Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - realitetsbehandling af hovedsagen - søgsmål med påstand om annullation af en kommissionsbeslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende støtte, hvis gennemførelse er iværksat - beslutning, der fremkalder retsvirkninger - hovedsagen forekommer ikke umiddelbart at skulle afvises

(Art. 88, stk. 2, EF, art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

2. Statsstøtte - kommissionsbeslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende støtte, hvis gennemførelse er iværksat - beslutning, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål og en begæring om foreløbige forholdsregler - domstolsprøvelse - nødvendigheden af at bevise, at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn

(Art. 88, stk. 2, EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

3. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - uopsættelighed - skønsmæssige kriterier - beslutning om at træffe afgørelse i hovedsagen i henhold til en hasteprocedure i medfør af artikel 76a i Rettens procesreglement - uden betydning

(Rettens procesreglement, art. 76a og art. 104, stk. 2)

4. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - alvorligt og uopretteligt tab - bevisbyrde - tabets indtræden afhænger af fremtidige og usikre begivenheder

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

5. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - afvejning af samtlige interesser i sagen - kommissionsbeslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende støtte - eksistensen af særlige omstændigheder nødvendig for at anordne foreløbige forholdsregeler

(Art. 88, stk. 2, EF, art. 242 EF og art. 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2; Rådets forordning nr. 659/1999)

Sammendrag

1. Kommissionens beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure med hensyn til en støtteforanstaltning, hvis gennemførelse er iværksat, har specifikke retsvirkninger og kan derfor anfægtes umiddelbart for Fællesskabets retsinstanser, uden at skulle afvente, at den endelige beslutning vedtages efter afslutningen af denne procedure. En berørt part, der anlægger en sådan sag, kan anmode den dommer, der behandler en begæring om foreløbige forholdsregler, om at træffe foreløbige forholdsregler.

( jf. præmis 59 )

2. Kommissionens beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure med hensyn til en statslig støtteforanstaltning, der allerede er iværksat, og som den pågældende medlemsstat vil fortsætte med at anvende, mens den afventer Kommissionens endelige afgørelse, kan altid samtidig anfægtes ved Fællesskabets retsinstanser og gøres til genstand for en begæring om foreløbige forholdsregler, på trods af at der ikke er udstedt et påbud om at indstille den omhandlede foranstaltning i den omtvistede beslutning. Der skal imidlertid fastsættes præcise grænser for den kontrol, som Fællesskabets retsinstanser skal foretage i forbindelse med en sådan sag, for at sikre, at Kommissionen ikke forhindres i at udøve »den præventive kontrol« i henhold til traktaten. En sådan begrænsning synes så meget desto mere at være passende som Kommissionen ikke har nogen skønsmæssig beføjelse med hensyn til, hvorvidt der skal indledes en formel undersøgelsesprocedure, når den støder på alvorlige vanskeligheder i forbindelse med kvalificeringen af en statslig foranstaltning og vurderingen af dennes forenelighed med fællesmarkedet.

Henset til Kommissionens skønsmæssige margin for så vidt angår den midlertidige vurdering af de relevante faktiske og retlige omstændigheder i national ret, forekommer det umiddelbart, at sagsøgeren skal bevise, at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn, for eventuelt at opnå annullation af en beslutning, der fastslår, at der foreligger alvorlig tvivl med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt en statslig støtteforanstaltning ikke udgør en eksisterende støtte, men en ny støtte.

( jf. præmis 76, 77 og 79 )

3. Den omstændighed, at Retten på anmodning fra Kommissionen har besluttet at imødekomme anmodningen om at træffe afgørelse i hovedsagen i henhold til en hasteprocedure, kan hverken påvirke Rettens vurdering af uopsætteligheden eller, såfremt det skulle vise sig nødvendigt, interesseafvejningen i sagen. De relevante kriterier for, om der foreligger »særlig uopsættelighed« i henhold til artikel 76a, stk. 1, i Rettens procesreglement, således at der kan træffes afgørelse efter en hasteprocedure, er kun delvis overensstemmende med de kriterier, der ifølge retspraksis gælder for vurderingen af betingelsen om uopsættelighed, der skal være opfyldt, for at Retten kan anordne foreløbige forholdsregler.

( jf. præmis 94 )

4. Hvorvidt en begæring om foreløbige forholdsregler er uopsættelig, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab.

Det påhviler den part, som gør en alvorlig og uoprettelig skade gældende, at føre bevis herfor. Tabets truende nærhed skal ikke være godtgjort med absolut vished. Det er derimod tilstrækkeligt, navnlig når tabets indtræden afhænger af, at der foreligger en flerhed af faktorer, at det er forudseeligt med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed.

Et tab, der er rent hypotetisk, idet det støttes på, at fremtidige og usikre begivenheder finder sted, kan ikke begrunde en anordning af foreløbige forholdsregler.

( jf. præmis 95, 96 og 101 )

5. Den omstændighed, at Kommissionens beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende støtte kan skabe usikkerhed med hensyn til lovligheden af gennemførelsen af en ikke-anmeldt statslig foranstaltning, kan ikke alene begrunde en interesseafvejning, der taler imod beslutningens opretholdelse.

Fællesskabets interesse, i hvis navn Kommissionen varetager sin væsentligste opgave i henhold til artikel 88 EF, nemlig at påse, at fællesmarkedet ikke fordrejes af ikke-anmeldt støtte og/eller støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, bør - bortset fra helt klare undtagelsestilfælde - have forrang på tidspunktet for vedtagelsen af en beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure, frem for en medlemsstats interesse i at opnå en midlertidig retsafgørelse, der forhindrer Kommissionen i, inden for rammerne af artikel 88, stk. 2, EF og forordning nr. 659/1999, at undersøge, hvorvidt en specifik foranstaltning udgør en ny støtte og i givet fald en støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet.

Det er vanskeligt at forestille sig, hvilke omstændigheder der i et tilfælde, hvor der ikke foreligger en særlig alvorlig fumus boni juris eller åbenbar uopsættelighed, kan begrunde, at Retten udsætter en beslutning, der er begrænset til at vedrøre indledningen af en formel undersøgelsesprocedure vedrørende en statslig, ikke-anmeldt foranstaltning, der allerede er gennemført.

( jf. præmis 109, 110 og 115 )