Domstolens Dom (Femte Afdeling) af 6. juni 1996. - The Queen mod Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte H. & R. Ecroyd Holdings Ltd og John Rupert Ecroyd. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: High Court of Justice, Queen's Bench Division - Forenede Kongerige. - Ordning om mælkeproduktionskvoter - Tildeling af specifikke referencemængder - Medlemsstaternes kompetence og/eller pligter. - Sag C-127/94.



Samling af Afgørelser 1996 side I-02731



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Landbrug ° faelles markedsordning ° maelk og mejeriprodukter ° tillaegsafgift paa maelk ° tildeling af afgiftsfrie referencemaengder ° producenter, som har indstillet leverancerne i henhold til praemieordningen for ikke-markedsfoering eller omstilling ° tildeling af en specifik referencemaengde ° antikumulationsregel, som udelukker erhververe af en ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemie, der har opnaaet en referencemaengde i medfoer af andre bestemmelser i ordningen om tillaegsafgift ° ugyldighed ° den nationale myndigheds kompetence og/eller pligt til at tildele en specifik referencemaengde ° foreligger ikke

(Raadets forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, art. 3a, stk. 1)

2. Landbrug ° faelles markedsordning ° maelk og mejeriprodukter ° tillaegsafgift paa maelk ° tildeling af afgiftsfrie referencemaengder ° producenter, som har indstillet leverancerne i henhold til praemieordningen for ikke-markedsfoering eller omstilling ° tildeling af en specifik referencemaengde ° producent udelukket fra tildelingen i henhold til en antikumulationsregel, der er kendt ugyldig ° efterfoelger, der har paabegyndt produktion som fremlejer inden han, ved arv, ligeledes blev ejer af bedriften med forbehold for lejerens lejeret ° den nationale myndigheds kompetence og/eller pligt til at tildele en specifik referencemaengde ° foreligger ikke ° tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ° foreligger ikke

(Raadets forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og nr. 1639/91, art. 3a, stk. 1)

Sammendrag

1. Den nationale myndighed havde ikke i medfoer af forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, og navnlig forordningens artikel 3a, stk. 1, pligt til at tildele en midlertidig specifik referencemaengde, fritaget for tillaegsafgift paa maelk, til en producent, der allerede havde opnaaet en oprindelig kvote for en saerskilt bedrift, og som efter oploesningen af et sameje, som han var deltager i, overtog det oploeste samejes aktiver, viderefoerte dets aktiviteter og blev enebestyrer af samejets bedrift og herved overholdt den ikke -markedsfoeringsforpligtelse, som det tidligere havde indgaaet, uden dog formelt at indgaa nogen forpligtelse herom, og myndigheden havde heller ikke kompetence hertil.

For at kunne kraeve en midlertidig specifik referencemaengde i henhold til de relevante regler skal en producent saaledes ikke kun ° direkte eller som efterfoelger til en landbrugsbedrift ° have deltaget i en ikke-markedsfoeringsordning, som indfoert ved forordning nr. 1078/77, men maa desuden heller ikke have opnaaet nogen referencemaengde paa de betingelser, der navnlig er fastsat i artikel 2 i ovennaevnte forordning nr. 857/84. Mens den foerste betingelse maa anses for opfyldt af den paagaeldende producent, eftersom det ikke kan tiltraedes, at manglende opfyldelse af en simpel formalitet, som indgaaelsen af en forpligtelse om at sikre gennemfoerelsen af de af forgaengeren indgaaede forpligtelser, medfoerer, at efterfoelgeren til en landbrugsbedrift udelukkes fra ikke-markedsfoeringsordningen, paa samme maade, som hvis denne ikke reelt havde overholdt ikke-markedsfoeringsforpligtelsen, kan den anden betingelse ikke anses for opfyldt, da den omhandlede producent allerede havde opnaaet en oprindelig kvote i henhold til ovennaevnte artikel 2 for de oevrige gaarde, paa hvilke han havde fortsat maelkeproduktionen.

Ved Domstolens dom af 3. december 1992 i Wehrs-sagen (sag C-264/90, Sml. I, s. 6285) blev artikel 3a, stk. 1, andet led, kendt ugyldig, i det omfang den udelukker modtagere af en praemie, tildelt i henhold til forordning nr. 1078/77, fra at faa tildelt en specifik referencemaengde, naar vedkommende har opnaaet en referencemaengde i henhold til artikel 2 i forordning nr. 857/84; den her omhandlede producent kan sammenlignes med saadanne praemiemodtagere, men det foelger ikke af dommen, at den nationale myndighed havde pligt eller kompetence til at tildele producenten midlertidige eller endelige specifikke referencemaengder, fritaget for tillaegsafgift paa maelk.

De retsvirkninger, der i de nationale retsordener eventuelt kan udledes af, at en institutions retsakt kendes ugyldig, beror under alle omstaendigheder direkte paa den faellesskabsretlige retsorden, som denne foreligger, efter den omhandlede ugyldighed er blevet fastslaaet. Hvad angaar et komplekst system som det, der gaelder for maelkekvoter, forholdt det sig imidlertid saaledes, at de relevante retsregler, som disse fremstod, efter den ugyldighed, som blev fastslaaet i Wehrs-dommen og forud for udstedelsen af forordning nr. 2055/93, ikke i sig selv, dvs. uden en tilpasning af systemet, gjorde det muligt at tildele en saadan producent en referencemaengde.

2. Den nationale myndighed havde ikke i medfoer af forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og nr. 1639/91, og navnlig forordningens artikel 3a, stk. 1, sidste afsnit, andet led, pligt til at tildele en specifik referencemaengde, fritaget for tillaegsafgift paa maelk, til en producent, der havde paabegyndt produktionen paa en bedrift som fremlejer efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden i henhold til forordning nr. 1078/77, inden han efterfoelgende ligeledes blev ejer af bedriften med forbehold for lejerens lejeret, og myndigheden havde heller ikke kompetence hertil, eftersom den omhandlede producent ° selv om det laegges til grund, at bedriften var blev overdraget ham inden for de fastsatte frister ved arv eller paa lignende maade ° i egenskab af arvtager kun kunne goere krav paa en saadan maengde "paa linje med overdrageren selv", og de gaeldende regler ikke muliggjorde tildeling til nogen af producentens overdragere.

Ved dom af 3. december 1992 i Wehrs-sagen (sag C-264/90, Sml. I, s. 6285) blev artikel 3a, stk. 1, andet led, kendt ugyldig, i det omfang bestemmelsen indeholdt en betingelse for tildeling af en referencemaengde til en af producentens overdragere, som denne netop ikke opfyldte, men dommen aendrede intet for saa vidt angaar den nationale myndigheds pligt eller befoejelse til at tildele den paagaeldende producent en specifik referencemaengde. Der blev ikke ved denne konstatering af ugyldighed i sig selv stiftet en ret til en specifik referencemaengde for producentens overdrager forud for en gennemfoerelse af den tilpasning af systemet med referencemaengder, som ugyldigheden noedvendiggjorde.

Artikel 3a, som aendret ved forordning nr. 1639/91, tillader ikke tildeling af en referencemaengde til denne producent, hvilket dog ikke udgoer en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i forhold til ham, idet han ° selv om han kan goere krav gaeldende i sin egenskab af arvtager ° ikke i denne egenskab kan goere krav paa mere end hans overdragere, som ikke kunne kraeve tildeling af en specifik referencemaengde.

Parter

I sag C-127/94,

angaaende en anmodning, som High Court of Justice, Queen' s Bench Division, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for naevnte ret verserende sager,

The Queen

mod

Ministry of Agriculture, Fisheries and Food,

ex parte: H. & R. Ecroyd Holdings Ltd og John Rupert Ecroyd,

at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 3a, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 (EFT L 84, s. 2) og ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1639/91 af 13. juni 1991 (EFT L 150, s. 35),

har

DOMSTOLEN (Femte Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, D.A.O. Edward, og dommerne J.C. Moitinho de Almeida, C. Gulmann (refererende dommer), P. Jann og L. Sevón,

generaladvokat: P. Léger

justitssekretaer: fuldmaegtig L. Hewlett,

efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:

° H. & R. Ecroyd Holdings Ltd og John Rupert Ecroyd ved Barrister N. Green og Barrister S. Lee for Solicitor W. Neville

° Det Forenede Kongeriges regering ved S. Braviner, Treasury Solicitor' s Department, som befuldmaegtiget, bistaaet af K. Parker, QC, og Barrister A. McNab

° den nederlandske regering ved juridisch adviseur A. Bos, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget

° Raadet for Den Europaeiske Union ved juridisk konsulent A. Brautigam og J.-P. Hix, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede

° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent G. Rozet og X. Lewis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at der er afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 12. oktober 1995 af

H. & R. Ecroyd Holdings Ltd og John Rupert Ecroyd ved N. Green og S. Lee, af Det Forenede Kongeriges regering ved S. Braviner, bistaaet af K. Parker og A. McNab, af Raadet ved A. Brautigam og af Kommissionen ved advokat H.-J. Rabe, Hamburg,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 11. januar 1996,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 27. oktober 1993, indgaaet til Domstolen den 3. maj 1994, har High Court of Justice, Queen' s Bench Division, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 3a, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 (EFT L 84, s. 2) og ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1639/91 af 13. juni 1991 (EFT L 150, s. 35).

2 Spoergsmaalene er rejst i forbindelse med seks separate sager, som er anlagt ved den forelaeggende ret til proevelse af afslag fra Ministeriet for Landbrug, Fiskeri og Ernaering (herefter "ministeriet") paa at tildele sagsoegerne maelkekvoter.

3 Efter en kendelse fra den forelaeggende ret om frafald af de spoergsmaal, som var forelagt i forbindelse med fire af sagerne, besluttede Domstolens praesident imidlertid ved kendelse af 14. december 1994, at sagen skulle slettes i det omfang, den angik parterne i disse sager.

4 Herefter foreligger for Domstolen kun de spoergsmaal, som er blevet indbragt i forbindelse med to af hovedsagerne, nemlig de sager, som er anlagt af henholdsvis H. & R. Ecroyd Holdings Ltd (herefter "Ecroyd Limited") og John Rupert Ecroyd (herefter "Rupert Ecroyd").

De relevante retsregler

5 Inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik er der ved Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 (EFT 1968 I, s. 169) indfoert en faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter.

6 Paa grund af en situation, der var kendetegnet ved betydelige og stigende overskud i maelke- og mejeriproduktsektoren, udstedte Raadet den 17. maj 1977 forordning (EOEF) nr. 1078/77 (EFT L 131, s. 1), hvorved der bl.a. indfoertes en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter. I henhold til artikel 2, stk. 2, ydes praemien paa betingelse af, at producenten skriftligt forpligter sig til i en periode paa fem aar ikke at markedsfoere hverken maelk eller mejeriprodukter, der stammer fra den paagaeldendes bedrift.

7 Denne forordnings artikel 4, stk. 1, foreskrev foelgende fremgangsmaader for beregning og udbetaling af ikke-markedsfoeringspraemierne:

"Ikke-markedsfoeringspraemien beregnes i forhold til den maengde af maelk eller af hertil svarende mejeriprodukter, der er leveret af producenten i kalenderaaret 1976.

...

Et beloeb svarende til 50% af praemien udbetales i loebet af de tre foerste maaneder af ikke-markedsfoeringsperioden.

Restbeloebet udbetales i loebet af det tredje og femte aar i to lige store rater hver paa 25% af praemien paa betingelse af, at modtageren over for de kompetente myndigheder godtgoer, at forpligtelserne i artikel 2 er overholdt."

8 Det fremgik af samme forordnings artikel 6, at enhver, der overtog en landbrugsbedrift, kunne modtage restbeloebet af den praemie, som var tildelt hans forgaenger paa betingelse af, at han skriftlig paatog sig fortsat at opfylde de af hans forgaenger indgaaede forpligtelser.

9 Det viste sig i 1984, at der var behov for supplerende foranstaltninger for at genoprette ligevaegten i mejerisektoren. Ved artikel 5c i forordning nr. 804/68, som blev indfoejet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 10), blev der indfoert en ordning om tillaegsafgifter, som skal erlaegges af enhver producent eller opkoeber af maelk eller andre mejeriprodukter for maengder, der overstiger en individuel aarlig referencemaengde, der normalt omtales som "maelkekvote". Denne oprindeligt femaarige ordning er stadig gaeldende, men har dog undergaaet visse aendringer.

10 I henhold til artikel 5c, stk. 3, kan summen af de referencemaengder, der i hver medlemsstat er blevet tildelt de beroerte erhvervsdrivende, ikke overstige en samlet garantimaengde svarende til summen af de maengder maelk, der i et referenceaar er leveret til behandlings- eller forarbejdningsvirksomheder for maelk eller andre mejeriprodukter i hver medlemsstat.

11 De almindelige regler for anvendelsen af tillaegsafgiften blev fastsat i den ovennaevnte forordning nr. 857/84.

12 For saa vidt angik producenterne foreskrev denne forordnings artikel 2, at referencemaengden var lig med den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten havde leveret i kalenderaaret 1981, forhoejet med 1%. Medlemsstaterne kunne dog bestemme, at den naevnte referencemaengde paa deres omraade var lig med den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, der var leveret i kalenderaaret 1982 eller 1983, afpasset med en procentsats paa en saadan maade, at garantimaengden for hver medlemsstat ikke blev overskredet. For Det Forenede Kongerige blev 1983 lagt til grund ved fastsaettelsen af referencemaengden.

13 Forordning nr. 857/84 indeholdt ikke nogen mulighed for at tildele en maelkekvote til saadanne producenter, normalt benaevnt "Slom-producenter", som paa grund af deltagelse i den midlertidige ordning om ikke-markedsfoering i henhold til forordning nr. 1078/77 ikke havde leveret eller solgt maelk i loebet af det referenceaar, som var lagt til grund for tildelingen af kvoter.

14 Som foelge af visse domme, hvorved Domstolen kendte forordning nr. 857/84 ugyldig i det omfang, den ikke bestemmer, at der tildeles en referencemaengde til Slom-producenter (domme af 28.4.1988, sag 120/86, Mulder, Sml. s. 2321, og sag 170/86, Von Deetzen, Sml. s. 2355), udstedte Raadet ovennaevnte forordning nr. 764/89 om aendring af forordning nr. 857/84 og om foreloebig tildeling af specifikke referencemaengder (ogsaa kaldet "Slom-kvoter") til Slom-producenter, som opfyldte visse betingelser.

15 I medfoer af den nye artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som blev indfoejet ved forordning nr. 764/89, skulle ansoegningen vaere indgivet af producenten inden for en frist paa tre maaneder at regne fra den 29. marts 1989.

16 Artikel 3a, stk. 2, fastsatte stoerrelsen af den specifikke referencemaengde til en bestemt procentdel af den maelkemaengde eller den maengde maelkeaekvivalent, som producenten havde leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermaaneder inden maaneden for indgivelsen af ansoegningen om ikke-markedsfoeringspraemie, forudsat at producenten ikke havde fortabt retten til praemie.

17 Imidlertid fremgaar det af artikel 3a, stk. 1, at producenter, som havde overtaget en ikke-markedsfoeringspraemie, og som ad anden vej havde opnaaet en oprindelig kvote paa de betingelser, der var fastsat i henhold til forordningens artikel 2, ikke var berettiget til en Slom-kvote (den saakaldte "antikumulationsregel").

18 Som foelge af visse domme, herunder navnlig dom af 21. marts 1991, sag C-314/89, Rauh (Sml. I, s. 1647, herefter "Rauh-dommen"), vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 3a, udstedte Raadet den 13. juni 1991 ovennaevnte forordning nr. 1639/91 om en yderligere aendring af reglerne om maelkekvoter.

19 Saaledes blev der i artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/89 indfoejet et andet afsnit, hvis andet led har foelgende ordlyd: "producenter, som har modtaget bedriften ved arv eller ved overfoersel svarende til arv efter udloebet af den forpligtelse, arveladeren havde paataget sig i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77, men inden den 29. juni 1989, tildeles midlertidigt efter ansoegning indgivet inden for en frist paa tre maaneder at regne fra den 1. juli 1991 en specifik referencemaengde ...". I gaengs tale anvendes udtrykket "Slom II" om denne kategori af producenter.

20 Ved dom af 3. december 1992, sag C-264/90, Wehrs (Sml. I, s. 6285, herefter "Wehrs-dommen"), fastslog Domstolen, at artikel 3a, stk. 1, andet led, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, ikke var gyldig i det omfang, den udelukkede producenter ° som havde overtaget en bedrift, der indgik i ikke-markedsfoeringsordningen i henhold til forordning nr. 1078/77, og som af denne grund var erhververe af ikke-markedsfoeringspraemier ° fra at faa tildelt Slom-kvoter, saafremt de allerede havde opnaaet en oprindelig kvote i henhold til artikel 2 i forordning nr. 857/84 ("Slom III"-producenter).

21 Raadets forordning (EOEF) nr. 2055/93 af 19. juli 1993 om tildeling af en specifik referencemaengde til visse producenter af maelk eller mejeriprodukter (EFT L 187, s. 8) skulle afhjaelpe denne ugyldighed, idet det blev bestemt, at de erhververe af ikke-markedsfoeringspraemien, som havde vaeret udelukket fra at drage fordel af artikel 3a i forordning nr. 857/84, fordi de havde faaet tildelt en referencemaengde i medfoer af samme forordnings artikel 2, havde ret til ° efter indgivelse af en ansoegning til den kompetente myndighed i den beroerte medlemsstat inden den 1. november 1993 ° at faa tildelt en specifik referencemaengde, forudsat at de opfyldte visse betingelser.

Faktiske omstaendigheder

Ecroyd Limited

22 Selskabet Ecroyd Limited blev i 1966 erhvervet af Richard Ecroyd og forskellige familieforbindelser, herunder bestyrerne af en "Children' s settlement trust" (herefter "Children' s settlement"), som var blevet oprettet i 1965 af Richard Ecroyd til fordel for hans boern.

23 Ecroyd Limited forpagtede ni gaarde, som tilhoerte Ecroyd-familien og "Children' s settlement".

24 I 1976 oprettede Ecroyd Limited sammen med Fountain Farming samejet Credenhill Farming (herefter "Credenhill Farming"). Ecroyd Limited fremlejede fire af de ovennaevnte ni gaarde til Credenhill Farming; navnet paa den ene af disse var Lyvers Ocle.

25 Credenhill Farming opnaaede tilladelse til at deltage i en ikke-markedsfoeringsordning for en femaarig periode fra den 14. november 1980 til den 13. november 1985.

26 Ecroyd Limited fortsatte for sit vedkommende produktionen af maelk fra de fem gaarde, som selskabet drev som forpagter, og for hvilke selskabet i 1984 efter ansoegning havde faaet tildelt en oprindelig kvote i henhold til artikel 2 i forordning nr. 857/84.

27 Mellem 1980 og 1984 aendredes deltagersammensaetningen i Credenhill Farming flere gange. De to blivende deltagere var Ecroyd Limited og Richard Ecroyd, indtil Credenhill Farming den 30. september 1984 endeligt blev oploest efter Richard Ecroyd' s udtraeden. Ecroyd Limited overtog samejets aktiver og aktiviteter.

28 I den resterende del af den femaarige periode, den paagaeldende forpligtelse gjaldt for, producerede Ecroyd Limited ikke maelk paa de ejendomme, der tidligere var blevet drevet af det oploeste sameje, fordi Ecroyd Limited ansaa sig for at vaere bundet af den af Credenhill Farming indgaaede ikke-markedsfoeringsforpligtelse, uden dog at have indgaaet nogen skriftlig forpligtelse herom.

29 Ecroyd Limited indgav to ansoegninger om tildeling af en specifik referencemaengde for de ejendomme, der tidligere var blevet drevet af Credenhill Farming. Den foerste ansoegning blev indgivet i august 1989 efter udstedelsen af forordning nr. 764/89, hvorved det blev muligt at tildele Slom-kvoter; den anden blev indgivet i september 1991 efter Domstolens afsigelse af dommene af 11. december 1990 i sag C-189/89, Spagl (Sml. I, s. 4539), og i sag C-217/89, Pastaetter (Sml. I, s. 4585), og af Rauh-dommen. De to ansoegninger blev afvist af ministeriet. Ecroyd Limited anlagde herefter sag mod ministeriet og gjorde gaeldende, at det havde ret til en Slom-kvote.

30 Ecroyd Limited har for den forelaeggende ret for det foerste gjort gaeldende, at selv om de andre deltagere i Credenhill Farming var udtraadt heraf i loebet af ikke-markedsfoeringsperioden, saaledes at Ecroyd Limited viderefoerte bedriften for egen regning, skete der ikke nogen overdragelse af bedriften fra Credenhill Farming til Ecroyd Limited som omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 1078/77; foelgelig var det ikke noedvendigt, at selskabet indgik nogen ny forpligtelse om ikke-markedsfoering, ikke mindst fordi det i hele den omtvistede periode under alle omstaendigheder var bundet af den af Credenhill Farming indgaaede forpligtelse. Ecroyd Limited har tilfoejet, at selskabet fuldt ud overholdt ikke-markedsfoeringsforpligtelsens vilkaar. For saa vidt angaar antikumulationsreglen har selskabet endelig anfoert, at den omstaendighed, at det havde faaet tildelt en oprindelig kvote for en anden bedrift, ifoelge Wehrs-dommen ikke kunne vaere til hinder for tildeling af en Slom-kvote for den bedrift, der tidligere var blevet drevet af Credenhill Farming.

31 Ifoelge ministeriet skete der den 30. september 1984 en overdragelse fra én producent til en anden, nemlig fra Credenhill Farming til Ecroyd Limited. Da sidstnaevnte ikke havde indgaaet nogen ikke-markedsfoeringsforpligtelse i forbindelse med overtagelsen af bedriften fra Credenhill Farming, havde selskabet ikke ret til nogen specifik referencemaengde. Saafremt Credenhill Farming og Ecroyd Limited imidlertid i realiteten skulle betragtes som en og samme "producent", havde Ecroyd Limited handlet i strid med sin forpligtelse til ikke at producere maelk paa sin bedrift, og saaledes mistet retten til ikke-markedsfoeringspraemie, eftersom selskabet fortsatte med at producere maelk paa de fem gaarde, der ikke blev fremlejet til Credenhill Farming, i loebet af ikke-markedsfoeringsperioden. Domstolens raesonnement i Wehrs-dommen finder ifoelge ministeriet ikke anvendelse paa sagsoegerens tilfaelde, da denne dom alene drejer sig om situationen for erhververe af en ikke-markedsfoeringspraemie, hvilket ikke var tilfaeldet for Ecroyd Limited' s vedkommende.

32 Ministeriet har tilfoejet, at selv om det laegges til grund, at forordning nr. 857/84, som aendret ved Raadets forordning nr. 764/89, var ugyldig, for saa vidt som den afskar producenter i sagsoegerens situation fra at faa tildelt en specifik referencemaengde, ville ministeriet under alle omstaendigheder ikke have kompetence til at tildele sagsoegeren en kvote, foerend Raadet havde truffet de noedvendige foranstaltninger.

33 Paa grundlag af disse omstaendigheder har High Court of Justice, Queen' s Bench Division, udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Har det sagsoegte ministerium kompetence og/eller pligt til at tildele sagsoegeren en midlertidig specifik referencemaengde og/eller til at behandle selskabet, som om det havde faaet tildelt en specifik referencemaengde

i) i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89, og/eller

ii) som foelge af Domstolens dom i sag C-264/90, Wehrs,

naar

a) sagsoegeren var deltager i et sameje, der drev bedriften, og som indgik en forpligtelse i henhold til en ikke-markedsfoeringsordning

b) alle de oevrige deltagere i samejet var udtraadt heraf inden udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden, og sagsoegeren derefter for egen regning drev den bedrift, for hvilken samejet havde indgaaet ikke-markedsfoeringsforpligtelsen

c) sagsoegeren efter de andre deltageres udtraeden af samejet ikke producerede maelk paa bedriften i den resterende del af gyldighedsperioden for den ikke-markedsfoeringsforpligtelse, samejet havde paataget sig

d) sagsoegeren efter de andre deltageres udtraeden af samejet ikke i overensstemmelse med artikel 6 i Raadets forordning nr. 1078/77 indgik en ny forpligtelse til at opfylde den af samejet indgaaede ikke-markedsfoeringsforpligtelse

e) sagsoegeren havde modtaget en oprindelig kvote for en saerskilt bedrift?

I bekraeftende fald: Hvornaar opstod der en saadan kompetence og/eller pligt?

2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares med, at det sagsoegte ministerium ikke har en saadan kompetence og/eller pligt, er artikel 3a, stk. 1, i Raadets forordning nr. 857/84, som aendret ved Raadets forordning nr. 764/89, da ugyldig, for saa vidt som bestemmelsen afskaerer sagsoegeren fra at faa tildelt en specifik referencemaengde under de ovennaevnte omstaendigheder?

3) Saafremt spoergsmaal 2) besvares med, at artikel 3a, stk. 1, i Raadets forordning nr. 857/84 er ulovlig og ugyldig, for saa vidt som bestemmelsen afskaerer sagsoegeren fra at faa tildelt en maelkekvote, har det sagsoegte ministerium da kompetence og/eller pligt til at tildele sagsoegeren en maelkekvote og/eller til at behandle sagsoegeren, som om sagsoegeren havde faaet tildelt en specifik referencemaengde, inden der er vedtaget yderligere faellesskabslovgivning med henblik paa at afhjaelpe eller tage hensyn til ugyldigheden af den paagaeldende regel?

I bekraeftende fald: Hvornaar opstaar eller opstod der en saadan kompetence og/eller pligt?

4) Saafremt ovenstaaende spoergsmaal besvares med, at det sagsoegte ministerium havde kompetence og/eller pligt til at tildele sagsoegeren en specifik referencemaengde og/eller til at behandle sagsoegeren, som om sagsoegeren havde faaet tildelt en specifik referencemaengde, inden Ministerraadet udstedte nye regler, og/eller som foelge af Domstolens dom i sag C-264/90, Wehrs, har sagsoegeren da som udgangspunkt et erstatningskrav mod det sagsoegte ministerium, fordi det ikke tildelte sagsoegeren en specifik referencemaengde?

5) Saafremt spoergsmaal 4) besvares med, at sagsoegeren har et erstatningskrav mod ministeriet, paa hvilket grundlag skal et saadant krav da opgoeres?"

Rupert Ecroyd

34 Lyvers Ocle var en af de ni gaarde tilhoerende Ecroyd-familien og "Children' s settlement", for hvilke ejendomsretten var blev overdraget i "trust"-form til bestyrerne af "Children' s settlement". Som det vil erindres, var disse ni gaarde forpagtet til Ecroyd Limited.

35 Lyvers Ocle var ligeledes en af de fire gaarde, som Ecroyd Limited fra den 14. november 1980 til den 30. september 1984 fremlejede til Credenhill Farming, der drev gaarden i henhold til en ikke-markedsfoeringsordning. Fra sidstnaevnte dato forestod Ecroyd Limited driften af denne gaard, tillige med de tre andre, og overholdt ikke-markedsfoeringsforpligtelsen indtil dennes udloeb den 13. november 1985.

36 I henhold til bestemmelserne for "Children' s settlement" var Rupert Ecroyd som et af Richard Ecroyd' s fire boern berettiget til en fjerdedel af trustens midler, naar han fyldte 25 aar, dvs. den 22. juni 1983.

37 Bestyrerne og beneficianterne besluttede senere at fordele gaardene mellem boernene frem for at saelge dem og fordele provenuet. Som led i denne aftale oenskede Rupert Ecroyd at faa overdraget Lyvers Ocle til opfyldelse af sin ret til en andel i trustens midler.

38 Fra april 1987 fremlejede Rupert Ecroyd gaarden Lyvers Ocle af Ecroyd Limited og begyndte at producere maelk i henhold til en oprindelig kvote, som Ecroyd Limited havde overdraget til ham.

39 Den 22. december 1989 blev driften af Lyvers Ocle overdraget til Rupert Ecroyd af bestyrerne af "Children' s settlement". Rupert Ecroyd var derefter samtidig ejer og lejer af den paagaeldende ejendom. Han maatte betale 40 877 UKL som kompensation svarende til forskellen mellem vaerdien af den andel af trustens midler, han var berettiget til i henhold til fundatsen for "Children' s settlement", og vaerdien af den overdragne ejendom.

40 Den 25. september 1991 ansoegte Rupert Ecroyd om en specifik referencemaengde for Lyvers Ocle, idet han betegnede sig selv som efterfoelger til Credenhill Farming. Ministeriet afslog denne ansoegning.

41 For den forelaeggende ret har Rupert Ecroyd gjort gaeldende, at han i kraft af, at han havde overtaget Lyvers Ocle ved arv eller ved overfoersel svarende til arv efter udloebet af den af Credenhill Farming indgaaede ikke-markedsfoeringsforpligtelse, men foer den 29. juni 1989, og i kraft af, at han havde indgivet sin ansoegning om en Slom-kvote inden tre maaneder efter den 1. juli 1991, i henhold til forordning nr. 1639/91 havde ret til at faa tildelt en kvote for Lyvers Ocle. Han har gjort gaeldende, at selv om overdragelsen af ejendommen i retlig henseende foerst fandt sted den 22. december 1989, havde han modtaget bedriften inden den i forordningen fastsatte dato.

42 Ministeriet har heroverfor anfoert, at sagsoegeren ikke opfyldte betingelserne for tildeling af en specifik referencemaengde, som fastsat i forordning nr. 1639/91. Ministeriet har herved bemaerket, at sagsoegeren, der foerst overtog bedriften den 22. december 1989, ikke opfyldte den i forordning nr. 1639/91 fastsatte fristbetingelse, hvorefter bedriften skulle vaere overtaget ved arv foer den 29. juni 1989. Ministeriet har endvidere anfoert, at sagsoegerens forgaengere som indehavere af ejendomsretten var bestyrerne af "Children' s settlement", som ikke havde deltaget i nogen ikke-markedsfoeringsordning. Endelig modtog sagsoegeren ikke Lyvers Ocle ved arv, men til opfyldelse af sin ret til en andel i trustens midler.

43 High Court of Justice, Queen' s Bench Division, har derfor udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Har det sagsoegte ministerium kompetence og/eller pligt til at tildele sagsoegeren en midlertidig specifik referencemaengde og/eller til at behandle ham, som om han havde faaet tildelt en specifik referencemaengde

i) i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 og Raadets forordning (EOEF) nr. 1639/91, og/eller

ii) som foelge af Domstolens dom i sag C-264/90, Wehrs,

naar

a) sagsoegeren var beneficiant under 'Children' s settlement' , som bl.a. omfattede jord, og opnaaede fuld ejendomsret over sin andel heri, da han fyldte 25 aar i 1983

b) de paagaeldende ejendomme blev bortforpagtet af bestyrerne af 'Children' s settlement' til H. and R. Ecroyd Limited, som ogsaa drev dem

c) en del af ejendommene blev fremlejet til og drevet af et sameje, Credenhill Farming, som bl.a. omfattede H. and R. Ecroyd Limited

d) Credenhill Farming paatog sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse i henhold til Raadets forordning nr. 1078/77 med hensyn til sin bedrift, dvs. de ejendomme, der blev fremlejet som naevnt ovenfor

e) alle de andre deltagere udtraadte af samejet Credenhill Farming inden udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden, og den bedrift, for hvilken Credenhill Farming havde paataget sig ikke-markedsfoeringsforpligtelsen, derefter blev drevet af H. and R. Ecroyd Limited for egen regning

f) Credenhill Farming og senere H. and R. Ecroyd Limited overholdt ikke-markedsfoeringsforpligtelsen, og H. and R. Ecroyd Limited navnlig efter de andre deltageres udtraeden af Credenhill Farming ikke producerede maelk paa bedriften i den resterende del af gyldighedsperioden for den ikke-markedsfoeringsforpligtelse, samejet havde paataget sig

g) H. and R. Ecroyd Limited efter de andre deltageres udtraeden af samejet ikke i overensstemmelse med artikel 6 i Raadets forordning nr. 1078/77 paatog sig en skriftlig forpligtelse til at opfylde den af samejets indgaaede ikke-markedsfoeringsforpligtelse

h) H. and R. Ecroyd Limited havde modtaget en oprindelig kvote for en saerskilt bedrift

i) en af de ejendomme, der oprindelig var genstand for den af Credenhill Farming indgaaede ikke-markedsfoeringsforpligtelse, i 1987, efter udloebet af den oprindelige ikke-markedsfoeringsperiode, af H. and R. Ecroyd Limited blev fremlejet til sagsoegeren og siden er blevet drevet af denne

j) den fulde ejendomsret til den paagaeldende ejendom i december 1989, med respekt af H. and R. Ecroyd Limited' s forpagtningsaftale, blev overdraget til sagsoegeren af bestyrerne af 'Children' s settlement' til opfyldelse af sagsoegerens rettigheder i henhold til trustens fundats

k) den omhandlede overdragelse var forbundet med, at sagsoegeren betalte en kompensation til bestyrerne, svarende til forskellen mellem vaerdien af sagsoegerens rettigheder over for 'Children' s settlement' og vaerdien af den overdragne ejendom, hvorved der blev taget hensyn til, at der ikke var tildelt en specifik referencemaengde i relation hertil?

I bekraeftende fald: Hvornaar opstod der en saadan kompetence og/eller pligt?

2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares med, at det sagsoegte ministerium ikke har en saadan kompetence eller pligt, er artikel 3a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 og Raadets forordning (EOEF) nr. 1639/91, da gyldig, for saa vidt som den afskaerer en saadan producent fra at faa tildelt en specifik referencemaengde?

3) Saafremt spoergsmaal 1) naermere besvares med, at det sagsoegte ministerium ikke har en saadan kompetence eller pligt, fordi sagsoegeren ikke opfylder betingelsen i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 1639/91, om, at han skal have modtaget bedriften inden den 29. juni 1989, er de foernaevnte forordninger da gyldige, for saa vidt som de udelukker producenter, der erhverver en bedrift ved arv eller paa lignende maade efter den 29. juni 1989?

4) Saafremt ovenstaaende spoergsmaal besvares med, at artikel 3a, stk. 1, i Raadets forordning nr. 857/84 med senere aendringer er ulovlig og ugyldig, for saa vidt som bestemmelsen afskaerer sagsoegeren fra at faa tildelt en maelkekvote, har det sagsoegte ministerium da kompetence og/eller pligt til at tildele sagsoegeren en maelkekvote og/eller til at behandle ham, som om han havde faaet tildelt en specifik referencemaengde, inden der er vedtaget yderligere faellesskabslovgivning med henblik paa at afhjaelpe eller tage hensyn til ugyldigheden af den paagaeldende regel?

I bekraeftende fald: Hvornaar opstaar eller opstod der en saadan kompetence og/eller pligt?

5) Saafremt ovenstaaende spoergsmaal besvares med, at det sagsoegte ministerium havde kompetence og/eller pligt til at tildele sagsoegeren en specifik referencemaengde og/eller til at behandle ham, som om han havde faaet tildelt en specifik referencemaengde, inden Ministerraadet udstedte nye regler, og/eller som foelge af Domstolens dom i sag C-264/90, Wehrs, har sagsoegeren da som udgangspunkt et erstatningskrav mod det sagsoegte ministerium, fordi det ikke tildelte ham en specifik referencemaengde?

6) Saafremt spoergsmaal 5) besvares med, at sagsoegeren har et erstatningskrav mod ministeriet, paa hvilket grundlag skal et saadant krav da opgoeres?"

Spoergsmaalene i Ecroyd Limited-sagen

Det foerste spoergsmaal

44 Med det foerste spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om den nationale myndighed i medfoer af forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, og navnlig i medfoer af forordningens artikel 3a, stk. 1, havde pligt til at tildele midlertidige specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i en situation som angivet under det foerste spoergsmaals punkt a) til e), eller om den havde kompetence hertil. Den forelaeggende ret har desuden spurgt, om den nationale myndighed efter Wehrs-dommen havde pligt til at tildele midlertidige specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i den ovennaevnte situation, eller om den havde kompetence hertil.

Foerste del af det foerste spoergsmaal

45 Det skal indledningsvis praeciseres, at en producent for at kunne kraeve en midlertidig specifik referencemaengde i henhold til de regler, som er relevante for den foreliggende sag, ikke kun ° direkte eller som efterfoelger til en landbrugsbedrift ° skal have deltaget i en ikke-markedsfoeringsordning, som indfoert ved forordning nr. 1078/77, men desuden heller ikke maa have opnaaet nogen referencemaengde paa de betingelser, der navnlig er fastsat i artikel 2 i forordning nr. 857/84.

46 Hvad angaar den foerste betingelse er det uomtvistet, at Ecroyd Limited efter oploesningen af Credenhill Farming overtog dettes aktiver, viderefoerte dets aktiviteter og blev enebestyrer af bedriften, idet Ecroyd Limited herved overholdt den ikke-markedsfoeringsforpligtelse, som Credenhill Farming tidligere havde indgaaet, uden dog formelt at indgaa nogen forpligtelse herom.

47 Det bemaerkes herved, at hovedformaalet med forordning nr. 1078/77 var at genoprette ligevaegten paa markedet for maelk og mejeriprodukter, hvor der produceredes store overskudsmaengder, ved indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter.

48 Det fremgaar af det system, som blev indfoert med denne forordning, at det afgoerende kriterium for tildeling af praemien var kravet om at undlade markedsfoering i en periode paa fem aar.

49 Det forhold, at en efterfoelger til en landbrugsbedrift som f.eks. Ecroyd Limited reelt overholder den forpligtelse om ikke at markedsfoere maelk eller mejeriprodukter i loebet af ikke-markedsfoeringsperioden, der er indgaaet af bedriftens forgaenger, er derfor i overensstemmelse med saavel det ovennaevnte kriterium som formaal.

50 Foelgelig kan det ikke tiltraedes, at manglende opfyldelse af en simpel formalitet, som indgaaelsen af en forpligtelse om at sikre gennemfoerelsen af de af forgaengeren indgaaede forpligtelser, medfoerer, at efterfoelgeren til en landbrugsbedrift udelukkes fra ikke-markedsfoeringsordningen, paa samme maade, som hvis denne ikke reelt havde overholdt ikke-markedsfoeringsforpligtelsen.

51 Det maa derfor fastslaas, at ansoegningen fra Ecroyd Limited om tildeling af en specifik referencemaengde ikke kunne afslaas med den begrundelse, at selskabet ikke skriftligt havde paataget sig at sikre gennemfoerelsen af de forpligtelser, som dets forgaenger havde indgaaet.

52 Hvad angaar den anden betingelse, hvorefter producenten for at kunne kraeve en midlertidig specifik referencemaengde ikke maa have opnaaet en referencemaengde paa de betingelser, der navnlig er fastsat i artikel 2 i forordning nr. 857/84, bemaerkes, at Ecroyd Limited allerede havde opnaaet en oprindelig kvote i henhold til denne bestemmelse for de fem gaarde, paa hvilke selskabet havde fortsat maelkeproduktionen (jf. praemis 26).

53 Ecroyd Limited opfyldte derfor ikke den anden betingelse, som var foreskrevet i de dagaeldende regler.

54 Det foelger af disse bemaerkninger, at den nationale myndighed ikke i medfoer af forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, og navnlig i medfoer af forordningens artikel 3a, stk. 1, havde pligt til at tildele midlertidige specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i en situation som angivet under det foerste praejudicielle spoergsmaals punkt a) til e), og heller ikke havde kompetence hertil.

Anden del af det foerste spoergsmaal

55 Det bemaerkes indledningsvis, at det foelger af Wehrs-dommen, at artikel 3a, stk. 1, andet led, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, ikke er gyldig i det omfang, den udelukker modtagere af en praemie, tildelt i henhold til forordning nr. 1078/77, fra at faa tildelt en specifik referencemaengde, naar vedkommende har opnaaet en referencemaengde i henhold til artikel 2 i forordning nr. 857/84.

56 Ecroyd Limited har i sit indlaeg i det vaesentlige gjort gaeldende, at eftersom selskabet befandt sig i en situation, der var sammenlignelig med Wehrs' , burde ministeriet som foelge af den paagaeldende dom have anerkendt, at selskabet havde en ret ex tunc til en specifik referencemaengde, uden at afvente Raadets vedtagelse af nye regler, hvilket skete ved udstedelsen af forordning nr. 2055/93, da der bestod et gyldigt og anvendeligt system, efter at denne ugyldighed var blevet fastslaaet.

57 Denne opfattelse kan ikke tiltraedes.

58 Uden at det er noedvendigt at redegoere for de retsvirkninger, som en dom fra Domstolen, hvorved det i medfoer af traktatens artikel 177 fastslaas, at en institutionsretsakt er helt eller delvis ugyldig, skaber over for de nationale forvaltningsmyndigheder, som skal forvalte reglerne i den omhandlede retsakt, skal det i denne forbindelse understreges, at de retsvirkninger, der i de nationale retsordener eventuelt kan udledes af en saaledes fastslaaet ugyldighed, under alle omstaendigheder direkte beror paa den faellesskabsretlige retsorden, som denne foreligger, efter den omhandlede ugyldighed er blevet fastslaaet.

59 Hvad angaar et komplekst system som det, der gaelder for maelkekvoter, bemaerkes saaledes, som det i det vaesentlige fremgaar af punkt 76-87 i generaladvokatens forslag til afgoerelse og bekraeftes af betragtningerne til forordning nr. 2055/93, at de retsregler, der er relevante for naervaerende sag, som disse fremstod, efter at antikumulationsreglen blev kendt ugyldig i Wehrs-dommen og forud for vedtagelsen af forordning nr. 2055/93, ikke i sig selv, dvs. uden en tilpasning af systemet, gjorde det muligt at tildele en referencemaengde til en producent, som befandt sig i Ecroyd Limited' s situation.

60 Foelgelig maa dette spoergsmaal besvares med, at den nationale myndighed efter Wehrs-dommen ikke havde pligt til at tildele midlertidige specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig den ovennaevnte situation og heller ikke havde kompetence hertil.

Det andet spoergsmaal

61 Med det andet spoergsmaal oenskes i det vaesentlige oplyst, om artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, er ugyldig, i det omfang den udelukker producenter, der befinder sig i en situation som angivet under det foerste praejudicielle spoergsmaals punkt a) til e), fra at faa tildelt en specifik referencemaengde.

62 Som det fremgaar af ovenstaaende praemis 45-52, kan Ecroyd Limited' s situation sammenlignes med situationen for en erhverver af en praemie, tildelt i medfoer af forordning nr. 1078/77, som har opnaaet en referencemaengde i henhold artikel 2 i forordning nr. 857/84.

63 Under hensyn til Wehrs-dommen maa dette spoergsmaal derfor besvares med, at artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, er ugyldig, i det omfang den udelukker producenter, der befinder sig i den ovennaevnte situation, fra at faa tildelt en specifik referencemaengde.

Det tredje spoergsmaal

64 Med dette spoergsmaal oensker det forelaeggende ret ° saafremt artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, er ugyldig, i det omfang den udelukker producenter, der befinder sig i den ovennaevnte situation, fra at faa tildelt en specifik referencemaengde ° oplyst, om den nationale myndighed havde pligt til at tildele specifikke referencemaengder til producenterne inden udstedelsen af yderligere faellesskabsregler, beregnet til at afhjaelpe den fastslaaede ugyldighed eller i det mindste havde kompetence hertil.

65 Henset til besvarelserne af den anden del af det foerste spoergsmaal og af det andet spoergsmaal, maa spoergsmaalet besvares med, at den nationale myndighed inden udstedelsen af yderligere faellesskabsregler, beregnet til at afhjaelpe den fastslaaede ugyldighed, ikke havde pligt til at tildele specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i den ovennaevnte situation og heller ikke havde kompetence hertil.

Det fjerde og femte spoergsmaal

66 Paa baggrund af besvarelserne af de foregaaende spoergsmaal er det ufornoedent at besvare det fjerde og femte spoergsmaal.

Spoergsmaalene i Rupert Ecroyd-sagen

Det foerste spoergsmaal

67 Som i Ecroyd Limited-sagen er det hensigtsmaessigt at opdele dette spoergsmaal, saaledes at den ene del drejer sig om, hvorvidt den nationale myndighed i medfoer af forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og nr. 1639/91, og navnlig i medfoer af forordningens artikel 3a, stk. 1, sidste afsnit, andet led, havde pligt til at tildele specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i en situation, som angivet under dette spoergsmaals punkt a) til k), eller havde kompetence hertil, mens den anden del drejer sig om, hvorvidt den nationale myndighed efter Wehrs-dommen havde pligt til at tildele specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig den ovennaevnte situation, eller havde kompetence hertil.

Foerste del af det foerste spoergsmaal

68 Det bemaerkes indledningsvis, at tildelingen af midlertidige specifikke referencemaengder ifoelge forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, og navnlig forordningens artikel 3a, var forbeholdt to kategorier af producenter, nemlig de producenter, som havde paataget sig og overholdt en ikke-markedsfoeringsforpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77, og de producenter, der efter overtagelse af en bedrift i loebet af ikke-markedsfoeringsperioden havde overholdt den forpligtelse, som deres forgaenger havde paataget sig, i begge tilfaelde under forudsaetning af, at producenterne ikke allerede havde opnaaet en referencemaengde paa de betingelser, som var fastsat i andre bestemmelser i ordningen om tillaegsafgift.

69 I Rauh-dommen blev det fastslaaet, at artikel 3a skulle fortolkes saaledes, at den tillod, at en producent, som havde overtaget en bedrift ved arv eller paa lignende maade efter udloebet af en ikke-markedsfoeringsforpligtelse, paa linje med overdrageren selv kunne faa tildelt en specifik referencemaengde paa de i bestemmelsen opstillede betingelser (praemis 19 og 25).

70 Som foelge af denne dom blev artikel 3a aendret ved forordning nr. 1639/91 med henblik paa at goere det muligt for producenter, som befandt sig i den situation, der er beskrevet i foregaaende praemis, og som ikke rettidigt havde indgivet en ansoegning, eller hvis ansoegning var blevet afslaaet, at indgive ansoegning eller forny deres ansoegning.

71 For saa vidt angaar bedriften, Lyvers Ocle, har Rupert Ecroyd anfoert, at han har ret til en Slom II-kvote, da han overtog bedriften ved arv eller ved overfoersel svarende til arv efter udloebet af Credenhill Farming' s og Ecroyd Limited' s forpligtelse, men inden den 29. juni 1989. Til stoette herfor har Rupert Ecroyd for det foerste anfoert, at han i henhold til fundatsen havde opnaaet retten til en fjerdedel af trustens midler i 1983, og at bl.a. Lyvers Ocle indgik i trusten; for det andet at Lyvers Ocle blev overdraget ham af bestyrerne, for at han skulle fortsaette driften af gaarden, og endelig, at denne ordning gjorde det muligt for ham at paabegynde driften af Lyvers Ocle i 1987, hvilket, uanset om det betegnes som en fremlejeaftale eller blot som en familieordning, var uloeseligt forbundet med arven.

72 Denne opfattelse kan ikke tiltraedes.

73 Selv om det laegges til grund, at bedriften Lyvers Ocle inden for de fastsatte frister blev overdraget til Rupert Ecroyd ved arv eller paa lignende maade, staar det ikke desto mindre fast ° som det er angivet i ovenstaaende praemis 69 ° at sagsoegeren kun havde ret til tildeling af en kvote "paa linje med overdrageren selv". Men ingen af de taenkelige overdragere i en situation som i den foreliggende sag havde ret til en specifik referencemaengde i henhold til artikel 3a, navnlig stk. 1, sidste afsnit, andet led, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og nr. 1639/91. Saaledes kunne hverken trustens bestyrere og, mere generelt, ejerne af Lyvers Ocle eller Ecroyd Limited kraeve en saadan kvote, idet de foerstnaevnte aldrig havde deltaget i en ikke-markedsfoeringsordning og sidstnaevnte allerede havde opnaaet en oprindelig kvote i henhold til artikel 2 i forordning nr. 857/84 og derfor var omfattet af den antikumulationsregel, som var gaeldende paa tidspunktet for den anfaegtede afgoerelse.

74 Den foerste del af det foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at den nationale myndighed ikke i medfoer af forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og nr. 1639/91, og navnlig i medfoer af forordningens artikel 3a, stk. 1, sidste afsnit, andet led, havde pligt til at tildele specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i en situation, som angivet under det foerste spoergsmaals punkt a) til k), og heller ikke havde kompetence hertil.

Anden del af det foerste spoergsmaal

75 Det fremgaar af de bemaerkninger, der er anfoert i ovenstaaende praemis 73, at den ugyldighed af antikumulationsreglen, som blev fastslaaet i Wehrs-dommen, alene kan beroere Rupert Ecroyd, og i givet fald kun indirekte, saafremt det antages, at han rettidigt havde overtaget bedriften fra Ecroyd Limited ved arv eller ved overfoersel svarende til arv.

76 Da arvtageren eller den hermed ligestillede efterfoelger imidlertid under alle omstaendigheder deler overdragerens skaebne, og da Ecroyd Limited ikke kunne kraeve, at de nationale myndigheder skulle tildele ham en Slom-kvote efter Wehrs-dommen og foer udstedelsen af forordning nr. 2055/93 (jf. ovenstaaende praemis 59), maa det fastslaas, at heller ikke Rupert Ecroyd var berettiget til at opnaa en saadan kvote efter afsigelsen af denne dom.

77 Besvarelsen til den forelaeggende ret boer derfor vaere, at den nationale myndighed ikke efter Wehrs-dommen havde pligt til at tildele midlertidige specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i den ovennaevnte situation, og heller ikke havde kompetence hertil.

Det andet spoergsmaal

78 Med dette spoergsmaal oensker den forelaeggende ret i det vaesentlige oplyst, om artikel 3a, og navnlig stk. 1, sidste afsnit, andet led, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og nr. 1639/91, er ugyldig, naar henses til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, i det omfang bestemmelsen udelukker producenter, der befinder sig i en situation, som angivet under det foerste praejudicielle spoergsmaals punkt a) til k), fra at faa tildelt en specifik referencemaengde.

79 Som det fremgaar af de bemaerkninger, der anfoert til stoette for besvarelsen den foerste del af det foerste spoergsmaal, var formaalet med artikel 3a, som aendret ved forordning nr. 1639/91, at goere det muligt for producenter, der havde "arvet" en bedrift med maelkeproduktion efter udloebet af overdragerens ikke-markedsfoeringsforpligtelse, at faa tildelt en kvote paa linje med overdrageren selv.

80 Selv om at laegges til grund, at Rupert Ecroyd overtog gaarden Lyvers Ocle ved arv eller paa en lignende maade, kunne han derfor kun med foeje kraeve at faa tildelt en kvote, hvis det kunne ske paa grundlag af en rettighed paa linje med overdrageren selv.

81 I den omhandlede situation var overdrageren, hvad enten det var Ecroyd Limited eller ejerne af Lyvers Ocle, under alle omstaendigheder udelukket fra at faa tildelt en Slom-kvote, saaledes som angivet i ovenstaaende praemis 73.

82 Paa baggrund af det allerede anfoerte maa det andet spoergsmaal besvares med, at gennemgangen af artikel 3a, og navnlig stk. 1, sidste afsnit, andet led, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og nr. 1639/91, for saa vidt som den udelukker producenter, der befinder sig i en situation som angivet under det foerste praejudicielle spoergsmaals punkt a) til k), fra at faa tildelt en specifik referencemaengde ud fra princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, intet har frembragt, der kan rejse tvivl om bestemmelsens gyldighed.

Det tredje, fjerde, femte og sjette spoergsmaal

83 Paa grund af besvarelserne af de foregaaende spoergsmaal er det ufornoedent at besvare det tredje, fjerde, femte og sjette spoergsmaal.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

84 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering, af Det Forenede Kongeriges regering, af Raadet for Den Europaeiske Union og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Femte Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af High Court of Justice, Queen' s Bench Division, ved kendelse af 27. oktober 1993, for ret:

Vedroerende Ecroyd Limited:

1) Den nationale myndighed havde ikke i medfoer af Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, og navnlig i medfoer af forordningens artikel 3a, stk. 1, pligt til at tildele midlertidige specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i en situation, som angivet under det foerste praejudicielle spoergsmaals punkt a) til e), og havde heller ikke kompetence hertil.

2) Den nationale myndighed havde ikke efter dommen af 3. december 1992, sag C-264/90, Wehrs, pligt til at tildele midlertidige specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i den ovennaevnte situation, og havde heller ikke kompetence hertil.

3) Artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, er ugyldig,i det omfang den udelukker producenter, der befinder sig i den ovennaevnte situation, fra at faa tildelt en specifik referencemaengde.

4) Inden udstedelsen af yderligere faellesskabsregler, beregnet til at afhjaelpe den fastslaaede ugyldighed, havde den nationale myndighed ikke pligt til at tildele specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i den ovennaevnte situation, og havde heller ikke kompetence hertil.

Vedroerende Rupert Ecroyd:

1) Den nationale myndighed havde ikke i medfoer af forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og Raadets forordning (EOEF) nr. 1639/91 af 13. juni 1991, og navnlig i medfoer af forordningens artikel 3a, stk. 1, sidste afsnit, andet led, pligt til at tildele specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig i en situation, som angivet under det foerste praejudicielle spoergsmaals punkt a) til k), og havde heller ikke kompetence hertil.

2) Den nationale myndighed havde ikke efter afsigelsen af ovennaevnte dom i Wehrs-sagen pligt til at tildele specifikke referencemaengder til producenter, der befandt sig den ovennaevnte situation, og havde heller ikke kompetence hertil.

3) Gennemgangen af artikel 3a, og navnlig stk. 1, sidste afsnit, andet led, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89 og nr. 1639/91, for saa vidt som den udelukker producenter, der befinder sig i en situation, som angivet under det foerste praejudicielle spoergsmaals punkt a) til k), fra at faa tildelt en specifik referencemaengde, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, naar henses til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.