ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Første anbringende om, at Rådet har begået en åbenbar fejl ved at anse nogen af de kriterier for opførelse af sagsøgeren på listen over de personer, enheder og organer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger på baggrund af Ruslands handlinger, der destabiliserer situationen i Ukraine, for at være opfyldt for så vidt angår sagsøgeren. Sagsøgeren har gjort gældende, at den ikke opfylder kriterierne for opførelse på listen, og at Rådet derfor har overskredet sine beføjelser ved at opføre den i de anfægtede foranstaltninger.
1.

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har undladt at give en fyldestgørende og tilstrækkelig begrundelse for at sagsøgeren blev opført i Rådets afgørelse 2014/512/FUSP, Rådets forordning (EU) nr. 833/2014, Rådets afgørelse 2014/659/FUSP og Rådets forordning (EU) nr. 960/2014 (herefter »de anfægtede foranstaltninger«). Rådet har pligt til at angive de konkrete grunde til, hvorfor en bestemt enhed er blevet omfattet af de pågældende restriktive foranstaltninger. Rådet har undladt at give en begrundelse for dets afgørelse om at lade sagsøgeren være omfattet af de anfægtede foranstaltninger eller har subsidiært undladt at give en tilstrækkelig/fyldestgørende begrundelse og end ikke meddelt sagsøgeren, at denne var omfattet, og har således ikke opfyldt denne forpligtelse.
1.

Første anbringende om, at Rådet ikke har givet en behørig eller tilstrækkelig begrundelse for at opføre sagsøgeren på listen over personer, enheder og organer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine.
—

Sagsøgerne har også gjort gældende, at i henhold til definitionen på en maksimalgrænseværdi i artikel 3, stk. 2, litra d), i forordningen om maksimalgrænseværdier skal maksimalgrænseværdier baseres på »en forbrugereksponering, der er tilstrækkelig lav til at beskytte sårbare forbrugere« og »god landbrugspraksis«(GAP). Det følger af artikel 3, stk. 2, og artikel 4, stk. 1, andet afsnit, og af artikel 14, stk. 2, litra a) og d), at Kommissionen da den traf den anfægtede afgørelse skulle have taget hensyn til den foreliggende videnskabelige og tekniske viden om imidacloprids effekt på honningbier og honningbikolonier. Det følger også af disse bestemmelser, og særligt af artikel 14, stk. 2, litra d) i forordningen om maksimalgrænseværdier, at Kommissionen uretmæssigt ikke tog Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 485/2013 (2) i betragtning i den anfægtede afgørelse, som en »beslutning om at ændre anvendelsen af plantebeskyttelsesmidler.
1.

Den anfægtede afgørelse er fejlagtig, eftersom sagsøgte i den procedure, der lå forud for den anfægtede afgørelse, ikke gav et behørigt svar på alle sagsøgerens beviser og udtalelser og navnlig ikke på, om der var ført bevis for, at der forelå ulovlig statsstøtte.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/36

Sag anlagt den 7. oktober 2014 — CEAHR mod Kommissionen

(Sag T-712/14)

(2015/C 007/41)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Confédération Européenne des Associations d’Horlogers-Réparateurs (CEAHR) (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne P. Mathijsen og P. Dyrberg)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse K(2014) 5462 endelig af 29. juli 2014 erklæres ugyldig.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har med det foreliggende søgsmål nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse K(2014) 5462 endelig af 29. juli 2014 i sag AT.39097 — Reparation af ure, hvorved Kommissionen i medfør af artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 773/2004 (1) afviste sagsøgerens klage over, at flere fabrikanter af prestigeprægede- eller luksusure har afslået at levere reservedele til uafhængige reparatører.

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet anført, at i) Kommissionens konklusioner er baseret på en åbenbart urigtig bedømmelse af de retlige og faktiske forhold, ii) at den anfægtede afgørelse ikke indeholder en passende begrundelse for Kommissionens konklusioner, og iii) at den anfægtede afgørelse er vedtaget efter en procedure, hvor Kommissionen undlod at foretage en omhyggelig undersøgelse af de retlige og faktiske forhold, som sagsøgeren havde anført, hvorved sagsøgerens ret til god sagsbehandling blev tilsidesat.

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7.4.2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til […] [artikel 101 TEUF] og [102 TEUF] (EUT L 123, s. 18)
2.

Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet og retten til forsvar, artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, det almindelige princip om beskyttelse af den berettigede forventning og de almindelige regler om aftalers fortolkning, for så vidt som ECFA ikke på ny blev opfordret til at fremlægge dokumenter med henblik på at godtgøre, at de anfægtede omkostninger var støtteberettigede, til trods for, at man have givet ECFA det indtryk, at ECFA kunne gøre dette på et senere stadie i proceduren.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Kommissionen ved i den anfægtede afgørelse tørt at konstatere, at fejlen i overskriften til afgørelsen om ændring af 31. december 2012 ikke havde nogen virkning på selve indholdet af afgørelsen eller på implementeringen af programmet, undlod at tage hensyn til betydningen af, at de beslutninger om udgifter, som Regionen vedtog, skulle kontrolleres forudgående af Revisionsretten, at der gik fire måneder fra bekendtgørelsen af korrektionen til dens gennemførelse, uden at der blev givet en begrundelse. Dette kunne foranledige til at antage, at den korrektion, der skulle foretages, var af større betydning end den korrektion, der angiveligt alene vedrørte overskriften på afgørelsen af 31. december 2012, og til at antage, at Revisionsretten bekræftede, at den fremgangsmåde, der blev foretaget af Regionen, som afstod fra at vedtage forpligtelserne, indtil korrektionen var officielt anerkendt (28. marts 2013), var korrekt, og således lod forstå, at en modsat fremgangsmåde ville være blevet rettet.
1.

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Retten har kompetence til at efterprøve lovligheden af de restriktive foranstaltninger, som Rådet for Den Europæiske Union har truffet over for sagsøgeren, og som blev vedtaget med henblik på at efterkomme den af FN’s Sikkerhedsråd pålagte sanktionsordning for så vidt angår Libyen. Sagsøgeren har gjort gældende, at de EU-retsakter, der gennemfører restriktive foranstaltninger, som er truffet på internationalt plan, ikke nyder retslig immunitet under henvisning til, at de har til formål at gennemføre resolutioner vedtaget af FN’s Sikkerhedsråd i medfør af kapitel VII i De Forenede Nationers pagt.
1.

Med et første anbringende gør sagsøgeren gældende, at Kommissionens afgørelse Ares (2014) 2317513 af 11. juli 2014 tilsidesætter artikel 17 i Traktaten om Den Europæiske Union, artikel 2, stk. 1, litra g), og artikel 10 i forordning (EF) nr. 1367/2006, De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas konvention om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (»ECE-konventionen«) sammenholdt med Rådets afgørelse af 17. februar 2005 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af ECE-konventionen (2005/370/EF).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 431/28

Sag anlagt den 4. juli 2014 — Sverige mod Kommissionen

(Sag T-521/14)

(2014/C 431/50)

Processprog: svensk

Parter

Sagsøger: Kongeriget Sverige (ved A. Falk og K. Sparrman)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Europa-Kommissionen har tilsidesat artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 528/2012 af 22. maj 2012 om tilgængeliggørelse på markedet og anvendelse af biocidholdige produkter, idet den har undladt at vedtage delegerede retsakter vedrørende specifikke videnskabelige kriterier til bestemmelse af hormonforstyrrende egenskaber.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ifølge artikel 5, stk. 3, i biocidforordningen (1) skal Kommissionen senest den 13. december 2013 vedtage delegerede retsakter vedrørende specifikke videnskabelige kriterier til bestemmelse af hormonforstyrrende egenskaber. Sagsøgeren gør gældende, at ved ikke at vedtage sådanne delegerede retsakter har Kommissionen undladt at træffe de foranstaltninger, som den er retligt forpligtet til at træffe. Sagsøgeren har anmodet Kommissionen om at vedtage delegerede retsakter i henhold til biocidforordningens artikel 5, stk. 3, men Kommissionens svar indeholdt, ifølge sagsøgeren, ingen stillingtagen til denne anmodning i den i artikel 265, stk. 2, TEUF omhandlede betydning. Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen på tidspunktet for sagsanlægget heller ikke har vedtaget foranstaltninger, der bringer den påberåbte undladelse til ophør. Ifølge sagsøgeren har Kommissionen hjemmel til at specificere videnskabelige kriterier til bestemmelse af hormonforstyrrende egenskaber og til at anvende de kriterier, der i henhold til biocidforordningens artikel 5, stk. 3, andet og tredje afsnit, skal finde anvendelse, indtil Kommissionen har vedtaget delgerede retsakter med kriterier for hormonforstyrrende stoffer.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 528/2012 af 22.5.2012 om tilgængeliggørelse på markedet og anvendelse af biocidholdige produkter (EUT L 167, s. 1).
8.

Med det ottende anbringende gøres gældende, at Kommissionen har (i) tilsidesat princippet om personligt ansvar og uskyldsformodning ved at holde Mylan Inc. ansvarlig for Matrix’ påståede overtrædelse og (ii) foretaget åbenbare fejlskøn ved at konkludere, at Mylan Inc. udøvede bestemmende indflydelse over Matrix’ adfærd i den relevante periode.
7.

Med det syvende anbringende gøres det gældende, at Rådet ikke havde kompetence til at vedtage eller ikke lovligt kunne vedtage de omhandlede foranstaltninger, idet de ikke står i et rimeligt forhold til, eller det ikke er godtgjort, at de står i et rimeligt forhold til det mål, der forfølges med Rådets afgørelse 2014/512/FUSP. Endvidere, som en følge af deres manglende proportionalitet, a) krænker bestemmelserne Unionens lovgivningskompetence inden for den fælles handelspolitik, og b) de udgør et uberettiget indgreb i sagsøgernes grundlæggende ejendomsret og/eller deres frihed til at oprette og drive egen virksomhed.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved ikke at anvende retningslinjerne vedrørende gruppefritagelsesforordningen for teknologioverførselsaftaler i forhold til sagsøgerens aftale.
—

Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at Kommissionen ved at klassificere de økonomiske sektorer i bilag 3 eller i bilag 5 til retningslinjerne for statsstøtte har tilsidesat artikel 296 TEUF, idet den intetsteds har angivet, hvorledes og på grundlag af hvilke oplysninger kriteriet om handelsintensiteten bliver beregnet og fastsat. De berørte fratages herved muligheden for reelt at udøve deres rettigheder.
2.

Andet anbringende vedrører en urigtig retsanvendelse af chartrets artikel 41, stk. 2, litra a), i det omfang den medfører, at konstateringen af, at der foreligger en tilsidesættelse af denne bestemmelse, ipso jure og automatisk medfører annullation af den anfægtede retsakt, hvorved der sker en fravigelse af retspraksis, ifølge hvilken sagsøgeren burde have godtgjort, at den pågældende retsakt, såfremt fejlen ikke forelå, ville have haft et andet indhold, og at den hidtil gældende retspraksis »fuldstændigt vil miste sit indhold«, såfremt den i denne konstatering nyligt anlagt fortolkning lægges til grund.
1.

Det første anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 18 TEUF og artikel 24, stk. 4, TEUF, artikel 22 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 1 og 2 i forordning nr. 1 om den ordning, der skal gælde for Det Europæiske Økonomiske Fællesskab på det sproglige område og artikel 1d, stk. 1 og 6, i personalevedtægten, for så vidt som opslaget ved henvisningen til Kommissionens internetside, der indeholdt disse bindende bestemmelser, krævede af ansøgerne, at de skulle indgive deres cv og begrundelse på engelsk, fransk eller tysk, i stedet for på et hvilket som helst af Den Europæiske Unions sprog. For at rette op på disse fejl burde Kommissionen ifølge sagsøgeren have ændret internetsiden og have forlænget ansøgningsfristerne.
1.

Det første anbringende vedrører en retlig fejl, idet Personaleretten fastslog dels, at EEAS’ undladelse af at vedtage almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 10, i bilag X til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) var berettiget på grund af den omstændighed, at EEAS endnu, for så vidt angår anvendelsen af denne bestemmelse, befandt sig i en tilpasningsperiode, dels, at tilsidesættelsen af forpligtelsen til at vedtage almindelige gennemførelsesbestemmelser kun med føje kan påberåbes af appellanten, såfremt denne godtgør, at ansættelsesmyndigheden har anvendt denne bestemmelse vilkårligt.
—

Som en konsekvens af denne annullation gives der medhold i sagsøgerens klage over EF-Sortsmyndighedens afgørelser R 1232, OBJ 13-086, OBJ 13-087, OBJ 13-088 og OBJ 13-090, sagsøgerens sort bedømmes til at være (fuldstændig) ny i henhold til artikel 10 i forordning nr. 2100/94, og sagsøgerens sort meddeles EF-sortsbeskyttelse.
—

Kommissionens afgørelse af 16. juli 2014 (REM 05/2013), hvorved der blev givet afslag på anmodningen om fritagelse for indførselsafgifter for et beløb på 4 61 415,12 EUR, annulleres.
—

Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og San Miguel, Fábricas de Cerveza y Malta, SA tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Harmoniseringskontoret.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 106, stk. 2, TEUF og artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF, idet der ikke er blevet ført bevis for, at princippet om teknologisk neutralitet er blevet tilsidesat.
—

På grundlag af artikel 268 TEUF og 340 TEUF erstattes den skade, der er forvoldt Samir Hassan som følge af de ovennævnte restriktive foranstaltninger over for ham, på følgende måde: — Det fastslås, at Rådet for Den Europæiske Union ifalder ansvar uden for kontraktforhold for den allerede lidte og den fremtidige økonomiske skade og for den ikke-økonomiske skade. — Samir Hassan tilkendes et månedligt beløb på 2 50 000 EUR fra den 1. september 2011 som erstatning for den økonomiske skade, som han har lidt. — Samir Hassan tilkendes et symbolsk beløb på en (1) euro for den ikke-økonomiske skade, som han har lidt. — Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at erstatte den fremtidige økonomiske skade.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 34/40

Sag anlagt den 14. november 2014 — Legakis m.fl. mod Rådet

(Sag T-765/14)

(2015/C 034/48)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøgere: Georgios Legakis, Myrto Panagiota Legaki, Maria Legaki og Melina Legaki (Palaio Faliro, Grækenland) (ved advokat B. Christianos)

Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgernes påstande

— Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgerne et beløb på 1 9 91 194,40 EUR i erstatning for det tab, som sagsøgerne har lidt som følge af sagsøgtes ulovlige retsakter tillige med renter fra den dato, hvor sagsøgerne ulovligt mistede rådigheden over sine indskud (29.3.2013), indtil afsigelsen af dom i nærværende sag, samt morarenter fra afsigelsen af dom i nærværende sag indtil den fulde betaling er sket.

— Subsidiært tilpligtes sagsøgte at betale sagsøgerne 95 % af det ovenfor nævnte beløb, dvs. 1 8 91 634,68 EUR som erstatning for det tab, de har lidt som følge af sagsøgtes retsstridige handlinger med renter regnet fra den ulovlige afhændelse af deres indskud (29.3.2013) og indtil afsigelsen af dommen i denne sag og med morarenter fra afsigelsen af dom i denne sag, og indtil beløbet er betalt fuldt ud.

— Mere subsidiært fastsættes det beløb, som sagsøgte skal betale sagsøgerne i erstatning for det tab, som sagsøgerne har lidt som følge af sagsøgtes ulovlige retsakter.

— Sagsøgte tilpligtes at betale hver af sagsøgerne 20 000 EUR (dvs. sammenlagt 80 000 EUR) som erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgerne har lidt som følge af tilsidesættelsen af princippet om ligebehandling.

— Sagsøgte tilpligtes at betale hver af sagsøgerne 20 000 EUR (dvs. sammenlagt 80 000 EUR) som erstatning for den ikke-økonomiske skade, som de har lidt som følge af tilsidesættelsen af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse.

— Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har nedlagt påstand om, at Den Europæiske Unions Ret, der er kompetent i medfør af artikel 268 TEUF, tilkender sagsøgerne erstatning i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF for det tab, de har lidt som følge af sagsøgtes retsstridige handlinger.

Sagsøgerne har gjort gældende, at tabet indtrådte, da sagsøgte ved en overskridelse af rammerne for sine beføjelser og tilsidesættelse af afledt EU-ret og generelle EU-retlige principper pålagde og følgelig var skyld i en reduktion af sagsøgernes indskud i Cyprus Popular Bank Public Co Ltd eller under alle omstændigheder var medvirkende hertil.

Sagsøgerne har navnlig gjort gældende, at sagsøgte har tilsidesat følgende grundlæggende rettigheder og generelle EU-retlige principper:

— For det første tilsidesættelse af ejendomsretten.

— For det andet tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet.

— For det tredje tilsidesættelse af tilsidesættelse af sagsøgernes ret til en effektiv domstolsbeskyttelse og af retssikkerhedsprincippet.

Sagsøgerne gør gældende, at de i retspraksis fastsatte betingelser for at sagsøgte kan påføres et ansvar uden for kontraktforhold med henblik på erstatning for det tab de har lidt, er opfyldt.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 11, stk. 4, TEU og artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2, litra b), i forordning (EU) nr. 211/2011 (1), da Kommissionen har lagt til grund, at det planlagte borgerinitiativ ikke er omfattet af Kommissionens kompetenceområde. — Sagsøgerne har i denne forbindelse gjort gældende, at Kommissionens begrundelse om, at Kommissionens påtænkte anbefaling om at trække forhandlingsmandatet for »Transatlantic Trade and Investment Partnership« (TTIP) tilbage ikke var rettet mod en »retsakt« som omhandlet i artikel 11, stk. 4, TEU, er fejlagtig. Såvel tildeling som tilbagetrækning af forhandlingsmandatet er rådsafgørelser som omhandlet i artikel 288, stk. 4, TEUF, der desuden er »retsakter« som omhandlet i artikel 11, stk. 4, TEUF. — Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at Kommissionens yderligere begrundelse, hvorefter det med borgerinitiativet mod »Comprehensive Economic and Trade Agreement« (CETA) og TTIP ikke kan kræves, at Kommissionen undlader at anbefale Rådet at vedtage de forskellige forhandlede internationale aftaler, og at det heller ikke kan kræves, at Kommissionen anbefaler en afgørelse om ikke at vedtage de forskellige forhandlede internationale aftaler, ligeledes er fejlagtig. Det fremgår på ingen måde af artikel 11, stk. 4, TEU, artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2, litra b), i forordning nr. 211/2011, at borgerinitiativer, der er rettet mod ophævelse af eksisterende retsakter, eller borgerinitiativer, hvormed det søges opnået, at planlagte retsakter ikke vedtages, skulle være utilladelige. — Sagsøgerne har desuden anført, at den manglende registrering af »STOP TTIP«-borgerinitiativet også er retsstridig, fordi det planlagte borgerinitiativ i hvert fald ikke falder »åbenbart« uden for Kommissionens kompetenceområde i henhold til i artikel 4, stk. 2, litra b), i forordning nr. 211/2011.
—

Subsidiært fastslås, at EF-varemærkeregistrering nr. 1 1 1 31 216»MEGABUS.COM« i det mindste delvist registreres for »passagertransportydelser«, for hvilke der er blevet fremlagt bevis for opnåelse af fornødent særpræg gennem brug.
For det andet har Kommissionen tilsidesat sin pligt til at begrunde afgørelsen ved at give en utilstrækkelig begrundelse for så vidt angår det antal point, som sagsøgernes tekniske bud havde opnået, og ved ikke fuldt ud at underrette om det valgte konsortiums sammensætning eller de væsentlige elementer ved det økonomiske tilbud.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/41

Sag anlagt den 26. november 2014 — Ugly mod KHIM — Group Lottuss (COYOTE UGLY)

(Sag T-778/14)

(2015/C 026/53)

Stævningen affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Ugly, Inc. (New York, De Forenede Stater) (ved barrister T. St Quintin og solicitors K. Gilbert og C. Mackey)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Group Lottuss Corp., SL (Barcelona, Spanien)

Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret

Indehaver af det omtvistede varemærke: Group Lottuss Corp., SL

Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »COYOTE UGLY« — EF-varemærkeansøgning nr. 1 2 26 198

Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 16. september 2014 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1369/2013-5)

Påstande

— Indsigelsesafdelingens og appelkammerets afgørelse annulleres og sagen hjemvises til indsigelsesafdeling til fornyet behandling.

— Group Lottuss Corp., SL tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringende
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som EF-design nr. 593959-0001 deri blev erklæret ugyldigt, fordi det ikke havde individuel karakter, og følgelig erklæres designet for gyldigt uden, at sagen for tredje gang hjemvises til Harmoniseringskontoret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/36

Sag anlagt den 21. november 2014 — ANKO mod Kommissionen

(Sag T-771/14)

(2015/C 065/50)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: ANKO AE Antiprosopeion, Emporeiou kai Viomichanias (Athen, Grækenland) (ved advokat V. Christianos)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at det beløb på 2 96 149,77 EUR, som Kommissionen udbetalte til sagsøgeren for projektet DOC@HAND, svarer til de støtteberettigede udgifter, og at sagsøgeren derfor ikke er forpligtet til at tilbagebetale beløbet som værende modtaget uberettiget.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Nærværende søgsmål vedrører Kommissionens ansvar i henhold til artikel 272 TEUF på grundlag af kontrakt nr. 508015 vedrørende gennemførelsen af DOC@HAND-projektet. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at Kommissionen, selv om sagsøgeren har opfyldt sine egne kontraktforpligtelser, har begæret beløbene udbetalt til ANKO tilbagebetalt, for så vidt som de udgør ikke-støtteberettigede udgifter, hvilket er i strid med den pågældende kontrakt, princippet om god tro, forbuddet mod magtmisbrug og proportionalitetsprincippet.

Sagsøgeren har dermed for det første gjort gældende, at Kommissionen har påberåbt sig helt ubegrundede argumenter, som i hvert fald ikke er godtgjort, med henblik på at afvise næsten alle ANKO’s udgifter som ikke-støtteberettigede og at begære beløbet udbetalt til ANKO for DOC@HAND-projektet tilbagebetalt. For det andet har Kommissionen ved at afvise 99,59 % af det skyldige bidrag, for så vidt som det ikke svarer til de støtteberettigede udgifter, som sagsøgeren skulle afholde i henhold til projektets krav, tilsidesat forbuddet mod magtmisbrug og proportionalitetsprincippet.