ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 235/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Det Forenede Kongerige) den 12. maj 2014 — Portmeirion Group UK Ltd mod The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Sag C-232/14)

2014/C 235/12

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Portmeirion Group UK Ltd

Sagsøgt: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Præjudicielt spørgsmål

Er den anfægtede (Rådets forordning nr. 412/2013) (1) uforenelig med EU-retten, for så vidt som den:

i) er baseret på åbenbare urigtige vurderinger med hensyn til definitionen af den pågældende vare, hvorved konklusionerne af antidumpingundersøgelsen underkendes, og

ii) ikke er tilstrækkeligt begrundet som krævet i henhold til artikel 296 TEUF?

(1) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 412/2013 af 13.5.2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af bordservice og køkkenartikler af keramisk materiale med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 131, s. 1).
E.

Femte anbringende — Retlig fejl og manglende begrundelse vedrørende tilsidesættelsen af Kommissionens Best Practices og vedrørende tilsidesættelsen af princippet om god forvaltningsskik. Med det femte anbringende har Buzzi Unicem gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved at have fundet, at Kommissionens Best Practices ikke er bindende for denne, når den, efter at den besluttede at anmode virksomhederne om at kommentere udkastet til en afgørelse i henhold til artikel 18, stk. 3, herefter ikke tog hensyn til de modtagne bemærkninger og i væsentligt omfang ændrede teksten i den endelige afgørelse. Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at der mangler en begrundelse hvad angår Kommissionens tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik ved den måde, hvormed den udøvede sine beføjelser til at begære oplysninger.
1)

Er en medlemsstats sømænd, som har arbejdet på et skib, der førte et flag fra et tredjeland uden for Den Europæiske Union, i henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv 80/987/EØF (1) for så vidt angår tilgodehavender, som de har hos rederiet — der havde vedtægtsmæssigt hjemsted i tredjelandet, men forretningssted i den pågældende medlemsstat, og som henset til dette forretningssted blev erklæret konkurs af retten i denne pågældende medlemsstat i henhold til denne medlemsstats lovgivning — omfattet af beskyttelsen i henhold til dette direktiv henset til det formål, som direktivet forfølger, og uanset om arbejdsaftalerne var reguleret i henhold til tredjelandets lovgivning, og medlemsstaten ikke kan kræve, at rederen, som er ejer af skibet, ikke er underlagt denne retsorden, bidrager til finansieringen af garantiinstitutionen
DA Den Europæiske Unions Tidende C 261/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 11. juni 2014 — Directeur général des douanes et droits indirects og Directeur régional des douanes et droits indirects d’Auvergne mod Brasserie Bouquet SA

(Sag C-285/14)

2014/C 261/23

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Directeur général des douanes et droits indirects og Directeur régional des douanes et droits indirects d’Auvergne

Sagsøgt: Brasserie Bouquet SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4, stk. 2, i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer (1), fortolkes således, at der ved drift på licens udelukkende forstås drift på licens ved udnyttelse af et patent eller et varemærke, eller kan det fortolkes således, at drift på licens forstås som drift på grundlag af en fremstillingsproces tilhørende tredjemand og autoriseret af denne?

(1) EFT L 316, s. 21.
1)

Skal bestemmelserne i artikel 2, stk. 1, og artikel 10, stk. 2, i Rådets direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (1) fortolkes således, at en godtgørelse, der beregnes som en procentdel af den årlige omsætning, som er indtjent på ruter, der drives ved franchise, og overføres af et luftfartsselskab, der på vegne af et andet har udstedt billetter, som forældes, udgør en ikkeafgiftspligtig erstatning, der udbetales til sidstnævnte som erstatning for det tab, der er lidt på grund af dennes forgæves mobilisering af dets transportmidler, eller et beløb svarende til prisen på de udstedte og forældede billetter?
4)

Skal artikel 7, stk. 1, litra f), i Rådets andet direktiv 88/357/EØF af 22. juni 1988 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 73/239/EØF og artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007, af 11. juli 2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt fortolkes således, at forudsætningerne for det af den i spørgsmål 1.) nævnte skadelidtes direkte søgsmål mod skadevolderens ansvarsforsikringsselskab skal vurderes efter lovgivningen i et tredjeland, hvis — den lovgivning, der finder anvendelse i henhold til deliktstatuttet, i sin lov om forsikringsaftaler giver mulighed for et direkte søgsmål — forsikringsaftalens parter foretager et retsvalg til fordel for lovgivningen i et tredjeland — ifølge hvilken lovgivningen i den stat, hvor forsikringsselskabet har hjemsted, finder anvendelse, og — lovgivningen i dette land ligeledes giver mulighed for et direkte søgsmål i sin lov om forsikringsaftaler?
Vigtigheden af de EU-retlige forskrifter, der er genstand for overtrædelsen, såsom artikel 3 og 4 i Rådets direktiv 91/271/EØF 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (1), der vedrører opsamling, rensning og udledning af byspildevand samt rensning og udledning af spildevand fra visse industrisektorer. Formålet med direktivet er at beskytte miljøet mod negative påvirkninger fra ovennævnte spildevandsudledninger.

Kommissionen gør gældende, at udledningen af ubehandlet spildevand (dvs., som slet ikke er blevet renset som følge af manglen på integrerede kloaknet og/eller rensningsanlæg) i overfladevand medfører en forurening, der er karakteriseret ved en ubalance iltmæssigt set, mens tilførslen af næringsstoffer (navnlig kvælstof- og/eller phosphorforbindelser) i høj grad påvirker kvaliteten af disse vandområder og deres økosystemer (ved f.eks. at bringe fiskebestanden i fare).

Hvad derudover angår utilstrækkeligt renset byspildevand (rensningsanlæg, der ikke foretager nogen sekundær rensning, eller som foretager en rensning, der ikke overholder kravene) er muligheden for alene at foretage en primær rensning ikke tilstrækkelig med henblik på at undgå alle risici for forurening og for forringelse af vandkvaliteten og de hertil knyttede økosystemer. Den store udledning af næringsstoffer (navnlig kvælstof- og/eller phosphorforbindelser) i overfladevand udgør nemlig et afgørende led i eutrofieringen (uhæmmet vækst af alger og akvatiske planter), som øger risikoen for en iltmæssig ubalance i vandet, forringelse af fiskebestandene og af andre vandorganismer og for skade på de hertil knyttede jordbaserede økosystemer. Det er præcist derfor artikel 4 i direktiv 91/271/EØF bestemmer, at udledninger fra byområder med over 15 000 personækvivalenter (PE) alene kan udledes efter, at de er underkastet en sekundær rensning eller en tilsvarende rensning.

Ifølge Kommissionen er opsamlingen og rensningen af alt byspildevand fra byområder med over 15 000 personækvivalenter (PE) af afgørende betydning for såvel beskyttelsen som forbedringen af overfladevandet, de vand- og jordøkosystemer, der er direkte afhængige af det pågældende vand, men også med henblik på at sikre en korrekt og fyldestgørende anvendelse af andre af Den Europæiske Unions direktiver.

Til trods for de græske myndigheders anstrengelser og de foranstaltninger de har vedtaget de sidste år, er det åbenlyst, at der til dato er seks byområder med over 15 000 personækvivalenter (PE) (heraf fem i det østlige Attika, der er et af de mest befolkende områder i Grækenland) ud af de 23, som var genstand for dommen af 25. oktober 2007, der ikke overholder artikel 3 og 4 i direktiv 91/271/EØF. Personækvivalenterne i disse byområder er 1 24 000 (16 000 i Lefkimmi, 25 000 i Nea Makri, 17 000 i Markopoulo, 20 000 i Koropi, 18 000 i Rafina og 28 000 i Artemida).
1)

Skal Den Europæiske Unions Domstols retspraksis vedrørende koncessionsaftaler om tjenesteydelser forstås således, at den ikke gælder for en samlet ordning, der dels omfatter betaling af refusioner, som en myndighed har ansvaret for at organisere, i form af et direkte refusionssystem, og dels et system til bestilling af kørsler, som myndigheden ikke har ansvaret for?«
1)

Skal bestemmelserne i artikel 2, nr. 1), og artikel 10, stk. 2, i Rådets direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 fortolkes således, at udstedelsen af en billet kan sidestilles med den faktiske levering af transportydelsen, og at de beløb, som et luftfartsselskab beholder, når indehaveren af flybilletten ikke har brugt sin billet, og når denne er udløbet, er pålagt merværdiafgift?
3)

Kan ordningen med udnævnelse og afskedigelse uden restriktioner, der er begrundet i fortrolighed, og som gælder for disse »kontraktansatte« i medfør af de to førnævnte spanske love, siges at være begrundet i objektive forhold, som omhandlet i rammeaftalens § 4, således at en forskelsbehandling er berettiget?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 253/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Općinski sud u Velikoj Gorici (Kroatien) den 26. maj 2014 — VG Vodoopskrba d.o.o. za vodoopskrbu i odvodnju mod Đuro Vladika

(Sag C-254/14)

2014/C 253/25

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Općinski sud u Velikoj Gorici

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VG Vodoopskrba d.o.o. za vodoopskrbu i odvodnju

Sagsøgt: Đuro Vladika

Præjudicielt spørgsmål

På grundlag af hvilke principper i EU-retten skal forbrugere betale for deres vandforbrug, dvs. skal forbrugerne alene betale for det vand, som de har forbrugt ifølge vandtælleren og i overensstemmelse med den fastsatte pris for vand, eller skal forbrugerne betale den vandpris, der er bestemt til refusion af udgifterne til kommunalt ansattes aktiviteter (drift, almindelig vedligeholdelse, forvaltning af infrastrukturer, ansattes løn, etc.)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 253/22

Appel iværksat den 13. juni 2014 af Den Hellenske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 9. april 2014 i sag T-150/12, Grækenland mod Kommissionen

(Sag C-296/14 P)

2014/C 253/29

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Den Hellenske Republik (ved I. Chalkias og A. Vasilopoulou)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Appellen tages til følge, den appellerede dom, som er afsagt af Den Europæiske Unions Ret, ophæves i sin helhed i henhold til det nærmere angivne, Den Hellenske Republik gives medhold i sit søgsmål, Europa-Kommissionens omtvistede afgørelse annulleres i sin helhed og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Den Hellenske Republik har med appelanbringendet gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af EU-retten, da Retten har foretaget en fejlagtig fortolkning og anvendelse af artikel 107, stk. 1 og stk. 3, litra b), TEUF, med hensyn til det forhold, at de ekstraordinære omstændigheder, som den græske økonomi befandt sig i på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, forelå. Med anbringendets første led gøres det nærmere bestemt gældende, at Retten foretog en fejlagtig fortolkning og anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, da den fandt, at de omtvistede foranstaltninger udgjorde en selektiv økonomisk fordel for støttemodtagerne, som kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, henset til de ekstraordinære omstændigheder, som den græske økonomi befandt sig i på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, mens det med anbringendets andet led gøres gældende, at Retten foretog en fejlagtig fortolkning og anvendelse af artikel 107, stk. 1 og stk.3, litra b), TEUF, idet den begrænsede denne bestemmelses anvendelsesområde til de midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte på trods af de ekstraordinære omstændigheder, som den græske økonomi befandt sig i på tidspunktet for de faktiske omstændigheder.
2)

Skal artikel 2, artikel 3, stk. 1, litra c), og artikel 6, stk. 1 og 3, i direktiv 2012/13/EU (2) fortolkes således, at bestemmelserne er til hinder for at anordne, at en tiltalt person skal udpege en forkyndelsesbefuldmægtiget, såfremt fristen til at indgive appel allerede begynder at løbe fra forkyndelsen for den forkyndelsesbefuldmægtigede, og det i sidste ende ikke har nogen betydning, om den tiltalte person overhovedet får kendskab til tiltalen?
4)

Skal bestemmelserne i direktivets artikel 179, set i lyset af de faktiske omstændigheder i hovedsagen, fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som fastsætter en forpligtelse for en afgiftspligtig person, som er omfattet af den særlige fritagelsesordning, og som har anmodet om at blive momsregistreret for sent, til at betale den afgift, som skulle have været betalt, uden mulighed for at fratrække det fradragsberettigede afgiftsbeløb for hver afgiftsperiode, idet fradragsretten skal udøves efterfølgende i forbindelse med indlevering af momsangivelserne, som indgives efter at den afgiftspligtige er blevet momsregistreret, hvilket vil påvirke beregningen af afgiftstillægget?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 253/21

Sag anlagt den 11. juni 2014 — Europa-Parlamentet mod Europa-Kommissionen

(Sag C-286/14)

2014/C 253/28

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved L.G. Knudsen, A. Troupiotis og M. Menegatti, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 275/2014 (1) af 7. januar 2014 om ændring af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1316/2013 om oprettelse af Connecting Europe, annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål har Parlamentet fremsat et enkelt annullationsanbringende om, at Kommissionen har overskredet sine beføjelser i henhold til artikel 21, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1316/2013 (2). Den anfægtede delegerede forordning ændrer således bilag I til basisretsakten ved at tilføje en ny del VI, som vedrører finansieringsprioriteter for transportsektoren med henblik på de flerårige og årlige arbejdsprogrammer. Ifølge Parlamentet har Kommissionen således overskredet sine beføjelser i henhold til grundforordningen ved at vedtage en delegeret retsakt, hvorved grundforordningen »ændres«, i stedet for at begrænse sig til at udbygge den, således som den anmodes om at gøre, jf. artikel 21, stk. 3.

(1) EUT L 80, s. 1

(2) EUT L 348, s. 129.
4.

Idet der inden for rammerne af Erasmusprogrammet talmæssigt set er flere udenlandske studerende, der kommer til Nederlandene, end nederlandske studerende, som beslutter sig for at følge hele deres studium i udlandet, og idet den sidstnævnte gruppe af studerende i stedet for et »OV-studentenkaart« får tildelt en studiestøtte, der kan medbringes, på 89,13 EUR pr. måned (sats i 2013), er det i sidste ende kun de udenlandske studerende i Nederlandene, der hverken får en ydelse eller en fordel i form af et »OV-studentenkaart«. Dette udgør efter Kommissionens opfattelse en indirekte forskelsbehandling i henhold til artikel 24 i direktiv 2004/38/EF om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.
3)

Skal artikel 26, stk. 2, TEUF, artikel 35 TEUF og artikel 56 TEUF fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den, der er indeholdt i artikel 24/C og 24/D i den almindelige skattelov, når et ungarsk handelsselskab, som delvist udøver handelsvirksomhed i andre EU-medlemsstater, i medfør af denne lovgivning ikke kan ansætte en ungarsk statsborger, der tidligere har været medlem af ledelsen i et andet ungarsk handelsselskab, der udøver virksomhed på det indre marked, som medlem af selskabets ledelse, alene af den grund, at dette andet handelsselskab har akkumuleret en skattegæld af en vis størrelse, når akkumuleringen af denne gæld ikke kan tilregnes den pågældende ungarske statsborger i dennes egenskab af tidligere medlem af ledelsen i dette selskab?
—

Kongeriget Belgien pålægges i medfør af artikel 260, stk. 3, TEUF med virkning fra afsigelsen af Domstolens dom at indbetale en daglig tvangsbøde på 42 178,50 EUR på kontoen for Den Europæiske Unions egne indtægter for at have tilsidesat sin forpligtelse til at meddele gennemførelsesforanstaltninger til et direktiv vedtaget efter en lovgivningsprocedure.
1)

Skal artikel 49 ff. TEUF og artikel 56 ff. TEUF ifølge den fortolkning, som Den Europæiske Unions Domstol har anlagt heraf i dom af 16. februar 2012 i de forenede sager C-72/10 og C-77/10, fortolkes således, at de er til hinder for, at der iværksættes et udbud vedrørende koncessioner, der er af kortere varighed end tidligere tildelte koncessioner, selv om nævnte udbud er blevet iværksat med det erklærede formål at afhjælpe følgerne af den ulovlige udelukkelse af et vist antal erhvervsdrivende fra tidligere udbud?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 292/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Firenze (Italien) den 12. juni 2014 — straffesag mod Skerdjan Celaj

(Sag C-290/14)

2014/C 292/22

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Firenze

Tiltalt i straffesagen

Skerdjan Celaj

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i direktiv 2008/115/EF (1) til hinder for nationale bestemmelser i medlemsstaterne, hvorefter der foreskrives en fængselsstraf på op til 4 år for en tredjelandsstatsborger, som efter tilbagesendelse, men ikke som en strafferetlig sanktion eller som følge af en strafferetlig sanktion, atter er indrejst i medlemsstaten i strid med et lovligt indrejseforbud, uden at de i artikel 8 i direktiv 2008/115/EF fastsatte tvangsforanstaltninger har været anvendt mod udlændingen med henblik på en hurtig og effektiv gennemførelse af udsendelsen?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16.12.2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT L 348, s. 98).
1)

Skal artikel 19, stk. 1, i direktiv 2010/13/EU (1) fortolkes således, at denne bestemmelse under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er til hinder for en fortolkning af den nationale lovgivning, hvorefter opdeling af skærmen ikke anses som en adskillelse af reklamer, hvorved det audiovisuelle program adskilles fra fjernsynsreklamer, når en del af skærmen er forbeholdt programmets rulletekster, og en anden del forbeholdes præsentation af de efterfølgende udsendelser på en radiostations kanal, og der hverken på den opdelte skærm eller derefter udsendes et akustisk eller optisk signal, som udtrykkeligt angiver, at en reklameafbrydelse begynder?
4)

Såfremt de finansielle korrektioner er blevet anvendt på udgifter, der medfinansieres af strukturfondene, som følge af tilsidesættelse af bestemmelser om offentlige kontrakter, er artikel 2, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2988/95 sammenholdt med artikel 98, stk. 2, andet punktum, i forordning (EF) nr. 1083/2006, også henset til retssikkerhedsprincippet og princippet om den berettigede forventning, da til hinder for, at en medlemsstat foretager finansielle korrektioner reguleret ved en national retsakt, som træder i kraft efter det tidspunkt, hvor det antages, at den påståede tilsidesættelse af bestemmelser om offentlige kontrakter er sket?
8)

Er artikel 6 TEU, bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, litra b), i direktiv 2000/78 (1) om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse og Den Europæiske Unions Domstols praksis til hinder for en dom afsagt af forfatningsdomstolen i en medlemsstat, som — i forbindelse med vurdering af, om en lov er forenelig med forfatningen — fastslår, at alene personer udnævnt i kraft af et mandat har ret til at kumulere pension med løn, hvorimod denne ret ikke tilkendes retsembedsmænd, der således ikke må oppebære pension fastlagt på grundlag af individuelle indbetalinger gennem mere end 30 år, fordi de sidstnævnte har fortsat deres undervisningsaktivitet som universitetslærer i jura?
—

Efter at det er fastslået, at SCABO's søgsmål kan antages til realitetsbehandling, og at anordningen af 18. marts 2013 kan anfægtes, ophæves Rettens dom af 31. marts 2014 afsagt i sag T-270/13 i sin helhed, således at de i første instans fremsatte påstande tiltrædes, når det i henhold til artikel 61, stk. 1, i statutten for Domstolen findes, at retsakternes tilstand giver mulighed herfor: det fastslås, at der ikke foreligger forsøg på undvigelse, eller at underinddelingen af de aktiviteter, der var genstand for finansiering, var kunstig, og INEA's afgørelse af 18. marts 2013 annulleres, for så vidt som den udelukker esterne udgifter til aktiviteterne 1, 2.1, 4, 5, 6 og 7 og derved nedsatte den skyldige finansiering og krævede tilbagebetaling af 1 58 517,54 EUR, med alle retlige følger.
3)

Såfremt de finansielle korrektioner er blevet anvendt på udgifter, der medfinansieres af strukturfondene, som følge af tilsidesættelse af bestemmelser om offentlige kontrakter, er artikel 2, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2988/95 sammenholdt med artikel 98, stk. 2, andet punktum, i forordning (EF) nr. 1083/2006, også henset til retssikkerhedsprincippet og princippet om den berettigede forventning, da til hinder for, at en medlemsstat foretager finansielle korrektioner reguleret ved en national retsakt, som træder i kraft efter det tidspunkt, hvor det antages, at den påståede tilsidesættelse af bestemmelser om offentlige kontrakter er sket?
2)

I tilfælde af at det første spørgsmål besvares bekræftende, og hvis den sagsøgte har påberåbt en lovbestemmelse som omhandlet i artikel 13, første led, i henhold til hvilken betaling af forfalden gæld kun kan anfægtes under de deri foreskrevne omstændigheder, som ikke er anført i det omstødelsessøgsmål, der er anlagt på grundlag af lovgivningen i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen er blevet indledt: (i) Foreligger der grunde, der er til hinder for, at artikel 13 fortolkes således, at den part, der søger omstødelse, efter at vedkommende har fået kendskab til denne bestemmelse, skal gøre disse omstændigheder gældende, hvis denne part i henhold til den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen er blevet indledt, skal anføre alle de omstændigheder, der begrunder omstødelsessøgsmålet, eller (ii) Skal sagsøgte påvise, at disse omstændigheder ikke foreligger, og at omstødelse i henhold til den omhandlede bestemmelse derfor ikke er mulig, uden at den part, der søger omstødelse, særskilt behøver at påberåbe disse omstændigheder?