Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne - fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 93/37 - fælles regler for offentliggørelse - ordregivende myndigheders offentliggørelse af en vejledende bekendtgørelse - rækkevidde - begrænsninger

(Rådets direktiv 93/37, art. 11, stk. 1, art. 12 og 13)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne - fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 93/37 - tildeling af kontrakter - kriterier for tildeling - betingelse forbundet med bekæmpelse af arbejdsløshed - lovligt - betingelser - regler om offentliggørelse

(Rådets direktiv 93/37, art. 30)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne - fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 93/37 - antallet af ansøgere, der opfordres til at afgive bud i forbindelse med et begrænset udbud - begrænsning af det største antal bydende til fem - ulovligt

(Rådets direktiv 93/37, art. 22, stk. 2)

4. Fri udveksling af tjenesteydelser - fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 71/305 - beskrivelse af delarbejder ved henvisning til nationale erhvervsorganisationers klassifikationer - bevis for den bydendes faglige dygtighed - krav om dokumentation for medlemskab af den nationale arkitektsammenslutning - ulovligt

(EF-traktaten, art. 59 (efter ændring nu art. 49 EF); Rådets direktiv 71/305, art. 23-26)

Sammendrag

1. Formålet med de regler om offentliggørelse, som er fastsat i direktiv 93/37 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter, herunder offentliggørelsen af en vejledende bekendtgørelse, er at give alle potentielle tilbudsgivere på fællesskabsplan rettidig information om de vigtigste punkter i en kontrakt, således at de kan afgive deres bud inden for fristerne. Dette formål viser, at den obligatoriske eller ikke obligatoriske karakter af den vejledende bekendtgørelse skal fastlægges ud fra de bestemmelser i direktivet, der vedrører fristerne for modtagelse af bud.

I den forbindelse nævnes, at direktivets artikel 12, stk. 1, og artikel 13, stk. 3, som fastsætter en hovedregel, hvorefter de normale frister for modtagelse af bud er henholdsvis 52 dage for de offentlige udbud og 40 dage for de begrænsede udbud, ingen henvisning indeholder til en forudgående offentliggørelse af en vejledende bekendtgørelse. Derimod bestemmer direktivets artikel 12, stk. 2, og artikel 13, stk. 4, som giver de ordregivende myndigheder mulighed for at afkorte de frister, der er fastsat i de ovenfor nævnte bestemmelser, at denne mulighed kun kan benyttes, hvis der sker en forudgående offentliggørelse af en vejledende bekendtgørelse. Det følger heraf, at en vejledende bekendtgørelse kun er obligatorisk, når de ordregivende myndigheder gør brug af den fakultative mulighed, der er indrømmet dem, for at afkorte fristerne for modtagelse af bud.

( jf. præmis 35-38 )

2. I overensstemmelse med artikel 30, stk. 1, i direktiv 93/37 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter er de kriterier, som de ordregivende myndigheder kan benytte ved tildelingen af kontrakter, kun enten udelukkende den laveste pris eller, når tildelingen sker på grundlag af det økonomisk mest fordelagtige bud, forskellige kriterier, som varierer efter den pågældende kontrakt, f.eks. pris, byggetid, driftsomkostninger, rentabilitet, teknisk værdi. I det sidstnævnte tilfælde er de ordregivende myndigheder forpligtet til at nævne disse kriterier enten i udbudsbekendtgørelsen eller i udbudsbetingelserne.

Denne bestemmelse udelukker imidlertid ikke enhver mulighed for, at de ordregivende myndigheder kan benytte en betingelse om bekæmpelse af arbejdsløshed, som et kriterium, under forudsætning af at denne betingelse er i overensstemmelse med alle de grundlæggende principper i fællesskabsretten, herunder navnlig princippet om forbud mod forskelsbehandling, som det følger af traktatens bestemmelser om etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser.

Hertil kommer, at selv om et sådant kriterium ikke i sig selv er uforeneligt med direktiv 93/37, skal det anvendes under overholdelse af alle direktivets procedureregler, bl.a. de regler om offentliggørelse, som det indeholder. Det følger heraf, at et tildelingskriterium om bekæmpelse af arbejdsløshed skal være udtrykkeligt nævnt i udbudsbekendtgørelsen, for at entreprenørerne skal kunne skaffe sig kendskab til, at der stilles en sådan betingelse.

( jf. præmis 49, 50 og 51 samt 73 )

3. En medlemsstat, der i udbudsbekendtgørelserne begrænser det antal ansøgere, der opfordres til at afgive bud på de omhandlede kontrakter, til fem, tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 22, stk. 2, i direktiv 93/37 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter.

Selv om det er korrekt, at direktivets artikel 22, stk. 2, ikke fastsætter et mindste antal ansøgere, som de ordregivende myndigheder er bundet til at opfordre til at afgive bud, når de benytter sig af muligheden for ikke at fastsætte en margen, som omhandlet i denne bestemmelse, har fællesskabslovgiver dog fundet, at i forbindelse med et begrænset udbud, hvor de ordregivende myndigheder fastsætter en margen, er et antal ansøgere, der er mindre end fem, ikke tilstrækkeligt til at sikre en reel konkurrence. Det samme må gælde i endnu højere grad i de tilfælde, hvor de ordregivende myndigheder vælger at opfordre et største antal ansøgere til at afgive bud. Det følger heraf, at det antal virksomheder, som en ordregivende myndighed opfordrer til at afgive bud i forbindelse med et begrænset udbud, under ingen omstændigheder kan være mindre end fem.

( jf. præmis 59-63 )

4. En medlemsstat, der i udbudsbekendtgørelserne beskriver delarbejderne ved hjælp af henvisninger til nationale erhvervsorganisationers klassifikationer, og endvidere som mindstekrav for deltagelse kræver af arkitekten, at han dokumenterer, at han er medlem af arkitektsammenslutningen, tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) samt direktiv 71/305 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter.

I den udstrækning, hvor beskrivelsen af delarbejderne ved henvisning til nationale erhvervsorganisationers klassifikationer således kan have en afskrækkende virkning for bydende fra andre medlemsstater, udgør den som følge heraf en indirekte forskelsbehandling og derfor en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser i traktatens artikel 59's forstand. Endvidere fastslås for det første, at kravet om, at arkitekten skal dokumentere, at han er medlem af arkitektsammenslutningen, kun kan favorisere de nationale arkitekters levering af tjenesteydelser, hvilket udgør en forskelsbehandling i forhold til arkitekter i Fællesskabet, og dermed en hindring for den frie udveksling af deres tjenesteydelser. For det andet er direktiv 71/305 til hinder for, at en medlemsstat kræver, at en bydende, der er bosat i en anden medlemsstat, skal føre bevis for, at han opfylder de kriterier for hæderlighed og faglig dygtighed, som er opregnet i direktivets artikel 23-26, ved hjælp af andre midler - f.eks. en tilladelse til etablering - end dem, der er opregnet i direktivets bestemmelser.

( jf. præmis 82, 83, 84, 87 og 88 samt 90 )