ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8.

Artikel 46 i direktiv 2013/32 lyder som følger: »1. Medlemsstaterne sikrer, at ansøgere har ret til effektive retsmidler ved en domstol eller et domstolslignende organ i forbindelse med følgende: a) en afgørelse, der er truffet om deres ansøgning om international beskyttelse, herunder en afgørelse: i) om at betragte en ansøgning som grundløs hvad angår flygtningestatus og/eller subsidiær beskyttelsesstatus ii) om afvisning i henhold til artikel 33, stk. 2 iii) truffet ved en medlemsstats grænse eller i dens transitområder, jf. artikel 43, stk. 1 iv) om at undlade at foretage en behandling i henhold til artikel 39 b) et afslag på genoptagelse af behandlingen af en ansøgning, efter at den er afbrudt i henhold til artikel 27 og 28 c) en afgørelse truffet i henhold til artikel 45 om fratagelse af international beskyttelse. […] 3. For at efterkomme stk. 1 sikrer medlemsstaterne, at effektive retsmidler omfatter en fuldstændig og ex-nunc-undersøgelse af både faktiske og retlige omstændigheder, herunder, hvor det er relevant, en undersøgelse af behovene for international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, i det mindste i klageprocedurer ved en domstol eller et domstolslignende organ i første instans. 4. Medlemsstaterne fastsætter rimelige tidsfrister og andre nødvendige bestemmelser for at ansøgeren kan udøve sin [ret] til et effektivt retsmiddel som omhandlet i stk. 1. Tidsfristerne må ikke gøre udøvelse af denne ret umulig eller urimeligt vanskelig. […] 5. Med forbehold af stk. 6 tillader medlemsstaterne, at ansøgerne forbliver på området, indtil fristen for at udøve retten til et effektivt retsmiddel er udløbet, og, såfremt ansøgeren har udøvet denne ret inden udløbet af fristen, indtil behandlingen af sagen er afsluttet. 6. I tilfælde af, at der træffes en afgørelse a) om at betragte en ansøgning som åbenbart grundløs i overensstemmelse med artikel 32, stk. 2, eller grundløs efter en undersøgelse i overensstemmelse med artikel 31, stk. 8 [...] b) om at betragte en ansøgning som en ansøgning, der kan afvises i henhold til artikel 33, stk. 2, litra a), b) eller d) c) om at afvise at genoptage ansøgerens sag, efter at den er blevet afbrudt i medfør af artikel 28, eller d) om at undlade at foretage nogen, eller nogen fuldstændig, behandling af ansøgningen i henhold til artikel 39, har en domstol eller et domstolslignende organ beføjelse til, enten efter anmodning fra den berørte ansøger eller ex officio, at afgøre, om ansøgeren kan forblive på medlemsstatens område, såfremt udfaldet af en sådan afgørelse er, at ansøgeren fratages retten til at forblive i medlemsstaten, og hvor retten i sådanne tilfælde til at forblive i medlemsstaten, indtil sagen er afgjort, ikke er omhandlet i national ret. […] 8. Medlemsstaterne tillader, at ansøgeren forbliver på området, indtil den i stk. 6 og 7 fastsatte procedure med henblik på at afgøre, hvorvidt ansøgeren kan forblive på området, er afsluttet. […]«
28.

Østrigs første klagepunkt vedrører det forhold, at stævningen i henhold til procesreglementets artikel 120, stk. 1, litra c), skal angive søgsmålets genstand og indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Disse angivelser skal være tilstrækkelig klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og at Domstolen kan udøve sin kontrol. De væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som et søgsmål støttes på, skal følgelig fremgå af selve stævningen på en sammenhængende og forståelig måde, og påstandene heri skal være utvetydigt formuleret for at undgå, at Domstolen træffer afgørelse ultra petita eller undlader at tage stilling til et klagepunkt ( 12 ) .
107.

I henhold til disse kriterier kan Rådet alene tilføje dem, der »anses for: a) at være involveret i eller direkte associeret med eller at støtte Irans spredningsfølsomme nukleare aktiviteter eller Irans udvikling af fremføringssystemer til kernevåben, herunder ved at være involveret i køb af forbudte varer og forbudt teknologi, eller at være ejet eller kontrolleret af sådanne personer, enheder eller organer, herunder ved ulovlige midler, eller at handle på deres vegne eller efter deres instruks, b) at være en fysisk eller juridisk person, en enhed eller et organ, som har bistået personer, enheder eller organer, der er opført på listen, med at omgå eller bryde bestemmelserne i denne forordning, i Rådets afgørelse 2010/413/FUSP eller i UNSCR 1737 (2006), UNSCR 1747 (2007), UNSCR 1803 (2008) og UNSCR 1929 (2010), c) at være medlem af Den Islamiske Revolutionsgarde eller af juridiske personer, enheder eller organer, som ejes eller kontrolleres af Den Islamiske Revolutionsgarde, af et eller flere af dets ledende medlemmer eller af fysiske eller juridiske personer, som handler på deres vegne, d) at være andre personer, enheder eller organer, som yder støtte, herunder materiel, logistisk eller økonomisk støtte til Irans regering, samt personer og enheder med tilknytning til dem, e) at være en juridisk person, en enhed eller et organ, som ejes eller kontrolleres af Islamic Republic of Iran Shipping Lines (IRISL), eller som handler på deres vegne« ( 34 ).
49.

Domstolen har i Granton Advertising-dommen fastslået, at afgiftsfritagelsen omfatter forskellige former for pengeoverførsler ( 23 ). Jeg anførte også i mit forslag til afgørelse i denne sag, at formålet med momsfritagelsen er at behandle rettigheder, der i handelen opfattes på omtrent samme måde som penge, på samme måde som betaling af penge i momsretlig henseende og derfor fritage dem for afgift ( 24 ).
41.

Dette bør navnlig være tilfældet, når handelsagenten mener, at denne uafhængigt af det vederlag, som denne har modtaget for at skaffe nye kunder eller for at øge forretningerne med agenturgiverens bestående kundekreds og for tabet af fremtidige vederlag som følge af tabet af denne kundekreds, som agenten har ret til i henhold til selve agenturkontrakten, har lidt et specifikt tab som følge af afbrydelsen af kontrakten. Artikel 17 forhindrer ikke handelsagenten i at gøre rettigheder til supplerende godtgørelse gældende over for agenturgiveren med henblik på at opnå kompensation for den materielle eller immaterielle skade, der overskrider retten til en godtgørelse efter kontraktens ophør. Som eksempel på specifikke skader, der kan godtgøres inden for rammerne af et krav om skadeserstatning, som indgives i medfør af artikel 17, stk. 3, litra c), i direktiv 86/653, nævnes således ikke-afskrevne investeringsudgifter afholdt af agenten, fratrædelsesgodtgørelse til afskedigede ansatte eller udgifter i tilknytning til leje- eller leasingaftaler ( 22 ).
83.

Ifølge fast retspraksis er det tilstrækkeligt, at den administrative myndighed godtgør, at den pågældende virksomhed har deltaget i møder, hvor der blev indgået konkurrencestridige aftaler, uden klart at have taget afstand herfra, for at føre bevis for, at denne virksomhed deltog i kartellet. Det påhviler herefter virksomheden at fremføre indicier af en sådan beskaffenhed, at den kan påvise, at dens deltagelse i de nævnte møder ikke var sket for at begrænse konkurrencen, og herved påvise, at den over for konkurrenterne havde oplyst, at den deltog i møderne med et andet formål end deres ( 25 ).
Gennemførelsesforordningens artikel 361, stk. 1, artikel 363, artikel 365, stk. 1, 2 og 3, artikel 859, nr. 6), og artikel 860 bestemmer:

»Artikel 361

1. Varerne og eksemplar nr. 4 og nr. 5 af forsendelsesangivelsen frembydes på bestemmelsesstedet.

[…]

Artikel 363

Toldmyndighederne i bestemmelsesmedlemsstaten returnerer straks eller senest en måned efter procedurens afslutning eksemplar nr. 5 af forsendelsesangivelsen til toldmyndighederne i afgangsmedlemsstaten.

[…]

Artikel 365

1. Hvis eksemplar nr. 5 af forsendelsesangivelsen ikke returneres til toldmyndighederne i afgangsmedlemsstaten inden for en frist på to måneder efter antagelsen af forsendelsesangivelsen, giver disse myndigheder den hovedforpligtede meddelelse herom og anmoder ham om at fremlægge bevis for, at proceduren er ophørt.

[…]

2. Det i stk. 1 nævnte bevis kan, hvis toldmyndighederne stiller sig tilfreds hermed, fremlægges i form af et dokument attesteret af toldmyndighederne i bestemmelsesmedlemsstaten, som muliggør en identifikation af de pågældende varer, og hvoraf det fremgår, at de er blevet frembudt for bestemmelsesstedet eller i tilfælde, hvor artikel 406 anvendes, er afleveret til den godkendte modtager.

3. Proceduren for fællesskabsforsendelse anses ligeledes for at være ophørt, hvis den hovedforpligtede fremlægger et tolddokument, som toldmyndighederne stiller sig tilfreds med, vedrørende henførsel under en toldmæssig anvendelse eller bestemmelse i et tredjeland eller en genpart eller fotokopi heraf, som gør det muligt at identificere de pågældende varer. Genparten eller fotokopien af dette dokument skal være bekræftet enten af det organ, der har påtegnet originalen, eller af det berørte tredjelands myndigheder eller af myndighederne i en af medlemsstaterne [ ( 5 )].

[…]

Artikel 859

Følgende misligholdelser anses efter kodeksens artikel 204, stk. 1, for ikke at have haft reelle følger for det korrekte forløb af midlertidig opbevaring eller toldprocedurer, forudsat:

— at de ikke er et forsøg på at unddrage varen toldtilsyn

— at de ikke skyldes åbenbar forsømmelighed fra den pågældendes side

— at alle de nødvendige formaliteter til at afklare varens situation er gennemført efterfølgende: […] 6) udførsel fra Fællesskabets toldområde af en vare, der er under midlertidig opbevaring eller henført under en toldprocedure, […] uden at de nødvendige formaliteter opfyldes […]

Artikel 860

Toldmyndighederne fastslår, at der er opstået toldskyld i overensstemmelse med toldkodeksens artikel 204, [stk. 1,] medmindre den eventuelle debitor beviser, at betingelserne i artikel 859 er opfyldt.«
Grundforordningens artikel 13, der har overskriften »Omgåelse«, bestemmer:

»1. Antidumpingtold, der er indført i henhold til denne forordning, kan udvides til også at gælde for indførsel fra tredjelande af samme vare, uanset om denne er let ændret, eller indførsel af samme vare i let ændret stand fra det land, der er omfattet af foranstaltninger, eller dele deraf, når gældende foranstaltninger omgås. Antidumpingtold, der ikke er højere end den restantidumpingtold, der er indført i henhold til artikel 9, stk. 5, kan udvides til også at gælde for indførsel fra selskaber, der nyder fordel af individuelle toldsatser, i de lande, der er omfattet af foranstaltninger, når de gældende foranstaltninger omgås. Omgåelse defineres som en ændring i mønstret for handelen mellem tredjelande og Fællesskabet eller mellem individuelle selskaber i det land, der er omfattet af foranstaltninger, og Fællesskabet, som skyldes praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke foreligger nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomiske begrundelse ud over indførelsen af tolden, og hvor der foreligger beviser for skade eller for, at toldens afhjælpende virkninger undergraves med hensyn til priserne på og/eller mængderne af samme vare, samt hvor der foreligger bevis for dumping i forhold til de tidligere fastslåede normale værdier for samme eller lignende varer, om fornødent i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 2.

[...]

3. Undersøgelser i henhold til denne artikel iværksættes på Kommissionens initiativ eller på anmodning fra en medlemsstat eller enhver interesseret part på grundlag af tilstrækkelige beviser vedrørende de faktorer, der er omhandlet i stk. 1. Undersøgelserne iværksættes efter konsultationer i det rådgivende udvalg ved en forordning udstedt af Kommissionen, hvori det også kan pålægges toldmyndighederne at gøre indførslen til genstand for registrering i henhold til artikel 14, stk. 5, eller at anmode om garantier. Undersøgelserne udføres af Kommissionen, som kan bistås af toldmyndighederne, og undersøgelserne afsluttes inden for ni måneder. Fremgår det af den endelige konstatering af de faktiske omstændigheder, at det er berettiget at udvide foranstaltningerne, vedtages dette af Rådet på forslag fra Kommissionen efter konsultation i det rådgivende udvalg. Forslaget vedtages af Rådet, medmindre dette ved simpelt flertal beslutter at forkaste forslaget inden for en frist på en måned, efter at Kommissionen har forelagt det. Udvidelsen gælder fra den dato, på hvilken der blev foretaget registrering i henhold til artikel 14, stk. 5, eller den dato, på hvilken der anmodedes om garantier. De relevante procedurebestemmelser i denne forordning finder med hensyn til indledning og gennemførelse af undersøgelser anvendelse på nærværende artikel.

[...]«
69.

CNAS er i dette tilfælde således forpligtet til i henhold til lov nr. 95/2006 at fastslå status som forsikret for personer, der oppebærer indtægter fra selvstændig erhvervsvirksomhed, idet anerkendelse af en sådan status er en betingelse for, at disse personer kan betale deres sygeforsikringsbidrag til de territoriale sygeforsikringer. CNAS’ behandling af personoplysninger om personer, der oppebærer indtægter fra selvstændig erhvervsvirksomhed, som videregives af ANAF, er således nødvendig for, at deres status som forsikret kan fastslås, og i sidste ende for, at de kan nyde godt af de rettigheder, der følger af denne status. Det følger heraf, at de registreredes samtykke til behandling af de personoplysninger, der er tale om i hovedsagen, ikke var påkrævet.
3.

I dette forslag til afgørelse vil jeg redegøre for, hvorfor jeg er af den opfattelse, at sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra g), skal fortolkes således, at en plejebolig som den, der er tale om i hovedsagen, som tilbyder ældre, der er fyldt 60 år, boliger, der giver de ældre mulighed for at leve et selvstændigt liv, samt forskellige valgfrie ydelser mod vederlag, der ligeledes er tilgængelige for andre end plejeboligernes beboere, og som ikke modtager nogen form for statsstøtte, kan betegnes som »et foretagende af almennyttig karakter« og anses for at levere ydelser »med nær tilknytning til social bistand« i henhold til denne bestemmelse. Det tilkommer i denne henseende den nationale ret at afgøre, om denne betegnelse, henset til denne plejeboligs formål og indholdet af de ydelser, den tilbyder, overskrider de skønsbeføjelser, som medlemsstaterne indrømmes med den pågældende bestemmelse med henblik på en sådan betegnelse, og om nævnte plejeboligs virksomhed henhører under social bistand. Den nationale ret skal i denne forbindelse tage hensyn til alle de forhold, der gør det muligt at afgøre, om denne virksomhed har til formål at hjælpe personer, der har behov for hjælp. Det tilkommer ligeledes den nationale ret at afgøre, om de tjenesteydelser, som plejeboligen tilbyder, er absolut nødvendige for udøvelsen af en sådan virksomhed.
62.

Om betaling sker til forsikringstagerne (A og B) eller direkte til den skadelidte X er uden betydning. Da forpligtelsen til at betale erstatning har sin oprindelse i en kontrakt, kan identiteten af modtageren af denne betaling (uanset om det er forsikringstageren, den skadelidte eller forsikringsgiveren for det trækkende køretøj) ikke ændre arten af denne forpligtelse. Kernen i godtgørelsespligten ligger således i den kontraktlige forpligtelse (for forsikringsgiveren til at godtgøre forsikringstageren) og ikke i forpligtelser uden for kontrakt mellem den erstatningsansvarlige og offeret for en trafikulykke. Hvis den erstatningsansvarlige ikke var forsikret, ville han være forpligtet uden for kontrakt til at yde offeret skadeserstatning. Hvis der ikke forelå en aftale om dækning, ville forsikringsselskaberne ikke være ansvarlige. Det følger heraf, at et regressøgsmål, der anlægges af en forsikringsgiver mod en anden (i mit eksempel C mod D), har sin oprindelse i forsikringsaftalerne, at det derfor hænger tæt sammen med de to forsikringsgiveres kontraktlige forpligtelser over for deres respektive forsikringstagere, og at det dermed er omfattet af Rom I-forordningen.
44.

Det faktum, som Kommissionen har påpeget under det offentlige retsmøde, at erfaringerne viser, at der hyppigt forekommer rensningsanlæg, der sættes i drift under vilkår, der ikke gør det muligt at sikre kvalitetsniveauerne i henhold til direktiv 91/271, kan ikke berettige en praksis, hvor det vurderes, at anlæg, der er opført inden fristerne i direktivets artikel 3, først er sat i drift, når det konstateres, at de prøver, der er undersøgt over en periode på et år i henhold til proceduren i bilag I, litra D, lever op til de niveauer, der er fastlagt i samme bilags litra B. I sådanne tilfælde bør man nærmere fra begyndelsen undersøge, hvorvidt anlægget opfylder de nødvendige betingelser for at blive sat i drift, dvs. hvorvidt det på det pågældende tidspunkt opfylder kravene i bilag I, litra B. I denne forbindelse er det ikke nødvendigt at gennemføre proceduren vedrørende opsamling af prøver i bilag I, litra D, der som tidligere nævnt har til formål at sikre, at det rensede vand fortsat har den kvalitet, som anlægget skulle sikre på tidspunktet for dets idriftsættelse.
58.

Dels kan den administrative byrde, der er forbundet med opkrævning af kildeskat, efter min opfattelse ikke anses for betydelig for et aktieselskab, der nødvendigvis må råde over væsentlige ressourcer til at administrere sine egne regnskaber og skattemæssige forpligtelser. Konstateringen af, at en forpligtelse til at indeholde kildeskat i de vederlag, som udbetales til tjenesteydere, der alene pålægges modtageren af tjenesteydelsen, anses for at udgøre en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser, for så vidt som den medfører en ekstra administrativ byrde og de hertil knyttede ansvarsmæssige risici ( 32 ), kan således ikke overføres på den foreliggende sag.
På grundlag af ovennævnte foreslår jeg, at Domstolen besvarer Krajowa Izba Odwoławczas spørgsmål som følger:

Det første, det andet, det tredje, det femte og det sjette spørgsmål

Artikel 44 og artikel 48, stk. 3, jf. artikel 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at udtrykket »i givet fald« ikke indebærer en materiel begrænsning af de omstændigheder, hvorunder en økonomisk aktør kan basere sig på andre enheders formåen med henblik på over for en ordregivende myndighed at bevise, at vedkommende har den nødvendige tekniske og/eller faglige formåen til at udføre en bestemt offentlig kontrakt. Karakteren af de retlige forbindelser mellem den økonomiske aktør og den pågældende tredjemand er ikke relevant, men den økonomiske aktør skal over for den ordregivende myndighed kunne bevise, at vedkommende rent faktisk råder over alle de nødvendige ressourcer til at udføre kontrakten. En tilbudsgiver kan basere sig på andre enheders formåen med henblik på at bevise sin tekniske og/eller faglige formåen med forbehold af de begrænsninger, der følger af karakteren af og formålet med den kontrakt, der skal udføres.

Det fjerde spørgsmål

Artikel 48, stk. 3, jf. artikel 2, i direktiv 2004/18, fortolkes således, at den ordregivende myndighed i udbudsbekendtgørelsen eller udbudsbetingelserne skal angive enhver betingelse, der er til hinder for anvendelsen af artikel 48, stk. 3, i direktiv 2004/18 med henblik på at bevise, at vedkommende opfylder minimumskravene til formåen. Den ordregivende myndighed kan i øvrigt ikke i udbudsbekendtgørelsen eller udbudsbetingelserne fastsætte udtrykkelige betingelser eller principper for, om og hvordan tilbudsgivere kan basere sig på andre enheders formåen.

Det syvende spørgsmål

Principperne om ligebehandling og ikke-forskelsbehandling af økonomiske aktører, som er fastlagt i artikel 2 i direktiv 2004/18, tillader ikke, at en økonomisk aktør, hvis det er tilladt at byde på en del af kontrakten, efter afgivelsen af tilbuddene oplyser, hvilken del af kontrakten den formåen referer til, som han har angivet som dokumentation for opfyldelsen af kriterierne for at deltage i proceduren.

Det ottende og det niende spørgsmål

Artikel 2 i direktiv 2004/18 kræver, at en elektronisk auktion erklæres ugyldig og gentages, hvis en ansøger, der opfylder betingelserne for deltagelse i kontrakttildelingen, ikke blev opfordret til at deltage i den elektroniske auktion.

Det tiende spørgsmål

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF kan bruges som rettesnor for fortolkningen af direktiv 2004/18, selv om gennemførelsesfristen for direktiv 2014/24 endnu ikke er udløbet, men kun for så vidt som det kodificerer retspraksis vedrørende anvendelse af direktiv 2004/18 eller uddyber dette og hverken er i strid med direktiv 2004/18 eller fastsætter ubetingede regler eller betingelser til skade for økonomiske aktører.
På baggrund heraf foreslår jeg Domstolen at besvare de præjudicielle spørgsmål således:

»Artikel 15, stk. 1, litra c), andet alternativ, i Bruxelles I-forordningen, sammenholdt med artikel 16, stk. 1, andet alternativ, i Bruxelles I-forordningen, skal fortolkes således, at det forhold, at der består en tidligere aftale mellem de samme parter, hvortil der er en materiel kausal forbindelse, under de særlige omstændigheder i hovedsagen kan være et indicium for, at den erhvervsdrivendes virksomhed er »rettet mod« den medlemsstat, hvor forbrugeren har bopæl. Dette indicium skal bedømmes ud fra alle de holdepunkter, den nationale ret har til rådighed.

Såfremt den nationale domstol når til det resultat, at den erhvervsdrivende har fremsat et tilbud over for forbrugeren, må det desuden antages, at dette tilbud henhører under begrebet »på en hvilken som helst måde«, hvorved en erhvervsdrivende kan rette sin virksomhed mod den medlemsstat, hvor forbrugeren har bopæl.«
Lokalitetsbeskyttelsen er fastlagt i artikel 6, stk. 2-4:

»2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.

3. Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. På baggrund af konklusionerne af vurderingen af virkningerne på lokaliteten, og med forbehold af stk. 4, giver de kompetente nationale myndigheder først deres tilslutning til en plan eller et projekt, når de har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet, og når de – hvis det anses for nødvendigt – har hørt offentligheden.

4. Hvis en plan eller et projekt, på trods af at virkningerne på lokaliteten vurderes negativt, alligevel skal gennemføres af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, fordi der ikke findes nogen alternativ løsning, træffer medlemsstaten alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. Medlemsstaten underretter Kommissionen om, hvilke kompensationsforanstaltninger der træffes.

[...]«