KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 26. MARTS 1992. - BASF AG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - BEGAERING OM EKSTRAORDINAER GENOPTAGELSE - ANTAGELSE TIL REALITETSBEHANDLING. - SAG T-4/89 REV.



Samling af Afgørelser 1992 side II-01591



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Retspleje - ekstraordinaer genoptagelse af en paadoemt sag - betingelser for at tage en begaering herom til foelge - ny faktisk omstaendighed - omstaendighed der var kendt foer afsigelsen af den anfaegtede dom - afvisning

(Statutten for EOEF-Domstolen, art. 41 og 46)

Sammendrag

Det fremgaar af artikel 41, stk. 1, i statutten for EOEF-Domstolen, der ifoelge statuttens artikel 46, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse paa rettergangsmaaden ved Retten, at genoptagelse ikke er en appelmulighed, men et ekstraordinaert retsmiddel, som giver mulighed for at anfaegte en endelig doms retskraft paa grund af de konstateringer af faktiske omstaendigheder, som den doemmende myndighed har baseret sig paa. Genoptagelse forudsaetter, at der er fremkommet omstaendigheder af faktisk art, som er tidligere end dommens afsigelse, og som indtil da var ukendt for den ret, som har afsagt dommen, samt for den part, der begaerer genoptagelse, og som, saafremt retten kunne have taget dem i betragtning, ville have kunnet foere til en anden afgoerelse af tvisten end den trufne.

En begaering om ekstraordinaer genoptagelse, til stoette for hvilken der paaberaabes en omstaendighed, som var kendt for den begaerende inden dommens afsigelse, skal derfor klart afvises.

Dommens præmisser

1 Ved begaering indleveret til Rettens Justitskontor den 12. marts 1992 har BASF Aktiengesellschaft (herefter benaevnt "BASF") i medfoer af artikel 41 i EOEF-statutten for Domstolen og artikel 125 i Rettens procesreglement (herefter benaevnt "procesreglementet") begaeret ekstraordinaer genoptagelse af sag T-4/89, BASF mod Kommissionen, i hvilken Retten (Foerste Afdeling) afsagde dom den 17. december 1991 (Sml. II, s. 1523).

2 Ved denne dom gav Retten delvis BASF medhold i en paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149-Polypropylen, EFT L 230, s. 1), og nedsatte den boede, som BASF var blevet paalagt.

3 BASF har nedlagt foelgende paastande:

1) Sagen fremmes til ekstraordinaer genoptagelse i medfoer af procesreglementets artikel 125.

2) I medfoer af procesreglementets artikel 65 og 66 anordnes der bevisoptagelse og opklaring af de i det foelgende beviste omstaendigheder.

3) Dommen af 17. december 1991 ophaeves, og:

a) Sagsoegtes beslutning af 23. april 1986, der blev meddelt den 28. maj 1986, vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149-Polypropylen) annulleres.

b) Subsidiaert ophaeves eller nedsaettes den boede, som BASF blev paalagt ved naevnte beslutnings artikel 3.

c) Mere subsidiaert fastslaas det, at Kommissionens anfaegtede beslutning er en nullitet.

4) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

4 BASF har til stoette for begaeringen anfoert at have faaet kendskab til nye faktiske og retlige omstaendigheder efter afslutningen af den mundtlige forhandling den 10. juli 1991 og efter forkyndelsen af dommen den 17. december 1991. I dom af 27. februar 1992 (forenede sager T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89, BASF m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 315) fastslog Retten (Anden Afdeling), at den anfaegtede beslutning var en nullitet paa grund af de procedurefejl, som den var behaeftet med, og som var kommet frem efter de af Retten anordnede bevisforanstaltninger. Paa grund af resultatet af bevisoptagelsen i PVC-sagen staar det med til vished graensende sandsynlighed fast, at principperne i artikel 12, stk. 1, i Kommissionens forretningsorden er blevet tilsidesat i Polypropylen-sagen - ligesom i PVC-sagen - og at ordlyden af den beslutning, der blev meddelt i Polypropylen-sagen, ikke paa alle punkter stemmer overens med ordlyden af den af Kommissionen vedtagne beslutning.

5 Ifoelge BASF bestaar beviset herfor i, at Kommissionens befuldmaegtigede under retsmoedet den 10. december 1991 i PVC-sagen meddelte, at den i denne sag anvendte procedure svarede til en fast praksis. Det fremgaar ogsaa af Kommissionens pressemeddelelse af 28. februar 1992 (Nachrichtendienst "Vereinigte Wirtschaftsdienste" News 2802 111), hvori det hedder:

"Kommissionen anser heller ikke Domstolens (sic) krav om, at samtlige retsakter skal paraferes af EF-Kommissionens formand samt af generalsekretaeren for praktikabel. Kommissionen udsteder hvert aar ca. 8 000 retsakter. Som det blev betonet af kredse ved EF-Kommissionen, kan tredjemaend, indtil appelinstansen har afsagt dom i sagen, ikke udlede nogen rettigheder af den foreliggende dom. Der bestaar derfor ikke i oejeblikket nogen fare for en boelge af nye sager, som massivt kan anfaegte Kommissionens juridiske praksis."

Ifoelge BASF var der ingen grund til at tvivle paa paalideligheden af erklaeringerne fra Kommissionens befuldmaegtigede, eftersom Kommissionen har bekraeftet sine befuldmaegtigedes udtalelser i pressemeddelelsen.

6 BASF har endvidere gjort gaeldende, at de naevnte omstaendigheder er afgoerende for den dom, som begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse er rettet mod, thi de maa, ligesom de i dommen af 27. februar 1992 udviklede principper, foere til dens ophaevelse. BASF har ikke vaeret i stand til at fremfoere disse anbringender tidligere, fordi selskabet foerst fik kendskab hertil under retsmoedet den 10. december 1991, og fordi selskabet foerst ved dommen af 27. februar 1992 kunne overskue den faktiske og retlige raekkevidde af de mangler, som Kommissionens beslutningsprocedure er behaeftet med.

7 BASF har afsluttende anmodet Retten om at anordne bevisoptagelse for at undersoege, om Kommissionens beslutning i Polypropylen-sagen er behaeftet med de samme fejl som den beslutning, der blev erklaeret for en nullitet ved dommen af 27. februar 1992.

8 Spoergsmaalet om, hvorvidt den foreliggende begaering kan antages til realitetsbehandling, skal afgoeres i henhold til artikel 41, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen, der ifoelge statuttens artikel 46, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse paa rettergangsmaaden ved Retten. Artikel 41, stk. 1, har foelgende ordlyd:

"En paadoemt sag kan kun begaeres genoptaget af Domstolen, hvis der fremkommer en faktisk omstaendighed af afgoerende betydning, der inden dommens afsigelse var ukendt for Domstolen og for den part, der begaerer sagen genoptaget."

9 Det fremgaar af denne bestemmelse, at genoptagelse ikke er en appelmulighed, men et ekstraordinaert retsmiddel, som giver mulighed for at anfaegte en endelig doms retskraft paa grund af de konstateringer af faktiske omstaendigheder, som den doemmende myndighed har baseret sig paa. Genoptagelse forudsaetter, at der er fremkommet omstaendigheder af faktisk art, som er tidligere end dommens afsigelse, og som indtil da var ukendt for den ret, som har afsagt dommen, samt for den part, der begaerer genoptagelse, og som, saafremt retten kunne have taget dem i betragtning, ville have kunnet foere til en anden afgoerelse af tvisten end den trufne (jf. senest Domstolens kendelse af 25.2.1992, sag C-185/90 P-Rev., Gill mod Kommissionen, Sml. I, s. 993).

10 Retten konstaterer i denne sag, at den eneste omstaendighed, som BASF kan anfoere til stoette for sin begaering om ekstraordinaer genoptagelse, er Kommissionens befuldmaegtigedes erklaeringer under retsmoedet den 10. december 1991 i PVC-sagen.

11 BASF har nemlig i begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse anfoert, at selskabet "ikke var i stand til at fremfoere disse anbringender (dvs. de i begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse anfoerte anbringender) tidligere, fordi selskabet foerst fik kendskab hertil under retsmoedet den 10. december 1991".

12 BASF har ganske vist endvidere anfoert, at selskabet foerst gennem den ovennaevnte dom af 27. februar 1992 kunne overskue den faktiske og retlige raekkevidde af manglerne ved Kommissionens beslutningsprocedure. Heroverfor skal det fastslaas, at dommen af 27. februar 1992 alene fastslaar den juridiske raekkevidde af Kommissionens befuldmaegtigedes erklaeringer under retsmoedet den 10. december 1991 i den da for Retten verserende sag, men ikke derudover indeholder konstateringer med hensyn til disse erklaeringers materielle rigtighed (dom af 27.2.1992, praemis 92). Foelgelig er det ganske udelukket at anse denne dom for en ny omstaendighed, der kan foere til ekstraordinaer genoptagelse af den med dommen af 17. december 1991 afsluttede sag (jf. Domstolens dom af 19.3.1991, sag C-403/85 Rev., Ferrandi mod Kommissionen, Sml. I, s. 1215, praemis 13).

13 De erklaeringer, der blev afgivet af Kommissionens repraesentanter under den pressekonference, som blev afholdt dagen efter afsigelsen af dommen af 27. februar 1992, bekraefter efter Rettens opfattelse alene indholdet af de erklaeringer, som Kommissionens befuldmaegtigede fremfoerte under retsmoedet den 10. december 1991, hvilket ogsaa fremgaar af punkt 2 i BASF' s begaering om ekstraordinaer genoptagelse. Foelgelig kan de erklaeringer, der blev afgivet under pressekonferencen, heller ikke i forhold til BASF anses for en omstaendighed, der kan foere til ekstraordinaer genoptagelse af den sag, der blev afgjort ved Rettens dom af 17. december 1991.

14 Retten skal fastslaa, at den eneste omstaendighed, som BASF kan paaberaabe sig til stoette for sin begaering om ekstraordinaer genoptagelse af den sag, der blev afsluttet ved Rettens dom af 17. december 1991 - nemlig de erklaeringer, der blev afgivet af Kommissionens befuldmaegtigede under retsmoedet den 10. december 1991 i PVC-sagen - klart var BASF bekendt foer afsigelsen af dommen den 17. december 1991. BASF deltog nemlig i retsmoedet den 10. december 1991 og var derunder repraesenteret af den samme advokat, som i den sag, der foerte til dommen af 17. december 1991. BASF har desuden som centralt bevismiddel for denne omstaendighed paaberaabt sig den baandoptagelse af de mundtlige forhandlinger, der blev foretaget under retsmoedet den 10. december 1991. BASF har endelig erklaeret, at selskabet "foerst fik kendskab hertil under retsmoedet den 10. december 1991". BASF havde saaledes kunnet goere Retten bekendt med denne omstaendighed foer afsigelsen af dommen den 17. december 1991, saaledes som det er blevet gjort af sagsoegerne i sagerne T-9/89 - T-15/89 (jf. domme af 10.3.1992, sag T-9/89, Huels mod Kommissionen, praemis 382-385; sag T-10/89, Hoechst mod Kommissionen, praemis 372-375; sag T-11/89, Shell mod Kommissionen, praemis 372-374; sag T-12/89, Solvay mod Kommissionen, praemis 345-347; sag T-13/89, ICI mod Kommissionen, praemis 399-401; sag T-14/89, Monte mod Kommissionen, praemis 389-391, og sag T-15/89, Linz mod Kommissionen, praemis 393-395, Sml. II, s. 499, 629, 757, 907, 1021, 1155 og 1275).

15 Det foelger heraf, at dette forhold under ingen omstaendigheder i relation til artikel 41, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen kan kvalificeres som en omstaendighed, der inden afsigelsen af Rettens dom af 17. december 1991 var ukendt for BASF, og at det derfor ikke kan give anledning til ekstraordinaer genoptagelse af den sag, der blev afsluttet med denne dom.

16 Det bemaerkes endvidere, at de af BASF fremfoerte omstaendigheder ikke havde nogen afgoerende betydning for dommen af 17. december 1991, hvilket fremgaar af de ovennaevnte praemisser i dommene af 10. marts 1992, i sagerne T-9/89 - T-15/89.

17 Det skal tilfoejes, at procesreglementets artikel 111 finder anvendelse paa alle de for Retten ivaerksatte retsmidler, herunder ekstraordinaere retsmidler. Da begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse klart ikke kan antages til realitetsbehandling, boer den i medfoer af denne bestemmelse afvises, allerede inden den forkyndes for modparten.

18 Da kendelsen afsiges, inden begaeringen forkyndes for modparten, er det i medfoer af procesreglementets artikel 87, stk. 2, tilstraekkeligt at traeffe afgoerelse om, at BASF boer betale sine egne omkostninger.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Foerste Afdeling)

1) Begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse afvises.

2) Den part, der har indgivet begaering om ekstraordinaer genoptagelse, baerer sine egne omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 26. marts 1992.