Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Passivitetssøgsmål frist sagsanlæg efter fristen påberåbelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning betingelse

(EF-traktaten, art. 175 (nu art. 232 EF))

2. Passivitetssøgsmål passivitetens ophør efter sagens anlæg bortfald af sagens genstand ufornødent at træffe afgørelse skrivelse i henhold til artikel 6 i forordning nr. 99/63

(EF-traktaten, art. 175 og 176 (nu art. 232 EF og 233 EF); Kommissionens forordning nr. 99/63, art. 6)

3. Appel anbringender anbringende vedrørende Rettens afgørelse om sagsomkostningerne afvisning, såfremt alle øvrige anbringender forkastes

(EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 2)

Sammendrag

1. For at kunne påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning til støtte for at undgå fortabelse af en ret som følge af en fristoverskridelse ved indgivelse af et passivitetssøgsmål skal sagsøger kunne godtgøre at have haft en begrundet forhåbning, der har været baseret på præcise tilsagn fra en af Fællesskabets institutioner eller på en adfærd, denne institution har udvist, som har kunnet fremkalde en undskyldelig vildfarelse hos en borger, der er i god tro, og som har udvist den omhu, der kræves af en normalt påpasselig erhvervsdrivende. Dette er imidlertid hverken tilfældet med offentlige, generelle erklæringer fra et medlem af Kommissionen eller med gentagne kontakter mellem den pågældende og Kommissionen efter fremsættelsen af en retlig opfordring.

Følgelig kan en generel formuleret skrivelse fra det kommissionsmedlem, som er ansvarlig for konkurrencespørgsmål, til en person, som har indgivet klage i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17, ikke give den pågældende præcise tilsagn eller være egnet til at fremkalde en undskyldelig vildfarelse hos denne, som kunne give vedkommende begrundede forhåbninger af en sådan karakter, at der var skabt en berettiget og beskyttelsesværdig interesse. Retten har derfor med føje fastslået, at den pågældende ikke kunne påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning til støtte for ikke at have overholdt søgsmålsfristerne, som er præceptive og derfor ikke kan fraviges af parterne.

( jf. præmis 50-52 )

2. Søgsmålsadgangen efter traktatens artikel 175 (nu artikel 232 EF) bygger på den tankegang, at retsstridig passivitet fra en institutions side giver grundlag for at anlægge sag ved Domstolen for at opnå dom for, at undladelsen af at handle er traktatstridig for så vidt den pågældende institution ikke har rådet bod på undladelsen. En afgørelse herom medfører ifølge traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF), at den sagsøgte institution har pligt til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger, uden at dette berører adgangen til på grundlag af samme dom at rejse krav støttet på Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold. Såfremt den handling, hvis undladelse er genstand for retssagen, er foretaget efter sagsanlægget, men inden dommens afsigelse, kan en afgørelse fra Domstolen, der fastslår, at den oprindelige undladelse er retsstridig, ikke længere få de i traktatens artikel 176 nævnte retsvirkninger. I så fald er sagens genstand bortfaldet, hvorfor det ikke længere er nødvendigt at træffe afgørelse, i lighed med det tilfælde, hvor den sagsøgte institution inden fristen på to måneder har efterkommet opfordringen til at handle. Den omstændighed, at institutionens stillingtagen ikke tilfredsstiller sagsøgeren, er for så vidt uden betydning, da traktatens artikel 175 vedrører passivitet i form af en undladelse af at træffe afgørelse eller tage stilling og ikke i form af vedtagelse af en anden retsakt end den, som den berørte part måtte ønske eller anse for nødvendig.

Hvad særlig angår den situation, hvor der er indgivet en klage over tilsidesættelse af konkurrencereglerne, udgør en skrivelse fra Kommissionen, som opfylder betingelserne i artikel 6 i forordning nr. 99/63, til den, der har indgivet klage i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17, en stillingtagen i traktatens artikel 175, stk. 2's forstand, som bringer Kommissionens passivitet til ophør, og som dermed indebærer, at genstanden for klagerens passivitetssøgsmål bortfalder.

( jf. præmis 83 og 84 )

3. Et anbringende om, at Rettens afgørelse vedrørende sagsomkostningerne er retsstridig, må afvises, når alle de øvrige anbringender i appelsagen er blevet forkastet. Dette følger af artikel 51, stk. 2, i statutten for Domstolen, hvorefter appel ikke kan iværksættes alene til forandring af afgørelser om sagsomkostningerne eller om disses størrelse.

( jf. præmis 93 )