ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 174/9

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. maj 2012 — Lebara Ltd mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-520/10) (1)

(Beskatning - sjette momsdirektiv - artikel 2 - levering af tjenesteydelser mod vederlag - teletjenester - forudbetalte telefonkort indeholdende oplysninger, som gør det muligt at foretage internationale opkald - markedsføring gennem et distributørnetværk)

2012/C 174/11

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lebara Ltd

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — fortolkning af artikel 2, nr. 1), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — telefonkort der sælges af en afgiftspligtig person hjemmehørende i en medlemsstat til en handlende, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som videresælges af denne handlende til personer, som anvender dem til at foretage telefonopkald — transaktion bestående af flere elementer — regler om pålæggelse af merværdiafgift

Konklusion

Artikel 2, nr. 1), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2003/92/EF af 7. oktober 2003, skal fortolkes således, at en telefonioperatør, der udbyder teletjenester bestående i til en distributør at sælge telefonkort, som dels indeholder alle nødvendige oplysninger til at foretage internationale telefonopkald ved hjælp af en infrastruktur, der er stillet til rådighed af nævnte operatør, dels af distributøren bliver videresolgt i eget navn og for egen regning til slutbrugere, enten direkte eller gennem andre afgiftspligtige personer, såsom grossister og detailhandlere, leverer en teletjeneste mod vederlag til distributøren. Nævnte operatør leverer derimod ikke en anden tjenesteydelse mod vederlag til slutbrugeren, når denne efter at have erhvervet telefonkortet udøver retten til at foretage telefonopkald ved at anvende de på kortet påførte oplysninger.

(1) EUT C 30 af 29.1.2011.
3)

Artikel 7 i direktiv 2003/88 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en tjenestemand indrømmes ret til yderligere betalt ferie ud over retten til en årlig betalt ferie på mindst fire uger, uden at der er fastsat betaling af en finansiel godtgørelse, når den tjenestemand, som går på pension, ikke har kunnet udnytte disse yderligere rettigheder som følge af, at han på grund af sygdom ikke har kunnet udføre tjeneste.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 174/11

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. maj 2012 — Migrationsverket mod Nurije Kastrati, Valdrina Kastrati og Valdrin Kastrati (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen — Sverige)

(Sag C-620/10) (1)

(Dublinsystemet - forordning (EF) nr. 343/2003 - procedure til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning - tredjelandsstatsborgere, der er i besiddelse af et visum til kortvarigt ophold udstedt af »den ansvarlige medlemsstat« i denne forordnings forstand - asylansøgning indgivet i en anden medlemsstat end den ansvarlige medlemsstat i henhold til nævnte forordning - ansøgning om opholdstilladelse i en anden medlemsstat end den ansvarlige medlemsstat, efterfulgt af tilbagetrækning af asylansøgningen - tilbagetrækning inden den ansvarlige medlemsstat har accepteret overtagelsen - tilbagetrækning, hvorved procedurerne i henhold til forordning nr. 343/2003 bringes til ophør)

2012/C 174/14

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Migrationsverket

Sagsøgte: Nurije Kastrati, Valdrina Kastrati og Valdrin Kastrati

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen — fortolkning af artikel 4, stk. 5, andet afsnit, samt artikel 5, stk. 2, og artikel 16, stk. 3 og 4, i Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne (EUT L 50, s. 1) — betingelser for anvendelse af forordningen i tilfælde af asylansøgningens tilbagetrækning — tilbagetrækning af asylansøgninger indgivet af tredjelandsstatsborgere i medlemsstat A under proceduren til afgørelse af, hvilken stat der er ansvarlig for ansøgningens behandling i henhold til nævnte forordning, og efter medlemsstat B’s accept af at overtage ansøgerne — afgørelse truffet af den kompetente myndighed i medlemsstat A om at afvise asylansøgningerne og indlede proceduren for overførsel af ansøgerne til medlemsstat B, uanset at de i medlemsstat A indgivne asylansøgninger er trukket tilbage

Konklusion

Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, skal fortolkes således, at tilbagetrækning af en asylansøgning som omhandlet i forordningens artikel 2, litra c), som sker, inden den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af denne ansøgning, har accepteret at overtage ansøgeren, bevirker, at denne forordning ikke længere finder anvendelse. Det tilkommer i et sådant tilfælde den medlemsstat, på hvis område asylansøgningen er indgivet, at træffe de nødvendige afgørelser, henset til denne tilbagetrækning, og særligt at afbryde behandlingen af ansøgningen og anføre dette i ansøgerens sagsakter.

(1) EUT C 72 af 5.3.2011.
2)

Artikel 5, stk. 3, i direktiv 91/250 skal fortolkes således, at en person, der har opnået en kopi af et edb-program i henhold til en licens, uden tilladelse fra indehaveren af ophavsretten til dette program kan besigtige, undersøge eller afprøve dette programs funktion for at fastlægge, hvilke idéer og principper der ligger til grund for de enkelte elementer af det pågældende program, når vedkommende udfører de handlinger, som licensen giver ham tilladelse til at udføre, og de handlinger i form af indlæsning og kørsel, der er nødvendige for anvendelse af edb-programmet efter dets formål, forudsat at han ikke gør indgreb i indehaveren af ophavsretten til dette programs enerettigheder.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 296-298 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, idet den anvender en særordning for landbrugere, der er i strid med ordningen, der er indført ved det nævnte direktiv, eftersom disse landbrugere fritages for betaling af moms, og idet den anvender en standardsats for godtgørelse på 0.
1)

Artikel 80, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de anvendelsesbetingelser, som den fastsætter, er udtømmende, og at national lovgivning dermed ikke på grundlag af denne bestemmelse kan fastsætte, at beskatningsgrundlaget udgøres af transaktionens normalværdi i andre tilfælde end dem, der er opregnet i nævnte bestemmelse, herunder når den afgiftspligtige person har ret til at fradrage merværdiafgiften fuldt ud, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 174/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. april 2012 — Wolfgang Hofmann mod Freistaat Bayern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-419/10) (1)

(Direktiv 2006/126/EF - gensidig anerkendelse af kørekort - en medlemsstats nægtelse af at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat til en person, hvis førerret er blevet inddraget på førstnævnte stats område)

2012/C 174/06

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Wolfgang Hofmann

Sagsøgt: Freistaat Bayern

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 2, stk. 1, og artikel 11, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort (EUT L 403, s. 18) — gensidig anerkendelse af kørekort — en medlemsstats nægtelse af at anerkende gyldigheden af et kørekort udstedt af en anden medlemsstat til en person, hvis kørekort er inddraget på den førstnævnte medlemsstats område

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, og artikel 11, stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort (omarbejdning) skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat uden for enhver periode med forbud mod generhvervelse af førerret, som er blevet pålagt indehaveren af et af en anden medlemsstat udstedt kørekort, også når kravet om sædvanlig bopæl på sidstnævnte medlemsstats område var opfyldt, nægter at anerkende gyldigheden af dette kørekort, hvis nævnte indehaver på førstnævnte medlemsstats område har fået inddraget en tidligere førerret.

(1) EUT C 301 af 6.11.2010.
3)

For at afgøre, om en optagelse, der er foretaget af et radio- og fjernsynsforetagende til egne udsendelser ved hjælp af midler tilhørende tredjemand, er omfattet af undtagelsen om efemere optagelser i artikel 5, stk. 2, litra d), i direktiv 2001/29, tilkommer det den forelæggende ret at vurdere, om denne person under de i hovedsagen foreliggende omstændigheder kan anses for konkret at handle »på vegne« af radio- og fjernsynsforetagendet eller i det mindste »under dette foretagendes ansvar«. Med hensyn til sidstnævnte er det afgørende, at radio- og fjernsynsforetagendet over for tredjemand, herunder ophavsmænd, hvis rettigheder kan krænkes af en ulovlig optagelse af deres værk, er forpligtet til at erstatte enhver skade, der forvoldes af de handlinger eller undladelser, som foretages af tredjemand — herunder et eksternt og retligt uafhængigt tv-produktionsselskab, der er knyttet til den pågældende optagelse — som om disse handlinger og undladelser var radio- og fjernsynsforetagendets egne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 174/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 26. april 2012 — Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT) mod Administración del Estado (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-456/10) (1)

(Frie varebevægelser - artikel 34 TEUF og 37 TEUF - national lovgivning, der forbyder tobakshandlere at importere tobaksvarer - regel om monopol på forhandling af tobaksvarer og dets funktion - foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion - begrundelse - forbrugerbeskyttelse)

2012/C 174/07

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Asociación Nacional de Expendedores de Tabaco y Timbre (ANETT)

Sagsøgt: Administración del Estado

Procesdeltagere: Unión de Asociaciones de Estanqueros de España, Logivend SLU og Organización Nacional de Asociaciones de Estanqueros

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Supremo — fortolkning af artikel 34 TEUF — spansk monopol på forhandling af tobaksvarer — forbud mod import af tobaksvarer, som gælder for detailforhandlere, og som er indført til fordel for engrosforhandlere — proportionalitet

Konklusion

Artikel 34 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der forbyder indehavere af tobaks- og stempelmærkeudsalg at udøve virksomhed i form af import af tobaksvarer fra andre medlemsstater.

(1) EUT C 328 af 4.12.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 174/10

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 26. april 2012 — Staatssecretaris van Financiën mod L.A.C. van Putten (C-578/10), P. Mook (C-579/10) og G. Frank (C-580/10) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Forenede sager C-578/10 — C-580/10) (1)

(Artikel 18 EF og 56 EF - motorkøretøjer - anvendelse i en medlemsstat af et udlånt privat motorkøretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat - pålæggelse af afgift på dette køretøj i den første medlemsstat ved køretøjets første anvendelse på det nationale vejnet)

2012/C 174/13

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgte: L.A.C. van Putten (C-578/10), P. Mook (C-579/10) og G. Frank (C-580/10)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 18 EF (nu artikel 21 TEUF) — national lovgivning, der pålægger en registreringsafgift for den første anvendelse af et motorkøretøj på det nationale vejnet — opkrævning af afgiften hos en person med bopæl i den pågældende medlemsstat, som har lånt et motorkøretøj indregistreret i en anden medlemsstat fra en person med bopæl i denne anden medlemsstat med henblik på privat benyttelse af kort varighed i den første medlemsstat

Konklusion

Artikel 56 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter de i denne stat bosiddende personer, der har lånt et motorkøretøj, som er indregistreret i en anden medlemsstat, af en person, der er bosiddende i denne anden stat, ved den første anvendelse af dette motorkøretøj på det nationale vejnet pålægges fuld betaling af en afgift, der sædvanligvis skal betales ved indregistrering af et motorkøretøj i den første medlemsstat, uden at det tidsrum, hvor det pågældende motorkøretøj er blevet anvendt på dette vejnet, tages i betragtning, og uden at denne person kan gøre en ret til fritagelse eller tilbagebetaling gældende, når samme motorkøretøj hverken i det væsentlige skal anvendes varigt på førstnævnte medlemsstats område, eller faktisk anvendes på denne måde.

(1) EUT C 72 af 5.3.2011.
1)

Kongeriget Nederlandene har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding, idet det på tredjestatsstatsborgere, som ansøger om at opnå status som fastboende udlænding i Nederlandene, og på fastboende udlændinge, der har opnået denne status i en anden medlemsstat end Nederlandene, og som ansøger om at udøve deres opholdsret i denne medlemsstat, samt på deres familiemedlemmer, som ansøger om tilladelse til at ledsage dem eller slutte sig til dem, anvender alt for høje og uforholdsmæssige gebyrer, der kan skabe en hindring for udøvelsen af de rettigheder, der tillægges ved dette direktiv.
2)

Artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13, sammenholdt med direktivets artikel 7, stk. 1 og 2, skal fortolkes således, at: — den ikke er til hinder for, at konstateringen af, at et urimeligt kontraktvilkår, som er en del af de almindelige forretningsbetingelser i forbrugeraftaler, er ugyldigt, i forbindelse med et søgsmål med påstand om forbud, jf. nævnte direktivs artikel 7, anlagt mod en erhvervsdrivende i offentlighedens interesse og på vegne af forbrugerne af et i den nationale lovgivning udpeget organ, i henhold til nævnte lovgivning har retsvirkninger i forhold til alle de forbrugere, som med den pågældende erhvervsdrivende har indgået en aftale, med hensyn til hvilken de samme almindelige forretningsbetingelser finder anvendelse, herunder i forhold til de forbrugere, som ikke var parter i forbudssagen — når det i forbindelse med en sådan sag er blevet fastslået, at et vilkår i de almindelige forretningsbetingelser i forbrugeraftaler er urimeligt, er de nationale retter forpligtet til, ligeledes for fremtiden, af egen drift at drage alle de konsekvenser heraf, som er fastsat i national ret, for at nævnte vilkår ikke binder de forbrugere, som med den pågældende erhvervsdrivende har indgået en aftale, med hensyn til hvilken de samme almindelige forretningsbetingelser finder anvendelse.
1)

Artikel 14, nr. 1), litra a), og artikel 14a, nr. 1), litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2005 af 13. april 2005, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat, der ikke er udpeget som kompetent medlemsstat i medfør af disse bestemmelser, i henhold til national ret tildeler børneydelser til en vandrende arbejdstager, der udfører et midlertidigt arbejde på dens område, under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, herunder når det for det første er fastslået, at den berørte arbejdstager ikke har lidt noget retstab som følge af at have udøvet retten til fri bevægelighed, idet den pågældende har bevaret retten til familieydelser af samme art i den kompetente medlemsstat, og for det andet, at hverken arbejdstageren eller det barn, for hvilket der gøres krav på denne ydelse, har deres sædvanlige opholdssted på den medlemsstats område, hvor det midlertidige arbejde er blevet udført.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 217/3

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. juni 2012 — indledt af Insinööritoimisto InsTiimi Oy (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein hallinto-oikeus — Finland)

(Sag C-615/10) (1)

(Direktiv 2004/18/EF - offentlige kontrakter på forsvarsområdet - artikel 10 - artikel 296, stk. 1, litra b), EF - beskyttelse af en medlemsstats væsentlige sikkerhedsinteresser - handel med våben, ammunition og krigsmateriel - udstyr, indkøbt af en ordregivende myndighed specielt til militære formål - eksistensen, for så vidt angår dette udstyr, af en mulighed for en i det væsentlige tilsvarende civil anvendelse - drejeskive (»tiltable turntable«) bestemt til at foretage elektromagnetiske målinger - manglende afholdelse af udbud i henhold til de i direktiv 2004/18 fastsatte fremgangsmåder)

2012/C 217/04

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Insinööritoimisto InsTiimi Oy

Procesdeltager: Puolustusvoimat

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Korkein hallinto-oikeus — fortolkning af artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114), og af artikel 346 TEUF — liste over våben, ammunition og krigsmateriel fastlagt ved Rådets afgørelse 255/58 af 15. april 1958 — direktivets anvendelsesområde — materiel specielt designet til militær anvendelse — drejeskiveudstyr til elektromagnetiske målinger

Konklusion

Artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, sammenholdt med artikel 296, stk. 1, litra b), EF, skal fortolkes således, at den kun tillader en medlemsstat fra de i nævnte direktiv fastsatte fremgangsmåder at unddrage en af en ordregivende myndighed på forsvarsområdet indgået offentlig kontrakt om indkøb af et materiel, der, selv om det er bestemt specielt til militære formål, også fremviser i det væsentlige tilsvarende civile anvendelsesmuligheder, hvis dette materiel i kraft af sine særlige kendetegn kan anses for særligt designet og udviklet, herunder som følge af væsentlige ændringer, til sådanne formål, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 72 af 5.3.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 217/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. juni 2012 — straffesag mod Łukasz Marcin Bonda (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Najwyższy — Polen)

(Sag C-489/10) (1)

(Fælles landbrugspolitik - den generelle arealbetalingsordning - forordning (EF) nr. 1973/2004 - artikel 138, stk. 1 - udelukkelse fra en støtte, såfremt der foreligger unøjagtigheder vedrørende det anmeldte areal - sanktionens administrative eller strafferetlige karakter - forbuddet mod dobbeltstraf - princippet ne bis in idem)

2012/C 217/03

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Part i hovedsagen

Łukasz Marcin Bonda

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Sąd Najwyższy — fortolkning af artikel 138 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1973/2004 af 29. oktober 2004 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 for så vidt angår støtteordningerne i henhold til afsnit IV og IVa i nævnte forordning og anvendelse af udtagne arealer til produktion af råvarer (EUT L 345, s. 1) — generel arealbetalingsordning — ydelse af støtte udelukket i tilfælde af urigtig erklæring vedrørende arealets størrelse — denne sanktions administrative eller strafferetlige karakter

Konklusion

Artikel 138, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1973/2004 af 29. oktober 2004 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 for så vidt angår støtteordningerne i henhold til afsnit IV og IVa i nævnte forordning og anvendelsen af udtagne arealer til produktion af råvarer skal fortolkes således, at de foranstaltninger, der er foreskrevet i andet og tredje afsnit i denne bestemmelse om, at landbrugeren udelukkes fra at modtage støtte for det år, med hensyn til hvilket han har fremlagt en urigtig erklæring om det støtteberettigede areal, og at det beløb, som han har ret til i de følgende tre kalenderår, nedsættes med et beløb, der svarer til forskellen mellem det anmeldte areal og det fastslåede areal, ikke udgør strafferetlige sanktioner.

(1) EUT C 13 af 15.1.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 217/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. juni 2012 — Europa-Kommissionen mod Électricité de France (EDF), Den Franske Republik og Iberdrola, SA

(Sag C-124/10 P) (1)

(Appel - statsstøtte - afkald på et skattetilgodehavende - fritagelse for selskabsskat - kapitalforhøjelse - statens adfærd som opmærksom privat investor i et samfund med markedsøkonomi - kriterier, som gør det muligt at adskille staten, der handler som aktionær, fra staten, som udøver sine beføjelser som offentlig myndighed - definition af den private investor, der udgør sammenligningsgrundlaget - ligebehandlingsprincippet - bevisbyrde)

2012/C 217/02

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved E. Gippini Fournier, B. Stromsky og D. Grespan, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Électricité de France (EDF) (ved avocat M. Debroux), Den Franske Republik (ved G. de Bergues og J. Gstalter, som befuldmægtigede) og Iberdrola, SA (ved avocats J. Ruiz Calzado og É. Barbier de La Serre)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: EFTA-Tilsynsmyndigheden (ved X. Lewis og B. Alterskjær, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 15. december 2009, hvorved Retten annullerede artikel 3 og 4 i Kommissionens beslutning af 16. december 2003 vedrørende Frankrigs statsstøtte til fordel for EDF og elektricitets- og gasindustrien (C 68/2002, N 504/2003 og C 25/2003) — statsstøtte tildelt i form af en selektiv skattefritagelse sammenkædet med en forhøjelse af selskabskapitalen i forbindelse med en kapitaltilførsel til virksomheden — statens adfærd som privat fornuftig markedsøkonomisk investor — kriterier for sondring mellem staten som aktionær og staten, der udøver sine offentligretlige prærogativer — princippet om skattemæssig ligebehandling

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

3) EFTA-Tilsynsmyndigheden, Den Franske Republik og Iberdrola SA bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 161 af 19.6.2010.