ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – bedømmelse – karriereudviklingsrapport – udfærdigelse – tjenestemænd, der udøver arbejde som personalerepræsentant

(Tjenestemandsvedtægten, bilag II, art. 1, sjette afsnit)

2. Tjenestemænd – bedømmelse – karriereudviklingsrapport – etablering

1. Selv om bedømmerne og medbedømmerne i henhold til artikel 6, stk. 3, litra c), i de af Kommissionen vedtagne almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43 er forpligtet til at høre ad hoc-gruppen og til at tage hensyn til dennes udtalelse ved udfærdigelsen af karriereudviklingsrapporten for en tjenestemand, der udøver arbejde som personalerepræsentant, er de ikke forpligtet til at følge denne udtalelse. Hvis de ikke følger den, skal de redegøre for grundene til, at de har fraveget den.

Desuden fremgår det ikke af nogen bestemmelser i vedtægten eller i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, at bedømmeren og medbedømmerens forpligtelse til at tage ad hoc-gruppens udtalelse i betragtning forpligter dem til at tildele tjenestemanden særlige point ud over dem, der vedrører bedømmelsen af de aktiviteter, tjenestemanden har udøvet i forbindelse med sit arbejde.

En sådan forpligtelse følger heller ikke af artikel 1, sidste afsnit, i bilag II til vedtægten, hvorefter tjenestemanden ikke må påføres nogen ulemper som følge af udførelsen af arbejdet som personalerepræsentant.

(jf. præmis 37, 38 og 47)

Henvisning til:

Retten, 25. oktober 2005, sag T-43/04, Fardoom og Reinard mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 329, og II, s. 1465, præmis 87; 17. maj 2006, sag T-95/04, Lavagnoli mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 84.

2. De af Kommissionen vedtagne almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43 vedrørende fordelingen af beføjelsen til at udøve henholdsvis hvervet som bedømmer og medbedømmer samt appelbedømmer i proceduren for bedømmelsen af en tjenestemand udgør institutionens interne organisatoriske regler. En fravigelse heraf kan kun bevirke ugyldighed af en retsakt, når der er fare for, at en sådan fravigelse tilsidesætter de garantier, der er indrømmet tjenestemændene i henhold til vedtægten eller i henhold til princippet om god forvaltningsskik med hensyn til personaleadministration

(jf. præmis 61)

Henvisning til:

Domstolen, 30. maj 1973, sag 46/72, De Greef mod Kommissionen, Sml. s. 543, præmis 18; 30. maj 1973, sag 49/72, Drescig mod Kommissionen, Sml. s. 565, præmis 10.

Retten, 7. februar 2007, forenede sager T-118/04 og T-134/04, Caló mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 0000, og II-A-2, s. 0000, præmis 67 og 68.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – bedømmelse – karriereudviklingsrapport

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43)

2. Tjenestemænd – klage – erstatningssøgsmål – annullation af anfægtet ulovlig retsakt – passende genoprettelse af ikke-økonomisk skade

(Tjenestemandsvedtægten, art. 91)

1. Det fremgår af artikel 8, stk. 5, fjerde afsnit, i Kommissionens almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43, at administrationen er forpligtet til at fastsætte mål og bedømmelseskriterier for den ansatte. Ifølge denne bestemmelse skal den dialog, der finder sted mellem bedømmeren og den ansatte ved begyndelsen af hver bedømmelsesrunde, ikke blot vedrøre en vurdering af den pågældendes indsats i referenceperioden, der løber fra den 1. januar til den 31. december i det år, der går forud for det år, hvor bedømmelsen udfærdiges, men ligeledes fastsættelsen af mål for det år, der følger efter referenceperioden, idet disse mål udgør referencepunktet ved bedømmelsen af arbejdsindsatsen. Denne forpligtelse gentages i den bedømmelsesvejledning, som Kommissionen har pålagt sig selv i form af god forvaltningsskik.

I mangel af en fastsættelse af mål og bedømmelseskriterier for den pågældende referenceperiode kan administrationen ikke med føje påberåbe sig, at de mål, der var fastlagt for den forudgående referenceperiode, var blevet forlænget, under henvisning til, at der ikke var angivet nogen dato for deres ophør.

(jf. præmis 31, 32 og 37)

Henvisning til:

Domstolen, 1. december 1983, sag 190/82, Blomefield mod Kommissionen, Sml. s. 3981, præmis 20.

Retten, 24. janvier 1991, sag T-63/89, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 19, præmis 25; 30. september 2003, sag T-296/01, Tatti mod Kommissionen, Sml. Pers. I‑A, s. 225, og II, s. 1093, præmis 43.

2. En annullation af en retsakt, der er udfærdiget af administrationen og anfægtet af en tjenestemand, udgør i sig selv en passende og principielt – dvs. i det omfang nævnte akt ikke indeholder udtrykkelige negative udtalelser vedrørende sagsøgerens kvalifikationer, som kan skade ham – tilstrækkelig genoprettelse af enhver ikke-økonomisk skade, sagsøgeren kan have lidt som følge af den annullerede retsakt.

(jf. præmis 44)

Henvisning til:

Retten, 26. januar 1995, sag T-60/94, Pierrat mod Domstolen, Sml. Pers. I‑A, s. 23, og II, s. 77, præmis 62.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester

Når ansættelsesmyndigheden foretager en sammenligning af fortjenester hos ansøgerne til en forfremmelse i medfør af vedtægtens artikel 45, er den forpligtet til omhyggeligt og upartisk at undersøge alle relevante forhold vedrørende hver ansøger.

Det forhold, at en tjenestemand er blevet foreslået til forfremmelse i tidligere forfremmelsesår, dog uden at være blevet forfremmet, er et element, som skal tages i betragtning. Dette forhold er nemlig et relevant element i den pågældendes fortjeneste, såfremt vedkommende fortsat fortjener en forfremmelse.

At det er obligatorisk at tage hensyn hertil, bekræftes af de af Kommissionen udstedte almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 45, som fastsætter, at der foretages forfremmelser efter en sammenligning af de enkeltes fortjenester vurderet i et vist tidsrum.

Desuden vil en manglende hensyntagen til sådanne tidligere indstillinger til forfremmelse kunne medføre, at forskellige situationer behandles ens.

Hvis det viser sig, at de kriterier for tildeling af prioritetspoints, der anvendes af forfremmelsesudvalget, er til hinder for, at navnlig dette fortjenstgivende aspekt tages i betragtning, tilkommer det ansættelsesmyndigheden, som har pligt til at overholde trinhøjere retsregler, at se bort fra disse kriterier.

(jf. præmis 67, 68, 71-76 og 103)

Henvisning til:

Domstolen, 21. november 1991, sag T-269/90, Technische Universität München, Sml. I, s. 5469, præmis 14.

Retten, 11. december 1991, sag T-169/89, Frederiksen mod Parlamentet, Sml. II, s. 1403, præmis 69; 4. maj 2005, sag T-30/04, Sena mod AESA, Sml. Pers. I-A, s. 113, og II, s. 519, præmis 80; 15. september 2005, sag T-123/03, Casini mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 253, og II, s. 1169, præmis 69; 6. juni 2007, sag T-432/04. Parlante mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 0000, og II-A-2, s. 0000, præmis 97.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – kontraktansatte – ansættelse – krav om uddannelse på universitetsniveau – begrebet eksamensbevis på universitetsniveau

[Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 82, stk. 2, litra c), nr. i)]

2. Tjenestemænd – ansættelse – indplacering i lønklasse – krav om uddannelse på universitetsniveau – sammenligning af de eksamensbeviser og faglige autorisationer, der udstedes i de forskellige medlemsstater

(Rådets direktiv 89/48)

1. I mangel af bestemmelser med modsat indhold må det lægges til grund, at kravet i artikel 82, stk. 2, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte om, at ansættelse forudsætter et eksamensbevis for afsluttede universitetsstudier, nødvendigvis må forstås i den betydning, udtrykket har i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor ansøgeren har fulgt de studier, han påberåber sig.

(jf. præmis 34)

Henvisning til:

Domstolen, 13. juli 1989, sag 108/88, Jaenicke Cendoya mod Kommissionen, Sml. s. 2711, præmis 14.

Retten, 7. februar 1991, sag T-2/90, Ferreira de Freitas mod Kommissionen, Sml. II, s. 103, præmis 32, og 3. marts 1994, sag T-82/92, Cortes Jimenez m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 69, og II, s. 237, præmis 34.

2. Den harmonisering, der er foretaget ved direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, har ikke til virkning at begrænse det skøn, som en institution råder over ved sammenligningen af den respektive værdi af eksamensbeviser i forbindelse med institutionens ansættelsespolitik. Inden for rammerne af ordningen i direktiv 89/48 foretages sammenligningen af eksamensbeviserne med henblik på at få adgang til visse regulerede erhverv i de forskellige medlemsstater. En sådan vurdering må ikke forveksles med den komplekse bedømmelse af den respektive universitetsmæssige værdi af de kvalifikationsbeviser, der opnås i de forskellige medlemsstater, med henblik på at afgøre den lønklasse, der er forbundet med en stilling i en af De Europæiske Fællesskabers institutioner.

(jf. præmis 85)

Henvisning til:

Retten, 9. december 1999, sag T-299/97, Alonso Morales mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 249, og II, s. 1227, præmis 35 og 36, og 11.maj 2005, sag T-25/03, De Stefano mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 125, og II, s. 573, præmis 53.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester – fremgangsmåde – kvantificering af fortjenester ved tildeling af point

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)

Når administrationen inden for rammerne af proceduren vedrørende tildeling af point for fortjeneste råder over et begrænset antal af disse point, som den tildeler tjenestemændene på grundlag af en sammenligning af deres fortjenester, skal denne sammenligning foretages på lige vilkår, og disse point skal tildeles de mest forfremmelsesværdige tjenestemænd i faldende orden efter fortjenester, indtil pointene er opbrugt. Hvis det under den sammenligning af fortjenester, der således foretages, konstateres, at visse tjenestemænd har ligeværdige fortjenester, skal disse tjenestemænd tildeles et identisk antal point for fortjeneste. Hvis der ikke er et tilstrækkeligt antal point til rådighed, skal valget mellem flere ligeværdige foretages ud fra supplerende betragtninger. Selv om graden af ansvar herved i henhold til vedtægtens artikel 45 kan udgøre et afgørende hensyn ved forfremmelsen, er det en forudsætning herfor, at denne grad af ansvar bedømmes ved en sammenligning mellem tjenestemænd med lige fortjenester og ikke ved en sammenligning af en tjenestemands ansvar fra det ene år til det andet.

En afgørelse om kun at tildele et vist antal point for fortjeneste til en tjenestemand med den begrundelse alene, at vedkommendes fortjenester ikke er højere end fortjenesterne for de tjenstemænd, der har opnået flere point, hvorved administrationen således kræver, at niveauet for denne tjenestemands arbejdsindsats ikke blot modsvarer, men overgår sine kollegers arbejdsindsats, er derfor i strid med ligebehandlingsprincippet og udgør en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 45.

(jf. præmis 38-40 og 45-47)

Henvisning til:

Retten, 19. oktober 2006, sag T-311/04, Buendía Sierra mod Kommissionen, Sml. II, s. 4137, præmis 93 in fine.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – forfremmelsesordning indført af Kommissionen – klage over listen over forfremmede tjenestemænd og over fastsættelsen af de point, som tjenestemændene er blevet tildelt – afslag – begrundelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2, art. 45 og art. 90, stk. 2)

Under en forfremmelsesordning, som er indført ved Kommissionens interne regler, hvor forfremmelsesåret afsluttes med en retsakt, der indebærer to særskilte afgørelser fra ansættelsesmyndigheden, nemlig en om udfærdigelse af listen over forfremmede og en anden om fastsættelse af det samlede antal point for tjenestemændene, skal ingen af disse afgørelser begrundes. Begrundelsespligten er opfyldt, når ansættelsesmyndigheden begrunder afgørelsen om afslag på en klage over disse afgørelser indgivet i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.

Da forfremmelser foretages på grundlag af en udvælgelse, er ansættelsesmyndigheden herved ikke forpligtet til at meddele den ansøger, der ikke er kommet i betragtning, den sammenlignende vurdering, den har foretaget mellem ham og den ansøger, der er blevet udvalgt til forfremmelse. Det er derfor tilstrækkeligt til at opfylde begrundelsespligten, at det i besvarelsen af klagen nævnes, hvordan de vedtægtsmæssige betingelser for forfremmelse er blevet anvendt i tjenestemandens individuelle tilfælde.

(jf. præmis 89 og 91)

Henvisning til:

Domstolen, 7. februar 1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 13.

Retten i Første Instans, 25. februar 1992, sag T-11/91, Schloh mod Rådet, Sml. II, s. 203, præmis 73, 85 og 86, 29. maj 1997, sag T-6/96, Contargyris mod Rådet, Sml. Pers. I-A, s. 119, og II, s. 357, præmis 147 og 148, 14. juni 2001, sag T-230/99, McAuley mod Rådet, Sml. Pers. I-A, s. 127, og II, s. 583, præmis 50-52, 29. november 2005, sag T-218/02, Napoli Buzzanca mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 267, og II, s. 1221, præmis 59, 19. oktober 2006, sag T-311/04, Buendía Sierra mod Kommissionen, Sml. II, s. 4137, præmis 147.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – invaliditet – invaliditetsudvalg – udtalelse – begrundelsespligt – formål

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25 og 53 samt art. 78, stk. 1)

Formålet med bestemmelserne om invaliditetsudvalget er at overlade det til sagkyndige læger at træffe den endelige afgørelse om alle lægelige spørgsmål. Den retslige prøvelse kan ikke udvides til at omfatte de rent lægelige afgørelser, som må anses for definitive, når de er blevet til efter de forskriftsmæssige betingelser herom. Derimod kan der udøves domstolskontrol med lovligheden af udvalgenes nedsættelse og virksomhed samt med lovligheden af de udtalelser, som disse udvalg afgiver. Ud fra dette synspunkt er Fællesskabets retsinstanser kompetente til at efterprøve, om udtalelsen indeholder en begrundelse, der gør det muligt at vurdere de betragtninger, som udtalelsens konklusioner er baseret på, og om det fremgår, at der er en forståelig sammenhæng mellem de lægelige konstateringer, som er indeholdt i udtalelsen, og de konklusioner, som udvalget er nået frem til.

En udtalelse afgivet af et invaliditetsudvalg, der indskrænker sig til blot at konstatere og samtidig konkludere, at tjenestemanden er ramt af vedvarende invaliditet, som anses for fuldstændig, og som medfører, at vedkommende er ude af stand til at gøre tjeneste, savner åbenbart enhver begrundelse. Den blotte bemærkning i invaliditetsudvalgets mødeprotokol om, at tjenestemanden lider af en depressiv angsttilstand, gør det ikke muligt for Fællesskabets retsinstanser at få kendskab til og efterprøve de betragtninger, som udtalelsens konklusioner er baseret på, og om det fremgår, at der er en forståelig sammenhæng mellem de lægelige konstateringer, som er indeholdt i udtalelsen, og de konklusioner, som udvalget er nået frem til. En depressiv angsttilstand kan nemlig komme til udtryk på forskellige måder og i forskellig styrke og indebærer ikke, at den person, der lider heraf, nødvendigvis må betragtes som ramt af vedvarende invaliditet, som anses for fuldstændig, og som medfører, at den pågældende er ude af stand til at gøre tjeneste i en stilling i hans ansættelsesgruppe.

(jf. præmis 64, 65 og 67)

Henvisning til:

Domstolen: 10. december 1987, sag 277/84, Jänsch mod Kommissionen, Sml. s. 4923, præmis 15.

Retten i Første Instans: 27. februar 1992, sag T-165/89, Plug mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, præmis 75; 15. december 1999, sag T-27/98, Nardone mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 267, og II, s. 1293, præmis 87.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Retspleje – sagsomkostninger – udgifter forvoldt unødvendigt eller af ond vilje

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 3, andet afsnit)

Artikel 87, stk. 3, andet afsnit, i procesreglementet for Retten i Første Instans bør bringes i anvendelse, og en tjenestemand bør pålægges at betale samtlige sagsomkostninger i en situation, hvor tjenestemanden har fremsat anbringender, der er særligt vidtgående, og som hviler på en lang række gisninger og insinuationer, der er uden relevans for søgsmålets genstand eller for andre retlige spørgsmål, i hvilken forbindelse visse passager i de skriftlige indlæg har måttet udelades som følge af deres ærekrænkende karakter.

(jf. præmis 81 og 82)
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver – adgangsbetingelser – erhvervserfaring

(Tjenestemandsvedtægten, bilag III, art. 5)

Et krav om erhvervserfaring, der stilles som betingelse for, at en ansøger kan få adgang til en udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver med henblik på at opnå ansættelse ved De Europæiske Fællesskaber, skal udelukkende fortolkes i lyset af formålene med den pågældende udvælgelsesprøve, således som de fremgår af den generelle beskrivelse af de opgaver, der skal udføres.

Når det skal vurderes, om aktivitetsperioder inden for rammerne af ph.d.-studier eller doktorafhandlinger, der er forbundet med de opgaver, der skal udføres, kan henføres under den relevante erhvervserfaring, ville en fortolkning af meddelelsen om udvælgelsesprøve i lyset af de nationale lovgivningers særtræk uundgåeligt medføre forskellig behandling af ansøgere med forskellige nationaliteter i betragtning af de nationale forskelle mellem disse postgraduate-ordninger. Sådanne aktiviteter må anses for henhørende under den nødvendige erhvervserfaring, hvis de dels er virkelige og reelle, bortset fra forskning udført i forbindelse med studierne, som ville være så begrænset, at den forekommer helt marginal og accessorisk, dels er lønnede, idet lønniveauet, selv om det er under den garanterede mindsteløn, ikke er afgørende for kvalificeringen som erhvervserfaring. Spørgsmålet om, hvorvidt arbejdsforholdet, lønnet eller selvstændigt, efter national ret har en sui generis-karakter, kan, ligesom spørgsmålet om, hvorledes midlerne til aflønningen tilvejebringes eller betegnes, heller ikke være afgørende for kvalificeringen som nødvendig erhvervserfaring som omhandlet i meddelelsen om udvælgelsesprøven.

Den omstændighed, at den pågældende forskningsvirksomhed indebar en videreudvikling af sagsøgerens uddannelse og gav ham mulighed for senere at opnå en ph.d.-grad, kan ikke som sådan forhindre, at den kvalificeres som erhvervserfaring som omhandlet i meddelelsen om udvælgelsesprøven.

(jf. præmis 64, 66, 67 og 70)

Henvisning til:

Domstolen, 7. september 2004, sag C-456/02, Trojani, Sml. I, s. 7573, præmis 16.

Retten i Første Instans, 22. maj 1990, sag T-50/89, Sparr mod Kommissionen, Sml. II, s. 207, præmis 18; 6. november 1997, sag T-101/96, Wolf mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 351, og II, s. 949, præmis 74; 16. marts 2005, sag T-329/03, Ricci mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 69, og II, s. 315, præmis 52.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – pensioner – justeringskoefficient

(Tjenestemandsvedtægten, art. 82)

Begrebet bopæl som omhandlet i den tidligere vedtægts artikel 82, hvorefter der på pensioner blev anvendt en justeringskoefficient, der er fastsat for det land, hvor den pensionsberettigede godtgør at være bosiddende, omfatter det sted, hvor den tidligere tjenestemand faktisk har etableret midtpunktet for sine interesser, dvs. det sted, hvor den pågældende har villet oprette og stabilisere det varige midtpunkt for sine interesser, og hvor han må antages at afholde sine udgifter. Begrebet bopæl, der ikke er baseret på en rent kvantitativ udmåling af den tid, som personen har tilbragt på det ene eller andet lands område, ud over at være afhængig af det fysiske ophold på et bestemt sted, forudsætter i øvrigt en hensigt om at give denne omstændighed den kontinuitet, som frembringes af livsstil og vedligeholdelse af normale sociale relationer. Begrebet bopæl er særegent for Fællesskabernes offentlige tjeneste og er ikke nødvendigvis sammenfaldende med det indhold, der nationalt tillægges denne term.

(jf. præmis 69 og 86)

Henvisning til:

Retten, 4. juni 2003, forenede sager T-124/01 og T-320/01, Del Vaglio mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 157, og II, s. 767, præmis 70 og den deri nævnte retspraksis, samt præmis 71 og den deri nævnte retspraksis, og præmis 72; 12. september 2005, sag T-320/04, Dionyssopoulou mod Rådet, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 39; 27. september 2006, sag T-416/04, Kontouli mod Rådet, Sml. Pers. I-A-2, s. 181, og II-A-2, s. 897, præmis 71.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – kontraktansatte – indplacering

[Tjenestemandsvedtægten, art. 5, stk. 3, litra b); ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 82, stk. 2]

I henhold til artikel 7, stk. 1, litra d), og artikel 7, stk. 3, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende de procedurer, der regulerer ansættelse og beskæftigelse af kontraktansatte i Kommissionen, og hvorefter indplaceringen af disse kontraktansatte sker i henhold til varigheden af deres relevante erhvervserfaring beregnet fra det tidspunkt, hvor den pågældende opfylder minimumsbetingelserne for ansættelsen, kan Kommissionen ikke uden at tilsidesætte artikel 82, stk. 2, litra c), der bestemmer, at ansættelse som kontraktansat i ansættelsesgruppe IV mindst forudsætter et uddannelsesniveau svarende til afsluttede universitetsstudier af mindst tre års varighed med bevis for afsluttet uddannelse, således som denne bestemmelse må fortolkes som følge af dens enslydende ordlyd med vedtægtens artikel 5, stk. 3, litra b), der opstiller det samme krav for tjenestemænd, undlade at tage hensyn til et eksamensbevis uden først at undersøge indholdet af det undervisningsprogram, der er afsluttet med eksamensbeviset, og uden at kontrollere, om dette eksamensbevis kan udgøre bevis for afsluttede universitetsstudier.

(jf. præmis 41 og 42)
PERSONALERETTENS DOM

(Tredje Afdeling)

25. april 2007

Sag F-50/06

Maddalena Lebedef-Caponi

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd – bedømmelse – karriereudviklingsrapport – bedømmelsesåret 2001/2002 – de almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43 – vedtægtens artikel 26«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Maddalena Lebedef-Caponi har nedlagt påstand om annullation af hendes karriereudviklingsrapport for perioden fra den 1. juli 2001 til den 31. december 2002.

Udfald: Lebedef-Caponis karriereudviklingsrapport for perioden fra den 1. juli 2001 til den 31. december 2002 annulleres. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Institutionernes retsakter – tilbagekaldelse – ulovlige akter – proceduremanglers rækkevidde





Når administrationen beslutter at tilbagekalde en akt på grund af en mangel ved vedtagelsesproceduren, og når den erstatter en afgørelse, som Fællesskabets retsinstanser har annulleret på grund af en proceduremangel, kan administrationen på ny fremme hele vedtagelsesproceduren, uden at være begrænset til hvad berigtigelsen af den konstaterede mangel tilsiger. Det følger heraf, at hvis administrationen i forbindelse med aktens tilbagekaldelse giver den berørte part en formel garanti for, at vedtagelsesproceduren vil blive genoptaget fra begyndelsen, kan den ikke uden at tilsidesætte princippet om beskyttelse af den berettigede forventning undlade at overholde dette løfte ved at begrænse tilbagekaldelsens rækkevidde til de trin i proceduren, som er ulovlige.

(jf. præmis 38, 45 og 46)