ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Hvis klageren ved læsning af beslutningen om afvisning finder, at der foreligger en undladelse af at tage stilling til dette klagepunkt, kan klageren anmode Kommissionen om at tage stilling hertil og i givet fald anlægge sag i henhold til artikel 232, stk. 2, EF med henblik på Fællesskabets retsinstansers prøvelse af en eventuel passivitet.

Når det hævdes, at Kommissionen ikke i sin beslutning om afvisning af en klage vedrørende konkurrence har taget stilling til et af klagepunkterne, kan en sådan eventuel manglende stillingtagen ikke sanktioneres inden for rammerne af legalitetskontrollen baseret på artikel 230 EF.

Det fremgår af artikel 86, stk. 3, EF og af denne artikels bestemmelser under ét, at Kommissionens kontrolfunktion i forhold til medlemsstater, der er ansvarlige for en overtrædelse af traktatens bestemmelser, bl.a. konkurrencereglerne, nødvendigvis indebærer et vidt skøn for Kommissionen, særligt for så vidt angår de foranstaltninger, den finder nødvendige. Kommissionen har derfor ikke nogen forpligtelse til at gribe ind i forbindelse med udøvelsen af skønnet i henhold til traktatens bestemmelser over foreneligheden af de statslige foranstaltninger med disse bestemmelser.

Følgelig kan fysiske eller juridiske personer, som anmoder Kommissionen om at skride ind i henhold til artikel 86, stk. 3, EF, i princippet ikke anlægge sag til prøvelse af Kommissionens beslutning om ikke at gøre brug af den kompetence, den har i henhold til denne bestemmelse. Det kan imidlertid ikke på forhånd udelukkes, at en borger befinder sig i en særlig situation, som berettiger ham til at anlægge sag til prøvelse af et afslag fra Kommissionen på at vedtage en beslutning som led i den kontrolfunktion, der er tillagt den i artikel 86, stk. 1 og 3, EF. I denne forbindelse kan den omstændighed, at der består et konkurrenceforhold med den virksomhed, der er indrømmet de eksklusive rettigheder, der omhandles i den klage, der er sendt til Kommissionen, ikke udgøre et ekstraordinært forhold, som giver klageren ret til at anlægge sag.

(jf. præmis 86-90)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - akter, der kan være genstand for søgsmål - begreb - akter, der fremkalder bindende retsvirkninger - erklæring fra Europa-Parlamentets formand, der tager til efterretning, at et mandat er blevet ledigt som følge af nationale myndigheders anvendelse af nationale bestemmelser - ikke omfattet

(Art. 230 EF; akt om almindelige direkte valg af repræsentanterne i forsamlingen, art. 12, stk. 2)

Sammendrag

$$Det er kun de foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, der udgør retsakter, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål som omhandlet i artikel 230 EF. Enhver af institutionerne vedtagen bestemmelse, som er bestemt til at afføde retsvirkninger, uanset dens art eller form, kan således gøres til genstand for annullationssøgsmål.

Den erklæring, som Parlamentets formand afgav under plenarforsamlingen den 23. oktober 2000, ifølge hvilken »[...] Parlamentet, i overensstemmelse med artikel 12, stk. 2, i [akten af 1976] [tager] meddelelsen fra den franske regering om bortfaldet af [sagsøgerens] mandat til efterretning«, kan ikke gøres til genstand for et annullationssøgsmål som omhandlet i artikel 230 EF.

Den opgave, der i henhold til artikel 12, stk. 2, i akten om almindelige direkte valg af repræsentanterne i forsamlingen består i at »tage til efterretning«, at et mandat for et medlem af Europa-Parlamentet er blevet ledigt, henviser ikke til bortfaldet af den berørte parts mandat, men til den blotte omstændighed, at hans mandat er blevet ledigt som følge af en medlemsstats nationale bestemmelser. Parlamentets rolle består med andre ord på ingen måde i at »gennemtvinge« mandatbortfaldet, men rollen begrænser til at tage den konstatering af mandatets ledighed til efterretning, som de nationale myndigheder allerede havde foretaget, dvs. en allerede gældende retsstilling, der udelukkende er et resultat af disse myndigheders afgørelse.

( jf. præmis 77, 78, 90 og 98 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - retsakter, der kan være genstand for søgsmål - retsakter, der har bindende retsvirkninger - bedømmelse af disse virkninger ud fra retsaktens indhold - fusion mellem virksomheder godkendt af Kommissionen på betingelse af, at der overdrages aktiver til tredjemænd, som godkendes af Kommissionen - en potentiel erhvervet søgsmålsret over for Kommissionens afslag på godkendelse

(Art. 230 EF)

2. Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersøgelse - økonomiske vurderinger - skønsbeføjelse - domstolsprøvelse - grænser

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2)

Sammendrag

$$1. Der foreligger en retsakt eller en beslutning, som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af artikel 230 EF, når foranstaltningen har retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Ved afgørelsen af, om en retsakt eller en beslutning har sådanne virkninger, må der lægges vægt på dens indhold.

Såfremt det er en betingelse for at erklære et anmeldt fusionsprojekt for at være foreneligt med fællesmarkedet, at parterne i fusionen forpligter sig til at overdrage visse aktiver til tredjemænd, som er i stand til at udøve en effektiv konkurrence på det pågældende marked, og som er godkendt af Kommissionen, har en potentiel erhverver søgsmålsret over for Kommissionen, hvis denne nægter at godkende den pågældende med den begrundelse, at han ikke er i stand til at udøve en sådan effektiv konkurrence, da Kommissionen herved væsentligt ændrer den pågældendes retsstilling, idet den udelukker, at den påtænkte overdragelse opfylder tilsagnsbetingelserne.

( jf. præmis 37 og 38 )

2. De materielle bestemmelser i forordning nr. 4064/89, navnlig artikel 2, om vurdering af fusioner tillægger Kommissionen et vist skøn, navnlig for så vidt angår de økonomiske vurderinger. Den kontrol med udøvelsen af dette skøn, som foretages af Fællesskabets retsinstanser, og som er et væsentligt led i reglerne om fusioner, skal derfor foretages under hensyntagen til den skønsmargen, som er knyttet til de bestemmelser af økonomisk karakter, der er indeholdt i ordningen om fusioner. Følgelig skal den kontrol, som Fællesskabets retsinstanser udøver med de komplicerede økonomiske vurderinger, Kommissionen foretager som led i sin skønsbeføjelse efter forordning nr. 4064/89, begrænse sig til en kontrol af, om procedure- og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og om der foreligger et åbenbart urigtigt skøn eller er begået magtfordrejning. Navnlig tilkommer det ikke Fællesskabets retsinstanser at sætte sit skøn vedrørende økonomiske forhold i stedet for Kommissionens.

( jf. præmis 101 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - fælles markedsordning - bananer - importordning - indførelse af en ordning med eksportlicenser, som alene rammer erhvervsdrivende i kategori A og C - ikke tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af forbuddet mod forskelsbehandling - Fællesskabets pådragelse af ansvar uden for kontraktforhold - foreligger ikke

(Art. 288 EF; Kommissionens forordning nr. 478/95; Rådets afgørelse 94/800)

Sammendrag

$$Indførelsen af ordningen med eksportlicenser ved beslutning 94/800 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), og ved forordning nr. 478/95 om supplerende bestemmelser for anvendelsen af Rådets forordning nr. 404/93, for så vidt angår ordningen vedrørende toldkontingentet for indførsel af bananer til Fællesskabet og om ændring af forordning nr. 1442/93, kan ikke pådrage Fællesskabet ansvar uden for kontraktforhold. Selv om det nemlig må anses for godtgjort, at der foreligger en tilsidesættelse af en retsregel, da Domstolen i dommen af 10. marts 1998, sag C-122/95, Tyskland mod Rådet, har fastslået, at artikel 1, stk. 1, første led, i afgørelse 94/800 er ulovlig, for så vidt som Rådet deri har godkendt rammeaftalen, i det omfang den sidstnævnte fritager erhvervsdrivende i kategori B fra den ordning med eksportlicenser, som den fastsætter, og i dommen af 10. marts 1998, forenede sager C-364/95 og C-365/95, T. Port, har fastslået, at artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 478/95 er ugyldig, og selv om Domstolen i de to nævnte domme har udtalt, at de anfægtede bestemmelser var blevet fastsat i strid med forbuddet mod forskelsbehandling, som er et almindeligt fællesskabsretligt princip, der skal beskytte borgerne, har Rådet og Kommissionen, i betragtning af den internationale dimension og de komplicerede økonomiske vurderinger, som indførelse eller ændring af den fælles importordning for bananer forudsætter, ikke åbenbart og groft overskredet grænserne for deres skønsbeføjelser, og følgelig er forbuddet mod forskelsbehandling ikke blevet tilsidesat på en tilstrækkeligt kvalificeret måde i det foreliggende tilfælde.

( jf. præmis 72-75 og 81 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - retsstridig adfærd udtrykt ved passivitet i forbindelse med en generel retsakt - forordning nr. 2377/90 - maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i levnedsmidler af animalsk oprindelse - fastsættelsesprocedure - Kommissionens undladelse af at træffe forholdsregler med henblik på at sikre anvendelsen af progesteron - åbenlys og alvorlig tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, som medfører, at Fællesskabet ifalder ansvar - begrundelse - progesteron-sagens komplicerede karakter - ulovlig begrundelse

(Art. 288, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 2377/90, art. 7 og 14)

Sammendrag

$$Kommissionens undladelse af at træffe forholdsregler med henblik på at sikre anvendelsen af progesteron til terapeutiske og zootekniske behandlinger efter det tidspunkt, fra hvilket behandling af dyr bestemt til levnedsmiddelproduktion med veterinærlægemidler, der indeholder farmakologisk virksomme stoffer, som ikke er opført i bilag I, II eller III til forordning nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærmedicinske præparater i animalske levnedsmidler, som ifølge nævnte forordnings artikel 14 ikke er tilladt i Fællesskabet, er en åbenlys og alvorlig tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, som i princippet medfører, at Fællesskabet ifalder ansvar uden for kontraktforhold, eftersom:

- sagsøgerne i henhold til artikel 7 i forordning nr. 2377/90, som foreskriver en relativ hurtig fastsættelsesprocedure, for det første i flere år har anmodet Kommissionen om at opføre progesteron på listen over stoffer, for hvilke det ikke er nødvendigt at fastsætte en maksimalgrænseværdi for restkoncentrationer

- Udvalget for Veterinærlægemidler, hvis udtalelse spiller en central rolle i forbindelse med nævnte forordning, dernæst hele tiden har været positiv over for en sådan opførelse, selv da Kommissionen fremlagde nye videnskabelige oplysninger på området for udvalget, og

- Kommissionen selv for det tredje hele tiden har haft den opfattelse, at anvendelsen af progesteron fortsat skal være tilladt til terapeutiske og zootekniske behandlinger.

De til progesteron-sagen knyttede videnskabelige og politiske vanskeligheder kan ikke berettige Kommissionens passivitet, idet denne ved at undlade at vedtage et udkast til foranstaltninger har tilsidesat sagsøgernes berettigede interesser, som den fuldt ud var vidende om og burde have taget hensyn til.

( jf. præmis 101-103 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Statsstøtte – kommissionsbeslutning, der fastslår, at en støtte er uforenelig med fællesmarkedet og skal tilbagebetales – forpligtelse til at begrunde beregningen af det beløb, der skal tilbagebetales

(Art. 253 EF)

Sammendrag

En kommissionsbeslutning, hvorved en tilbagebetaling af statsstøtte, som er iværksat i form af en favorabel pris for en grund, erklæres retsstridig, opfylder ikke begrundelseskravet i henhold til artikel 253 EF, når det er umuligt for adressaten og retsinstanserne at foretage en efterprøvelse, fordi beslutningen ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger om den måde, hvorpå Kommissionen har beregnet det beløb, der skal tilbagesøges, idet det ikke heri er præciseret, at der er anvendt renters rente, hvilket ikke er fastsat i nogen bestemmelse og ikke svarer til Kommissionens hidtidige praksis, skønt valget af renters rente i denne sag har en betydelig påvirkning af størrelsen af det beløb, der skal tilbagesøges, og beslutningen heller ikke indeholder nogen forklaring for valget af den anvendte rente, eller nogen forklaring for forbindelsen mellem den begunstigedes bevarede fordel og det beløb, denne skal tilbagebetale, samt endelig udviser en mangel på sammenhæng mellem valget af renters rente for så vidt angår den på tidspunktet for beslutningen udførte beregning af det beløb, der skal tilbagesøges, og valget af en almindelig rente for så vidt angår de renter, der skal opkræves for perioden mellem beslutningen og den egentlige tilbagebetaling.

(jf. præmis 35-53)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Ansvar udenfor kontraktforhold – betingelser – tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse af en retsregel, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder – institutionen har intet skøn – simpel overtrædelse af fællesskabsretten tilstrækkelig (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 81-85)

2. Erstatningssøgsmål – Verdenshandelsorganisationen – ikke muligt at anfægte lovligheden af en fællesskabsretsakt under henvisning til WTO-aftalerne – undtagelser – fællesskabsretsakt, hvis formål er at gennemføre disse bestemmelser, og som udtrykkeligt og præcist henviser til dem – EF’s importordning for bananer – Verdenshandelsorganisationens (WTO) Tvistbilæggelsesinstans’ konstatering af uforenelighed med WTO-bestemmelserne – Fællesskabets retsinstansers kontrol af lovligheden af denne ordning i forhold til WTO-bestemmelserne – ikke omfattet (art. 288, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 404/93 og nr. 1637/98; Kommissionens forordning nr. 2362/98) (jf. præmis 107 og 110-112)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlig adfærd fra fællesskabsinstitutionerne foreligger ikke – reelt tab, årsagsforbindelse samt unormalt og særligt tab – kumulativ karakter (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 152)

4. Betingelser – opretholdelse af EF’s importordning for bananer uforenelig med WTO-aftalerne – tab som følge af de amerikanske myndigheders indførelse af en gengældelsesforanstaltning – årsagsforbindelse (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 170, 171, 176-178 og 182)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlig adfærd fra fællesskabsinstitutionerne foreligger ikke – tab som følge af, at EF’s importordning for bananer er uforenelig med WTO-aftalerne – unormalt tab – foreligger ikke – Fællesskabets erstatningsansvar – ikke omfattet (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 189, 190, 192, 197 og 199)

Sagens genstand

Angående

Påstand om erstatning for det tab, der angiveligt er indtrådt som følge af den af De Forenede Stater indførte tillægstold på import af sagsøgerens dekorerede sammenfoldelige papæsker med påtryk, som blev godkendt af Verdenshandelsorganisationens (WTO) Tvistbilæggelsesinstans, som følge af en konstatering af, at EF’s importordning for bananer er uforenelig med aftaler og memoranda indeholdt i bilag til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen.

Afgørelse

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Rådets og Kommissionens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkeligt kvalificeret overtrædelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgere rettigheder – institution der ikke har noget skøn – en simpel overtrædelse af fællesskabsretten tilstrækkelig (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 79-83)

2. Erstatningssøgsmål – Verdenshandelsorganisationen – umuligt at anfægte lovligheden af en fællesskabsretsakt under henvisning til WTO-aftalerne – undtagelser – fællesskabsretsakter, der har til formål at sikre gennemførelsen heraf, eller som udtrykkeligt og præcist henviser hertil – EF’s importordning for bananer – uforenelighed med WTO’s regler fastslået af WTO’s Tvistbilæggelsesinstans – domstolskontrol med denne ordnings lovlighed i forhold til WTO’s regler – udelukket (art. 288, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 404/93 og nr. 1637/98; Kommissionens forordning nr. 2362/98) (jf. præmis 102 og 105-107)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ingen ulovlig adfærd fra fællesskabsinstitutionernes side – reelt tab, årsagsforbindelse og unormalt og særligt tab – kumulativ karakter (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 149)

4. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – opretholdelse af en fælles importordning for bananer, som er uforenelig med WTO-aftalerne – tab som følge af de amerikanske myndigheders indførelse af en gengældelsesforanstaltning – årsagsforbindelse (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 166-167, 172-174 og 178)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ingen ulovlig adfærd fra fællesskabsinstitutionernes side – tab som følge af at EF’s importordning for bananer er uforenelig med WTO-aftalerne – unormalt tab – foreligger ikke – Fællesskabets ansvar – udelukket (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 183-184, 186, 191 og 193

Sagens genstand

Angående

Erstatningssøgsmål, hvorunder der er nedlagt påstand om erstatning for det tab, sagsøgeren hævder at have lidt som følge af den tillægstold, som Verdenshandelsorganisationens (WTO) Tvistbilæggelsesinstans har tilladt De Forenede Stater at pålægge sagsøgerens indførsler af kosmetiske badeprodukter med skumvirkning, efter at det var fastslået, at EF’s importordning for bananer var uforenelig med aftalerne og bilagene til overenskomsten om oprettelse af WTO.

Afgørelse

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Rådets og Kommissionens omkostninger.

3) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse af en retsregel, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder – institutionen har intet skøn – simpel overtrædelse af fællesskabsretten tilstrækkelig (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 79-83)

2. Erstatningssøgsmål – Verdenshandelsorganisationen – ikke muligt at anfægte gyldigheden af en fællesskabsretsakt under henvisning til WTO-aftalerne – undtagelser – fællesskabsretsakt, hvis formål er at gennemføre disse bestemmelser, og som udtrykkeligt og præcist henviser til dem – EF’s importordning for bananer – Verdenshandelsorganisationens (WTO) Tvistbilæggelsesinstans’ konstatering af uforenelighed med WTO-bestemmelserne – Fællesskabets retsinstansers kontrol af lovligheden af denne ordning i forhold til WTO-bestemmelserne – ikke omfattet (art. 288, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 404/93 og nr. 1637/98; Kommissionens forordning nr. 2362/98) (jf. præmis 102 og 105-107)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlig adfærd fra fællesskabsinstitutionerne foreligger ikke – reelt tab, årsagsforbindelse samt unormalt og særligt tab – kumulativ karakter (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 149)

4. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – opretholdelse af EF’s importordning for bananer uforenelig med WTO-aftalerne – tab som følge af de amerikanske myndigheders indførelse af en gengældelsesforanstaltning – årsagsforbindelse (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 166, 167, 172-174 og 178)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlig adfærd fra fællesskabsinstitutionerne foreligger ikke – tab som følge af at EF’s importordning for bananer er uforenelig med WTO-aftalerne – unormalt tab – foreligger ikke – Fællesskabets ansvar – ikke omfattet (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 183, 184, 186, 191 og 193)

Sagens genstand

Angående

Påstand om erstatning af det tab, som angiveligt er indtrådt som følge af den af De Forenede Stater indførte tillægstold på import af sagsøgernes bomuldssengetøj, som blev godkendt af Verdenshandelsorganisationens (WTO) Tvistbilæggelsesinstans, som følge af en konstatering af, at EF’s importordning for bananer er uforenelig med aftaler og memoranda indeholdt i bilag til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen.

Afgørelse

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger og betaler Rådets og Kommissionens omkostninger.

3) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.
I den anfægtede afgørelse anfører Kommissionen følgende:

»På trods af den tilslutning, visse medlemsstaters repræsentanter gav Deres ønske, udtalte det store flertal af dem sig mod anførelsen af den ’lokale repræsentants’ logo på emballagen for de farmaceutiske produkter, der er tilladt ifølge den centraliserede procedure.

Hovedbegrundelsen for dette standpunkt er, at selskabets logo intet føjer til de nyttige oplysninger af sundhedsoplysende karakter, for den blotte angivelse af den ’lokale repræsentants’ navn og adresse er i sig selv tilstrækkelig til at sikre, at patienterne kan komme i forbindelse med en national korrespondent. Visse delegationer fremhævede tillige, at en sådan anførelse kunne skabe sammenblanding mellem indehaveren af markedsføringstilladelsen (som har ansvaret for produktet) og den lokale repræsentant, som — pr. definition — ikke har noget ansvar.

Kommissionens tjenestegrene anser sig for bundet af det klare standpunkt, der er kommet til udtryk i Lægemiddeludvalget, ikke blot henset til det store flertal, der viste sig mod anførelse af logoet, men også fordi enhver ændring af ’retningslinjen for den blå ramme’ med tilladelse til at anføre den ’lokale repræsentants’ logo, kræver samtykke fra udvalget selv. Under hensyn til de ovenstående betragtninger kan man ikke imødekomme ønsket om at anføre den ’lokale repræsentants’ logo på emballagen for farmaceutiske produkter, der er tilladt efter den centraliserede procedure.«
«Statsstøtte – udligningsafgift – finansieringsmåde – fællesskabsstøtteordningen for bomuld – annullationssøgsmål – formaliteten – retsakter, der kan være genstand for søgsmål – kommissionsbeslutning om ikke at fortsætte en traktatbrudsprocedure – princippet om søgsmålstypernes selvstændige karakter»