Ifølge resultaterne af sagsøgers analyse af de to indførte produkter (maltrin 10 og maltrin 20) indeholder disse produkter henholdsvis 11,6 % og 18,2 % dekstrose (eller maltose). I øvrigt — dvs. for mere end 80 % vedkommende — består de af dekstrin, dvs. et stof, som henhører under position 35.05 i den fælles toldtarif, og som er underkastet importafgiften for korn, der er lavere end importafgiften for sukker. Følgelig hævder firmaet Welding, at kun det nævnte procentvise indhold af dekstrose skal tages i betragtning ved beregningen af importafgiften for sukker. I modsat fald vil importøren af disse produkter blive udsat for forskelsbehandling i forhold til de virksomheder, der indfører de pågældende produkters to bestanddele hver for sig (på dette punkt synes den tyske ret at være af samme mening).

I sine bemærkninger hævder Kommissionen, uden at bestride rigtigheden af firmaet Weldings oplysninger, at det fra et teknisk synspunkt ikke er muligt at anvende kriterierne i artikel 7, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 837/68, på de af firmaet indførte produkter, og således heller ikke at anvende Lane og Eynon-analysemetoden. Kommissionen har fastsat den anden metode, som er baseret på tørstofindholdet, på grundlag af udtalelser fra specialister, for hvem Lane og Eynon-metoden ikke var anvendelig på produkter af den her omhandlede art (dvs. produkter, der indeholder under 85 % saccharose, og som saccharose beregnet invertsukker.

Det skal først bemærkes, at det system, der er oprettet for de pågældende produkter inden for rammerne af importafgiftsordningen, objektivt svarer til tariferingskriterierne efter den fælles toldtarif. Bestemmelse nr. 2 til kapitel 35 i denne tarif bestemmer, at »som dekstrin (pos. 35.05) betragtes produkter fremstillet ved nedbryning af stivelse, med indhold af reducerende sukkerarter på 10 vægtprocent og derunder, beregnet som dekstrose på grundlag af tørsubstansen. Produkter med indhold af reducerende sukkerarter på over 10 vægtprocent henhører under pos. 17.02«. Da dekstroseindholdet i de pågældende produkter er højere end grænsen på 10 %, skal produkterne henføres under position 17.02 D, som omfatter sukker, og produkter på basis af sukker, med den konsekvens, at den procentdel dekstrin, der indgår i produktets sammensætning, ligeledes skal tariferes som sukker. Hvis det forholder sig således, hvad angår den fælles toldtarif, forekommer det logisk, som Kommissionen bemærker, at det samme stof (dekstrin) også ligestilles med sukker med henblik på bestemmelsen af det samlede sukkerindhold, som artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 837/68, henviser til. Da tørstoffet i de pågældende to produkter indeholder mere end 10 % dekstrose — og derfor af ovenanførte grunde i sin helhed skal betragtes som sukker i henhold til bestemmelse nr. 2 til kapitel 35 i den fælles toldtarif — er det ligeledes i overensstemmelse med den fælles toldtarifs tarif eringskriterier, at det samlede tørstofindhold lægges til grund ved beregningen af importafgiften for sukker.

Den gunstigere stilling for den importør, som indfører dekstrin og dekstrose hver for sig, i forhold til den, som indfører disse stoffer blandet, er altså en ulempe, der følger af den fælles toldtarif og ikke af artikel 7, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 837/68. For så vidt angår importafgiften er tariferingen af varer i henhold til reglerne i den fælles toldtarif ganske vist ikke bindende, men den har ikke desto mindre en ikke ubetydelig vejledende værdi, når henses til forbindelsen mellem importafgiften og tolden på grund af deres fælles karakter af afgifter på import fra tredjelande (jf. Domstolens dom af 26. 4. 1972 i sag 92/71, Interfood GmbH, Recueil 1972, s. 232). Man kan altså heller ikke ved beregningen af importafgiften fravige tariferingskriterierne efter den fælles toldtarif, medmindre det er nødvendigt for at undgå alvorlige forstyrrelser i systemets funktion.

Med hensyn til de metoder til bestemmelse af saccharoseindholdet, som er foreskrevet i artikel 7, stk. 2, har firmaet Welding under den mundtlige forhandling indrømmet, at disse metoder i de fleste tilfælde kan være rigtige, og firmaet har understreget, at det i det væsentlige ikke så meget ønsker den anfægtede forskrift erklæret ugyldig, men snarere en afgrænsning af dens anvendelsesområde med henblik på produkter, hvis tørstofindhold indeholder mindre end 85 % saccharose. Spørgsmålet foreligger dog her i de generelle vendinger, hvori det korrekt er formuleret af den tyske ret.

Efter min mening er Kommissionens bemærkninger om det teknisk umulige i nøjagtigt at bestemme den kemiske sammensætning af produkter, der indeholder mindre end 85 % saccharose og som saccharose beregnet invertsukker overbevisende. Det er netop denne mulighed, der har gjort det nødvendigt at indføre den metode, der er baseret på produktets tørstofindhold, og som i øvrigt er blevet valgt på grundlag af udtalelse fra en uafhængig sagkyndig (hvis kompetence ikke er bestridt af firmaet Welding).

Firmaet har indvendt, at der er sket tekniske fremskridt i de sidste ti år siden vedtagelsen af den kritiserede forordning nr. 837/68, og denne nye teknik giver mulighed for nye og mere tilfredsstillende analysemetoder. Dette burde have ført Kommissionen til ikke blot at ændre andet afsnit i artikel 7, stk. 2, men også til at revidere første afsnit, hvori Lane og Eynon-metoden foreskrives. Men det er klart, at det ikke her drejer sig om at fastslå, om det ville være formålstjenligt at revidere forskriften for at tilpasse den det tekniske fremskridt. Her drejer det sig kun om at konstatere, om andet afsnit i artikel 7, stk. 2, er gyldigt, og især om der foreligger ugyldighed på grund af krænkelse af artikel 40, stk. 3, andet afsnit. Efter min mening er det ikke bevist, at den omtvistede retsregel medfører en »forskelsbehandling af Fællesskabets producenter eller forbrugere«, for så vidt som den påståede ugunstige behandling af importører af maltdekstrose i forhold til dem, der indfører maltose eller dekstrin hver for sig, ikke i noget tilfælde kan sidestilles med en forskelsbehandling af bestemte personer eller af en gruppe eller en kategori: det er klart, at visse erhvervsdrivende kan vælge at indføre de to stoffer hver for sig, hvis de anser det for mest fordelagtigt.

Endelig må det erkendes, at firmaet Weldings opfattelse, hvorefter den undersøgte forskrift fører til fejlagtige resultater, er lidet troværdig, da den pågældende ordning, som har været anvendt siden 1968, ikke indtil nu har givet anledning til indvendinger, måske bortset fra det enkelstående tilfælde, som firmaet Welding har henvist til under den mundtlige forhandling, dog uden at fremføre nærmere enkeltheder herom.

Jeg mener derfor, at indførelsen af den pågældende metode til beregning af importafgiften for disse produkter ikke indebærer en krænkelse fra Kommissionens side, hverken af grænserne for den af Rådet tildelte bemyndigelse eller af forbudet mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit.