Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tjenestemænd - midlertidig tjeneste i anden stilling i tjenestens interesse - ansættelsesmyndighedens beføjelse til at bringe denne førtidigt til ophør - eksisterende beføjelse - betingelser for udøvelsen heraf

[Tjenestemandsvedtægten, art. 37, stk. 1, litra a), og art. 38, litra b)]

2. Tjenestemænd - midlertidig tjeneste i anden stilling i tjenestens interesse - ansøgning fra den tjenestegren, hvor den pågældende gør midlertidig tjeneste, om, at denne bringes førtidigt til ophør - ansættelsesmyndighedens skøn - rækkevidde

(Tjenestemandsvedtægten, art. 38)

3. Tjenestemænd - midlertidig tjeneste i anden stilling i tjenestens interesse - afgørelse om at bringe denne førtidigt til ophør - overholdelse af kontradiktionsprincippet - forpligtelse til at høre den pågældende forinden, selv om der ikke findes nogen udtrykkelig bestemmelse herom - grænser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 38)

4. Tjenestemænd - afgørelse, som indeholder et klagepunkt - forpligtelse til at høre den pågældende, inden afgørelsen træffes - tilsidesættelse, som særligt kan påvirke afgørelsens indhold - tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet - domstolskontrol - rækkevidde

5. Tjenestemænd - søgsmål - erstatningssøgsmål anlagt, uden at der i overensstemmelse med vedtægten er gennemført en forudgående administrativ procedure - afvisning

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Sammendrag

1. Vedtægtens artikel 37 og 38 indeholder ingen udtrykkelig bestemmelse, hvorefter ansættelsesmyndigheden kan bringe en midlertidig tjeneste til ophør i tjenestens interesse inden udløbet af den oprindeligt fastsatte periode. Vedtægtens artikel 38, litra b), hvorefter varigheden af den midlertidige tjeneste fastsættes af ansættelsesmyndigheden, skal dog fortolkes under skyldig hensyntagen til, at »tjenestens interesse« er en af de væsentlige forudsætninger for en midlertidig tjeneste i henhold til vedtægtens artikel 37, stk. 1, litra a), og derfor er en afgørende betingelse for dennes opretholdelse. Følgelig har ansættelsesmyndigheden, såfremt det er nødvendigt for at sikre, at den midlertidige tjeneste fortsat er i overensstemmelse med tjenestens interesse, på et hvilket som helst tidspunkt beføjelse til at ændre den periode, der er oprindeligt fastsat for den midlertidige tjeneste, og dermed beføjelse til at bringe tjenesten til ophør inden periodens udløb.

Denne fortolkning er nødvendig for, at vedtægtens artikel 38, litra b), kan få retsvirkning ifølge sit indhold. Hvis det ikke længere var muligt for ansættelsesmyndigheden at bringe en midlertidig tjeneste til ophør inden den oprindeligt fastsatte periode i de tilfælde, hvor denne bliver uforenelig med tjenestens interesse - navnlig fordi der ikke længere består en gensidig tillid mellem den pågældende tjenestemand og den tjenestegren eller den person, som vedkommende gør tjeneste hos - ville dette skade den pågældende tjenestegrens eller persons effektivitet og dermed generelt være til skade for Fællesskabernes administration.

( jf. præmis 48-51 )

2. Selv om det er en afgørende forudsætning for at bringe en midlertidig tjeneste til ophør i tjenestens interesse, at den tjenestegren eller person, hos hvem den pågældende tjenestemand gør tjeneste, indgiver anmodning herom, er det ikke ensbetydende med, at ansættelsesmyndigheden ikke har noget som helst skøn på dette område, og at den er forpligtet til at efterkomme anmodningen. Ved modtagelsen af en sådan anmodning er ansættelsesmyndigheden nemlig i hvert fald forpligtet til neutralt og objektivt at efterprøve, at minimumskravene for vedtagelsen af en sådan afgørelse er opfyldt, som dels er, at der ikke er nogen tvivl om, at den indgivne anmodning udgør en gyldig meningstilkendegivelse fra den tjenestegren eller person, hos hvem den pågældende tjenestemand gør midlertidig tjeneste, dels, at den ikke skyldes åbenbart ulovlige hensyn.

Denne konklusion ændres ikke af, at anmodningen hidrører fra en politisk gruppe ved Europa-Parlamentet, og at den går ud på at bringe en tjenestemands midlertidige tjeneste i stillingen som gruppens generalsekretær til ophør.

( jf. præmis 81 og 82 )

3. Den omstændighed, at der ikke findes nogen udtrykkelig bestemmelse i vedtægten om, at en tjenestemand, der gør midlertidig tjeneste i tjenestens interesse, skal høres forud for vedtagelsen af en afgørelse, hvorved hans tjeneste bringes til ophør inden udløbet af den oprindeligt fastsatte periode, udelukker ikke, at der påhviler ansættelsesmyndigheden en sådan pligt.

Kontradiktionsprincippet, som gælder for enhver procedure over for en person, som kan munde ud i en retsakt, der kan indeholde et klagepunkt mod den pågældende, udgør et grundlæggende fællesskabsretligt princip, som skal overholdes, selv om der ikke er fastsat nogen udtrykkelige bestemmelser i ordningen vedrørende den pågældende procedure.

Forskriften i vedtægtens artikel 90 om indgivelse af en forudgående klage udelukker ikke uden videre, at ansættelsesmyndigheden kan være forpligtet til at høre den pågældende tjenestemand, inden den vedtager en for ham bebyrdende afgørelse. Ifølge kontradiktionsprincippet er det et ufravigeligt krav, at den pågældende høres inden vedtagelsen af en bebyrdende afgørelse. Det er kun under særlige omstændigheder - hvor det er umuligt i praksis eller uforeneligt med tjenestens interesse at høre den pågældende inden vedtagelsen af den anfægtede afgørelse - at de krav, der følger af kontradiktionsprincippet, vil kunne tilgodeses ved en høring så hurtigt som muligt efter vedtagelsen af den anfægtede afgørelse.

( jf. præmis 86, 90, 94 og 95 )

4. Kontradiktionsprincippet må anses for tilsidesat, såfremt der beviseligt ikke er foretaget den fornødne høring af den pågældende inden vedtagelsen af den for ham bebyrdende afgørelse, og såfremt det ikke med rimelighed kan udelukkes, at denne tilsidesættelse særligt kan have påvirket afgørelsens indhold. Det kan med rimelighed alene udelukkes, at en forudgående høring særligt kan have påvirket den bebyrdende afgørelses indhold, såfremt det godtgøres, at beslutningsmyndigheden ikke kunne udøve noget skøn, men var forpligtet til at handle, som den gjorde.

Det tilkommer ikke Fællesskabets retsinstanser at efterprøve, om der fandtes omstændigheder, som særligt kunne påvirke indholdet af den bebyrdende afgørelse, da en undersøgelse heraf i sagens natur vil medføre, at Fællesskabets retsinstanser sætter sig i stedet for den administrative myndighed og foregriber det resultat, som denne ville være nået frem til, såfremt den havde hørt den pågældende, inden den i givet fald vedtog den bebyrdende afgørelse, hvilket er uacceptabelt.

( jf. præmis 112, 113 og 115 )

5. Inden for rammerne af klageadgangen i henhold til vedtægtens artikel 90 og 91 kan et erstatningssøgsmål, som udgør et selvstændigt retsmiddel i forhold til et annullationssøgsmål, kun realitetsbehandles, såfremt der forud har været gennemført en administrativ procedure ifølge vedtægtens bestemmelser. Denne procedure er forskellig afhængig af, om det tab, der kræves erstattet, er forvoldt ved en akt, der indeholder et klagepunkt i vedtægtens artikel 90, stk. 2's forstand, eller ved en af administrationen udvist handlemåde, som ikke har karakter af en afgørelse. I det første tilfælde skal den pågældende inden for den fastsatte frist indgive en klage til ansættelsesmyndigheden over vedkommende foranstaltning. I det andet tilfælde skal den administrative procedure derimod indledes med indgivelse af en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, med krav om erstatning og skal i givet fald følges op af en klage over afslaget på ansøgningen.

( jf. præmis 131 )