ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 9. juni 2022 — Direktor na Agentsia »Mitnitsi« mod »IMPERIAL TOBACCO BULGARIA« EOOD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Varhoven administrativen sad — Bulgarien)

(Sag C-55/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - punktafgifter - direktiv 2008/118/EF - artikel 11 - godtgørelse af punktafgifter på punktafgiftspligtige varer, som er overgået til forbrug - direktiv 2011/64/EU - artikel 17, stk. 1, litra b) - tilbagebetaling af punktafgift, der allerede er blevet erlagt ved hjælp af toldbanderoler på forarbejdet tobak, som er blevet destrueret under administrativt tilsyn - medlemsstaternes forpligtelse til at vedtage bestemmelser om tilbagebetaling af punktafgift på forarbejdet tobak, der er overgået til forbrug, og som er blevet destrueret under tilsyn af en toldmyndighed - foreligger ikke)

(2022/C 294/12)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Direktor na Agentsia »Mitnitsi«

Sagsøgt:»IMPERIAL TOBACCO BULGARIA« EOOD

Konklusion

Artikel 11 i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF og artikel 17, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2011/64/EU af 21. juni 2011 om punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke pålægger medlemsstaterne at foreskrive tilbagebetaling af punktafgifter på punktafgiftspligtige varer, herunder forarbejdet tobak, der er blevet destrueret under en toldmyndigheds tilsyn, og som allerede er overgået til forbrug.

(1) EUT C 128 af 12.4.2021.
1)

Artikel 30, stk. 2, litra a) og b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at en medlemsstats toldmyndighed ved fastsættelsen af toldværdien i overensstemmelse med denne bestemmelse kan begrænse sig til at anvende de oplysninger, der er indeholdt i den nationale database, som denne myndighed opdaterer og fører, uden at myndigheden — når disse oplysninger er tilstrækkelige hertil — skal tilgå oplysninger, som toldmyndighederne i andre medlemsstater eller EU’s institutioner eller tjenestegrene er i besiddelse af, dog med forbehold for muligheden for, når dette ikke er tilfældet, at rette henvendelse til disse myndigheder eller disse institutioner eller tjenestegrene for at få supplerende oplysninger med henblik på denne fastsættelse.
1)

Artikel 6, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at det ikke er et krav for at fastslå eksistensen af en »ældre rettighed« som omhandlet i denne bestemmelse, at indehaveren af denne rettighed kan modsætte sig, at det yngre varemærke bruges af indehaveren af dette.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 2. juni 2022 — SR mod EW (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Ilfov — Rumænien)

(Sag C-196/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forkyndelse af retslige og udenretslige dokumenter - forordning (EF) nr. 1393/2007 - artikel 5 - oversættelse af dokumenter - rekvirentens afholdelse af udgifter til oversættelse - begrebet »rekvirent« - forkyndelse på foranledning af den ret, for hvilken sagen er indbragt, af retslige dokumenter over for intervenienterne i sagen)

(2022/C 284/10)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Ilfov

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SR

Sagsøgt: EW

procesdeltagere: FB, CX og IK

Konklusion

Artikel 5, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager (forkyndelse af dokumenter) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 skal fortolkes således, at når en ret træffer bestemmelse om fremsendelse af retslige dokumenter til tredjeparter, der har anmodet om at intervenere i sagen, kan denne ret ikke anses for at være »rekvirent« i denne bestemmelses forstand.

(1) EUT C 263 af 5.7.2021.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. juni 2022 — Get Fresh Cosmetics Limited mod Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-122/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 87/357/EØF - artikel 1, stk. 2 - anvendelsesområde - produkter der ikke er levnedsmidler, som kan forveksles med levnedsmidler - begreb - risiko for kvælning, forgiftning, perforering eller blokering af spiserøret - formodet farlighed - foreligger ikke - bevis)

(2022/C 284/09)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Get Fresh Cosmetics Limited

Sagsøgt: Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

Procesdeltager: V.U.

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 87/357/EØF af 25. juni 1987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om produkter, der på grund af deres ydre fremtræden kan forveksles med andre produkter og herigennem være til fare for forbrugernes sundhed eller sikkerhed skal fortolkes således, at det for produkter, som skønt de ikke er levnedsmidler, har en sådan form, duft, farve, udseende, præsentationsform, mærkning samt volumen eller størrelse, der bevirker, at forbrugere, navnlig børn, kan forveksle dem med levnedsmidler og derfor tage dem i munden, sutte på dem eller nedsvælge dem, ikke er nødvendigt ved hjælp af objektive og dokumenterede oplysninger at påvise, at den omstændighed at produkterne tages i munden, suttes på eller nedsvælges kan indebære risici som f.eks. kvælning, forgiftning, perforering eller blokering af spiserøret. De kompetente nationale myndigheder skal imidlertid i hvert enkelt sag vurdere, om et produkt opfylder betingelserne i denne bestemmelse, og begrunde, at dette er tilfældet.

(1) EUT C 182 af 10.5.2021.
C 284/9

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 2. juni 2022 — FCC Česká republika, s.r.o. mod Ministerstvo životního prostředí, Městská část Ďáblice og Spolek pro Ďáblice (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-43/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2010/75/EU - artikel 3, nr. 9) - integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening - procedure for ændring af en godkendelse - den berørte offentligheds deltagelse - begrebet »væsentlig ændring« af anlægget - forlængelse af et affaldsdeponeringsanlægs drift)

(2022/C 284/07)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FCC Česká republika, s.r.o.

Sagsøgte: Ministerstvo životního prostředí, Městská část Ďáblice og Spolek pro Ďáblice

Konklusion

Artikel 3, nr. 9), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/75/EU af 24. november 2010 om industrielle emissioner (integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening) skal fortolkes således, at den blotte forlængelse af deponeringsperioden for affald, uden at der sker nogen ændring i anlæggets godkendte maksimale størrelse og den samlede tilladte kapacitet, ikke udgør en »væsentlig ændring« som omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 110 af 29.3.2021.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 19. maj 2022 — Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL) og Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) mod Ryanair DAC (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-33/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - vandrende arbejdstagere - social sikring - lovgivning, der finder anvendelse - forordning (EØF) nr. 1408/71 - artikel 14, stk. 2, litra a), nr. i) og ii) - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 11, stk. 5 - artikel 13, stk. 1, litra a) og b) - begrebet »hjemmebase« - kabinepersonale - arbejdstagere, der har lønnet beskæftigelse på to eller flere medlemsstaters område - tilknytningskriterier)

(2022/C 266/08)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL) og Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Sagsøgt: Ryanair DAC

Konklusion

Artikel 14, stk. 2, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 631/2004 af 31. marts 2004, artikel 13, stk. 1, litra a), og artikel 87, stk. 8, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 988/2009 af 16. september 2009, dernæst ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 465/2012 af 22. maj 2012, og artikel 11, stk. 5, i forordning nr. 883/2004, som ændret ved forordning nr. 465/2012, skal fortolkes således, at den lovgivning om social sikring, som finder anvendelse på kabinepersonalet i et i én medlemsstat etableret luftfartsselskab, som ikke er omfattet af E101-attester, og som dagligt arbejder 45 minutter i et lokale beregnet til besætningen, et såkaldt »crew room«, som det pågældende luftfartsselskab råder over i en anden medlemsstat, som dette kabinepersonale, der i den resterende arbejdstid befinder sig om bord på et af luftfartselskabets fly, bor i, er lovgivningen i sidstnævnte medlemsstat.

(1) EUT C 110 af 29.3.2021.
1)

Artikel 6, stk. 1, litra m), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF skal fortolkes således, at for så vidt angår den af producenten ydede handelsmæssige garanti udløses det oplysningskrav, som den erhvervsdrivende er pålagt ved denne bestemmelse, ikke af den blotte eksistens af denne garanti, men alene, når forbrugeren har en legitim interesse i at opnå oplysninger om den nævnte garanti for at kunne træffe afgørelse om at binde sig aftalemæssigt til den erhvervsdrivende. En sådan legitim interesse foreligger bl.a., hvis den erhvervsdrivende gør producentens handelsmæssige garanti til en central eller afgørende del af sit tilbud. Med henblik på at afgøre, om garantien udgør en sådan central eller afgørende del, skal der tages hensyn til tilbuddets indhold og generelle udformning i forhold til den pågældende vare, til betydningen for salgs- og reklameargumentet af, at producentens handelsmæssige garanti nævnes, til den plads, som dette nævnte har i tilbuddet, til den risiko for vildfarelse eller forvirring, som det nævnte kan medføre i bevidstheden hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger med hensyn til de forskellige garantirettigheder, som denne kan udøve, og til garantigiverens faktiske identitet, til forklaringer i tilbuddet vedrørende de andre garantier, der er knyttet til varen, eller manglen på denne tilstedeværelse, samt til enhver anden oplysning, der kan godtgøre et objektivt behov for forbrugerbeskyttelse.
C 257/12

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 5. maj 2022 — R. en R. mod Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (anmodning om præjudiciel afgørelse fra College van Beroep voor het bedrijfsleven — Nederlandene)

(Sag C-189/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles landbrugspolitik - forordning (EU) nr. 1306/2013 - bilag II - det lovbestemte forvaltningskrav 10 - forordning (EU) nr. 1107/2009 - artikel 55, stk. 1, og artikel 55, stk. 2, første punktum - ordninger for direkte støtte - fælles regler - nedsættelse eller udelukkelse af hele eller en del af den støtte, der er modtaget under den fælles landbrugspolitik - manglende overholdelse af krydsoverensstemmelsesreglerne - anvendelse af et plantebeskyttelsesmiddel, som ikke eller ikke længere er godkendt i den pågældende medlemsstat, og hvis sidste anvendelsesdato i sidstnævnte tilfælde er overskredet)

(2022/C 257/16)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Sagsøger: R. en R.

Sagsøgt: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

Konklusion

Forvaltningskrav 10, således som det er fastsat i bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008, hvori henvises til artikel 55, stk. 1, og artikel 55, stk. 2, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 af 21. oktober 2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF, skal fortolkes således, at dette forvaltningskrav ligeledes vedrører anvendelsen af et plantebeskyttelsesmiddel, som ikke eller ikke længere er godkendt i den pågældende medlemsstat, og hvis sidste anvendelsesdato i sidstnævnte tilfælde er overskredet.

(1) EUT C 228 af 14.6.2021.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 14. juli 2022 — CC mod VO (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Högsta domstolen — Sverige)

(Sag C-572/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar - forældreansvar - forordning (EF) nr. 2201/2003 - artikel 8, stk. 1, og artikel 61, litra a) - generel kompetence - princippet om, at retten bevarer sin kompetence - flytning under sagens behandling af et barns sædvanlige opholdssted fra en medlemsstat i Den Europæiske Union til et tredjeland, der er part i Haagerkonventionen af 1996)

(2022/C 359/12)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta domstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CC

Sagsøgt: VO

Konklusion

Artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000, sammenholdt med denne forordnings artikel 61, litra a), skal fortolkes således, at en ret i en medlemsstat, for hvilken en tvist om forældreansvar er indbragt, ikke bevarer kompetencen til at træffe afgørelse i tvisten i henhold til denne artikel 8, stk. 1, når det omhandlede barns sædvanlige opholdssted under sagen lovligt er blevet flyttet til et tredjelands område, der er part i konventionen om kompetence, lovvalg, anerkendelse, fuldbyrdelse og samarbejde vedrørende forældreansvar og foranstaltninger til beskyttelse af børn, undertegnet den 19. oktober 1996 i Haag.

(1) EUT C 481 af 29.11.2021.
5)

Artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/665, som ændret ved direktiv 2014/23, sammenholdt med artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at: — denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der pålægger en ret, for hvilken der er indgivet en anmodning om foreløbige forholdsregler med henblik på at forhindre den ordregivende myndigheds aftaleindgåelse, inden den træffer afgørelse om en sådan anmodning, at fastslå, hvilken type offentlig udbudsprocedure der er tale om, den pågældende kontrakts (anslåede) værdi og det samlede antal særskilt anfægtelige beslutninger, samt i givet fald de delkontrakter, der følger af den pågældende offentlige udbudsprocedure, i det eneste øjemed at beregne størrelsen af de faste retsafgifter, som anmodningens ophavsmand er forpligtet til at betale — idet den nævnte anmodning ellers afvises alene af denne grund — når den ordregivende myndighed har valgt en udbudsprocedure uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse, og bekendtgørelsen om indgåede kontrakter på tidspunktet for anlæggelsen af annullationssøgsmålet til prøvelse af en beslutning i forbindelse med denne procedure endnu ikke var blevet offentliggjort — denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, der pålægger en ret, for hvilken der er indbragt et søgsmål med påstand om annullation af en særskilt anfægtelig beslutning fra den ordregivende myndighed, inden den træffer afgørelse i sagen, at fastlægge den pågældende kontrakts (anslåede) værdi og det samlede antal særskilt anfægtelige beslutninger, samt i givet fald de delkontrakter, der følger af den pågældende udbudsprocedure, i det eneste øjemed at beregne størrelsen af de faste retsafgifter, som sagsøgeren er forpligtet til at betale, da søgsmålet ellers afvises alene af denne grund.
C 359/8

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 1. august 2022 — Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl og Aquind SAS mod Europa-Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland, Kongeriget Spanien og Den Franske Republik

(Sag C-310/21 P) (1)

(Appel - energi - forordning (EU) nr. 347/2013 - den transeuropæiske energiinfrastruktur - EU-projekter af fælles interesse - artikel 3, stk. 4, og artikel 16 - delegation af beføjelser til Europa-Kommissionen - artikel 290 TEUF - delegeret forordning (EU) 2020/389 - ændring af listen over EU-projekter af fælles interesse - retsakt vedtaget af Kommissionen - Europa-Parlamentets og Rådet for Den Europæiske Unions ret til at gøre indsigelse - frist - retsaktens art før udløbet af denne frist)

(2022/C 359/08)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl og Aquind SAS (ved solicitors C. Davis og S. Goldberg samt advokat E. White)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved O. Beynet og B. De Meester, som befuldmægtigede), Kongeriget Spanien (ved M.J. Ruiz Sánchez, som befuldmægtiget), Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Aquind Ltd, Aquind Energy Sàrl og Aquind SAS bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 320 af 9.8.2021.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 14. juli 2022 — SGI Studio Galli Ingegneria Srl mod Europa-Kommissionen

(Sag C-371/21 P) (1)

(Appel - voldgiftsbestemmelse - syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2007-2013) - tilskudsaftale - Marsol-projektet - støtteberettigede omkostninger - undersøgelsesrapport fra Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), der har fastslået, at visse afholdte udgifter ikke er tilskudsberettigede - tilbagebetaling af de udbetalte beløb - ret til indsigt i OLAF’s sagsakter - ret til at blive hørt - bevisbyrde - urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder - bevisværdi - proportionalitetsprincippet - uberettiget berigelse)

(2022/C 359/09)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: SGI Studio Galli Ingegneria Srl (ved avvocati V. Catenacci, F.S. Marini og R. Viglietta)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J. Estrada de Solà og S. Romoli, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) SGI Studio Galli Ingegneria Srl betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 310 af 2.8.2021.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 14. juli 2022 — Sense Visuele Communicatie en Handel vof (ligeledes benævnt De Scharrelderij) mod Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (anmodning om præjudiciel afgørelse fra College van Beroep voor het bedrijfsleven — Nederlandene)

(Sag C-36/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles landbrugspolitik - forordning (EU) nr. 1307/2013 - ordninger for direkte støtte - fælles regler - artikel 30, stk. 6, og artikel 50, stk. 2 - ansøgning om tildeling af betalingsrettigheder fra den nationale reserve for unge landbrugere - national forvaltningsmyndighed, der har afgivet urigtige oplysninger vedrørende kvalificeringen af en person som »ung landbruger« - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - erstatningssøgsmål støttet på tilsidesættelsen af det nationale retsprincip om beskyttelse af den berettigede forventning)

(2022/C 340/12)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sense Visuele Communicatie en Handel vof (ligeledes benævnt De Scharrelderij)

Sagsøgt: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

Konklusion

EU-retten, og særligt princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, skal fortolkes således, at EU-retten og dette princip ikke er til hinder for, at en borger i medfør af det princip om beskyttelse af den berettigede forventning, der er anerkendt i national ret, og alene i henhold til denne ret, opnår erstatning for en skade, der følger af den urigtige fortolkning, som en national myndighed har givet af en præcis bestemmelse i EU-retten, forudsat at denne erstatning ikke svarer til tildelingen af en fordel, der er i strid med EU-retten, ikke belaster Den Europæiske Unions budget og ikke kan medføre fordrejning af konkurrencevilkårene mellem medlemsstaterne.

(1) EUT C 128 af 12.4.2021.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 14. juli 2022 — Universität Bremen mod Det Europæiske Forvaltningsorgan for Forskning (REA)

(Sag C-110/21 P) (1)

(Appel - annullationssøgsmål - artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol - repræsentation af ikke-privilegerede sagsøgere i et direkte søgsmål ved Unionens retsinstanser - universitetsprofessor - professor ved det universitet, der er repræsenteret i forbindelse med denne sag, og som udøver funktioner som koordinator og gruppeleder for det projekt, der er genstand for tvisten - betingelse om uafhængighed - tilstedeværelsen af en direkte og personlig interesse i tvistens afgørelse)

(2022/C 340/13)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Universität Bremen (ved professor C. Schmid)

Den anden part i appelsagen: Det Europæiske Forvaltningsorgan for Forskning (REA) (ved V. Canetti og S. Payan-Lagrou, som befuldmægtigede, bistået af advocaat R. van der Hout og Rechtsanwalt C. Wagner)

Konklusion

1) Kendelsen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 16. december 2020, Universität Bremen mod REA (T-660/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2020:633), ophæves.

2) Sag T-660/19 hjemvises til Retten.

3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes

(1) EUT C 182 af 10.5.2021.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 7. juli 2022 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein oikeus — Finland) — Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia mod Koninklijke Philips N.V.

(Sag C-264/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 85/374/EØF - produktansvar - artikel 3, stk. 1 - begrebet »producent« - enhver person, der ved at anbringe sit navn, mærke eller andet kendetegn på produktet udgiver sig for at være dets producent, eller som tillader, at det anbringes)

(2022/C 318/22)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia

Sagsøgt: Koninklijke Philips N.V.

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/34/EF af 10. maj 1999 skal fortolkes således, at det i denne bestemmelse omhandlede begreb »producent« ikke forudsætter, at den person, der anbringer sit navn, mærke eller andet kendetegn på produktet, eller som tillader, at det anbringes, også på anden måde udgiver sig for at være produktets producent.

(1) EUT C 278 af 12.7.2021.