Forslag til afgørelse fra generaladvokat Elmer fremsat den 29. maj 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod V. - Tjenestemænd - Fjernelse fra tjeneste - Begrundelse. - Sag C-188/96 P.



Samling af Afgørelser 1997 side I-06561



Generaladvokatens forslag til afgørelse

Indledning

1 I denne appelsag har Kommissionen nedlagt paastand om annullation af Retten i Foerste Instans' (herefter »Retten«) dom af 28. marts 1996 i sag T-40/95, V mod Kommissionen (1), ved hvilken Retten som foelge af utilstraekkelig begrundelse annullerede Kommissionens beslutning af 18. januar 1995 om fjernelse af V fra tjenesten.

De relevante faellesskabsretlige regler

2 Bestemmelsen i EF-traktatens artikel 190 fastsaetter, at:

»De forordninger, direktiver og beslutninger, som vedtages af Europa-Parlamentet og Raadet i faellesskab, samt de naevnte retsakter, som vedtages af Raadet eller Kommissionen, skal begrundes og henvise til de forslag og udtalelser, som skal indhentes i henhold til denne traktat.«

3 Bestemmelsen i artikel 25, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber fastsaetter, at:

»Enhver afgoerelse, der traeffes i henhold til denne vedtaegt om en bestemt person, skal straks meddeles den paagaeldende tjenestemand skriftligt. Enhver afgoerelse, der indebaerer et klagepunkt, skal begrundes.«

Sagens faktiske omstaendigheder

4 Retten har i sin dom anfoert foelgende vedroerende sagens faktiske omstaendigheder:

»1 [V] er tidligere tjenestemand i loenklasse C3 ved Kommissionen ...

2 Den 24. maj 1991 deltog [V] samt hans hustru og en af hans kolleger, K, i de skriftlige proever inden for regnskabsvaesen og revision i forbindelse med den generelle udvaelgelsesproeve EUR/B/21 ... som blev afholdt i faellesskab af Kommissionen og Revisionsretten. Den 10. juli 1991 fremsendte en af bedoemmerne af besvarelserne ved de skriftlige proever en skrivelse til udvaelgelseskomitéen, hvori han meddelte denne, at han var blevet opmaerksom paa lighedspunkter ved de tre ansoegeres affattelse af besvarelserne af en raekke spoergsmaal inden for regnskabsvaesen og revision tillige med lighedspunkter mellem henholdsvis nogle besvarelser og Revisionsrettens revisionsvejledning.

3 Ved skrivelse af 19. februar 1992 meddelte ansaettelsesmyndigheden [V], at den samme dag havde besluttet dels at indlede en disciplinaer forfoelgning mod ham, da den fandt, at der bestod mistanke om, at han havde kommunikeret med to andre ansoegere i forbindelse med udvaelgelsesproeven EUR/B/21 ...

6 ... anerkendte [V], at han under proeverne i forbindelse med udvaelgelsesproeve EUR/B/21 havde overgivet sine kladder, i form af gennemslagskopier, baade til sin hustru og K. Han benaegtede imidlertid, at han inden proeverne den 24. maj 1991 havde haft kendskab til spoergsmaalene og/eller standardbesvarelserne til de skriftlige proever.

7 Den 17. februar 1993 besluttede ansaettelsesmyndigheden ... at rejse sag for Disciplinaerraadet ...

8 Den 11. juni 1993 ... anbefalede Disciplinaerraadet ansaettelsesmyndigheden, at [V] blev paalagt ... en irettesaettelse. Disciplinaerraadet fandt, at det maatte laegges til grund, at [V] havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til vedtaegten, da han havde erkendt, at han under de skriftlige proever havde overgivet nogle kladder til to ansoegere, hvorimod Disciplinaerraadet ikke fandt rigtigheden af det klagepunkt for godtgjort, hvorefter [V] forud havde haft kendskab til spoergsmaalene og/eller standardbesvarelserne.

9 ... K ... blev hoert af ansaettelsesmyndigheden den 28. juli 1993. Under denne hoering erklaerede K, at [V] dagen foer de skriftlige proever meddelte ham, at han var i besiddelse af de spoergsmaal, der ville blive stillet under proeverne. Spoergsmaalene var blevet overgivet til [V] af et netvaerk af personer i Sikkerhedskontoret i Luxembourg, som havde givet et begraenset antal personer oplysninger vedroerende proeverne i forbindelse med udvaelgelsesproever ...

10 Ved notits af 17. september 1993 meddelte ansaettelsesmyndigheden [V], at den havde besluttet foreloebig at suspendere den disciplinaere forfoelgning mod [V] med henblik paa at genoptage den administrative undersoegelse, 'i betragtning af de nye oplysninger, der er kommet frem under de nylige hoeringer' ...

11 Ved supplerende indberetning af 5. november 1993 rejste ansaettelsesmyndigheden atter sag for Disciplinaerraadet mod [V] ...

15 ... afgav Disciplinaerraadet sin anden udtalelse den 11. oktober 1994; udtalelsens afsluttende del har foelgende ordlyd:

... under hensyn til, at flertallet af Disciplinaerraadets medlemmer er af den opfattelse, at V var i besiddelse af spoergsmaalene forud for proeverne;

... henstiller flertallet, at ansaettelsesmyndigheden paalaegger V den disciplinaere sanktion, som er omhandlet i vedtaegtens artikel 86, stk. 2, litra e), nemlig degradering til loenklasse C4 med opretholdelse af loentrin.

16 ... traf ansaettelsesmyndigheden den 18. januar 1995 en afgoerelse, hvorved [V] blev paalagt den disciplinaere sanktion, som er omhandlet i vedtaegtens artikel 86, stk. 2, litra f), dvs. fjernelse fra tjenesten med virkning fra den 1. marts 1995. Afgoerelsens begrundelse er affattet saaledes:

...

under hensyn til, at det fremgaar saavel af rapporterne vedroerende hoeringen af V som af Disciplinaerraadets udtalelser, at V havde indroemmet, at han under de skriftlige proever havde overgivet kladder til K ...

under hensyn til, at der foreligger de nedenfor beskrevne skaerpende omstaendigheder i forbindelse med V's handlemaade;

under hensyn til, at det fremgaar af kopierne af K's besvarelse, at hans besvarelse ... er meget lig V's besvarelse;

...

under hensyn til, at det fremgaar at sagens akter, at besvarelsens elementer ikke kan vaere udledt af Revisionsrettens revisionsvejledning ...

... det maa derfor fastslaas, at V var i besiddelse af standardbesvarelsen ... og dette noedvendigvis inden han traadte ind i det lokale, hvor udvaelgelsesproeven blev afholdt; han har saaledes draget fordel af en laek;

under hensyn til, at V saaledes forsaetligt har forsoegt at forfalske resultaterne af en generel udvaelgelsesproeve under tilsidesaettelse af det princip, hvorefter ansoegere til stillinger ved Faellesskaberne skal vaere ligestillet i forhold til proeverne i forbindelse med de naevnte generelle udvaelgelsesproever;

under hensyn til, at denne adfaerd ogsaa ville have indebaaret en alvorlig risiko for, at ansoegere, som ikke reelt var i besiddelse af de kraevede faglige kundskaber, kunne bestaa proeverne i forbindelse med denne generelle udvaelgelsesproeve, hvilket ville have haft til foelge, at saavel de oevrige ansoegere som institutionens interesser blev skadet;

under hensyn til, at [V] ved at naegte at oplyse, hvorfra de paagaeldende standardbesvarelser stammer, har tilsidesat sin forpligtelse til i institutionens interesse at samarbejde med henblik paa, at sagen bliver oplyst fuldt ud;

under hensyn til, at V, som er tidligere 'inspecteur de la police' ved det belgiske politi og tidligere tjenestemand ved Sikkerhedskontoret ... varetog vigtige opgaver, som indebar ansvar og fortrolighed;

under hensyn til, at institutionen med foeje kan forvente, at dens tjenestemaend, og navnlig en tidligere tjenestemand ved Sikkerhedskontoret, paa grundlag af selve arten af de udoevede funktioner, udviser en upaaklagelig haederlighed;

under hensyn til den usaedvanlige grovhed af den adfaerd, som er udvist af V, der har misbrugt den tillid, som boer herske mellem tjenestemanden og den institution, hvor han er ansat;

af disse grunde og under hensyn til sagens samtlige omstaendigheder forekommer det noedvendigt og berettiget at anvende en strengere sanktion paa V end den, som Disciplinaerraadet har anbefalet.«

Sagen for Retten

5 V anlagde den 17. februar 1995 sag ved Retten med paastand om annullation af afgoerelsen. Han anfoerte fem anbringender til stoette for sit soegsmaal. Paa grundlag af sagens omstaendigheder fandt Retten, at V's sidste anbringende om, at der var sket en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, og om, at afgoerelsen var utilstraekkeligt begrundet, skulle undersoeges foerst.

6 Retten anfoerte herefter foelgende:

»35 Det bemaerkes for det foerste, at det fremgaar af Domstolens og Rettens faste praksis, at forpligtelsen til at begrunde en bebyrdende afgoerelse har til formaal at give den paagaeldende oplysninger, der er tilstraekkelige til at fastslaa, hvorvidt afgoerelsen er korrekt, og at skabe grundlag for, at Domstolen og Retten kan udoeve kontrol med hensyn til afgoerelsens lovlighed ...

36 Naar ansaettelsesmyndigheden paalaegger en tjenestemand en disciplinaer sanktion, skal begrundelsen for dens afgoerelse klart angive, hvilke forhold der konkret laegges tjenestemanden til last, samt de overvejelser, ansaettelsesmyndigheden har baseret en bestemt sanktion paa. Saafremt den af ansaettelsesmyndigheden valgte sanktion som her er strengere end den, Disciplinaerraadet har anbefalet, skal det af afgoerelsen endvidere klart fremgaa, hvorfor ansaettelsesmyndigheden har fraveget Disciplinaerraadets udtalelse ...

40 ... det i det vaesentlige har vaeret det forhold, at [V] inden proeverne maatte antages at have vaeret i besiddelse af standardbesvarelserne, der havde vaeret afgoerende for saavel Disciplinaerraadet som ansaettelsesmyndigheden ved disses vurdering af, hvor strengt der maa ses paa [V's] handlemaade.

41 Det maa fastslaas, at ansaettelsesmyndigheden har lagt til grund, at [V's] handlemaade har vaeret mere alvorlig, end hvad Disciplinaerraadet er gaaet ud fra, uden at den naermere i form af en supplerende begrundelse har angivet aarsagerne til, at den har fraveget Disciplinaerraadets udtalelse.

...

50 ... de omstaendigheder, som ansaettelsesmyndigheden har paaberaabt sig, [kan] ikke i det foreliggende tilfaelde begrunde, at ansaettelsesmyndigheden traf bestemmelse om, at [V] skulle fjernes fra tjenesten i stedet for at blive degraderet, saaledes som Disciplinaerraadet havde anbefalet.

51 ...afgoerelsen burde have indeholdt en fyldig begrundelse og have angivet aarsagerne til, at ansaettelsesmyndigheden undlod at tage hensyn til de formildende omstaendigheder, som Disciplinaerraadet havde lagt vaegt paa, da det traf beslutning om at anbefale den paagaeldende sanktion.

...

53 Under hensyn til det ovenfor anfoerte boer den anfaegtede afgoerelse annulleres som foelge af utilstraekkelig begrundelse, uden at det er noedvendigt at gennemgaa [V's] oevrige anbringender og argumenter.«

Parternes paastande og anbringender under appelsagen

7 Kommissionen har under denne appelsag nedlagt paastand om annullation af Rettens dom og har til stoette herfor anfoert tre anbringender. Kommissionen har for det foerste gjort gaeldende, at Retten har fejlvurderet raekkevidden af pligten til begrundelse. For det andet har den gjort gaeldende, at Rettens vurdering af de omstaendigheder, som ansaettelsesmyndigheden har anfoert som skaerpende i den omtvistede afgoerelse, er udtryk for en forkert retsanvendelse. Ogsaa Rettens konstatering af, at der i den omtvistede afgoerelse skulle have vaeret taget stilling til de formildende omstaendigheder, som Disciplinaerraadet henviste til, er efter Kommissionens opfattelse udtryk for en forkert retsanvendelse. Endelig har Kommissionen for det tredje gjort gaeldende, at Retten har fejlvurderet den bevisgrad, der er noedvendig for at laegge til grund, at der bestaar en disciplinaer forseelse.

8 V har gjort gaeldende, at det foelger af artikel 51 i EF-statutten for Domstolen, at appel til Domstolen er begraenset til retsspoergsmaal. Da denne sag alene omhandler spoergsmaal om vurdering af faktum, kan sagen ikke antages til realitetsbehandling. Subsidiaert har V nedlagt paastand om, at appellen forkastes.

Kommissionens foerste anbringende og anden del af andet anbringende

9 Kommissionen goer med sit foerste anbringende og anden del af andet anbringende gaeldende, at Rettens antagelse af, at begrundelsen for den omtvistede afgoerelse er utilstraekkelig, savner grundlag. Kommissionen har i den forbindelse henvist til, at Retten har stillet mere vidtgaaende krav end de hensyn, begrundelseskravet skal tilgodese, nemlig at goere det muligt for den beroerte og for domstolene at udoeve kontrol med, om de faktiske omstaendigheder, der er lagt til grund, kan begrunde den valgte sanktion.

I denne sag er pligten til begrundelse fuldstaendig respekteret, idet ansaettelsesmyndighedens afgoerelse udtrykkeligt opremser denne myndigheds grunde til at paalaegge V en strengere sanktion end den, som Disciplinaerraadet havde anbefalet. Retten har i den forbindelse forvekslet klagepunktet om utilstraekkelig begrundelse med et eventuelt klagepunkt om, hvorvidt de i begrundelsen indeholdte grunde for afgoerelsen var velbegrundede. Kommissionen har vaeret opmaerksom paa de formildende omstaendigheder i sagen, men har ikke naevnt dem i den omtvistede afgoerelse, da de skaerpende omstaendigheder i sagen overskyggede disse grunde.

10 V har gjort gaeldende, at anbringendet fra Kommissionen om raekkevidden af begrundelsen ikke kan antages til realitetsbehandling, idet Kommissionen reelt oensker at opnaa en ny vurdering fra Domstolen af faktum, hvilket er i strid med artikel 51 i Domstolens statut. For saa vidt angaar realiteten har V bemaerket, at Retten helt korrekt har fastslaaet en tilsidesaettelse af pligten til begrundelse, bl.a. under henvisning til, at ansaettelsesmyndigheden ikke tog de formildende omstaendigheder, som Disciplinaerraadet henviste til, i betragtning.

Formaliteten

11 Domstolen har i dom af 20. februar 1997 (2) (herefter »Daffix-dommen«), der ligeledes drejede sig om begrundelseskravet i forbindelse med ansaettelsesmyndighedens paalaeggelse af en strengere sanktion over for en tjenestemand end den sanktion, som Disciplinaerraadet havde anbefalet, udtalt at:

»... pligten til at begrunde en akt, der indeholder et klagepunkt, har til formaal at goere det muligt for Domstolen at udoeve sin kontrol med hensyn til afgoerelsens lovlighed, og at give afgoerelsens adressat de oplysninger, der er noedvendige for at kunne fastslaa, hvorvidt afgoerelsen er korrekt ...

Heraf foelger, at spoergsmaal om manglende eller utilstraekkelig begrundelse, der vanskeliggoer en saadan en domstolskontrol, ikke blot kan, men skal tages under paakendelse ex officio af Faellesskabets retsinstanser, da de angaar grundlaeggende retsprincipper ...

En proevelse af saadanne anbringender kan finde sted paa et hvilket som helst stadium af sagen ...« (praemis 23, 24 og 25).

12 Domstolen fastslog saaledes i Daffix-dommen, at Domstolen under en appelsag er kompetent til at paakende, om Retten har fejlvurderet begrundelseskravet i traktatens artikel 190 og vedtaegtens artikel 25, idet dette er et retsspoergsmaal. Den kontrol med en afgoerelses lovlighed, som Domstolen herved udoever, maa noedvendigvis tage det faktum, som Retten har lagt til grund for at naa til sin konklusion om en tilstraekkelig eller utilstraekkelig begrundelse, i betragtning.$

13 V's formalitetsindsigelse kan saaledes efter min opfattelse ikke tages til foelge.

Realiteten

14 Retten har i den anfaegtede dom anfoert, at V's anbringende om »tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet og om utilstraekkelig begrundelse« foerst maa undersoeges. Efter at have gengivet retspraksis vedroerende kravet om begrundelse har Retten i praemis 37 anfoert, at det maa undersoeges, om pligten til begrundelse i naervaerende sag er opfyldt. I praemisserne 38-42 har Retten fastlagt faktum i sagen. I praemisserne 43-50 har Retten gennemgaaet, om de af ansaettelsesmyndigheden anfoerte grunde kunne begrunde en strengere sanktion end den, der var blevet anbefalet af Disciplinaerraadet. I praemis 51 har Retten fastslaaet, at afgoerelsen burde havde indeholdt en fyldig begrundelse, herunder angivet aarsagerne til, at eventuelle formildende omstaendigheder ikke kunne tages i betragtning. I praemis 52 har Retten fastslaaet, at afgoerelsen ikke indeholder en tilstraekkelig begrundelse for at vaelge en anden sanktion end den, der var anbefalet af Disciplinaerraadet, og i praemis 53 har Retten annulleret afgoerelsen under henvisning til utilstraekkelig begrundelse.

15 Det fremgaar efter min opfattelse ikke ganske klart af den anfaegtede dom, hvilke anbringender Retten reelt har taget stilling til. Da Retten alene annullerer den omtvistede afgoerelse under henvisning til utilstraekkelig begrundelse, kunne det umiddelbart se ud, som om dette er det eneste element, som Retten har taget stilling til. Ved at laese dommen i sin helhed fremgaar det imidlertid, at det anbringende, der undersoeges, omhandler baade spoergsmaalet om begrundelse og spoergsmaalet om tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, og at Retten i praemisserne 43-50 tager stilling til spoergsmaalet om tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet og i praemisserne 51, 52 og 53 til spoergsmaalet om opfyldelse af pligten til begrundelse.

16 Det er imidlertid to forskellige spoergsmaal, som Retten paa denne maade synes at blande sammen til ét. Spoergsmaalet om manglende eller utilstraekkelig begrundelse drejer sig om, hvorvidt det af den omtvistede afgoerelse tilstraekkeligt klart fremgaar, hvorfor ansaettelsesmyndigheden har valgt at tilsidesaette den sanktion, som blev anbefalet af Disciplinaerraadet, og kan saaledes siges at vaere af mere formel karakter. Det andet spoergsmaal om tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet er af rent materiel karakter, nemlig om de paaberaabte grunde kan give tilstraekkeligt grundlag for at paalaegge den valgte sanktion. Hvor det foerste spoergsmaal med andre ord drejer sig om, hvorvidt der er givet en begrundelse, drejer det andet sig om, hvorvidt den angivne begrundelse er holdbar.

17 Det ville saaledes have vaeret mere logisk, hvis Retten foerst havde taget stilling til spoergsmaalet om, hvorvidt den omtvistede afgoerelse var tilstraekkeligt begrundet, og derefter i givet fald taget stilling til, om den givne begrundelse var holdbar. Hvis Retten havde maattet konstatere, at der ikke var angivet tilstraekkelig begrundelse, maatte afgoerelsen annulleres som foelge heraf, og der ville saa ikke vaere anledning til at se paa det andet spoergsmaal. Hvis afgoerelsen derimod efter Rettens opfattelse maatte antages at indeholde en tilstraekkelig begrundelse, maatte spoergsmaalet om tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet herefter undersoeges.

18 Denne fremgangsmaade er i overensstemmelse med Domstolens praksis vedroerende begrundelseskravet (3), hvorefter pligten til at begrunde en bebyrdende afgoerelse bl.a. har til formaal at muliggoere en domstolskontrol. Hvis det fastslaas, at en afgoerelse er utilstraekkeligt begrundet, er det jo netop, fordi afgoerelsen ikke indeholder tilstraekkelige oplysninger til at muliggoere domstolskontrol af afgoerelsens materielle rigtighed.

19 Paa trods af, at det af ordlyden af Rettens dom fremgaar, at Retten baade har undersoegt, om der er sket en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, og om den omtvistede afgoerelse er tilstraekkeligt begrundet, maa det imidlertid laegges til grund, at Retten i praemis 53 i dommen har annulleret den omtvistede afgoerelse som foelge af utilstraekkelig begrundelse (4), saaledes at der under appelsagen for Domstolen alene kan tages stilling til, om Rettens konstatering heraf er udtryk for en forkert retsanvendelse.

20 Det fremgaar af den omtvistede afgoerelse (jf. dommens praemis 16), at de faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for ansaettelsesmyndighedens beslutning, stoettes paa foelgende forhold:

- V indroemmede under Disciplinaerraadets hoeringer, at han under de skriftlige proever havde overgivet kladder til en kollega.

- Kollegaens besvarelse af proeven i regnskabsvaesen var meget lig V's besvarelse.

- V var i besiddelse af standardbesvarelsen til et punkt i proeven, og dette noedvendigvis inden han traadte ind i det lokale, hvor udvaelgelsesproeven blev afholdt; han havde saaledes draget fordel af en laek.

21 Der kan saaledes naeppe vaere nogen tvivl om, at den omtvistede afgoerelse tilstraekkelig klart angiver de faktiske omstaendigheder, der laegges V til last. Det maa i den forbindelse bemaerkes, at afgoerelsen var afslutningen paa en disciplinaersag, som var blevet indledt i 1992, og med hvis naermere omstaendigheder V gentagne gange var blevet gjort bekendt. Afgoerelsen giver saaledes for saa vidt angaar dette punkt afgoerelsens adressat de oplysninger, der er noedvendige for at kunne fastslaa, om afgoerelsen er korrekt, og muliggoer en domstolskontrol.

22 Ansaettelsesmyndigheden fortsatte, jf. dommens praemis 16, i afgoerelsen med at anfoere, at der var visse skaerpende omstaendigheder ved de ovenfor anfoerte faktiske forhold, der blev lagt V til last, nemlig:

- at V saaledes forsaetligt havde forsoegt at forfalske resultaterne af en generel udvaelgelsesproeve under tilsidesaettelse af det princip, hvor ansoegere skal vaere ligestillet i forhold til disse proever,

- at V's adfaerd indebar en alvorlig risiko for, at ansoegere, der ikke besad de noedvendige kvalifikationer, kunne bestaa proeverne, hvilket ville have skadet baade andre ansoegere og institutionens interesser,

- at V ved at naegte at oplyse, hvorfra standardbesvarelsen stammede, havde tilsidesat sin forpligtelse til at samarbejde,

- at V, som var tidligere »inspecteur de la police« ved det belgiske politi og tjenestemand ved Sikkerhedskontoret, varetog vigtige opgaver, som indebar ansvar og fortrolighed,

- at institutionen med foeje kan forvente, at dens tjenestemaend, isaer en tidligere tjenestemand ved Sikkerhedskontoret, udviser en upaaklagelig haederlighed,

- at V havde misbrugt tilliden mellem en tjenestemand og den institution, hvor han er ansat.

Ansaettelsesmyndigheden fastslog herefter, at det »af disse grunde og under hensyn til sagens samtlige omstaendigheder forekommer ... noedvendigt og berettiget at anvende en strengere disciplinaer sanktion paa V end den, som Disciplinaerraadet har anbefalet«.

23 Retten udtalte i dommens praemis 41, at ansaettelsesmyndigheden havde lagt til grund, at V's handlemaade havde vaeret mere alvorlig, end hvad Disciplinaerraadet var gaaet ud fra, uden at ansaettelsesmyndigheden naermere i form af en supplerende begrundelse havde angivet aarsagerne til, at ansaettelsesmyndigheden havde fraveget Disciplinaerraadets udtalelse. Retten udtalte endvidere i praemis 51, at ansaettelsesmyndigheden ikke havde taget hensyn til den formildende omstaendighed, som Disciplinaerraadet havde lagt vaegt paa til fordel for V, og som bestod i seks aars upaaklagelig tjeneste og i hans tidligere bedoemmelser. Paa denne baggrund fastslog Retten i praemis 52, at »afgoerelsen ikke indeholder nogen begrundelse, der tilstraekkelig klart angiver de grunde, ud fra hvilke ansaettelsesmyndigheden paalagde [V] den klart strengere sanktion bestaaende i fjernelse fra tjenesten end den sanktion, som Disciplinaerraadet havde foreslaaet paa grundlag af samme omstaendigheder«.

24 Det foelger af fast retspraksis (5), at pligten til at begrunde en bebyrdende afgoerelse bl.a. har til formaal at muliggoere en domstolskontrol. Det foelger endvidere af retspraksis, at saafremt den af ansaettelsesmyndigheden valgte sanktion som her er strengere end den, Disciplinaerraadet har anbefalet, skal det af afgoerelsen klart fremgaa, hvorfor ansaettelsesmyndigheden har fraveget Disciplinaerraadets udtalelse (6).

25 Af det, der er anfoert ovenfor i punkt 22, fremgaar, at ansaettelsesmyndigheden i den omtvistede afgoerelse angav, hvilke grunde den havde til at fravige den sanktion, som Disciplinaerraadet havde anbefalet, nemlig de skaerpende omstaendigheder, som efter ansaettelsesmyndighedens opfattelse forelaa i sagen. Som det endvidere kan ses af Rettens dom, var disse grunde tilstraekkelige til at foretage en domstolskontrol af afgoerelsens materielle rigtighed, idet Retten i dommen rent faktisk gik ind i en saadan vurdering.

26 Det ses ikke at foelge af den ovennaevnte retspraksis, at det i afgoerelser om valg af en strengere sanktion end den, der er anbefalet af Disciplinaerraadet, skal angives, hvilke grunde ansaettelsesmyndigheden ved valget af sanktion ikke har fundet det relevant at laegge vaegt paa. Dette ville da heller ikke give megen mening. Det, der skal angives, er de grunde, som ansaettelsesmyndigheden finder giver grundlag for at vaelge en strengere sanktion.

27 Det kunne vel anfoeres, at ansaettelsesmyndigheden i denne sag kunne have anfoert, at »de af Disciplinaerraadet anfoerte omstaendigheder om seks aars upaaklagelig tjeneste og de tidligere udfaerdigede bedoemmelser kan ikke foere til et andet resultat«. Efter min opfattelse er det imidlertid ikke noedvendigt med en saadan udtrykkelig udtalelse om de formildende omstaendigheder, idet det maa vaere underforstaaet i afgoerelsen, at ansaettelsesmyndigheden har taget disse omstaendigheder i betragtning, idet de er anfoert i Disciplinaerraadets udtalelse.

28 Jeg finder paa denne baggrund, at Rettens antagelse i dommens praemis 52 af, at den omtvistede afgoerelse ikke indeholder nogen begrundelse, der tilstraekkelig klart angiver de grunde, ud fra hvilke ansaettelsesmyndigheden paalagde V den strengere sanktion, der bestod i fjernelse fra tjenesten, end den sanktion, som Disciplinaerraadet havde foreslaaet paa grundlag af samme omstaendigheder, var udtryk for en forkert retsanvendelse.

29 Domstolen kom i overensstemmelse hermed i ovennaevnte Daffix-dom til samme resultat, selv om begrundelsen for valg af en strengere sanktion end den, der var foreslaaet af Disciplinaerraadet i den paagaeldende sag, var langt mere uklar end begrundelsen i naervaerende sag. Domstolen udtalte saaledes, at:

»... Mens Disciplinaerraadet udelukkende lagde til grund, at Frédéric Daffix ikke havde kontrolleret den paagaeldendes identitet og ikke havde sikret sig dennes legitimation, hvilket Disciplinaerraadet havde anset for en grov tjenesteforsoemmelse, antog ansaettelsesmyndigheden, at de anfoerte klagepunkter udgjorde en saa usaedvanlig grov tilsidesaettelse af tjenestemandens forpligtelser over for sin institution, at det maatte rejse tvivl om selve tillidsforholdet mellem institutionen og dens ansatte ... Selv om det ikke udtrykkeligt fremgaar af den omtvistede afgoerelse, fremgaar det dog tilstraekkeligt klart, at dette var begrundelsen for, at ansaettelsesmyndigheden fraveg Disciplinaerraadets udtalelse« (praemis 37).

30 Da der som naevnt efter min opfattelse maa gives Kommissionen medhold i, at Rettens antagelse af, at den omtvistede afgoerelse ikke var tilstraekkeligt begrundet, var udtryk for en forkert retsanvendelse, maa den anfaegtede dom saaledes ophaeves i medfoer af artikel 54, stk. 1, i Statutten for Domstolen, uden det er fornoedent at gennemgaa de oevrige anbringender til stoette for appellen.

31 Da Retten ikke, ud over spoergsmaalet om tilstraekkelig begrundelse, har taget stilling til de anbringender, som V gjorde gaeldende under sagen for Retten i foerste instans, er sagen efter min opfattelse ikke moden til afgoerelse, hvorfor den boer hjemvises til Retten til afgoerelse i realiteten af de anbringender, som fremgaar af den anfaegtede doms praemis 25. Afgoerelsen om sagens omkostninger boer samtidig udsaettes.

Forslag til afgoerelse

32 Paa denne baggrund foreslaar jeg Domstolen at afsige foelgende dom:

1) Den dom, som Retten i Foerste Instans har afsagt den 28. marts 1995 i sag T-40/95, V mod Kommissionen, ophaeves, for saa vidt som Kommissionens afgoerelse af 18. januar 1995 om, at V fjernes fra tjenesten, blev annulleret som foelge af utilstraekkelig begrundelse og Kommissionen tilpligtet at betale sagens omkostninger.

2) Sagen hjemvises til Retten i Foerste Instans til paakendelse af de oevrige anbringender, som er gjort gaeldende, og som fremgaar af den anfaegtede doms praemis 25.

3) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.

(1) - Sml. Pers. I-A, s. 153/II, s. 461.

(2) - Sag C-166/95 P, Daffix, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser.

(3) - Jf. bl.a. dom af 26.11.1981, sag 195/80, Michel mod Parlamentet, Sml. s. 2861, og dom af 21.6.1984, sag 69/83, Lux mod Revisionsretten, Sml. s. 2447, ovennaevnte dom af 20.2.1997, sag C-166/95 P, Kommissionen mod Daffix, og dom af 20.3.1991, sag T-1/90, Pérez-Mínguez Casariego mod Kommissionen, Sml. II, s. 143.

(4) - Jf. herved den franske udgave: »annuler la décision attaquée pour insuffisance de motivation«.

(5) - Jf. note 2.

(6) - Jf. bl.a. dom af 29.1.1985, sag 228/83, F. mod Kommissionen, Sml. s. 275.