ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b) (1) Det første anbringende: Retten i Første Instans har ved anvendelsen af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), ikke taget hensyn til Domstolens fortolkning af denne bestemmelse i dom af 9. marts 2006 (2) navnlig for så vidt angår indholdet af bevisbyrden for, at udstedelsen af de ukorrekte certifikater beror på eksportørens ukorrekte redegørelse for de faktiske omstændigheder. Ifølge den pågældende dom ligger bevisbyrden utvivlsomt hos de toldmyndigheder, som vil foretage efteropkrævning, og dertil kommer, at beviset skal føres ved brug af objektive og originale bilag. Herved har Retten ikke iagttaget toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), og dermed anvendt fællesskabsretten ukorrekt, dvs. tilsidesat denne. Det tilkommer således Domstolen at afhjælpe denne fejl ved retsanvendelsen. Det andet anbringende: Ved prøvelsen af de for Retten fremlagte beviser har Retten under alle omstændigheder lagt en ukorrekt opfattelse til grund, eftersom det førte bevis ikke overholder kravene i toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), således som disse er blevet fortolket og præciseret af Domstolen i dom af 9. marts 2006 (3). Herved har Retten bedømt det fremlagte bevis retligt ukorrekt og dermed tilsidesat fællesskabsretten (4). Desuden må det konstateres, at Retten ved bedømmelsen af beviset ikke traf en enstemmig afgørelse, og at den derfor har afsagt en inkonsekvent afgørelse, idet Retten på den side har fundet, at Kommissionen — der skulle fremlægge beviser med henblik på at godtgøre, at udstedelsen af de ukorrekte certifikater beroede på eksportørens ukorrekte redegørelse for de faktiske omstændigheder — havde fremlagt tilstrækkelige beviser, og på den anden side i henhold til de samme regler samtidig har afvist disse beviselementer under henvisning til, at de var utilstrækkelige som bevis for det af appellanten anførte om, at de thailandske toldmyndigheder vidste eller i hvert fald burde have vidst, at varerne ikke kunne drage fordel af en toldpræferencebehandling. De fejl, som Retten har begået ved gennemgangen og bedømmelsen af de som bevis fremlagte sagsakter, skal Domstolen sanktionere som begrundelsesmangler (5).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 11/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (Civil Division) (England & Wales) (Det Forenede Kongerige) den 28. oktober 2009 — Generics (UK) Ltd mod Synaptech Inc

(Sag C-427/09)

2010/C 11/29

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (Civil Division) (England & Wales)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Generics (UK) Ltd

Sagsøgt: Synaptech Inc

Præjudicielle spørgsmål

1) Med henblik på artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 (1) er den »første tilladelse til markedsføring i Fællesskabet« da den første tilladelse til markedsføring i Fællesskabet, som blev udstedt i overensstemmelse med Rådets direktiv 65/65/EØF (2) (nu erstattet af direktiv 2001/83/EF (3)), eller er det tilstrækkeligt med enhver tilladelse, der gør det muligt at markedsføre i Fællesskabet eller EØS?

2) Hvis med henblik på artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 den »første tilladelse til markedsføring i Fællesskabet« skal være blevet udstedt i overensstemmelse med direktiv 65/65/EØF (nu erstattet af direktiv 2001/83/EF), skal en tilladelse, som blev udstedt i 1963 i Østrig i overensstemmelse med den nationale lovgivning, der var i kraft på dette tidspunkt (og som ikke opfyldte kravene i direktiv 65/65/EØF), som aldrig blev ændret til at være i overensstemmelse med direktiv 65/65/EØF, og som blev endelig tilbagekaldt i 2001, da behandles som en tilladelse, der er udstedt i overensstemmelse med direktiv 65/65/EØF med henblik herpå?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 af 18.6.1992 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler, EFT L 182, s. 1.

(2) Rådets direktiv 65/65/EØF af 26.1.1965 om tilnærmelse af lovgivning om medicinske specialiteter, EFT 1965-1966, s. 17.

(3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, EFT L 311, s. 67.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 11/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 5. november 2009 — Shirley McCarthy mod Secretary of State for the Home Department

(Sag C-434/09)

2010/C 11/30

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Shirley McCarthy

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

Præjudicielle spørgsmål

1) Er en person med både irsk og britisk statsborgerskab, som har opholdt sig i Det Forenede Kongerige i hele sit liv, en »berettiget person« i den betydning, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 3 i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2004/38/EF (1)?

2) Har en sådan person »haft lovligt ophold« i værtsmedlemsstaten som omhandlet i direktivets artikel 16 under omstændigheder, hvor vedkommende ikke var i stand til at opfylde betingelserne, der er fastsat i artikel 7 i direktiv 2004/38/EF?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77).
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, er der i så fald ved en tv-udsendelse, hvorved offentligheden sættes i stand til at have en sansemæssig oplevelse af et edb-programs grafiske brugergrænseflade eller dele heraf, selv om der ikke herved opnås mulighed for aktivt at kunne kontrollere programmet, tale om at gøre et værk eller en del heraf tilgængeligt for offentligheden som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (2)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 11/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal de Justiça (Portugal) den 27. oktober 2009 — José Maria Ambrósio Lavrador og Maria Cândida Olival Ferreira Bonifácio mod Companhia de Seguros Fidelidade — Mundial SA

(Sag C-409/09)

2010/C 11/28

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal de Justiça

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: José Maria Ambrósio Lavrador og Maria Cândida Olival Ferreira Bonifácio

Sagsøgt: Companhia de Seguros Fidelidade — Mundial SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelsen i artikel 1 i tredje direktiv om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (1) fortolkes således, at den er til hinder for, at den portugisiske civilret — nærmere bestemt artikel 503, stk. 1, artikel 504, 505 og 570 i Código Civil — i forbindelse med en trafikulykke som den, der er konstateret under omstændigheder med hensyn til tid, måde og sted i den foreliggende sag, udelukker eller begrænser retten til erstatning for den mindreårige skadelidte, alene fordi den mindreårige medvirkede delvist eller helt til skadens indtræden?

(1) Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14.5.1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, EFT L 129, s. 33.
3)

Er det tilstrækkeligt for at udøve fradragsretten at opfylde de krav, der er fastsat i artikel 22, stk. 3, litra b), i sjette direktiv, eller kan fradragsretten kun udøves og godtagelse af fakturaen som retvisende dokument kun ske, hvis alle de i direktiv 2002/115/EF fastlagte betingelser er opfyldt?
4)

Skal en bestemmelse som artikel 67, stk. 2, i den nederlandske strafferetsplejelov, der tillader fængsling af statsborgere i en medlemsstat, der har en fast bopæl eller et fast opholdssted i en anden medlemsstat end Nederlandene, anses for udtryk for forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, som er forbudt efter artikel 12 EF (almindeligt forbud mod forskelsbehandling inden for EF-traktatens gyldighedsområde), 43 ff. EF (forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet på området for den frie etableringsret) og 49 ff. EF (forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet på området for fri udveksling af tjenesteydelser)?
1)

Er det foreneligt med sjette direktivs (1) artikel 17 og 20, at en medlemsstats bestemmelse, der trådte i kraft den 1. januar 2008, efter at fradragsretten var indtrådt, og som med henblik på fradrag af moms, der er erlagt og angivet, af tjenesteydelser eller leveringer af goder, som er gennemført i regnskabsåret 2007, kræver, at fakturaernes indhold ændres, og at der indleveres en supplerende angivelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 11/14

Appel iværksat den 3. oktober 2009 af Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE til prøvelse af dom afsagt den 2. juli 2009 af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-279/06, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE mod Den Europæiske Centralbank (ECB)

(Sag C-401/09 P)

2010/C 11/25

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (ved Δικηγόροι N. Korogiannakis og M. Dermitzakis)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Centralbank

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den af Retten i Første Instans trufne afgørelse ophæves.

— Den Europæiske Centralbanks afgørelse, hvorved sagsøgerens bud ikke blev valgt, og kontrakten blev tildelt den valgte tilbudsgiver, annulleres.

— ECB tilpligtes at betale sagsøgerens sagsomkostninger og andre omkostninger, der er afholdt i forbindelse med førsteinstansbehandlingen, uanset om nærværende appel forkastes, og dertil også appelsagens omkostninger, hvis appellen tages til følge.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort gældende, at indstævntes formalitetsindsigelse, som blev fremsat sammen med svarskriftet, skulle have været afvist som følge af, at formalitetsindsigelsen ikke er i overensstemmelse med artikel 114 i Rettens procesreglement, som udtrykkeligt bestemmer, at en sådan indsigelse skal fremsættes »i et særskilt dokument«. Appellanten har også gjort gældende, at Retten ved at tage formalitetsindsigelsen til følge og undlade at tage stilling til appellantens argumenter vedrørende indsigelsen har tilsidesat artikel 36 i statutten for Domstolen.

Efter appellantens opfattelse fastslog Retten fejlagtigt, at European Dynamics — fordi dens bud var uantageligt — ikke havde retlig interesse i at få prøvet den kontraherende myndigheds afgørelse. Appellanten har ligeledes gjort gældende, at Retten fejlagtigt fandt, at appellanten skulle indhente en Arbeitnehmerüberlassungsgenehmigung (AÜG) med henblik på at levere dens tjenester på lovlig vis.

Endelig har appellanten gjort gældende, at Retten ikke anvendte de relevante retsforskrifter vedrørende den ordregivende myndigheds pligt til at begrunde sin afgørelse.
1)

Skal artikel 28, 28a og 33 i forordning nr. 1408/71 (1), bestemmelserne i forordning nr. 1408/71, bilag VI, afsnit R, nr. 1, litra a) og b), og artikel 29 i forordning nr. 574/72 fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som artikel 69 i Zvw, for så vidt en pensions- eller renteberettiget person, der i princippet kan støtte ret på artikel 28 og 28a i forordning nr. 1408/71, er forpligtet til at lade sig registrere hos Cvz, og der i sådanne berettigede personers pension eller rente indeholdes et bidrag, selv om der ikke er sket nogen registrering som omhandlet i artikel 29 i forordning nr. 574/72 (2)?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 31 i Kommissionens direktiv 2005/28/EF af 8. april 2005 om principper og detaljerede retningslinjer for god klinisk praksis i forbindelse med testpræparater til human brug og om krav i forbindelse med tilladelse til fremstilling eller import af sådanne præparater (1), idet den ikke har gennemført direktivet fuldstændigt eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen om de bestemmelser, der er vedtaget med henblik herpå.
b)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 1, stk. 10, i rente- og royaltydirektivet fortolkes således, at medlemsstaterne ligeledes har mulighed for ikke at anvende direktivet, når betingelserne i rente- og royaltydirektivets artikel 3, litra b), for, at der foreligger et associeret selskab på tidspunktet for betaling af renterne, ikke har været opfyldt i en sammenhængende periode på mindst to år?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 312/16

Sag anlagt den 25. september 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik

(Sag C-383/09)

2009/C 312/26

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved O. Beynet og D. Recchia, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 12, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 92/43/EØF om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (1), idet den ikke har etableret et program med foranstaltninger til streng beskyttelse af arten Cricetus cricetus (den europæiske hamster).

— Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved sit søgsmål foreholder Kommissionen sagsøgte, at denne ikke, som bestemmelserne i artikel 12 i direktiv 92/43/EØF kræver, har etableret en streng beskyttelsesordning for arten Cricetus cricetus i Alsace, hvor denne art har sit naturlige udbredelsesområde i Frankrig.

Ifølge sagsøgeren har optællinger af dyrets jordhuler vist et betydeligt fald i antallet heraf de senere år, idet antallet af jordhuler er faldet fra 1167 i 2001 til kun 161 i 2007. Under disse omstændigheder, hvor arten på én gang er truet af skadelig landbrugspraksis og af presset fra byerne, er denne truet af fuldstændig udryddelse på meget kort sigt.

Kommissionen erkender i stævningen, at sagsøgte har taget hensyn til disse problemer, idet sagsøgte har vedtaget foranstaltninger både vedrørende byplanlægning og landbrugspraksis, men disse foranstaltninger er helt utilstrækkelige.

For det første dækker de tre prioriterede indsatsområder, der er de områder, hvor hovedindsatsen for at bevare arten er koncentreret, alene en meget lille del af det område, der udgør artens naturlige levested, idet to tredjedele af de eksisterende jordhuler befinder sig uden for disse områder, der i sig selv kun udgør 2 % af de for den europæiske hamster gunstige landområder. For at sikre en hensigtsmæssig områdemæssig dækning af beskyttelsesforanstaltningerne for denne art må udbredelsen af den europæiske hamster i 1990 og ikke i 2000 anvendes som sammenligningsgrundlag.

For det andet er selve beskyttelsesforanstaltningerne helt utilstrækkelige. Kommissionen beklager i denne henseende navnlig manglen på normativ klarhed vedrørende området for hamsterens genudbredelse. Der tilkommer nemlig de nationale myndigheder en for stor skønsmargin vedrørende indrømmelse af undtagelser ved byudviklingsprojekter i de områder, hvor hamsteren lever, og der hersker stor usikkerhed om de foranstaltninger, som er truffet for at beskytte denne art.

(1) EFT L 206, s. 7.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 312/13

Appel iværksat den 11. september 2009 af Athinaïki Techniki AE til prøvelse af kendelse afsagt den 29. juni 2009 af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-94/05, Athinaïki Techniki AE mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-362/09 P)

2009/C 312/21

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Athinaïki Techniki AE (ved avocat S.A. Pappas)

De andre parter i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Athens Resort Casino AE Symmetochon

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede kendelse ophæves.

— Påstandene fremsat i første instans tages til følge.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har fremsat fire anbringender til støtte for appellen.

Ifølge det første anbringende har Retten foretaget en urigtig fortolkning af Domstolens hidtidige praksis hvad angår gyldighedsbetingelserne for tilbagekaldelse af forvaltningsakter. For at tilbagekaldelse er gyldig, forudsætter det, at retsakten er kendt ulovlig, og at den bliver ophævet inden for en rimelig frist. I denne sag tilbagekaldte Kommissionen retsakten mere end fire år efter dens vedtagelse, og der blev ikke givet nogen begrundelse.

Med sit andet anbringende har Athinaïki Techniki gjort gældende, at Retten har foretaget urigtig retsanvendelse ved ikke at tage stilling til det spørgsmål, sagsøgeren havde rejst om magtfordrejning. Kommissionen tilsigtede ved at tilbagekalde den anfægtede beslutning nemlig ikke at tilbagekalde den pågældende retsakt for at overholde legalitetsprincippet, men at undgå kontrol ved Fællesskabets retsinstanser.

For det tredje fastslår appellanten, at man fortsat har interesse i at opnå en dom om annullation af Kommissionens anfægtede beslutning i modsætning til, hvad der er blevet antaget i den appellerede kendelse. Følgerne af Kommissionens tilbagekaldelse af den pågældende retsakt er nemlig ikke begrænset til den blotte genåbning af den indledende undersøgelsesprocedure. En annullationsdom medfører pligt for Kommissionen til enten at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende statsstøtte eller at opfordre den pågældende medlemsstat til at ophæve eller ændre den pågældende støtte. Retten har således foretaget urigtig retsanvendelse ved at finde, at den eneste følge af en annullation af den anfægtede beslutning var pligten til at genåbne den indledende undersøgelsesprocedure.

Endelig har Retten ifølge appellanten tilsidesat retskraften af Domstolens dom i den forbundne sag C-521/06 P. Det fremgår nemlig af denne dom, at Kommissionen ikke kunne forblive i en tilstand af administrativ passivitet som led i undersøgelsesproceduren af statsstøtte. Kommissionen er netop ved tilbagekaldelsen af den anfægtede beslutning genindtrådt i passivitet, og Retten har ved ikke at påtale den foretaget en urigtig af anvendelse af sekundær ret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 312/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundessozialgericht (Tyskland) den 2. oktober 2009 — Joao Filipe Da Silva Martins mod Bank Betriebskrankenkasse — Pflegekasse

(Sag C-388/09)

2009/C 312/31

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundessozialgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Joao Filipe Da Silva Martins

Sagsøgt: Bank Betriebskrankenkasse — Pflegekasse

Præjudicielt spørgsmål

Er det foreneligt med bestemmelserne i Det Europæiske Fællesskabs primære og/eller sekundære ret vedrørende fri bevægelighed og social sikring for vandrende arbejdstagere (navnlig EF-traktatens artikel 39 og 42 og artikel 27 og 28 i forordning (EØF) nr. 1408/71 (1)), at en tidligere arbejdstager, som oppebærer pension fra både den tidligere beskæftigelsesstat og hjemstaten og i den tidligere beskæftigelsesstat har erhvervet ret til plejeydelse som følge af plejebehov, mister sin ret til plejeydelse efter at være vendt tilbage til sin hjemstat?

(1) EFT 1971 II, s. 366.
2)

Såfremt en arbejdstager, der er i tjeneste hos den samme juridiske person/arbejdsgiver, idet der ikke er tale om udstationering, i flere på hinanden følgende perioder ansættes på forskellige af arbejdsgiverens driftssteder i forskellige medlemsstater og hver gang bliver omfattet af den ordning for supplerende pensioner, der gælder på driftsstedet, — er EF-traktatens artikel 39, før ikrafttrædelsen af direktiv 98/49 (1) af 29. juni 1998 (EFT af 25.7.1998), og artikel 42, enten hver for sig eller i sammenhæng, da til hinder for, — at der ved fastsættelsen af en periode for erhvervelse af definitive krav på supplerende pensionsydelser (på grundlag af arbejdsgiverens og arbejdstagerens bidrag) i en given medlemsstat hverken tages hensyn til de tjenesteår, som arbejdstageren allerede har tilbagelagt hos samme arbejdsgiver i en anden medlemsstat, eller hans tilslutning til en supplerende pensionsordning der, — at en forflyttelse af en arbejdstager med dennes samtykke til et driftssted i en anden medlemsstat, tilhørende samme arbejdsgiver, i henhold til pensionsordningen sidestilles med, at arbejdstageren frivilligt forlader driftsstedet, hvorved hans rettigheder til supplerende pension begrænses til hans egne bidrag, — og denne situation har den ugunstige følge, at arbejdstageren mister sine krav på supplerende pensionsydelser på grundlag af sin ansættelse i denne medlemsstat, hvilket ikke havde været tilfældet, såfremt han kun havde arbejdet i en medlemsstat for sin arbejdsgiver og hele tiden havde været tilsluttet den supplerende pensionsordning i denne medlemsstat?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, stilles følgende spørgsmål: 2.1. Såfremt der forelå en national ordning for rimelig kompensation, inden direktiv 2001/29/EF trådte i kraft, skal de nationale bestemmelser da fortolkes i overensstemmelse med det nye begreb »rimelig kompensation« for privatkopiering, efter at nævnte direktiv 2001/29 trådte i kraft? 2.2. Skal der for at fastsætte det udstyr, for hvilke der skal betales en rimelig kompensation, og størrelsen heraf tages hensyn til området for undtagelsen for privatkopiering fastsat i direktivets artikel 5, stk. 2, litra b), ligesom kriterierne indeholdt i betragtning 35 til direktivet? Såfremt dette besvares bekræftende spørges, om det er i overensstemmelse med fællesskabsbegrebet »rimelig kompensation for privatkopiering« at a) fastsætte en betalingsforpligtelse for medier bestemt til personligt og professionelt brug, bortset fra »privatkopiering«, og/eller b) fastsætte et beløb, der enten er så højt, at det ikke tager hensyn til mediernes anvendelse til privatkopiering og den skade, denne anvendelse kan medføre, idet tilfælde, hvor der ikke påføres en skade, eller skaden er meget lille, ligeledes underkastes betaling af en kompensation? 2.3. Er en ordning, som samtidig med, at den indeholder undtagelsen for privatkopiering, pålægger en forpligtelse af almen karakter til betaling af en rimelig kompensation for en bestemt slags udstyr eller medier (f.eks. brændbare computerdiske CD-R og DVD-R datadiske), uanset om de er erhvervet af fysiske personer til privat brug eller af fysiske personer til professionelt brug, til at skabe og gemme egne oplysninger eller under opfyldelse af retlige forpligtelser eller af juridiske personer, der på ingen måde kan være begunstiget af undtagelsen for privatkopiering, i overensstemmelse med artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29?
3)

Udgør den omstændighed, at der i en anden medlemsstat end den, hvor selskabet har sit vedtægtsmæssige hjemsted, befinder sig faste ejendomme, som tilhører selskabet, at der findes en lejeaftale mellem to hotelkomplekser, som skyldnerselskabet har indgået med et andet selskab, at der findes en aftale, som selskabet har indgået med en bank, forhold eller faktorer, som kan tages til indtægt for, at formodningen i artikel 3 i forordning (EF) nr. 1346/2000 til fordel for selskabets »vedtægtsmæssige hjemsted« er tilbagevist, og er sådanne omstændigheder tilstrækkelige til, at selskabet må anses for at have et »forretningssted« i denne medlemsstat som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1346/2000?
1)

Er direktiv 93/83 (1) til hinder for, at en udbyder af digitalt satellitfjernsyn pålægges at indhente tilladelse fra rettighedsindehaverne i det tilfælde, hvor et radio- og tv-selskab leverer sine programbærende signaler, enten via en fast forbindelse eller via et kodet satellitsignal, til en af dette radio- og tv-selskab uafhængig udbyder af digitalt satellitfjernsyn, som lader disse signaler kode og sende op til en satellit af et selskab, der er forbundet med udbyderen, hvorefter signalerne, med radio- og tv-selskabets tilladelse, som del af en pakke tv-kanaler og derfor bundtet, sendes ned til satellitfjernsynsudbyderens abonnenter, der kan se programmerne samtidigt og i uændret tilstand ved hjælp af et kort til afkodning eller smartcard, som udbyderen stiller til rådighed?