Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - Kommissionens beføjelse til at tage retsskridt - Kommissionens stillingtagen ved vedtagelsen af den anfægtede retsakt - uden betydning

(Art. 230 EF)

2. Annullationssøgsmål - anbringender - manglende eller utilstrækkelig begrundelse - anbringende forskelligt fra anbringendet vedrørende lovligheden af retsaktens indhold

(Art. 230 EF)

3. Institutionernes retsakter - forordninger - grundforordninger og gennemførelsesforordninger - gennemførelseskompetence tildelt af Rådet - principper og regler for udøvelsen af gennemførelsesbeføjelserne fastsat i den anden komitologi-afgørelse - kriterierne for valget mellem de ved afgørelsen indførte forskellige procedurer ikke bindende

(Art. 202 EF; Rådets afgørelse 1999/468, art. 2)

4. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - akt, der fraviger en retningslinje

(Art. 253 EF; Rådets afgørelse 1999/468, art. 2)

5. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde

(Art. 253 EF)

Sammendrag

1. Artikel 230 EF hjemler Kommissionen ret til ved et annullationssøgsmål at anfægte lovligheden af retsakter vedtaget af Parlamentet og Rådet i fællesskab, uden at udøvelsen af denne ret afhænger af Kommissionens stillingtagen under proceduren til vedtagelse af den pågældende retsakt.

( jf. præmis 28 )

2. I forbindelse med et annullationssøgsmål er et anbringende om manglende eller utilstrækkelig begrundelse et anbringende om, at der foreligger væsentlige formelle mangler som omhandlet i artikel 230 EF, og udgør et andet anbringende end et anbringende vedrørende lovligheden af den anfægtede retsakts indhold, idet dette er et anbringende om, at der er sket en overtrædelse af en retsregel vedrørende traktatens gennemførelse som omhandlet i samme artikel.

( jf. præmis 34 )

3. Da Rådets afgørelse 1999/468 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (den anden komitologi-afgørelse), hører til den afledte ret, kan den ikke føje noget til traktatbestemmelserne.

Det følger imidlertid af artikel 202, tredje led, EF, som afgørelsen er udstedt med hjemmel i, at Rådet er bemyndiget til at fastsætte de principper og regler, som de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tildeles Kommissionen, skal være i overensstemmelse med. De pågældende principper og regler skal derfor overholdes i forbindelse med vedtagelsen af de retsakter, hvorved Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser, uanset om der er tale om retsakter, som Rådet vedtager alene, eller retsakter, som Rådet vedtager sammen med Parlamentet efter den fælles beslutningsprocedure. I medfør af disse princippet og regler kan Rådet fastsætte de nærmere vilkår for valget mellem de forskellige procedurer, som Kommissionens udøvelse af de gennemførelsesbeføjelser, der tildeles den, kan undergives, idet Rådet kan fastlægge bindende kriterier eller blot fastlægge vejledende kriterier.

Det fremgår af ordlyden af afgørelsens artikel 2 og af femte betragtning til afgørelsen, at der i denne bestemmelse kun opstilles vejledende kriterier, hvilket i øvrigt bekræftes af en fælles erklæring, som Rådet og Kommissionen afgav i forbindelse med vedtagelsen af afgørelsen.

( jf. præmis 39-47 )

4. Selv om en retsakt, som vedtages af en fællesskabsinstitution, ikke opstiller en retsregel, som institutionen i alle tilfælde skal overholde, men blot indeholder retningslinjer for, hvilken praksis der skal følges, kan den pågældende institution ikke tilsidesætte den uden begrundelse.

Denne løsning gælder med hensyn til artikel 2 i Rådets afgørelse 1999/468 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (den anden komitologi-afgørelse), når henses til det formål, der forfølges med bestemmelsen. Såfremt fællesskabslovgiver ved valget af udvalgsprocedure fraviger de kriterier, der er fastsat i artikel 2 i nævnte afgørelse, skal dette valg derfor begrundes. Det fremgår således af femte betragtning til afgørelsen, at kriterierne for valget af udvalgsprocedurer er fastlagt ud fra hensynet til at opnå større ensartethed og forudsigelighed i valget af udvalgstype. Et sådant formål ville blive bragt i fare, såfremt fællesskabslovgiver i forbindelse med vedtagelsen af en basisretsakt, hvorved Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser, kunne fravige de kriterier, der er fastlagt i den anden komitologi-afgørelse, uden at skulle give en begrundelse herfor.

( jf. præmis 51-55 )

5. Begrundelsen for en fællesskabsretsakt skal findes i selve retsakten og skal vedtages af retsaktens forfatter selv. En erklæring, som kun Rådet har vedtaget, kan under ingen omstændigheder tjene som begrundelse for en forordning, der er vedtaget af Parlamentet og Rådet i fællesskab, såsom forordning nr. 1655/2000 om det finansielle instrument for miljøet (Life).

( jf. præmis 66 )