Sag C-133/13

Staatssecretaris van Economische Zaken

og

Staatssecretaris van Financiën

mod

Q

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene))

»Præjudiciel forelæggelse — frie kapitalbevægelser — skattelovgivning — gaveafgifter — fritagelse vedrørende »landejendomme« — manglende fritagelse for landejendomme, der er beliggende på en anden medlemsstats område«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. december 2014

Frie kapitalbevægelser og frihed til at foretage betalinger – restriktioner – skattelovgivning – gaveafgift – fritagelse for gaveafgift vedrørende visse ejendomme, der er beskyttede, på grund af at de er en del af den nationale kulturelle og historiske arv – fritagelse begrænset til ejendomme, der er beliggende på det nationale område – forskellig behandling – ikke-sammenlignelige situationer – ingen forskelsbehandling

(Art. 63 TEUF)

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en fritagelse for gaveafgift vedrørende visse ejendomme, der er beskyttede, på grund af at de er en del af den nationale kulturelle og historiske arv, er begrænset til de af disse ejendomme, der er beliggende på den pågældende medlemsstats område, for så vidt som denne fritagelse ikke er udelukket for så vidt angår ejendomme, der ville kunne indgå i den pågældende medlemsstats nationale kulturelle og historiske arv på trods af deres beliggenhed på en anden medlemsstats område.

Det er ganske vist korrekt, at den tungere skattebyrde, som påhviler en gave givet af en person, som er bosiddende i en medlemsstat, når denne gave vedrører en fast ejendom beliggende i en anden medlemsstat, udgør en begrænsning af de frie kapitalbevægelser.

Formålet med fritagelsen består imidlertid i at beskytte integriteten af de landejendomme, som er typiske for de traditionelle nationale landskaber mod opsplitninger eller denatureringer, som kunne følge af den forpligtelse, som giveren kunne stå over for, for at kunne betale den afgift, der påhviler overdragelsen, til at udstykke en landejendom for at afstå en del, eller til at drive det på en måde, der er til skade for dets særlige karakter. Den omhandlede skattefordel forfølger således et formål om at bevare nationale naturskønne områder, der omfatter et formål om bevaring af den kulturelle og historiske arv. En skattepligtig person, der påtænker at give en gave bestående af en sådan ejendom, kan således ikke betragtes som befindende sig i en situation, der er objektivt sammenlignelig med situationen for en skattepligtig person, der påtænker at give en gave bestående af en ejendom på en anden medlemsstats område, selv hvis denne indeholder fredede monumenter i henhold til den i denne medlemsstat gældende lovgivning.

Udfaldet kan alene blive et andet i et tilfælde, hvor en sådan skattepligtig godtgør, at en ejendom, skønt den er beliggende på en anden medlemsstats område end den skatteopkrævende medlemsstat, ikke desto mindre udgør en del af denne medlemsstats kulturelle og historiske arv, og at denne omstændighed ville have medført, at ejendommen – såfremt den ikke var beliggende i udlandet – havde været genstand for beskyttelse i henhold til lov om naturskønne områder.

(jf. præmis 21, 24, 25 og 27-29 samt domskonkl.)

Sag C-133/13

Staatssecretaris van Economische Zaken

og

Staatssecretaris van Financiën

mod

Q

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene))

»Præjudiciel forelæggelse — frie kapitalbevægelser — skattelovgivning — gaveafgifter — fritagelse vedrørende »landejendomme« — manglende fritagelse for landejendomme, der er beliggende på en anden medlemsstats område«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. december 2014

Frie kapitalbevægelser og frihed til at foretage betalinger — restriktioner — skattelovgivning — gaveafgift — fritagelse for gaveafgift vedrørende visse ejendomme, der er beskyttede, på grund af at de er en del af den nationale kulturelle og historiske arv — fritagelse begrænset til ejendomme, der er beliggende på det nationale område — forskellig behandling — ikke-sammenlignelige situationer — ingen forskelsbehandling

(Art. 63 TEUF)

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en fritagelse for gaveafgift vedrørende visse ejendomme, der er beskyttede, på grund af at de er en del af den nationale kulturelle og historiske arv, er begrænset til de af disse ejendomme, der er beliggende på den pågældende medlemsstats område, for så vidt som denne fritagelse ikke er udelukket for så vidt angår ejendomme, der ville kunne indgå i den pågældende medlemsstats nationale kulturelle og historiske arv på trods af deres beliggenhed på en anden medlemsstats område.

Det er ganske vist korrekt, at den tungere skattebyrde, som påhviler en gave givet af en person, som er bosiddende i en medlemsstat, når denne gave vedrører en fast ejendom beliggende i en anden medlemsstat, udgør en begrænsning af de frie kapitalbevægelser.

Formålet med fritagelsen består imidlertid i at beskytte integriteten af de landejendomme, som er typiske for de traditionelle nationale landskaber mod opsplitninger eller denatureringer, som kunne følge af den forpligtelse, som giveren kunne stå over for, for at kunne betale den afgift, der påhviler overdragelsen, til at udstykke en landejendom for at afstå en del, eller til at drive det på en måde, der er til skade for dets særlige karakter. Den omhandlede skattefordel forfølger således et formål om at bevare nationale naturskønne områder, der omfatter et formål om bevaring af den kulturelle og historiske arv. En skattepligtig person, der påtænker at give en gave bestående af en sådan ejendom, kan således ikke betragtes som befindende sig i en situation, der er objektivt sammenlignelig med situationen for en skattepligtig person, der påtænker at give en gave bestående af en ejendom på en anden medlemsstats område, selv hvis denne indeholder fredede monumenter i henhold til den i denne medlemsstat gældende lovgivning.

Udfaldet kan alene blive et andet i et tilfælde, hvor en sådan skattepligtig godtgør, at en ejendom, skønt den er beliggende på en anden medlemsstats område end den skatteopkrævende medlemsstat, ikke desto mindre udgør en del af denne medlemsstats kulturelle og historiske arv, og at denne omstændighed ville have medført, at ejendommen – såfremt den ikke var beliggende i udlandet – havde været genstand for beskyttelse i henhold til lov om naturskønne områder.

(jf. præmis 21, 24, 25 og 27-29 samt domskonkl.)