163.

Jeg foreslår herefter, at de af High Court of Justice, Queen's Bench Division, forelagte spørgsmål besvares således: »1) Ved anvendelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 2051/74 af 1. august 1974 om en toldordning for visse varer med oprindelse i og indført fra Færøerne og af Kommissionens forordning (EØF) nr. 3184/74 af 6. december 1974 om definitionen af begrebet ’varer med oprindelsesstatus’ og om metoderne for administrativt samarbejde vedrørende anvendelsen af toldordningen for visse varer med oprindelse på og indført fra Færøerne skal de fællesskabsretlige regler om bevisbyrden og kravene til bevis for varernes oprindelsesstatus anvendes. Der er tale om følgende regler: — Det påhviler i forhold til de færøske toldmyndigheder eksportøren og i forhold til indførselsstaten den virksomhed, som forestår formaliteterne i forbindelse med indførslen, at føre bevis for, at varerne har oprindelsesstatus. — I forhold til toldmyndighederne på Færøerne kan den færøske eksportør på en hvilken som helst måde føre bevis for de udførte varers oprindelse. — I forhold til indførselsstaten føres bevis for, at varerne har oprindelsesstatus, ved fremlæggelse af et EUR. I-certifikat, som udstedes af de færøske toldmyndigheder. — Der kan på en hvilken som helst måde føres modbevis af de kompetente toldmyndigheder. Det påhviler den nationale ret at sikre, at disse regler overholdes, og at vurdere, hvilken bevismæssig betydning der må tillægges de af parterne påberåbte beviser i forbindelse med den bevisvurdering, den foretager. 2) Toldmyndighederne i importmedlemsstaten kan uden forelæggelse for det i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 2051/74 omhandlede Vareoprindelsesudvalg afvise EUR. I-certifikater, når de på egen foranledning og på grundlag af en rapport fra en undersøgelsesdelegation, ledet af Kommissionen, finder, at certifikaterne ikke er gyldige, uanset om Færøernes kompetente toldmyndigheder bestrider rapportens konklusioner og fastholder, at de udstedte certifikater er gyldige. 3) a) De kriterier, hvormed færøske fartøjer defineres i bilag IV til Rådets forordning nr. 2051/74 og i forklarende note 4 i bilag I til Kommissionens forordning nr. 3184/74, er kumulative. b) Udtrykket ’besætning’, der er anvendt i disse forordninger, skal forstås således, at det omfatter alle personer, der deltager i manøvreringen og driften af et skib, herunder udførelsen af de opgaver, som vedrører skibets erhvervsmæssige virksomhed. Det omfatter personer, der i henhold til en aftale med en virksomhed i et tredjeland er hyret til at arbejde på fartøjet med henblik på oplæring eller som ufaglærte arbejdere under dæk, uanset om disse personer aflønnes af fartøjets reder eller virksomheden i tredjelandet, og om der er tale om en permanent eller midlertidig ansættelse på fartøjet. c) Når råvarer med oprindelsesstatus ikke under forarbejdningen holdes adskilt fra andre råvarer, påhviler det eksportøren med et hvilket som helst bevismiddel, navnlig ved hjælp af bogføring, at godtgøre, nøjagtig hvilken andel rejer med oprindelsesstatus og dermed hvilken mængde der er i det færdige produkt, da kun denne mængde er omfattet af den gældende præferenceordning. Såfremt det ved en efterfølgende kontrol viser sig, at der ikke foreligger et sådant bevis for hver enkelt sending, kan indførselsmedlemsstatens kompetente myndigheder opkræve afgifter med et beløb, der svarer til den afgift, der skulle have været betalt, såfremt varernes oprindelse i hver sending havde svaret forholdsmæssigt til oprindelsen af de råvarer, der indgik til fabrikken i det år, hvor indførslen fandt sted. 4) Det må afgøres efter national ret, hvilke betingelser der gælder for, at de nationale myndigheders beslutninger om efteropkrævning af importafgifter i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkrævning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkrævet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse til at betale sådanne afgifter, er gyldige. Fællesskabsretten er ikke til hinder for en national bestemmelse, hvorefter et betalingskrav er ugyldigt i sin helhed, selv om kun en del er forældet, i henhold til artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1697/79.5) a) Artikel 4 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2164/91 af 23. juli 1991 om gennemførelsesbestemmelser til artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 skal fortolkes således, at når det afgiftsbeløb, der ikke er opkrævet, er på 2000 ECU eller derover, er de nationale myndigheder ikke forpligtet til at forelægge Kommissionen en anmodning om, at der træffes beslutning om fritagelse for efteropkrævning af toldafgifter, såfremt de finder, at betingelserne i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 ikke er opfyldt. b) Artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 skal fortolkes således, at — en fejl, begået af de kompetente myndigheder, kan være en regne- eller skrivefejl eller en forkert fortolkning eller anvendelse af de gældende retsregler og kan være begået af toldmyndighederne i et tredjeland eller territorium uden for Fællesskabet, som sammen med dette deltager i fremskaffelsen af de oplysninger, der kan have betydning i forbindelse med opkrævning af sådanne afgifter — ved vurderingen af, om debitor med rimelighed kunne forventes at have opdaget fejlen, skal: — det undersøges, om den pågældende lovgivning er kompliceret, eller om dens ordlyd tværtimod er utvetydig — der tages hensyn til den pågældende erhvervsdrivendes erhvervsmæssige erfaring — den erhvervsdrivendes agtpågivenhed vurderes i givet fald under hensyn til hans mulighed for at få kendskab til de gældende fællesskabsbestemmelser og hans viden om eller mulighed for uden vanskeligheder at fastslå de relevante omstændigheder, der er omhandlet i disse bestemmelser, eller også ved en undersøgelse af, om den erhvervsdrivende ifølge karakteren af det erhverv, han udfører, påtager sig ansvaret både for betaling af afgifter og for rigtigheden af de dokumenter, han fremlægger for toldmyndighederne — debitor skal have overholdt alle bestemmelser i de gældende bestemmelser i forbindelse med toldangivelsen, dvs. at han navnlig skal have tilstillet de kompetente toldmyndigheder alle de nødvendige oplysninger med henblik på anvendelsen af den pågældende toldordning, om fornødent for hver del af en last, der indeholder varer henhørende under forskellige bestemmelser. På dette grundlag påhviler det den nationale ret at vurdere, om betingelserne for at anvende artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 er opfyldt.«