EU-varemærkesystemet bygger på det princip, der fremgår af artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker, hvorefter den første ansøger tildeles en eneret. I henhold til dette princip kan et varemærke kun registreres som EU-varemærke, for så vidt som et ældre varemærke ikke er til hinder herfor, uanset om der er tale om navnlig et EU-varemærke, et varemærke, der er registreret i en medlemsstat eller hos Benelux-kontoret for intellektuel ejendomsret, et varemærke, som er genstand for en international registrering med retsvirkning i en medlemsstat, eller et varemærke, som er genstand for en international registrering med retsvirkning i Unionen. Derimod er den omstændighed alene, med forbehold af en eventuel anvendelse af artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 207/2009, at tredjemand har brugt et ikke-registreret varemærke, ikke til hinder for, at et identisk eller lignende varemærke registreres som EU-varemærke for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art.

Anvendelsen af dette princip nuanceres bl.a. ved artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, hvorefter et EU-varemærke skal erklæres ugyldigt efter indgivelse af begæring herom for Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret eller ved fremsættelse af modkrav under en sag om varemærkekrænkelse, når ansøgeren på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af det omtvistede varemærke var i ond tro. Det påhviler indgiveren af ugyldighedsbegæringen, som ønsker at støtte sig på denne grund, at godtgøre tilstedeværelsen af de omstændigheder, der gør det muligt at fastslå, at indehaveren af et EU-varemærke var i ond tro i forbindelse med indgivelsen af ansøgningen om registrering af dette.

Begrebet »ond tro«, der er omhandlet i artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, er hverken defineret eller afgrænset eller på nogen måde beskrevet i lovgivningen.

I denne henseende skal det bemærkes, at Domstolen i dom af 11. juni 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, gav flere præciseringer vedrørende måden, hvorpå begrebet ond tro som omhandlet i artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 skal fortolkes. Med henblik på at vurdere, om der foreligger ond tro hos ansøgeren som omhandlet i denne bestemmelse, skal der således tages hensyn til alle de relevante faktorer, der kendetegner den konkrete sag, og som forelå på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et tegn som EU-varemærke, og navnlig for det første den omstændighed, at ansøgeren ved eller burde vide, at en tredjemand i mindst én medlemsstat bruger et identisk eller lignende tegn for en vare eller tjenesteydelse af samme eller lignende art, hvilket giver anledning til forveksling med det tegn, som er søgt registreret, for det andet ansøgerens hensigt om at forhindre denne tredjemand i fortsat at bruge tegnet, og for det tredje den grad af retlig beskyttelse, som tredjemands tegn og det tegn, der er søgt registreret, nyder.

Det fremgår af den formulering, som Domstolen anvendte i dom af 11. juni 2009, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli, at de faktorer, der er opregnet deri, kun er illustrationer blandt en række elementer, der kan tages hensyn til for at fastslå eventuel ond tro hos en ansøger om registrering på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om varemærket.

Det skal således lægges til grund, at der inden for rammerne af den helhedsvurdering, der foretages i henhold til artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, ligeledes kan tages hensyn til det anfægtede tegns oprindelse og brugen af det, siden det blev skabt, den forretningsmæssige logik, som indgivelsen af ansøgningen om registrering af tegnet som EU-varemærke indgår i, samt kronologien af de begivenheder, der har karakteriseret den nævnte indgivelse.

(jf. præmis 17-22)