ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DOMSTOLENS KENDELSE (Syvende Afdeling)

9. december 2009

Sag C-432/08 P

Luigi Marcuccio

mod

Europa-Kommissionen

»Appel – tjenestemænd – social sikring – godtgørelse af lægeudgifter – stiltiende afslag på anmodning om godtgørelse af visse af de af appellanten afholdte lægeudgifter med 100% – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

Angående: Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 9. juli 2008, forenede sager T-296/05 og T-408/05, Marcuccio mod Kommissionen, hvorved Retten afviste en påstand om annullation af to stiltiende afgørelser truffet af afregningskontoret for De Europæiske Fællesskabers fælles sygeforsikringsordning, hvorved appellanten fik afslag på godtgørelse af visse af de af appellanten afholdte lægeudgifter med 100%, samt en påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale appellanten et beløb for visse lægeudgifter.

Konklusion: Appellen forkastes. Luigi Marcuccio betaler appelsagens omkostninger.

Sammendrag

Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens kontrol med vurderingen af de faktiske omstændigheder, der er fremført for Retten – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt

(Art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58)
DOMSTOLENS KENDELSE (Syvende Afdeling)

9. december 2009

Sag C-513/08 P

Luigi Marcuccio

mod

Europa-Kommissionen

»Appel – tjenestemænd – social sikring – udtrykkeligt afslag på anmodning om godtgørelse af visse af appellantens lægeudgifter med 100% – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

Angående: Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 9. september 2009 i sag T-143/08, Marcuccio mod Kommissionen, hvorved Retten afviste påstanden om annullation af en række afgørelser truffet af afregningskontoret for De Europæiske Fællesskabers fælles sygeforsikringsordning, hvorved sagsøgeren fik afslag på dels godtgørelse af visse af de af sagsøgeren afholdte lægeudgifter med 100%, dels godtgørelse af udgifterne til lægebehandling i overensstemmelse med de regler, der finder anvendelse for blomstermedicin, samt en påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale ham visse beløb for lægeudgifter.

Konklusion Appellen forkastes. Luigi Marcuccio betaler appelsagens omkostninger.

Sammendrag

1. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens kontrol med vurderingen af de faktiske omstændigheder, der er fremført for Retten – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt

(Art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58)

2. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning

[Art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]
Appeller af kendelser afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 8. september 2008 i sag T-373/06, Rath mod KHIM og Grandel, og sag T-374/06, Rath mod KHIM og Grandel, hvorved Retten, idet sagerne var åbenbart retligt ugrundede, afviste disse sager, der vedrørte påstande om annullation af afgørelser truffet den 5. oktober 2006 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret om delvis afslag på klager over Indsigelsesafdelingens afgørelser, hvorved denne afslog at registrere ordmærkerne »EPICAN FORTE« for varer og tjenesteydelser i klasse 5, og dermed tog den indsigelse, som var rejst af indehaveren af det ældre EF-ordmærke »EPIGRAN«, til følge – risiko for forveksling mellem de to varemærker.
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 9. december 2009 –

Prana Haus mod KHIM

(Sag C-494/08 P)

»Appel – procesreglementets artikel 119 – EF-varemærker – ordmærket PRANAHAUS – forordning (EF) nr. 40/94 – absolut registreringshindring – beskrivende karakter – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 29-31)

2. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 36)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 17. september 2008 i sag T-226/07, Prana Haus GmbH mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag med påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. april 2007 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret om afslag på en klage over undersøgerens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere ordmærket »PRANAHAUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16 og 35 – varemærkets beskrivende karakter.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
7

Section 1000 i CA 2006 bestemmer: »1. Hvis justitssekretæren har grund til at antage, at et selskab ikke har forretningsmæssige aktiviteter, kan justitssekretæren pr. brev anmode selskabet om at oplyse, om det har sådanne aktiviteter. 2. Hvis justitssekretæren ikke har modtaget svar inden for en måned efter afsendelsen af brevet, skal justitssekretæren fremsende et anbefalet brev inden for to uger efter udløbet af denne frist på en måned til selskabet og henvise til det første brev med angivelse af, at (a) der ikke er modtaget et svar på dette brev, og at (b) hvis det andet brev forbliver ubesvaret inden for en måned fra brevets datering, vil der blive offentliggjort en notits i Gazette med henblik på at slette selskabets navn fra registret. 3. Hvis justitssekretæren (a) modtager et svar med oplysning om, at selskabet ikke har forretningsmæssige aktiviteter, eller (b) ikke modtager svar inden for en måned fra fremsendelsen af det andet brev, kan justitssekretæren offentliggøre en notits i Gazette, som ligeledes fremsendes til selskabet pr. post, med angivelse af, at det nævnte selskabs navn efter udløbet af en tremånedersfrist fra den dato, der fremgår af notitsen, vil blive slettet af registret, og selskabet opløst, medmindre der påvises grunde til det modsatte. 4. Justitssekretæren kan efter udløbet af den i notitsen fastsatte frist slette selskabets navn fra registret, medmindre selskabet før udløbet af denne frist påviser grunde til det modsatte. 5. Justitssekretæren offentliggør en meddelelse i Gazette med angivelse af, at selskabets navn er slettet af registret. 6. Selskabet er opløst med offentliggørelsen af meddelelsen i Gazette. 7. Dog (a) består et (eventuelt) ansvar for enhver direktør, ledende ansatte eller ethvert medlem af selskabet og kan håndhæves, som om selskabet ikke var opløst, og (b) bestemmelserne i denne section er ikke til hinder for, at domstolen likviderer et selskab, hvis navn er slettet fra registret.«
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 5. februar 2010 — Molter mod Tyskland

(Sag C-361/09 P)

»Appel — søgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person mod en medlemsstat — Retten inkompetent«

Retspleje — søgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person med påstand om, at det fastslås, at en medlemsstat har tilsidesat fællesskabsretten — Fællesskabets retsinstanser inkompetente — afvisning (Art. 225 EF ff.; statutten for Domstolen, art. 51; Domstolens procesreglement, art. 119) (jf. præmis 4-6)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 12. august 2009 i sag T-141/09, Molter mod Tyskland, hvorved Retten på grund af inkompetence afviste søgsmålet, der tilsigtede at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af fællesskabsretten i relation til forbuddet mod forskelsbehandling og, subsidiært erstatning for skade som følge af de tyske retsinstansers overtrædelse af pligten til at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Hans Molter bærer sine egen omkostninger.

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 5. februar 2010 — Molter mod Tyskland

(Sag C-361/09 P)

»Appel — søgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person mod en medlemsstat — Retten inkompetent«

Retspleje — søgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person med påstand om, at det fastslås, at en medlemsstat har tilsidesat fællesskabsretten — Fællesskabets retsinstanser inkompetente — afvisning (Art. 225 EF ff.; statutten for Domstolen, art. 51; Domstolens procesreglement, art. 119) (jf. præmis 4-6)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 12. august 2009 i sag T-141/09, Molter mod Tyskland, hvorved Retten på grund af inkompetence afviste søgsmålet, der tilsigtede at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af fællesskabsretten i relation til forbuddet mod forskelsbehandling og, subsidiært erstatning for skade som følge af de tyske retsinstansers overtrædelse af pligten til at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål

Konklusion

1) Appellen forkastes.
3.

Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — ingen identificering af den påberåbte retlige fejl — afvisning [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 61-63)
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 22. januar 2010 — Makhteshim-Agan Holding m.fl. mod Kommissionen

(Sag C-69/09 P)

»Appel — direktiv 91/414/EØF — positivliste — azinphos-methyl — afgørelse 1999/468/EF — Kommissionens skrivelse — beslutning om ikke at fortsætte vurderingsproceduren — akt, der kan gøres til genstand for annullationssøgsmål — appel åbenbart ugrundet«

Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — akter, der fremkalder bindende retsvirkninger — procedure for anmeldelse og vurdering af aktive stoffer på markedet for plantebeskyttelsesmidler — Kommissionens skrivelse, der redegør for dens hensigt om ikke at fortsætte proceduren for vurdering af et stof (art. 230 EF; Rådets direktiv 91/414, bilag I; Rådets afgørelse 1999/468, art. 5) (jf. præmis 37, 38, 41, 44 og 45)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) den 26. november 2008 i sag T-393/06, Makhteshim-Agan Holding m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten afviste en sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning om ikke at fremsætte forslag med henblik på optagelse af aktivstoffet azinphos-methyl i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF af om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230, s. 1), som angiveligt er indeholdt i en skrivelse af (D/531125) — akt, der kan gøres til genstand for søgsmål.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Makhteshim-Agan Holding BV, Makhteshim-Agan Italia Srl og Magan Italia Srl betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 22. januar 2010 — Makhteshim-Agan Holding m.fl. mod Kommissionen

(Sag C-69/09 P)

»Appel — direktiv 91/414/EØF — positivliste — azinphos-methyl — afgørelse 1999/468/EF — Kommissionens skrivelse — beslutning om ikke at fortsætte vurderingsproceduren — akt, der kan gøres til genstand for annullationssøgsmål — appel åbenbart ugrundet«

Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — akter, der fremkalder bindende retsvirkninger — procedure for anmeldelse og vurdering af aktive stoffer på markedet for plantebeskyttelsesmidler — Kommissionens skrivelse, der redegør for dens hensigt om ikke at fortsætte proceduren for vurdering af et stof (art. 230 EF; Rådets direktiv 91/414, bilag I; Rådets afgørelse 1999/468, art. 5) (jf. præmis 37, 38, 41, 44 og 45)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) den 26. november 2008 i sag T-393/06, Makhteshim-Agan Holding m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten afviste en sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning om ikke at fremsætte forslag med henblik på optagelse af aktivstoffet azinphos-methyl i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF af om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230, s. 1), som angiveligt er indeholdt i en skrivelse af (D/531125) — akt, der kan gøres til genstand for søgsmål.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 13. januar 2010 — Calestani og Lunardi mod Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma

(Forenede sager C-292/09 og C-293/09)

»Præjudiciel afgørelse — afvisning«

1. Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — grænser — den nationale rets kompetence — fastlæggelse og vurdering af tvistens faktiske omstændigheder — spørgsmålet, om en præjudiciel forelæggelse er nødvendig, samt de forelagte spørgsmåls relevans — den nationale rets vurdering (art. 234 EF) (jf. præmis 18 og 19)

2. Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng (art. 234 EF; statutten for Domstolen, art. 23) (jf. præmis 20-29)

Angående

Anmodninger om præjudiciel afgørelse — Commissione tributaria provinciale di Parma — fortolkning af artikel 13, punkt B, litra c), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — fritagelse for levering af goder, der udelukkende har været anvendt i forbindelse med virksomhed, som er fritaget for afgift eller ikke har givet ret til fradrag — national lovgivning, som ikke giver ret til fradrag.

Konklusion

Anmodningerne om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale di Parma (Italien) den 9. og den 17. juni 2009 afvises.

Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 13. januar 2010 — Calestani og Lunardi mod Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma

(Forenede sager C-292/09 og C-293/09)

»Præjudiciel afgørelse — afvisning«

1. Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — grænser — den nationale rets kompetence — fastlæggelse og vurdering af tvistens faktiske omstændigheder — spørgsmålet, om en præjudiciel forelæggelse er nødvendig, samt de forelagte spørgsmåls relevans — den nationale rets vurdering (art. 234 EF) (jf. præmis 18 og 19)

2. Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng (art. 234 EF; statutten for Domstolen, art. 23) (jf. præmis 20-29)

Angående

Anmodninger om præjudiciel afgørelse — Commissione tributaria provinciale di Parma — fortolkning af artikel 13, punkt B, litra c), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — fritagelse for levering af goder, der udelukkende har været anvendt i forbindelse med virksomhed, som er fritaget for afgift eller ikke har givet ret til fradrag — national lovgivning, som ikke giver ret til fradrag.

Konklusion

Anmodningerne om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale di Parma (Italien) den 9. og den 17. juni 2009 afvises.
Sag C-112/09 P

Sociedad General de Autores y Editores (SGAE)

mod

Europa-Kommissionen

»Appel — annullationssøgsmål — søgsmålsfrist — afvisning på grund af for sen iværksættelse — begrebet »undskyldelig fejl« — appel åbenbart ugrundet«

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 14. januar 2010 I ‐ 353

Sammendrag af kendelse

Retspleje – søgsmålsfrister – sagsanlæg efter fristens udløb – undskyldelig fejl – begreb – rækkevidde

I relation til fællesskabsrettens søgsmålsfrister omfatter begrebet en undskyldelig fejl, der udgør en undtagelse hertil, kun usædvanlige omstændigheder, navnlig hvor den pågældende institution har udvist en adfærd, der enten i sig selv eller i afgørende omfang må antages at kunne fremkalde en vildfarelse hos en borger, der er i god tro, og som har udvist en sådan agtpågivenhed, der kræves af en normalt påpasselig erhvervsdrivende. Den pågældende institution er den institution, der har vedtaget den ved appellen anfægtede retsakt. En undskyldelig fejl kan også opstå som følge af retsinstansens egen handlemåde, der fremkalder en vildfarelse hos borgeren.

Hvad angår Rettens søgsmålsfrister er ordlyden af artikel 101, stk. 1, litra a) og b), i Rettens procesreglement desuden klar og gennemskuelig og frembyder ingen særlige fortolkningsproblemer, hvorfor en normalt påpasselig erhvervsdrivende for at kunne anvende denne bestemmelse ikke vil have behov for at gøre brug af en anden institutions fortolkning af en lignende bestemmelse som f.eks. artikel 3 i forordning nr. 1182/71 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter.

Eftersom det ikke falder ind under opgaverne og kompetencen for embedsmændene ved Rettens Justitskontor at udtale sig om beregningen af fristen for sagsanlæg, kan en appellant ikke gøre gældende, at den ved ved Rettens Justitskontor at have søgt at få bekræftet rigtigheden af sin beregningen af fristen har udvist al den fornødne omhu, der kræves af en normalt påpasselig erhvervsdrivende.

(jf. præmis 20, 22, 24, 27 og 29)
Sag C-278/09

Olivier Martinez og Robert Martinez

mod

MGN Ltd

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal de grande instance de Paris)

»Forordning (EF) nr. 44/2001 — retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område — retter, der ikke kan forelægge en anmodning om præjudiciel afgørelse for Domstolen i medfør af artikel 68, stk. 1, EF — Domstolen ikke kompetent«

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 20. november 2009 I ‐ 11101

Sammendrag af kendelse

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – retsakt vedtaget på grundlag af traktatens tredje del, afsnit IV – forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser

(Art. 68, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 44/2001)

Ifølge artikel 68, stk. 1, EF finder artikel 234 EF anvendelse på traktatens afsnit IV, såfremt et spørgsmål om fortolkningen af retsakter udstedt af Det Europæiske Fællesskabs institutioner på grundlag af dette traktatafsnit, såsom forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, rejses under en retssag ved en national ret, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres. Når afgørelser om værneting, der træffes af den forelæggende ret i forbindelse med en hovedsag, kan appelleres ifølge de nationale retsregler, har Domstolen ikke kompetence til at træffe afgørelse om fortolkningen af forordning nr. 44/2001.

(jf. præmis 12-16)
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 10. juli 2009 — Hasbro Enercon og KHIM

(Sag C-59/09 P)

»Appel — Rettens »afgørelse« indeholdt i en skrivelse fra Rettens justitssekretær — afslag på at tillade sagsøgeren at lade sig repræsentere af en »Trade Mark and Design Litigator« under den mundtlige forhandling — afgørelse, som kan gøres til genstand for appel — åbenbart, at appellen skal afvises«

Appel — afgørelser, som kan gøres til genstand for appel (statutten for Domstolen, art. 56) (jf. præmis 7 og 8)

Angående

Appel af Rettens »afgørelse« indeholdt i skrivelsen fra Rettens justitssekretær om ikke at tillade sagsøgeren at lade sig repræsentere af en »Trade Mark and Design Litigator« under den mundtlige forhandling — afgørelser, der kan appelleres.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Hasbro Inc. bærer sine egne omkostninger.

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 10. juli 2009 — Hasbro Enercon og KHIM

(Sag C-59/09 P)

»Appel — Rettens »afgørelse« indeholdt i en skrivelse fra Rettens justitssekretær — afslag på at tillade sagsøgeren at lade sig repræsentere af en »Trade Mark and Design Litigator« under den mundtlige forhandling — afgørelse, som kan gøres til genstand for appel — åbenbart, at appellen skal afvises«

Appel — afgørelser, som kan gøres til genstand for appel (statutten for Domstolen, art. 56) (jf. præmis 7 og 8)

Angående

Appel af Rettens »afgørelse« indeholdt i skrivelsen fra Rettens justitssekretær om ikke at tillade sagsøgeren at lade sig repræsentere af en »Trade Mark and Design Litigator« under den mundtlige forhandling — afgørelser, der kan appelleres.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 1. juli 2009 — Marinova mod Université Libre de Bruxelles og Kommissionen

(Sag C-29/09 P)

»Appel — kontrakt om fællesskabsfinansiering af et forskningsprojekt — voldgiftsbestemmelse — sag anlagt af en person, som ikke er part i kontrakten — Retten inkompetent«

Appel — anbringender — ingen identificering af den påberåbte retlige fejl [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 17 og 20)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) den 5. november 2008, Marinova mod Kommissionen og Université Libre de Bruxelles (sagerne T-213/08 og T-213/08 AJ), hvorved Retten erklærede sig inkompetent til at træffe afgørelse i den sag, som Daniela Marinova havde anlagt i henhold til en voldgiftsklausul i en kontrakt om fællesskabsfinansiering af et forskningsprojekt, indgået mellem Kommissionen og Université Libre de Bruxelles (ULB) — forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt, som sagsøgeren har indgået med ULB inden for rammerne af dette forskningsprojekt — Rettens inkompetence.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Daniela Marinova bærer sine egne omkostninger.

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 1. juli 2009 — Marinova mod Université Libre de Bruxelles og Kommissionen

(Sag C-29/09 P)

»Appel — kontrakt om fællesskabsfinansiering af et forskningsprojekt — voldgiftsbestemmelse — sag anlagt af en person, som ikke er part i kontrakten — Retten inkompetent«

Appel — anbringender — ingen identificering af den påberåbte retlige fejl [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 17 og 20)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) den 5. november 2008, Marinova mod Kommissionen og Université Libre de Bruxelles (sagerne T-213/08 og T-213/08 AJ), hvorved Retten erklærede sig inkompetent til at træffe afgørelse i den sag, som Daniela Marinova havde anlagt i henhold til en voldgiftsklausul i en kontrakt om fællesskabsfinansiering af et forskningsprojekt, indgået mellem Kommissionen og Université Libre de Bruxelles (ULB) — forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt, som sagsøgeren har indgået med ULB inden for rammerne af dette forskningsprojekt — Rettens inkompetence.

Konklusion

1) Appellen forkastes.