Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – fri bevægelighed for personer

(Tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, art. 41, stk. 1; afgørelse nr. 1/80 truffet af Associeringsrådet EØF-Tyrkiet, art. 13)

2. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser

(Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, art. 9; tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, art. 41, stk. 1; afgørelse nr. 1/80 truffet af Associeringsrådet EØF-Tyrkiet, art. 10, stk. 1, og art. 13)

Sammendrag

1. Artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 truffet af Associeringsrådet EØF-Tyrkiet er til hinder for, at der i en medlemsstats retsforskrifter fra den dato, hvor afgørelse nr. 1/80 trådte i kraft i den pågældende medlemsstat, vedtages helt nye restriktioner for udøvelsen af arbejdskraftens frie bevægelighed, herunder restriktioner med hensyn til de materielle vilkår for og/eller fremgangsmåden ved den første indrejse på denne medlemsstats område for tyrkiske statsborgere, der agter at gøre brug af denne frihed dér.

»Standstill-reglerne« i artikel 41, stk. 1, i tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet og i artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 finder følgelig anvendelse fra det tidspunkt, hvor disse bestemmelser trådte i kraft, på samtlige de gebyrer, der opkræves af tyrkiske statsborgere for udstedelse af en opholdstilladelse ved den første indrejse på denne medlemsstats område eller for forlængelse af en sådan opholdstilladelse.

(jf. præmis 49 og 50)

2. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 9 i associeringsaftalen EØF-Tyrkiet og artikel 41, stk. 1, i tillægsprotokollen hertil samt artikel 10, stk. 1, og artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 truffet af Associeringsrådet EØF-Tyrkiet ved at indføre og opretholde bestemmelser om gebyrer for udstedelse af opholdstilladelser, der er uforholdsmæssigt høje i forhold til de gebyrer, der opkræves af medlemsstaternes statsborgere for udstedelse af tilsvarende dokumenter, og ved at anvende disse bestemmelser på tyrkiske statsborgere, der har ret til ophold i en medlemsstat i medfør af associeringsaftalen, tillægsprotokollen og afgørelse nr. 1/80.

Det kan nemlig ikke udelukkes, at gebyrer, der anvendes på tyrkiske statsborgere, som er marginalt højere end dem, der opkræves af unionsborgerne for udstedelse af tilsvarende dokumenter, i visse særlige tilfælde kan anses for forholdsmæssige. Når størrelsen af de gebyrer, der opkræves af tyrkiske statsborgere, varierer inden for en skala, hvis laveste beløb er mere end to tredjedele højere end de gebyrer, der anvendes på unionsborgerne for udstedelse af lignende dokumenter, kan en sådan forskel imidlertid ikke betragtes som ubetydelig, hvorfor de omtvistede gebyrer samlet set må anses for uforholdsmæssige.

Ved på tyrkiske statsborgere at anvende uforholdsmæssigt høje gebyrer for udstedelse af opholdstilladelser eller for forlængelser heraf i forhold til de gebyrer, der anvendes på unionsborgerne for tilsvarende dokumenter, fastsætter en medlemsstat ligeledes gebyrer, der medfører forskelsbehandling. For så vidt som disse gebyrer finder anvendelse på tyrkiske arbejdstagere eller deres familiemedlemmer, har gebyrerne karakter af et arbejdsvilkår, der medfører forskelsbehandling i strid med artikel 10 i afgørelse nr. 1/80. I det omfang disse gebyrer finder anvendelse på tyrkiske statsborgere, der ønsker at gøre brug af etableringsfriheden eller af den frie udveksling af tjenesteydelser i medfør af associeringsaftalen, eller på deres familiemedlemmer, er de i strid med den almindelige bestemmelse om forbud mod forskelsbehandling i associeringsaftalens artikel 9.

(jf. præmis 74-76)