ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/10

Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. januar 2010 — Audi AG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-398/08 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 63 - ordmærket Vorsprung durch Technik - varemærker, der udgøres af reklameslogans - fornødent særpræg - varemærkeansøgning for flere varer og tjenesteydelser - relevant kundekreds - generel bedømmelse og begrundelse - nye dokumenter)

2010/C 63/15

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Audi AG (ved Rechtsanwälte S.O. Gillert og F. Schiwek)

Den anden part i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 9. juli 2008 i sag T-70/06, Audi mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag, hvori der var nedlagt påstand om annullation af en afgørelse truffet den 16. december 2005 af Harmoniseringskontorets Andet Appelkammer, hvorved der blev givet delvis afslag på klagen over undersøgerens afgørelse om at give afslag på registrering af ordmærket »VORSPRUNG DURCH TECHNIK« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 12, 14, 25, 28, 37-40 og 42 — varemærker, der udgøres af reklameslogans — fornødent særpræg — anvendelse af særlige bedømmelseskriterier — manglende begrundelse i forhold til fastsættelsen af den relevante kundekreds — hensyntagen til anbringender fremlagt for første gang under sagen for Retten

Konklusion

1) Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 9. juli 2008, Audi mod KHIM (Vorsprung durch Technik) (sag T-70/06), ophæves, for så vidt som De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans fastslog, at Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) ikke tilsidesatte artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 3288/94 af 22. december 1994, da det traf sin afgørelse af 16. december 2005 (sag R 237/2005-2).

2) Afgørelsen truffet af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) den 16. december 2005 (sag R 327/2005-2) annulleres, for så vidt som der herved på grundlag af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, som ændret ved forordning nr. 3288/94, delvis blev givet afslag på ansøgningen om registrering af varemærket Vorsprung durch Technik.

3) Kontoret for Harmonisering i det Indre marked (Varemærker og Design) (KHIM) betaler sagens omkostninger ved begge instanser.

(1) EUT C 301 af 22.11.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/6

Domstolens dom (Store Afdeling) af 12. januar 2010 — Colin Wolf mod Stadt Frankfurt am Main (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Tyskland)

(Sag C-229/08) (1)

(Direktiv 2000/78/EF - artikel 4, stk. 1 - forbud mod forskelsbehandling på grund af alder - national bestemmelse, der fastsætter 30 år som aldersgrænsen for at blive ansat i brandvæsenet - forfulgte formål - begrebet »regulært og afgørende erhvervsmæssigt krav«)

2010/C 63/08

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Colin Wolf

Sagsøgt: Stadt Frankfurt am Main

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — fortolkning af artikel 6, stk. 1, og artikel 17 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16) — forbud mod forskelsbehandling på grund af alder — begreberne forskellig behandling på grund af alder, »der er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt formål«, samt »nødvendigheden af en rimelig periode i beskæftigelse før pensionering«– national bestemmelse, hvorefter den maksimale aldersgrænse for ansættelse af tjenestemænd til brandvæsnet er fastsat til 30 år

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter en aldersgrænse på 30 år for ansættelse i brandvæsenets tekniske tjeneste på mellemniveau.

(1) EUT C 223 af 30.8.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 2. marts 2010 — Janko Rottmann mod Freistaat Bayern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Sag C-135/08) (1)

(Unionsborgerskab - artikel 17 EF - statsborgerskab i en medlemsstat erhvervet ved fødsel - statsborgerskab i en anden medlemsstat erhvervet ved naturalisation - fortabelse af det oprindelige statsborgerskab som følge af denne naturalisation - fortabelse med tilbagevirkende kraft af statsborgerskabet, der er erhvervet ved naturalisation, på grund af svig begået i forbindelse med erhvervelsen af dette - statsløshed med deraf følgende fortabelse af status som unionsborger)

2010/C 113/05

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Janko Rottmann

Sagsøgt: Freistaat Bayern

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesverwaltungsgericht — fortolkning af EF-traktatens artikel 17 — erhvervelse af statsborgerskab i en medlemsstat, der indebærer definitivt afkald på statsborgerskabet i oprindelsesmedlemsstaten — fortabelse af det nye statsborgerskab med tilbagevirkende kraft på grund af svigagtig adfærd i forbindelse med erhvervelsen af statsborgerskabet — vedkommendes statsløshed medfører fortabelse af unionsborgerskabet

Konklusion

EU-retten, navnlig artikel 17 EF, er ikke til hinder for, at en medlemsstat tilbagekalder en unionsborgers statsborgerskab i denne medlemsstat, som er erhvervet ved naturalisation, når dette er opnået svigagtigt, under forudsætning af, at denne beslutning om tilbagekaldelse overholder proportionalitetsprincippet.

(1) EUT C 171 af 5.7.2008.
1)

Udtrykket »social bistand« i artikel 7, stk. 1, indledningen og litra c), i Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring skal fortolkes således, at det ikke tillader, at en medlemsstat vedtager bestemmelser om familiesammenføring, hvorefter denne nægtes for en referenceperson, som har ført bevis for, at han råder over faste og regelmæssige indtægter, der er tilstrækkelige til, at han kan forsørge sig selv og sine familiemedlemmer, men som, henset til den pågældendes indtægtsniveau, kan benytte sig af særlig bistand i forbindelse med særlige udgifter, der individuelt er vurderet til at være nødvendige for hans underhold, af indtægtsbaserede skattenedsættelser indrømmet af lokale myndigheder eller af indkomststøtteordninger inden for rammerne af den kommunale minimumspolitik (»minimabeleid«).
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til henholdsvis artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter og direktivets artikel 6, stk. 3, idet den — for det første generelt foreskriver, at fiskeri, akvakultur, jagt og andre jagtaktiviteter, der udøves på de vilkår og på de områder, der er tilladt i henhold til gældende love og retsforskrifter, ikke udgør aktiviteter, der er forstyrrende eller har sådanne konsekvenser, og — for det andet systematisk undtager arbejder, projekter og planer, der er fastsat i Natura 2000-aftaler, fra vurderingen af deres virkninger på lokaliteten, og — systematisk undtager programmer, arbejder, projekter og planer, der er underlagt en erklæringsordning, fra denne procedure.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. marts 2010 — Attanasio Group Srl mod Comune di Carbognano (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Italien)

(Sag C-384/08) (1)

(Artikel 43 EF og 48 EF - regional lovgivning, som foreskriver obligatoriske minimumsafstande mellem vejanlæg til salg af brændstof - Domstolens kompetence og formaliteten vedrørende anmodningen om præjudiciel afgørelse - etableringsfrihed - restriktion)

2010/C 113/14

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Attanasio Group Srl

Sagsøgt: Comune di Carbognano

Procesdeltager: Felgas Petroli Srl

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — forenelighed med artikel 43 EF, 48 EF, 49 EF og 56 EF og de fællesskabsretlige principper om økonomisk konkurrence og forbud mod forskelsbehandling af national lovgivning om obligatoriske minimumsafstande mellem vejanlæg til salg af brændstof

Konklusion

Artikel 43 EF, sammenholdt med artikel 48 EF, skal fortolkes således, at en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der foreskriver obligatoriske minimumsafstande mellem vejanlæg til salg af brændstof, udgør en begrænsning af etableringsfriheden som omhandlet i EF-traktaten. Under omstændigheder som dem, der foreligger i tvisten i hovedsagen, synes denne begrænsning ikke at kunne begrundes i hensynet til færdselssikkerheden, beskyttelse af sundheden og miljøet samt rationaliseringen af den tjeneste, der ydes brugerne, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 301 af 22.11.2008.
2)

Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 EF, idet det har undladt at meddele de oplysninger, der er nødvendige for, at Europa-Kommissionen kan gennemføre sin opgave med kontrol af overholdelsen af direktiv 95/59, som ændret ved direktiv 2002/10.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 95/59/EF af 27. november 1995 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsætningsafgift, som ændret ved Rådets direktiv 2002/10/EF af 12. februar 2002, idet den har vedtaget og opretholdt et system med minimumsdetailsalgspriser for cigaretter, der overgår til frit forbrug i Frankrig, samt et forbud mod at sælge disse tobaksvarer »til en tilbudspris, der er i strid med hensynet til den offentlige sundhed«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 4. marts 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Østrig

(Sag C-198/08) (1)

(Traktatbrud - direktiv 95/59/EF - forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsætningsafgift - artikel 9, stk. 1 - fabrikanters og importørers frie fastsættelse af maksimale detailsalgspriser for deres varer - national lovgivning, som foreskriver en minimumsdetailsalgspris for cigaretter og en minimumsdetailsalgspris for finskåren tobak - begrundelse - beskyttelse af den offentlige sundhed - WHO-rammekonventionen om bekæmpelse af tobaksrygning)

2010/C 113/08

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls og R. Lyal som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Østrig (ved E. Riedl, J. Bauer og C. Pesendorfer, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 95/59/EF af 27. november 1995 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsætningsafgift (EFT L 291, s. 40) — offentlige myndigheders fastsættelse af minimumsdetailhandelspriser for forarbejdet tobak

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 95/59/EF af 27. november 1995 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsætningsafgift, som ændret ved Rådets direktiv 2002/10/EF af 12. februar 2002, idet den har vedtaget og opretholdt en lovgivning, hvorefter staten fastsætter minimumsdetailsalgspriser for cigaretter og for finskåren tobak til rulning af cigaretter.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 197 af 2.8.2008.
1)

Artikel 11, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse skal fortolkes således, at: — en person mister sin flygtningestatus, når en ændring af omstændighederne af væsentlig og ikke blot midlertidig karakter, der er indtrådt i det omhandlede tredjeland, har medført, at de omstændigheder, der begrundede frygten for forfølgelse af en af de i artikel 2, litra c), i direktiv 2004/83 nævnte årsager, og ifølge hvilke den pågældende er blevet anerkendt som flygtning, ikke længere består, og den pågældende heller ikke af andre grunde må frygte »forfølgelse« som omhandlet i artikel 2, litra c), i direktiv 2004/83 — ved bedømmelsen af ændringen af omstændighederne skal medlemsstatens kompetente myndigheder ved en vurdering af flygtningens individuelle situation sikre sig, at den eller de aktør(er), der yder beskyttelse, og som er omhandlet i artikel 7, stk. 1, i direktiv 2004/83, har taget rimelige skridt til at forhindre forfølgelse, at de bl.a. anvender et effektivt retssystem til afsløring, retsforfølgning og sanktionering af handlinger, der udgør forfølgelse, og at den pågældende statsborger har adgang til en sådan beskyttelse, såfremt hans flygtningestatus ophører — de aktører, der yder beskyttelse, og som er omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 2004/83, kan omfatte internationale organisationer, der kontroller staten eller en væsentlig del af dens område, herunder ved tilstedeværelse af en multinational styrke på dette område.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 og 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/12/EF af 5. april 2006 om affald, da den ikke for regionen Campanien traf alle de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at affald blev nyttiggjort eller bortskaffet, uden at menneskers sundhed blev bragt i fare og uden skade for miljøet, og navnlig ikke havde oprettet et tilstrækkeligt og integreret net af bortskaffelsesfaciliteter.
2)

Inden for rammerne af den procedure, der er fastsat i artikel 32 i protokol nr. 4, som er knyttet til Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Staten Israel på den anden side, er indførselsstatens toldmyndigheder ikke bundet af det oprindelsesbevis, der er blevet fremlagt, og af udførselsstatens toldmyndigheders svar, når dette svar ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger til at fastslå varernes virkelige oprindelse som omhandlet i denne protokols artikel 32, stk. 6. Desuden har indførselsstatens toldmyndigheder ikke pligt til at indbringe en tvist vedrørende fortolkningen af det geografiske anvendelsesområde for denne aftale for Toldsamarbejdsudvalget, oprettet ved nævnte protokols artikel 39.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 23. februar 2010 — London Borough of Harrow mod Nimco Hassan Ibrahim og Secretary of State for the Home Department (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-310/08) (1)

(Fri bevægelighed for personer - opholdsret for en tredjelandsstatsborger, som er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat, og for deres børn, som selv er statsborgere i en medlemsstat - statsborger i en medlemsstat, hvis lønnede beskæftigelse ophører, og som derefter udrejser fra værtsmedlemsstaten - børnene indskrevet ved en uddannelsesinstitution - ingen midler til underhold - forordning (EØF) nr. 1612/68 - artikel 12 - direktiv 2004/38/EF)

2010/C 100/03

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal

Parter i hovedsagen

Sagsøger: London Borough of Harrow

Sagsøgte: Nimco Hassan Ibrahim og Secretary of State for the Home Department

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Court of Appeal — fortolkning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38 af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (EUT L 158, s. 77), og af artikel 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT L 257, s. 2) — en tredjelandsstatsborger og hendes børn, som er statsborgere i en medlemsstat, der er flyttet til sin ægtefælle, som er statsborger i samme medlemsstat, i Det Forenede Kongerige, hvor han havde lønnet beskæftigelse — opholdsret for hustruen og børnene, efter at hendes ægtefælle har mistet sin status som arbejdstager og har forladt Det Forenede Kongerige

Konklusion

Under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, kan børnene til en statsborger i en medlemsstat, som arbejder eller har arbejdet i værtsmedlemsstaten, og den forælder, som har den faktiske forældremyndighed over dem, i sidstnævnte stat påberåbe sig en opholdsret alene på grundlag af artikel 12 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2434/92 af 27. juli 1992, uden at en sådan ret er underlagt en betingelse om, at de råder over tilstrækkelige midler og en sygeforsikring, der dækker samtlige risici i denne stat.

(1) EUT C 247 af 27.9.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/5

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. februar 2010 — Lancôme parfums et beauté & Cie SNC mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og CMS Hasche Sigle

(Sag C-408/08 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 55, stk. 1, litra a), og artikel 7, stk. 1, litra c) - retlig interesse i forbindelse med indgivelse af en begæring om et varemærkes ugyldighed, der støttes på en absolut ugyldighedsgrund - advokatfirma - ordmærket »COLOR EDITION« - beskrivende karakter af et ordmærke, der er sammensat af beskrivende bestanddele)

2010/C 100/07

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (ved Rechtsanwalt A. von Mühlendahl)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget) og CMS Hasche Sigle

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 8. juli 2008 i sag T-160/07, Lancôme mod KHIM og CMS Hasche Sigle, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i den af appellanten anlagte sag til prøvelse af afgørelse af 26. februar 2007 truffet af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorved registreringen af varemærket COLOR EDITION for kosmetiske præparater og makeup blev erklæret ugyldig — tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), og artikel 55, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1) — søgsmålsinteresse i forbindelse med anlæggelse af sag om et varemærkes ugyldighed — advokatfirma — manglende økonomisk interesse i at fremsætte begæring om annullation af et varemærke for kosmetik — betydelig afvigelse mellem den association, der skabes af de ord, der er søgt registreret som varemærke og den daglige sprogbrug hos den tilsigtede kundekreds som betegnelse for de pågældende varer eller tjenesteydelser eller deres væsentlige egenskaber

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Lancôme parfums et beauté & Cie SNC betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 6 af 10.1.2009.
1)

Artikel 5, nr. 1), litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at aftaler om levering af varer, som først skal fremstilles eller frembringes, uanset at ordregiver har opstillet særlige krav vedrørende fremskaffelse, forarbejdning og levering af de genstande, der skal fremstilles, uden at materialet er blevet leveret af denne, og hvor leverandøren er ansvarlig for varens kvalitet og for, at den er i overensstemmelse med aftalen, skal klassificeres som »salg af varer« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i forordningens artikel 5, nr. 1), litra b), første led.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/7

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. februar 2010 — Müller Fleisch GmbH mod Land Baden-Württemburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht, Tyskland)

(Sag C-562/08) (1)

(Overvågningssystem for bovin spongiform encephalopati - forordning (EF) nr. 999/2001 - kvæg på over 30 måneder - normal slagtning - kød bestemt til konsum - obligatorisk test - nationale bestemmelser - pligt til at teste - udvidelse - kvæg på over 24 måneder)

2010/C 100/09

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Müller Fleisch GmbH

Sagsøgt: Land Baden-Württemburg

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesverwaltungsgericht — fortolkning af artikel 6, stk. 1, sammenholdt med bilag III, kapitel A, Afsnit I, til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier (EFT L 147, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1248/2001 af 22. juni 2001 (EFT L 173, s. 12) — pligt til at BSE-teste alt kvæg over 30 måneder, som slagtes som normalt med henblik på konsum — national lovgivning, som udvider pligten til at teste alt kvæg, som er over 24 måneder gammelt

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier og dennes bilag III, kapitel A, del I, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1248/2001 af 22. juni 2001, er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter alt kvæg på over 24 måneder skal undersøges for bovin spongiform encephalopati.

(1) EUT C 69 af 21.3.2009.
2)

Artikel 5, stk. 1, tredje afsnit, og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved Rådets direktiv 96/99/EF af 30. december 1996, skal fortolkes således, at varer, som beslaglægges af de lokale told- og skattemyndigheder ved deres indførsel til Fællesskabets område og samtidig eller senere destrueres af myndighederne, uden at de har været ude af deres besiddelse, skal anses for ikke at være blevet indført til Fællesskabet, således at punktafgiftspligten ikke er indtrådt for disse varers vedkommende. Varer, som beslaglægges efter deres ikke-forskriftsmæssige indførsel til dette område, dvs. efter at varerne har forladt den zone, hvor det første toldsted inden for Fællesskabets toldområde er beliggende, og som samtidig eller senere destrueres af myndighederne, uden at de har været ude af deres besiddelse, skal ikke anses for at være under »en ordning med suspension af punktafgifter«, jf. nævnte direktivs artikel 5, stk. 2, første afsnit, og artikel 6, stk. 1, litra c), sammenholdt med artikel 84, stk. 1, litra a), og artikel 98 i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 955/1999, samt artikel 867a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1662/1999 af 28. juli 1999, og derfor er punktafgiftspligten indtrådt for disse varer og punktafgiften forfalden til betaling.
1)

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 2001/80/EF om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg, idet det ikke har sikret, at dette direktiv anvendes på det kraftværk, der drives af Rio Tinto Alcan Smelting and Power (UK) Ltd i Lynemouth i det nordøstlige England.