ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-30/10

Lotta Andersson

mod

Staten genom Kronofogdemyndigheten i Jönköping, Tillsynsmyndigheten

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Linköpings tingsrätt)

»Præjudiciel forelæggelse — direktiv 80/987/EØF — artikel 10, litra c) — national bestemmelse — garanti for betaling af arbejdstageres tilgodehavender — personer, der mindre end seks måneder før konkursbegæringen vedrørende den virksomhed, hvor de er ansat, har ejet en væsentlig andel af virksomheden og har haft betydelig indflydelse på dens drift, er ikke omfattet«

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. februar 2011 I - 515

Sammendrag af dom

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens – medlemsstaternes mulighed for at afslå eller nedsætte betalingspligten eller garantipligten – rækkevidde

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94, art. 12, litra c)]

Artikel 12, litra c), i direktiv 2008/94 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter en arbejdstager ikke er omfattet af garantien for betaling af arbejdstagernes tilgodehavender, fordi denne selv eller sammen med nære slægtninge mindre end seks måneder før virksomhedens konkursbegæring ejede en væsentlig andel af den omhandlede virksomhed og har haft betydelig indflydelse på dens drift. Det kan nemlig under sådanne omstændigheder ikke udelukkes, at arbejdstageren, der har fået afslag på løngaranti, kan være ansvarlig for den omhandlede virksomheds insolvens.

(jf. præmis 27 og 28 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/36) (jf. præmis 8-12)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/36/EF af 11. juli 2007 om udøvelse af visse aktionærrettigheder i børsnoterede selskaber (EUT L 184, s. 17).

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/36/EF af 11. juli 2007 om udøvelse af visse aktionærrettigheder i børsnoterede selskaber, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF) (jf. præmis 9)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (INSPIRE) (EUT L 108, s. 1).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (INSPIRE), idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker

–

klagesag

–

klage over en afgørelse fra Harmoniseringskontorets indsigelsesafdeling

–

appelkammerets prøvelse

–

rækkevidde

–

faktiske omstændigheder og beviser til støtte for indsigelsen, som ikke er fremlagt inden for den fastsatte frist

–

manglende hensyntagen

–

appelkammerets skønsbeføjelse (Rådets forordning nr. 40/94, art. 74, stk. 2) (jf. præmis 42 og 43)

Sagens genstand

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 27. april 2010 i sag T-392/06, Union Investment Privatfonds mod KHIM – Unicre-Cartão International De Crédito, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål indledt af indehaveren af de nationale figurmærker UniFLEXIO, UniVARIO og UniZERO for varer og tjenesteydelser i klasse 35 og 36 til prøvelse af afgørelse truffet den 10. oktober 2006 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på en klage over indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne forkastede en indsigelse rejst af appellanten mod ansøgningen om registrering af figurmærket unibanco for varer i klasse 36 og 38 – fejlagtig fortolkning af artikel 74, stk. 2, i forordning (EF) nr. 40/94 – appelkammerets skønsbeføjelse for så vidt angår beviser til støtte for indsigelsen, som ikke er blevet fremlagt inden for den fastsatte frist.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Union Investment Privatfonds GmbH betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – toldpositioner – elektriske forbindelseselementer, der er fremstillet af metal, som kun udgør en del af de stikpropper og -dåser, som efterfølgende fremstilles af dem, og som ikke sikrer en isolering af forbindelsesstedet

(Rådets forordning nr. 2658/87, bilag I; Kommissionens forordning nr. 1810/2004, nr. 1719/2005 og nr. 1549/2006)

Sammendrag

Underposition 8536 69 i den kombinerede nomenklatur indeholdt i bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret for årene 2005, 2006 og 2007 ved forordning nr. 1810/2004, nr. 1719/2005 og nr. 1549/2006, skal fortolkes således, at elektriske forbindelseselementer, som er fremstillet af udstanset metal (kobber, messing, stål), som ikke har isolering, og som betegnes som »terminals«, der er inddelt i »female terminals« (fladstiksko) og »male terminals« (fladstik), ikke falder uden for nævnte underposition, fordi de ikke sikrer en isolering af forbindelsesstedet, eller fordi de kun udgør en del af de stikpropper og -dåser, som efterfølgende fremstilles af dem, idet de muliggør flerpolede forbindelser mellem f.eks. apparater, kabler og terminalkort, ved ganske enkelt at stikke de monterede stikpropper ind i de monterede stikdåser uden monteringsarbejde.

(jf. præmis 30 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – direktiv 2003/10 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (støj)

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/10, art. 3 og 5-7)

2. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – direktiv 2003/10 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (støj)

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/10, art. 5)

Sammendrag

1. Direktiv 2003/10 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (støj), som ændret ved direktiv 2007/30, skal fortolkes således, at arbejdsgiveren i en virksomhed, hvori arbejdstagernes daglige støjeksponeringsniveau overstiger 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, ikke opfylder de forpligtelser, der er fastsat i direktivet, blot ved udlevering af sådanne høreværn til arbejdstagerne, der gør det muligt at nedsætte den daglige støjeksponering til under 80 dB(A), da arbejdsgiveren er forpligtet til at iværksætte et program med tekniske eller organisatoriske foranstaltninger, som tager sigte på at begrænse eksponeringen for støj til et niveau, der ligger under 85 dB(A), målt uden at tage hensyn til anvendelsen af personlige høreværn.

(jf. præmis 34 og domskonkl. 1)

2. Direktiv 2003/10 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (støj), som ændret ved direktiv 2007/30, skal fortolkes således, at det ikke kræver, at en arbejdsgiver skal udbetale et løntillæg til arbejdstagere, der er udsat for et støjniveau, der ligger over 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, alene af den årsag, at arbejdsgiveren ikke har iværksat et program med tekniske eller organisatoriske foranstaltninger, som tager sigte på at begrænse det daglige støjniveau. De nationale retsforskrifter skal imidlertid indeholde passende mekanismer, der sikrer, at en arbejdstager, der er udsat for et støjniveau, der ligger over 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, kan gøre gældende, at arbejdsgiveren skal overholde de forebyggende forpligtelser, der er fastsat i direktivets artikel 5, stk. 2. De nationale retsforskrifter skal imidlertid indeholde passende mekanismer, der sikrer, at en arbejdstager, der er udsat for et støjniveau, der ligger over 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, kan gøre gældende, at arbejdsgiveren skal overholde de forebyggende forpligtelser, der er fastsat i direktivets artikel 5, stk. 2.

(jf. præmis 43 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Transport – transport ad landevej – kørekort – direktiv 91/439 – gensidig anerkendelse af kørekort – værtsmedlemsstatens afslag på anerkendelse af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat – afslag, der alene er begrundet med, at indehaveren ikke havde bopæl på denne anden stats område ved udstedelsen af kørekortet

[Rådets direktiv 91/439, som ændret ved direktiv 2008/65, art. 1, stk. 2, art. 7, stk. 1, litra b), og art. 8, stk. 2 og 4]

Sammendrag

Artikel 1, stk. 2, artikel 7, stk. 1, litra b), samt artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 om kørekort, som ændret ved direktiv 2008/65, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en værtsmedlemsstat på sit område nægter at anerkende et kørekort, der er blevet udstedt af en anden medlemsstat, hvis det på grundlag af angivelserne i kørekortet står fast, at betingelsen om sædvanlig bopæl, der fremgår af direktivets artikel 7, stk. 1, litra b), ikke er blevet overholdt. Den omstændighed, at indehaveren af det nævnte kørekort ikke har været omfattet af en foranstaltning som omhandlet i direktivets artikel 8, stk. 2, fra værtsmedlemsstatens side, er herved uden betydning.

Direktiv 91/439 sondrer med hensyn til det bopælskrav, der påhviler en ansøger, ikke mellem den første udstedelse af et kørekort og en udstedelse efter inddragelse af et tidligere kørekort. I begge tilfælde er udstedelsen betinget af, at den pågældende har sædvanlig bopæl eller forelægger bevis for i mindst seks måneder at have været studerende i den medlemsstat, der udsteder kørekortet.

Bopælskravet har ligeledes en særlig betydning i tilfælde af den første udstedelse af et kørekort. Hvis denne betingelse ikke er opfyldt i et sådant tilfælde, er det nemlig vanskeligt eller endog umuligt for udstedelsesmedlemsstatens kompetente myndigheder at prøve, om de øvrige betingelser i direktiv 91/439 er blevet overholdt. I mangel af en sådan prøvelse kan det forekomme, at indehaveren af det udstedte kørekort ikke er i besiddelse af navnlig det kendskab og den evne, der kræves for at føre et motorkøretøj, og dermed udgør en fare for færdselssikkerheden. Det princip, hvorefter ingen person må være indehaver af mere end ét kørekort, der er fastsat i direktivets artikel 7, stk. 5, risikerer desuden at blive draget i tvivl.

(jf. præmis 29-31 og 33 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Transport – luftfart – forordning nr. 261/2004 – kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved flyaflysning – fritagelse fra pligten til at udbetale kompensation i tilfælde af usædvanlige omstændigheder – luftfartselskabets iværksættelse af forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes for at imødegå de usædvanlige omstændigheder

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 261/2004, art. 5, stk. 3, og art. 6, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser skal fortolkes således, at det transporterende luftfartsselskab, eftersom det er forpligtet til at iværksætte alle rimelige forholdsregler til imødegåelse af usædvanlige omstændigheder, ved planlægningen af flyafgangen rimeligvis må tage hensyn til den risiko for forsinkelse, som er forbundet med, at der eventuelt indtræder sådanne omstændigheder. Selskabet skal følgelig råde over en vis tidsmargin, der sætter det i stand til om muligt at gennemføre flyvningen i sin helhed, efter at de usædvanlige omstændigheder er ophørt. Bedømmelsen af spørgsmålet om den rimelige karakter af de forholdsregler, der træffes for at sikre en tidsmargin, som sætter selskabet i stand til så vidt muligt at undgå, at den forsinkelse, der følger af de usædvanlige omstændigheder, ikke fører til, at flyafgangen aflyses, skal ikke foretages under hensyn til forsinkelsen konstateret i forhold til det tidspunkt, hvor flyet skulle være lettet, men under hensyn til den forsinkelse, der vil kunne foreligge efter afslutningen af den flyvning, der finder sted under de nye vilkår som følge af de usædvanlige omstændigheders opståen. Denne bedømmelse skal følgelig indbefatte disse sekundære risici, for så vidt som de som udgangspunkt er forudsigelige og forudberegnelige.

Den nævnte bestemmelse kan derimod ikke fortolkes således, at der stilles krav om, at de rimelige forholdsregler indebærer, at der generelt og ensartet indlægges en mindste tidsmargin, som uden forskel finder anvendelse på alle luftfartsselskaber i alle situationer, hvor usædvanlige omstændigheder opstår. Ved bedømmelsen af, om det transporterende luftfartsselskab har kapacitet til at gennemføre den planlagte flyvning fuldt ud under de nye vilkår som følge af disse omstændigheders opståen, skal det påses, at omfanget af den krævede tidsmargin ikke medfører en helt urimelig belastning for virksomheden – henset til dens kapacitet – på det relevante tidspunkt.

Forordningens artikel 6, stk. 1, finder ikke anvendelse ved bedømmelsen af, om de forholdsregler, der er truffet af luftfartsselskabet, forekommer rimelige til at udgøre en tidsmargin med henblik på at gennemføre flyvningen fuldt ud. Denne bestemmelse vedrører nemlig de forskellige kategorier af »forsinkelser«, som det transporterende flyselskab kan tilregnes, og som ikke skyldes usædvanlige omstændigheder, der ikke kunne have været undgået, selv om alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet.

(jf. præmis 32, 34, 36 og 37 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – enekompetence – tvister vedrørende selskaber og juridiske personer

[Rådets forordning nr. 44/2001, art. 22, nr. 2)]

Sammendrag

Artikel 22, nr. 2), i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på en tvist, inden for rammerne af hvilken et selskab gør gældende, at en kontrakt ikke kan gøres gældende over for det, fordi en beslutning, der er truffet af dets organer, og som har resulteret i indgåelsen af kontrakten, angiveligt er ugyldig som følge af en tilsidesættelse af selskabets vedtægter.

Nævnte bestemmelse omhandler udelukkende tvister, som hovedsageligt vedrører gyldigheden, ugyldigheden eller opløsningen af selskaber eller juridiske personer eller gyldigheden af beslutninger truffet af deres organer. Ethvert spørgsmål vedrørende gyldigheden af en beslutning om at indgå en kontrakt truffet af en af parternes selskabsorganer skal anses for sekundær inden for rammerne af en kontraktmæssig tvist. Genstanden for en sådan kontraktmæssig tvist har således ikke nødvendigvis nogen særlig tilknytning til retten på det sted, hvor den part, som påberåber sig en angivelig ugyldighed af en beslutning truffet af dens egne organer, har sit hjemsted. Det vil således være i strid med en ordentlig retspleje at underlægge sådanne tvister en enekompetence for retterne i den medlemsstat, hvor et af de kontraherende selskaber har sit hjemsted.

(jf. præmis 39, 41, 44 og 47 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift – tilbagebetaling af det overskydende beløb

(Rådets direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2006/138, art. 183)

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift – tilbagebetaling af det overskydende beløb

(Rådets direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2006/138, art. 183)

3. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift – tilbagebetaling af det overskydende beløb

(Rådets direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2006/138, art. 183)

Sammendrag

1. Artikel 183 i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved direktiv 2006/138, sammenholdt med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der med tilbagevirkende kraft foreskriver en forlængelse af fristen for tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift, for så vidt som denne lovgivning fratager den afgiftspligtige den ret til morarenter af det beløb, der skal tilbagebetales til ham, som han havde før lovgivningens ikrafttrædelse.

(jf. præmis 41 og domskonkl. 1)

2. Artikel 183 i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved direktiv 2006/138, sammenholdt med princippet om afgiftsneutralitet, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den almindelige frist for tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift, ved udløbet af hvilken der påløber morarenter af det beløb, der skal tilbagebetales, udskydes, såfremt der indledes en skattekontrol, når denne udskydelse har til følge, at sådanne renter kun påløber fra den dato at regne, hvor denne skattekontrol er tilendebragt, skønt den overskydende moms allerede er blevet overført til de tre afgiftsperioder, der følger efter den periode, hvori den overskydende moms er opstået. Det er derimod ikke i strid med denne bestemmelse, at denne frist normalt er fastsat til 45 dage.

(jf. præmis 61 og domskonkl. 2)

3. Artikel 183 i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved direktiv 2006/138, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift foretages ved modregning.

Medlemsstaterne har således et vist råderum med hensyn til udformningen af de nærmere bestemmelser om tilbagebetaling af overskydende moms, for så vidt som tilbagebetalingen finder sted inden for en rimelig frist ved kontant betaling eller lignende, og den afgiftspligtige ikke bærer nogen økonomisk risiko.

(jf. præmis 64 og 67 samt domskonkl. 3)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retspleje – formalitetsindsigelse – indsigelse ikke understøttet af præcise argumenter – indsigelsen forkastet (Domstolens procesreglement, art. 91) (jf. præmis 17-19)

2. Appel – anbringender – tilsidesættelse af forpligtelsen til at besvare parternes anbringender og påstande – anbringender, som tilsigter at bevise, at der skal godtgøres omkostninger som følge af opfyldelsen af en kontrakt om EU-støtte til et projekt inden for rammerne af et program med elektronisk indhold – Rettens undladelse af at træffe afgørelse – medhold i appellen (art. 272 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 32, 33, 42 og 43)

3. Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning (Domstolens procesreglement, art. 113, stk. 1) (jf. præmis 67 og 68)

4. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens kontrol med vurderingen af de faktiske omstændigheder, der er fremført for Retten – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 81-84)

Sagens genstand

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 9. februar 2010 i sag T-340/07, Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen, hvorved Retten på grundlag af en voldgiftsklausul frifandt Kommissionen for at betale dels et beløb, der angiveligt skyldes appellanten, dels erstatning for opsigelse af en kontrakt om økonomisk støtte ydet af Fællesskabet til projektet »e-Content Exposure and Business Opportunities« (»EEBO«) (kontrakt nr. EDC-53007 EEBO/27873), indgået inden for rammerne af et flerårigt fællesskabsprogram til fremme af udvikling og brug af europæisk digitalt indhold på de globale net og til fremme af sproglig mangfoldighed i informationssamfundet (»eContent«-programmet).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 9. februar 2010 i sag T-340/07, Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen, ophæves, i det omfang Retten har undladt at træffe afgørelse om den af Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE nedlagte påstand om, at Kommissionen, uanset opsigelsen af kontrakt EDC-53007 EEBO/27873, tilpligtes at betale 172 588,62 EUR, svarende til de omkostninger, som endnu ikke er blevet godtgjort af Kommissionen, og som appellanten har afholdt i forbindelse med nævnte kontrakt.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret, således at den kan træffe afgørelse om nævnte påstand nedlagt af Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE.

3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.