36.

VG har nærmere bestemt gjort gældende, at Retten med urette har kvalificeret samarbejdsaftalen som en kontrakt, mens samarbejdsaftalen nærmere indeholder retningslinjer, der ikke er bindende, som Kommissionen har defineret ensidigt, og som regulerer Team Europe-netværkets funktionsmåde. Kommissionen har aldrig bekræftet, at forholdet var af kontraktmæssig karakter, hvilket fremgår af punkt 21 i Kommissionens bemærkninger til ombudsmanden og af præmis 15 i den kendelse fra Retten, hvor der er truffet afgørelse vedrørende VG’s anmodning om retshjælp ( 48 ), samarbejdsaftalen er begrænset til en sammenfatning af de rettigheder og forpligtelser, der regulerer Team Europe, og ikke de rettigheder og forpligtelser, der regulerer det særlige forhold mellem Kommissionen og VG, den fastsætter ikke nogen sanktion i tilfælde af tilsidesættelse eller henvisning til den anvendelige lovgivning eller til de kompetente retter, samarbejdsaftalen anvender udtrykket »pligter« og ikke »forpligtelser«, og henviser således mere til simple forskrifter for adfærd og ikke til de egentlige retlige sammenhænge mellem personerne. Kommissionen har for sent ændret holdning og påberåbt sig, at samarbejdsaftalen er af kontraktmæssig karakter. Parternes fælles hensigt har aldrig været at forpligte sig gensidigt på grundlag af en kontrakt. Imidlertid er hensigten et afgørende element i kvalificeringen af et dokument som værende kontraktmæssig, som det fremgår af punkt 102 i Principles of European Insurance Contract Law ( 49 ). Således har Retten fejlagtigt kvalificeret samarbejdsaftalen som en kontrakt, gengivet den nævnte skrivelse urigtigt og tilsidesat sin begrundelsespligt. Den appellerede kendelse har ikke fastslået den anvendelige lovgivning med henblik på at kvalificere samarbejdsaftalen som en kontrakt, hvilket er nødvendigt, hvis – hvilket ikke er tilfældet – den nævnte skrivelse er en kontrakt. Kommissionen har gjort gældende, at det er fransk ret, der finder anvendelse. Imidlertid er det i medfør af artikel 1101 ( 50 ) og 1156 ( 51 ) i den franske code civil ikke længere muligt at kvalificere en samarbejdsaftale som en kontrakt som omhandlet i fransk ret i mangel af hensigt fra VG til at forpligte sig og henset til den omstændighed, at intet lod VG forstå, at han underskrev en kontrakt, hvis indhold ensidigt var fastsat af Kommissionen, som aldrig nævnte den kontraktmæssige karakter. I henhold til fransk ret fastsætter en kontrakt desuden forpligtelser, der kan tvangsfuldbyrdes ( 52 ). Imidlertid tillader samarbejdsaftalen ikke, at rettighedernes og forpligtelsernes overholdelse sker tvangsmæssigt, og den fastsætter hverken nogen sanktion eller tvungen opfyldelse, idet hver part på et hvilket som helst tidspunkt kan frigøre sig fra aftalen. Samarbejdsaftalens kontraktmæssige karakter følger således hverken af parternes hensigt, af deres vilje eller af aftalens tekst som affattet af Kommissionen. Det følger heraf, at samarbejdsaftalen selv efter fransk ret ikke kan kvalificeres som en kontrakt. Retten har således også gengivet samarbejdsaftalen urigtigt og begået en retlig fejl, idet den i den appellerede kendelses præmis 39 har fastslået, at sagens genstand var en erstatningspåstand i kontraktforhold.