RETTENS DOM (Anden Afdeling)

8. november 2000

Sag T-175/97

Bernard Bareyt m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — midlertidigt ansatte — løn — placering i et tredjeland — tilpasning af justeringskoefficienterne — tilbagevirkende gyldighed — tilbagesøgning af det for meget udbetalte«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-1053

Angående:

Påstande om annulation af sagsøgernes lønsedler for maj 1996 og de følgende måneder og om, at Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale sagsøgerne den løn, som den tilbageholdt fra juni måned 1996 samt at tilbagesøge det for meget udbetalte og betale dem et beløb svarende til den nedsættelse af deres løn, som den foretog fra maj 1996.

Udfald:

Kommissionen frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Fællesskabslovgiver er forpligtet til at sikre tjenestemændene i Bruxelles og de øvrige tjenestesteder i tredjelande samme købekraft ved fastsættelsen af justeringskoefficienterne. Denne forpligtelser bortfalder ikke, blot fordi den ikke er blevet opfyldt inden for de i vedtægten fastsatte frister. Selv hvis det antages, at fristerne i artikel 13 i vedtægtens bilag X for tilpasning af justeringskoefficienter er bindende, og at fællesskabslovgiver har tilsidesat sin forpligtelse til at tilpasse disse koefficienter på det foreskrevne tidspunkt, påvirker en sådan tilsidesættelse af gældende bestemmelser ikke gyldigheden af forordninger om fastsættelse af justeringskoefficienter. (jf præmis 48)

Kommissionen og Eurostat har med hensyn til de statistiske metoder, der anvendes ved beregningen af justeringskoefficienter, et skøn ved valget af metoderne for vurdering af, om købekraften er den samme. For at Retten kan fastslå, at valget af en sådan metode er retsstridigt, er det nødvendigt, at sagsøgeren godtgør, at dette valg er åbenbart fejlagtigt. I øvrigt er justeringskoefficienterne udtryk for forskellen i købekraft for Fællesskabernes personale i Bruxelles og på et andet tjenestested, og afspejler ikke kun udviklingen i leveomkostningerne på dette andet sted. Følgelig er en nedsættelse af justeringskoefficienten, selv om den er betydelig og ikke svarer til et fald i leveomkostningerne på ansættelsesstedet, ikke i sig selv et indicium, der giver grundlag for at antage, at der er tale om en åbenbar vildfarelse ved valget af metoder til vurdering af, om købekraften er den samme. (jf. præmis 64 og 65) Henvisning til: Retten, 7. december 1995, forenede sager T-544/93 og T-566/93, Abello m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 271, og II, s. 815, præmis 56.

Begrundelsen til en forordning om fastsættelse af justeringskoefficienter, som gælder for tjenestemændenes løn, kan begrænses til dels at angive den samlede situation, som har ført til dens udstedelse, og dels de generelle formål, som den har. Den behøver ikke at angå de tekniske aspekter ved beregningsmåden. (jf. præmis 75) Henvisning til: Abelio m.fl. mod Kommissionen, præmis 89.

Når der er tale om en afgørelse, hvorved ansættelsesmyndigheden anvender en almengyldig retsakt på en tjenestemands individuelle situation uden herved at have noget skøn, kan begrundelsen begrænses til en henvisning til retsakten og til angivelse, i det omfang det er nødvendigt under omstændighederne i det pågældende tilfælde, af grundene til, at ansættelsesmyndigheden finder, at betingelserne for at anvende den nævnte retsakt på denne tjenestemand er opfyldt. Ansættelsesmyndigheden er efter vedtægtens artikel 25, stk. 2, ikke forpligtet til at forklare fællesskabslovgivers grunde til at udstede retsakten. (jf. præmis 77)

1 henhold til artikel 64, stk. 1, i Rettens procesreglement tilsigter foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse at tilvejebringe de bedst mulige betingelser for sagens fremme, retsforhandlingernes forløb og bilæggelse af tvister. Foranstaltninger vedrørende bevisoptagelse i henhold til samme reglements artikel 65, 66 og 67 har til formål at gøre det muligt at bevise sandfærdigheden af de faktiske omstændigheder, som en part fremfører til støtte for sine anbringender. Det er ikke nødvendigt at træffe bestemmelse om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse eller bevisoptagelse, der foreslås af en sagsøger, når foranstaltningen ikke har til formål at præcisere de klagepunkter, som han har fremført, eller at bevise sandfærdigheden af de faktiske omstændigheder, som han har henvist til, men snarere fremtræder som et forsøg på at opnå nye oplysninger til støtte for søgsmålet, når sagsøgeren ikke har fremført konkrete søgsmålsgrunde, som kan verificeres eller præciseres ved en anmodning om oplysninger eller specifikke dokumenter. Of. præmis 89, 90 og 91)