RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Tredje Afdeling)

5. december 2012

Sag F-6/12

Julien Bourtembourg

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – tjenestemænd – udlandstillæg – begrebet varig bopæl – vedvarende eller sædvanligt midtpunkt for interesser – midlertidigt ophold med henblik på at gennemføre studier – det sted, hvor hovederhvervet udøves – tidsbegrænset ansættelsesforhold«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratom-traktaten i medfør af dennes artikel 106a, hvorved Julien Bourtembourg har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen af 11. oktober 2011 truffet af Europa-Kommissionens ansættelsesmyndighed (herefter »ansættelsesmyndigheden«) om afvisning af klage over Kommissionens afgørelse af 24. maj 2011 om afslag på at få tildelt udlandstillæg.

Udfald: Europa-Kommissionens afgørelse annulleres. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler Julien Bourtembourgs omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – formål – begrebet udlændighed – tjenestemænd, der har statsborgerskab i den medlemsstat, hvor de gør tjeneste – formodning om tilstedeværelsen af mangfoldige og tætte bånd med dette land – indsigelse – bevisbyrden påhviler tjenestemanden

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra b)]

2. Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelser for tildeling af ydelse – tjenestemænd, der har statsborgerskab i den medlemsstat, hvor de gør tjeneste – varig bopæl uden for tjenestelandet i referenceperioden – begrebet varig bopæl – ophold i to tidsbegrænsede perioder med henblik på at gennemføre studier og en tidsbegrænset ansættelseskontrakt – omstændigheder, der ikke kan lægges til grund for at antage, at den varige bopæl er i tjenestelandet

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra b)]

1. Formålet med at yde udlandstillæg er at opveje de særlige byrder og ulemper, som ansættelsen ved Unionen indebærer for de tjenestemænd, der af denne grund må skifte bopæl fra deres hjemland til tjenestelandet og integrere sig i nye omgivelser. Begrebet om udlændighed afhænger af tjenestemandens subjektive forhold, dvs. i hvilket omfang han har integreret sig, samt navnlig, om han, selv om han er statsborger i den medlemsstat, på hvis område tjenestestedet er beliggende, rent faktisk har afbrudt sine sociale og erhvervsmæssige forbindelser i den pågældende stat.

I den forbindelse bygger artikel 4, stk. 1, litra b) i bilag VII til vedtægten på formodningen for, at en persons nationalitet udgør et relevant kriterium for, at der foreligger mangfoldige og tætte bånd mellem denne person og det land, han er statsborger i. Den formodning om lovlighed, som er knyttet til administrationens afgørelser og denne mere specifikke formodning forbundet med nationaliteten, medfører, at det påhviler sagsøgeren at løfte bevisbyrden for, at han har fastsat midtpunktet for sine interesser i et andet land i hele den tiårige referenceperiode, og at institutionen har tilsidesat ovennævnte lovbestemmelse ved at nægte at tildele ham udlandstillæg.

(jf. præmis 25, 26 og 29)

Henvisning til:

Domstolen: 2. maj 1985, sag 246/83, De Angelis mod Kommissionen, præmis 13; 13. november 1986, sag 330/85, Richter mod Kommissionen, præmis 6; 15. september 1994, sag C-452/93 P, Magdalena Fernández mod Kommissionen, præmis 20 og 22

Personaleretten: 11. juli 2007, sag F-7/06, B mod Kommissionen, præmis 39; 20. november 2007, sag F-120/05, Kyriazis mod Kommissionen, præmis 47 og 48 og den deri nævnte retspraksis

2. I forhold til udlandstillægget er den varige bopæl det sted, hvor den berørte part, med den hensigt at oprette og stabilisere dette, har det varige midtpunkt for sine interesser, idet det for en tjenestemand, der er statsborger i tjenestelandet, er tilstrækkeligt, at denne har beholdt eller oprettet sin varige bopæl her – selv om dette kun sker meget kortvarigt i løbet af den tiårige referenceperiode – for at medføre fortabelsen af eller afslag på at få udlandstillægget.

Et midlertidigt ophold i tjenestelandet i forbindelse med studier skaber i princippet ikke en formodning for et ønske om at ville flytte midtpunktet for den pågældendes interesser, medmindre dette ophold, sammenholdt med andre væsentlige faktiske omstændigheder, godtgør, at der eksisterer varige sociale og arbejdsmæssige bånd mellem den berørte part og dette land.

Selv om det sted, hvor en person udøver sit hverv, er et væsentligt indicium for fastsættelsen af den faste bopæl, gør den blotte omstændighed at have opholdt sig i tjenestelandet i en begrænset periode på grundlag af en tidsbegrænset ansættelseskontrakt det ikke muligt at antage, at der foreligger en vilje til at flytte det varige midtpunkt for sine interesser til dette land.

(jf. præmis 28, 36, 39 og 40)

Henvisning til:

Domstolen: Magdalena Fernández mod Kommissionen, præmis 22

Retten i Første Instans: 27. september 2006, sag T-259/04, Koistinen mod Kommissionen, præmis 38

Personaleretten: B mod Kommissionen, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis; 26. september 2007, sag F-129/06, Salvador Roldán mod Kommissionen, præmis 51; Kyriazis mod Kommissionen, præmis 47