ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/19

Sag anlagt den 9. december 2010 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene

(Sag C-576/10)

2011/C 55/34

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. van Beek og C. Zadra, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Nederlandene

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og afsnit III i direktiv 2004/18/EF (1), da det i forbindelse med Eindhoven kommunes indgåelse af en koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder tilsidesatte EU-retten om offentlige aftaler og navnlig direktiv 2004/18.

— Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det er Kommissionens opfattelse, at den samarbejdsaftale, som Eindhoven kommune den 11. juni 2007 indgik med Hurks Bouw en Vastgoed B.V., er en koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder som omhandlet i artikel 1, stk. 3, i direktiv 2004/18.

Da den anslåede værdi af koncessionskontrakten om offentlige bygge- og anlægsarbejder ligger over den gældende tærskelværdi, skulle denne i henhold til direktiv 2004/18, og navnlig artikel 2 og afsnit III heri, have været udbudt i offentlig licitation. Desuden skulle den med Hurks Bouw en Vastgoed B.V. indgåede koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder, som lå over den gældende tærskelværdi, have været offentliggjort i henhold til artikel 63-65 i direktiv 2004/18.

På baggrund af det forhold, at Eindhoven kommune ikke anvendte direktiv 2004/18, og navnlig artikel 2 og afsnit III heri, på indgåelsen af den omhandlede koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder med Hurks Bouw en Vastgoed B.V., når Kommissionen frem til, at der foreligger en tilsidesættelse af direktivet.

På baggrund af det ovenstående konkluderer Kommissionen, at Kongeriget Nederlandene i forbindelse med Eindhoven kommunes indgåelse af en koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og afsnit III, i henhold til EU-retten om offentlige aftaler og navnlig i henhold til direktiv 2004/18.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114).
—

Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 17, stk. 1, i Rådets direktiv 2004/114/EF af 13. december 2004 om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på studier, elevudveksling, ulønnet erhvervsuddannelse eller volontørtjeneste (1), idet den har indført regler, som bestemmer, at studerende, som er tredjelandsstatsborgere først kan få udstedt arbejdstilladelse efter at arbejdsmarkedssituationen i Østrig er blevet undersøgt, og det er fastslået, at stillingen ikke kan besættes med en forudbestemt arbejdsløs person.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/3

Appel iværksat den 24. november 2010 af Kongeriget Nederlandene til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 9. september 2010 i sag T-348/07, Stichting Al-Aqsa mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-550/10 P)

2011/C 46/05

Processprog: nederlandsk

Parter

Appellanter: Kongeriget Nederlandene (ved C.M. Wissels og M. Noort, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Stichting Al-Aqsa, Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom i sag T-348/07 ophæves, og sagen hjemvises til Retten.

— De andre parter i appelsagen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten har fejlfortolket artikel 1, stk. 4 og 6, i fælles holdning 2001/931 og artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2580/2001 (1) ved at træffe afgørelse om, at dommen i sagen om foreløbige forholdsregler efter ophævelsen af Sanctieregeling [Sanctieregeling terrorisme 2003] ikke længere kan danne grundlag for fortsat at medtage Al-Aqsa på EU-listen vedrørende indefrysning af midler.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27.12.2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme (EFT L 344, s. 70).
4)

I tilfælde af tilsidesættelse af almindelige EU-retlige grundsætninger såsom forbuddet mod forskelsbehandling og kravet om retssikkerhed ved en national gennemførelsesbestemmelse, som tillader retterne at »påbyde, at den retsstridige adfærd skal bringes til ophør, og træffe enhver anden foranstaltning, som ud fra de foreliggende omstændigheder er egnet til at fjerne virkningerne af forskelsbehandlingen«, og hvorefter det skal »påbydes at den adfærd eller akt, som er udtryk for forskelsbehandling, fjernes, såfremt den stadig er gældende, bringes til ophør, og virkningerne heraf«, ligesom der »for at hindre gentagelse af forskelsbehandlingen inden for den dato, der er fastsat i bestemmelsen, kan vedtages en plan for fjernelse af den fastslåede forskelsbehandling«, skal artikel 15 i direktiv 2000/43/EF for så vidt som det foreskriver, at sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning, da fortolkes således, at bestemmelsen med hensyn til den konstaterede forskelsbehandling og de virkninger, som skal fjernes, også med henblik på at undgå uberettiget omvendt forskelsbehandling, omfatter alle hermed forbundne tilsidesættelser vedrørende de personer, som forskelsbehandles, også selv om de ikke er parter i tvisten?
2)

Hvis artikel 110 TEUF kun under bestemte omstændigheder er til hinder for den i det første spørgsmål nævnte fritagelse, udgør det tilfælde, hvor samtlige, hovedparten eller et betydeligt antal motorkøretøjer produceret i en medlemsstat besidder tekniske kendetegn, for hvilke fritagelse kan indrømmes (det skal tages i betragtning, at disse kendetegn også findes på motorkøretøjer, som er produceret i andre medlemsstater i Den Europæiske Union, og også disse er fritaget) i så fald en sådan omstændighed?
1)

Retten fastslog i sin dom af 9. september 2010 (sag T-348/07), at da Sanctieregeling [Sanctieregeling terrorisme 2003], som udgjorde grundlaget for at medtage appellanten på listen, var blevet ophævet, var en dom afsagt under en sag om foreløbige forholdsregler heller ikke et tilstrækkeligt grundlag for fortsat at medtage appellanten på listen. Appellanten (herefter også »Al-Aqsa«) kan tilslutte sig Rettens betragtninger på dette punkt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de grande instance de Chartres (Frankrig) den 29. november 2010 — Michel Bourges-Maunoury og Marie-Louise Heintz, gift Bourges-Maunoury mod Direction des services fiscaux d’Eure et Loir

(Sag C-558/10)

2011/C 46/09

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de grande instance de Chartres

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Michel Bourges-Maunoury og Marie-Louise Heintz, gift Bourges-Maunoury

Sagsøgt: Direction des services fiscaux d’Eure et Loir

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 13, stk. 2, i kapitel V i protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter til traktaten om oprettelse af et fælles Råd og en fælles Kommission for De Europæiske Fællesskaber (1) til hinder for, at en skattepligtigs samlede indkomst, herunder indkomst fra Fællesskaberne, medregnes ved fastsættelsen af den tærskel, der er afgørende for, om formueskatten skal nedsættes?

(1) EFT 1967 L 152, s. 13, nu artikel 12 i kapitel V i Protokol nr. 7 vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter (EUT 2010 C 83, s. 266).
1)

Er en bestemmelse, som fastsætter, at den afgiftspligtige person — i den afgift, som denne skylder — kan fradrage afgiften for goder og tjenesteydelser, der anvendes i den afgiftspligtiges forretningsforløb, såfremt afgiften pålægges af en anden afgiftspligtig person i landet for goder og tjenesteydelser, som er blevet leveret eller skal leveres den afgiftspligtige, forenelig med artikel 2, stk. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem, såfremt sagsøgeren — i egenskab af ansøger i forening om registrering af en opfindelse, for hvilken der endnu ikke er blevet meddelt et patent — allerede lovmæssigt er indehaver af rettigheden til selvstændig anvendelse af den erhvervede tjenesteydelse [i tilfælde hvor der er tale om] en opfindelse, der som helhed er genstand for et patent?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/5

Appel iværksat den 25. november 2010 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 13. september 2010 i sag T-452/04, Éditions Jacob mod Europa-Kommissionen

(Sag C-553/10 P)

2011/C 46/07

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved A. Bouquet, O. Beynet og S. Noë, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Éditions Odile Jacob SAS, Wendel Investissement SA, Lagardère SCA

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 13. september 2010 i sag T-452/04, Éditions Odile Jacob SAS mod Kommissionen, ophæves, for så vidt som den annullerer Kommissionens beslutning (2004) D/203365 af 30. juli 2004 om godkendelse af Wendel Investissement som køber af de afståede aktiver i henhold til Kommissionens beslutning 2004/422/EF af 7. januar 2004, der erklærer en fusion forenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen (sag COMP/M.2978 — Lagardère/Natexis/VUP (1).

— Der træffes i givet fald endelig afgørelse vedrørende de spørgsmål, der er genstand for nærværende appel, og Kommissionen frifindes for annullationspåstanden.

— Sagsøgeren [Éditions Jacob] tilpligtes at betale omkostningerne i begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen påberåbt sig tre anbringender.

Med det første anbringende har Kommissionen gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl, idet den har undladt at undersøge konsekvenserne af en eventuel mangel på uafhængighed hos den befuldmægtigede i forhold til Editis vedrørende den befuldmægtigedes hverv i forhold til Wendel. Ifølge appellanten har en manglende uafhængighed hos en for evalueringen af en kandidat ansvarlige kun retlig betydning, såfremt det godtgøres, at denne person i sin bedømmelse har taget hensyn til en anden interesse end den effektive udøvelse af sit hverv.

Med det andet anbringende har appellanten kritiseret Retten for at have begået en retlig fejl og foretaget en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, idet den fastslog, at den befuldmægtigedes rapport har haft en afgørende indflydelse på den anfægtede beslutning, hvorimod Kommissionen i virkeligheden — selv om den bør tage hensyn til den — ikke er bundet af den befuldmægtigedes synspunkter og fortsat er forpligtet til at foretage den undersøgelse, som er nødvendig for at kontrollere, at køberen opfylder godkendelseskriterierne.

Med det tredje anbringende, som har to led, har Kommissionen gjort gældende, dels at der er anlagt en urigtig retlig fortolkning med hensyn til relevansen af sagsøgerens første anbringende vedrørende gyldigheden af den anfægtede beslutning, dels en tilsidesættelse af begrundelsespligten i denne forbindelse.

(1) EUT L 125, s. 54.
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 2, artikel 3, stk. 1, og artikel 5, nr. 1) og 2) i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF af 30. maj 1994 om betingelser for tildeling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter (1), idet den har undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at sikre, at adgangen til at udføre prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter kan ske uden nogen form for forskelsbehandling af de interesserede virksomheder, og at tilladelserne til denne aktivitet fordeles gennem en procedure, hvor alle interesserede virksomheder kan indgive en ansøgning, og efter kriterier, der er blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende forud for fristen for indgivelse af ansøgninger
1)

Skal forordning nr. 343/2003 (1), henset til det i forordningens artikel 5, stk. 2, fastsatte og/eller til manglen på andre bestemmelser i forordningen om bortfald af en medlemsstats ansvar for at behandle en asylansøgning end dem, der er indeholdt i artikel 4, stk. 5, andet afsnit, og artikel 16, stk. 3 og 4, fortolkes således, at en tilbagetrækning af asylansøgningen ikke påvirker muligheden for at anvende forordningen?
—

Kongeriget Spanien tilpligtes at betale et fast beløb, som beregnes ved at gange et dagligt beløb på 14 343 EUR med det antal dage, tilsidesættelsen har varet ved fra den dato, hvor dommen fra 2002 blev afsagt, frem til: — den dato, hvor Kongeriget Spanien tilbagesøger den støtte, som er erklæret for ulovlig med 91/1-beslutningen, hvis Domstolen når frem til, at tilbagesøgningen faktisk har fundet sted, inden den afsiger dom i den foreliggende sag. — datoen for afsigelse af dom i den foreliggende sag, hvis dommen fra 2002 ikke er blevet fuldstændigt opfyldt før denne dato.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/7

Sag anlagt den 10. december 2010 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-577/10)

2011/C 72/10

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Traversa og C. Vrignon, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til bestemmelserne i artikel 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet det har vedtaget artikel 137, nr. 8), artikel 138, tredje led, artikel 153 og artikel 157, nr. 3), i rammelov (I) af 27. december 2006 (1) i affattelsen gældende siden den 1. april 2007.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med søgsmålet har Kommissionen gjort gældende, at den pågældende nationale lovgivning, der pålægger selvstændige tjenesteydere etableret i andre medlemsstater, som ønsker midlertidigt at præstere tjenesteydelser i Belgien, en forpligtelse til at afgive en forudgående erklæring (»Limosa«-erklæringen), udgør en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser.

Kommissionen har for det første anført, at de anfægtede bestemmelser udgør en diskriminerende restriktion, for så vidt som de dels pålægger ikke ubetydelige, supplerende og — over for de pågældende selvstændige tjenesteydere — afskrækkende administrative formaliteter, dels indfører en kontrolordning, der alene vedrører tjenesteydere etableret i en anden medlemsstat, uden at denne forskelsbehandling er begrundet i objektive hensyn.

For det andet har sagsøgeren anført, at denne restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser, selv hvis det antages at den ikke er diskriminerende, ikke kan begrundes i objektive almene hensyn, såsom hensynet til den sociale sikringsordnings økonomiske ligevægt, til forebyggelse af svig eller til arbejdstagerbeskyttelse.

(1) Moniteur belge af 28.12.2006, s. 75178.
1)

Skal den ordning, der er indført ved artikel L. 12, litra b), i code des pensions civiles et militaires de retraite, som ændret ved artikel 48 i lov af 21. august 2003 og samme lovs artikel R. 13, som ændret ved artikel 6 i dekret af 26. december 2003, anses for at indebære en indirekte forskelsbehandling i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 157 i traktaten om Den Europæiske Union, af biologiske forældre set i lyset af den andel mænd, der har mulighed for at opfylde betingelsen om afbrydelse af erhvervsaktiviteten i en periode på mindst to måneder, og navnlig henset til, at der ikke findes en retlig ramme, der gør det muligt at opfylde denne betingelse i forbindelse med afholdelse af orlov med løn?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/11

Sag anlagt den 16. december 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik

(Sag C-596/10)

2011/C 72/18

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved F. Dintilhac og M. Afonso, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 96-99 i momsdirektivet (1) og bilag III hertil, idet den anvender en nedsat momssats på transaktioner vedrørende enhovede dyr og navnlig heste, når de ikke sædvanligvis er bestemt til anvendelse i fødevarer eller i landbrugsproduktion.

— Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har fremsat to klagepunkter til støtte for sit søgsmål om den nationale lovgivnings manglende overensstemmelse med momsdirektivet, idet der i lovgivningen dels er fastsat en nedsat sats på 5,5 % for virksomhed, der ikke er omfattet af undtagelserne i dette direktivs bilag III, dels en nedsat sats på 2,10 % for visse former for virksomhed.

Med sit første klagepunkt har sagsøgeren gjort gældende, at ud over det forhold, at den franske lovgivning foreskriver anvendelse af en nedsat momssats på 5,5 % for transaktioner vedrørende levende enhovede dyr uden at sondre med hensyn til deres anvendelse, indeholder lovgivningen yderligere bestemmelser, der ikke er i overensstemmelse med momsdirektivet og nærmere bestemt med nr. 1) og 11) i bilag III til dette direktiv.

Med sit andet klagepunkt har Kommissionen endvidere anfægtet den sagsøgtes administrative praksis, hvorefter der anvendes en sats på 2,10 % for salg til ikke-afgiftspligtige personer af levende dyr, der ikke er bestemt til slagter- og charcuteributikker, og navnlig på heste, der anvendes til væddeløb, konkurrence, hobbybrug og dressur.

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/9

Appel iværksat den 13. december 2010 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 30. september 2010 i sag T-85/09, Yassin Abdullah Kadi mod Europa-Kommissionen

(Sag C-584/10 P)

2011/C 72/15

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved P. Hetsch, S. Boelaert, E. Paasivirta og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Yassin Abdullah Kadi, Rådet for den Europæiske Union, Den Franske Republik og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves i sin helhed.

— Yassin Abdullah Kadis påstand om annullation af Kommissionens forordning nr. 1190/2002 (1), for så vidt som han berøres heraf, forkastes som ugrundet.

— Yassin Abdullah Kadi tilpligtes at betale Kommissionens omkostninger i appelsagen og i sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Kommissionen har gjort gældende, at Rettens konstateringer er behæftet med retlige fejl, da de er baseret på en retligt urigtig prøvelsesstandard. Kommissionens anbringender er følgende:

1) Anbringender vedrørende Rettens konstateringer for så vidt angår den prøvelsesstandard, som finder anvendelse: Kommissionen har gjort gældende, at den prøvelsesstandard, som Retten anvendte, er retligt urigtig, da Domstolen ikke har udtalt sig om præcist, hvilken prøvelsesstandard, der fandt anvendelse i denne sag, og da den særlige prøvelsesstandard, som Retten anvendte, ikke kan pålægges Den Europæiske Union.

2) Anbringender vedrørende Rettens konstateringer for så vidt angår tilsidesættelsen af retten til forsvar og retten til effektiv domstolsbeskyttelse samt tilsidesættelsen af proportionalitetsprincippet: Kommissionen har gjort gældende, at Retten med urette fandt, at den procedure, som Kommissionen anvendte, ikke overholdt de krav på området for grundlæggende rettigheder, der gælder for denne type ordning for restriktive foranstaltninger, at Retten med urette afviste Kommissionens argument vedrørende den indenlandske sag anlagt af Yassin Abdullah Kadi i De Forenede Stater og at Retten med urette afviste Kommissionens argumenter vedrørende procedurerne for administrativ prøvelse og genbehandling i henhold til De Forenede Nationers Sikkerhedsråds resolutioner 1822(2008) og 1904(2009) – herunder focal point-proceduren og proceduren ved ombudsmandens kontor.

(1) EUT L 322, s. 25.
—

Retten fejlfortolkede og fejlanvendte Domstolens praksis ved at finde, at den prøvelse, som skulle foretages, skulle være »fuldstændig og streng«, og ved at kræve fremlæggelse af beviser for den trufne beslutning over for den udpegede person eller enhed såvel som over for Unionens retsinstanser for at sikre beskyttelsen af den pågældende persons eller enheds ret til forsvar, og at
DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/10

Appel iværksat den 16. december 2010 af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 30. september 2010 i sag T-85/09, Yassin Abdullah Kadi mod Europa-Kommissionen

(Sag C-595/10 P)

2011/C 72/17

Processprog: Engelsk

Parter

Appellant: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved E. Jenkinson, som befuldmægtiget, og barristers D. Beard og M. Wood)

De andre parter i appelsagen: Yassin Abdullah Kadi, Europa-Kommissionen, Rådet for Den Europæiske Union og Den Franske Republik

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens afgørelse i sag T-85/09 ophæves i sin helhed.

— Yassin Abdullah Kadis påstand om annullation af Kommissionens forordning 881/2002 (1), for så vidt som han berøres heraf, forkastes.

— Yassin Abdullah Kadi tilpligtes at betale Det Forenede Kongeriges omkostninger i sagen for Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rettens konklusion, hvorefter der skal foretages en fuld retlig prøvelse af EU-foranstaltninger, som loyalt gennemfører De Forenede Nationers Sikkerhedsråds resolutioner, er i strid med EU-traktaternes bestemmelser og Unionens retsinstansers praksis. Den er direkte i strid med EU’s historie og formål og navnlig med etableringen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.

De Forenede Nationers charter kræver, at FN’s medlemsstater overholder forpligtelserne heri. Disse forpligtelser går forud for forpligtelser, der måtte følge af andre internationale overenskomster. Disse forpligtelser omfatter dem, som er pålagt ved Sikkerhedsrådets resolutioner til bekæmpelse af international terrorisme.

Henset til navnlig artikel 3, stk. 5, og artikel 21 TEU samt artikel 351 TEUF går EU-medlemsstaternes forpligtelse til at overholde Sikkerhedsrådets beslutninger forud for enhver anden forpligtelse, der måtte følge af EU-traktaterne.

EU må anse sig for bundet af bestemmelserne i FN-charteret og FN’s Sikkerhedsråds beslutninger truffet i henhold hertil.

Det er i strid med den bindende virkning, som FN’s Sikkerhedsråds beslutninger har for Unionens retsinstanser, at foretage en fuld prøvelse af EU-foranstaltninger, der skal gennemføre Sikkerhedsrådets beslutninger.

I det omfang, det er passende at foretage nogen prøvelse af EU-foranstaltninger, der loyalt gennemfører Sikkerhedsrådets resolutioner, skal Unionens retsinstanser tage behørigt hensyn til FN-charterets beskaffenhed og formål samt til Sikkerhedsrådets rolle som det organ, der er ansvarligt for at sikre international fred og sikkerhed. Når henses til Sikkerhedsrådets beskaffenhed og den vigtige rolle, som det er tillagt, til ombudsmandens kontors oprettelse og funktionsmåde samt til sammendraget af de grunde, som er anført over for Kommissionen og Yassin Abdullah Kadi, er der ingen grund til at annullere forordning nr. 881/2002, for så vidt som den berører Yassin Abdullah Kadi.

(1) EUT L 139, s. 9.