ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Urigtig anvendelse af Kommissionens enekompetence for konkurrenceretlige undtagelser på spørgsmålet, om et søgsmål vedrørende sundhedsnormer kunne antages til realitetsbehandling. Retten begik endvidere en fejl ved at vurdere Kommissionens militære undtagelse af strålingsulykken i Thule fra direktivets sundhedsbeskyttelse i lyset af Kommissionens vide enekompetence til udformning af EU-konkurrencepolitik ved skønsmæssigt at undtage ulovlige handelsaftaler. Dermed sås der bort fra formalitetsafgørelser truffet af Retten inden for andre EU-retlige områder, hvor Kommissionen ikke har en sådan enekompetence, og hvor påstande om Kommissionens passivitet ikke blev afvist. Retten overså den omstændighed, at Kommissionen ikke har en ubegrænset enekompetence til at håndhæve de grundlæggende sundheds- og sikkerhedsnormer, idet Euratom-traktaten definerer denne undtagelseskompetence snævert og udtrykkeligt fastsætter foranstaltninger med henblik på adgang for borgere til at klage over manglende forvaltningsmæssig handling inden for områder, hvor de er blevet tillagt beskyttelse. Dette omfatter tilfælde, hvor afslaget på at handle er rettet til en anden part.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 195/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 26. april 2010 — Secilpar — Sociedade Unipessoal SL mod Fazenda Pública

(Sag C-199/10)

2010/C 195/08

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Secilpar — Sociedade Unipessoal SL

Sagsøgt: Fazenda Pública

Præjudicielt spørgsmål

Er principperne om forbud mod forskelsbehandling, om etableringsfrihed og om de frie kapitalbevægelser, der er omhandlet i EØF-traktatens artikel 12, 43, 46 og 56 samt artikel 58, stk. 3, og i artikel 5, stk. 1, i direktiv 90/435/EF til hinder for den indeholdelse af kildeskat for indkomstskat vedrørende 2003, som med hensyn til et selskab, der ikke er hjemmehørende i indlandet, blev foretaget med en sats på 15 % i medfør af dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Portugal og Spanien af udloddet udbytte, der blev stillet til selskabets disposition i dettes egenskab af aktionær i et selskab, der er hjemmehørende i medlemsstaten, i medfør af artikel 80, stk. 2, litra c), og artikel 88, stk. 3, litra b), og stk. 4 og 5, i CIRC (Código do Imposto sobre e Rendimento das Pessoas Colectivas), artikel 71, litra a) og d), i CIRS (Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares) samt artikel 59 i EBF (Estatuto dos Benefícios Fiscais), som affattet på det relevante tidspunkt (1)?

(1) Rådets direktiv 90/435/EØF af 23.7.1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (EFT L 225, s. 6).
1)

Indebærer EU-retten — navnlig aftalen med Schweiz om fri bevægelighed for personer og artikel 72 i forordning nr. 1408/71 (1) — at en kvalifikationsperiode for at modtage familieydelser i form af en indkomstbestemt ydelse for pasning af barn i sin helhed kan tilbagelægges gennem arbejde og forsikring i Schweiz?
Andet anbringende: Den appellerede dom er behæftet med fejl, eftersom Retten har tilsidesat gældende lov, herunder navnlig procesreglementets artikel 48, for så vidt den forkaster selskabets ønske om at fremlægge yderligere beviser og mere præcist den frist, som selskabet under retsmødet anmodede om, til at fremskaffe visse dokumenter, der omhandlede de af Kommissionen angiveligt konstaterede »uregelmæssigheder«, og dermed spørgsmålet om den periode, hvor de omhandlede udgifter blev indført i regnskaberne med henblik på, at disse kunne blive »støtteberettigede« i overensstemmelse med kontrakten og bilag II hertil.
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/42/EF af 17. maj 2006 om maskiner og om ændring af direktiv 95/16/EF (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og da det under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1)

Finder artikel 5, stk. 1, i direktiv 2007/36/EF (1) anvendelse trods det EU-retlige forbud mod forudgående virkninger (Vorwirkungsverbot), når den nationale lovgiver har vedtaget en foranstaltning, der — ved udløbet af fristen for direktivets gennemførelse — ophørte med at have virkning, men som i gennemførelsesperioden gjorde det muligt at afkorte indkaldelsesfristen til en generalforsamling til én dag, når generalforsamlingen skulle træffe en beslutning (kapitalforhøjelse med ophævelse af fortegningsretten), som i henhold til loven forbliver i kraft efter indførsel i handelsregistret, selv om denne generalforsamlingsbeslutning erklæres ugyldig inden for rammerne af et annullationssøgsmål?
—

Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/44/EF af 5. september 2007 om ændring af Rådets direktiv 92/49/EØF og direktiv 2002/83/EF, 2004/39/EF, 2005/68/EF og 2006/48/EF hvad angår procedurereglerne og kriterierne for tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelse af kapitalandele i den finansielle sektor (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og idet det under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 195/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 16. april 2010 — Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS) mod Boys Toys SA og Administración del Estado

(Sag C-190/10)

2010/C 195/04

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (GENESIS)

De øvrige parter: Boys Toys SA og Administración del Estado

Præjudicielt spørgsmål

Er det muligt at fortolke artikel 27 i Rådets forordning nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (1) således, at der kan tages hensyn til ikke alene dagen, men også timen og minuttet for ansøgning om registrering af et EF-varemærke ved Harmoniseringskontoret (forudsat denne omstændighed er fastslået) med henblik på at bestemme den tidsmæssige prioritet i forhold til et nationalt varemærke, hvis registrering der er ansøgt om på samme dato, når den nationale bestemmelse, som regulerer registreringen af det sidstnævnte varemærke, anser ansøgningstimen for relevant?

(1) EFT 1994 L 11, s. 1.
2)

Skal en sagsøgers ret til domstolsbeskyttelse, der er anerkendt af Domstolen som et grundlæggende princip, som er sikret ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, opfattes og fortolkes på en sådan måde, at: a) de nationale retter, der har kompetence til at påkende et actio Pauliana (afhængig af dets forbindelse til insolvensbehandlingen) i henhold til enten artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000 eller artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 44/2001, ikke begge kan afvise at være kompetente b) når en ret i en medlemsstat har besluttet at undlade at påkende et actio Pauliana på grund af manglende kompetence, har en ret i en anden medlemsstat, der ønsker at sikre sagsøgerens ret til domstolsprøvelse, adgang til ex officio at fastslå, at den selv har kompetence, uanset den omstændighed, at den i henhold til bestemmelserne i EU-retten vedrørende fastlæggelse af international kompetence ikke har denne kompetence?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 195/14

Sag anlagt den 19. maj 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Slovenske Republik

(Sag C-253/10)

2010/C 195/21

Processprog: slovakisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Tokár og A. Marghelis, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Slovakiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, idet den ikke har vedtaget en national strategi til reduktion af deponeringen af bionedbrydeligt affald i overensstemmelse med direktivets artikel 5, stk. 1.

— Den Slovakiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I henhold til artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 1999/31/EF »[opstiller] [m]edlemsstaterne en national strategi til reduktion af deponeringen af bionedbrydeligt affald senest to år efter den dato, der er fastsat i artikel 18, stk. 1, og meddeler Kommissionen denne strategi«, mens artikel 18, stk. 1, bestemmer, at »[m]edlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest to år efter dets ikrafttræden«. I henhold til artikel 19 trådte direktivet i kraft den 16. juli 1999. Direktivet skulle derfor efterkommes senest den 16. juli 2001, og forpligtelsen til at opstille en national strategi i henhold til artikel 5, stk. 1, skulle opfyldes inden den 16. juli 2003.

Idet artikel 54 i akten vedrørende vilkårene for tiltrædelse ikke fastsatte andre frister for de nye medlemsstater, var Den Slovakiske Republik i henhold direktivets til artikel 5, stk. 1, forpligtet til at opstille en national strategi til reduktion af deponeringen af bionedbrydeligt affald på datoen for dens tiltrædelse, dvs. den 1. maj 2004. Den Slovakiske Republik havde ikke på denne dato meddelt en sådan strategi til Kommissionen.

Europa-Kommissionen er derfor af den opfattelse, at Den Slovakiske Republik ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 1999/31/EF om deponering af affald.
—

har tilsidesat artikel 6, stk. 2, i direktiv 91/271/EØF, idet den foretager en mindre vidtgående rensning end foreskrevet i direktivets artikel 4 af byspildevand fra byområder med over 10 000 PE (personækvivalent) — som det er tilfældet for byområderne Funchal og Câmara de Lobos med spildevandsudledninger til de kystnære vandområder ved øen Madeira — uden at have gennemført omfattende undersøgelser, hvoraf det fremgår, at de respektive spildevandsudledninger ikke vil påvirke miljøet negativt
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/44/EF af 5. september 2007 om ændring af Rådets direktiv 92/49/EØF og direktiv 2002/83/EF, 2004/39/EF, 2005/68/EF og 2006/48/EF hvad angår procedurereglerne og kriterierne for tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelse af kapitalandele i den finansielle sektor (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italien) den 17. maj 2010 — ENEL Produzione SpA mod Autorità per l'energia elettrica e il gas

(Sag C-242/10)

()

2010/C 209/33

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ENEL Produzione SpA.

Sagsøgt: Autorità per l'energia elettrica e il gas

Præjudicielt spørgsmål

Er traktatens artikel 23, 43, 49 og 56 samt artikel 11, stk. 2 og 6, og artikel 24 i direktiv 54 af 2003 til hinder for en national lovgivning, som, uden at den er meddelt Europa-Kommissionen, varigt pålægger bestemte elektricitetsproducenter — der under nærmere omstændigheder fremstår som grundlæggende for opfyldelsen af behovet i forbindelse med efterspørgslen på lastfordelingstjenester — at fremsætte tilbud på markederne for elektricitetsbørsen efter programmer, der er fastsat forskelligt af systemoperatører, og som fjerner betalingen for disse tilbud fra producentens frie afgørelse, hvorved den bindes til parametre, der ikke på forhånd er fastsat efter gennemsigtige og ikke-diskriminerende procedurer samt efter markedsbaserede kriterier?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/31

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale del Riesame di Verbania (Italien) den 4. juni 2010 — straffesag mod Matteo Minesi

(Sag C-279/10)

()

2010/C 209/44

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale del Riesame di Verbania

Part i straffesagen

Matteo Minesi

Præjudicielt spørgsmål

Hvordan skal artikel 43 EF og 49 EF fortolkes med hensyn til etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser i sektoren for indgåelse af væddemål om resultatet af sportsbegivenheder med henblik på at afgøre, om de nævnte traktatbestemmelser muliggør eller hindrer en national lovgivning, som fastlægger en monopolordning for staten og et system med koncessioner og tilladelser, som inden for rammerne af et bestemt antal koncessioner er karakteriseret ved følgende: a) en generel tendens til beskyttelse af indehaverne af koncessioner, der er udstedt på et tidligere tidspunkt på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende; b) bestemmelser, som reelt garanterer en fastholdelse af de markedspositioner, som er blevet opnået på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende (eksempelvis forbuddet mod at nye koncessionshavere åbner centre inden for en vis afstand i forhold til de eksisterende centre); c) mulighed for fortabelse af retten til koncessionen og inddragelse af meget høje sikkerhedsstillelser, herunder i tilfælde, hvor koncessionshaveren direkte eller indirekte administrerer grænseoverskridende spilleaktiviteter, der kan sammenlignes med den af koncessionen omfattede type aktiviteter?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af First-tier Tribunal (Tax Chamber), Det Forenede Kongerige den 4. maj 2010 — Pacific World Limited og FDD International Limited mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Sag C-215/10)

()

2010/C 209/21

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pacific World Limited og FDD International Limited

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Præjudicielle spørgsmål

1) Er Kommissionens forordning (EF) nr. 1417/2007 af 28. november 2007 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur (1) gyldig, for så vidt som den tariferer falske negle og dermed falske neglesæt under position 3926 90 97, således som beskrevet i bilaget I til denne forordning?

2) Hvis svaret på spørgsmål 1 er benægtende, skal den kombinerede nomenklatur da fortolkes således, at de omtvistede falske neglesæt ifølge denne skal tariferes som »Tilberedte produkter til skønhedspleje eller sminkning og præparater til hudpleje (undtagen lægemidler), herunder præparater til solbeskyttelse og solbruning; manicure- og pedicurepræparater« i position 3304 30 00 eller som »Andre skære- og klipperedskaber (fx hårklippere, flækkeknive, huggeknive, hakkeknive og papirknive); redskaber til manicure eller pedicure (herunder neglefile), også i sæt« under position 8214 20 00?

(1) EUT L 316, s. 4.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/103/EF af 19. november 2008 om ændring af direktiv 2006/66/EF om batterier og akkumulatorer og udtjente batterier og akkumulatorer, for så vidt angår markedsføring af batterier og akkumulatorer (1), idet den ikke har vedtaget eller i hvert fald ikke meddelt Kommissionen de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
2)

Ved afgørelsen af, hvorvidt princippet om afgiftsneutralitet kræver, at de typer af maskiner, der henvises til i Spørgsmål 1 (FOBT’er og Part III-spillemaskiner), skal behandles ens afgiftsmæssigt: Hvilket abstraktionsniveau skal den nationale ret anlægge ved afgørelsen af om produkterne er sammenlignelige? I særdeleshed: I hvilket omfang er det relevant at tage de følgende emner i betragtning: a) ligheder og forskelle blandt FOBT’er og Part III-spillemaskiner med hensyn til de tilladte maksimale indsatser og præmier b) at FOBT’er kun kunne spilles på visse lokaliteter, som havde bevilling til afholdelse af væddemål, som er anderledes end — og som er underlagt lovmæssige begrænsninger, som afviger fra dem, der finder anvendelse på — lokaliteter med bevilling til spil (selvom FOBT’er og op til to Part III-spillemaskiner kunne drives ved siden af hinanden på lokaliteter med bevilling til væddemål) c) at chancerne for at vinde præmier på FOBT’erne var direkte forbundet med offentliggjorte fastsatte odds, mens chancerne for at vinde præmier på Part III-spillemaskiner i visse tilfælde kunne ændres med en mekanisme, som sikrede et bestemt procentuelt afkast til den erhvervsdrivende og spilleren over tid d) forskelle og ligheder i de formater, som var tilgængelige på FOBT’er og Part III-spillemaskiner e) forskelle og ligheder mellem FOBT’er og Part III-spillemaskiner med hensyn til den interaktion, som kunne finde sted mellem spiller og maskine f) hvorvidt de forhold, som der er henvist til ovenfor var bekendte for den almindelige spiller på disse maskiner eller blev anset for relevant eller væsentligt g) om forskellen i momsmæssig behandling er begrundet i et eller flere af de ovennævnte forhold?
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dels artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2008/854/EF: af 2. juli 2008 om støtteordningen »Regionallov nr. 9 af 1998 — Misbrug af støtte N 272/98« Statsstøttesag C 1/2004 (ex NN 158/2003 og CP 15/2003), [offentliggjort den 4.7.2008 med nr. K(2008) 2997 og offentliggjort i EUT L 302 den 13.11.2008, s. 9-18] dels til TEUF-traktaten, idet medlemsstaten ikke før udløbet af den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige bestemmelser for at ophæve den støtteordning, der ved beslutningen blev fundet ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 221/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal administrativ du Grand-Duché de Luxembourg (Luxembourg) den 10. juni 2010 — Tankreederei I SA mod Directeur de l’administration des Contributions directes

(Sag C-287/10)

()

2010/C 221/44

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administrativ du Grand-Duché de Luxembourg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tankreederei I SA

Sagsøgt: Directeur de l’administration des Contributions directes

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 49 EF og 56 EF til hinder for artikel 152 a, stk. 1, i lov af 4. december 1967 om indkomstskat med senere ændringer, for så vidt som bestemmelsen forbeholder luxembourgske skattepligtige retten til skattegodtgørelse for investeringer på betingelse af, at investeringerne gennemføres af et forretningssted, der er beliggende i Storhertugdømmet Luxembourg og er bestemt til varigt at forblive dér, og investeringerne desuden fysisk skal anvendes inden for det luxembourgske område?
3)

Kan et særskilt sagsanlæg vedrørende foreløbige retsmidler ved en ret i en medlemsstat sidestilles med et sagsanlæg vedrørende sagens realitet som omhandlet i artikel 19, stk. 2, i forordning (EF) nr. 2201/2003, når et efterfølgende søgsmål vedrørende hovedsagen ved denne ret i henhold til denne stats nationale procesregler skal indgives inden for en vis frist for at undgå processuelle ulemper?
1)

Kan en afgørelse om, at det ikke er nødvendigt at gennemføre en strategisk vurdering af indvirkningen på miljøet i forbindelse med dokumenter vedrørende fysisk planlægning på lokalt plan, hvis detaljerede konklusioner kun omtaler en enkelt genstand for økonomisk aktivitet som fastsat i Republikken Litauens lovgivning, bl.a. punkt 3.4 i dekret nr. 967 af 18. august 2004 udstedt af Republikken Litauens regering om stadfæstelse af arbejdsplanen for proceduren for den strategiske vurdering af indvirkningen på miljøet af planer og programmer, anses for at udgøre en opstilling af typer af planer og programmer i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af indvirkningen på miljøet af visse planer og programmer (1)?
3)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, spørges: Er direktiv 2003/10/EF til hinder for en national bestemmelse eller national retspraksis, hvorefter virksomheden fritages for at betale en økonomisk godtgørelse — som den principielt skal betale til arbejdstagere, der udsættes for et dagligt støjeksponeringsniveau på over 85 87 dB(A) — som følge af den omstændighed, at den forsyner disse arbejdstagere med høreværn, hvis beskyttelse bevirker en nedsættelse af det daglige støjeksponeringsniveau til under 80 dB(A)?
2)

Er følgende EU-retlige bestemmelser: 1) artikel 6 i Lissabontraktaten af 13. december 2007 om ændring af traktaten om Den Europæiske Union, undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992, som trådte i kraft den 1. december 2009, hvorefter: »Unionen anerkender de rettigheder, friheder og principper, der findes i chartret om grundlæggende rettigheder af 7. december 2000 som tilpasset den 12. december 2007 i Strasbourg, der har samme juridiske værdi som traktaterne. […]« 2) og artikel 35 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, hvorefter »Enhver har ret til at få adgang til forebyggende sundhedsydelser og til at modtage lægehjælp […]. Der skal sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Unionens politikker og aktiviteter« fortolket i overensstemmelse med de almindelige principper, der ligger til grund for Den Europæiske Union, som anført i præamblen til Lissabontraktaten til hinder for, at følgende bestemmelser i belgisk ret: La loi générale sur les douanes et accises (den almindelige lov om told og afgifter), som affattet ved kongelig anordning af 18. juli 1977 (Moniteur belge af 21.9.1977), stadfæstet ved lov af 6. juli 1978, artikel 1 (Moniteur belge af 12.8.1978) La loi du 10 juin 1997 relative au régime général, à la détention, à la circulation et aux contrôles des produits soumis à accise (lov af 10.6.1997 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, Moniteur belge af 1.8.1997) La loi du 3 avril 1997 relative au régime fiscal des tabacs manufacturés (lov af 3. april 1997 om afgiftsordningen for forarbejdede tobaksvarer, Moniteur belge af 1.8.1997), som ændret ved lov af 26. november 2006 (Moniteur belge af 8.12.2006); giver de den belgiske stat hjemmel til at anse forarbejdede tobaksvarer til rygning for et grundlag for punktafgifter, når den pågældende stat for det første officielt anerkender, at disse produkter er skærkt sundhedsskadelige for brugerne, og at de er identificeret som årsagen til talrige invaliderende sygdomme og talrige for tidlige dødsfald, hvilket logisk set burde berettige, at de blev afskaffet og den for det andet selv, med sin fremgangsmåde, modarbejder vedtagelsen af foranstaltninger, der effektivt kan resultere i deres afskaffelse, idet den favoriserer fiskale indtægter frem for enhver afskrækkende virkning?