Sag C-346/06

Dirk Rüffert som kurator for konkursboet efter Objekt und Bauregie GmbH & Co. KG

mod

Land Niedersachsen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Celle)

»Artikel 49 EF — fri udveksling af tjenesteydelser — restriktioner — direktiv 96/71/EF — udstationering af arbejdstagere som led i levering af tjenesteydelser — fremgangsmåder med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter — social beskyttelse af arbejdstagerne«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat Y. Bot fremsat den 20. september 2006 I - 1993

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. april 2008 I - 2024

Sammendrag af dom

Ved lovgivning, hvorved det pålægges den ordregivende myndighed kun at give kontrakter for byggeleverancer til virksomheder, som ved tilbudsgivningen skriftligt har forpligtet sig til ved udførelsen af leveringerne mindst at betale deres ansatte den på leveringsstedet overenskomstmæssigt fastsatte løn, uden at nævnte overenskomst kan kvalificeres som en kollektiv aftale, der finder generel anvendelse, er der ikke fastsat en lønsats på en af de måder, der fremgår af artikel 3, stk. 1, første afsnit, første og andet led, samt artikel 3, stk. 8, andet afsnit, i direktiv 96/71 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser. Følgelig kan en sådan lønsats ikke betragtes som en mindsteløn i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i direktivets artikel 3, stk. 1, første afsnit, litra c), som medlemsstaterne i henhold hertil har ret til at pålægge virksomheder i andre medlemsstater i forbindelse med grænseoverskridende levering af tjenesteydelser. (jf. præmis 26, 30 og 31)

Artikel 3, stk. 7, i direktiv 96/71 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser kan ikke fortolkes således, at bestemmelsen gør det muligt for værtsmedlemsstaten at betinge gennemførelsen af levering af tjenesteydelser på sit område af overholdelsen af arbejds- og ansættelsesvilkår, der går videre end de ufravigelige regler om minimumsbeskyttelse. For så vidt angår de områder, der er nævnt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, litra a)-g), fastlægger direktiv 96/71 nemlig udtrykkeligt den grad af beskyttelse, som værtsmedlemsstaten kan kræve iagttaget af virksomheder, der har hjemsted i en anden medlemsstat, i forhold til deres arbejdstagere, der er udstationeret på denne værtsmedlemsstats område. Derfor — og med forbehold for muligheden for, at virksomheder, der har hjemsted i en anden medlemsstat, bl.a. ved en forpligtelse, der påtages over for eget udstationeret personale, i værtsmedlemsstaten frivilligt tiltræder en kollektiv arbejdsoverenskomst, der eventuelt er mere favorabel — er det beskyttelsesniveau, der skal garanteres over for udstationerede arbejdstagere på værtsmedlemsstatens område, i princippet begrænset til det, der er fastsat i artikel 3, stk. 1, første afsnit, litra a)-g), i direktiv 96/71, forudsat at disse arbejdstagere ikke allerede i medfør af den lov eller de kollektive overenskomster, der gælder i oprindelsesmedlemsstaten, har mere favorable arbejds- og ansættelsesvilkår på de områder, der er nævnt i denne bestemmelse. (jf. præmis 33 og 34)

En medlemsstat har ikke ret til i medfør af direkti v 96/71 at pålægge virksomheder i andre medlemsstater en lønsats, der er fastsat i en kollektiv overenskomst, der finder anvendelse på leveringsstedet, som ikke finder generel anvendelse, gennem vedtagelse af lovgivningsmæssig foranstaltning, hvorved det pålægges den ordregivende myndighed kun at give kontrakter for byggeleverancer til virksomheder, som ved tilbudsgivningen skriftligt har forpligtet sig til ved udførelsen af leveringerne mindst at betale deres ansatte den i nævnte overenskomst fastsatte løn. (jf. præmis 35)