Forslag til afgørelse fra generaladvokat Gulmann fremsat den 28. april 1994. - KLAUS THIERSCHMIDT GMBH MOD HAUPTZOLLAMT ESSEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: FINANZGERICHT DUESSELDORF - TYSKLAND. - VARERS TOLDVAERDI - MEDREGNING AF OMKOSTNINGER TIL EGNE KVOTER, DER TILDELES VEDERLAGSFRIT - IKKE SEPARAT ANGIVELSE AF KVOTEOMKOSTNINGER, DER IKKE ER INKLUDERET I TOLDVAERDIEN - ORDNINGEN VEDROERENDE INDFOERSEL AF TEKSTILVARER MED OPRINDELSE I TAIWAN. - SAG C-340/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-03905



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Finanzgericht Duesseldorf har forelagt Domstolen praejudicielle spoergsmaal, som har deres baggrund i en tvist mellem det tyske selskab Klaus Thierschmidt GmbH og Hauptzollamt Essen. Tvisten er opstaaet som foelge af toldmyndighedernes beslutning om i toldvaerdien for tekstilvarer, som Thierschmidt har indfoert fra Hongkong og Taiwan, at medtage beloeb, som eksportoererne havde faktureret til daekning af saakaldte "kvoteomkostninger".

2. Domstolen har tidligere i to sager faaet forelagt spoergsmaal om den toldmaessige behandling af kvoteomkostninger. Den foerste sag er sag 7/83, Ospig mod Hauptzollamt Bremen-Ost, som Domstolen afgjorde ved dom af 9. februar 1984 (1). Den anden sag er sag C-29/93, Ospig mod Hauptzollamt Bremen-Freihafen, som Domstolen endnu ikke har afgjort, men hvor jeg fremsatte forslag til afgoerelse den 2. februar 1994.

3. Domstolen er saaledes velbekendt med baggrunden for de spoergsmaal, der foreligger til afgoerelse i denne sag. Det er derfor tilstraekkeligt kort at erindre om foelgende.

4. Faellesskabet har inden for rammerne af de saakaldte GATT-multifiber-overenskomster indgaaet aftaler med en raekke tekstilproducerende lande (for saa vidt angaar Taiwan er aftalen dog indgaaet med handelsorganisationen "Taiwan Textile Organisation"). Aftalernes formaal er at fastlaegge de maengder af forskellige kategorier af tekstilvarer, der kan importeres til Faellesskabet fra de paagaeldende lande. Faellesskabets aftalepartnere fastlaegger selv, hvorledes maengderne skal fordeles mellem eksportoererne. I visse lande fordeles kvoterne efter licitation, i andre paa grundlag af eksportmaengden i referenceaar. I visse lande kraever myndighederne betaling for tildeling af eksportkvoterne, i andre tildeles kvoterne uden betaling. I visse lande sker fordelingen loebende igennem aaret, i andre sker fordelingen én gang om aaret.

5. Der er almindeligvis intet til hinder for, at den erhvervsdrivende, der har faaet tildelt en kvote, kan overdrage den til andre. Der foregaar en egentlig handel med kvoterne, og prisen for de overdragne kvoter afhaenger af udbud og efterspoergsel. Det fremgaar af den foerste Ospig-sag, at prisen ved aarets slutning, naar eksportkontingentet naesten er opbrugt, kan vaere hoej, mens den i de foregaaende maaneder kan vaere lav.

6. Import til Faellesskabet kan ikke ske, uden at det dokumenteres, at den importerede varemaengde er omfattet af en eksportkvote. Hvis eksportoeren har faaet tildelt en kvote, og denne endnu ikke er opbrugt, vil eksporten ske inden for denne kvote. Hvis eksportoeren ikke (laengere) raader over en kvote, er det noedvendigt at koebe en kvote hos tredjemand. Det kan vaere importoeren, der koeber den fornoedne kvote og stiller denne til raadighed for eksportoeren. Det kan ogsaa vaere eksportoeren selv, der koeber kvoten.

I begge tilfaelde foreligger der i forhold til selve koebet af tekstilvarerne adskilte udgiftskraevende transaktioner. Hvad enten importoeren selv direkte fra tredjemand har koebt eksportkvoten, eller det er eksportoeren, der har koebt kvoten, opstaar der spoergsmaal om, hvorvidt toldvaerdien af de importerede tekstilvarer omfatter udgifterne til at erhverve eksportkvoten ("kvoteomkostningerne"), eller om toldvaerdien alene omfatter den fakturerede pris paa selve tekstilvarerne.

7. Dette spoergsmaal blev oprindelig droeftet i det udvalg, der er nedsat for at raadgive ved administrationen af toldvaerdiforordningen (2). Det blev i udvalget efter laengere droeftelser besluttet at behandle kvoteomkostningerne paa samme maade som de amerikanske toldmyndigheder gjorde, dvs. paa den maade, at omkostninger betalt af importoeren direkte til en tredjemand kunne holdes uden for toldvaerdien. Den foerste Ospig-sag vedroerte spoergsmaalet om, hvorvidt omkostninger, som eksportoeren afholder for at erhverve eksportkvoter fra tredjemand, ogsaa kan holdes uden for toldvaerdien. Domstolen fastslog i sin dom, at de to situationer skal behandles paa samme maade. Kvoteomkostninger, hvad enten de er afholdt af importoeren eller af eksportoeren, skal ikke medregnes i toldvaerdien. Domstolen begrundede dette resultat bl.a. ved at henvise til, at "enhver anden loesning vil ... indebaere, at importoerer inden for Faellesskabet, som dog befinder sig i samme situation, vil blive forskelligt behandlet, hvilket ville vaere i strid med det retfaerdige, ensartede og neutrale system til ansaettelse af toldvaerdien, som indfoertes ved Raadets forordning nr. 1224/80" (praemis 17).

8. Den anden Ospig-sag vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt det har betydning for kvoteomkostningers medtagelse i toldvaerdien, at erhvervelsen af eksportkvoterne er sket i et land, hvor handel med eksportkvoter ikke er lovlig. I mit forslag til afgoerelse har jeg foreslaaet Domstolen at besvare spoergsmaalet saaledes, at det er uden betydning, at kvoterne maatte vaere erhvervet i et land, hvor de ikke lovligt kan handles, saa laenge det ligger fast, at der faktisk er afholdt udgifter til erhvervelse af eksportkvoter.

9. Den foreliggende sag har sin baggrund i det faktum, at de tyske toldmyndigheder har administreret toldvaerdiforordningen ud fra den retsopfattelse, at resultatet i den foerste Ospig-dom kun gaelder, hvis importoer eller eksportoer har haft omkostninger ved erhvervelse fra en tredjemand af eksportkvoter, dvs. kun hvis det drejer sig om saakaldte "fremmede" kvoteomkostninger. De tyske toldmyndigheder afviser, at resultatet kan udstraekkes til at gaelde saakaldte "egne" kvoteomkostninger, dvs. "udgifter", som eksportoeren, der har gennemfoert eksporten ved hjaelp af kvoter, der direkte er tildelt ham selv, faktisk har afholdt for at faa kvoterne tildelt, eller som han har beregnet til daekning af den almindeligt gaeldende markedsvaerdi af eksportkvoter.

10. Den foreliggende sag giver Domstolen anledning til at tage stilling til, om denne fortolkning af toldvaerdiforordningen er korrekt.

Sagens baggrund er foelgende: Thierschmidt lod i tidsrummet 1987-1989 tekstilvarer fremstille i Hongkong og paa Taiwan, som derefter indfoertes til Faellesskabet. I Hongkong var eksportoeren firmaet J. Wong & Co., som ogsaa fremskaffede de fornoedne eksportkvoter. Firmaet fakturerede saerskilt kvoteomkostningerne, dels i forbindelse med dets egne eksportkvoter, dels i forbindelse med eksportkvoter erhvervet ved koeb fra tredjemaend. Thierschmidt angav ikke disse kvoteomkotninger i forbindelse med varernes indfoersel.

11. De tyske myndigheder foretog efterfoelgende en undersoegelse hos Thierschmidt. For saa vidt angaar indfoersler fra Hongkong blev det ved denne undersoegelse for det foerste fastslaaet, at der ikke ved toldvaerdifastsaettelsen var sket angivelse af kvoteomkostningerne, dernaest at det for de enkelte varepartier ikke var muligt at fastslaa, om de debiterede kvoteomkostninger vedroerte Wong' s "egne" kvoter eller omkostninger i forbindelse med erhvervelse af "fremmede" kvoter. De tyske myndigheder fandt, at samtlige kvoteomkostninger skulle medregnes i toldvaerdien og traf beslutning om efteropkraevning af et betydeligt beloeb.

For saa vidt angaar importen fra Taiwan traf toldmyndighederne en tilsvarende beslutning, da det blev lagt til grund, at handelen med kvoter ikke er lovlig paa Taiwan, og da dommen i Ospig-sagen efter toldmyndighedernes opfattelse kun aabnede mulighed for, at kvoteomkostninger ikke skulle medregnes i toldvaerdien, hvis kvoterne var lovligt erhvervede.

12. Thierschmidt har indbragt toldmyndighedernes beslutning for Finanzgericht Duesseldorf, som har stillet Domstolen tre praejudicielle spoergsmaal. Det foerste spoergsmaal vedroerer kvoteomkostninger for eksportoerens "egne" kvoter, det tredje vedroerer kvoteomkostninger ved eksport fra Taiwan, og det andet vedroerer omfanget af importoerens pligt til at foretage separat angivelse af kvoteomkostninger. For Domstolen har Thierschmidt, Det Forenede Kongerige og Kommissionen afgivet indlaeg.

Vedroerende det foerste spoergsmaal

13. Det foerste spoergsmaal lyder saaledes: "Skal koebers betaling til saelger for eksportlicenser (eksportkvoter), som saelger har faaet tildelt, medregnes i toldvaerdien?"

14. Den britiske regering og Kommissionen har givet udtryk for, at spoergsmaalet med den nedenfor omtalte modifikation skal besvares bekraeftende, mens Thierschmidt har gjort gaeldende, at det skal besvares benaegtende.

15. Besvarelsen forudsaetter en fortolkning af Raadets forordning nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldvaerdi.

16. Forordningens artikel 3, stk. 1, bestemmer: "Toldvaerdien af de indfoerte varer fastsat i henhold til denne artikel er transaktionsvaerdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne, ved salg til eksport til Faellesskabets toldomraade og justeret i henhold til artikel 8, forudsat ..." Artikel 3, stk. 3, litra a), bestemmer: "Den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, er den fulde betaling, som koeberen yder eller skal yde saelgeren eller til fordel for denne, for de indfoerte varer og omfatter alle de betalinger, som er erlagt eller som skal erlaegges som betingelse for salget af de indfoerte varer, af koeberen til saelgeren eller af koeberen til en tredjepart for at opfylde en af saelgerens forpligtelser ..."

17. Artikel 8, som artikel 3, stk. 1, henviser til, bestemmer, at der til "den pris, der faktisk er betalt eller skal betales" for de indfoerte varer skal laegges en raekke omkostninger, som oekonomisk set er accessoriske i forhold til prisen. Artikel 8 indeholder en udtoemmende opregning af de omkostninger, der kan tages i betragtning ved fastsaettelse af toldvaerdien, og kvoteomkostningerne er ikke omfattet af denne opregning. Dette indebaerer, at de af det praejudicielle spoergsmaal omfattede "egne" kvoteomkostninger, hvis de skal anses for omfattet af toldvaerdien, maa anses som udgoerende en integrerende del af den i artikel 3 omhandlede transaktionsvaerdi, jf. herved Domstolens dom i sag C-219/88, Malt (3).

18. Da der efter det oplyste ikke i den foreliggende sag har vaeret udgifter forbundet med selve tildelingen af eksportkvoter til de erhvervsdrivende, daekker det her i sagen relevante begreb "egne" kvoteomkostninger et af den paagaeldende eksportoer beregnet beloeb, der i princippet modsvarer det beloeb, som den paagaeldende eksportkvote er vaerd, dvs. det beloeb, som koeber eller saelger skulle have betalt for eksportkvoten ved koeb af denne fra tredjemand. "Egne" kvoteomkostninger er saaledes et begreb, der er skabt af de erhvervsdrivende, og som har til formaal at blive brugt i toldvaerdiretlig sammenhaeng med henblik paa at opnaa en retstilstand, hvor det for toldvaerdifastsaettelsen er uden forskel, om saelgeren paa eksporttidspunktet raader over eksportkvoter, eller om han ikke goer det, dvs. at han skal koebe eksportkvoten hos tredjemand.

19. Det er denne ligebehandlingsbetragtning, der er det vaesentlige argument for, at "egne" kvoteomkostninger paa samme maade som "fremmede" ikke skal medregnes i toldvaerdien. Der er dog flere grunde til at afvise, at de to typer "omkostninger" skal behandles ensartet.

20. De "egne" kvoteomkostninger er fiktive omkostninger. Saelger har ikke haft omkostninger til at erhverve den fornoedne eksportkvote. Hvis det er muligt for ham reelt at forhoeje den pris, koeber betaler for varerne, fordi der er stoerre efterspoergsel efter den paagaeldende vare, end der er mulighed for at daekke inden for de disponible kvoter, betyder dette, at han som foelge af kvotesystemet er i stand til at foroege sin avance, og ikke at han - der selv raader over de fornoedne kvoter - som foelge af kvotesystemet har maattet paafoere sig udgifter til at gennemfoere eksporten.

21. Bundesfinanzhof har efter min mening med rette i sin dom af 24. april 1990 (VII R 55/89) udtalt: "Ifoelge artikel 3, stk. 3, litra a), i forordningen om varers toldvaerdi af 1980 er den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, den fulde betaling, som koeberen yder eller skal yde saelgeren ...; denne pris omfatter alle de beloeb, som koeberen ifoelge salgsbetingelserne faktisk betaler eller skal betale saelgeren. Herudover omfatter prisen ogsaa de beloeb, som koeberen af de indfoerte varer har betalt saelgeren for dennes egne kvoter. Disse beloeb staar - i modsaetning til omkostninger i forbindelse med erhvervelse af fremmede kvoter - i umiddelbar forbindelse med den konkrete transaktion og er ikke vederlag for ydelser erhvervet paa anden maade. Beloebene tilflyder saelgeren selv og ikke tredjemand gennem saelgeren ... Der kan ikke fastsaettes et fiktivt beloeb for saelgerens egne eksportkvoter, idet varens pris, og hermed toldvaerdien, ikke maa nedsaettes kunstigt ..."

22. Domstolens dom i Ospig-sagen tog hverken direkte eller indirekte stilling til det her omhandlede spoergsmaal. Domstolen tog stilling til spoergsmaalet om, hvorvidt "omkostninger ved erhvervelse af frie kvoter" skal medregnes i toldvaerdien, og Domstolen tog udtrykkelig kun stilling til dette spoergsmaal, idet den fastslog, at "kvoteomkostninger ved erhvervelse af eksportkontingenter" ikke skal medregnes i toldvaerdien.

23. Thierschmidt har gjort gaeldende, og Finanzgericht Duesseldorf har anfoert, at de grunde, Domstolen anfoerte for dette resultat, ogsaa gaelder i forbindelse med "egne" kvoteomkostninger. Dette er naeppe rigtigt. Domstolen lagde navnlig vaegt paa, at kvoteordningen, hvis formaal er at kontrollere omfanget af importen af tekstilvarer fra visse tredjelande, har et andet formaal end toldvaerdiforordningen, der tilstraeber at indfoere et retfaerdigt, ensartet og neutralt system til ansaettelse af toldvaerdien med henblik paa anvendelse af den faelles toldtarif. Denne begrundelse kan kun gaelde i forhold til "egne" kvoteomkostninger, hvis ogsaa de fiktive "egne" kvoteomkostninger kan anses som en naturlig foelge af kvoteordningen. Dette er som naevnt ikke tilfaeldet. "Egne" kvoteomkostninger daekker ikke over udgifter, saelger har haft som foelge af kvoteordningen.

24. Det forelagte spoergsmaal maa foelgelig efter min mening besvares saaledes, at de saakaldte "egne" kvoteomkostninger skal medregnes i toldvaerdien.

25. Det er i det foregaaende forudsat, at begrebet "egne" kvoteomkostninger ikke daekker over positive omkostninger til erhvervelse af kvoter. Dette er som naevnt efter det oplyste rigtigt for saa vidt angaar Hongkong og Taiwan. Det er imidlertid efter det oplyste andre steder saaledes, at der afkraeves betaling for tildelingen af kvoter. Det er et spoergsmaal, om saadanne omkostninger skal behandles som "egne" eller "fremmede" kvoteomkostninger.

26. Det forekommer mest naerliggende at behandle dem som "fremmede", idet de reelt repraesenterer en udgift for saelgeren og i oevrigt er dokumenterbare paa samme maade som de kvoteomkostninger, som koeber eller saelger har, naar de koeber eksportkvoter hos tredjemaend, idet udgifterne hertil kan dokumenteres gennem fremlaeggelse af fakturaer for koebet af eksportkvoten.

Vedroerende det andet spoergsmaal

27. Finanzgericht' s andet spoergsmaal lyder saaledes: "Skal der ske separat angivelse af kvoteomkostningerne?"

28. Baggrunden for spoergsmaalet er, at Thierschmidt ved toldanmeldelsen undlod at angive kvoteomkostningerne, idet selskabet var af den opfattelse, at hverken "egne" eller "fremmede" kvoteomkostninger skulle medregnes i toldvaerdien. Det forholder sig saaledes, at det paa grundlag af de hos Thierschmidt vaerende dokumenter kan give problemer at afgoere, om de betalte kvoteomkostninger vedroerer "egne" eller "fremmede" kvoter.

29. De tyske toldmyndigheder administrerer toldvaerdiforordningen saaledes, at det under alle omstaendigheder er noedvendigt for importoeren at angive kvoteomkostninger, hvad enten de er "egne" eller "fremmede", og at kvoteomkostningerne i forbindelse med toldanmeldelsen, hvis der ikke er sket en saadan angivelse, skal medregnes i toldvaerdien. Denne praksis er opretholdt af Bundesfinanzhof i dom af 12. juni 1991 (VII R 98/89).

Den britiske regering giver i sit indlaeg udtryk for samme opfattelse.

30. Hvis Domstolen er enig i den retsopfattelse, jeg har givet udtryk for i forbindelse med mit forslag til besvarelse af det foerste spoergsmaal, har importoeren under alle omstaendigheder pligt til at medtage de "egne" kvoteomkostninger i forbindelse med sin toldanmeldelse. Disse omkostninger indgaar som et integrerende led i varens pris og skal derfor angives som en del af toldvaerdien.

Til gengaeld skal efter Domstolens praksis "fremmede" kvoteomkostninger ikke medregnes i toldvaerdien. Spoergsmaalet er, om de til trods herfor skal angives separat.

Toldvaerdiforordningen indeholder i artikel 3, stk. 4, og i artikel 15 en opregning af visse omkostninger, der ikke er omfattet af toldvaerdien, selv om de faktisk er betalt eller skal betales for de indfoerte varer, idet denne ikke-medregning dog udtrykkelig er betinget af, at de paagaeldende omkostninger er "separat angivet". Toldvaerdiforordningen indeholder saaledes bestemmelser, der udtrykkelig kraever separat angivelse, for at omkostninger kan undlades medregnet i toldvaerdien. Kvoteomkostninger er hverken omfattet af artikel 3, stk. 4, eller af artikel 15. Det forekommer mig paa denne baggrund ikke muligt i toldvaerdiforordningen at indfortolke en pligt for importoererne til separat at angive "fremmede" kvoteomkostninger med den konsekvens, at disse omkostninger, hvis pligten ikke respekteres, skal medregnes. En paa denne maade sanktioneret pligt til saerskilt angivelse maa forudsaette udtrykkelig hjemmel i forordningen.

31. Kommissionen afviser da ogsaa, at der gaelder en pligt til separat angivelse af "fremmede" kvoteomkostninger. Kommissionens opfattelse forekommer mig ogsaa i oevrigt at traeffe det rette. Kommissionen henviser til, at problemet er et bevisbyrdeproblem. Udgangspunktet er, at transaktionsvaerdien og dermed toldvaerdien omfatter alle betalinger, som er ydet for varerne og dermed tillige de betalinger, som koeberen har ydet saelgeren for at opnaa eksportkvoter, medmindre kvoterne er tildelt saelgeren mod betaling. Det paahviler saaledes koeberen at dokumentere, at en betaling vedroerer "fremmede" kvoteomkostninger, da den manglende medtagning heraf er til gunst for ham.

Kommissionen henviser i oevrigt til, at dette resultat stemmer overens med den grundlaeggende opgavefordeling mellem importoeren og toldmyndighederne. Importoeren er forpligtet til at fremlaegge de noedvendige beviser for sine erklaeringer, hvorimod myndighederne har til opgave at kontrollere de fremlagte beviser. Artikel 10 i toldvaerdiforordningen bekraefter denne almindelige opgavefordeling vedroerende toldvaerdifastsaettelsen. Efter artikel 10, stk. 1, skal importoeren indgive alle noedvendige dokumenter og oplysninger til toldmyndighederne med henblik paa toldvaerdifastsaettelsen.

32. Jeg er derfor enig med Kommissionen i, at spoergsmaalet boer besvares saaledes, at en koeber, som goer gaeldende, at hans betaling til saelgeren for eksportkvoter ikke skal indgaa i varernes toldvaerdi, skal bevise, at saelgeren har faaet eksportkvoten mod betaling, idet det ved denne besvarelse er forudsat, at der ikke er pligt til separat angivelse af "fremmede" kvoteomkostninger.

Vedroerende det tredje spoergsmaal

33. Finanzgericht' s tredje spoergsmaal lyder saaledes: "Skal kvoteomkostninger, som er opstaaet som foelge af faellesskabsforordning nr. 4134/86, behandles som kvoteomkostninger, der beror paa forordning nr. 4136/86?"

34. Baggrunden for spoergsmaalet er Thierschmidt' s import af varer fra Taiwan. Faellesskabets aftale om importbegraensninger er for saa vidt angaar Taiwan som naevnt indgaaet med handelsorganisationen "Taiwan Textile Organisation", og indfoerselsreglerne derom findes i Raadets forordning nr. 4134/86 (4), mens Faellesskabets almindelige indfoerselsregler findes i Raadets forordning nr. 4136/86 om den faelles ordning for indfoersel af visse tekstilvarer med oprindelse i tredjelande (5).

35. Spoergsmaal om "fremmede" kvoteomkostninger ved import fra Taiwan er som naevnt genstand for et praejudicielt spoergsmaal i sag C-29/93, Ospig, hvor jeg fremsatte forslag til afgoerelse den 2. februar 1994.

36. Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen i den foreliggende sag, at Finanzgericht Duesseldorf laegger til grund, at eksportkvoter lovligt kan handles paa Taiwan, og at baggrunden for dens spoergsmaal er, at den oensker at faa taget stilling til, om de forskelle, der er mellem indfoerselsordningen for saa vidt angaar Taiwan og den almindelige indfoerselsordning, har betydning for, hvorledes "fremmede" kvoteomkostninger behandles i toldvaerdimaessig henseende. Den henviser til, at den vaesentligste forskel mellem de to ordninger er, at forordningen vedroerende Taiwan ikke indeholder regler om den saakaldte dobbeltkontrol, der er gaeldende efter den almindelige ordning; dvs. den kontrol, der bestaar i, at eksportlandets myndigheder foerst udsteder en eksportlicens, og at toldmyndighederne i Faellesskabet derefter udsteder en importlicens paa grundlag af fremlaeggelse af eksportlicensen, ikke eksisterer for saa vidt angaar Taiwan. Finanzgericht giver i forelaeggelseskendelsen udtryk for, at den ikke finder denne forskel relevant, og at der saaledes ikke er grund til at behandle kvoteomkostninger forskelligt fra den almindelige ordning, fordi de vedroerer import fra Taiwan. Thierschmidt og Kommissionen giver udtryk for samme opfattelse. Den britiske regering har ikke udtalt sig om dette spoergsmaal.

37. Der findes i sagen oplysninger om, at de tyske toldmyndigheder i praksis administrerer indfoerselsordningen i forhold til Taiwan paa samme maade, som den administrerer den generelle indfoerselsordning, dvs. at der i forbindelse med import fra Taiwan gaelder en dobbeltkontrol.

38. Der er efter min mening ikke begrundet tvivl om, at kvoteomkostninger, som er opstaaet som foelge af Raadets forordning nr. 4134/86, skal behandles som kvoteomkostninger, der beror paa Raadets forordning nr. 4136/86.

Forslag til afgoerelse

Under henvisning hertil skal jeg foreslaa Domstolen at besvare Finanzgericht Duesseldorf' s spoergsmaal paa foelgende maade:

"1) Koebers betaling til saelger for eksportlicenser (eksportkvoter), som saelger har faaet tildelt uden vederlag, medregnes i toldvaerdien.

2) En koeber, som goer gaeldende, at hans betaling til saelgeren for eksportkvoter ikke skal indgaa i varernes toldvaerdi, skal bevise, at saelgeren har faaet eksportkvoten mod betaling.

3) Kvoteomkostninger, som er opstaaet som foelge af Raadets forordning nr. 4134/86, skal behandles som kvoteomkostninger, der beror paa Raadets forordning nr. 4136/86."

(*) Originalsprog: dansk.

(1) - Sml. s. 609.

(2) - Raadets forordning nr. 1224/80 af 28.5.1980 om varers toldvaerdi (EFT L 134, s. 1), som aendret ved forordning nr. 3193/80 af 8.12.1980 (EFT L 333, s. 1).

(3) - Dom af 28.3.1990, Sml. I, s. 1481, hvori Domstolen fastslog:

Det skal i oevrigt bemaerkes, at artikel 8 i forordning nr. 1224/80, hvortil den naevnte artikel 3, stk. 1, henviser, indeholder en udtoemmende liste over de biomkostninger, der ved fastsaettelsen af toldvaerdien skal laegges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales. Da omkostninger til erhvervelse af aegthedscertifikater ikke fremgaar heraf, foelger det, at disse omkostninger ikke kan komme i betragtning ved fastsaettelsen af toldvaerdien, medmindre de anses som en integrerende del af varens pris. (Praemis 11).

(4) - EFT 1986 L 386, s. 1.

(5) - EFT 1986 L 387, s. 42.