ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EU-ret – rettigheder tillagt borgerne – en medlemsstats tilsidesættelse – pligt til at erstatte tab, som er forvoldt borgerne – betingelser for ret til erstatning

Sammendrag

EU-retten skal fortolkes således, at den ikke afskærer en medlemsstat fra at påberåbe sig udløbet af en rimelig søgsmålsfrist i relation til en sag, der er anlagt af en borger med henblik på at sikre rettighederne i henhold til et direktiv, selv om medlemsstaten ikke har gennemført dette korrekt, forudsat at den ikke ved sin adfærd er skyld i, at sagen er anlagt for sent. Domstolens fastslåelse af, at EU-retten er blevet tilsidesat, er uden betydning for begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen, når tilsidesættelsen er ganske utvivlsom. I en sådan situation er det nemlig ikke nødvendigt, at denne tilsidesættelse fastslås af en retsinstans, for at de pågældende får fuldt kendskab til deres rettigheder. Fastsættelsen af fristens begyndelsestidspunkt, før denne fastslåelse, gør det således ikke praktisk umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at sikre rettighederne i henhold til EU-retten.

(jf. præmis 23 og 24 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fiskale bestemmelser

–

harmonisering af lovgivningerne

–

omsætningsafgifter

–

det fælles merværdiafgiftssystem

–

medlemsstaternes mulighed for at anvende en reduceret afgiftssats for leveringen af visse varer og tjenesteydelser (Rådets direktiv 2006/112, art. 96 og 98 samt bilag III) (jf. præmis 44 og 47-55)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 96 og 98 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets bilag III (EUT L 347, s. 1) – nedsat sats – levering, indførsel og erhvervelse af visse levende dyr (navnlig heste), der ikke er bestemt til anvendelse ved tilberedning eller fremstilling af levnedsmidler eller foder.

Afgørelse

Konklusion

1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 96 og 98 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets bilag III, idet den anvender en nedsat merværdiafgiftssats ved enhver levering, indførsel og erhvervelse af heste inden for Fællesskabet.

2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.

3) Den Franske Republik og Kongeriget Nederlandene bærer deres egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fiskale bestemmelser

–

harmonisering af lovgivningerne

–

omsætningsafgifter

–

det fælles merværdiafgiftssystem

–

medlemsstaternes mulighed for at anvende en reduceret afgiftssats for leveringen af visse varer og tjenesteydelser (Rådets direktiv 2006/112, art. 96 og 98 samt bilag III) (jf. præmis 40 og 43-50)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 96 og 98 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets bilag III (EUT L 347, s. 1) – nedsat sats – levering, indførsel og erhvervelse af visse levende dyr (navnlig heste), der ikke er bestemt til anvendelse ved tilberedning eller fremstilling af levnedsmidler eller foder.

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 96 og 98 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets bilag III, idet den anvender en nedsat merværdiafgiftssats ved enhver levering, indførsel og erhvervelse af heste inden for Fællesskabet.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.

3) Den Franske Republik og Kongeriget Nederlandene bærer deres egne omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – særlige ikke-bidragspligtige ydelser – begreb

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 2a, og bilag IIa)

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – særlige ikke-bidragspligtige ydelser – begreb

(Art. 48 TEUF; Rådets forordning nr. 1408/71, art. 10a)

Sammendrag

1. Artikel 4, stk. 2a, i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 631/2004, samt i forordning nr. 1408/71, som ændret ved forordning nr. 647/2005, skal fortolkes således, at »mobilitetsdelen« af en underholdsydelse til handicappede udgør en særlig ikke-bidragspligtig kontantydelse som omhandlet i denne bestemmelse og som opført i bilag IIa til disse forordninger.

(jf. præmis 33 og domskonkl. 1)

2. Gennemgangen af artikel 10a i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 631/2004, samt i forordning nr. 1408/71, som ændret ved forordning nr. 647/2005, for så vidt som denne artikel gør det muligt at betinge tildelingen af »mobilitetsdelen« af en underholdsydelse til handicappede, der er fastsat i en national lovgivning, af bopæls- og opholdsbetingelser i den berørte medlemsstat, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af bestemmelsen, henset til reglerne om personers fri bevægelighed.

Bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 om ophævelse af bopælsklausulerne udgør nemlig gennemførelsesforanstaltninger til artikel 48 TEUF, der inden for området for social sikring er indført for at gennemføre arbejdskraftens frie bevægelighed, der er garanteret ved artikel 45 TEUF. For så vidt angår de særlige ydelser uden bidragspligt, der er nævnt i bilag IIa til forordning nr. 1408/71, kan EU-lovgiver inden for rammerne af gennemførelsen af artikel 48 TEUF vedtage bestemmelser, der fraviger princippet om eksport af sociale sikringsydelser. Der kan navnlig lovligt opstilles en betingelse om bopæl i den stat, hvor den kompetente institution er beliggende, for tildeling af ydelser, der er snævert knyttet til det sociale miljø.

(jf. præmis 38, 40 og 42 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Frie kapitalbevægelser – traktatens bestemmelser – territorialt anvendelsesområde – oversøiske lande og territorier – omfattet i deres egenskab af tredjelande

(Art. 63 TEUF)

2. Frie kapitalbevægelser – restriktioner for de frie kapitalbevægelser til eller fra tredjelande – restriktioner, der eksisterede den 31. december 1993 – afgift på handelsværdien af fast ejendom

(Art. 63 og art. 64, stk. 1, TEUF)

Sammendrag

1. Henset til artikel 63 TEUF’s ubegrænsede territoriale anvendelsesområde må artiklen nødvendigvis anses for at finde anvendelse på kapitalbevægelser til og fra oversøiske lande og territorier (OLT).

OLT er imidlertid omfattet af en særlig associeringsordning, som er fastlagt i traktatens fjerde del, hvorfor traktatens almindelige bestemmelser, hvis anvendelsesområde i princippet er begrænset til medlemsstaterne, kun finder anvendelse på OLT, når der udtrykkeligt henvises hertil. OLT er således kun omfattet af de EU-retlige bestemmelser på lignende vis som medlemsstaterne, når en sådan sidestilling af OLT med medlemsstaterne udtrykkeligt er foreskrevet i EU-retten.

Traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde indeholder ikke nogen udtrykkelig henvisning til kapitalbevægelser mellem medlemsstaterne og OLT. Det følger heraf, at OLT er omfattet af den i artikel 63 TEUF foreskrevne liberalisering af kapitalbevægelserne i deres egenskab af tredjelande.

(jf. præmis 20 og 29-31)

2. Artikel 64, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at artikel 63 TEUF ikke er til hinder for anvendelsen af en national lovgivning, der eksisterede den 31. december 1993, som fritager selskaber, der har deres hjemsted i en af Den Europæiske Unions medlemsstater, fra en afgift på handelsværdien af fast ejendom beliggende i denne medlemsstat, og som for et selskab, der har hjemsted i et oversøisk land eller territorium, betinger denne fritagelse af, at der mellem den pågældende medlemsstat og det pågældende territorium er indgået en overenskomst om administrativ bistand til bekæmpelse af skattesvig og skatteunddragelse, eller af, at disse selskaber i medfør af en traktat, der indeholder en klausul om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, ikke må undergives en hårdere beskatning end den, der gælder for selskaber, der er etableret på medlemsstatens område.

(jf. præmis 38 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – nationale retsforskrifter, der ikke sondrer mellem fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser for ejendomsmæglerselskaber og ejendomsmæglere – forpligtelse pålagt ejendomsmæglerselskaber og ejendomsmæglere etableret i en anden medlemsstat til at oprette et ejendomsmæglerkontor i den pågældende medlemsstat for at kunne udøve deres aktivitet dér – ikke tilladt – begrundelse – foreligger ikke (art. 49 TEUF og 56 TEUF) (jf. præmis 61-75 og 87 samt domskonkl.)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – nationale retsforskrifter, der foreskriver dels at ejendomsmæglerselskaber og ejendomsmæglere skal tegne en forsikring i henhold til denne stats lovgivning og være i besiddelse af en positiv egenkapital, dels undergiver sådanne selskaber fuld disciplinærkontrol udøvet af det nationale organ med ansvar for byggesektoren – ikke tilladt – begrundelse – foreligger ikke (art. 56 TEUF) (jf. præmis 76-84 og 87 samt domskonkl.)

3. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – nationale retsforskrifter, der pålægger ejendomsmæglerselskaber en forpligtelse til at udøve deres virksomhed med eneret bortset fra ejendomsadministrationsydelser for tredjemand, og ejendomsmæglere en forpligtelse til at udøve deres aktivitet med eneret – ikke tilladt – begrundelse – foreligger ikke (art. 56 TEUF) (jf. præmis 64-66 og 85-87 samt domskonkl.)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 49 TEUF og 56 TEUF – udøvelse af virksomhed på området for transaktioner vedrørende fast ejendom.

Afgørelse

Konklusion

1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 TEUF,

– idet den kun tillader ejendomsagenter eller -bestyrere at udøve virksomhed på området for ejendomsformidling

– idet den pålægger ejendomsmæglerselskaber og ejendomsagenter eller bestyrere, der er etableret i andre medlemsstater, en forpligtelse til at tegne en erhvervsansvarsforsikring i henhold til portugisisk lovgivning

– idet den pålægger ejendomsmæglerselskaber og ejendomsagenter eller bestyrere, der er etableret i andre medlemsstater, en forpligtelse til at være i besiddelse af en positiv egenkapital som omhandlet i denne lovgivning, og

– idet den undergiver ejendomsmæglerselskaber og ejendomsagenter eller bestyrere, der er etableret i andre medlemsstater, fuld disciplinærkontrol udøvet af Instituto de Construção e do Imobiliário IP.

Den Portugisiske Republik har endvidere tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 TEUF og 56 TEUF,

– idet den bestemmer, at ejendomsmæglerselskaber, bortset fra ejendomsadministrationsydelser for tredjemand, har eneret til at udøve ejendomsformidlingsvirksomhed, og

– idet den bestemmer, at ejendomsagenter eller -bestyrere har eneret til at udøve ejendomsadministration.

2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – EU-retlige forskrifter – materielt anvendelsesområde – korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed til unge handicappede – omfattet som ydelse ved invaliditet og ikke som ydelse i anledning af sygdom

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 1., litra b)]

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – ydelser – bopælsbestemmelser – ophævelse – betingelse om fast bopæl med henblik på tildeling af en korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed til unge handicappede

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 10, stk. 1, første afsnit)

3. Unionsborgerskab – retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – sociale fordele – korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed til unge handicappede

(Art. 21, stk. 1, TEUF)

Sammendrag

1. En korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed til unge handicappede er en ydelse ved invaliditet som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 647/2005, hvis det er uomtvistet, at ansøgeren på datoen for indgivelsen af ansøgningen har et permanent eller langvarigt handicap. I et sådant tilfælde vedrører denne ydelse direkte den risiko for invaliditet, der er omhandlet i nævnte bestemmelse.

(jf. præmis 53 og 54 samt domskonkl.1)

2. Artikel 10, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 647/2005, er til hinder for, at en medlemsstat undergiver tildelingen af en korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed til unge handicappede, der anses for at være en ydelse ved invaliditet, en betingelse om, at ansøgeren har fast bopæl på medlemsstatens område.

(jf. præmis 70 og domskonkl. 2)

3. Artikel 21, stk. 1, TEUF er til hinder for, at en medlemsstat undergiver tildelingen af en korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed til unge handicappede

– en betingelse om, at ansøgeren har haft ophold på medlemsstatens område og lader alle andre omstændigheder, som gør det muligt at godtgøre, at der foreligger en reel forbindelse mellem ansøgeren og denne medlemsstat, ude af betragtning, og

– en betingelse om, at ansøgeren opholder sig på medlemsstatens område på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen.

(jf. præmis 104, 109 og 110 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – fælles ordning for beskatning af renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i forskellige medlemsstater – direktiv 2003/49 – anvendelsesområde

(Rådets direktiv 2003/49, art. 1, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49 om en fælles ordning for beskatning af renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i forskellige medlemsstater, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national skatteretlig bestemmelse, hvorefter renter på et lån, som et selskab med hjemsted i en medlemsstat betaler til et associeret selskab i en anden medlemsstat, medregnes i beskatningsgrundlaget for den erhvervsskat, som det førstnævnte selskab pålægges.

Denne bestemmelse, sammenholdt med direktivets anden til fjerde betragtning, har således til formål at undgå juridisk dobbeltbeskatning af grænseoverskridende rentebetalinger, idet beskatning af renterne i kildestaten til skade for den retmæssige ejer deraf forbydes. Denne bestemmelse vedrører således udelukkende den skattemæssige stilling for den, der er fordringshaver med hensyn til renterne. Nationale bestemmelser om beregningsgrundlaget for beskatningen af rentebetaleren, såsom regler om fradragsret for visse udgifter og karakteren af disse, henhører således under hver enkelt medlemsstats skattepolitik.

I fravær af en bestemmelse, der regulerer beregningen af beskatningsgrundlaget for rentebetaleren, kan anvendelsesområdet for artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/49 ikke udstrækkes ud over den fritagelse, som er foreskrevet i denne bestemmelse.

(jf. præmis 28, 33, 34 og 36 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Støtte tildelt af staterne – kommissionsbeslutning, hvorved en støtte erklæres uforenelig med fællesmarkedet, og som anordner tilbagesøgning af støtten – medlemsstaternes forpligtelser – tilbagesøgningsforpligtelse – rækkevidde (art. 88, stk. 2, EF og 249 EF; Rådets forordning nr. 659/1999, 13. betragtning og art. 14, stk. 3; Kommissionens beslutning 2005/315, art. 5, stk. 3) (jf. præmis 29-31 og 41)

2. Traktatbrudssøgsmål – manglende efterkommelse af en kommissionsbeslutning om en statsstøtteforanstaltning – beslutning, der anordner tilbagesøgning af en ulovlig støtte – forsvarsanbringender – absolut umulighed for gennemførelsen – bedømmelseskriterier – gennemførelsesvanskeligheder – Kommissionens og medlemsstatens forpligtelse til at samarbejde om at søge en løsning, der respekterer traktaten (art. 88, stk. 2, EF og 249 EF) (jf. præmis 33-38)

3. Støtte tildelt af staterne – kommissionsbeslutning, hvorved en støtte erklæres uforenelig med fællesmarkedet, og som anordner tilbagesøgning af støtten – søgsmål ved den nationale ret til prøvelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger – underordnet anfægtelse af lovligheden af nævnte beslutning – Rettens anordning af foreløbige forholdsregler om udsættelse – lovlig – betingelser (art. 88, stk. 2, EF; Kommissionens beslutning 2005/315) (jf. præmis 45 og 46)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme artikel 2, 5 og 6 i Kommissionens beslutning 2005/315/EF af 20. oktober 2004 om den støtteordning, som Italien har gennemført til fordel for virksomheder, der har foretaget investeringer i kommuner, der blev ramt af naturkatastrofer i løbet af 2002 (meddelt under nummer K(2004) 3893) (EUT 2005 L 100, s. 46).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 i Kommissionens beslutning 2005/315/EF af 20. oktober 2004 om den støtteordning, som Italien har gennemført til fordel for virksomheder, der har foretaget investeringer i kommuner, der blev ramt af naturkatastrofer i løbet af 2002, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de foranstaltninger, der var nødvendige for hos modtagerne at tilbagesøge hele den støtte, der var tildelt i henhold til den støtteordning, som ved nævnte beslutning er erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – offentlig kontrol med foderstoffer og fødevarer – finansiering – afgifter i forbindelse med sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol af mælkeproduktion

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 882/2004, art. 27, stk. 3, 4 og 6, og bilag IV, afdeling B)

Sammendrag

Artikel 27, stk. 3 og 4, i forordning nr. 882/2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes, skal fortolkes således, at den giver en medlemsstat mulighed for, uden at skulle vedtage en national gennemførelsesforanstaltning, at opkræve gebyrer svarende til de minimumstakster, der fremgår af bilag IV, afdeling B, til denne forordning, skønt de udgifter, der afholdes af de kompetente myndigheder i forbindelse med sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol i henhold til forordningen, er lavere end disse minimumstakster, når de betingelser, der er fastsat for anvendelse af samme forordnings artikel 27, stk. 6, ikke er opfyldt.

(jf. præmis 29 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) – forbud – kursmanipulation – fastsættelse af kursen på et eller flere finansielle instrumenter til et unormalt eller kunstigt niveau – begreb

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6, art. 1, nr. 2), litra a), andet led, og art. 5]

Sammendrag

Artikel 1, nr. 2), litra a), andet led, i direktiv 2003/6 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) skal fortolkes således, at den, for at kursen på et eller flere finansielle instrumenter kan anses for at ligge på et unormalt eller kunstigt niveau, ikke kræver, at denne kurs bevarer et unormalt eller kunstigt niveau i et vist tidsrum.

Direktiv 2003/6 har, som det bl.a. fremgår af dets anden og tolvte betragtning, til formål at sikre integriteten af finansmarkederne i Den Europæiske Union og forbedre investorernes tillid til disse markeder. Denne tillid afhænger bl.a. af, at de stilles lige, og at de er beskyttet mod ulovlig anvendelse af intern viden og kursmanipulation. De mål, som forfølges med nævnte direktiv, ville blive bragt i fare, hvis en adfærd som den, der er omhandlet i dette direktivs artikel 1, nr. 2), litra a), andet led, kunne unddrage sig forbuddet mod kursmanipulation i direktivets artikel 5 alene med den begrundelse, at den havde resulteret i en enkelt transaktion og derfor en enkelt notering, uden at kursen på et eller flere af de omhandlede finansielle instrumenter bevarer et unormalt eller kunstigt niveau i et vist tidsrum.

(jf. præmis 27, 29 og 30 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af dyr under transport – direktiv 91/628 – bestemmelser om krav for dyrs aflæsning, fodring, vanding og minimumshvileperiode efter deres transport – anvendelighed på jernbanetransport

(Rådets direktiv 91/628, som ændret ved direktiv 95/29, bilag, kapitel VII, punkt 48, stk. 5)

2. Landbrug – fælles markedsordning – eksportrestitutioner – betingelser for tildeling – overholdelsen af de EU-retlige bestemmelser for så vidt angår dyrs velfærd under transport

(Kommissionens forordning nr. 615/98, art. 5, stk. 3; Rådets direktiv 91/628, som ændret ved direktiv 95/29)

Sammendrag

1. Kapitel VII, punkt 48, stk. 5, i bilaget til direktiv 91/628 om beskyttelse af dyr under transport og om ændring af direktiv 90/425 og 91/496, som ændret ved direktiv 95/29, finder bl.a. anvendelse på jernbanetransport.

Det fremgår således af ordlyden af hvert enkelt stykke i kapitel VII, punkt 48, i bilaget til direktiv 91/628, at dem, hvis anvendelsesområde er begrænset til et konkret transportmiddel, indeholder en udtrykkelig præcisering i denne henseende. Det fremgår således af ordlyden af punkt 48, stk. 4, 6 og 7, at disse finder anvendelse på henholdsvis vej-, jernbane- og søtransport. Idet punkt 48, stk. 5, ikke indeholder en sådan præcisering, må det fastslås, at det omfatter alle transportmidler.

Den fortolkning, hvorefter kapitel VII, punkt 48, stk. 5, i bilaget til direktiv 91/628 finder anvendelse på jernbanetransport, støttes for det første på opbygningen af bestemmelserne i direktiv. Det følger således af definitionen af begreberne »transport« og »hvileperiode« i direktivets artikel 2, stk. 2, at tidsrummene mellem pålæsningen af dyr på et transportmiddel og deres aflæsning herfra begge er omfattet af enten transport eller hvile. For så vidt som det er ubestridt, at reglerne vedrørende den maksimale forsendelsestid i punkt 48, stk. 2 og 3, i kapitel VII i bilaget til direktiv 91/628 bl.a. finder anvendelse på jernbanetransport, skal det fastslås, at reglerne vedrørende hvileperioden efter transporttiden også finder anvendelse på dette transportmiddel.

Denne fortolkning støttes endvidere for det andet af formålet med direktiv 91/628, der i henhold til direktivets niende betragtning er at sikre en mere effektiv beskyttelse af dyr under transport.

(jf. præmis 24-28 og domskonkl. 1)

2. I det tilfælde, hvor tilsidesættelsen af direktiv 91/628 om beskyttelse af dyr under transport og om ændring af direktiv 90/425 og 91/496, som ændret ved direktiv 95/29, ikke har medført, at de transporterede dyr er døde, er medlemsstaternes kompetente myndigheder og retter under udøvelsen af deres kontrol forpligtet til at anvende artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98 om særlige gennemførelsesbestemmelser for ordningen med eksportrestitutioner for så vidt angår kvægs velfærd under transport i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og afslå at udbetale eksportrestitutionen med hensyn til de dyr, for hvilke direktivets bestemmelser om deres velfærd ikke er blevet overholdt.

(jf. præmis 41 og domskonkl. 2)