DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING) AF 6 OKTOBER 1983. - MARIA GRAZIA CELANT M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TIDLIGERE "ANSATTE VED ANLAEG" - PENSIONSRETTIGHEDER. - FORENEDE SAGER 118 - 123/82.



Samling af Afgørelser 1983 side 02995



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . Tjenestemaend _ ligebehandling _ visse grupper af ansatte kan alene have fordele med hensyn til vedtaegtsmaessige garantier eller socialsikring _ forskelsbehandling _ foreligger ikke

2 . Tjenestemaend _ pensioner _ beregning af pensionsgivende tjenesteaar _ tidligere »ansatte ved anlaeg« overfoert til gruppen af midlertidigt ansatte _ kun hensyntagen til tjenesteaar tilbagelagt som midlertidigt ansatte _ tilladelighed

( Raadets forordning nr . 2615/76 , art . 2 , stk . 4 , 2 . afsnit )

3 . Tjenestemaend _ pensioner _ pensionsrettigheder erhvervet inden indtraeden i Faellesskabets tjeneste _ overfoersel til Faellesskabernes pensionsordning _ naermere regler

( Tjenestemandsvedtaegten , bilag VIII , art . 11 , stk . 2 )

Sammendrag

1 . Der kan ikke goeres indsigelse imod , at forskellige grupper af ansatte ved Faellesskaberne har forskellig status , alt efter om de er egentlige tjenestemaend eller falder ind under de forskellige grupper af ansatte , der er omfattet af ansaettelsesvilkaarene for oevrige ansatte . Definitionen af hver enkelt af de paagaeldende grupper svarer til faellesskabsadministrationens velbegrundede behov og arten af de arbejdsopgaver _ vedvarende eller midlertidige _ som den paagaeldende gruppe af ansatte skal udfoere . Det er derfor ikke udtryk for forskelsbehandling , at visse grupper af ansatte ved Faellesskaberne med hensyn til vedtaegtsmaessige garantier og socialsikringsfordele kan have garantier eller fordele , som andre grupper ikke har .

2.Selv om artikel 2 , stk . 4 , 2 . afsnit , i forordning nr . 2615/76 bestemmer , at der ved beregningen af det antal pensionsgivende tjenesteaar , der laegges til grund ved fastsaettelsen af pensionen , efter Faellesskabernes ordning i henhold til artikel 2 i vedtaegtens bilag VIII , ikke tages hensyn til den tjenestetid , de har tilbagelagt som ansatte ved anlaeg , fratager bestemmelsen ikke de tidligere ansatte ved anlaeg , der overfoeres til gruppen af midlertidigt ansatte , nogen rettigheder . Bestemmelsen har alene til formaal at fastlaegge en retsvirkning , som under alle omstaendigheder kan udledes af ansaettelsesvilkaarenes artikel 39 , stk . 2 , og som i oevrigt svarer til de almindelige principper , der gaelder for loves tidsmaessige virkninger .

3.Den eneste ordning , der er ensbetydende med en loensom forvaltning af Faellesskabernes pensionsordning i tilfaelde af en tilbagevirkende kapitalisering af forsikringsperioder tilbagelagt i henhold til en national pensionsordning , er en anvendelse af bestemmelserne i artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII , hvorefter den aktuarmaes sige modvaerdi kan overfoeres til daekning af de risici , Faellesskabernes pensionsordning har paataget sig for perioder , for hvilke den ikke oprindeligt havde paataget sig noget ansvar .

Den aktuarmaessige modvaerdi , som fastsaettes af den nationale socialsikringsinstitution , og nyvurderingen ud fra de regler , der gaelder for Faellesskabernes pensionsordning , er ikke baseret paa de samme omstaendigheder og faktorer med hensyn til de beroerte personers forhold , deres fremtidsudsigter , bidragenes stoerrelse samt ydelsernes karakter og omfang ; der er derfor intet overraskende i , at beregningen af det antal pensionsgivende tjenesteaar , der skal tages i betragtning i forbindelse med Faellesskabernes pensionsordning , falder anderledes ud end den beregning , der foretages af den nationale institution .

Dommens præmisser

1 Ved staevninger , indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 5 . og 6 . april 1982 , har Maria Grazia Celant og fem andre sagsoegere , der er midlertidigt ansatte ved Kommissionen , og som goer tjeneste ved Det faelles Forskningscenters anlaeg i Ispra , anlagt sager med paastand om annullation af Kommissionens afgoerelser med hensyn til spoergsmaalet om , hvor stor en del af den af sagsoegerne tilbagelagte tjenestetid , der skal medregnes ved beregningen af deres alderspension i forbindelse med deres overfoersel fra den italienske socialsikringsordning til Faellesskabernes pensionsordning for tjenestemaend og oevrige ansatte .

2 Det fremgaar af sagen , at sagsoegeren oprindelig arbejdede som »ansatte ved anlaeg« ved Det faelles Forskningscenter i Ispra , og at de derfor var tilsluttet den italienske socialsikringsordning , der forvaltes af Istituto Nazionale della Previdenza Sociale ( INPS ).

3 Ved Raadets forordning nr . 2615/76 af 21 . oktober 1976 om aendring af forordning nr . 259/68 for saa vidt angaar ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i De europaeiske Faellesskaber ( EFT L 299 , s . 1 ) ophaevedes begrebet »ansat ved anlaeg« og sagsoegerne fik status som midlertidigt ansatte i medfoer af artikel 2 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte ( herefter benaevnt »ansaettelsesvilkaarene« ); i naevnte bestemmelse oprettedes samtidig en ny stillingsgruppe , der i det tilfoejede litra d ) var defineret som foelger :

»d ) Den , der midlertidigt ansaettes i en fast stilling , som afloennes over forsknings- og investeringsbevillingerne , og som er opfoert i den liste over stillinger , der er knyttet som bilag til den paagaeldende institutions budget.«

4 Desuden blev de tidligere ansatte ved anlaeg ved forordning nr . 2615/76 omfattet af Faellesskabernes pensionsordning , idet ansaettelsesvilkaarenes artikel 39 blev suppleret med et aendret stykke 2 , som bestemmer :

»Ved fratraeden fra tjenesten er den ansatte , der er naevnt i artikel 2 , litra c ) eller d ), berettiget til alderspension eller udtraedelsespenge under de betingelser , der er fastsat i afsnit V , kapitel 3 , i vedtaegten og i bilag VIII til vedtaegten.«

5 Som en overgangsbestemmelse er det i artikel 2 , stk . 4 , 1 . afsnit , i forordning nr . 2615/76 fastsat , at der for de ansatte ved anlaeg , der har opnaaet status som midlertidigt ansatte , ved anvendelsen af tjenestemandsvedtaegtens artikel 77 , stk . 1 , tages hensyn til det antal aar , den ansatte har gjort tjeneste som ansat ved anlaeg ; i henhold til denne bestemmelse er det en betingelse for at blive berettiget til alderspension , at den ansatte har gjort tjeneste i mindst 10 aar .

6 Ifoelge artikel 2 , stk . 4 , 2 . afsnit , i forordning nr . 2615/76 tages der imidlertid , ved beregningen af pensionsgivende tjenesteaar i den i artikel 2 i bilag VIII til vedtaegten anfoerte betydning , kun hensyn til det antal aar , som den ansatte har gjort tjeneste som midlertidigt ansat .

7 Af billighedsgrunde besluttede Kommissionen dog at anvende artikel 11 , stk . 2 , i vedtaegtens bilag VIII analogt over for de tidligere ansatte ved anlaeg , som fremsatte anmodning herom ; efter bestemmelsen kan en tjenestemand , der indtraeder i en af faellesskabsinstitutionernes tjeneste efter at have vaeret tilsluttet en national socialsikringsordning , lade overfoere den aktuarmaessige modvaerdi af de pensionsrettigheder , han har erhvervet efter den nationale ordning , til Faellesskaberne . Tilsvarende fastsaetter den institution , hvor tjenestemanden er ansat , under hensyntagen til den loenklasse , han er fastansat i , antallet af de pensionsgivende tjenesteaar , som den efter sin egen ordning godskriver ham paa grundlag af den aktuarmaessige modvaerdi .

8 Den 2 . marts 1978 blev der indgaaet en aftale mellem Faellesskaberne og INPS om overfoersel af pensionsrettighederne for de ansatte , der tidligere havde vaeret tilsluttet den italienske pensionsordning , til Faellesskabernes ordning .

9 Herefter offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i »Personaleposten« nr . 391 af 14 . juni 1978 . Kort efter , nemlig den 13 . juli 1978 , udsendte Kommissionen samme meddelelse til de ansatte ved Det faelles Forskningscenters anlaeg i Ispra med henblik paa at goere de beroerte personer opmaerksomme paa aftalen ; i meddelelsen var fastsat en frist , den 13 . december 1978 , for at indgive anmodning om overfoersel . Ved rundskrivelse af 10 . april 1979 fik de beroerte midlertidigt ansatte besked om , at de kunne udskyde den endelige afgoerelse , indtil de fik noejagtig meddelelse om det antal pensionsgivende tjenesteaar , der paa grundlag af den overfoerte aktuarmaessige modvaerdi ville blive medregnet ved fastsaettelsen af deres pension fra Faellesskaberne .

10 Efter at sagsoegerne havde meddelt , at de oenskede at benytte sig af en saadan mulighed , fik de i juni og juli 1981 meddelelse om den noejagtige beregning af det antal pensionsgivende tjenesteaar , der ville blive godskrevet dem ; samtidig blev de anmodet om at traeffe endelig afgoerelse inden for en frist paa 30 dage .

11 Alle sagsoegerne valgte at lade deres pensionsrettigheder overfoere til Faellesskabernes pensionsordning , men tog forbehold med hensyn til den i den forbindelse foretagne beregning af pensionsgivende tjenesteaar .

12 Herefter indgav de i medfoer af vedtaegtens artikel 90 , stk . 2 , klager over , at Kommissionen ikke ved beregningen af deres pensionsrettigheder i henhold til Faellesskabernes ordning havde taget hensyn til hele den periode , hvori de havde vaeret ansatte ved anlaeg . Da klagerne ikke blev besvaret inden for den i vedtaegten fastsatte frist , har sagsoegerne anlagt naervaerende sager henholdsvis den 5 . og 6 . april 1982 .

Formaliteten

13 Kommisionen har gjort gaeldende , at den akt , der skal laegges til grund ved beregningen af soegsmaalsfristen , ikke er meddelelsen i juni/juli 1981 til sagsoegerne om den endelige beregning af deres rettigheder , men beslutningen om at anvende artikel 11 , stk . 2 , i vedtaegtens bilag VIII over for de tidligere ansatte ved anlaeg , en beslutning , som kom til de paagaeldende kundskab i juni/juli 1978 . Det er saaledes sidstnaevnte beslutning , der som akt »indeholder et klagepunkt« imod sagsoegerne , jfr . vedtaegtens artikler 90 og 91 . Det var paa det tidspunkt , at sagsoegerne noejagtigt kunne bedoemme raekkevidden af og graenserne for deres personlige situation , hvorfor de paa det tidspunkt burde have anlagt sag . Meddelelsen om den endelige beregning i 1981 er kun en logisk fortsaettelse af en beslutning , der blev truffet lang tid forinden , og som ikke blev anfaegtet inden for de fastsatte frister .

14 Kommissionens indsigelse kan ikke tages til foelge , idet den er i strid med det princip om redelighed , der boer ligge til grund for forholdet mellem Faellesskabernes administration og dens tjenestemaend og oevrige ansatte , ogsaa under en tvist .

15 Det skal i den forbindelse bemaerkes , at de meddelelser , der blev rundsendt i juni/juli 1978 , ikke var beslutninger , men et tilbud til de beroerte ansatte , hvis foelger afhang af , om de accepterede tilbudet . Paa baggrund af de komplicerede beregninger , der for hver enkelt af sagsoegerne blev foretaget med henblik paa at fastsaette den aktuarmaessige modvaerdi af de rettigheder , de havde erhvervet i henhold til den nationale ordning , som de tidligere havde vaeret tilsluttet , og omregningen af denne stoerrelse til pensionsgivende tjenesteaar efter reglerne i Faellesskabernes ordning , er det aabenbart , at sagsoegerne ikke med foeje kunne forventes at ville indgive en klage og anlaegge sag foer det tidspunkt , hvor beslutningerne blev meddelt i juni/juli 1981 .

Realiteten

16 Naar sagsoegerne har anlagt sag , skyldes det , at Faellesskaberne har foretaget en omvurdering af den aktuarmaessige modvaerdi , der var fastsat af den italienske institution , paa grundlag af sine egne aktuarmaessige regler , hvilket har haft til foelge , at sagsoegerne blev godskrevet et antal pensionsgivende tjenesteaar , der var betydeligt lavere end det antal aar , de havde gjort tjeneste ved Det faelles Forskningscenter under Faellesskabet . Sagsoegerne har ikke bestridt , at de gaeldende aktuarmaessige regler gensidigt er blevet anvendt korrekt ; deres indvendinger drejer sig om , hvorvidt Faellesskabet ved anvendelse af sine egne aktuarmaessige regler kan nedsaette det antal pensionsgi vende tjenesteaar , som der tages hensyn til ved tilvejebringelsen af deres pension ved Faellesskaberne , til et antal aar , der er mindre end deres faktiske tjenestetid .

17 De har foreholdt Kommissionen , at den til deres skade har anvendt en forkert analogislutning , idet den har sidestillet situationen for de tidligere ansatte ved anlaeg med situationen for tjenestemaend , der indtraeder i Faellesskabets tjeneste efter at have arbejdet i en medlemsstats administration eller hos private arbejdsgivere . Efter sagsoegernes opfattelse kan det ikke vaere relevant at sammenligne med den situation , der omhandles i artikel 11 , stk . 2 , i vedtaegtens bilag VIII , men med situationen for tjenestemaend , idet sagsoegerne til forskel fra de i artikel 11 , stk . 2 , i bilag VIII naevnte personer allerede fra starten arbejdede i Faellesskabets tjeneste . I replikken har sagsoegerne endog bestridt gyldigheden af forordning nr . 2615/76 , idet det antal aar , den ansatte har arbejdet som ansat ved anlaeg , i henhold til forordningens artikel 2 , stk . 4 , kun anerkendes som medvirkende til at tilvejebringe den tjenestetid , der kraeves som minimum med henblik paa at stifte ret til ydelser , men udelukker , at de samme perioder kan tages i betragtning i forbindelse med fastsaettelsen af antallet af pensionsgivende tjenesteaar .

18 Sagsoegerne har dernaest anfoert , at en saadan forskellig behandling af dem i forhold til tjenestemaendene er udtryk for en forskelsbehandling af dem . Endelig har de gjort gaeldende , at Kommissionen med sin adfaerd har begaaet magtfordrejning .

19 I replikken har sagsoegerne fremfoert et nyt anbringende , der stoettes paa , at Kommissionen har anvendt en justeringskoefficient , som fremgaar af de dokumenter , hvori de paagaeldende vederlag er fastsat i belgiske francs paa det tidspunkt , hvor de opnaar status som midlertidigt ansatte . Sagsoegerne har bemaerket , at anvendelsen af naevnte koefficienter har haft til foelge , at antallet af pensionsgivende tjenesteaar er blevet formindsket betydeligt .

20 Sidstnaevnte anbringende maa afvises som for sent fremfoert . Da det foerst er gjort gaeldende i replikken , har Kommissionen ikke haft mulighed for fyldestgoerende at tage til genmaele , ligesom anbringendets indhold ikke fremgaar klart af sagsoegernes skriftlige indlaeg .

21 Det maa antages , at anbringenderne om , at reglen om forbud mod forskelsbehandling er tilsidesat , og om , at sagsoegte har begaaet magtfordrejning , i virkeligheden falder sammen med det foerste anbringende om , at sagsoegte har anvendt en forkert analogi mellem sagsoegernes situation og situationen for de i artikel 11 , stk . 2 , i bilag VIII naevnte personer . Der vil derfor kunne tages stilling til disse to anbringender under ét .

22 Til sagsoegernes argumentation skal foerst bemaerkes , at der ikke kan goeres indsigelse imod , at forskellige grupper af ansatte ved Faellesskaberne har forskellig status , alt efter om de er egentlige tjenestemaend eller falder ind under de forskellige grupper af ansatte , der er omfattet af ansaettelsesvilkaarene . Som Kommissionen med rette har anfoert , svarer definitionen af hver enkelt af de paagaeldende grupper til faellesskabsadministrationens velbegrundede behov og arten af de arbejdsopgaver _ vedvarende eller midlertidige _ som den paagaeldende gruppe af ansatte skal udfoere . Det er derfor ikke udtryk for forskelsbehandling , at visse grupper af ansatte ved Faellesskaberne med hensyn til vedtaegtsmaessige garantier og socialsikringsfordele kan have garantier eller fordele , som andre grupper ikke har . Navnlig skal det fremhaeves , at retsstillingen for de ansatte , der er omfattet af ansaettelsesvilkaarene , i almindelighed er kendetegnet ved , at arbejdsforholdet er kontraktligt reguleret , og at en betydelig del af de paagaeldende ansatte er tilsluttet de nationale socialsikringsinstitutioner , enten i deres oprindelsesland eller i det land , hvor de har bopael .

23 Dernaest bemaerkes , at sagsoegerne frivilligt i en kontrakt har accepteret deres status som ansatte ved anlaeg , hvilket indebar , at de blev tilsluttet socialsikringsordningen i deres bopaelsstat . Det boer i samme forbindelse understreges , at der bag overfoerslen fra den italienske socialsikringsordning til Faellesskabernes pensionsordning forelaa en valgmulighed for sagsoegerne , som de frivilligt benyttede sig af paa et tidspunkt , hvor de noejagtigt kendte foelgerne . Paa det tidspunkt kunne de vurdere de fordele og ulemper , der var forbundet med deres valg , og traeffe afgoerelse ud fra deres interesser .

24 Selv om der bortses fra ovennaevnte betragtninger , maa det fastslaas , at sagsoegernes anbringender vedroerende gyldigheden af overgangsbestemmelserne i forordning nr . 2615/76 og de af Kommissionen trufne foranstaltninger ikke har fornoedent grundlag .

25 Samtidig med at Raadet traf afgoerelse om at ophaeve begrebet ansat ved anlaeg og at overfoere de paagaeldende ansatte til gruppen af midlertidigt ansatte , tillagde det de tidligere ansatte ved anlaeg _ ved at supplere ansaettelsesvilkaarenes artikel 39 _ ret til en pensionsordning ved Faellesskaberne i henhold til vedtaegtens bestemmelser og dennes bilag VIII og med virkning fra det tidspunkt , hvor de paagaeldende ansatte blev midlertidigt ansatte . Ved overgangsbestemmelsen i artikel 2 , stk . 4 , 1 . afsnit , i forordning nr . 2615/76 kapitaliserede Raadet til fordel for sagsoegerne deres tjenestetid som ansatte ved anlaeg med henblik paa betingelsen i vedtaegtens artikel 77 , stk . 1 , hvorefter den ansatte for at blive berettiget til pension skal have gjort tjeneste i mindst 10 aar . I 2 . afsnit af artikel 2 , stk . 4 , i forordning nr . 2615/76 , hvis gyldighed sagsoegerne har bestridt , bestemmes naermere , at der ikke tages hensyn til den paagaeldende periode ved beregningen af det antal pensionsgivende tjenesteaar , der laegges til grund ved fastsaettelsen af pensionens stoerrelse i henhold til artikel 2 i vedtaegtens bilag VIII . Sidstnaevnte bestemmelse fratager ikke sagsoegerne nogen rettigheder , idet den alene har til formaal utvetydigt at fastlaegge en retvirkning , som under alle omstaendigheder kan udledes af ansaettelsesvilkaarenes artikel 39 , stk . 2 , og som i oevrigt svarer til de almindelige principper , der gaelder for loves tidsmaessige virkninger . Raadet findes ikke at have haft pligt til at fastsaette overgangsbestemmelser , der for sagsoegerne var gunstigere end ifoelge forordning nr . 2615/76 .

26 Tilsvarende var Kommissionen ikke forpligtet til at indroemme sagsoegerne pensionsmaessige fordele , der gik ud over , hvad en anvendelse af forordning nr . 2615/76 foerer til . Kommissionen kan derfor ikke kritiseres for , at den i de paagaeldendes interesse har givet dem mulighed for at vaelge , at artikel 11 , stk . 2 , i vedtaegtens bilag VIII skulle finde anvendelse . I modsaetning til , hvad sagsoegerne har anfoert , bygger den loesning , Kommissionen har tilbudt , ikke paa en retsstridig analogislutning . Sagsoegernes situation har nemlig det tilfaelles med de i naevnte bestemmelse omhandlede personer , at de var tilsluttet en anden socialsikringsordning inden deres optagelse i Faellesskabets pensionsordning . Den omstaendighed , at de var tilsluttet foerstnaevnte ordning i forbindelse med et ansaettelsesforhold med en faellesskabsinstitution , aendrer ikke sagsoegernes situation , idet en saadan ordning , som de beroerte ansatte frivilligt havde accepteret ved deres tiltraeden af tjenesten , var et led i deres saerlige status .

27 Sagsoegerne kan derfor ikke kraeve , at der med tilbagevirkende gyldighed og uden modydelser fra deres side tillaegges dem alle fordele i henhold til Faellesskabernes pensionsordning . Den eneste ordning , der er ensbetydende med en loensom forvaltning af Faellesskabernes pensionsordning i tilfaelde af en tilbagevirkende kapitalisering af forsikringsperioder , er en anvendelse af bestemmelserne i artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII , hvorefter den aktuarmaessige modvaerdi kan overfoeres til daekning af de risici , Faellesskabernes pensionsordning har paataget sig for perioder , for hvilke den ikke oprindelig havde paataget sig noget ansvar .

28 Den aktuarmaessige modvaerdi , som blev fastsat af den nationale socialsikringsinstitution , og nyvurderingen ud fra de regler , der gaelder for Faellesskabernes pensionsordning , er ikke baseret paa de samme omstaendigheder og faktorer med hensyn til de beroerte personers forhold , deres fremtidsudsigter , bidragenes stoerrelse samt ydelsernes karakter og omfang ; der er derfor intet overraskende i , at beregningen af det antal pensionsgivende tjenesteaar , der skal tages i betragtning i forbindelse med Faellesskabernes pensionsordning , falder anderledes ud end den beregning , der foretages af den nationale institution . Da de paagaeldende to stoerrelser kun har betydning i forhold til de ydelser , de giver ret til i henhold til de forskellige ordninger , henholdsvis den nationale og den faellesskabsretlige , er de ikke indbyrdes sammenlignelige , medmindre der ogsaa tages hensyn til en forsikringsmaessig vurdering af saavel hver enkelt forsikrets personlige situation som den almindelige opbygning af de paagaeldende socialsikringsordninger . Sagsoegerne , som kun har foretaget en sammenligning mellem sig selv og Faellesskabets tjenestemaend , har ikke fremfoert nogen omstaendighed , der kan give anledning til tvivl om , at de aktuarformler , Faellesskabets tjenestegrene har anvendt , korrekt afspejler forholdet mellem den aktuarmaessige modvaerdi , som den italienske institution havde fastsat , og omvurderingen af naevnte beloeb paa grundlag af de kriterier , der er saeregne for Faellesskabernes ordning .

29 Efter alt foreliggende maa det saaledes antages , at Kommissionen ikke ved at foreslaa sagsoegerne en overfoersel til Faellesskabernes pensionsordning paa grundlag af gennemfoerelsesbestemmelser , der svarer til vedtaegtens ordning , har handlet retsstridigt over for sagsoegerne , ligesom den ikke har udsat dem for forskelsbehandling eller ses at have gjort sig skyld i nogen form for magtfordrejning .

30 Kommissionen vil herefter vaere at frifinde .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

31 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger .

32 Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i sager vedroerende ansatte ved Faellesskaberne imidlertid selv de af dem afholdte udgifter .

33 I medfoer af procesreglementets artikel 69 , stk . 3 , 2 . pkt ., kan Domstolen paalaegge endog en vindende part at godtgoere den anden part de udgifter , som Domstolen skoenner , han unoedvendigt har forvoldt modparten . Denne bestemmelse boer anvendes over for Kommissionen , som har kompliceret sagen unoedigt ved at nedlaegge en aabenbart ugrundet afvisningspaastand . Kommissionen boer derfor afholde en del af sagsoegernes omkostninger , hvilken skoensmaessigt fastsaettes til en tredjedel .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN ( anden afdeling )

1 . Sagsoegte frifindes .

2.Kommissionen betaler sine egne omkostninger og en tredjedel af sagsoegernes ; sagsoegerne betaler selv resten af deres omkostninger .