Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer — arbejdstagere — begreb — statsborger fra en medlemsstat, der i toenhalv måned er midlertidigt beskæftiget i en anden medlemsstat — den nationale retsafgørelse — (EF-traktaten, art. 48 (efter ændring nu art. 39 EF))

2. Fri bevægelighed for personer — arbejdstagere — begreb — studium efter erhvervsmæssig beskæftigelse — bevarelse af arbejdstagerstatus — betingelser — (EF-traktaten, art. 48 (efter ændring nu art. 39 EF); Rådets forordning nr. 1612/68, art. 7, stk. 2)

Sammendrag

1. En tidsbegrænset beskæftigelse på toenhalv måned, der udføres af en borger i en medlemsstat på en anden medlemsstats område, hvis statsborgerskab vedkommende ikke har, kan give vedkommende status som arbejdstager i traktatens artikel 48’s forstand (efter ændring nu artikel 39 EF), for så vidt som beskæftigelsen ikke har en marginal og supplerende karakter.

Det tilkommer den forelæggende ret at foretage den nødvendige vurdering af de faktiske omstændigheder med henblik på at afgøre, om det er tilfældet i den sag, som er blevet indbragt for den. Omstændigheder, der ligger forud for og efter beskæftigelsesperioden, såsom den omstændighed, at vedkommende:

– først flere år efter sin indrejse i værtsmedlemsstaten udførte denne beskæftigelse

– kort tid efter ophøret af sit kortvarige, tidsbegrænsede ansættelsesforhold, ved en eksamen i sit hjemland har erhvervet de nødvendige kvalifikationer for adgang til et universitetsstudium i værtsmedlemsstaten, eller

– i tidsmæssig tilknytning til det kortvarige, tidsbegrænsede ansættelsesforhold indtil påbegyndelsen af sit studium har gjort sig anstrengelser for at finde et nyt arbejde

er uden relevans i den forbindelse.

(jf. præmis 32 og domskonkl. 1)

2. Visse rettigheder, der beror på de vandrende arbejdstageres status som arbejdstagere, består, selv om de pågældende ikke længere er i beskæftigelse.

På området for støtte til universitetsstudier skal en borger fra en anden medlemsstat, der i værtsmedlemsstaten – efter dér at have udøvet en erhvervsmæssig beskæftigelse – har indledt et universitetsstudium, der afsluttedes med et erhvervskvalificerende eksamensbevis, anses for at have bevaret sin status som arbejdstager og kan dermed nyde fordel af artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, som ændret ved forordning nr. 2434/92, såfremt der er sammenhæng mellem den tidligere erhvervsmæssige beskæftigelse og det pågældende studium. Denne betingelse kan dog ikke stilles, når der er tale om en vandrende arbejdstager, der ufrivilligt er blevet arbejdsløs, og som på grund af forholdene på arbejdsmarkedet er nødt til at omskole sig i et andet fag.

I den forbindelse er en fællesskabsborger, forudsat at vedkommende har status som vandrende arbejdstager i traktatens artikel 48’s forstand (efter ændring nu artikel 39 EF), ikke nødvendigvis frivilligt arbejdsløs, alene som følge af, at den pågældendes ansættelseskontrakt – som fra starten var tidsbegrænset – ophører.

Dette fører dog ikke til, at en borger i en medlemsstat kan rejse til en anden medlemsstat alene med det formål dér at nyde fordel, efter en meget kort periode med erhvervsmæssig beskæftigelse, af ordningen med støtte til studerende. De pågældende fællesskabsbestemmelser ikke er til hinder for, at der træffes foranstaltninger over for sådanne misbrug.

(jf. præmis 34-36 og 48 samt domskonkl. 2)