigt og farligt affald. Den har heller ikke forklaret, hvilke konkrete foranstaltninger, den foer fristens udloeb havde truffet for, at disse planer eller programmer rent faktisk blev udarbejdet i regionen Campania.

27 Det maa derfor fastslaas, at eftersom regionen Campania hverken har udfaerdiget planer vedroerende isaer arten og maengden af det affald, der skal bortskaffes, almindelige tekniske forskrifter, egnede omraader for bortskaffelsen og alle saerlige bestemmelser for specielt affald, eller udfaerdiget eller ajourfoert programmer for bortskaffelse af giftigt og farligt affald, har Den Italienske Republik undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af artikel 6 i Raadets direktiv 75/442 af 15. juli 1975 om affald og artikel 12, stk. 1, i Raadets direktiv 78/319 af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

28 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Den Italienske Republik har tabt sagen og boer derfor doemmes til at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 5, stk. 1, idet den ikke har svaret paa spoergsmaalene i Kommissionens skrivelse af 29. juni 1987.

2) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6 i Raadets direktiv 75/442/EOEF af 15. juli 1975 om affald og til artikel 12, stk. 1, i Raadets direktiv 78/319/EOEF af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald, idet der for regionen Campania hverken er udarbejdet planer, som navnlig skulle omfatte arten og maengden af det affald, der skal bortskaffes, de almindelige tekniske forskrifter, omraader, der er egnede for bortskaffelsen og alle saerlige bestemmelser vedroerende specielt affald, eller udfaerdiget og ajourfoert programmer for bortskaffelse af giftigt og farligt affald.

3) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.