33

Da der endvidere består en vis tvivl vedrørende såvel anvendelsen og fortolkningen af forordning nr. 44/2001 som fastlæggelsen af den materielle ret, der finder anvendelse i hovedsagen, har Landgericht Regensburg besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er artikel 6, stk. 1, første afsnit, første sætningsled, [TEU], sammenholdt med artikel 47, stk. 2, første punktum, i [chartret], eller andre europæiske retsforskrifter til hinder for en såkaldt offentlig forkyndelse i henhold til national ret (i henhold til §§ 185-188 i [Zivilprozessordnung] ved opslag af meddelelsen om stævningen i en måned på retstavlen ved den ret, som er ansvarlig for stævningen), når modparten i en påbegyndende civilretlig sag ganske vist angiver en adresse inden for Den Europæiske Unions område på sin internetside, men forkyndelse ikke var mulig, idet sagsøgte ikke opholdt sig der, og det i øvrigt ikke var muligt at fastslå, hvor sagsøgte for tiden opholdt sig? 2) Såfremt [det første] spørgsmål […] besvares bekræftende: Er den nationale ret forpligtet til at undlade at anvende de nationale bestemmelser, som tillader offentlig forkyndelse, jf. Domstolens hidtidige retspraksis (senest dom af 12.1.2010, sag C-341/08, Petersen, [Sml. I, s. 47]), selv om en sådan tilsidesættelseskompetence ifølge national ret kun tilkommer Bundesverfassungsgericht? og: Skal sagsøgeren for at kunne gøre sine rettigheder gældende tilsende retten en ny adresse for sagsøgte, hvor forkyndelse kan finde sted, til fornyet forkyndelse af søgsmålet, idet en gennemførelse af sagen i henhold til national ret i mangel på kendskab til sagsøgtes opholdssted ikke ville være mulig uden offentlig forkyndelse? 3) Såfremt [det første] spørgsmål […] besvares benægtende: Er artikel 26, stk. 2, i [forordning nr. 44/2001] i det foreliggende tilfælde til hinder for afsigelse af en udeblivelsesdom i henhold til § 331 i Zivilprozessordnung, og dermed for udstedelsen af et tvangsfuldbyrdelsesdokument på et ubestridt krav i henhold til [forordning nr. 805/2004], for så vidt angår afsigelse af dom til betaling af godtgørelse på et beløb af mindst 20000 EUR med tillæg af renter og advokatomkostninger på et beløb af 1419,19 EUR med tillæg af renter? De følgende spørgsmål stilles under den forudsætning, at sagsøgeren under hensyntagen til Domstolens svar på [det første til det tredje] stillede spørgsmål stadig vil kunne gennemføre søgsmålet: 4) Finder [forordning nr. 44/2001] under hensyntagen til dennes artikel 4, stk. 1, og artikel 5, nr. 3), også anvendelse i tilfælde, hvor den sagsøgte i et civilt søgsmål på grund af drift af en internetside stævnes med påstand om undladelse, udlevering af oplysninger og skadeserstatning og ganske vist (formodentlig) er unionsborger i henhold til artikel 9, andet punktum, TEU, men har ukendt opholdssted, og det dermed også er tænkeligt, men dog under ingen omstændigheder sikkert, at han for tiden befinder sig uden for Unionens område og også uden for resten af anvendelsesområdet for konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, indgået i Lugano den 16. september 1988, og hvor den nøjagtige placering af den server, hvorpå en internetside er lagret, ikke er bekendt, men det dog er nærliggende, at den kunne befinde sig inden for Unionens område? 5) Hvis [forordning nr. 44/2001] finder anvendelse i dette tilfælde: Skal udtrykket »det sted, hvor skadestilføjelsen […] vil kunne foregå« i forordningens artikel 5, nr. 3), når der gennem indholdet af en internetside vil (kunne) foregå en krænkelse af personlige rettigheder, fortolkes således: at [sagsøgeren] kan rejse sag med påstand om at få nedlagt forbud, udlevering af oplysninger og skadeserstatning mod internetsidens indehaver ved domstolene i enhver medlemsstat, hvorfra internetsiden kan ses, uafhængigt af, hvor (inden for eller uden for Unionens område) sagsøgte er hjemmehørende, eller at retterne i en medlemsstat, hvor internetsidens indehaver ikke er hjemmehørende, eller hvor der ikke findes nogen holdepunkter for, at sagsøgte befinder sig på denne medlemsstats område, kun er kompetente, såfremt det anfægtede indhold eller internetsiden har en særlig tilknytning til den stat, hvor retten er beliggende (indlandstilknytning), der rækker ud over den blotte mulighed af at kunne se internetsiden? 6) Hvis en sådan indlandstilknytning kræves: Efter hvilke kriterier defineres en sådan tilknytning? Er det afgørende, om den anfægtede internetside i henhold til indehaverens bestemmelse målrettet (også) henvender sig til internetbrugere i den stat, hvor retten er beliggende, eller er det tilstrækkeligt, at de oplysninger, der kan ses på internetsiden, objektivt har en tilknytning til den stat, hvor retten er beliggende, i den forstand, at der i denne stat, alt efter det konkrete tilfældes art, særlig på grund af det påtalte indhold, rent faktisk kan være indtruffet eller vil kunne indtræffe en kollision mellem de modstridende interesser – på den ene side sagsøgerens interesse i respekt for sine personlige rettigheder og på den anden side indehaverens interesse i frit at kunne udforme sin internetside – henholdsvis er indtruffet en sådan kollision, derved at en eller flere af den i sine personlige rettigheder krænkede persons bekendte har fået kendskab til internetsidens indhold? 7) Har det betydning for konstateringen af den særlige indlandstilknytning, hvor mange gange den anfægtede internetside er besøgt fra den stat, i hvilken retten er beliggende? 8) Såfremt den forelæggende ret i henhold til de foregående spørgsmål er kompetent til at behandle sagen: Gælder retsgrundsætningerne i Domstolens dom af 7. marts 1995 (sag C-68/93, Shevill m.fl., Sml. I, s. 415) også for det i det foregående beskrevne tilfælde? 9) Såfremt det for etablering af et værneting ikke er nødvendigt med en særlig indlandstilknytning, eller såfremt der allerede foreligger en indlandstilknytning, når de anfægtede informationer objektivt har en tilknytning til den stat, hvor retten er beliggende, i den forstand, at der i denne stat, alt efter det konkrete tilfældes art, særligt på grund af det påtalte indhold, rent faktisk kan være indtruffet eller vil kunne indtræffe en kollision mellem de modstridende interesser, henholdsvis er indtruffet en sådan kollision, derved at en eller flere af den i sine personlige rettigheder krænkede persons bekendte har fået kendskab til internetsidens indhold, og indlandstilknytning ikke er afhængig af, hvor mange gange den anfægtede internetside er besøgt fra den stat, i hvilken retten er beliggende, eller hvis [forordning nr. 44/2001] slet ikke finder anvendelse på den foreliggende sag: Skal artikel 3, stk. 1 og 2, i [direktiv 2000/31] da fortolkes således, at disse bestemmelser har en kollisionsretlig karakter i den forstand, at de også fortrænger de nationale kollisionsnormer på det civilretlige område, og det alene er retten i oprindelseslandet, der finder anvendelse, eller er disse bestemmelser et korrektiv på materielretligt niveau, som sagligt ændrer indholdet af det materielretlige resultat, som følger af det nationale retssystems fastlæggelse af den anvendelige ret ud fra de nationale kollisionsnormer, og som reduceres til at passe til oprindelseslandets krav? 10) Såfremt […] artikel 3, stk. 1 og 2, [i direktiv 2000/31] har kollisionsretlig karakter: Foreskrives det i de anførte bestemmelser, at det kun er den materielle ret i oprindelseslandet, der skal anvendes, eller gælder dette også oprindelseslandets kollisionsnormer med den følge, at en henvisning fra retten i oprindelseslandet til retten i bestemmelseslandet fortsat er mulig? 11) Såfremt […] artikel 3, stk. 1 og 2, [i direktiv 2000/31] har kollisionsretlig karakter: Skal tjenesteyderens (formodentlige) nuværende opholdssted, hans opholdssted ved påbegyndelsen af offentliggørelsen af fotografierne af sagsøgeren eller den (formodentlige) placering af den server, hvorpå internetsiden er lagret, anvendes ved bestemmelsen af tjenesteyderens hjemsted?«