DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:F:2011 :11 1PERSONALERETTENS DOM
(Tredje Afdeling)
15. februar 2011
Sag F-68/09
Florence Barbin
mod
Europa-Parlamentet
»Personalesag — tjenestemænd — forfremme lsesåret 2006 — opfyldelse af en af Retten afsagt dom — 
samme nligning af fortjenester — ligebehandlingsprincippet — forældreorlov på halv tid«
Angående:Søgsmål anlagt i h enhold til artikel 236 E F og artikel 152 E A, hvorunder Florence Barbin 
har n edlagt påstand o m a nnullation a f Europa-Parlamentets afgørelse om i kke a t 
forfremme h ende til lønklasse AD12 i f orfremme lsesåret 2006 .
Udfald: Europa-Parlamentet frifindes. Florence Barbin betaler sagens omkostninger.
Samm endrag
1. Tjenestemænd — forfremmelse — forpligtelse til at begrunde a lle afgørelser om i kke at forfremme 
tjenestemænd, der har nået referencetærsklen — foreligger ikke
(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)
2. Tjenestemænd — forfremmelse — sammenligning af fortjenester — tildeling af point for fortjeneste og 
fastsættelse af en referencetærskel
(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)
3. Tjenestemænd — forfremmelse — sammenligning af fortjenester — betingelser
(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)
4. Tjenestemænd — ligebehandling — begreb — grænser
5. Tjenestemænd — forfremmelse — sammenligning af fortjenester — afgørelse om f orfremmelse
(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)
6. Tjenestemænd — søgsmål — anbringender — anbringende om , at der foreligger forskelsbehandling — 
pligt til at tage hensyn til hele den relevante faktuelle sammenhæng
1. I henhold til punkt I.3.4 i E uropa-Parlamentets Præsidiums afgørelse af 13. februar 2006 ve drørende 
politik for forfremme lse og planlægning af karri ereforløb, i det væsentlige gengivet i punkt II.2, litra b), 
andet afsnit, i d en af Parlamentets generalsekretær trufne afgørelse af 10. maj 2006 o m fastsættelse af 
gennemførelsesforanstaltninger ve drørende tildeling af point for fortjeneste og forfremme lse, skal
2 ECLI:EU:F:2011 :11SAMM ENDR AG–SAGF-68/09
BARBIN M OD PARLAMENTET
 administrationen begrunde enhver afgørelse om forfremme lse af tjenestemænd, som ikke h ar n ået 
referencetærsklen. S elv o m n ævnte b estemme lser i kke p ræciserer, i f orhold t il h vem 
ansættelsesmyndigheden s kal begrunde d ens afgørelser, ville en indrømme lse a f, at enhver 
ikke-forfremme t tjenestemand, der har nået referencetærsklen, er omfattet af denne begrundelsespligt, 
imidlertid ikke b lot pålægge ad ministrationen en unødvendig arbejdsbyrde, me n ville ligeledes være i 
strid me d retspraksis, hvorefter begrundelsen af en afgørelse om forfremme lse skal vedrøre den 
individuelle situation f or en ikke-forfremme t tjenestemand. Følgelig er det me d urette, at denne 
tjenestemand gør gældende at være adr essat for ad ministrationens forpligtelse til at begrunde 
forfremme lsen af de af hans kolleger, som ikke h avde nået referencetærsklen.
Den forpligtelse, som følger af disse bestemme lser, kan anses for opfyldt, når ad ministrationen til 
forfremme lsesudvalget, som e r et paritetisk organ, hvori tjenestemændene er repræsenteret, har 
fremsendt en b egrundelse hvad a ngår f orfremme lsen af de tjenestemænd, som i kke h ar n ået 
referencetærsklen.
(jf. præmis 59 o g 61)
Henvisning til:
Retten: 4. juli 2007 , sag T-502/04, Lopparelli mod Kommissionen, præmis 75
2. I henhold til Europa-Parlamentets Præsidiums afgørelse af 13. februar 2006 ve drørende politik for 
forfremme lse o g p lanlægning af karri ereforløb t ildeles point for forfremme lse ikke e fter en 
samme nligning af alle de forfremme lsesværdige tjenestemænd, der kan opfylde kra vene i ve dtægtens 
artikel 45. Hver tjenestemand i e t dir ektorat eller i e n tjenestegren, som h ar ret til forfremme lse, 
konkurrerer nemlig udelukkende me d de andre tjenestemænd i h ans dir ektorat eller tjenestegren om 
et begrænset antal point for fortjeneste. Eftersom referencetærsklen ikke e r fastsat i r elative tal, dvs. 
henset til de pågældende tjenestemænds gennemsnitlige antal point for fortjeneste, me n i a bsolutte tal 
svarende til to gange den gennemsnitlige tid i l ønklassen, dvs. fire år f or lønklasse AD11, kan den 
omstændighed, at denne tæ rskel overskrides, ikke s idestilles me d e n dir ekte eller indirekte 
samme nligning a f fortjenesterne f or d e f orfremme lsesværdige t jenestemænd. F ølgelig ka n 
administrationen ikke f orfremme e n tjenestemand udelukkende me d den begrundelse, at han har nået 
referencetærsklen, da s idstnævntes fortjenester herved på intet tidspunkt i f orfremme lsesproceduren 
samme nlignes me d fortjenesterne for hver af de forfremme lsesværdige tjenestemænd.
(jf. præmis 83)
Henvisning til:
Retten: 8. oktober 2008 , sag F-44/07, Barbin mod Parlamentet, præmis 44
3. I henhold til vedtægtens artikel 45 ka n ansættelsesmyndigheden ikke i ndskrænke sig til at undersøge 
hver tjenestemands individuelle situation, me n s kal samme nligne fortjenesterne for samtlige 
tjenestemænd me d henblik på at træffe afgørelse om forfremme lserne. I d enne forbindelse ka n 
ancienniteten ku n være et subsidiært forfremme lseskriterium. Følgelig tilsidesætter en afgørelse, som 
tildeler en tjenestemand en forfremme lse alene me d den begrundelse, at sidstnævnte ikke h ar gjort sig 
uværdig hertil, eller at han har en vis anciennitet i lønklassen, uden at tage hensyn til situationen for de 
øvrige tjenestemænd, princippet om samme nligning af fortjenesterne for samtlige de tjenestemænd, der 
har ret til forfremme lse, jf. nævnte ar tikel. Selv om E uropa-Parlamentets Præsidiums afgørelse af 
13. februar 2006 ve drørende politik for forfremme lse og planlægning af karri ereforløb f astsætter en 
referencetærskel, der afhænger af en gennemsnitlig tid, udtrykt i år , i e n lønklasse, kan der følgelig 
ikke h eraf udledes et princip om, at en tjenestemand skal forfremme s, når h an ikke h ar g jort sig
ECLI:EU:F:2011 :11 3SAMM ENDR AG–SAGF-68/09
BARBIN M OD PARLAMENTET
 uværdig hertil, eller et princip om regelmæssig karri erefremgang, som forpligter ad ministrationen til 
automatisk at forfremme e n tjenestemand alene af den grund, at han har e n vis anciennitet i 
lønklassen.
(jf. præmis 90 o g 91)
Henvisning til:
Retten: Lopparelli mod Kommissionen, præmis 75
Personaleretten: 10. september 2009 , sag F-124/07, Behmer mod Parlamentet, præmis 106
4. Med h enblik p å a t o verholde p rincippet o m f orbud m od f orskelsbehandling o g 
ligebehandlingsprincippet skal administrationen påse ikke a t behandle identiske situationer forskelligt 
og ikke a t behandle forskellige situationer ens, me dmindre dette er objektivt begrundet. Følgelig 
gælder, at når e n tjenestemand udøver en ret, som h an er tillagt i h enhold til vedtægten, ka n 
administrationen ikke u den at anfægte denne rets effektivitet antage, at tjenestemandens situation e r 
forskellig fra situationen for en tjenestemand, som ikke h ar u døvet denne ret, og som følge heraf 
behandle ham forskelligt, me dmindre denne forskellige behandling dels er objektivt begrundet, bl.a. 
derved at den indskrænker sig til i d en pågældende pe riode at dra ge kon sekvenserne af den 
pågældende ansattes manglende arbejdsindsats, dels er strengt afpasset til den anførte begrundelse.
(jf. præmis 100)
Henvisning til:
Domstolen: 16. oktober 1980 , sag 147 /79, Hochstrass m od Domstolen, præmis 7
Retten: 25. oktober 2005 , sag T-368/03, De Bustamante Tello mod Rådet, præmis 69
5. Selv om en afgørelse om forfremme lse er blevet formelt vedtaget under hensyn til det antal point for 
fortjeneste, der er tildelt den pågældende tjenestemand, gør denne omstændighed det ikke m uligt at 
afvise, at afgørelsen er blevet vedtaget af mindre anerkendte grunde, såsom en hensyntagen til nævnte 
tjenestemands forældreorlov, imidlertid på betingelse af, at der foreligger indicier, som gør det muligt 
at betvivle førnævnte begrundelses sandfærdighed.
(jf. præmis 102 o g 103)
6. Med henblik på at vurdere et anbringende om, at der foreligger forskelsbehandling, skal der tages 
hensyn til hele den relevante faktuelle samme nhæng, som indbefatter de bedømme lser, der er 
indeholdt i t idligere afgørelser, der er blevet endelige. Heraf følger, at en afgørelse, der er blevet 
endelig, uden at der foretages en fornyet undersøgelse af dennes lovlighed, kan udgøre et indicium, 
der skal tages hensyn til blandt andre indicier me d henblik på at godtgøre, at administrationen har 
udvist en, bl.a. diskriminerende, adfærd. Det gælder så me get desto me re, som d et er muligt, at en 
forskelsbehandling først viser sig efter udløbet af søgsmålsfristerne til prøvelse af en afgørelse, som er 
udtryk herfor.
(jf. præmis 109)