ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Skal 2009-direktivets artikel 12, stk. 1, og artikel 13, stk. 1 (1), fortolkes således, at de udelukker nationale bestemmelser med den virkning i henhold til den relevante nationale lovgivning, at en skadelidt i forbindelse med et færdselsuheld, ikke er dækket af forsikringen under omstændigheder, hvor a) uheldet er forvoldt af en fører, der ikke er forsikret b) skadelidte gav føreren, der ikke er forsikret, lov til at føre køretøjet c) skadelidte var passager i køretøjet på uheldstidspunktet, og d) skadelidte var forsikret til at føre det pågældende køretøj? Navnlig: i) er en sådan national bestemmelse en bestemmelse, som bestemmer, at »forsikringen ikke dækker«, i den i 2009-direktivets artikel 13, stk. 1, omhandlede forstand? ii) under omstændighederne i denne sag er den forsikredes tilladelse til den, der ikke er forsikret, da »udtrykkelig eller stiltiende tilladelse« som omhandlet i 2009-direktivets artikel 13, stk. 1, litra a)? iii) påvirkes svaret på dette spørgsmål af det forhold, at nationale organer, der skal yde erstatning i tilfælde af skade forvoldt af ukendte køretøjer eller køretøjer, der ikke er forsikrede, i henhold til 2009-direktivets artikel 10 kan udelukke personer, der frivilligt har taget plads i det skadevoldende køretøj, fra organets intervention, når organet kan bevise, at de vidste, at dette ikke var forsikret?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italien) den 5. juli 2010 — Edison Trading SpA mod Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

(Sag C-330/10)

()

2010/C 346/41

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Edison Trading SpA

Sagsøgt: Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

Præjudicielt spørgsmål

Er traktatens artikel 23, 43, 49 og 56 samt artikel 11, stk. 2 og 6, og artikel 24 i direktiv 54 af 2003 (1) til hinder for en national lovgivning, som, uden at den er meddelt Europa-Kommissionen, varigt pålægger bestemte elektricitetsproducenter — der under nærmere omstændigheder fremstår som grundlæggende for opfyldelsen af behovet i forbindelse med efterspørgslen på lastfordelingstjenester — at fremsætte tilbud på markederne for elektricitetsbørsen efter programmer, der er fastsat forskelligt af systemoperatører, og som fjerner betalingen for disse tilbud fra producentens frie afgørelse, hvorved den bindes til parametre, der ikke på forhånd er fastsat efter gennemsigtige og ikke-diskriminerende procedurer samt efter markedsbaserede kriterier?

(1) EUT L 176, s. 37.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/29

Sag anlagt den 17. september 2010 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-458/10)

()

2010/C 346/48

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved S. Pardo Quintillán og O. Beynet, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9, stk. 3, litra b), c) og e), i direktiv 98/83/EF (1), idet det ikke har gennemført artikel 9, stk. 3, litra b), c) og e), i direktiv 98/83/EF fuldstændigt og korrekt.

— Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har gjort to søgsmålsgrunde gældende til støtte for søgsmålet.

Ved sin første søgsmålsgrund har Kommissionen anført, at gennemførelsen af litra b) og c), i artikel 9, stk. 3, i direktiv 98/83/EF er ufuldstændig. Den nationale lovgivning fastsætter således ikke, at en meddelt dispensation skal indeholde »tidligere relevante kontrolresultater«, og præciserer ikke »mængden af vand, der leveres pr. dag«, »den berørte befolkning« og »om der er nogen relevant levnedsmiddelvirksomhed, der påvirkes«.

Med sin anden søgsmålsgrund har Kommissionen gjort gældende, at gennemførelsen af litra e), i artikel 9, stk. 3, i direktiv 98/83/EF er ufuldstændig og ukorrekt, i det omfang de luxembourgske myndigheder blandt andet gør gældende, at henset til at det tilkommer den, der ansøger om dispensationen, at definere og iværksætte afhjælpende foranstaltninger, er det samme ansøger, der skal fremlægge et »sammendrag af planen«, en »tidsplan for arbejdet« og et »skøn over omkostningerne« til foranstaltningerne og ikke udstederen af dispensationstilladelsen, således som direktivet kræver det.

(1) Rådets direktiv 98/83/EF af 3.11.1998 om kvaliteten af drikkevand (EFT L 330, s. 32).
7)

Skal artikel 5, stk. 3, fortolkes således, at handlingerne at besigtige, afprøve eller undersøge det første programs funktion skal anses for at blive udført med henblik på at fastlægge de idéer eller principper, som ligger til grund for elementerne i det første program, når de udføres: a) for at få kendskab til den måde, hvorpå det første program fungerer, navnlig detaljer, som ikke er beskrevet i manualen, for at skrive det andet program på den måde, der er henvist til i spørgsmål 1 ovenfor b) for at få kendskab til, hvorledes det første program fortolker og eksekverer angivelser, der er skrevet på det programmeringssprog, som det fortolker og eksekverer (jf. spørgsmål 3 ovenfor) c) for at få kendskab til de datafilformater, der skrives til eller læses af det første program (jf. spørgsmål 4 ovenfor) d) for at sammenligne det andet programs præstation med det første program for at efterforske grundene til, at deres præstation er forskellig, og for at forbedre det andet programs præstation e) for at udføre parallelle afprøvninger af det første program og det andet program for at sammenligne deres output under udviklingen af det andet program, navnlig ved at køre de samme testscripts i både det første program og det andet program f) for at få kendskab til outputtet i den af det første program genererede logfil for at producere en logfil, som har samme eller tilsvarende fremtræden g) for at få det første program til at fremkomme med outputdata (faktisk data, der svarer til postnumrene i USA’s stater) for at få kendskab til, om den svarer til de officielle databaser over sådanne data, og hvis det ikke er tilfældet, at programmere det andet program således, at det vil svare på samme måde som det første program på det samme inputdata.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italien) den 5. juli 2010 — Enipower SpA mod Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

(Sag C-328/10)

()

2010/C 346/39

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Enipower SpA

Sagsøgt: Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

Præjudicielt spørgsmål

Er traktatens artikel 23, 43, 49 og 56 samt artikel 11, stk. 2 og 6, og artikel 24 i direktiv 54 af 2003 (1) til hinder for en national lovgivning, som, uden at den er meddelt Europa-Kommissionen, varigt pålægger bestemte elektricitetsproducenter — der under nærmere omstændigheder fremstår som grundlæggende for opfyldelsen af behovet i forbindelse med efterspørgslen på lastfordelingstjenester — at fremsætte tilbud på markederne for elektricitetsbørsen efter programmer, der er fastsat forskelligt af systemoperatører, og som fjerner betalingen for disse tilbud fra producentens frie afgørelse, hvorved den bindes til parametre, der ikke på forhånd er fastsat efter gennemsigtige og ikke-diskriminerende procedurer samt efter markedsbaserede kriterier?

(1) EUT L 176, s. 37.
1)

Kan artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1) fortolkes således, at et urimeligt kontraktvilkår ikke binder nogen forbrugere, såfremt en enhed, der er lovligt udpeget i dette øjemed, ved hjælp af et søgsmål af generel interesse (actio popularis) i forbrugernes navn nedlægger påstand om, at nævnte urimelige kontraktvilkår, som er en del af en forbrugeraftale, er ugyldigt? Hvis et søgsmål af generel interesse anlægges, og der afsiges dom til fordel for forbrugere, som ikke er parter i sagen, eller anvendelsen af en urimelig almindelig forretningsbetingelse forbydes, kan artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 da fortolkes således, at nævnte urimelige kontraktvilkår, som er en del af en række forbrugeraftaler, ikke binder nogen af de berørte forbrugere, heller ikke for fremtiden, således at det er retsinstansen, som ex officio skal drage de fornødne retlige konsekvenser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/34

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione Tributaria Central — Sezione di Bologna (Italien) den 19. oktober 2010 — Ufficio IVA di Piacenza mod Belvedere Costruzioni Srl

(Sag C-500/10)

()

2010/C 346/59

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione Tributaria Central — Sezione di Bologna

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ufficio IVA di Piacenza

Sagsøgt: Belvedere Costruzioni Srl

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 10 EF (nu artikel 4 TEU) og artikel 2 og 22 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter til hinder for en italiensk bestemmelse, som er indeholdt i artikel 3, stk. 2a, i lovdekret nr. 40 af 25. marts 2010, ophøjet til lov nr. 73 af 22. maj 2010, som hindrer skattedomstolen i træffe afgørelse om et skatte- eller afgiftskrav, der rettidigt er blevet rejst af skattemyndigheden under en appel af en ugunstige afgørelse, og som dermed i praksis foreskriver et fuldstændigt afkald på det omtvistede momstilgodehavende, når dette tilgodehavende ved to retsinstanser er blevet erklæret for grundløst, uden at den afgiftspligtige, som drager fordel af afkaldet, skal betale blot en reduceret del af det omtvistede tilgodehavende?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza (Italien) den 5. juli 2010 — Edipower SpA mod Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

(Sag C-332/10)

()

2010/C 346/43

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Sezione Terza

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Edipower SpA

Sagsøgt: Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas

Præjudicielt spørgsmål

Er traktatens artikel 23, 43, 49 og 56 samt artikel 11, stk. 2 og 6, og artikel 24 i direktiv 54 af 2003 (1) til hinder for en national lovgivning, som, uden at den er meddelt Europa-Kommissionen, varigt pålægger bestemte elektricitetsproducenter — der under nærmere omstændigheder fremstår som grundlæggende for opfyldelsen af behovet i forbindelse med efterspørgslen på lastfordelingstjenester — at fremsætte tilbud på markederne for elektricitetsbørsen efter programmer, der er fastsat forskelligt af systemoperatører, og som fjerner betalingen for disse tilbud fra producentens frie afgørelse, hvorved den bindes til parametre, der ikke på forhånd er fastsat efter gennemsigtige og ikke-diskriminerende procedurer samt efter markedsbaserede kriterier?

(1) EUT L 176, s. 37.
1)

Når der er anlagt sag om krænkelse af en tildelt eneret til et registreret EF-design, omfatter retten til at forbyde tredjemand at bruge dette EF-design i henhold til artikel 19, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 (1)af 12. december 2001 om EF-design da enhver tredjemand, som bruger et andet design, der ikke giver den informerede bruger et andet helhedsindtryk, eller omfatter den derimod ikke en tredjemand, der bruger et af denne senere registreret EF-design, så længe dette ikke er erklæret ugyldigt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz (Østrig) den 14. oktober 2010 — Immobilien Linz GmbH & Co KG mod Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr

(Sag C-492/10)

()

2011/C 13/31

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Immobilien Linz GmbH & Co KG

Sagsøgt: Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr

Præjudicielt spørgsmål

Sker der en udvidelse af et selskabs formue som omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra b), i direktiv 69/335/EØF (1) (svarer til artikel 3, litra h), i direktiv 2008/7/EF), når dette selskabs tab overtages af den eneste selskabsdeltager, en offentlig myndighed, hvis repræsentant af det kompetente organ er blevet pålagt at yde et årligt deltagerbidrag til dækning af tab svarende til det beløb, der forud for regnskabsårets begyndelse er afsat hertil i det budgetforslag eller den driftsplan, der er vedtaget af selskabet?

(1) Rådets direktiv 69/335/EØF af 17.7.1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/18

Sag anlagt den 12. oktober 2010 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-490/10)

()

2011/C 13/30

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved M. Gómez-Leal, J. Rodrigues og L. Visaggio, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 617/2010 af 24. juni 2010 om indberetning til Kommissionen om investeringsprojekter i energiinfrastruktur i Den Europæiske Union og om ophævelse af forordning (EF) nr. 736/96 (1) annulleres.

— Rådet for den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Under dette søgsmål har Europa-Parlamentet nedlagt påstand om annullation af Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 617/2010 af 24. juni 2010, hvorved Rådet har indført en ensartet ramme for indberetning til Kommissionen af oplysninger om investeringsprojekter i energiinfrastruktur. Denne forordning er vedtaget af Rådet med et dobbelt retsgrundlag i artikel 337 TEUF og 187 EA. Ifølge Parlamentet er Rådets valg af retsgrundlaget fejlagtigt, idet de foranstaltninger, der er omfattet af den anfægtede forordning, vedrører EU’s opgaver på energiområdet, der reguleres specifikt af artikel 194 TEUF. Disse foranstaltninger burde således være vedtaget på baggrund af artikel 194, stk. 2, i medfør af den deri anførte almindelige lovgivningsprocedure og ikke i henhold til artikel 337 TEUF, der ikke kræver nogen form for inddragelse af Parlamentet. Parlamentet er ligeledes af den opfattelse, at det ikke er nødvendigt også at anvende artikel 187 EA for at vedtage de pågældende foranstaltninger.

(1) EUT L 180, s. 7.
2)

Det andet anbringende, der fremsættes subsidiært, ifølge hvilket Retten ukorrekt har anvendt begrebet »virksomhed« i artikel 81 EF ved med en selvmodsigende og retsstridig argumentation at afvise sagsøgerens anbringende om den manglende anvendelse over for Deltafina af den samme nedsættelse af bøden som for det associerede selskab Taes efter anmodning om bødenedsættelse som indgivet af Taes og Deltafina under moderselskabet, Universals myndighed. Til støtte for dette anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har anvendt begrebet »virksomhed« i artikel 81 EF ukorrekt ved at fravige EU-Domstolens og Rettens retspraksis, og især den, der fremgår af sag C-97/08 P, Akzo Nobel NV m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager af 1996 (EFT 1996 C 207, s. 4) burde have været anvendt over for virksomheden Taes/Deltafina samlet set, og ikke over for to separate selskaber, eftersom denne meddelelse vedrører »virksomheder« og ikke enkelte juridiske enheder. Endelig gør appellanten gældende, at de argumenter, som er fremført af Kommissionen med henblik på at udelukke Deltafina fra fordelen af en nedsættelse af den pålagte bøde, er ubegrundede. Appellanten gør gældende, at i lyset af sådanne argumenter udgjorde Deltafina og Taes en enkelt virksomhed, og Deltafina derfor burde have opnået den samme nedsættelse af bøden som Taes.
2)

a) Såfremt besvarelse af det første spørgsmål indebærer, at en ordning, hvorefter modtageren af en tjenesteydelse skal indeholde skat, fører til en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser, kan en sådan restriktion da begrundes i nødvendigheden af at sikre skatten og dens inddrivelse hos udenlandske selskaber, der kun opholder sig kort tid i Nederlandene og er svære at kontrollere, med en problematisk gennemførelse af den beskatningskompetence, der er tildelt Nederlandene, til følge? b) Er det i dette tilfælde også af betydning, at ordningen på et senere tidspunkt er blevet ændret for så vidt angår situationer som den foreliggende i den forstand, at den pågældende beskatning ensidigt er blevet frafaldet, idet den havde vist sig ikke at være enkel og effektiv at anvende?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Firenze (Italien) den 25. oktober 2010 — Denise Bernardi ved Kati Mecacci mod Fabio Bernardi

(Sag C-507/10)

()

2011/C 13/36

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Firenze

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Denise Bernardi

Sagsøgt: Fabio Bernardi

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2, 3 og artikel 8 i Rådets rammeafgørelse 2001/220/RIA af 15. marts 2001 om ofres stilling i forbindelse med straffesager (1) fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse såsom artikel 392, stk. 1a, i den italienske strafferetsplejelov, der ikke fastsætter en pligt for anklagemyndigheden til at høre og afhøre et mindreårigt offer og vidne inden for rammerne af isoleret bevisoptagelse, samt en bestemmelse såsom artikel 394 i strafferetsplejeloven, som ikke giver mulighed for dette mindreårige offer og vidne at appellere anklagemyndighedens afslag på en anmodning om at blive hørt på passende måde inden for rammerne af isoleret bevisoptagelse?

(1) EFT L 82, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Brugge (Belgien) den 19. oktober 2010 — Vlaamse Oliemaatschappij mod F.O.D. Financiën

(Sag C-499/10)

()

2011/C 13/34

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Brugge

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vlaamse Oliemaatschappij

Sagsøgt: F.O.D. Financiën

Præjudicielt spørgsmål

Bemyndiger den gamle artikel 21, stk. 3, i sjette direktiv (77/388) (1), som nu affattet ved artikel 205 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (2), i forbindelse med samme direktivs artikel 202 og 157, (stk. 1), litra b), medlemsstaterne til at pålægge bestyreren af et depot, bortset fra toldoplag, en ubetinget solidarisk hæftelse for den moms, der skal betales for en levering mod vederlag, som foretages af den afgiftspligtige ejer af varerne, selv om depotbestyreren er i god tro og ikke har gjort sig skyldig i nogen fejl eller forsømmelighed (artikel 51a, stk. 3, i Wetboek van de belasting over toegevoegde waarde (momsloven))?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).

(2) EUT L 347, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal in Northern Ireland (Det Forenede Kongerige) den 29. september 2010 — Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts, Creagh Concrete Products Ltd mod Department of the Enviroment of Northern Ireland

(Sag C-474/10)

()

2011/C 13/27

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal in Northern Ireland

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts, Creagh Concrete Products Ltd

Sagsøgt: Department of the Enviroment of Northern Ireland

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal direktiv (2001/42) (1) fortolkes således, at når en statslig myndighed, som udarbejder en plan, der er omfattet af artikel 3, selv er en myndighed, som er pålagt det overordnede ansvar på miljøområdet i en medlemsstat, kan medlemsstaten afvise at udpege en myndighed i henhold til artikel 6, stk. 3, som skal høres i henhold til artikel 5 og 6?

2) Skal direktivet fortolkes således, at når den pågældende myndighed, som udarbejder en plan, der er omfattet af artikel 3, selv er den myndighed, som er pålagt det overordnede ansvar på miljøområdet i medlemsstaten, skal medlemsstaten sikre, at der udpeges et høringsorgan, som er adskilt fra denne myndighed?

3) Skal direktivet fortolkes således, at kravet i artikel 6, stk. 2, om at de i artikel 6, stk. 3, omhandlede myndigheder og den i artikel 6, stk. 4, omhandlede offentlighed tidligt får konkret lejlighed til »inden for en passende frist« at udtale sig, kan gennemføres ved bestemmelser, hvorefter den myndighed, som er ansvarlig for planens udarbejdelse, i hver enkelt sag godkender den frist, inden for hvilken der skal afgives udtalelse, eller skal selve bestemmelserne til gennemførelse af direktivet fastsætte en frist, eller forskellige frister afhængig af omstændighederne, for afgivelse af disse udtalelser?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27.6.2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet.
3)

Domstolen anmodes om at oplyse, om bødeforlægget på 390 250 000,00 ITL, nu 201 547,30 EUR […], for i høstsæsonen 1993/1994 at have undladt at levere 7 084,87 hl bordvin til obligatorisk destillation, hvilken mængde fremkom ved på den vin af mangelfuld karakter, svarende til 15 155 hl (med et hektarudbytte på 126 hl at anvende satsen på 51,5 % for den del, der skal leveres til obligatorisk destillation i henhold til forordning (EØF) nr. 610/94 (3)), er uforholdsmæssigt i forhold til overtrædelsen, hvorved der foreligger en krænkelse af princippet om rimelige straffe som gentagne gange fastslået af Domstolen i tidligere retspraksis.
2)

Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, og det fastslås, at den modtagende medlemsstat ikke overholder en eller flere af disse forskrifter, er den overførende medlemsstat forpligtet til at påtage sig ansvaret for at behandle ansøgningen på grundlag af artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 343/2003?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Republikken Polen) den 12. oktober 2010 — straffesag mod Łukasz Marcin Bonda

(Sag C-489/10)

()

2011/C 13/29

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Part i straffesagen

Łukasz Marcin Bonda

Præjudicielt spørgsmål

Hvilken retlig beskaffenhed har den sanktion efter artikel 138 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1973/2004 af 29. oktober 2004 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 for så vidt angår støtteordningerne i henhold til afsnit IV og IVa i nævnte forordning og anvendelse af udtagne arealer til produktion af råvarer (EUT L 345, s. 1), som består i, at en landbruger i årene, der efterfølger det år, hvor han har fremlagt en urigtig erklæring om størrelsen af det areal, der danner grundlag for den direkte betaling, nægtes direkte betalinger?
1)

Skal artikel 8, stk. l, litra c, i Rådets direktiv 92/81/E0F af 19. oktober 1992 (1) om harmonisering af punktafgifts strukturen for mineralolier fortolkes således, at mineralolier, der leveres til anvendelse i en gravemaskine, der er fastmonteret på et skib, men som følge af egen selvstændig motor og olietanke fungerer uafhængigt af skibets fremdriftsmotor, under omstændigheder som de i sagen foreliggende fritages for afgift?