ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Disse regler kan anvendes på et forhåndsudvælgelsesudvalg, som er en del af proceduren for besættelse af en stilling som direktør for et EU-agentur, når det nævnte udvalg i lighed med en udvælgelseskomité har til opgave at udvælge de bedst egnede ansøgere blandt de ansøgere, der har indgivet en ansøgning, og har et betydeligt råderum i forbindelse med afholdelsen af udvælgelsesprøverne.

En udvælgelseskomité har desuden pligt til at sikre, at dens vurdering af samtlige de ansøgere, der har deltaget i de mundtlige prøver, foretages under overholdelse af betingelserne om lighed og objektivitet.

I en procedure til besættelse af en stilling som direktør for et EU-agentur påhviler det Kommissionen som følge af princippet om god forvaltningsskik og ligebehandlingsprincippet at påse, at det første trin i udvælgelsesproceduren, som finder sted for forhåndsudvælgelsesudvalget, bliver tilrettelagt på en hensigtsmæssig måde. Det følger heraf, at samtlige de medlemmer af forhåndsudvælgelsesudvalget, som Kommissionen udpeger, skal besidde den nødvendige uafhængighed, således at vedkommendes objektivitet ikke kan betvivles.

For så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt en person, som på én gang er medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget, det forslagsstillende organ, og medlem af bestyrelsen for det omhandlede agentur, det besluttende organ, overholder sin pligt til at udvise upartiskhed, henset til forhåndsudvælgelsesudvalgets og bestyrelsens helt særskilte beføjelser, bemærkes, at forhåndsudvælgelsesudvalget udøver en afgørende indflydelse på den endelige liste over de ansøgere, som Kommissionen foreslår over for nævnte agenturs bestyrelse. Medlemmet af forhåndsudvælgelsesudvalget, som i øvrigt er medlem af bestyrelsen, har ligeledes mulighed for under bestyrelsens møder enten personligt eller via sin suppleant at stemme for udnævnelsen af en af de ansøgere, som Kommissionen har udvalgt. Medlemmet af bestyrelsen kan desuden spille en væsentlig rolle i forbindelse med bestyrelsens drøftelser, uanset om han udøver sin stemmeret eller ej, og under alle omstændigheder er han i direkte kontakt med de øvrige medlemmer af bestyrelsen.

Den omstændighed, at der foreligger kumulation af funktionerne som medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget og medlem af bestyrelsen, kan således rejse tvivl om, hvorvidt den person, som er berørt af denne kumulation, er uafhængig og objektiv, og for så vidt som hvert medlem af forhåndsudvælgelsesudvalget skal have den uafhængighed, der er nødvendig for, at forhåndsudvælgelsesudvalgets objektivitet samlet set ikke lider skade, er forhåndsudvælgelsesudvalgets pligt til at udvise upartiskhed samlet set tilsidesat.

(jf. præmis 84 og 88-92)

Personaleretten: Dom CG mod EIB, EU:F:2014:187, præmis 61
Artikel 41 i ansættelsesvilkårene for ansatte ved Den Europæiske Centralbank og artikel 8, stk. 1, i de administrative bestemmelser for personalet ved Den Europæiske Centralbank bestemmer, at en ansat ved sidstnævnte ikke kan anlægge sag, før den administrative procedure, der udgøres af to trin, nemlig en ansøgning om administrativ undersøgelse og en forudgående klage, er afsluttet.

I overensstemmelse med det i retspraksis fastsatte vedrørende vedtægtens artikel 91 antages, at en regel om overensstemmelse mellem klagen og den efterfølgende stævning kræver, at et anbringende fremsat for Unionens retsinstanser allerede er blevet fremsat under den administrative procedure, idet det i modsat fald må afvises, således at administrationen er bekendt med de klagepunkter, som den berørte person fremfører mod den anfægtede afgørelse.

Betragtninger, der vedrører henholdsvis formålet med den administrative procedure, ulovlighedsindsigelsens art og princippet om effektiv domstolsbeskyttelse, er dog til hinder for, at en ulovlighedsindsigelse, der fremsættes for første gang i forbindelse med et søgsmål, ikke antages til realitetsbehandling alene med den begrundelse, at ulovlighedsindsigelsen ikke var blevet fremsat i den klage, der blev indgivet forud for søgsmålet.

(jf. præmis 30, 31, 39 og 54)

Den Europæiske Unions Ret: dom Kommissionen mod Moschonaki, T-476/11 P, EU:T:2013:557, præmis 71

Personaleretten: dom Cerafogli mod ECB, F-43/10, EU:F:2012:184, præmis 61, som i øjeblikket verserer for Den Europæiske Unions Ret, sag T-114/13 P
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Tredje Afdeling)

25. juni 2014

Sag F-120/12

Christèle Coutureau

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag – Europols ansatte – Europol-konventionen – vedtægten for Europols ansatte – afgørelse 2009/371/JAI – anvendelse af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte på Europols ansatte – ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt som midlertidigt ansat – afslag på at give en tidsubegrænset kontrakt som midlertidigt ansat«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, hvorved Christèle Coutureau har nedlagt påstand om annullation af Den Europæiske Politienheds (Europol) afgørelse om ikke at forlænge hendes tidsbegrænsede ansættelseskontrakt som midlertidigt ansat, der udløb den 29. februar 2012, på ubestemt tid.

Udfald: Europol frifindes. Christèle Coutureau bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europol afholdte omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – overensstemmelse mellem klagen og søgsmålet – identitet mellem genstand og årsag – anbringender og argumenter, som ikke er indeholdt i klagen, men snævert forbundet hermed – formaliteten

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

2. Tjenestemænd – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – betingelser – præcise løfter afgivet af administrationen

1. De påstande, som nedlægges for Unionens retsinstanser i personalesager, må kun vedrøre indsigelser, der hviler på samme grundlag som de i klagen anførte, idet det dog skal præciseres, at disse indsigelser kan uddybes for Unionens retsinstanser ved anbringender og argumenter, som ikke nødvendigvis er anført i klagen, men som er nøje forbundet hermed.

I denne henseende gælder dels, at da den administrative klageprocedure er uformel, og de berørte som regel på dette stadium handler uden bistand fra en advokat, skal administrationen ikke fortolke klager restriktivt, men tværtimod indtage en smidig holdning ved behandlingen af dem, dels at vedtægtens artikel 91 ikke har til formål strengt og endeligt at fastlægge indholdet af en eventuel senere retssag, eftersom søgsmålet hverken ændrer klagens årsag eller genstand. Det står imidlertid ikke desto mindre fast, at for at den administrative klageprocedure i vedtægtens artikel 91, stk. 2, kan opfylde sit formål, må administrationen være tilstrækkelig præcist bekendt med de klagepunkter, som de pågældende fremfører mod den anfægtede afgørelse.

(jf. præmis 34 og 35)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: dom Kommissionen mod Moschonaki, T-476/11 P, EU:T:2013:557, præmis 73, 76 og 77 og den deri nævnte retspraksis

2. Retten til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning omfatter enhver privatperson, der befinder sig i en situation, hvoraf det fremgår, at administrationen har givet anledning til begrundede forhåbninger, navnlig ved at afgive præcise løfter i form af præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer fra en bemyndiget og ansvarlig kilde.

(jf. præmis 41)

Henvisning til:

Personaleretten: dom Mendes mod Kommissionen, F-125/11, EU:F:2013:35, præmis 62
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Tredje Afdeling)

25. juni 2014

Sag F-121/12

Ginny Maynard

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag – Europols ansatte – Europol-konventionen – vedtægten for Europols ansatte – afgørelse 2009/371/JAI – anvendelse af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte på Europols ansatte – ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt som midlertidigt ansat – afslag på at give en tidsubegrænset kontrakt som midlertidigt ansat«

Angående: Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorved Ginny Maynard har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen af 20. december 2011, hvorved Den Europæiske Politienhed (Europol) afslog at forlænge sagsøgerens tidsbegrænsede ansættelseskontrakt som midlertidigt ansat, som udløb den 14. april 2012, på ubestemt tid.

Udfald: Den Europæiske Politienhed frifindes. Ginny Maynard bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europol afholdte omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – overensstemmelse mellem klagen og søgsmålet – identitet mellem genstand og årsag – anbringender og argumenter ikke indeholdt i klagen, men snævert forbundet hermed – formaliteten

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

2. Tjenestemænd – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – betingelser – præcise løfter afgivet af administrationen

1. I tjenestemandssager kan de påstande, som nedlægges for Unionens retsinstanser, kun vedrøre indsigelser, der hviler på samme grundlag som de i klagen anførte, hvorved præciseres, at de dog kan uddybes for Unionens retsinstanser ved anbringender og argumenter, som ikke nødvendigvis er anført i klagen, men som står i nøje forbindelse hermed.

I denne forbindelse gælder dels, at da den administrative klageprocedure er uformel, og de pågældende som regel på dette stadium handler uden bistand fra advokat, bør administrationen ikke fortolke klager restriktivt, men tværtimod indtage en smidig holdning ved behandlingen heraf, dels, at vedtægtens artikel 91 ikke tilsigter, at der skal være en streng og endelig forbindelse med den eventuelle retssag, hvis sagsanlægget hverken ændrer klagens årsag eller genstand. Imidlertid forholder det sig ikke desto mindre således, at for at den administrative procedure i vedtægtens artikel 91, stk. 2, kan nå sit mål, er det nødvendigt, at administrationen er i stand til tilstrækkeligt præcist at forstå den kritik, som sagsøgeren retter mod den anfægtede afgørelse.

(jf. præmis 35 og 36)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: dom Kommissionen mod Moschonaki, T-476/11 P, EU:T:2013:557, præmis 73, 76 og 77 og den deri nævnte retspraksis

2. Retten til at kræve beskyttelse af den berettigede forventning omfatter enhver borger, som befinder sig i en situation, hvoraf det fremgår, at EU-administrationen har givet anledning til berettigede forventninger hos ham ved at afgive præcise, ubetingede og samstemmende løfter, som stammer fra pålidelige og troværdige kilder.

(jf. præmis 42)

Henvisning til:

Personaleretten: dom Mendes mod Kommissionen, F-125/11, EU:F:2013:35, præmis 62
Personaleretten har kompetence til at prøve lovligheden af de akter, som Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor vedtager på baggrund af bestemmelser i en meddelelse om udvælgelsesprøve, men har ikke kompetence til at træffe afgørelse i et annullationssøgsmål til prøvelse af en afgørelse truffet af en institution med hjemmel i forordning nr. 1049/2001.

De respektive kompetencer for Personaleretten og Den Europæiske Unions Ret, bl.a. på området for aktindsigt, bør baseres på objektive kriterier og kan ikke afhænge af parternes kvalificering af akterne og navnlig ikke af sagsøgerens ønske om at iværksætte den ene eller den anden administrative procedure forud for sagsanlægget eller af institutionens ønske om at behandle en begæring om aktindsigt i et dokument i henhold til forordning nr. 1049/2001 fremfor i henhold til vedtægten.

Kriteriet for at fastlægge den retslige kompetence er således retsgrundlaget for sagsøgerens ret til at begære aktindsigt i dokumenterne.

En begæring fra sagsøgeren om at få fremsendt spørgsmålene fra hans adgangsprøve knytter sig til anvendelsen af artikel 6 i bilag III til vedtægten og anvendelsen af punkt 6.2 i vejledningen for almindelige udvælgelsesprøver og ligger åbenbart inden for rammerne af en sag, der har til formål at anfægte sagsøgerens udelukkelse fra udvælgelsesprøven. Eftersom sagens genstand således er en afgørelse fra en institution, hvorved sagsøgeren får afslag på adgang til de omtvistede spørgsmål, betyder dette, at sidstnævnte har nedlagt påstand om annullation af en bebyrdende afgørelse i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, og artikel 91 og ikke en afgørelse som omhandlet i forordning nr. 1049/2001.

(jf. præmis 17 og 19-27)

Henvisning til:

Personaleretten: 18. september 2012, sag F-96/09, Cuallado Martorell mod Kommissionen, præmis 60; 2. december 2013, sag F-49/12, Pachtitis mod Kommissionen, præmis 22

Den Europæiske Unions Ret: 13. december 2012, forenede sager T-197/11 P og T-198/11 P, Kommissionen mod Strack, præmis 54
I overensstemmelse med artikel 2, stk. 6, i afgørelse 94/262 vedrørende ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udøvelsen af hans hverv, fører indbringelse af klager for ombudsmanden ikke til en afbrydelse af forældelsesfristerne for søgsmål.

I henhold til vedtægtens artikel 67, stk. 3, kan børnetilskuddet fordobles, når det pågældende barn påfører tjenestemanden betydelige udgifter som følge af et mentalt eller fysisk handicap.

Angående gennemførelsen af en mindelig løsning, der er foreslået af Ombudsmanden og accepteret af parterne, anlægger administrationen for det første et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med vurderingen af Ombudsmandens afgørelse om at afslutte undersøgelsen, for så vidt som den mindelige løsning fastsætter, at den pågældende tjenestemand blot skal fremlægge et skøn over udgifterne til en terapeut eller en privatlærer, eftersom den kompetente afdelingschef pålægger den pågældende tjenestemand en betingelse, der ikke er omfattet af den mindelige løsning, dvs. at sønnens konkrete behov består af en terapeutisk behandling.

For det andet fordrejer den kompetente kontorchef indholdet af lægeudvalgets udtalelse ved at konkludere, at tjenestemandens søn har behov for en speciel behandling, der skal formidles af en professionel, og at den hjælp, som han har brug for, ikke kan formidles via telefon eller mail.

For det tredje er høringen af en læge, der er uafhængig af parterne, hvis ekspertise førte til vedtagelsen af afgørelsen om afslag på tildeling af det dobbelte tilskud, foretaget på baggrund af unøjagtige konklusioner, som kontorchefen er nået frem til efter en fejlbehæftet gennemgang af den pågældende tjenestemands sagsmappe, og uden at administrationen forinden henvendte sig til lægeudvalget, hvilket den kunne have gjort med henblik på, at lægeudvalget, på baggrund af de lægeattester, som tjenestemanden har fremlagt, belyser de udtalelser, det har afgivet angående den pågældende tjenestemands søns behov.

Under disse omstændigheder holder administrationen sig ikke inden for rimelige grænser i forbindelse med vurderingen af tjenestens interesse i forhold til den pågældende tjenestemands interesse og foretager et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med gennemførelsen af den mindelige løsning, der er foreslået af Ombudsmanden og accepteret af parterne, og tilsidesætter dermed sin omsorgspligt i forhold til den pågældende tjenestemand.

(jf. præmis 56-58, 62, 65, 66, 71 og 74)
Begrebet ægteskabslignende forhold i vedtægtens artikel 1d har en selvstændig karakter, idet den pågældende vedtægtsbestemmelse ikke henviser til de betingelser, der er fastsat i den nationale ret, som finder anvendelse på det enkelte tilfælde, men fastsætter en særskilt retlig ordning ved hjælp af de betingelser, der er fastsat med henblik herpå i artikel 1, stk. 2, litra c), i bilag VII.

Ifølge denne artikel kræves bl.a. dels, at parret forelægger den pågældende administration et officielt dokument, der er anerkendt af en medlemsstat eller af en kompetent myndighed i en medlemsstat, og som attesterer deres status som partnere, uden at der er tale om ægteskab, og det fastsættes dels som en supplerende betingelse, at parret ikke har mulighed for at indgå ægteskab i en medlemsstat. For så vidt angår indholdet og rækkevidden af denne sidste betingelse præciseres i samme bestemmelse, at et par udelukkende anses for at have mulighed for at indgå ægteskab, hvis begge personer opfylder alle de i en medlemsstats lovgivning fastsatte betingelser for, at et sådant par kan indgå ægteskab.

Begrebet par, som har mulighed for at indgå ægteskab, er imidlertid særegent for vedtægten og kan ikke fortolkes selvstændigt. Det opfylder i øvrigt det formål, som forfølges af lovgiver, som fastsat i ottende betragtning til forordning nr. 723/2004, hvorved denne affattelse af vedtægten blev fastlagt, hvorefter tjenestemænd, som lever i et ægteskabslignende forhold, der af en medlemsstat er anerkendt som et fast partnerskab, men som ikke efter lovgivningen har adgang til at indgå ægteskab, bør have de samme rettigheder som ægtepar.

(jf. præmis 22-24)
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Første Afdeling)

11. februar 2014

Sag F-65/12

Enrico Maria Armani

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – løn – familietillæg – ret til børnetilskud – barn, over for hvem der består forsørgerpligt – sagsøgerens ægtefælles barn«

Angående: Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Enrico Maria Armani har nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse om afslag på at indrømme ham ret til børnetilskud for hans ægtefælles barn.

Udfald: Afgørelsen af 17. august 2011, hvorved Europa-Kommissionen afviste at tildele sagsøgeren børnetilskud for dennes ægtefælles barn, annulleres. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler Enrico Maria Armanis omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – løn – familietillæg – tilskud for børn, over for hvem der består forsørgerpligt – betingelser for tildeling – faktisk forsørgelse – begreb

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VIII, art. 2, stk. 2)]

Begrebet faktisk forsørgelse i artikel 2, stk. 2, i bilag VII til vedtægten svarer til den faktiske afholdelse af udgifterne, helt eller delvist, til børnenes underhold, bl.a. med hensyn til bopæl, føde, beklædning, uddannelse, pleje og lægebehandling.

Følgelig gælder, at når en tjenestemand faktisk afholder alle eller en del af udgifterne til ægtefællens barns underhold, skal han anses for faktisk at forsørge dette barn og herefter for at have forsørgerpligt over for dette som omhandlet i artikel 2, stk. 2, første afsnit, i bilag VII til vedtægten. I denne forbindelse gælder, at hverken denne bestemmelse eller nogen anden bestemmelse i vedtægten bogstavelig talt betinger en tjenestemands ret til at modtage børnetilskud for sin ægtefælles barn af, at nævnte ægtefælle ikke er tjenestemand eller anden ansat i Unionen. En sådan betingelse kan heller ikke udledes af vedtægtsbestemmelsernes opbygning.

(jf. præmis 31, 32, 40 og 41)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 11. juli 2000, sag T-134/99, Skrzypek mod Kommissionen, præmis 69; 10. oktober 2006, sag T-87/04, Arranz Benitez mod Parlamentet, præmis 42
Formålet med vedtægtens artikel 71, hvori bestemmes, at tjenestemanden har krav på godtgørelse af de udgifter, han bl.a. har haft i forbindelse med sin forflyttelse, er at undgå, at tjenestemanden selv skal afholde de udgifter, han har haft, og som er forbundet med udførelsen af hans arbejde.

Det er henset til dette formål, at der skal ske anvendelse af artikel 10, stk. 1, i bilag VII til vedtægten, hvori bestemmes, at der skal ske tildeling af et dagpengebeløb til den tjenestemand, der godtgør, at han er nødt til at skifte bolig for at efterkomme betingelsen i artikel 20 i vedtægten, dvs. om at tage bopæl på tjenestestedet eller i en sådan afstand fra dette, at han ikke hindres i udførelsen af sit arbejde.

Tildeling af dagpenge er underlagt to betingelser: dels betingelsen om at skifte bolig for at opfylde betingelsen i vedtægtens artikel 20, dels betingelsen om at bære de omkostninger og ulemper, der er forbundet med at rejse eller indrette sig midlertidigt på tjenestestedet. Disse to betingelser er kumulative, og der vil derfor navnlig ikke kunne tildeles dagpenge til en tjenestemand, som ikke godtgør, at han har haft sådanne omkostninger eller ulemper.

Til gengæld har EU-lovgiver aldrig underlagt tildelingen af dagpenge en betingelse om, at den pågældende tjenestemand godtgør, at han har været nødt til midlertidigt at opretholde på sit hjemsted eller på sit tidligere tjenestested en bolig, som også, midlertidigt, er kilde til udgifter. Det vil derfor være i strid med det grundlæggende retssikkerhedsprincip samt med ordlyden af artikel 10, stk. 1, i bilag VII til vedtægten, at den yderligere betingelse om en »anden« udgift gøres gældende af institutionen, for at de berørte kan få tildelt dagpenge.

I øvrigt vil det ikke, medmindre fastansatte tjenestemænd i strid med vedtægten automatisk udelukkes fra at få dagpenge, kunne antages, at kun personer tilknyttet institutionen ved et midlertidigt ansættelsesforhold (prøveansatte tjenestemænd, midlertidigt ansatte, kontraktansatte, udstationerede nationale eksperter) vil kunne anses for midlertidigt at indrette sig på tjenestestedet, så længe flytningen ikke har fundet sted. Det afgørende i denne forbindelse er nemlig ikke ansættelsesforholdets midlertidige karakter, men den midlertidige boligsituation, som den person, der i henhold til vedtægten er forpligtet til at bo på det tjenestested, hvor personen skal udføre sit arbejde for Unionens institutioner, organer, kontorer eller agenturer, befinder sig i. Den midlertidige boligsituation er nemlig et begreb, der er forskelligt fra ansættelsesforholdets midlertidige karakter. En fastansat tjenestemand, som skifter tjenestested, skal derfor kunne anses for midlertidigt at indrette sig på det nye tjenestested.

(jf. præmis 27-29, 39 og 44)
Det almindelige ligebehandlingsprincip er et grundlæggende princip i EU-retten, som kræver, at ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet. Ligebehandlingsprincippet er tilsidesat, når to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskiller sig væsentligt fra hinanden, behandles forskelligt, eller når forskellige situationer behandles ens.

På området for erstatningsansvar uden for kontrakt kan Unionen kun gøres ansvarlig for et tab, hvis dette følger tilstrækkeligt direkte af en ulovlig adfærd begået af en af dens institutioner, hvilket forudsætter, at den ulovlighed, som er begået af institutionen, som denne adfærd kan tilregnes, har været den afgørende årsag til den fortabte mulighed.

Når det påståede tab består i en fortabelse af en mulighed tilkommer det den part, som har påberåbt sig dette tab, at bevise, at der er tale om en reel mulighed og at tabet af en sådan mulighed rent faktisk er blevet endeligt.

(jf. præmis 122 og 123)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: domme af 5. oktober 2004, Sanders m.fl. mod Kommissionen,T-45/01, EU:T:2004:289, præmis 150, og Eagle m.fl. mod Kommissionen, T-144/02, EU:T:2004:290, præmis 165, samt dom af 6. juni 2006, Girardot mod Kommissionen,T-10/02, EU:T:2006:148, præmis 96

Personaleretten: dom af 12. maj 2011, Missir Mamachi di Lusignano mod Kommissionen,F-50/09, EU:F:2011:55, præmis 179 og den deri nævnte retspraksis