DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:F:2011 :13 1PERSONALERETTENS DOM
(Første Afdeling)
15. februar 2011
Sag F-81/09
Luigi M ar cuc cio
mod
Europa-Komm issionen
»Personalesag — tjenestemænd — invaliditetsydelse — fejlagtig beregning — betaling af en 
efterbetaling — skyldige morarenter — den relevante procentsats — årlig opskrivning — økono misk og 
ikke-økono misk skade«
Angående:Søgsmål anlagt i h enhold til artikel 236 E F og artikel 152 E A, hvorved Luigi Marcuccio i 
det væsentlige har n edlagt påstand om d els annullation a f Kommissionens afgørelse om 
delvist afslag på sagsøgerens anmodning om betaling af morarenter af den efterbetaling af 
invaliditetsydelse, som K ommissionen har u dbetalt til ham, dels om a t Kommissionen 
tilpligtes at betale ham e t beløb s varende til forskellen me llem d e m orarenter, der 
beregnes efter de kri terier, som han me ner, der skal anvendes, og de morarenter, der rent 
faktisk blev betalt, hvilket sidstnævnte beløb selv skal tillægges morarenter.
Udfald: Europa-Kommissionen frifindes. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler 
en fjerdedel af Luigi Marcuccios omkostninger. Luigi Marcuccio bærer tre fjerdedele af 
sine egne omkostninger.
Samm endrag
1. Tjenestemænd — afgørelse, der indeholder et klagepunkt — begrundelsespligt — rækkevidde — 
utilstrækkelig begrundelse — berigtigelse under retssagen — betingelser
(Art. 253 E F; tjenestemandsvedtægten, art. 25, andet afsnit)
2. Institutionernes retsakter — forordninger — analog anvendelse — betingelser
3. Ulovlighedsindsigelse — rækkevidde — anfægtelige retsakter — generel retsakt, der er hjemmel for den 
anfægtede a fgørelse
(Art. 241 E F)
4. Retspleje — stævning — formkrav
[Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1; Personalerettens procesreglement, art. 35, stk. 1, litra d) og e)]
1. Begrundelsespligten i h enhold til ve dtægtens ar tikel 25, stk. 2, der er en gentagelse af det 
almindelige kra v i ar tikel 253 E F, har til formål dels at give d en pågældende tilstrækkelige oplysninger 
til at fastslå, om d en akt, d er indebærer et klagepunkt m od ham, er ko rrekt, o g m uligheden for at
2 ECLI:EU:F:2011 :13SAMM ENDR AG–SAGF-81/09
MARCUCCIOMODKOMM ISSIONEN
 anlægge sag ved Personaleretten, dels at gøre det muligt for denne at udøve sin kon trol me d hensyn til 
afgørelsens lovlighed. Heraf følger, at begrundelsespligten er et vigtigt princip i E U-retten, som ku n ka n 
fraviges af tvingende hensyn.
Det er muligt for det første at afhjælpe e n utilstrækkelig – me n ikke e n fuldstændig m angel på – 
begrundelse, selv under sagens behandling, når den pågældende før sagens anlæggelse allerede råd ede 
over oplysninger, der udgør begyndelsen af en begrundelse, og for det andet at anse en afgørelse for at 
være tilstrækkeligt begrundet, når den er truffet i en samme nhæng, som han har ke ndskab til, og som 
giver ham m ulighed for at forstå dens rækkev idde.
(jf. præmis 39 o g 40)
Henvisning til:
Retten i F ørste Instans: 15. september 2005 , sag T-132/03, Casini mod Kommissionen, præmis 30 o g den deri nævnte 
retspraksis.
Retten: 2. marts 2010 , T-248/08 P, Doktor mod Rådet, præmis 93 o g den deri nævnte retspraksis.
2. En forordnings anvendelsesområde beror som h ovedregel på forordningens bestemme lser og ka n 
principielt ikke u dstrækkes til andre situationer end dem, den har for øje. Det kan imidlertid forholde 
sig anderledes i v isse særlige tilfælde. Således kan erhvervsdrivende me d føje påberåbe sig en analog 
anvendelse af en forordning, de ikke u middelbart omfattes af, såfremt de godtgør, at de for dem 
gældende bestemme lser dels er nøje samme nlignelige me d de bestemme lser, der påstås anvendt 
analogt, dels indeholder en undladelse, der strider mod en EU-retlig grundsætning, der kan afhjælpes 
ved en analog anvendelse af den forordning, de ikke u middelbart omfattes af.
En analog anvendelse af en forordning er derfor afhængig af, at to ku mulative b etingelser er opfyldt, 
nemlig dels at der er en snæver lighed me llem d en juridiske o rdning, der umiddelbart gælder, og de 
forskrifter, der påtænkes anvendt analogt, dels at der foreligger en lakune i d en pågældende juridiske 
ordning, der strider imod en EU-retlig grundsætning, og som ka n afhjælpes ved de forskrifter, som 
påtænkes anvendt analogt.
(jf. præmis 55)
Henvisning til:
Domstolen: 20. februar 1975 , sag 64 /74, Reich; 11. juli 1978 , sag 6/78, Union f rançaise de Céréales; 12. december 
1985 , sag 165 /84, Krohn, præmis 13 o g 14.
3. Artikel 241 E F er udtryk for et generelt princip, der sikrer, at hver part – me d henblik på at opnå 
annullation a f en afgørelse, der berører den pågældende umiddelbart og individuelt – ka n anfægte 
gyldigheden af tidligere institutionelle retsakter, der udgør retsgrundlaget for den omtvistede afgørelse, 
hvis ve dkomme nde ikke i me dfør af artikel 230 E F havde ret til at anlægge et dir ekte søgsmål til 
prøvelse af disse akter, hvis følger han er underlagt uden at have h aft mulighed for at anlægge et 
annullationssøgsmål til prøvelse heraf.
ECLI:EU:F:2011 :13 3SAMM ENDR AG–SAGF-81/09
MARCUCCIOMODKOMM ISSIONEN
Artikel 241 E F har således til formål at beskytte de retsundergivne m od anvendelsen af en ulovlig 
retsakt, id et det forudsættes, at retsvirkningerne af en dom, der fastslår, at retsakten ikke f inder 
anvendelse, er begrænset til sagens parter, og at denne dom ikke a nfægter selve retsakten, der har fået 
retskraft.
(jf. præmis 60)
Henvisning til:
Domstolen: 6. marts 1979 , sag 92 /78, Simme nthal mod Kommissionen, præmis 39; 19. januar 1984 , sag 262 /80, 
Andersen m.fl. mod Parlamentet, præmis 6.
Retten i F ørste Instans: 12. december 1996 , forenede sager T -177/94 o g T -377/94, Altmann m .fl. m od 
Kommissionen, præmis 119; 20. november 2007 , sag T-308/04, Ianniello mod Kommissionen, præmis 32 o g den deri 
nævnte retspraksis.
4. Det følger af artikel 35, stk. 1, litra d) og e), i Personalerettens procesreglement, at den stævning, der 
er o mhandlet i ar tikel 21 i D omstolens statut, b l.a. skal indeholde søgsmålets genstand, 
søgsmålsgrundene og de retlige og faktiske anbringender, som gøres gældende.
Disse angivelser skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og 
til at Retten i g ivet fald på det foreliggende grundlag kan tage stilling til sagen.
(jf. præmis 61 o g 62)
Henvisning til:
Personaleretten: 30. juni 2006 , sag F-87/05, Ott m .fl. mod Kommissionen, præmis 38; 14. maj 2008 , sag F-95/06, 
Taruffi mod K ommissionen, præmis 121-125; 30. november 2009 , sag F-16/09, de Britto Patrício-Dias m od 
Kommissionen, præmis 42.