Domstolen har flere gange haft lejlighed til at tage stilling til, i hvilket omfang princippet om frie varebevægelser kan fraviges på grundlag af immaterialrettigheder eller af hensyn til modvirkning af illoyal konkurrence. Den foreliggende sag angår hovedsagelig denne problemstilling, men rejser tillige andre spørgsmål, der vedrører fællesskabsrettens regler om beskyttelse af den frie konkurrence.

De faktiske omstændigheder er kort fortalt følgende: Det danske selskab Imerco, der er en sammenslutning til engros-indkøb i isenkrambranchen, og hvis aktionærer er isenkræmmere fra hele Danmark, bestilte i 1978 et antal fajancestel hos en engelsk fabrik, firmaet Broadhurst. Stellene skulle benyttes til at markere Imerco's 50 års jubilæum; de skulle derfor dekoreres med motiver leveret af Imerco og efter sammes anvisninger, og bl. a. på undersiden bære påtegningen »Imerco 50 års jubilæum«. Imerco ville forhandle disse stel i Danmark, hvilket udelukkende skulle ske gennem dets egne aktionærer. Da det imidlertid viste sig, at ca. 1000 stel ikke fuldt ud opfyldte de strenge kvalitetskrav, Imerco havde stillet, gav det sit samtykke til, at producenten solgte disse stel i Det forenede Kongerige (bortset fra de områder, der normalt besøges af danske turister) samt i visse lande uden for Europa. Broadhurst solgte herefter de stel, der var af ringere kvalitet, til forskellige engelske grossister med forbud mod videresalg til Danmark.

Imidlertid blev 300 af disse stel købt af Dansk Supermarked A/S, Århus (hos en dansk mellemhandler, der selv havde købt dem i Det forenede Kongerige); selskabet udbød stellene til salg i sine supermarkeder til priser, der var væsentlig lavere end de priser, Imerco's aktionærer tog for den samme vare i 1. sortering.

Herefter blev der på Imerco's begæring ved en dansk ret nedlagt forbud mod, at Dansk Supermarked fortsatte forhandlingen af de pågældende stel. Kendelse herom blev afsagt af Århus byrets fogedafdeling den 22. juni 1978, og forbudet blev stadfæstet ved dom afsagt af Sø- og Handelsretten i København den 19. marts 1979. Sø- og Handeslretten fandt, at Dansk Supermarked havde handlet i strid med de relevante danske lovregler (§§ 1 og 5 i lov nr. 297 af 14. juni 1974 om markedsføring) ved uden Imerco's samtykke at have solgt varer, der var forsynet med dettes navn, og ikke var bestemt til »almindeligt salg«. Ifølge Sø- og Handelsrettens dom handlede Dansk Supermarked først og fremmest retsstridigt ved at benytte et forretningskendetegn, som ikke tilkom det. Under sagen gjorde Imerco i øvrigt også gældende, at Dansk Supermarked ved urigtige angivelser havde givet kunderne indtryk af, at der var tale om en 1. sorteringsvare, men fik ikke rettens medhold heri.

For Højesteret, hvortil Sø- og Handelsrettens dom er anket, har Dansk Supermarked påberåbt sig EØF-traktatens artikler 30 og 85 samt Kommissionens forordning nr. 67/67/EØF af 22. marts 1967 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af eneforhandlingsaftaler, og har herved gjort gældende, at fællesskabsretten sikrer retten til parallelimport, og at denne ikke kan hindres ved nationale regler.

Ved beslutning af 14. februar 1980 har Højesteret i medfør af EØF-traktatens artikel 177 anmodet Domstolen om at besvare spørgsmålet, om »... bestemmelser i EØF-traktaten eller retsakter udstedt i medfør heraf [udelukker] anvendelse af de danske love om ophavsret, varemærker og markedsføring i sagen«.

Det er oplagt, at spørgsmålets formulering er mangelfuld derved, at den nationale ret ikke anmoder om en fortolkning af bestemte regler i fællesskabsretten, men derimod om en afgørelse af, hvorvidt der i den foreliggende sag skal anvendes fællesskabsret i stedet for dansk ret. På grundlag af de synspunkter, parterne har fremført for ankeinstansen, er det imidlertid let at se, at de fællesskabsretlige bestemmelser, som vil være relevante for den nationale domstol ved pådømmelsen af hovedsagen, er EØF-traktatens artikler 30 og 85 samt Kommissionens forordning nr. 67/67/EØF. Her står artikel 30 i forgrunden; det drejer sig netop om at fastlægge, i hvilken udstrækning denne bestemmelse kan hindre anvendelsen af nationale regler om ophavsret, varemærkeret og illoyal konkurrence, når disse regler påberåbes for at forhindre salg i en medlemsstat af varer, der under de anførte omstændigheder er indført ved parallelimport.

Det spørgsmål, der skal besvares, kan derfor efter min mening formuleres på følgende måde: »Er det foreneligt med EØF-traktatens artikler 30 og 85 (og eventuelt med Kommissionens forordning nr. 67/67/EØF), at en national domstol i en medlemsstat forbyder salg af varer, der allerede lovligt er bragt i omsætning i en anden medlemsstat, i medfør af regler til beskyttelse af ophavsret, varemærkeret eller til modvirkning af illoyal konkurrence, eller på grundlag af en forhandlingsaftale med områdebeskyttelse.«