ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – begrænsninger – vagt- og detektivfirmaer etableret i en anden medlemsstat – pligt for firmaerne og lederne heraf til at opnå en godkendelse og for deres personale til at erhverve et legitimationskort – manglende hensyn til forpligtelser i etableringsmedlemsstaten – ulovlig – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 49 EF)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i medfør af artikel 49 EF, såfremt den udsteder forskrifter, hvorefter:

– private vagt- og detektivfirmaer, som ønsker at præstere tjenesteydelser på nationalt område, og lederne af sådanne firmaer skal være i besiddelse af en godkendelse, og der kræves gebyr for denne godkendelse, uden at der herved tages hensyn til de forpligtelser, som den udenlandske tjenesteyder allerede skal opfylde i den medlemsstat, hvori firmaet er etableret, og

– personale i disse firmaer, der bliver udsendt fra etableringsmedlemsstaten til den pågældende medlemsstat, skal være i besiddelse af et legitimationskort udstedt af de nationale myndigheder, for så vidt som der med dette krav ikke tages hensyn til kontrol, som grænseoverskridende tjenesteydere allerede er undergivet i deres hjemland.

Sådanne krav udgør således begrænsninger for den frie udveksling af tjenesteydelser, som går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det mål, der søges opnået, og kan følgelig ikke begrundes af hensyn til almenvellet.

(jf. præmis 18, 20, 30 og 33 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse og arbejdsvilkår – ligebehandling – undtagelser – foranstaltninger til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder – fritagelse for aldersgrænsen for adgangen til stillinger i det offentlige gælder kun enker, der ikke har giftet sig igen – ikke tilladt

(Art. 141, stk. 4, EF; Rådets direktiv 76/207, art. 2, stk. 4, og art. 3, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 3, stk. 1, og artikel 2, stk. 4, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår skal fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som forbeholder fritagelse for overholdelse af aldersgrænsen for adgangen til eksterne udvælgelsesprøver med henblik på ansættelse af tjenestemænd til enker, der ikke har giftet sig igen, og som er nødsaget til at arbejde, men som udelukker enkemænd, der ikke har giftet sig igen, og som befinder sig i en tilsvarende situation, fra denne fritagelse.

En sådan bestemmelse er dels i strid med artikel 3, stk. 1, i direktiv 76/207, fordi den medfører en forskelsbehandling på grundlag af køn. For det andet er sådanne bestemmelser ikke i overensstemmelse med direktivets artikel 2, stk. 4, der kun tillader foranstaltninger, der tilsyneladende er diskriminerende, men som reelt fjerner eller reducerer de uligheder, der faktisk er i samfundet. En sådan foranstaltning, der har til formål at fremme ansættelsen af kvinder ved at give dem en fortrinsstilling inden for den offentlige forvaltning, er uforenelig med fællesskabsretten, når den giver bestemte kategorier af kvinder en automatisk og ubetinget fortrinsstilling, men udelukker mænd, der befinder sig i en tilsvarende situation,

(jf. præmis 20, 22, 23, 27 og 32 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tjenestemænd – bebyrdende afgørelse – ansættelse af en midlertidigt ansat ved en politisk gruppe i Europa-Parlamentet – afslag på ansøgning – begrundelsespligt senest på tidspunktet for afslag på klagen – rækkevidde

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2)

2. Tjenestemænd – søgsmål – erstatningssøgsmål – manglende angivelse i stævningen af erstatningsbeløbet og manglende begrundelse for denne undladelse – afvisning

(Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1)

Sammendrag

1. Begrundelsespligten i vedtægtens artikel 25, stk. 2, og for så vidt angår afgørelser efter indgivelse af en klage pligten ifølge vedtægtens artikel 90, stk. 2, andet afsnit, har til formål at gøre det muligt dels at give afgørelsens adressater oplysninger, der er tilstrækkelige til at fastslå, hvorvidt afgørelsen er korrekt eller behæftet med en mangel, hvorefter dens lovlighed kan anfægtes, dels at gøre det muligt for Domstolen at udøve sin kontrol med hensyn til afgørelsens lovlighed.

Ved en afgørelse, der indebærer et valg mellem flere ansøgere, er ansættelsesmyndigheden eller AHHC ved analogi forpligtet til at give en begrundelse i hvert fald på tidspunktet for afvisningen af en klage indgivet af en forbigået ansøger over afgørelsen om ikke at efterkomme hans ansøgning og/eller over afgørelsen om udnævnelsen af en anden ansøger. Rækkevidden af denne begrundelsespligt skal vurderes ud fra den konkrete sags omstændigheder.

For så vidt angår ansættelse af en midlertidigt ansat ved en politisk gruppe ved Parlamentet, hvorved den kompetente myndigheds afgørelse, der principielt var baseret på subjektiv sammenligning, også hvilede på objektive oplysninger, nemlig en sammenholdelse af ansøgernes akter med de i stillingsopslaget krævede kvalifikationer og en hensyntagen til udvælgelseskomitéens forslag på grundlag af prøvernes resultater, fraveg udvælgelseskomitéens udtalelse og dermed den rækkefølge, som var baseret på resultaterne af udvælgelsesprøverne, og som var meddelt sagsøgeren, var det ikke muligt for sagsøgeren, på grundlag af en generel begrundelse, eller en henvisning til ansættelsesprocedurens lovlighed, at blive bekendt med grundene til, at hun var blevet forbigået.

(jf. præmis 39-41, 44 og 46)

2. Hvad angår det påståede økonomiske tab til støtte for en erstatningspåstand er det i visse særlige tilfælde, bl.a. når det er vanskeligt at fastsætte det påståede tabs størrelse, ikke nødvendigt i stævningen at angive tabets nøjagtige størrelse eller størrelsen af den krævede erstatning.

En påstand om erstatning for det økonomiske tab kan følgelig ikke påkendes, når sagsøgeren hverken har godtgjort eller hævdet, at der foreligger særlige omstændigheder, der kunne begrunde sagsøgerens undladelse af i stævningen at angive tabets størrelse.

(jf. præmis 62)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Økonomisk og monetær politik – indførelse af euroen – forordning nr. 1103/97 – bestemmelse, der foreskriver afrunding af pengebeløb, der skal betales eller kontoføres – anvendelse på en telefontarif – udelukket – afrunding af den nævnte tarif anvendt af en national udbyder – lovlig – betingelser

(Rådets forordning nr. 1103/97, art. 5)

Sammendrag

Forordning nr. 1103/97 om visse bestemmelser vedrørende indførelsen af euroen skal dels sikre princippet om kontinuitet i aftaler, således at overgangen til den fælles valuta sker uden at berøre forpligtelser, der allerede er indgået af borgere og virksomheder, dels være et led i det formål, der tilsigter at sikre neutraliteten i overgangen til euroen. Forordningen fastsætter kun minimumsregler vedrørende afrunding af visse beløb og overlader det til de nationale myndigheder at opretholde og vedtage regler, som gør det muligt at bidrage på en bedre måde til det nævnte formål.

Det følger af nævnte forordnings artikel 5, første punktum, som foreskriver afrunding opad eller nedad til nærmeste cent af pengebeløb, der skal betales eller kontoføres, ikke skal gives en vid fortolkning. Bestemmelsen omfatter derfor ikke en tarif, der er fastsat af en national udbyder, såsom minutprisen for telefonsamtaler, bestående af et beløb, som ikke reelt faktureres kunden og heller ikke betales af denne, og som ikke er anført i noget regnskabsdokument eller kontoudtog. Den omstændighed, at tariffen er baseret på et bestemt multiplum af den enhed, der anvendes som grundlag for beregningen af fakturaens slutbeløb, eller at den nævnte tarif for forbrugeren er det afgørende element for prisen på varer eller tjenesteydelser, er uden betydning for denne vurdering.

Denne forordning er dog ikke til hinder for, at andre beløb, såsom den nævnte tarif, afrundes til nærmeste cent, på betingelse af, at denne afrundingspraksis overholder princippet om kontraktkontinuitet og princippet om neutralitet ved overgangen til euroen, dvs. at denne afrundingspraksis ikke berører de kontraktlige forpligtelser, de erhvervsdrivende, herunder forbrugerne, har indgået, og at den ikke har nogen reel indvirkning på den pris, som faktisk skal betales.

(jf. præmis 31, 32, 34, 36, 40-43 og 57 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstageres sikkerhed og sundhed – direktiv 89/655 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet – tilpasning til minimumsforskrifterne – arbejdsudstyr i brug – fastsættelse af en supplerende tilpasningsperiode – betingelser

[Rådets direktiv 89/65, som ændret ved direktiv 95/63, art. 4, stk. 1, litra b), og bilag I, punkt 1, andet afsnit]

Sammendrag

Punkt 1, andet afsnit, i bilag I til direktiv 89/655 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet, som ændret ved direktiv 95/63, hvorefter der, for så vidt minimumsforskrifterne gælder for arbejdsudstyr i brug, ikke nødvendigvis forlanges de samme foranstaltninger som de væsentlige krav, der gælder for nyt arbejdsudstyr, må forstås således, at den også i et vist omfang ændrer rækkevidden af artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 89/655, i denne bestemmelses oprindelige affattelse, hvorefter arbejdstageren skal fremskaffe og/eller anvende arbejdsudstyr, der, hvis det for første gang stilles til arbejdstagerens rådighed i virksomheden og/eller institutionen efter den 31. december 1992, senest fire år efter denne dato opfylder de i direktivets bilag fastsatte minimumsforskrifter.

Spørgsmålet om, hvorvidt der kan gives tilladelse til arbejdsudstyr, som er i brug efter den 31. december 1996, må således vurderes på grundlag af minimumsforskrifterne i bilag I til det ændrede direktiv 89/655, der ifølge bilagets punkt 1, andet afsnit, fortsat gælder for sådant arbejdsudstyr. I det omfang, det er fastsat i sidstnævnte bestemmelse, at minimumsforskrifterne hvad angår sådant arbejdsudstyr ikke nødvendigvis forlanger de samme foranstaltninger som de væsentlige krav, der gælder for nyt arbejdsudstyr, må bestemmelsen fortolkes således, at den giver mulighed for et friere valg i de tekniske løsninger, såfremt de trufne foranstaltning er egnede til at sikre den beskyttelse, som tilsigtes med minimumsforskrifterne.

En national lovgivning, som ikke henviser til bestemmelserne i direktivets bilag I, og som dermed faktisk indrømmer en supplerende tilpasningsperiode for arbejdsudstyr, som allerede var stillet til arbejdstagernes rådighed i virksomheden og/eller institutionen før den 27. august 1997, sikrer ikke den nødvendige klare og præcise gennemførelse af det ændrede direktiv 89/655.

(jf. præmis 33-38)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – direkte forsikring – direktiv 73/239 og 79/267 – forpligtelse for forsikringsselskaberne til at afsætte tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser og en tilstrækkelig solvensmargin i forhold til deres samlede virksomhed – nationale bestemmelser, hvorefter lønkrav har en privilegeret stilling i forhold til de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, som har forrang for privilegerede forsikringskrav – forenelighed

(Rådets direktiv 73/239, art. 15 og 16, og direktiv 79/267, art. 17 og 18)

Sammendrag

Artikel 15 og 16 i første direktiv 73/239 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring samt artikel 17 og 18 i første direktiv 79/267 om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udøvelse af direkte livsforsikringsvirksomhed, der pålægger forsikringsselskaberne at afsætte tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser og en tilstrækkelig solvensmargin i forhold til deres samlede forsikringsvirksomhed, er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, i tilfælde af konkurs, likvidation eller en tilsvarende situation af insolvens kan anvendes til betaling af lønkrav forud for betaling af forsikringskrav, såfremt de sidstnævnte krav i medfør af denne lovgivning har en privilegeret stilling, der under alle omstændigheder ikke alene omfatter de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, men som også omfatter andre af selskabets aktiver, og som i medfør af en ministeriel beslutning kan være blevet udvidet til at omfatte selskabets samlede frie formue.

Selv om den samordning af nationale retsforskrifter vedrørende de finansielle garantier, der kræves af forsikringsselskaber, som bl.a. er gennemført ved de fællesskabsbestemmelser, der er nævnt ovenfor, har til formål at sikre en tilstrækkelig beskyttelse af de forsikrede og af berettigede tredjemænd i enhver af Fællesskabets medlemsstater, indebærer dette ikke, at de omhandlede fællesskabsbestemmelser kan fortolkes således, at fællesskabslovgiver har tilsigtet, at de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, i tilfælde af likvidation af et forsikringsselskab under alle omstændigheder og med absolut forrang skal anvendes til betaling af forsikringskrav.

(jf. præmis 24-26 og 28 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftsfritagelser ifølge sjette direktiv – fritagelse ved bortforpagtning og udlejning af fast ejendom – valgfrihed for afgiftspligtige personer – fradragsret undergivet betingelse om afgiftsmyndighedernes forudgående godkendelse – lovlig

(Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt C)

Sammendrag

Bestemmelserne i artikel 13, punkt C, stk. 1, litra a), og artikel 13, punkt C, stk. 2, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter er ikke til hinder for, at en medlemsstat, der har gjort brug af adgangen i medfør af disse bestemmelser til at indrømme afgiftspligtige personer ret til at vælge at erlægge afgift i forbindelse med virksomhed med bortforpagtning og udlejning af fast ejendom, vedtager bestemmelser, der betinger fuldt fradrag for indgående moms af, at der opnås en forudgående godkendelse, der ikke har tilbagevirkende kraft, fra afgiftsmyndighederne.

(jf. præmis 30 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – affald – direktiv 75/442, ændret ved direktiv 91/156 – begreb – kulbrinter, der er spildt ved et uheld – forurenet jord og grundvand – omfattet

[Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, art. 1, litra a)]

2. Miljø – affald – direktiv 75/442, ændret ved direktiv 91/156 – indehaver af affald – begreb – kulbrinteaffald – bestyrer af en tankstation og det olieselskab, der forsyner tankstationen – omfattet – betingelser

[Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, art. 1, litra c)]

Sammendrag

1. Kulbrinter, der er spildt ved et uheld og er skyld i en forurening af jord og grundvand, er affald som omhandlet i artikel 1, litra a), i direktiv 75/442 om affald, som ændret ved direktiv 91/156, for så vidt som stoffet er et restprodukt fra en produktion, som indehaveren ikke uden forudgående forarbejdning kan genbruge, og som han skiller sig af med, skønt det sker ved et uheld, i forbindelse med produktionen eller distributionen af kulbrinterne.

Det samme gælder den jord, der er forurenet med kulbrinterne, når kulbrinterne ikke adskilles fra den jord, de har forurenet, og ikke kan nyttiggøres eller bortskaffes, uden at den forurenede jord ligeledes gennemgår den nødvendige rensning. Desuden er den omstændighed, at den forurenede jord ikke er udgravet, uden betydning for, om den anses for affald.

(jf. præmis 46, 47, 50, 52 og 53 samt domskonkl.)

2. I direktiv 75/442 om affald, som ændret ved direktiv 91/156, sondres der mellem den materielle gennemførelse af nyttiggørelsen eller bortskaffelsen af affald, der påhviler enhver »indehaver af affald«, hvad enten det er producenten eller den person, der er i besiddelse af det, og den økonomiske afholdelse af omkostningerne ved disse transaktioner, som det i henhold til princippet om, at forureneren betaler, pålægges de personer, der er skyld i affaldet, uanset om de er indehavere eller tidligere indehavere af affaldet eller endog producenter af det produkt, som affaldet hidrører fra.

Kulbrinter, der er spildt ved et uheld og hidrører fra udsivning fra en tankstations opbevaringsanlæg, og som denne tankstation har købt til brug for sin drift, er i tankstationens bestyrers besiddelse. Tankstationens bestyrer, som til brug for sin virksomhed opbevarede kulbrinterne, da de blev til affald, kan desuden anses for at være den, der »frembringer« affaldet, jf. artikel 1, litra b), i direktiv 75/442. Under disse omstændigheder må tankstationens bestyrer anses for indehaver af affaldet i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i samme artikel 1, litra c), idet han både er i besiddelse af affaldet og er producenten af affaldet.

Hvis tankstationens opbevaringsanlægs dårlige stand og udsivningen af kulbrinterne skyldes, at det oliefirma, der forsynede tankstationen, ikke havde opfyldt nogle kontraktuelle forpligtelser, eller forskellige handlinger, for hvilke dette firma kan pådrage sig ansvar, kan oliefirmaet antages ved sin aktivitet at have »frembragt affald«, jf. artikel 1, litra b), i direktiv 75/442 og derfor at være indehaver af dette affald.

(jf. præmis 58-60 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser – told – afgifter med tilsvarende virkning – begreb – afgift, der opkræves i en kommune i en medlemsstat, og som opkræves for en kategori af varer som følge af, at de transporteres ud over kommunegrænsen – omfattet

(Art. 23 EF)

Sammendrag

En afgift, der er proportional med en vares vægt, der udelukkende opkræves i en kommune i en medlemsstat, og som opkræves for en kategori af varer som følge af, at de transporteres ud over kommunegrænsen, udgør en afgift med tilsvarende virkning som udførselstold i artikel 23 EF’s forstand, uanset at afgiften ligeledes pålægges varer, hvis endelige bestemmelsessted ligger inden for den pågældende medlemsstat.

For det første kræver selve princippet om en toldunion, således som det følger af artikel 23 EF, at de frie varebevægelser sikres, ikke blot inden for rammerne af samhandelen mellem staterne, men mere generelt på hele toldunionens område, og fraværet af afgifter – såvel mellem staterne som internt i en stat – der har de kendetegn, som karakteriserer told eller en afgift med tilsvarende virkning, er en nødvendig forudsætning for gennemførelsen af en sådan toldunion. For det andet, når den pågældende afgift finder anvendelse på enhver vare af den omhandlede kategori, som overskrider grænserne for den kommune, hvori den er blevet fremstillet, uden at sondre mellem varer, hvis endelige bestemmelsessted ligger inden for den medlemsstat, hvori den er fremstillet, og varer, hvis bestemmelsessted er andre medlemsstater, berører den efter sin natur og indhold samhandelen mellem medlemsstaterne.

(jf. præmis 22, 24, 26 og 35 samt domskonkl. 1)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler – Fællesskabets aftaler – direkte virkning – betingelser – artikel 6, stk. 3, i protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening og artikel 6, stk. 1, i den ændrede protokol – medlemsstaternes pligt til at gøre udledning af visse stoffer betinget af tilladelse

(Protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening, art. 6, stk. 3, og den ændrede protokol, art. 6, stk. 1)

2. Internationale aftaler – Fællesskabets aftaler – artikel 6, stk. 3, i protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening og artikel 6, stk. 1, i den ændrede protokol – udledning af stoffer, som ikke er giftige – forbud uden forudgående tilladelse

(Protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening, art. 6, stk. 3, og den ændrede protokol, art. 6, stk. 1)

Sammendrag

1. En bestemmelse i en aftale indgået af Fællesskabet med et tredjeland må anses for umiddelbart anvendelig, når der af dens ordlyd samt aftalens formål og karakter kan udledes en klar og præcis forpligtelse, hvis opfyldelse og retsvirkninger ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter.

Dette er tilfældet for så vidt angår artikel 6, stk. 3, i protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening og artikel 6, stk. 1, i den samme protokol, som ændret, som i klare, præcise og ubetingede vendinger fastsætter medlemsstaternes forpligtelse til at betinge udledningen af stoffer, der er nævnt i protokollens bilag II, af, at de kompetente nationale myndigheder har meddelt en tilladelse, der behørigt tager hensyn til bestemmelserne i protokollens bilag III. Følgelig har disse bestemmelser direkte virkning, således at enhver person, der berøres heraf, kan påberåbe sig dem for de nationale domstole.

(jf. præmis 39, 41 og 47 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 6, stk. 3, i protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening og artikel 6, stk. 1, i den samme protokol, som ændret, skal fortolkes således, at de forbyder udledning af stoffer, der, selv om de ikke er giftige, har en skadelig indflydelse på iltindholdet i havmiljøet, når de kompetente nationale myndigheder ikke har meddelt tilladelse hertil, således at disse bestemmelser ikke udtrykkeligt gør kravet om en forudgående tilladelse til udledning af stoffer betinget af, at disse stoffer er giftige.

(jf. præmis 49 og 52 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tjenestemænd – invalidepension – iværksættelse af en invaliditetsprocedure – betingelser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 78; bilag VIII, art. 13)

Sammendrag

Det fremgår utvetydigt af ordlyden af artikel 13 i vedtægtens bilag VIII, som i overensstemmelse med vedtægtens artikel 78 fastlægger betingelserne for opnåelse af ret til invalidepension, at kun den tjenestemand, der må opgive tjenesten, fordi han er ude af stand til at fortsætte denne på grund af sin invaliditet, kan være genstand for invaliditetsproceduren. Følgelig kan en tjenestemand, der er udtrådt af tjenesten for flere år siden, og som rammes af en sygdom, som ville gøre ham ude af stand til at gøre tjeneste, såfremt han fortsat gjorde tjeneste, ikke gøre krav på iværksættelsen af invaliditetsproceduren alene under henvisning hertil.

(jf. præmis 39 og 40)