DOMSTOLENS DOM (FJERDE AFDELING) AF 15. JUNI 1995. - TERESA ZABALA ERASUN, ELVIRA ENCABO TERRAZOS OG FRANCISCO CASQUERO CARRILLO MOD INSTITUTO NACIONAL DE EMPLEO. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL SUPERIOR DE JUSTICIA DE LA COMUNIDAD AUTONOMA DEL PAIS VASCO - SPANIEN. - PRAEJUDICIEL FORELAEGGELSE - VILKAARENE FOR DEN FORELAEGGENDE RETS OPRETHOLDELSE AF DE FORELAGTE SPOERGSMAAL - RAEKKEVIDDEN AF DOMSTOLENS KOMPETENCE. - FORENEDE SAGER C-422/93, C-423/93 OG C-424/93.



Samling af Afgørelser 1995 side I-01567



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Praejudicielle spoergsmaal ° forelaeggelse for Domstolen ° den nationale rets kompetence ikke udtoemt ° ingen hindring for, at den nationale ret fastslaar, at hovedsagen er bortfaldet, efter at en af parterne i sagen har taget bekraeftende til genmaele over for modpartens paastande ° forudsaetning for Domstolens kompetence, at den nationale ret fastslaar, at den omstaendighed, at der er blevet taget bekraeftende til genmaele, efter reglerne i national ret ikke har nogen retsvirkning

(EF-traktaten, art. 177)

Sammendrag

Traktatens artikel 177 kan ikke begrunde, at en national ret, der har forelagt et praejudicielt spoergsmaal, undlader at fastslaa, at en part har taget bekraeftende til genmaele over for modpartens paastande, og at hovedsagen dermed er bortfaldet, og undlader at frafalde det praejudicielle spoergsmaal, for saa vidt dette sker paa det grundlag, at sagen ikke laengere verserer for den nationale ret, men er blevet henvist til Domstolen, og at det forelagte spoergsmaal har en saadan betydning, at det ikke er omfattet af forhandlingsprincippet, idet Domstolens fortolkning vil vaere almengyldig.

For det foerste verserer hovedsagen stadig for den nationale ret, der har forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal. Der sker en udsaettelse af retsforhandlingerne i sagen, indtil Domstolen har truffet afgoerelse om det praejudicielle spoergsmaal, men selve sagen er fortsat verserende for den nationale ret. For det andet er begrundelsen for ordningen med praejudiciel forelaeggelse, og dermed for Domstolens kompetence, ikke, at Domstolen skal afgive responsa vedroerende generelle eller hypotetiske spoergsmaal, men at der foreligger et behov med henblik paa selve afgoerelsen af en retstvist.

Foelgelig er faellesskabsretten ikke til hinder for, at den forelaeggende retsinstans efter reglerne i national ret fastslaar, at en part har taget bekraeftende til genmaele over for modpartens paastande, og at hovedsagen dermed efter omstaendighederne er bortfaldet. Saa laenge den forelaeggende retsinstans ikke har fastslaaet, at paastanden, hvorved der er taget bekraeftende til genmaele, efter reglerne i national ret ikke har medfoert hovedsagens bortfald, savner Domstolen kompetence til at besvare det praejudicielle spoergsmaal.

Dommens præmisser

1 Ved tre kendelser, de to foerste af 1. juni og den tredje af 22. juni 1993, indgaaet til Domstolen den 15. oktober s.aa., har Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spanien) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 4, stk. 1, litra g), artikel 4, stk. 2, artikel 5 og artikel 97 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret i Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under tvister mellem Teresa Zabala Erasun, Elvira Encabo Terrazos og Francisco Casquero Carrillo og Instituto Nacional de Empleo (herefter benaevnt "INEM") angaaende nogle afgoerelser, hvorved INEM afslog de naevnte personers ansoegninger om at blive tilkendt bistandsydelser ved arbejdsloeshed.

3 Den spanske lov, Ley de Protección por Desempleo nr. 31/1984 af 2. august 1984 (lov om ydelser ved arbejdsloeshed, BOE nr. 186 af 4.8.1984, s. 4009, herefter benaevnt "lov 31/1984"), indeholder i kapitel I bestemmelser om ydelser ved arbejdsloeshed, der hviler paa bidragspligt, mens kapitel II omhandler bistandsydelser.

4 Appellanterne i hovedsagerne, der er spanske statsborgere, har i forskellige perioder vaeret beskaeftiget i Frankrig i graenseomraadet i naerheden af den spanske provins Guipúzcoa, hvor de er bosat.

5 Efter at vaere blevet arbejdsloese ansoegte de hos INEM om og fik tilkendt bidragsbaserede ydelser ved arbejdsloeshed i henhold til kapitel I i lov 31/1984.

6 Ved udloebet af den periode, hvori de havde ret til disse ydelser, ansoegte de hos INEM om bistandsydelser ved arbejdsloeshed, som omhandlet i lovens kapitel II, men disse ansoegninger blev afslaaet.

7 De anlagde herefter sag ved Juzgado de lo Social de Guipúzcoa. Ved domme af 8. oktober 1990, 21. november 1990 og 14. maj 1991 fik de ikke medhold, hvilket Juzgado de lo Social de Guipúzcoa begrundede med, at den erklaering, som Kongeriget Spanien havde meddelt formandskabet for Raadet for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af artikel 5 i forordning nr. 1408/71 (EFT 1987 C 107, s. 1), udelukkende omtalte ydelser ved arbejdsloeshed hvilende paa bidragspligt, jf. kapitel I i lov 31/1984, men ikke bistandsydelser ved arbejdsloeshed, som omhandlet i lovens kapitel II.

8 Sagsoegerne appellerede de naevnte domme til Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, som har udsat de tre sager og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Er Kongeriget Spaniens erklaering til formandskabet for Raadet for De Europaeiske Faellesskaber, offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 22. april 1987, en saadan retsforskrift, at fortolkningsproblemer ikke maa afgoeres af de almindelige domstole?

2) I bekraeftende fald spoerges, om den udelukkelse, der foelger af den naevnte erklaering, kan anses for retligt gyldig, saaledes at de i spansk lovgivning omhandlede bistandsydelser ved arbejdsloeshed ikke er omfattet?

3) Saafremt denne fortolkning ikke er korrekt, oenskes det oplyst, om udeladelsen boer vaere sanktionerende i den forstand, at selv om den spanske stats erklaering ikke naevner denne sikringsordning, antages den stiltiende at omfatte den og tilfoeje den til de oevrige udtrykkeligt naevnte?

4) Saafremt ovennaevnte to fortolkninger afvises, spoerges, om den manglende omtale i erklaeringen fra Kongeriget Spanien ikke afspejler et oenske om definitivt at udelukke bistandsydelser ved arbejdsloeshed, men derimod et oenske om at udskyde daekningen til et andet tidspunkt, som endnu ikke er fastsat?"

9 Efter Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco' s forelaeggelse af disse spoergsmaal for Domstolen er de kraevede ydelser blevet udbetalt appellanterne i hovedsagen, og Kongeriget Spanien har afgivet en erklaering i medfoer af artikel 5 og 97 i forordning nr. 1408/71, hvorefter bistandsydelser ved arbejdsloeshed er omfattet af forordningens saglige anvendelsesomraade (EFT 1993 C 321, s. 2). INEM har herefter fremsat begaering til Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco om, at denne traekker de forelagte spoergsmaal tilbage.

10 Efter den 30. marts 1994 af Kongeriget Spanien at vaere blevet informeret om, at sagerne for den forelaeggende retsinstans kunne forventes at blive haevet, har Domstolen anmodet retten om at oplyse, hvorvidt den fastholder sin praejudicielle anmodning.

11 Den forelaeggende retsinstans har som svar herpaa oplyst, at den opretholder spoergsmaalene. Retten har i denne forbindelse fremsendt tre kendelser af 19. maj 1994, der navnlig indeholder en angivelse af grundene til, at de praejudicielle spoergsmaal opretholdes.

12 Den i kendelserne angivne begrundelse rejser et indledende spoergsmaal vedroerende Domstolens kompetence. Dette spoergsmaal maa afklares inden en droeftelse af de praejudicielle spoergsmaal.

13 Det fremgaar af Domstolens praksis (jf. dom af 16.6.1981, sag 126/80, Salonia, Sml. s. 1563, praemis 6), at traktatens artikel 177 hviler paa en klar adskillelse mellem de nationale retsinstansers og Domstolens kompetence, og at bestemmelsen ikke indeholder hjemmel for Domstolen til at forkaste begrundelsen for en forelaeggelseskendelse.

14 Det tilkommer saaledes alene de nationale retter, som behandler den paagaeldende tvist, og som har ansvaret for den retsafgoerelse, der skal traeffes, at vurdere ° under hensyn til omstaendighederne i den konkrete sag ° saavel noedvendigheden af en praejudiciel afgoerelse for at kunne afsige dom som relevansen af de for Domstolen forelagte spoergsmaal (jf. f.eks. dom af 18.6.1991, sag C-369/89, Piageme m.fl., Sml. I, s. 2971, praemis 10).

15 Ved anvendelsen af denne skoensmaessige befoejelse udoever den nationale retsinstans i samarbejde med Domstolen imidlertid en virksomhed, der er tillagt dem i faellesskab med henblik paa at vaerne om lov og ret ved anvendelsen og fortolkningen af traktaten. De problemer, der kan opstaa som led i den nationale retsinstans' udoevelse af sine skoensmaessige befoejelser, og dens forhold til Domstolen i forbindelse med artikel 177 henhoerer herefter alene under faellesskabsrettens regler (jf. dom af 16.12.1981, sag 244/80, Foglia, Sml. s. 3045, praemis 16).

16 Selv om Domstolen herved i videst muligt omfang boer kunne overlade det til de nationale retsinstanser at bedoemme noedvendigheden af de spoergsmaal, der forelaegges den, maa Domstolen have mulighed for at vurdere ethvert spoergsmaal, der har sammenhaeng med dens egen funktion, bl.a. med henblik paa i givet fald at efterproeve sin egen kompetence, saaledes som det paahviler enhver retsinstans (Foglia-dommen, praemis 19).

17 Endvidere bemaerkes, at mens det efter ordningen i henhold til artikel 177 henhoerer under den nationale retsinstans at vurdere, om det er noedvendigt at indhente en besvarelse af de fortolkningsspoergsmaal, der er rejst for den, under hensyn til de faktiske og retlige forhold i sagen, er Domstolen med henblik paa at efterproeve sin egen kompetence befoejet til om fornoedent at undersoege de omstaendigheder, hvorunder den nationale retsinstans har forelagt sagen (Foglia-dommen, praemis 21).

18 Det bemaerkes om de foreliggende hovedsager, at kendelserne af 19. maj 1994 behandler to spoergsmaal.

19 Det foerste vedroerer den af indstaevnte, INEM, fremsatte begaering om, at den aendringserklaering, som Kongeriget Spanien har afgivet i medfoer af artikel 5 og 97 i forordning nr. 1408/71, og hvorefter de omtvistede ydelser er omfattet af forordningens saglige anvendelsesomraade, indgaar i sagerne.

20 Den spanske regering har under den mundtlige forhandling bekraeftet, at denne aendringserklaering har tilbagevirkende gyldighed. Anmodningen om fortolkning er dermed uden formaal, for saa vidt den var foranlediget af, at Kongeriget Spanien i sin tidligere erklaering ikke naevnte de omtvistede ydelser.

21 Ved kendelserne har den forelaeggende retsinstans tilladt, at den af Kongeriget Spanien afgivne aendringserklaering indgaar i sagerne, men retten har ikke paa dette grundlag fundet, at sagerne dermed er bortfaldet.

22 Det andet spoergsmaal vedroerer den omstaendighed, at INEM under de i form af "recursos de suplicación" indbragte appelsager har taget bekraeftende til genmaele i den forstand, at indstaevnte anerkender appellanternes krav og vil opfylde disse. Herved opstaar det spoergsmaal, om sagerne er bortfaldet, med den foelge, at den forelaeggende retsinstans traekker de praejudicielle spoergsmaal tilbage.

23 Ved kendelserne har den forelaeggende ret afvist at anerkende INEM' s paastand, hvorved denne har taget bekraeftende til genmaele over for appellanternes paastande. Retten har angivet to begrundelser herfor.

24 For det foerste kan en paastand, hvorved der tages bekraeftende til genmaele, kun anerkendes, saafremt retten har kompetence til at traeffe afgoerelse vedroerende det omtvistede spoergsmaal. Den forelaeggende ret er imidlertid "i hvert fald indtil videre ikke laengere kompetent til at traeffe afgoerelse som foelge af den praejudicielle forelaeggelse i medfoer af Rom-traktatens artikel 177, stk. 2".

25 For det andet kan en paastand, hvorved der tages bekraeftende til genmaele, kun anerkendes, saafremt den part, der tager bekraeftende til genmaele, kan raade over den paagaeldende subjektive rettighed eller over den legitime interesse, der reelt beskyttes. Denne interesse maa saaledes ikke vaere af en saadan betydning, at den ikke kan beskyttes ved, at den paagaeldende part tager bekraeftende til genmaele. Ifoelge den forelaeggende ret er det herved ubestrideligt, at den i sagen omhandlede interesse ° som er uloeseligt forbundet med det praejudicielle spoergsmaal ° ikke er omfattet af forhandlingsprincippet og ikke tager specifikt sigte paa de konkrete sager. Forelaeggelsen for Domstolen vedroerer problemer omkring anvendelsen af artikel 3, stk. 1, artikel 4, stk. 1 og 2, artikel 5 og artikel 97 i forordning nr. 1408/71. Med forelaeggelsen oenskes oplysninger om raekkevidden af de naevnte bestemmelser i den afledte faellesskabsret og supplerende eller uddybende oplysninger, hvis indhold bliver en integrerende del af de naevnte bestemmelser.

26 Den forelaeggende ret kan med andre ord ikke acceptere, at der er taget bekraeftende til genmaele, og fastslaa, at sagerne er bortfaldet, samt traekke de praejudicielle spoergsmaal tilbage, for det foerste, fordi den mener, at sagerne ikke laengere verserer for den, men er blevet henvist til Domstolen, og for det andet, fordi den tillaegger spoergsmaalene en saadan betydning, at de ikke er omfattet af forhandlingsprincippet, idet Domstolens fortolkning vil vaere almengyldig.

27 Det bemaerkes, at de to punkter i den anfoerte begrundelse vedroerer spoergsmaal, hvis afgoerelse ikke beror paa national ret, men paa en fortolkning af traktatens artikel 177, som den nationale retsinstans ubetinget er bundet af (jf. dom af 16.1.1974, sag 166/73, Rheinmuehlen, Sml. s. 33, praemis 8).

28 Hvad angaar det foerste punkt fremgaar det saavel af ordlyden af som af opbygningen af traktatens artikel 177 og artikel 20 i statutten for Domstolen, at en national retsinstans kun kan forelaegge Domstolen praejudicielle spoergsmaal, saafremt der for den verserer en sag (jf. dom af 21.4.1988, sag 338/85, Pardini, Sml. s. 2041, praemis 11). Ved en praejudiciel forelaeggelse er det kun anmodningen om fortolkning eller om en afgoerelse vedroerende en retsakts gyldighed, der forelaegges Domstolen, hvorimod der ikke sker nogen henvisning af sagen. Foelgelig er det fortsat den nationale retsinstans, der behandler sagen, som stadig verserer for den. Der sker blot en udsaettelse af retsforhandlingerne for denne retsinstans, indtil Domstolen har truffet afgoerelse om det praejudicielle spoergsmaal.

29 Hvad angaar det andet punkt i begrundelsen bemaerkes, at begrundelsen for ordningen med praejudiciel forelaeggelse, og dermed for Domstolens kompetence, ikke er, at Domstolen skal afgive responsa vedroerende generelle eller hypotetiske spoergsmaal (jf. dommen i Foglia-sagen, a.st., praemis 18), men at der foreligger et behov med henblik paa selve afgoerelsen af en retstvist.

30 Foelgelig er faellesskabsretten ikke til hinder for, at den forelaeggende retsinstans efter reglerne i national ret fastslaar, at der er blevet taget bekraeftende til genmaele over for appellanternes paastande, og at hovedsagerne dermed efter omstaendighederne er bortfaldet. Saa laenge den forelaeggende retsinstans ikke har fastslaaet, at paastanden, hvorved der er taget bekraeftende til genmaele, efter reglerne i national ret ikke har medfoert hovedsagernes bortfald, savner Domstolen kompetence til at besvare de praejudicielle spoergsmaal.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

31 De udgifter, der er afholdt af den spanske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til parterne i hovedsagerne udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagsomkostningerne.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco ved kendelser af 1. og 22. juni 1993, for ret:

Faellesskabsretten er ikke til hinder for, at den forelaeggende retsinstans efter reglerne i national ret fastslaar, at der er blevet taget bekraeftende til genmaele over for appellanternes paastande, og at hovedsagerne dermed efter omstaendighederne er bortfaldet. Saa laenge den forelaeggende retsinstans ikke har fastslaaet, at paastanden, hvorefter der er taget bekraeftende til genmaele, efter reglerne i national ret ikke har medfoert hovedsagernes bortfald, savner Domstolen kompetence til at besvare de praejudicielle spoergsmaal.