ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 8/10

Sag anlagt den 12. november 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik

(Sag C-494/07)

(2008/C 8/17)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Patakia og D. Recchia, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 4, artikel 12 og 13 (sammenholdt med bilag IV) i Rådets direktiv 92/43/EØF (1) af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet den ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre direktivet.

— Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har undersøgt foreneligheden af de foranstaltninger, som Den Hellenske Republik har vedtaget med henblik på at gennemføre direktiv 92/43/EØF.

Undersøgelsen har vist, at nogle af direktivets bestemmelser ikke er blevet gennemført fuldt ud og/eller ikke er blevet korrekt gennemført.

Kommissionen er navnlig af den opfattelse, at anvendelsen af udtrykket »hensyn til væsentlige samfundsinteresser« i græsk lovgivning i stedet for udtrykket »af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser« som angivet i direktivets artikel 6, stk. 4, er en ukorrekt gennemførelse af den omhandlede bestemmelse, da dette udvider muligheden for at anvende den fastsatte fravigelse, hvilket ikke er foreneligt med behovet for en indskrænkende fortolkning.

Kommissionen er endvidere af den opfattelse, at tilføjelsen i græsk lovgivning af ordene »af særlig økonomisk interesse« til udtrykket »af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser« i direktivets artikel 6, stk. 4, hvilket giver anledning til anvendelse af undtagelsen i denne bestemmelse, udgør en ukorrekt gennemførelse af direktivets artikel 6, stk. 4, da dette indebærer yderligere muligheder for fravigelser.

Endelig har Kommissionen konstateret, hvilket de græske myndigheder har erkendt, at de bestemmelser i græsk lovgivning, der gennemfører artikel 12 og 13, ikke henviser til bilaget, hvori anvendelsesområdet fastlægges, hvorfor disse artikler i direktivet ikke er blevet korrekt gennemført.

Kommissionen er derfor af den opfattelse, at Den Hellenske Republik ikke har gennemført artikel 6, stk. 4, artikel 12 og 13 i direktivet om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter korrekt.

(1) EFT L 206 af 22.7.1992.
5)

Når en erhvervsdrivende bruger et tegn, der ligner et registreret varemærke, som har et renommé, og dette tegn ikke ligner varemærket i en sådan grad, at der er forvekslingsrisiko, på en sådan måde, at a) det registrerede varemærkes væsentligste funktion som garanti for oprindelse ikke svækkes ellers bringes i fare b) det registrerede varemærke eller dets renommé ikke plettes eller udvandes, og der heller ikke er risiko for at dette vil ske c) varemærkeindehaverens afsætning ikke forringes, og d) varemærkeindehaveren ikke fratages belønningen for fremme, vedligeholdelse eller forstærkning af sit varemærke e) den erhvervsdrivende imidlertid opnår en kommerciel fordel ved brugen af sit tegn, på grund af tegnets lighed med det registrerede varemærke, skal denne brug da anses for at drage »utilbørlig fordel« af det registrerede varemærkes renommé i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i varemærkedirektivets artikel 5, stk. 2?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/27

Appel iværksat den 16. november 2007 af Philip Morris Products SA til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 12. september 2007 i sag T-140/06 — Philip Morris Products mod KHIM

(Sag C-497/07 P)

(2008/C 22/52)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Philip Morris Products SA (ved avocats T. van Innis og C.S. Moreau)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har i sin appel gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 4 og artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (1). I denne henseende har appellanten for det første kritiseret Retten for at lade sin vurdering tage udgangspunkt i en forudfattet mening, der var til skade for den kategori af varemærker, som det ansøgte varemærke henhører under. Ved nemlig at fastslå, at forbrugerne ikke er vant til at slutte sig til varers oprindelse på grundlag af deres form eller formen på deres emballage, mener appellanten, at Retten har anlagt en vurdering af de faktiske omstændigheder, der er uden noget videnskabeligt grundlag, og som forvansker den måde, hvorpå mennesker generelt opfatter tegn, navnlig former.

For det andet har appellanten kritiseret Retten for at have anlagt en urigtig retlig vurdering af, hvordan den relevante kundekreds opfatter varemærket. Denne fejl består for det første i, at Retten kun har betragtet brugen af varemærket, når det indgår som en del af en cigaretpakke, hvorimod formen på en emballage for en bestemt vare af kundekredsen kan opfattes i en række andre udtryksformer såsom grafiske eller tredimensionelle gengivelser af varemærket på reklamemateriale. For det andet består den urigtige vurdering i, at Retten har begrænset varemærkebegrebet til den del, som kan opfattes af en potentiel køber på det tidspunkt, der ligger umiddelbart før købet, uanset at et varemærkes relevante kundekreds udgøres af alle dem, der kan komme i kontakt med det i forbindelse med varemærkets normale brug, hvilket både er ved reklamen for varen før købet og ved brugen eller indtagelsen af varen efter købet.

Appellanten har endelig for det tredje gjort gældende, at der er en selvmodsigelse i den appellerede doms begrundelser.

(1) EFT 1994 L 11, s. 1.
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 68/414/EØF af 20. december 1968 om forpligtelse for EØF's medlemsstater til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter (1), idet det ikke administrativt eller ved lov har fastsat bestemmelser, der er egnede til i Fællesskabet til enhver tid at opretholde niveauet for lagrene af mineralolieprodukter i den anden kategori af mineralolieprodukter, som omhandles i direktivets artikel 2.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat forpligtelser, som påhviler den i henhold til EF-traktatens artikel 28 og 30, idet den ved dekret 12078/1343 af 3. marts 2004 udstedt af transportministeren, som fortolket på grundlag af cirkulære 45007/4795 af 28. juli 2004 udstedt af Direktoratet for Trafiksikkerhed og Miljø, indfører et forbud mod, at vinduesfilm, som er lovligt fremstillet og/eller solgt i andre af Den Europæiske Unions medlemsstater, bliver påsat bilruder generelt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/34

Appel iværksat den 22. november 2007 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt den 12. september 2007 af Retten i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) i sag T-196/02, MTU Friedrichshafen GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-520/07 P)

(2008/C 22/62)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved K. Gross og B. Martenczuk, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: MTU Friedrichshafen GmbH

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom afsagt af Retten i Første Instans den 12. september 2007 i sag T-196/02, MTU Friedrichshafen GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ophæves.

— Der træffes endelig afgørelse i sagen og der statueres frifindelse.

— Sagsøgeren i sagen for Retten tilpligtes at betale omkostningerne vedrørende appelsagen og vedrørende behandlingen af sag T-196/02 i første instans.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten i Første Instans har foretaget urigtig retsanvendelse, idet den lagde til grund, at muligheden for på grundlag af de foreliggende oplysninger at fastslå, hvem der er den faktiske støttemodtager, ikke må anvendes. Fastlæggelsen af den faktiske støttemodtager udgør en foreskreven del af Kommissionens beslutninger, hvorved tilbagebetaling af ulovlig støtte påbydes. Denne fastlæggelse er nemlig nødvendig for at sikre en effektiv tilbagebetaling af den ulovlige støtte. Derfor er det uforeneligt med artikel 13, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999, hvis det ikke er muligt på grundlag af de foreliggende oplysninger at afgøre, hvem der er den faktiske støttemodtager.

For det andet har Retten med urette lagt til grund, at Kommissionens beslutning var støttet på en simpel formodning, der ikke opfylder betingelserne for en beslutning, der træffes på grundlag af de foreliggende oplysninger. For det første stilles der ved en beslutning på grundlag af de foreliggende oplysninger ikke krav om absolut vished. For det andet er Kommissionens beslutning støttet på oplysninger angående udviklingsomkostningerne vedrørende knowhow, som meddeltes af bobestyreren for SKL-M. Kommissionen var derfor i besiddelse af tilstrækkelige holdepunkter for at kunne lægge til grund, at overførslen af knowhow til MTU udgjorde en fordel for denne virksomhed.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht für Strafsachen Wien (Østrig) den 31. oktober 2007 — Straffesag mod Vladimir Turansky

(Sag C-491/07)

(2008/C 22/49)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht für Strafsachen Wien

Part i straffesagen

Vladimir Turansky

Præjudicielt spørgsmål

»Skal forbuddet mod dobbelt strafforfølgning i artikel 54 i den i Schengen (Luxembourg) den 19. juni 1985 undertegnede konvention om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser (1) fortolkes således, at det er til hinder for, at en mistænkt person strafforfølges i Republikken Østrig for et forhold, når strafforfølgning vedrørende det samme forhold er blevet indstillet i Den Slovakiske Republik efter dennes tiltrædelse af Den Europæiske Union ved, at en politimyndighed efter en materiel prøvelse har besluttet at stille sagen i bero uden strafpålæggelse og derved endeligt har afsluttet sagen?«

(1) EFT L 239, s. 19.
2)

at det i bekræftende fald ikke er til hinder for en bestemmelse, hvorved tærsklerne for godkendelse beregnes ud fra en ordning med »dyr af lignende art«, der vægter antallet af dyr pr. plads ud fra arterne, med henblik på en hensyntagen til det kvælstof, som de forskellige arter reelt udskiller i afføringen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 5. november 2007 — Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) mod Consorzio Agrario di Ravenna Soc. Coop. arl

(Sag C-486/07)

(2008/C 22/47)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte Suprema di Cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)

Sagsøgt: Consorzio Agrario di Ravenna Soc. Coop arl

Præjudicielt spørgsmål

Gælder de prisnedsættelser, der er fastsat for et højere vandindhold end standardkvaliteten, ligeledes ved salg af majs i henhold til de EØF-forordninger, som på det sagsrelevante tidspunkt (1994-1995) var gældende for et interventionsorgans salg af korn?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/32

Appel iværksat den 21. november 2007 af Cain Cellars, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 12. september 2007 i sag T-304/05 — Cain Cellars, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-508/07 P)

(2008/C 22/57)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Cain Cellars, Inc. (ved Rechtsanwalt J. Albrecht)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom, der blev afsagt af Retten i Første Instans den 12. september 2007 i sag T-304/05, ophæves.

— Det fastslås, at registreringshindringen i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 ikke er til hinder for registreringen af det ansøgte varemærke.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og omkostningerne i forbindelse med sagen for Retten samt appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Sammenfatning af appellantens anbringender i appellen iværksat til prøvelse af dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 12. september 2007 i sag T-304/05

Første anbringende

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94:

Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans ved sin vurdering ikke tog hensyn til de faktiske omstændigheder, der var relevante for bedømmelsen af, om det ansøgte pentagonformede varemærke havde fornødent særpræg, og til de relevante retlige omstændigheder og principper, idet den bedømte appellantens pentagonformede varemærke på grundlag af rent teoretiske og abstrakte overvejelser og undlod at tage hensyn til de almindelige, faktuelt baserede principper for at vurdere, om en gengivelse af et pentagon har fornødent særpræg, særligt spøgsmålet om figurens særlige karakter (»uniqueness«) inden for vinsektoren, der er relevant i den foreliggende sag. Retten betegnede tegnet som en simpel »geometrisk grundfigur« og lagde a priori og på en abstrakt måde til grund, at denne kategori af simple tegn manglede ethvert fornødent særpræg.

Andet anbringende

Tilsidesættelse af artikel 67, stk. 3, i Rettens procesreglement:

a) I henhold til artikel 67, stk. 3, i Rettens procesreglement tager Retten kun hensyn til dokumenter, som parternes advokater og befuldmægtigede har kunnet gøre sig bekendt med, og som de har kunnet udtale sig om. I den appellerede doms præmis 34 blev der taget hensyn til dokumenter, som Harmoniseringskontoret fremlagde for første gang i sit svarskrift, og som sagsøgeren ikke fik lejlighed til at udtale sig om (den skriftlige forhandling blev afsluttet efter indgivelsen af svarskriftet). Dommen er derfor støttet på beviser, der ikke kunne indgå i sagen. Appellantens manglende mulighed for at fremkomme med sit synspunkt udgør en tilsidesættelse af retten til at blive hørt.
f)

Under hensyn til de betingelser, som EF-Domstolen har udledt af den nuværende artikel 87, stk. 1, EF (tidligere traktatens artikel 92, stk. 1), især i dom af 24. juli 2003 (Altmark) (2), med hensyn til kvalificeringen af statsstøtte (»For det første skal der være tale om statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler. For det andet skal denne støtte kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstater. For det tredje skal den give modtageren en fordel. For det fjerde skal den fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene«), hvad forstås ved og hvad er rækkevidden af udtrykket (i) indrømmelse af en fordel, der (ii) kan fordreje konkurrencevilkårene, i forbindelse med en situation, hvor modtagerne har eneret på offentlig personbefordring i Lissabon og Porto, men som også deltager i forbindelserne til disse byer i områder, hvor også andre operatører deltager? Eller med andre ord, på grundlag af hvilke kriterier kan det fastslås, at indrømmelsen af en fordel kan fordreje konkurrencevilkårene? Er det i den forbindelse relevant, hvilken procentdel af selskabernes omkostninger der kan henføres til de transportruter, som selskaberne driver uden for det område, hvor de har eneret? Er det — kort sagt — nødvendigt, at støtten indvirker på den virksomhed, der udøves uden for det område, hvor de har eneret (Lissabon og Porto), i et konkret væsentligt omfang?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/33

Sag anlagt den 21. november 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-511/07)

(2008/C 22/59)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Rozet og U. Wölker, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF af 11. februar 2004 om en mekanisme til overvågning af emissioner af drivhusgasser i Fællesskabet og til gennemførelse af Kyoto-protokollen (1), sammenholdt med artikel 2 og artikel 4, stk. 1, litra b) og d), i Kommissionens beslutning nr. 2005/166/EF af 10. februar 2005 om gennemførelsesbestemmelser til beslutning nr. 280/2004/EF (2), idet det ikke har meddelt de nødvendige oplysninger i henhold til artikel 3, stk. 1, litra f), i beslutning nr. 280/2004/EF.

— Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har med sit søgsmål kritiseret Storhertugdømmet Luxembourg for mangelfuldt at have gennemført beslutning nr. 280/2004/EF, sammenholdt med beslutning 2005/166/EF. Dels har Luxembourg nemlig i den årlige rapport undladt at give fuldstændige oplysninger om anvendte metodologier og datakilder, herunder oplysninger om de typer aktivitetsdata og emissionsfaktorer, der er anvendt for Fællesskabets nøglekilder. Dels har Luxembourg heller ikke til Kommissionen fremsendt en generel vurdering af den usikkerhed, der påvirker oplysningerne i den luxembourgske rapport om den nationale opgørelse.

(1) EUT L 49, s. 1.

(2) EUT L 55, s. 57.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/23

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Berlin (Tyskland) den 29. oktober 2007 — M.C.O. Congres mod suxess GmbH

(Sag C-476/07)

(2008/C 22/44)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: M.C.O. Congres

Sagsøgt: suxess GmbH

Præjudicielt

Skal artikel 9, stk. 2, litra e), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (1), som senest ændret ved direktiv af 22. oktober 1999 (EFT L 277, s. 34), fortolkes således, at når der foreligger andre ydelser i sammenhæng med sportslige og kulturelle ydelser i henhold til artikel 259 A, stk. 4, litra a), i Code Général des Impots i form af, at det tillades ydelsesmodtageren at reklamere på flader, på steder til arrangementer og på T-shirts, da er der tale om reklamevirksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 9, stk. 2, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. april 1977, med det resultat, at leveringsstedet for ydelserne er det sted, hvor modtageren af nævnte ydelser har sit erhvervsmæssige hjemsted?

(1) EFT L 145, s. 1.
1.

De Europæiske Fællesskabers Domstol har i dom af 18. november 2003, sag C-216/01, opstillet krav for, at beskyttelse af en betegnelse som en geografisk angivelse, der i oprindelseslandet hverken er navnet på et sted eller et område, er i overensstemmelse med artikel 28 EF, i henhold hvortil det kræves, at en sådan betegnelse — henset til de faktiske omstændigheder og — den begrebsmæssige forståelse i oprindelseslandet, betegner en region eller et sted på denne stats område — og at dens beskyttelse er begrundet i henhold til kriterierne i artikel 30 EF. Betyder disse krav, 1.1 at betegnelsen som sådan har en konkret geografisk henvisningsfunktion til et bestemt sted eller et bestemt område, eller er det tilstrækkeligt, at betegnelsen i forbindelse med det produkt, som det betegner, er egnet til at henlede forbrugerens opmærksomhed på, at det produkt, som det betegner, stammer fra et bestemt sted eller et bestemt område i oprindelseslandet 1.2 at de tre forudsætninger er forudsætninger, der skal efterprøves særskilt og opfyldes kumulativt 1.3 at der ved efterprøvelsen af den begrebsmæssige forståelse i oprindelseslandet skal foretages en forbrugerundersøgelse — og i bekræftende fald — er det nødvendigt for beskyttelsen, at der er tale om en ringe, middel eller høj grad af kendskab eller henvisning 1.4 at betegnelsen faktisk er blevet benyttet som geografisk angivelse af flere virksomheder og ikke kun af en enkelt, og at en enkelt virksomheds brug af betegnelsen som varemærke er til hinder for beskyttelsen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Patent- und Markensenat (Østrig) den 14. november 2007 — Silberquelle GmbH mod Maselli — Strickmode GmbH

(Sag C-495/07)

(2008/C 22/51)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Patent- und Markensenat

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Silberquelle GmbH

Sagsøgt: Maselli — Strickmode GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 10, stk. 1, og artikel 12, stk. 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (1) (herefter »varemærkedirektivet«) fortolkes således, at der er gjort reelt brug af varemærke, når det anvendes for varer (her: alkoholfrie drikke), som varemærkeindehaveren forærer til køberne af andre varer, der forhandles af varemærkeindehaveren (her: tekstiler), efter indgåelsen af købsaftalen?

(1) EFT L 40, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 8/7

Appel iværksat den 5. november 2007 af Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG til prøvelse af dom afsagt den 28. august 2007 af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) i sag T-46/06, Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-483/07 P)

(2008/C 8/13)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwalt K. Bott)

Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Appellanten har nedlagt følgende påstande

1. Dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 28. august 2007 ophæves.

2. Kommissionens beslutning om at registrere domænenavnet galileo.eu annulleres.

3. Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med appelsagen og sagen for Retten i Første Instans.

4. Subsidiært til påstand 2 og 3 hjemvises sagen til Retten i Første Instans, og Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med appelsagen.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Appellanten har med den foreliggende appel gjort gældende, at fællesskabsretten (artikel 58, stk. 1, andet punktum, i statutten for Domstolen), nemlig artikel 230, stk. 4, EF, er tilsidesat. Retten i Første Instans har ifølge appellanten tilsidesat fællesskabsretten ved at afvise sagen med den begrundelse, at appellanten ikke er »individuelt berørt« af Kommissionens beslutning om at reservere domænet galeleo.eu til sig selv. Appellanten er af den opfattelse, at selskabet på grund af dets rettigheder til det tyske ordmærke Galileo, på grund af Kommissionens retsstilling i henhold til forordning nr. 874/2004 vedrørende registreringsprocedurer, og på grund af den omstændighed, at domænenavnet galileo.eu er en omsættelig økonomisk ejendom, som kun kan afsættes en enkelt gang, i henhold til Domstolens praksis er individuelt berørt af Kommissionens beslutning om at reservere domænenavnet galileo.eu til sig selv.
1)

Er Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 af 18. juni 1992 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler (1) (EFT L 182 af 2.7.1992, s. 1-5, med senere ændringer), nærmere bestemt artikel 3, stk. 1, litra c), til hinder for, at der udstedes et certifikat til indehaveren af et grundpatent for et produkt, for hvilket der på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om certifikatet allerede er udstedt et eller flere certifikater til én eller flere indehavere af et eller flere andre grundpatenter?