Sag C-484/14

Tobias Mc Fadden

mod

Sony Music Entertainment Germany GmbH

(anmodning om præjudiciel afgørelse, indgivet af Landgericht München I)

»Præjudiciel forelæggelse — informationssamfund — fri udveksling af tjenesteydelser — professionelt lokalt trådløst netværk (WLAN) — gjort frit tilgængeligt for offentligheden — formidleransvar for tjenesteydere — ren videreformidling — direktiv 2000/31/EF — artikel 12 — erstatningsbegrænsning — ukendt bruger af dette netværk — krænkelse af rettighederne for indehaverne af rettighederne til et beskyttet værk — forpligtelse til at sikre netværket — den erhvervsdrivendes erstatningsansvar«

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. september 2016

Tilnærmelse af lovgivningerne – elektronisk handel – direktiv 2000/31 – formidleransvar for tjenesteydere – fritagelse for tjenester inden for videreformidling, caching eller oplagring – påbud, som pålægger en leverandør af adgang til et kommunikationsnetværk at forhindre tredjemand i ved hjælp af en internetforbindelse at stille et ophavsretligt beskyttet værk eller dele deraf til offentlighedens rådighed – formaliteten – den forelæggende rets efterprøvelse

Tilnærmelse af lovgivningerne – elektronisk handel – direktiv 2000/31 – formidleransvar for tjenesteydere – fritagelse for tjenester inden for videreformidling, caching eller oplagring – rækkevidde – tredjemands krænkelse af rettighederne for indehaverne af rettighederne til et beskyttet værk – udelukkelse – sådanne indehaveres ret til at kræve undladelse af at udøve krænkelsen i tilfælde af de nationale retters udstedelse af et påbud herom

Tilnærmelse af lovgivningerne – elektronisk handel – direktiv 2000/31 – formidleransvar for tjenesteydere – fritagelse for tjenester inden for videreformidling, caching eller oplagring – andre krav i forhold til en tjenesteyder, der leverer adgangen til et kommunikationsnetværk – foreligger ikke

Tilnærmelse af lovgivningerne – elektronisk handel – direktiv 2000/31 – informationssamfundstjenester – begreb – ydelse, der leveres af en operatør af et kommunikationsnetværk og består i at stille dette gratis til offentlighedens rådighed for at reklamere for varer, som denne sælger, eller tjenesteydelser, som denne leverer – omfattet

Artikel 12, stk. 1, i direktiv 2000/31 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked, sammenholdt med dette direktivs artikel 2, litra a), og med artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, som ændret ved direktiv 98/48, skal fortolkes således, at en ydelse, der leveres af en operatør af et kommunikationsnetværk og består i at stille dette gratis til offentlighedens rådighed, udgør en »informationssamfundstjeneste« som omhandlet i denne første bestemmelse, når den udføres af den omhandlede tjenesteyder for at reklamere for varer, som denne sælger, eller tjenesteydelser, som denne leverer. I denne henseende følger det for det første af 2. og 19. betragtning til direktiv 98/48 om ændring af direktiv 98/34 og for det andet af artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34, at de informationssamfundstjenester, der er omhandlet i artikel 12, stk. 1, i direktiv 2000/31, kun er dem, der normalt ydes mod betaling. Heraf kan det dog ikke udledes, at en ydelse af økonomisk art, der udføres gratis, aldrig kan udgøre en »informationssamfundstjeneste« som omhandlet i artikel 12, stk. 1, i direktiv 2000/31. Betalingen af vederlag for en tjeneste, der er leveret af en tjenesteyder i forbindelsen med dennes erhvervsmæssige virksomhed, skal således ikke nødvendigvis erlægges af modtageren af tjenesteydelsen. Dette gælder bl.a. også, når en ydelse, der er udført gratis, leveres af en tjenesteyder for således at reklamere, da prisen for denne aktivitet således er integreret i salgsprisen for disse varer eller tjenesteydelser. (jf. præmis 37-39 og 41-43 samt domskonkl. 1)

Artikel 12, stk. 1, i direktiv 2000/31 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked skal fortolkes således, at det, for at den tjeneste, der er omhandlet i denne bestemmelse, og som består i at levere adgang til et kommunikationsnetværk, kan anses for at være leveret, kræves, at denne adgang ikke overskrider rammen for den tekniske, automatiske og passive proces, der sikrer gennemførelsen af den krævede transmission af information, idet ingen yderligere krav skal være opfyldt. Det følger således dels af denne bestemmelses ordlyd, at leveringen af tjenesteydelser skal indebære transmission af information til et kommunikationsnet, dels af 42. betragtning til dette direktiv, at aktiviteten »ren videreformidling« udelukkende er teknisk, automatisk og passiv. Det fremgår desuden hverken af andre bestemmelser i direktiv 2000/31 eller af de formål, der forfølges hermed, at leveringen af en adgang til et kommunikationsnetværk skal opfylde yderligere krav, såsom at der er et kontraktforhold mellem tjenestemodtageren og tjenesteyderen, eller om at sidstnævnte anvender reklamemidler for at promovere nævnte ydelse. Endelig skal denne bestemmelse fortolkes således, at den betingelse, der er fastsat i dette direktivs artikel 14, stk. 1, litra b), ikke finder analog anvendelse på nævnte artikel 12, stk. 1. Ansvarsfritagelserne i disse bestemmelser er således underlagt forskellige anvendelsesbetingelser alt efter den omhandlede type aktivitet. Nærmere bestemt fastsætter artikel 14, stk. 1, i direktiv 2000/31 bl.a., at tjenesteydere, der forestår oplagring af internetsider, for at være omfattet af ansvarsfritagelsen straks skal tage skridt til at fjerne ulovlig information eller hindre adgangen til den, fra det øjeblik, hvor de får kendskab hertil, mens nævnte direktivs artikel 12, stk. 1, derimod ikke gør den ansvarsfritagelse, som den fastsætter til fordel for leverandører af en adgang til et kommunikationsnet, betinget af, at en sådan betingelse overholdes. (jf. præmis 46-48, 50, 54, 57-59, 64 og 65 samt domskonkl. 2 og 3)

Artikel 12, stk. 1, første punktum, i direktiv 2000/31 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked, sammenholdt med dette direktivs artikel 2, litra b), skal fortolkes således, at der ikke stilles andre krav ud over det, der er nævnt i denne bestemmelse, til den tjenesteyder, der leverer adgangen til et kommunikationsnetværk. (jf. præmis 71 og domskonkl. 4)

Artikel 12, stk. 1, i direktiv 2000/31 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en person, der har lidt skade i forbindelse med krænkelsen af sine rettigheder til et værk, kan kræve erstatning af en udbyder af netværksadgang under henvisning til, at en af disse adgange er blevet anvendt af tredjemand til at krænke personens rettigheder, samt betaling af omkostninger til fremsættelse af påkrav og retsafgifter i forbindelse med dennes erstatningskrav. Denne bestemmelse skal derimod fortolkes således, at den ikke isoleret set er til hinder for, at denne person nedlægger påstand om forbud mod fortsættelse af denne krænkelse samt betaling af omkostninger til fremsættelse af påkrav og retsafgifter i forhold til en udbyder af adgang til et kommunikationsnetværk, hvis tjenesteydelser er blevet anvendt til at begå denne krænkelse, for så vidt som disse påstande tilsigter eller følger vedtagelse af et påbud, der er udstedt af en myndighed eller en national ret om, at denne leverandør skal undlade at muliggøre en fortsat krænkelse. (jf. præmis 79 og domskonkl. 5)