ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/3

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. juli 2012 — Doris Reichel-Albert mod Deutsche Rentenversicherung Nordbayern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sozialgericht Würzburg — Tyskland)

(Sag C-522/10) (1)

(Social sikring af vandrende arbejdstagere - forordning (EF) nr. 987/2009 - artikel 44, stk. 2 - undersøgelse af retten til alderspension - medregning af børnepasningsperioder tilbagelagt i en anden medlemsstat - anvendelse - artikel 21 TEUF - borgernes frie bevægelighed)

2012/C 295/05

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Sozialgericht Würzburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Doris Reichel-Albert

Sagsøgt: Deutsche Rentenversicherung Nordbayern

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Sozialgericht Würzburg — fortolkning af artikel 44, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (EUT L 284, s. 1) — betingelser for hensyntagen til børnepasningsperioder tilbagelagt i en anden medlemsstat i forbindelse med undersøgelse af ret til alderspension — national lovgivning, hvorefter hensyntagen til sådanne perioder er underlagt den betingelse, at vedkommende person under børnepasningsperioden eller direkte inden barnets fødsel har udøvet beskæftigelse eller selvstændig virksomhed i perioden med obligatorisk bidragspligt, og som kan have til følge, at en børnepasningsperiode hverken tages i betragtning i den medlemsstat, hvor vedkommende havde sædvanligt ophold under børnepasningen, eller i den kompetente medlemsstat

Konklusion

I et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede skal artikel 21 TEUF fortolkes således, at den pålægger den kompetente myndighed i en første medlemsstat med henblik på tildelingen af en alderspension at tage hensyn til de børnepasningsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, som om disse perioder var blevet tilbagelagt på statens eget område af en person, som kun har udøvet erhvervsmæssig beskæftigelse i denne første medlemsstat, og som på tidspunktet for sine børns fødsel midlertidigt var ophørt med at arbejde og af rent familiemæssige årsager havde bosat sig på den anden medlemsstats område.

(1) EUT C 30 af 29.1.2011.
1)

Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 1 og 2, og artikel 7, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/58/EF af 23. oktober 2007, ved ikke inden for den fastsatte frist at vedtage alle de nødvendige love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme disse bestemmelser.
1)

Princippet ne bis in idem, der er fastsat i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, er ikke til hinder for, at en medlemsstat for den samme manglende overholdelse af angivelsespligten på området for merværdiafgift først pålægger et skattetillæg og dernæst en strafferetlig sanktion, for så vidt som den første sanktion ikke har en strafferetlig karakter, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at bedømme.
—

ikke er til hinder for, at et uberettiget afslag på at give den berørte offentlighed adgang til en byplanlægningsafgørelse som den i hovedsagen omhandlede under den administrative procedure i første instans kan afhjælpes under den administrative procedure i anden instans, forudsat at alle muligheder stadig er åbne, og at en afhjælpning på dette trin af proceduren fortsat gør det muligt for den berørte offentlighed at udøve en reel indflydelse på beslutningsprocedurens udfald, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
2)

Kongeriget Spanien betaler Kommissionen en tvangsbøde, der skal indbetales på kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter« med et beløb på 50 000 EUR pr. dags forsinkelse med iværksættelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige for at opfylde dommen i sagen Kommissionen mod Spanien, regnet fra afsigelsen af denne dom og indtil opfyldelsen af nævnte dom i sagen Kommissionen mod Spanien.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/2

Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. december 2012 — AstraZeneca AB og AstraZeneca plc mod Europa-Kommissionen og European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA)

(Sag C-457/10 P) (1)

(Appel - konkurrence - misbrug af dominerende stilling - markedet for lægemidler til behandling af mavesår - misbrug af procedurerne vedrørende supplerende beskyttelsescertifikater for lægemidlerne og procedurerne for tilladelse til markedsføring af lægemidler - vildledende oplysninger - tilbagekaldelse af markedsføringstilladelser - hindringer for markedsføring af generiske lægemidler og for parallelimport)

2013/C 26/02

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: AstraZeneca AB og AstraZeneca plc (ved M. Brealey, QC, M. Hoskins, QC, barrister D. Jowell og solicitor F. Murphy)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier og J. Bourke, som befuldmægtigede) og European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA) (ved advocaat M. Van Kerckhove

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Sjette Udvidede Afdeling) den 1. juli 2010 i sag T-321/05, AstraZeneca mod Kommissionen, hvorved Retten delvist forkastede sagsøgernes påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 15. juni 2005 vedrørende en procedure om anvendelse af EF-traktatens artikel 82 og artikel 54 i EØS-aftalen. (sag COMP/A.37.507/F3 — AstraZeneca), hvorved sagsøgerne pålægges en bøde på 60 mio. EUR for misbrug af patentsystemet og procedurerne for markedsføring af farmaceutiske produkter for at hindre eller udskyde, at konkurrerende generiske lægemidler kommer på markedet — definition af markedet — fortolkning af artikel 19 i forordning (EØF) nr. 1768/92 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler

Konklusion

1) Hovedappellen og kontraappellerne forkastes.

2) AstraZeneca AB og AstraZeneca plc betaler omkostningerne i forbindelse med hovedappellen.

3) European Federation of Pharmaceutical Industries and Associations (EFPIA) betaler omkostningerne i forbindelse med dens kontraappel og bærer sine egne omkostninger i forbindelse med hovedappellen.

4) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger i forbindelse med dens kontraappel.

(1) EUT C 301 af 6.11.2010.
2)

Meddelelsen om generel udvælgelsesprøve EPSO/AD/94/07 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af fuldmægtige (AD 5) inden for information, kommunikation og medier, generel udvælgelsesprøve EPSO/AST/37/07 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af assistenter (AST 3) inden for kommunikation og information og generel udvælgelsesprøve EPSO/AD/95/07 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af fuldmægtige (AD 5) inden for information (biblioteker/dokumentation) annulleres.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/3

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. november 2012 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-600/10) (1)

(Traktatbrud - frie kapitalbevægelser - beskatning af udbytte og renter betalt til pensionsfonde og pensionskasser - behandling af udbytte og renter betalt til ikke-hjemmehørende institutioner - fradrag af driftsomkostninger, som er direkte forbundet med indtægter i form af udbytte og renter - bevisbyrde)

2013/C 26/05

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og W. Mölls, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og J. Möller, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Den Franske Republik (ved G. de Bergues og N. Rouam, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved C. Wissels og C. Schillemans, som befuldmægtigede), Republikken Finland (ved M. Pere, som befuldmægtiget), Kongeriget Sverige (ved A. Falk og S. Johannesson, som befuldmægtigede) og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved H. Walker, som befuldmægtiget, bistået af barrrister G. Facenna)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 63 TEUF og EØS-aftalens artikel 40 — national lovgivning om beskatning af udbytte og renter betalt til pensionsfonde og pensionskasser, hvorefter visse skattefordele er forbeholdt udbytte og renter, der betales til hjemmehørende institutioner

Konklusion

1) Forbundsrepublikken Tyskland frifindes.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Forbundsrepublikken Tyskland afholdte omkostninger.

3) Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Republikken Finland, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler deres egne omkostninger.

(1) EUT C 80 af 12.3.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. november 2012 — Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union, Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Europa-Kommissionen, Confédération européenne de l'industrie de la chaussure (CEC) og BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas

(Sag C-247/10 P) (1)

(Appel - dumping - forordning (EF) nr. 1472/2006 - indførsel af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Kina og Vietnam - forordning (EF) nr. 384/96 - artikel 2, stk. 7, litra b) - status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår - artikel 9, stk. 6 - individuel behandling - artikel 17, stk. 3 - stikprøver - artikel 20, stk. 5 - ret til forsvar)

2013/C 9/05

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (ved Rechtsanwalt M. Sánchez Rydelski)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved J.-P. Hix og R. Szostak, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt G. Berrisch og barrister N. Chesaites), Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Europa-Kommissionen (ved H. van Vliet og T. Scharf, som befuldmægtigede), Confédération européenne de l'industrie de la chaussure (CEC) og BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 4. marts 2010 i de forenede sager T-407/06, Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd og T-408/06, Wenzhou Taima Shoes Co. mod Rådet for Den Europæiske Union, hvorved Retten frifandt Rådet i en sag med påstand om delvis annullation af Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 af 5.oktober 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam (EUT L 275, s. 1).

Konklusion

1) Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 4. marts 2010 i de forenede sager T-407/06 og T-408/06, Zhejiang Aokang Shoes og Wenzhou Taima Shoes mod Rådet, ophæves.

2) Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 af 5. oktober 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam, annulleres for så vidt som den vedrører Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd.

3) Rådet for Den Europæiske Union betaler Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd’s omkostninger såvel i første instans som under nærværende appelsag.

4) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger såvel i første instans som under nærværende appelsag.

(1) EUT C 209 af 31.7.2010.
4)

Europa-Kommissionen, som intervenient under sagen ved Den Europæiske Unions Ret og under sagen ved Den Europæiske Unions Domstol, samt Kongeriget Nederlandene, som intervenient under sagen ved Retten, bærer deres egne omkostninger ved de respektive instanser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/5

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 8. november 2012 — Europa-Kommissionen mod Republikken Finland

(Sag C-342/10) (1)

(Traktatbrud - frie kapitalbevægelser - artikel 63 TEUF - EØS-aftalen - artikel 40 - beskatning af udbytte betalt til ikke-hjemmehørende pensionsfonde)

2013/C 9/06

Processprog: finsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og I. Koskinen, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Finland (ved J. Heliskoski, som befuldmægtiget)

Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Kongeriget Danmark (ved C. Vang, som befuldmægtiget), Den Franske Republik (ved G. de Bergues og N. Rouam, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved C. Wissels og M. Noort, som befuldmægtigede), Kongeriget Sverige (ved A. Falk og S. Johannesson, som befuldmægtigede) og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved H. Walker, som befuldmægtiget, bistået af barrister G. Facenna).

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 63 TEUF og artikel 40 i EØS-aftalen — skattemæssig forskelsbehandling — nationale bestemmelser, hvorefter udbytte, der udbetales af indenlandske selskaber til udenlandske pensionsselskaber, er underlagt en strengere beskatningsordning end den, der gælder for indenlandske pensionsfonde.

Konklusion

1) Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 TEUF og artikel 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, idet den har indført og opretholdt en diskriminerende beskatningsordning for udbytte, der udbetales til ikke-hjemmehørende pensionsfonde.

2) Republikken Finland bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

3) Kongeriget Danmark, Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 234 af 28.8.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. november 2012 — Finanzamt Hildesheim mod BLC Baumarkt GmbH & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-511/10) (1)

(Sjette momsdirektiv - artikel 17, stk. 5, tredje afsnit - ret til fradrag for indgående afgift - goder og ydelser, som benyttes såvel til afgiftspligtige transaktioner som til transaktioner, der er fritaget for afgift - udlejning af en ejendom med både erhvervsmæssige og beboelsesmæssige formål for øje - kriterium for beregning af pro rata-satsen for momsfradrag)

2013/C 9/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt Hildesheim

Sagsøgt: BLC Baumarkt GmbH & Co. KG

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 17, stk. 5, tredje afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — ret til fradrag for indgående afgift — goder og ydelser, der benyttes til såvel afgiftspligtige som afgiftsfritagne transaktioner — leje af en bygning med henblik på forretningsvirksomhed og beboelse — beregning af pro rata-satsen for fradraget efter den del af omsætningen, der vedrører lejerne af forretningslokaler — national bestemmelse, hvorefter pro rata satsen beregnes på grundlag af den del af bygningens areal, der vedrører disse lejere

Konklusion

Artikel 17, stk. 5, tredje afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at den tillader medlemsstaterne som opdelingsnøgle med henblik på beregningen af pro rata-satsen for fradrag for den indgående merværdiafgift, der skyldes for en bestemt transaktion, såsom opførelsen af en bygning med blandet anvendelse, at foretrække en anden opdelingsnøgle end den, der er omhandlet i dette direktivs artikel 19, stk. 1, og som er baseret på omsætningen, forudsat at den valgte metode sikrer en mere nøjagtig fastlæggelse af nævnte pro rata-sats for fradrag.

(1) EUT C 30 af 29.1.2011.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dels artikel 5, stk. 3, i Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12/EF af 26. februar 2001, dels artikel 7, stk. 3, i direktiv 91/440, som ændret ved direktiv 2001/12/EF, og artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/58/EF af 23. oktober 2007, ved at betinge alle enkelte beslutninger om erhvervelse eller udvidelse af kapitalandele truffet af den offentlige jernbanevirksomhed CP Comboios de Portugal EPE (herefter »CP«) af regeringens godkendelse, og ved ikke at have truffet de nødvendige nationale foranstaltninger for at efterkomme forpligtelsen til at fastsætte vilkår med henblik på at sikre balance i regnskabet hos infrastrukturforvalteren Rede Ferroviária Nacional — REFER EP.
1)

Artikel 5-7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 skal fortolkes således, at passagerer på forsinkede flyafgange har ret til kompensation i henhold til denne forordning, når de på grund af disse flyafgange udsættes for et tab af tid svarende til tre timer eller længere, dvs. når de når deres endelige bestemmelsessted senere end tre timer efter det af luftfartselskabet oprindeligt planlagte ankomsttidspunkt. Imidlertid giver en sådan forsinkelse ikke passagererne ret til kompensation, hvis luftfartselskabet kan godtgøre, at den lange forsinkelse skyldes usædvanlige omstændigheder, som ikke kunne have været undgået, selv om alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet, dvs. omstændigheder, som ligger uden for luftfartsselskabets faktiske kontrol.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 399/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 23. oktober 2012 — Vítor Hugo Marques Almeida mod Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA, Jorge Manuel da Cunha Carvalheira, Paulo Manuel Carvalheira og Fundo de Garantia Automóvel (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal da Relação de Guimarães — Portugal)

(Sag C-300/10) (1)

(Ansvarsforsikring for motorkøretøjer - direktiv 72/166/EØF - artikel 3, stk. 1 - direktiv 84/5/EØF - artikel 2, stk. 1 - direktiv 90/232/EØF - artikel 1 - ret til erstatning fra lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer - den forsikredes erstatningsansvar - skadelidtes medvirken til skaden - begrænsning af retten til erstatning)

2012/C 399/02

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação de Guimarães

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vítor Hugo Marques Almeida

Sagsøgte: Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA, Jorge Manuel da Cunha Carvalheira, Paulo Manuel Carvalheira og Fundo de Garantia Automóvel

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal da Relação de Guimarães — fortolkning af artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EFT 1972 II, s. 345), af artikel 2, stk. 1, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT 1984 L 8, s. 17) samt af artikel 1 og 1a i Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33) — sammenstød mellem to køretøjer, som ikke skyldes, at førerne har handlet uagtsomt — passager i et af køretøjerne, som har medvirket til skadens indtræden — ansvar for risikoen — nationale retsforskrifter, der foreskriver, at erstatningen kan bortfalde eller nedsættes for passagerer, der har medvirket til skadens indtræden

Konklusion

Under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede skal artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, artikel 2, stk. 1, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og artikel 1 i Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer fortolkes således, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser, som i tilfælde af et sammenstød mellem to køretøjer, der har forårsaget personskade på en passager i et af disse køretøjer, uden at førerne af disse køretøjer kan tilskrives fejl, tillader, at de forsikredes erstatningsansvar begrænses eller bortfalder.

(1) EUT C 234 af 28.8.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/5

Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. juli 2013 — Europa-Kommissionen mod Den Tjekkiske Republik

(Sag C-545/10) (1)

(Traktatbrud - transport - direktiv 91/440/EØF - udvikling af Fællesskabets jernbaner - artikel 10, stk. 7 - tilsynsorgan - beføjelser - direktiv 2001/14/EF - tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet - artikel 4, stk. 1 - overordnede principper for afgifterne - artikel 6, stk. 2 - foranstaltninger, der skal tilskynde infrastrukturforvalteren til at nedbringe omkostningerne ved tilvejebringelse af infrastruktur og niveauet for adgangsafgifterne - artikel 7, stk. 3 - fastsættelse af afgifterne for minimumsadgangsydelserne og sporadgangen til servicefaciliteter - omkostning, der påløber direkte som følge af togtjenesten - artikel 11 - præstationsordning - artikel 30, stk. 5 - tilsynsorgan - beføjelser - administrativ prøvelse af tilsynsorganets afgørelser)

2013/C 252/06

Processprog: tjekkisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Šimerdová og H. Støvlbæk, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek og T. Müller, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgte: Kongeriget Spanien (ved S. Centeno Huerta, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende vedtagelse af de bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme artikel 10, stk. 7 i Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner (EFT L 237, s. 25), samt af artikel 4, stk. 1, artikel 6, stk. 2, artikel 7, stk. 3, artikel 11 og artikel 30, stk. 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF, om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur (EFT L 75, s. 29)

Konklusion

1) Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, artikel 6, stk. 2, artikel 11 og artikel 30, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/49/EF af 29. april 2004, idet den ikke har vedtaget alle de love og administrative foranstaltninger, som er nødvendige for at efterkomme disse bestemmelser.

2) I øvrigt frifindes Den Tjekkiske Republik.

3) Europa-Kommissionen, Den Tjekkiske Republik og Kongeriget Spanien bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 38 af 5.2.2011.
1)

Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til — artikel 6, stk. 3, i og bilag II til Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/51/EF af 29. april 2004, samt artikel 14, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/49/EF af 29. april 2004, og — artikel 6, stk. 2-5, artikel 7, stk. 3, artikel 8, stk. 1, samt artikel 11 i direktiv 2001/14, som ændret ved direktiv 2004/49, ved ikke at have truffet de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme disse bestemmelser.