Under en sag mellem Irish Grain Board (Trading) Ltd (herefter benævnt »Irish Grain«) og Landbrugsministeriet har Irlands Supreme Court anmodet Domstolen om at fortolke to retsakter, som er udstedt af Fællesskabet, dels Rådets forordning nr. 974/71 af 12. maj 1971 om visse konjunkturpolitiske foranstaltninger, der skal træffes inden for landbrugsektoren som følge af den midlertidige udvidelse af grænserne for kursudsving i visse medlemsstaters valutaer (EFT 1971 I, s. 231), dels Kommissionens forordning nr. 1380/75 af 29. maj 1975 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende monetære udligningsbeløb (EFT L 139, s. 37). Supreme Court ønsker navnlig oplyst, om — og i givet fald under hvilke betingelser — en handlende har krav på monetære udligningsbeløb i forbindelse med import af korn, når der ikke er ført klart bevis for, at kornet er blevet bragt i omsætning i importstaten.

Mellem december 1977 og juli 1978 eksporterede Irish Grain (et såkaldt »industrial and provident society«, dvs. en slags andelsselskab), som indkøber korn fra sine medlemmer og sælger det på deres vegne, korn fra Irland til fem opkøbere i Nordirland. Inden for denne periode blev der opkrævet monetære udligningsbeløb ved eksport fra Irland til Det forenede Kongerige og ydet monetære udligningsbeløb ved import til Det forenede Kongerige. På daværende tidspunkt havde de to lande indgået en aftale i henhold til artikel 2a forordning nr. 974/71, hvorefter eksportstaten på importstatens vegne udbetaler de monetære udligningsløb, som påhviler importstaten. Som følge heraf anmodede Irish Grain Landbrugsministeriet (som er det kompetente interventionsorgan i Irland) om udbetaling af monetære udligningsbeløb for det korn, der var importeret til Det forenede Kongerige. Det er ubestridt, at Irish Grain's toldagent udfyldte de fornødne dokumenter, dels vedrørende monetære udligningsbeløb, dels vedrørende eksport af den slags korn, som er omhandlet i hovedsagen. Blandt andet indeholdt disse dokumenter kontroleksemplaret af T5-blanketten, hvori var angivet, at kornet »er bestemt til forbrug i Nordirland«.

Interventionsorganet fulgte den praksis at udbetale monetære udligningsbeløb til Irish Grain uden opsættelse, når kornet blev eksporteret i selskabets egne lastbiler eller af en speditør for selskabets regning, men fandt det derimod nødvendigt at foretage en administrativ undersøgelse, når kornet blev transporteret af speditører, der handlede for de nordirske opkøberes regning. De britiske toldmyndigheder, hvem det var pålagt at foretage undersøgelsen, kunne imidlertid ikke med sikkerhed fastslå, om det i sagen omhandlede korn var blevet bragt i fri omsætning i Det forenede Kongerige med henblik på forbrug. Som følge heraf nægtede det irske landbrugsministerium at udbetale monetære udligningsbeløb.

Herefter anlagde Irish Grain sag mod interventionsorganet ved High Court of Ireland med påstand om, at dette tilpligtedes at udbetale monetære udligningsbeløb på i alt 138000 IRL. Ved domme af 9. marts 1981 og 19. juli 1982 statuerede High Court, at de nordirske opkøbere, eller i hvert fald enkelte af disse, havde gjort sig skyldige i svigagtige transaktioner og uregelmæssigheder. Retten lagde herved endvidere til grund, at Irish Grain på ingen måde var skyldig i eller havde kendskab til sådanne uregelmæssigheder, hvorfor retten anerkendte selskabets krav på monetære udligningsbeløb og tilpligtede ministeriet at betale det indtalte beløb, dog uden de påståede renter.

Landbrugsministeriet ankede imidlertid dommen af 19. juli 1982 til Supreme Court under henvisning til, at de britiske myndigheders undersøgelse og High Court's konstatering af, at opkøberne havde gjort sig skyldig i svigagtige transaktioner og uregelmæssigheder, udgjorde fornødent grundlag for Landbrugsministeriets nægtelse af at udbetale de monetære udligningsbeløb, som Irish Grain havde rejst krav om, i hvert fald så længe det ikke var bevist, at kornet var blevet bragt i omsætning på importmedlemsstatens område med henblik på forbrug. Interventionsorganet støttede sin argumentation på en række bestemmelser i fællesskabsretten, navnlig artikel 8 i Rådets forordning nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196) samt artiklerne 11 og 16 i forordning nr. 1380/75.

Irish Grain fastholdt imidlertid, at Land brugsministeriet var uberettiget til at nægte udbetaling af de monetære udligningsbeløb og gjorde herved navnlig gældende, at artikel 8 i forordning nr. 729/70 ikke kunne finde anvendelse i sagen på grund af den aftale, der var indgået mellem Det forenede Kongerige og Irland i henhold til artikel 2a i forordning nr. 974/71, som ændret ved forordning nr. 1112/73 (EFT L 114, s. 4). Efter Irish Grain's opfattelse var interventionsorganet nemlig forpligtet til at udbetale beløbet, når det udelukkende handlede på importstatens vegne. Irish Grain anførte endvidere, at det havde krav på renter af de monetære udligningsbeløb fra den dato, hvor det havde rejst krav om betaling, samt at det havde krav på betaling i engelske og ikke i irske pund.

På baggrund af disse argumenter og under hensyn til, at en fortolkning af EF-retlige regler var nødvendig for at afgøre tvisten, gjorde Irlands Supreme Court brug af sin forelæggelsesadgang efter traktatens artikel 177 og besluttede ved kendelse af 25. juni 1985 at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

a) Kan en medlemsstat, når der består en pligt til at udbetale monetære udligningsbeløb ved eksport af varer til en anden medlemsstat i henhold til de herom gældende EF-forordninger og andre EF-forskrifter vedrørende udbetaling af monetære udligningsbeløb (jfr. navnlig EØF-traktatens artikler 38-45, Rådets forordning nr. 974/71 af 12. maj 1971, med senere ændringer, Kommissionens forordning nr. 1380/75 af 29. maj 1975, med senere ændringer, samt Kommissionens forordning nr. 3094/76 af 17. december 1976), nægte udbetaling heraf, såfremt de pågældende varer på grund af svig eller andre uregelmæssigheder fra købernes side ikke er blevet bragt i omsætning i den importerende medlemsstat, også selv om toldformaliteterne er afsluttet, de foreskrevne T5-blanketter er udstedt, og »eksportøren« eller »den interesserede« — i den i de nævnte forordninger forudsatte betydning — stedse har været i god tro med hensyn til de pågældende handler?

b) Kan en medlemsstat nægte at udbetale monetære udligningsbeløb ved eksport af varer til en anden medlemsstat, medmindre og indtil den, der rejser krav om beløbet, beviser, at handelen er gennemført i overensstemmelse med gældende forordninger og andre EF-forskrifter, uanset, at han har fremlagt de foreskrevne T5-blanketter og i øvrigt været i god tro?

c) I en situation, hvor de kompetente myndigheder, som skal udbetale monetære udligningsbeløb, ikke har udbetalt beløbet inden to måneder efter modtagelsen af den nødvendige dokumentation, fordi de har iværksat administrative undersøgelser på grund af tvivl om dokumentationen, skal artikel 16 i Kommissionens forordning nr. 1380/75 da fortolkes således, at de er forpligtet til at betale renter af beløbet, og i bekræftende fald fra hvilket tidspunkt og efter hvilken rentesats?