RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Første Afdeling)

6. oktober 2015

FE

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — ansættelse — almindelig udvælgelsesprøve — optagelse på reservelisten — ansættelsesmyndighedens afgørelse om ikke at ansætte en bestået ansøger — udvælgelseskomitéens og ansættelsesmyndighedens respektive beføjelser — betingelser for adgang til udvælgelsesprøven — minimumsvarigheden af erhvervserfaring — beregningsmetode — udvælgelseskomitéens anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn — foreligger ikke — fortabt mulighed for ansættelse — erstatning«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder FE har nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens ansættelsesmyndigheds afgørelse af 17. december 2013, hvorved Generaldirektoratet (GD) for »Retlige Anliggender« afslog at ansætte hende på grundlag af reservelisten for udvælgelsesprøve EPSO/AD/42/05, samt påstand om erstatning af den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som hun hævder at have lidt som følge af denne afgørelse.

Udfald:

Afgørelsen af 17. december 2013, hvorved Europa-Kommissionen afslog at ansætte FE, annulleres. Kommissionen betaler FE et beløb på 10000 EUR. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af FE afholdte omkostninger.

Sammendrag

Hvad angår ansættelsen af personale i Unionens institutioner ved afholdelsen af almindelige udvælgelsesprøver er ansættelsesmyndigheden som følge af uafhængighedsprincippet, der er styrende for den måde, hvorpå en udvælgelseskomité udfører sine opgaver, ikke beføjet til at annullere eller ændre en afgørelse, som udvælgelseskomitéen har truffet som led i udøvelsen af sine beføjelser, således som disse er fastsat i bl.a. vedtægtens artikel 30 og artikel 5 i bilag III til vedtægten. Eftersom de afgørelser, som ansættelsesmyndigheden træffer, ikke må være behæftet med ulovligheder, kan ansættelsesmyndigheden imidlertid ikke være bundet af udvælgelseskomitéens ulovlige afgørelser, for så vidt som dens egne administrative afgørelser derved bliver ulovlige Dette er baggrunden for, at ansættelsesmyndigheden, før den udnævner en tjenestemand, har pligt til at undersøge, om den berørte ansøger opfylder de betingelser, der fremgår af vedtægten, for at den pågældende kan anses for at være ansat i Unionens tjeneste i overensstemmelse med forskrifterne, idet afgørelsen om ansættelse i modsat fald må anses for en nullitet. Hvis det eksempelvis er åbenbart, at en udvælgelseskomités afgørelse om at give en ansøger adgang til at deltage i en udvælgelsesprøve er ulovlig, fordi den er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn, skal den ansættelsesmyndighed, til hvilken udvælgelseskomitéen har fremsendt den reserveliste, hvorpå er opført navnet på den pågældende ansøger, der i mellemtiden har bestået udvælgelsesprøven, afvise at udnævne denne ansøger. (jf. præmis 39 og 40) Henvisning til: Domstolen: dom af 23. oktober 1986, Schwiering mod Revisionsretten,142/85, EU:C:1986:405, præmis 19 og 20, og af 20. februar 1992, Parlamentet mod Hanning,C-345/90 P, EU:C:1992:79, præmis 22 Personaleretten: dom af 23. oktober 2012, Eklund mod Kommissionen,F-57/11, EU:F:2012:145, præmis 49, og kendelse af 10. juli 2014, Mészáros mod Kommissionen,F-22/13, EU:F:2014:189, præmis 48

Meddelelsen om udvælgelsesprøven udgør den retlige ramme for hele den udvælgelsesprocedure, der gennemføres med henblik på at besætte en stilling ved Unionens institutioner, idet denne meddelelse med forbehold for relevante trinhøjere vedtægtsbestemmelser, herunder de bestemmelser, der fremgår af bilag III til vedtægten, dels fastlægger kompetencefordelingen mellem ansættelsesmyndigheden og udvælgelseskomitéen i forbindelse med organiseringen og afholdelsen af udvælgelsesprøven, dels fastsætter betingelserne for, at ansøgerne kan deltage, herunder navnlig krav til deres profil samt deres specifikke rettigheder og pligter. Meddelelsen om udvælgelsesprøven ville således miste enhver betydning, såfremt ansættelsesmyndigheden havde mulighed for at fjerne en bestået ansøger fra reservelisten under henvisning til en betingelse eller et adgangskrav, der hverken fremgår af den nævnte meddelelse eller af vedtægten, eller som under alle omstændigheder ikke før vedtagelsen af meddelelsen om udvælgelsesprøven har været genstand for en offentliggørelse, der er tilgængelig, eller som må anses for kendt af udvælgelseskomitéen og de interesserede ansøgere. Ifølge meddelelsen om udvælgelsesprøven tilkommer det nemlig alene udvælgelseskomitéen som et led i udøvelsen af dens opgaver og inden for rammerne af dens vide skønsbeføjelse at opstille listen over de ansøgere, der havde fået adgang til at deltage i udvælgelsesprøven. (jf. præmis 42, 43 og 48) Henvisning til: Personaleretten: dom af 14. april 2011, Šimonis mod Kommissionen,F-113/07, EU:F:2011:44, præmis 74, og af 15. oktober 2014, Moschonaki mod Kommissionen, F-55/10 RENV, EU:F:2014:235, præmis 42

For så vidt angår metoden til beregning af minimumsvarigheden af erhvervserfaring kan udvælgelseskomitéen, der ikke på nogen måde er bundet af en metode, der udtrykkeligt fremgår af meddelelsen om udvælgelsesprøven med hensyn til beregningen af den minimumsvarighed på to års erhvervserfaring, der kræves for at få adgang til at deltage i udvælgelsesprøven, på grundlag af de vide skønsbeføjelser, som denne komité er tillagt på området, med føje være af den opfattelse, at den ikke er forpligtet til specifikt at følge den beregningsmetode, der anvendes af den ene eller den anden institution. Det følger heraf, at den omstændighed, at udvælgelseskomitéen ikke anvender den beregningsmetode, som den pågældende institutions tjenestegrene anvender til at beregne minimumsvarigheden af en erhvervserfaring, der er opnået ved fuldtidsbeskæftigelse, ikke uden videre indebærer, at udvælgelseskomitéen foretager en urigtig vurdering af den betingelse om mindst to års erhvervserfaring, som den berørte skal dokumentere er opfyldt, for at få adgang til at deltage i udvælgelsesprøven. I denne henseende gælder, at når en meddelelse om udvælgelsesprøve for så vidt angår kravet til tidligere erhvervserfaring fastsætter en specifik betingelse om mindst to års erhvervserfaring for at få adgang til at deltage i udvælgelsesprøven, kan ansættelsesmyndigheden på det tidspunkt, hvor den påtænker at ansætte en ansøger, der har bestået udvælgelsesprøven, og som er valgt af udvælgelseskomitéen, ikke fjerne den pågældende fra reservelisten ved som begrundelse herfor at henvise til en fremgangsmåde for vurdering og en metode til beregning af den krævede erhvervserfaring, som ansættelsesmyndigheden ikke selv har anført i meddelelsen om udvælgelsesprøven, eller som ikke fremgår af en retsakt, der kan gøres gældende over for udvælgelseskomitéens medlemmer, og over for samtlige ansøgere til udvælgelsesprøven. Hvis dette ikke var tilfældet, ville retssikkerhedsprincippet, der er et af de styrende principper for enhver udvælgelsesprocedure, lide uoprettelig skade. Ud over manglende overholdelse af retssikkerhedsprincippet kommer ligeledes manglende overholdelse af ligebehandlingsprincippet. (jf. præmis 57 og 61-64)