Det første spørgsmål fra Finanzgericht München vedrører begrebet »diskrete miniaturekomponenter«, som er anvendt to steder i bestemmelse 5, B, nærmere bestemt under litra a) og under litra c), sidste punktum. I forelæggelseskendelsen er det nærmere anført, hvad den tyske domstol ønsker at vide om begrebet diskrete komponenter, nemlig om begrebet alene omfatter sådanne komponenter, som er monteret enkeltvis (og er forsynede med elektriske tilslutninger), eller begrebet henviser til andre kriterier, og om det kun omfatter komponenter, der består af en enkelt elektrisk kredsløbskomponent, eller tillige omfatter kredsløb, der består af flere sådanne komponenter, såsom integrerede monolitiske kredsløb eller keramikplader med påtrykt modstandsnet.

I fagsproget anvendes udtrykket »compenente dicreto« [diskret komponent] (på fransk »composant discret«, på engelsk »discrete component« og på tysk »Einzelbauelement«) til at angive, at en enhed er del af en mere kompleks struktur, men har sin egen fysiske identitet. Det kan således i første omgang siges, at de diskrete komponenter i et bestemt modul (elektroniske kredsløb) er grundenheder, som anvendes til fremstilling af modulet.

Vedrørende fortolkningen af udtrykket »diskrete komponenter«, jf. den nævnte bestemmelse 5, B, er Kommissionens og sagsøgerens standpunkter klart forskellige. Sagsøgerens repræsentant har anført, at diskrete komponenter er enheder i det elektroniske kredsløb (nemlig dioder, transistorer, modstande, kondensatorer m.v.), som ikke alene er karakteriseret ved en egen fysisk identitet, men tillige ved, at de kun har én funktion. Modsat mener Kommissionen, at man ved diskret komponent må forstå ethvert kredsløbselement, som udgør en uadskillelig fysisk enhed. Disse fortolkninger fører til en forskellig besvarelse af den tyske domstols spørgsmål. Følges nemlig Kommissionens opfattelse, kan et integreret monolitisk kredsløb være element i et elektronisk kredsløb, da det udgør en fysisk enhed, og dette også i tilfælde af, at det består af forskellige elementer, og uafhængigt af, om det kun har én funktion. Følges modsat den af sagsøgeren i hovedsagen forfægtede opfattelse, er denne mulighed udelukket, idet et integreret monolitisk kredsløb ikke altid kun har én funktion, men kan have flere funktioner, og der henses herved navnlig til kredsløbenes anvendelighed i forskellige apparater.

Jeg skal straks sige, at jeg finder Kommissionens fortolkning mest overbevisende, og dette i første række fordi den er i overensstemmelse med de almindelige kriterier, som ligger til grund for den fælles toldtarif. Som bekendt er det en forudsætning for en korrekt anvendelse af tariffens positioner, at de af tariffen omfattede varer kan individualiseres på klart og objektivt grundlag. Dette giver toldmyndighederne mulighed for en hurtig gennemførelse af den nødvendige kontrol og giver samtidig importørerne en rimelig grad af retssikkerhed. Domstolen har for nylig bekræftet sidstnævnte opfattelse, idet den udtalte: »Retssikkerhedsprincippet kræver, at en ordning, der pålægger skatteborgeren byrder, er klar og utvetydig, for at han ikke skal være i tvivl om sine rettigheder og pligter, således at han kan handle derefter« (dom af 9.7. 1981 i sag 169/80, Administration des Douanes mod Gondrand og Garancini, endnu utrykt, præmis 17). Hvis imidlertid tariferingen af elektroniske kredsløb skulle ske på grundlag af disses forskellige anvendelsesmuligheder, skulle toldmyndighederne yderligere tage hensyn til et vanskeligt vurderingskriterium ved afgørelsen af, hvilken position, der skal finde anvendelse. Dette ville blot vanskeliggøre den nødvendige administrative kontrol.

Dette argument finder støtte i bestemmelse 5, sidste afsnit, hvori det hedder: »Ved tariferingen af varer, som er nævnt i denne bestemmelse, skal pos. 85.21 foretrækkes for en hvilken som helst anden position i nomenklaturen, som kan omfatte varerne, f.eks. på grundlag af deres funktion«. Dette indebærer, at det funktionelle aspekt ikke har betydning for tariferingen, i hvert fald ikke for så vidt angår de varer, som er omfattet af pos. 85.21.

En yderligere bekræftelse af den fortolkning, som jeg finder rigtig, kan findes i de forklarende bemærkninger til den nomenklatur, som er udarbejdet af det ved Bruxelles-konventionen nedsatte Toldsamarbejdsråd. I denne forbindelse bemærkes først, at disse bemærkninger kan finde anvendelse ved fortolkningen af den fælles toldtarif, men inden for bestemte grænser. Domstolen har i denne forbindelse udtalt: »... disse bemærkninger og udtalelser [fra Toldsamarbejdsrådet] [er] et nyttigt middel til at sikre, at den fælles ydre toldtarif fortolkes og anvendes på samme måde ved alle fællesmarkedets grænser, så længe Fællesskabet endnu ikke har udstedt Forklarende Bemærkninger til positionerne i den fælles toldtarif« (dom af 8. 12. 1970 i sag 14/70, Bakels, Smi. 1970, s. 191, præmis 10). Når Fællesskabet altså — som i den foreliggende sag — har udstedt Forklarende Bemærkninger, har Toldsamarbejdsrådets bemærkninger nødvendigvis mindre betydning end i de tilfælde, hvor fællesskabs-bemærkninger overhovedet ikke foreligger, og i hvert fald har fællesskabsbemærkningerne forrang. Når dette er sagt, bemærkes, at det i bemærkningen til afsnit XVI, kapitel 85, F, andet afsnit hedder: »mikrokredsløb forekommer i to grupper efter fremstillingsprocessen: kredsløbsblokke og integrerede lu-eds-løb«. Udtrykket »efter fremstillingsprocessen« — som klart indeholder en henvisning til fabrikationsmåden — lader forstå, at inddelingen af mikrokredsløb i grupper er sket efter materielle kriterier. Efter min opfattelse kan det ikke i dette tilfælde betvivles, at det er berettiget at tage hensyn til bemærkningerne til Toldsamarbejds-Nomenklaturen ved fortolkningen af den fælles toldtarif, idet opdelingen i bestemmelse 5, B, af elektroniske mikrokredsløb i kredsløbsblokke og integrerede kredsløb er en uændret gengivelse af den inddeling, som findes i Toldsamarbejdsrådets tarifering.

Der foreligger mere end ét argument, som taler for Kommissionens opfattelse, hvorefter de (monolitiske og hybride) kredsløb, som er »integrerede« og således udgør et uadskilleligt fysisk hele, er omfattet af begrebet »diskrete komponenter«, og derfor kan være en del af en kredsløbsblok, således som dette begreb er defineret i litra a) i bestemmelse 5, B.

Heroverfor har sagsøgeren i hovedsagen anført et argument, som er udledt af sammenhængen i den nævnte bestemmelse 5, B, i den fælles toldtarif. Under punkt c, hvori det hedder, at integrerede hybride kredsløb også kan omfatte elementer fremstillet ved halvlederteknik, nævnes bl.a. integrerede monolitiske kredsløb. Det skulle heraf kunne udledes, at integrerede monolitiske kredsløb i mangel af en tilsvarende udtrykkelig bestemmelse ikke kan være diskrete elementer i de kredsløbsblokke, som er nævnt i bestemmelsens litra a). Jeg mener imidlertid ikke, at en så marginal detalje i teksten kan have betydning for fortolkningen. Det er tilstrækkeligt at henvise til, at det i definitionen af kredsløbsblokke i litra a) alene hedder, at disse består af diskrete, aktive eller både aktive og passive komponenter, men at disse komponenter imidlertid ikke er anført, således som dette er tilfældet ved det efterfølgende litra c) — om end dette alene er sket i parentes og som eksempel — vedrørende elementerne i integrerede hybride kredsløb. Ordlyden er således efter min opfattelse ikke til hinder for, at det kan udledes, at et monolitisk integreret kredsløb kan anses for en diskret komponent i en kredsløbsblok.

Sagsøgeren har herudover påberåbt sig bemærkningerne til Toldsamarbejdsrådet-Nomenklaturen. De diskrete komponenter (»dioder, transistorer, kondensatorer, induktionsspoler, modstande«) er nævnt i afsnit XVI, kapitel 85, F, I (kredsløbsblokke) nr. 1, men heriblandt er ikke nævnt integrerede kredsløb, hverken monolitiske eller hybride. Af denne udeladelse vil man udlede, at integrerede kredsløb ikke kan henregnes under diskrete komponenter. Jeg finder argumentet af ringe vægt i forbindelse med fastlæggelsen af begrebet diskrete komponenter. Opmærksomheden må nemlig rettes mod det forhold, at opregningen i det nævnte afsnit ikke vedrører diskrete komponenter i almindelighed, men findes i nr. 1, der alene vedrører en særlig art moduler (»cordwood« — eller »fagot«-moduler).

Det sagsøgende selskab har også henvist til bemærkningerne til Toldsamarbejdsrådet-Nomenklaturen i en anden forbindelse. Sagsøgeren har henvist til, at der findes en undtagelse i afsnit XVI, kapitel 85, F II, 2), fjerde afsnit, hvorefter elektroniske mikrokredsløb ikke omfatter »kombinationer, som er fremstillet ved at sammensætte et elektronisk mikrokredsløb med andre komponenter eller andre mikrokredsløb af samme eller anden type, bortset fra integrerede hybride kredsløb«, som er samlet i praktisk taget uadskillelige kombinationer. Ifølge sagsøgerens opfattelse indebærer indføjelsen af et integreret kredsløb som komponent i en kredsløbsblok, at der opstår en »kombination« af den art, som er anført i den netop nævnte tekst. En sådan kombination kan derfor ikke anses for at være en kredsløbsblok bestående af diskrete komponenter. Lader man bemærkningen i Toldsamarbejdsrådet-Nomenklaturen vedrørende dette punkt finde anvendelse ved fortolkningen af begrebet elektroniske mikrokredsløb i den fælles toldtarifs pos. 85.21 D, må man nå til den konklusion, at en kredsløbsblok, til hvis komponenter hører et integreret kredsløb, ikke kan henføres under den ovennævnte position som et elektronisk mikrokredsløb.

Også dette argument giver anledning til kritik. Jeg skal nævne, at den undtagelse, der er tale om i bemærkningen til Toldsamarbejdsrådet-Nomenklaturen, kun gælder for kombinationer, som udgør en komplet maskine eller apparat, eller enkelte dele af en maskine. Femte afsnit under litra F) bestemmer nemlig, at kombinationer, som ikke kan defineres som elektroniske mikrokredsløb, skal tariferes som maskiner eller dele af maskiner. Der er således her til forskel fra elektroniske mikrokredsløb tale om genstande, som i det væsentlige individualiseres fra et funktionelt synspunkt. Vi har set, at det i bestemmelse 5, sidste afsnit, i den fælles toldtarif bestemmes, at pos. 85.21 skal foretrækkes for en hvilken som helst anden position i nomenklaturen, som kan omfatte samme varer, hvis disses funktion lægges til grund. Og det er min opfattelse, at dette forrangsprincip på grund af sin almene karakter inden for den fælles toldtarifs område også må gælde for de kombinationer, som ikke kan tariferes som mikrokredsløb, hvis bemærkningerne (afsnit XVI, kapitel 85, F, II, nr. 2), fjerde afsnit), lægges til grund. Med andre ord giver den forrangsregel, som er fastlagt i fællesskabsbestemmelsen, ikke mulighed for at tage hensyn til den opfattelse vedrørende »kombinationer«, som fremgår af bemærkningerne til Toldsamarbejdsrådet-Nomenklaturen, da disse tillægger de pågældende varers funktion betydning.