Sagsøger har endvidere gjort gældende, at den anfægtede beslutning krænker den afledte fællesskabsret i den forstand, at bestemmelserne i meddelelsen om udvælgelsesprøven fortolkes forkert. Meddelelsen om udvælgelsesprøven har hjemmel i vedtægtens bilag 3, og den forkerte fortolkning vedrører den indledende vurdering af ansøgernes kvalifikations-eller eksamensbeviser med henblik på det spørgsmål, om ansøgeren kan få adgang til prøven.

Det er korrekt, at sagsøger er indehaver af et eksamensbevis fra »cours techniques secondaires supérieurs«, regnskabsafdelingen, som er udstedt den 12. juli 1971 af »Institut d'enseignement technique de l'État«, Tournai. I eksamensbeviset bekræftes, at indehaveren i en periode på tre år har fulgt 1120 undervisningstimer i et vist antal fag, der nærmere opregnes. Dernæst er sagsøger indehaver af et »diplôme d'aide-comptable«, udstedt den 24. juni 1959 af »École de commerce du degŕe moyen«, Tournai, som afslutning på fire års undervisning med i alt 5320 undervisningstimer.

Kommissionen har ikke bestridt disse omstændigheder. Kommissionen har indskrænket sig til at anføre, at Orlandis eksamensbeviser ikke opfylder de krav, der stilles i meddelelsen om udvælgelsesprøven, fordi eksamensbeviserne ikke er adgangsgivende til universitetet. Jeg mener dog, at som meddelelsen er affattet, er en sådan indskrænkende fortolkning ikke tilladt. Som jeg nemlig har nævnt, var det alene bestemt, at ansøgere skulle have fuldført en skoleuddannelse på gymnasieniveau, der var afsluttet med et eksamensbevis. Hvad denne gymnasieundervisning angår, sondredes der i meddelelsen om udvælgelsesprøven ikke mellem uddannelser, der giver adgang til universitetet og uddannelser, der afsluttes med et erhvervsfagligt bevis som et mål i sig selv. Jeg vil gerne understrege, at når meddelelsen om udvælgelsesprøven læses på denne vide måde, så opfylder den fuldt ud kravene i vedtægtens artikel 5, stk. 1, tredje afsnit. Til indplacering i kategori B kræver denne bestemmelse »gymnasieuddannelse« men ikke eksamensbeviser, der giver adgang til universitetet.

I det her omhandlede tilfælde blev det endvidere anført i meddelelsen om udvælgelsesprøven (afsnit III B 2), at udvælgelseskomiteen ved vurderingen af eksamensbeviserne ville tage hensyn til forskellige undervisningsstrukturer i medlemsstaterne. Efter min opfattelse kan denne bestemmelse også tages som et argument for, at sagsøgers eksamensbevis må betragtes som tilstrækkeligt, idet dette bevis efter belgisk ret dokumenterer et afsluttet undervisningsforløb på gymnasieniveau. Netop af hensyn til belgisk ret mener jeg ikke, at det kan tillægges nogen betydning, at det omhandlede eksamensbevis er blevet udstedt efter en aftenundervisning, som den belgiske stat afholder af sociale grunde. Det bestemmes nemlig i den belgiske lov af 7. juli 1970 om den almindelige struktur i den højere undervisning, at gymnasieundervisning og anden højere undervisning skal være udtømmende og indrettes med henblik på elevernes sociale opstigning (artikel 1, stk. 1), og loven sondrer, hvad angår indhold og rettigheder, ikke mellem de to kursusformer (om dagen eller om aftenen), som undervisningen meddeles i. Jeg finder også, at denne generelle ligestilling også er helt i overensstemmelse med den ret til undervisning, som i dag er opregnet i det internationalt beskyttede katalog over menneskerettigheder.

At det eksamensbevis, der erhverves efter afslutningen af aftenkurser med henblik på »social opstigning«, ikke er et ringere bevis end det, der erhverves efter dagundervisning, bekræftes også af den omstændighed, at det udstedes af stats-censorer. I denne sammenhæng er det dog også betegnende, at den belgiske stat betragter beviset som adgangsgivende til udvælgelsesprøver til stillinger til niveau II i den belgiske offentlige forvaltning (se brev af 3. 11. fra det belgiske »ministère de l'éducation nationale«, stævningens bilag 9).

Med sin bestemmelse af, hvilke kriterier der skulle lægges til grund ved bedømmelsen af ansøgernes eksamensbeviser, havde udvælgelseskomiteen som bekendt besluttet, hvilket fremgår af brevet fra Tugendhat, stævningens bilag 12, i hvert enkelt tilfælde at gå ud fra, om beviserne »gav adgang til universitetet«. Men herved indførte udvælgelseskomiteen imidlertid ganske vilkårligt en ny formel betingelse for adgang til prøverne ud over de kriterier, der var fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøven.

Til støtte for sin opfattelse af, at der her er tale om et ulovligt forhold, har sagsøger henvist til, at han under en tidligere udvælgelsesprøve i 1975, der også omhandlede stillinger som assistenter i kategori B (udvælgelsesprøve KOM/B/ 139), fik sine eksamensbeviser antaget af udvælgelseskomiteen. Når henses til, at meddelelsen om udvælgelsesprøven i 1975 var formuleret på nøjagtig samme måde som den her foreliggende, så må der sættes et stort spørgsmålstegn ved, om det er korrekt, at den samme ansøger efter to år får at vide, at hans eksamensbeviser nu ikke længere er tilstrækkelige, hvilket man korrekt tidligere havde antaget.

Herved har Kommissionen fremhævet, at hver udvælgelsesprøve er en procedure for sig selv, og at de forskellige udvælgelseskomiteers vurderinger, også selv om de måtte omhandle de samme ansøgere, følgelig ikke kan sammenlignes. Kommissionen har også anført, at det store antal ansøgere til den her omhandlede udvæl gelsesprøve nødvendigvis måtte medføre, at der blev stillet strengere krav for adgang til de skriftlige prøver. Det er ganske rigtigt, at hver enkelt udvælgelsesprøve er et selvstændigt hele, men det må dog også anføres, at bedømmelsen af selve prøverne må holdes adskilt fra bedømmelsen af kvalifikations-og eksamensbeviserne ved afgørelsen af, hvorvidt ansøgeren skal have adgang til prøverne. Domstolen har i de førnævnte domme af 14. juni 1972 i sag 44/71 og af 15. marts 1973 i sag 37/72 bekræftet, at selv om det stadium, hvor sammenligning af prøverne sker »først og fremmest er af sammenlignende karakter« og altså bestemt af antallet af ansøgere, så består det første stadium hvorunder det afgøres, om ansøgerne skal have adgang til prøverne»… i en sammenholdelse af de af ansøgerne fremlagte kvalifikationsbeviser med de i meddelelsen om udvælgelsesprøven fordrede kvalifikationer … på grundlag af objektive kriterier …«.