ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 15. juli 2019 –

Galeria Parque Nascente

Sag C-438/18 ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, partiel spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater – direktiv 90/434/EØF – artikel 4 og 11 – direktiv 2009/133/EF – artikel 4 og 15 – såkaldt »omvendt« fusion – beskatningsordning, der i tilfælde af såkaldt »omvendt« fusion indebærer, at udgifter afholdt af moderselskabet til et lån optaget af dette selskab til køb af det overtagende datterselskabs aktier, der er fradragsberettigede for dette moderselskab, anses for ikke at være fradragsberettigede for dette datterselskab«

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – fortolkning, hvorom der er anmodet, som følge af, at en EU-retlig bestemmelse i medfør af en bestemmelse i national ret finder anvendelse på en intern situation – kompetence til at give denne fortolkning (Art. 267 TEUF; Rådets direktiv 90/434; Rådets direktiv 2009/133) (jf. præmis 38-41)

2. Præjudicielle spørgsmål – besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis – anvendelse af procesreglementets artikel 99 (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 99) (jf. præmis 45 og 46)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater – direktiv 90/434 – såkaldt »omvendt« fusion – skatteordning, der fastsætter fradragsberettigede omkostninger i forbindelse med denne operation – udgifter afholdt af det overtagende selskab ikke anset for fradragsberettigede i modsætning til dem, der er afholdt af det overtagne selskab – lovlig (Rådets direktiv 90/434, som ændret ved direktiv 2006/98) (jf. præmis 48-51 samt konkl.)

Konklusion

Rådets direktiv 90/434/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, partiel spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater og ved flytning af et SE’s eller SCE’s vedtægtsmæssige hjemsted mellem medlemsstater, som ændret ved Rådets direktiv 2006/98/EF af 20. november 2006, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som indebærer, at det overtagende selskab ikke kan fradrage udgifter, som var skattemæssigt fradragsberettigede for det overtagne selskab inden fusionen af disse to selskaber, og som ville have været fradragsberettigede, såfremt denne fusion ikke havde fundet sted.

( 1 ) – EUT C 319 af 10.9.2018.
4.

EU-ret – principper – ret til forsvar – rækkevidde – forpligtelse til at give den pågældende mulighed for at fremføre sine synspunkter til den begrundelse, der lægges vedkommende til last (jf. præmis 51)
3.

EU-ret – principper – ret til forsvar – rækkevidde – forpligtelse til at gøre det muligt for den berørte i fornødent omfang at fremkomme med sit synspunkt vedrørende de forhold, der foreholdes ham i den kommende retsakt (jf. præmis 59)
2)

EU-retten, navnlig Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007, og Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, som ændret ved direktiv 2007/66, samt ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der ikke tillader fornyet prøvelse af en retskraftig dom, som er afsagt af en retsinstans i denne medlemsstat, der traf afgørelse i et søgsmål med påstand om annullation af en akt fra en ordregivende myndighed, uden at den behandlede et spørgsmål, der havde været undersøgt i en tidligere dom fra Domstolen afsagt som svar på en anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet som led i en anden sag. Såfremt de gældende nationale procesregler indebærer en mulighed for den nationale ret for at genoptage en retskraftig dom med henblik på at bringe situationen i overensstemmelse med en endelig, tidligere national retsafgørelse, som den retsinstans, der afsagde denne dom, og parterne i den sag, der lå til grund herfor, allerede havde kendskab til, skal denne mulighed i overensstemmelse med ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet gælde på de samme betingelser for at bringe situationen i overensstemmelse med EU-retten som fortolket ved en tidligere dom afsagt af Domstolen.
Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 6. februar 2020 –

hapeg dresden

(Sag C-137/18) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – fri udveksling af tjenesteydelser – direktiv 2006/123/EU – medlemsstats lovgivning, der fastsætter en mindstepris for vederlaget til ingeniører og arkitekter«

Etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – tjenesteydelser på det indre marked – direktiv 2006/123 – krav, der skal vurderes – national lovgivning, som indfører en ordning om minimums- og maksimumspriser for arkitekters og ingeniørers planlægningsydelser – ikke tilladt – berettigelse – sikring af kvaliteten af ydelserne og beskyttelse af forbrugerne – foreligger ikke

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123, art. 15, stk. 1, art. 15, stk. 2, litra g), og art. 15, stk. 3]

(jf. præmis 15-22 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, artikel 15, stk. 2, litra g), og artikel 15, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked skal fortolkes således, at bestemmelserne er til hinder for en national lovgivning, hvorefter det ikke er tilladt i aftaler med arkitekter eller ingeniører at aftale et honorar, der er lavere end mindstesatserne for det vederlag, som skal beregnes i henhold til den i denne lovgivning fastsatte honorarordning for arkitekter og ingeniører.

( 1 ) – EUT C 268 af 30.7.2018.
2.

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng og om grundene til, at en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål er nødvendig – ikke muligt for Domstolen at efterprøve anvendeligheden og relevansen af de påberåbte EU-retlige forskrifter – åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94; Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2015/848, art. 8 og 9) (jf. præmis 26-36, 42 og 46 samt konkl.)
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 21. januar 2020 – – Parlamentet mod Josefsson

(Sag C-506/18 P) ( 1 )

»Appel – personalesag – midlertidigt ansat – Europa-Parlamentet – opsigelse af kontrakten – aftale med henblik på at løse tvisten mellem parterne – sagens genstand bortfaldet under appelsagen – ufornødent at træffe afgørelse«

Appel – genstand – påstand om ophævelse af en dom afsagt af Retten – aftale indgået mellem parterne om opfyldelse af den omtvistede dom – sagens genstand bortfaldet under appelsagen – ufornødent at træffe afgørelse

(jf. præmis 18, 20 og 21)

Konklusion

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i appelsagen.

2) Europa-Parlamentet og Erik Josefsson betaler hver deres egne omkostninger.

( 1 ) – EUT 2018, C 445.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 19. december 2019 –

Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

(Sag C-645/18) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – fri udveksling af tjenesteydelser – udstationering af arbejdstagere – artikel 56 TEUF – direktiv 2014/67/EU – artikel 9 og 20 – anmeldelse af arbejdstagere – opbevaring af lønbilag – sanktioner – proportionalitet – bøder med et forud fastsat minimumsbeløb – kumulation – intet loft – sagsomkostninger«

Fri udveksling af tjenesteydelser – udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser – direktiv 2014/67 – administrative krav og kontrolforanstaltninger – arbejdsretlige forpligtelser vedrørende anmeldelse af arbejdstagere og opbevaring af løndokumentation – sanktioner ved manglende overholdelse – pålæggelse af en bøde med et forud fastsat beløb – sammenlægning af bøder – intet loft – sagsomkostninger i tilfælde af afslag på en klage over bødeafgørelsen på 20% af bødens størrelse – ikke tilladt – berettigelse – foreligger ikke – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/67)

(jf. præmis 21, 28, 29, 32-41 og 43 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 20 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/67/EU af 15. maj 2014 om håndhævelse af direktiv 96/71/EF om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser og om ændring af forordning (EU) nr. 1024/2012 om administrativt samarbejde via informationssystemet for det indre marked (»IMI-forordningen«) skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som i tilfælde af overtrædelser af arbejdsretlige forpligtelser vedrørende anmeldelse af arbejdstagere og opbevaring af lønbilag fastsætter meget store bøder

– som ikke kan være mindre end et forud fastsat beløb

– som idømmes kumulativt pr. berørt arbejdstager og uden et loft, og

– hvortil lægges et bidrag til sagsomkostningerne på 20% heraf i tilfælde af afslag på en klage over bødeafgørelsen.

( 1 ) – EUT C 122 af 1.4.2019.
1.

Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – Kommissionens svar på en klage affattet på et andet sprog end det, klagen er affattet på – klageren i stand til at forstå indholdet af svaret – ingen anmodning om oversættelse fremsat inden for en rimelig frist – stævningen indleveret for sent – afvisning (Art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 1/1958, art. 2) (jf. præmis 16, 17 og 22-24)
2.

Retslig procedure – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling – betingelser – anbringender støttet på omstændigheder, som er kommet frem under sagens behandling i første instans – foreligger ikke – uddybning af et allerede fremført anbringende – uddybning foreligger ikke – afvisning (Rettens procesreglement, art. 84, stk. 1) (jf. præmis 21 og 22)
2.

Retslig procedure – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling – betingelser – anbringender støttet på omstændigheder, som er kommet frem under sagens behandling i første instans – foreligger ikke – uddybning af et allerede fremført anbringende – uddybning foreligger ikke – afvisning (Rettens procesreglement, art. 84, stk. 1) (jf. præmis 19)
2.

Appel – søgsmålsinteresse – betingelse – appel, der kan medføre en fordel for den part, som har iværksat sagen – appel, hvis formål er at anfægte en dom fra Retten om aktindsigt for i fremtiden at undgå en gentagelse af afgørelser fra institutionerne, som er behæftet med ulovlighed – de hævdede ulovligheder vil ikke gentage sig i fremtiden – ufornødent at træffe afgørelse (Domstolens procesreglement, art. 149 og art. 190, stk. 1) (jf. præmis 27-30 og 34)
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 15. oktober 2019 AEAT (Beregning af ancienniteten for vertikalt periodisk deltidsansatte)

(Forenede sager C-439/18 og C-472/18) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – direktiv 97/81/EF – rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde – § 4 – mandlige og kvindelige arbejdstagere – princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv – direktiv 2006/54/EU – artikel 14, stk. 1 – vertikalt periodisk deltidsansat – anerkendelse af anciennitet – beregningsmåden for treårige anciennitetstillæg – undtagelse af de perioder, hvori der ikke er udført noget arbejde«

1. EU-ret – principper – grundrettigheder – sociale rettigheder – ansættelsesvilkår – forbud mod forskelsbehandling af deltidsansatte – rækkevidde (Rådets direktiv 97/81, bilag, § 4) (jf. præmis 30)

2. Socialpolitik – rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 97/81 – ansættelsesvilkår – begreb – anciennitetstillæg – omfattet (Rådets direktiv 97/81, bilag, § 4) (jf. præmis 31)

3. Socialpolitik – rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 97/81 – forskellig behandling begrundet i objektive forhold – begreb – anvendelige kriterier (Rådets direktiv 97/81, bilag, § 4, stk. 1) (jf. præmis 46 og 47)

4. Socialpolitik – rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 97/81 – forbud mod forskelsbehandling af deltidsansatte – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse og arbejdsvilkår – ligebehandling – direktiv 2006/54 – national lovgivning, som udelukkende for så vidt angår vertikalt periodisk deltidsansatte udelukker perioder, hvori der ikke er udført noget arbejde, fra beregningen af den anciennitet, som kræves for at kunne oppebære treårige tillæg – ikke tilladt (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54, art. 14, stk. 1; Rådets direktiv 97/81, bilag, § 4, stk. 1 og 2) (jf. præmis 38, 42, 43, 48-51, 58, 59 og 61-63 samt domskonkl.)

Konklusion

§ 4, stk. 1 og 2, i rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, indgået den 6. juni 1997, som findes i bilaget til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS, samt artikel 14, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning og virksomhedspraksis som de i hovedsagerne omhandlede, når disse, hvad angår vertikalt periodisk deltidsansatte, kun tager hensyn til de perioder, der faktisk er udført arbejde, og således udelukker de perioder, hvor der ikke er udført arbejde, fra beregningen af den anciennitet, der kræves for at kunne oppebære treårige tillæg som løntillæg, mens fuldtidsansatte arbejdstagere ikke er underlagt en sådan lovgivning eller en sådan praksis.

( 1 ) – EUT 2018, C 373.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 11. december 2019 –

Bueno Ruiz og Zurich Insurance

Sag C-431/18 ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – ansvarsforsikring for motorkøretøjer – direktiv 2009/103/EF – artikel 3, stk. 1 – begrebet »[færdsel med] køretøjer« – udslip af olie og andre væsker fra et motorkøretøj – skader«

Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjsansvarsforsikring – direktiv 2009/103 – begrebet færdsel med køretøjer – anvendelse af et køretøj i overensstemmelse med dets brug som transportmiddel – ulykke indtruffet på en privat parkeringsplads efter dannelse af en oliepøl, som i det væsentlige skyldes manøvrer foretaget med et køretøj, der er parkeret på denne parkeringsplads – omfattet

(Europa Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103, art. 3, stk. 1)

(jf. præmis 35, 45 og 48 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse skal fortolkes således, at begrebet »[færdsel med] køretøjer« som omhandlet i denne bestemmelse omfatter en situation, hvor et motorkøretøj, der har foretaget manøvrer og/eller har været parkeret på en privat parkeringsplads i overensstemmelse med sin funktion som transportmiddel, bliver involveret i en ulykke, der indtræffer på denne parkeringsplads.

( 1 ) – EFT C 373 af 15.10.2018.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 17. december 2019 –

Di Girolamo

(Sag C-618/18) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – tidsbegrænset ansættelse – rammeaftalen, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – begrebet »person med tidsbegrænset ansættelse« – fredsdommere – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – åbenbart afvisningsgrundlag«

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten –grænser – hypotetiske spørgsmål – den forelæggende rets manglende kompetence til at træffe afgørelse i tvisten i hovedsagen – åbenbart afvisningsgrundlag – foreliggende ret, for hvilken tvisten i hovedsagen fortsat verserer efter den første retslige procedure, og som har besluttet at forelægge endnu en præjudiciel anmodning – ingen nye faktiske omstændigheder, som kan begrunde, at Domstolen foretager en ny bedømmelse af den nævnte rets kompetence – åbenbart afvisningsgrundlag

(Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2)

(jf. præmis 25-38 samt domskonkl.)

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel forelæggelse indgivet af Giudice di pace di L’Aquila (fredsdommeren i Aquila, Italien) ved afgørelse af 19. september 2018 afvises.

( 1 ) – EUT C 25 af 21.1.2019.
Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 20. november 2019 –

Indaco Service

(Sag C-552/18) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – offentlige kontrakter – direktiv 2014/24/EU – artikel 57, stk. 4, litra c) og g) – indgåelse af offentlige tjenesteydelseskontrakter – fakultative udelukkelsesgrunde – alvorlig forsømmelse i forbindelse med udøvelsen af et erhverv – der er sået tvivl om en økonomisk aktørs integritet – tidligere kontrakt – gennemførelse – misligholdelser – opsigelse – søgsmål – den ordregivende myndigheds vurdering af den kontraktlige misligholdelse – ikke muligt før retssagens afslutning«

Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter og tjenesteydelseskontrakter – direktiv 2014/24 – tildeling af kontrakter – grunde til udelukkelse fra deltagelse i en udbudsprocedure – alvorlig forsømmelse i forbindelse med udøvelsen af et erhverv, der sår tvivl om den økonomiske aktørs integritet – opsigelse af en tidligere kontrakt som følge af en sådan forsømmelse – den nævnte opsigelse anfægtet ved en civil domstol – national lovgivning, der forhindrer den ordregivende myndighed i at udelukke den pågældende erhvervsdrivende på grundlag af en vurdering af dennes troværdighed, inden retssagen er afsluttet – ulovlighed

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24, art. 57, stk. 4, litra c) og g)]

(jf. præmis 28 og konkl.)

Konklusion

Artikel 57, stk. 4, litra c) og g), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse om at opsige en offentlig kontrakt, som en ordregivende myndighed har truffet på grund af en »alvorlig forsømmelse i forbindelse med udøvelsen af et erhverv« opstået under gennemførelsen af denne kontrakt, forhindrer den ordregivende myndighed, der iværksætter et nyt udbud, i på tidspunktet for udvælgelse af tilbudsgiverne at udelukke en erhvervsdrivende på grundlag af en vurdering af denne erhvervsdrivendes troværdighed.

( 1 ) – EUT C 436 af 3.12.2018.
6.

EU-institutioner – offentlighedens ret til aktindsigt – forordning nr. 1049/2001 – undtagelser til retten til aktindsigt – beskyttelse af formålet med inspektioner, undersøgelser og revision – mere tungtvejende offentlig interesse, der kan begrunde en udbredelse af dokumenter – begreb – interesse i at opnå udbredelse af dokumenter vedrørende en igangværende EU-pilotprojektprocedure vedrørende spørgsmålet, om nationale regler er i overensstemmelse med EU-retten med henblik på at lette udøvelsen af borgernes rettigheder inden for rammerne af søgsmål, der omfatter de samme regler for den nationale ret – ikke omfattet (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 4, stk. 2, tredje led) (jf. præmis 5 og 6)
52

I hovedsagen fremgår det ikke af de for Domstolen fremlagte sagsakter, at en af disse betingelser er opfyldt. Dels er det nemlig, henset til de anmodninger, barnets mor har indgivet til de portugisiske og rumænske retter, ganske udelukket, at den forældremyndighedsindehavende person har affundet sig med fjernelsen eller tilbageholdelsen af barnet som omhandlet i artikel 10, litra a), i forordning nr. 2201/2003. Dels kan, henset til, at der foreligger en anmodning om tilbagegivelse indgivet under et år fra tidspunktet for fjernelsen af barnet, som de rumænske retter har taget til følge, og til, at de portugisiske retter ikke forekommer at have truffet en afgørelse om forældremyndighed, som ikke indebærer tilbagegivelse af barnet, ingen af de i forordningens artikel 10, litra b), fastsatte betingelser anses for opfyldt.
1.

Retslig procedure – undladelse af at træffe afgørelse – begreb – pligt til at træffe afgørelse om alle påstande, der er nedlagt af parterne – ingen undladelse af at træffe afgørelse (Domstolens procesreglement, art. 155) (jf. præmis 11-20)
Domstolens kendelse (Fjerde Afdeling) af 19. marts 2019 –

Shindler m.fl. mod Rådet

Sag C-755/18 P

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – regler for institutionerne – Det Forenede Kongeriges udtræden af Den Europæiske Union – artikel 50 TEU – Rådets afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger med en medlemsstat om indgåelse af en aftale om dennes udtræden af Unionen – fortabelse af unionsborgerskab – artikel 263, stk. 4, TEUF – umiddelbart berørt«

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – retsakter, som ændrer sagsøgerens retsstilling – Rådets afgørelse om bemyndigelse til at indlede forhandlinger med en medlemsstat om indgåelse af en aftale om dennes udtræden af Unionen – søgsmål anlagt af statsborgere i den pågældende medlemsstat – ingen bindende retsvirkninger for sagsøgerne – afvisning

(Art. 50, TEU; art. 263, stk. 4 TEUF)

(jf. præmis 30-32 og 36-39)

Konklusion

1) Appellen forkastes, idet det er åbenbart, at den delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.
4.

Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjer – emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer – forordning nr. 715/2007 – manipulationsanordning – begreb – anordning, der registrerer alle parametre i tilknytning til gennemførelsen af godkendelsesprocedurer med henblik på at forbedre emissionsbegrænsningssystemets ydeevne under disse procedurer – omfattet – forbedring, der stedvis kan observeres under normale betingelser for brug af køretøjer – ingen virkning (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 715/2007, art. 3, stk. 10) (jf. præmis 61 og konkl. 3)
2.

Retslig procedure – sagsomkostninger – opgørelse – udgifter, der kan kræves erstattet – forhold, der skal tages i betragtning – udgifter, der er afholdt inden for rammerne af en appelsag – anbringender, der rejser spørgsmål, som hverken frembyder nogen særlig interesse for EU-retten eller nogen usædvanlig vanskelighed for tvisten (jf. præmis 24-37)
1.

Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter – Europa-Parlamentets medlemmer – immunitet for så vidt angår meningstilkendegivelser og stemmeafgivelser under udøvelsen af deres hverv – begrebet meningstilkendegivelse under udøvelsen af et hverv – anvendelse i forbindelse med en straffesag, der er indledt mod et medlem af Parlamentet – krav om en direkte og klar forbindelse mellem den udtrykte meningstilkendegivelse og det parlamentariske hverv (Protokollen vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter, art. 8 og 9) (jf. præmis 29 og 30)
2.

EF-design – klagesag – ufornødent at træffe afgørelse – appel iværksat af indehaveren af et EF-design til prøvelse af en dom afsagt af Retten om frifindelse af EUIPO i et søgsmål til prøvelse af en afgørelse fra et appelkammer, der erklærer det omtvistede design ugyldigt – tilbagetagelse af ugyldighedsbegæringen vedrørende EF-designet – sagen afsluttet (Domstolens procesreglement, art. 149 og art. 190, stk. 1; Rådets forordning nr. 6/2002, art. 55, stk. 1, og art. 60, stk. 3) (jf. præmis 13)