Artikel 2, litra c), i direktiv 2002/21 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester, skal fortolkes således, at en tjeneste, der består i forsyning med en basispakke af radio og tv-programmer via kabel, og hvor betalingen herfor omfatter transmissionsomkostninger og betaling til radio- og tv-stationer og kollektive rettighedsorganisationer i forbindelse med offentliggørelsen af deres beskyttede værker, henhører under begrebet »elektronisk kommunikationstjeneste« og dermed både under det materielle anvendelsesområde for dette direktiv og direktiv 97/66 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren, direktiv 2002/19 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter, direktiv 2002/20 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester og direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester, som udgør de nye lovgivningsmæssige rammer, der finder anvendelse på elektroniske kommunikationstjenester, for så vidt som denne tjeneste principielt omfatter transmission af tv-udsendelser via kabel-tv-net til slutbrugerens modtagelsesindretning.

Direktiv 2002/21 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester, direktiv 97/66 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren, direktiv 2002/19 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter, direktiv 2002/20 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester og direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester skal fortolkes således, at de efter udløbet af fristen for deres gennemførelse ikke tillader, at en enhed, der ikke er en national tilsynsmyndighed, direkte intervenerer på slutbrugerstadiet i takstfastsættelsen for forsyning med en basispakke af radio og tv-programmer via kabel.

Direktiv 2002/21 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester, direktiv 97/66 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren, direktiv 2002/19 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter, direktiv 2002/20 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester og direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester skal fortolkes således, at de henset til princippet om loyalt samarbejde ikke tillader, at en enhed, der ikke er en national tilsynsmyndighed, over for en udbyder af basispakker af radio og tv-programmer via kabel påberåber sig et vilkår, der følger af en aftale, som er indgået før vedtagelsen af de nye lovgivningsmæssige rammer, der finder anvendelse på elektroniske kommunikationstjenester, og som begrænser denne udbyders frie takstfastsættelse.

Ved at insistere på, at denne begrænsning af en udbyder af elektroniske kommunikationstjenesters frie takstfastsættelse fortsat skal finde anvendelse i uændret form, bidrager en sådan enhed således til en tilsidesættelse på sit område af reglerne i de nye lovgivningsmæssige rammer, der finder anvendelse på elektroniske kommunikationstjenester, og som ikke pålægger disse udbydere en sådan begrænsning, men derimod betoner den frie takstfastsættelse ved hjælp af præcise begrænsninger, som kan fastsættes af de nationale tilsynsmyndigheder på grundlag af en markedsanalyse under veldefinerede procedurer.

(jf. præmis 62 og 63 og domskonkl. 3)