ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag anlagt den 22. juli 2022 — EIB mod Syrien

(Sag T-468/22)

(2022/C 359/110)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Den Europæiske Investeringsbank (ved advokaterne D. Arts og E. Paredis samt T. Gilliams, R. Stuart og F. de Borja Oxangoiti Briones, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Syriske Arabiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Den Syriske Arabiske Republik tilpligtes at betale alle beløb, der på grundlag af Den Europæiske Investeringsbanks indtrædelsesret skyldes banken i henhold til artikel 3.01, 3.02 og 4.01 i Electricity Transmission Project Loan Agreement, nr. 20868 (herefter »Loan Agreement«) siden den 9. august 2017, og som omfatter: — 1 984 763,42 CHF og 22 856 655,23 EUR, som er det beløb, der skyldes Den Europæiske Investeringsbank pr. den 30. juni 2022, og som udgør hovedstolen på 1 716 822,98 CHF og 18 655 393,62 EUR, 51 915,64 CHF og 1 040 629,74 EUR i renter og 216 024,81 CHF og 3 160 631,87 EUR i kontraktbestemte morarenter (påløbet fra forfaldsdatoen til den 30.6.2022). — Yderligere kontraktbestemte morarenter, som påløber med en årlig sats, samlet svarende til i) 2,5 % (250 basispoint), og ii) den rentesats, der skal betales i henhold til artikel 3.01, til betaling sker

— Den Syriske Arabiske Republik tilpligtes at betale alle de sagsomkostninger, der er forbundet med nærværende søgsmål i henhold til procesreglementes artikel 134, stk. 1.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende.

Det gøres inden for rammerne af dette ene anbringende gældende, at Den Syriske Arabiske Republik har tilsidesat sine kontraktlige forpligtelser i henhold til artikel 3.01 og 4.01 i Loan Agreement til at betale afdragene i henhold til Loan Agreement, når de er forfaldet siden den 9. august 2017, og til at betale morarenter af hvert af de forfaldne og ikkebetalte afdrag forhøjet med den årlige rentesats herfor i henhold til artikel 3.02 i Loan Agreement. Følgelig er Den Syriske Arabiske Republik kontraktligt forpligtet til i henhold til artikel 3.01, 3.02 og 4.01 i Loan Agreement at betale Den Europæiske Investeringsbank alle skyldige beløb (i medfør af bankens påstande).
Sag anlagt den 22. juli 2022 — EIB mod Syrien

(Sag T-466/22)

(2022/C 359/108)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Den Europæiske Investeringsbank (ved advokaterne D. Arts og E. Paredis samt T. Gilliams, R. Stuart og F. de Borja Oxangoiti Briones, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Syriske Arabiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Den Syriske Arabiske Republik tilpligtes af betale alle beløb, der skyldes i Den Europæiske Investeringsbank (EIB) i henhold til artikel 3.01, 3.02 og 4.01 i Water Supply Deir Ez Zor Region Loan Agreement nr. 80310 (herefter »Loan Agreement«) siden den 25. august 2017, og som omfatter: — 363 150,97 EUR, som er det beløb, der skyldes i EIB pr. den 30. juni 2022, og som udgør hovedstolen på 301 679,16 EUR, 34 100,36 EUR i renter og 27 371,45 EUR i kontraktbestemte morarenter (påløbet fra forfaldsdatoen til den 30.6.2022). — Yderligere kontraktbestemte morarenter, som påløber med en årlig sats på 3,5 % (350 basispoint), til betaling sker.

— Den Syriske Arabiske Republik tilpligtes at betale alle de sagsomkostninger, der er forbundet med nærværende søgsmål i henhold til procesreglementets artikel 134, stk. 1.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende.

Det gøres inden for rammerne af dette ene anbringende gældende, at Den Syriske Arabiske Republik har tilsidesat sine kontraktlige forpligtelser i henhold til artikel 3.01 og 4.01 i Loan Agreement til at betale afdragene i henhold til Loan Agreement, når de er forfaldet siden den 25. august 2017, og til at betale morarenter af hvert af de forfaldne og ikkebetalte afdrag forhøjet med den årlige rentesats herfor i henhold til artikel 3.02 i Loan Agreement. Følgelig er Den Syriske Arabiske Republik kontraktligt forpligtet til at betale alle skyldige beløb i henhold til artikel 3.01, 3.02 og 4.01 i Loan Agreement.
—

Yderligere kontraktbestemte morarenter, som påløber med en årlig sats svarende til den højeste (for enhver successiv periode på en måned) på i) enhver sats, der svarer til EURIBOR satsen plus 2 % (200 basispoint) (med undtagelse af enhver udbetaling i USD finder en sats svarende til LIBOR-satsen plus 2 % (200 basispoint) anvendelse), eller ii) den rentesats, der skal betales i henhold til artikel 3.01, plus 0,25 % (25 basispoint), til betaling sker
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 11. april 2022 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2022 (sagsnr.: SRB/ES/2022/18), herunder bilagene hertil, for så vidt som de vedrører sagsøgeren, annulleres.
Sag anlagt den 28. juni 2022 — Berlin Hyp mod Afviklingsinstansen

(Sag T-400/22)

(2022/C 380/14)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Berlin Hyp AG (Berlin, Tyskland) (ved advokaterne H. Berger og M. Weber)

Sagsøgt: Den Fælles Afviklingsinstans (Afviklingsinstansen)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet af Afviklingsinstansen den 11. april 2022 om fastsættelse af sagsøgerens ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2022 (SRB/ES/2022/18), herunder bilagene hertil, annulleres.

— Afviklingsinstansen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Subsidiært, for det tilfælde, at Retten måtte lægge til grund, at den anfægtede afgørelse er retligt ikke-eksisterende som følge af, at sagsøgte ikke har anvendt det korrekte officielle sprog, og annullationssøgsmålet derfor ikke kan antages til realitetsbehandling, idet det er uden genstand, har sagsøgeren nedlagt følgende påstande:

— Det fastslås, at den anfægtede afgørelse er retligt ikke-eksisterende.

— Afviklingsinstansen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat ni anbringender, der i det væsentlige er identiske med eller svarer til de i sag T-396/22, Landesbank Baden-Württemberg mod Afviklingsinstansen, fremsatte.
—

Afviklingsinstansens afgørelse truffet den 11. april 2022 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2022 (SRB/ES/2022/18), herunder bilagene hertil, annulleres, for så vidt som den anfægtede afgørelse, herunder bilag I, II og III hertil, vedrører sagsøgerens bidrag.
—

Afgørelse truffet af Afviklingsinstansen den 11. april 2022 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2022 (SRB/ES/2022/18), herunder bilagene hertil, annulleres, for så vidt som den anfægtede afgørelse, herunder bilag I, II og III hertil, vedrører sagsøgerens bidrag.
4.

Fjerde anbringende: Afgørelsen tilsidesætter sagsøgerens frihed til at oprette og drive egen virksomhed i henhold til chartrets artikel 16 samt proportionalitetsprincippet, idet de risikojusteringsmultiplikatorer, der er blevet lagt til grund, ikke er i overensstemmelse med sagsøgerens gode risikoprofil, og den dermed væsentligt lavere risiko for anvendelse af Den Fælles Afviklingsfond i tilfælde af, at sagsøgeren skal under afvikling.
1.

Første anbringende om en retlig fejl ved fortolkningen og anvendelsen af sagsøgtes instrument vedrørende omklassificeringer, dvs. Management Boards afgørelse 2016-016, for så vidt som denne afgørelse ifølge sagsøgte gør omklassificeringer for hver lønklasse afhængig af en betingelse om en gennemsnitlig minimumsanciennitet i lønklassen, som de ansatte, der skal omklassificeres, skal opfylde, og som for så vidt angår sagsøgeren, der er ansat i lønklasse AD 9, var på fire år. Sagsøgeren har gjort gældende, at han har opnået et meget højt antal omklassificeringspoint, og at hans lønklasse sammen med lønklasse AD 10 var de eneste AD-lønklasser, som den ovennævnte anciennitetsbetingelse blev anvendt på.
—

Søgsmålet i den foreliggende sag tages til følge, den anfægtede afgørelse omgøres således, at der gives medhold i klagen for appelkammeret, og annullationsafdelingens afgørelse omgøres således, at begæringen om fortabelse af det anfægtede varemærke afslås.
1.

Det første anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 296, stk. 2, TEUF, artikel 41, stk. 2, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, finansforordningens (1) artikel 170, stk. 3, og af punkt 23 og 31 i bilag I til finansforordningen, af de generelle principper om gennemsigtighed, ikkeforskelsbehandling og ligebehandling samt et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgerne har i denne henseende gjort gældende, at REA enten ikke foretog en analyse af den — ved første øjekast — unormalt lave karakter af tilbuddet fra den tilbudsgiver, der fik tildelt kontrakten, eller at REA fandt, at det af denne tilbudsgiver afgivne tilbud ikke var unormalt lavt, eller at REA godtog tilbudsgiverens begrundelser herfor og fandt, at dennes tilbud ikke var unormalt lavt.
—

Tilsidesættelse af princippet om upartiskhed, af princippet om ligebehandling for så vidt angår den procedure, der skal følges ved vurderingen af de kandidater, der er udpeget af det øverste domstolsråd, af formforskrifterne i artikel 1-3 i kollegiets afgørelse nr. 031/2020 vedrørende udvælgelsesproceduren for europæiske delegerede anklagere, af pligten til at udarbejde et referat af samtalen og af retten til at blive hørt.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 52 i forordning nr. 1306/2013 (2) samt artikel 28 og 29 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 809/2014 af 17. juli 2014 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem, foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne og krydsoverensstemmelse (3), idet Kommissionen anlagde et urigtigt skøn, da den fandt, at der forelå systemmangler ved udførelsen af krydskontroller, som påvirker kvaliteten af LPIS-opdateringer, hvilket anses for at udgøre en svaghed i krydskontrollerne. Det forholder sig således, idet 1) kvaliteten af LPIS-opdateringen kun kan bedømmes på grundlag af jordparceldatabasen i sin helhed, 2) Kommissionens valg af de landbrugsparceller, der skulle undersøges, var for begrænset med henblik på at kunne påvise en systemisk mangel, og 3) Kommissionens konklusion vedrørende antallet af mangelfulde jordparceller og fejlprocenten — hvilket tilsyneladende lå til grund for Kommissionens vurdering om, at der foreligger en systemisk fejl i LPIS-opdateringen — ikke er korrekt.
—

Annullation af EEAS’s stiltidende afgørelse af 30. juli 2021 om afslag på at korrigere beregningen af godtgørelsen af sagsøgerens årlige rejseudgifter for 2020 for så vidt angår hans børn, og om fornødent annullation af EEAS’s afgørelse af 14. april 2022 om afslag på den klage, som sagsøgeren indgav den 28. oktober 2021 i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.
4.

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at afgørelsen ikke påviser, at der foreligger et behov for statslig indgriben og dens tilskyndelsesvirkning (dvs. at der ikke er fremlagt en sammenligning med et troværdigt alternativt scenario, der ikke indebærer statsstøtte, og at det ikke er godtgjort, at TAP har udtømt alle muligheder på markedet).
4.

Fjerde anbringende om, at den anfægtede forordning er vedtaget ved tilsidesættelse af Kommissionens forpligtelse i henhold til CLP-forordningens artikel 37, stk. 5, til at sikre, at den foreslåede harmonisering af klassificeringen er »hensigtsmæssig«. Kommissionen godkendte udtalelserne fra Udvalget for Risikovurdering (RAC) uden at undersøge, om udtalelserne var sammenhængende, pålidelige og egnede til at kunne understøtte den foreslåede klassificering. Hvis Kommissionen havde taget hensyn til alle relevante oplysninger om egenskaberne i DTPA, hvilket den gentagne gange — mellem 2018 og 2022 — blev opfordret til at gøre af indsenderen af dossieret, ville den ikke have klassificeret DTPA som reproduktionstoksisk i kategori 1B.
—

Europa-Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2022/908 af 8. juni 2022 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), meddelt under nummer C(2022) 3543 final, offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende den 10. juni 2022, L 157, s. 15, annulleres, for så vidt som hermed de i bilaget til denne afgørelse under budgetpost 6200, del 1-8, opførte udgifter, som Republikken Østrig har afholdt inden for EGFL, fratrukket de i budgetpost 08020601 opførte udgifter, og således med et endeligt beløb på 68 146 449,98 EUR, udelukkes fra EU-finansiering.
3.

Tredje anbringende, hvormed det gøres gældende, at selv om revisionen anses for at være omfattet af tilskudsaftalens anvendelsesområde, og selv om bevisbyrden principalt påhviler sagsøgeren, blev det afslag på udstationeringsgodtgørelse, der blev truffet i forbindelse med en efterfølgende kontrol af systematiske fejl — hvilke fejl ikke skal anses for at være omfattet af en revision, idet der er tale om finansiering til faste takster — truffet i strid med princippet om god tro, såvel i forbindelse med anvendelsen af finansforordning 2018/1046 (1), der var i kraft på tidspunktet for revisionen (artikel 18, stk. 2), som i forbindelse med opfyldelsen af aftalen generelt; Revisionsenheden afviste på grundlag af et urigtigt skøn, at det er tilstrækkeligt med en forvaltningsrevision i forbindelse med finansiering efter fast takst, hvilket ville have bevirket, at revisionen ville skulle foretages under hensyntagen til tilskudsmodtagerens godkendte eller kontrollerbare historiske data, og den lagde i stedet beviser til grund, der var udløsende for den virksomhed, der er omfattet af finansiering efter fast takst. En sådan omvendt bevisbyrde forhindrede sagsøgeren i at fortolke sine kontraktretlige forpligtelser til sin egen fordel, dels fordi betingelserne i den tidligere gældende finansforordning (966/2012) (2) retligt set var uklare, dels som følge af sagsøgtes modstridende adfærd i forbindelse med overvågningen af gennemførelsen af tilskudsaftalen.
—

Det fastslås, at afgørelsen om, at sagsøgeren skal bære modpartens omkostninger i sagen for appelkammeret, er uvirksom.
C 389/18

Sag anlagt den 29. august 2022 — Aldi mod EUIPO — Heredero de Navarra (LYTTOS)

(Sag T-517/22)

(2022/C 389/20)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Tyskland) (ved advokaterne N. Lützenrath, C. Fürsen, M. Minkner og A. Starcke)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Heredero de Navarra, SL (Mendavia, Spanien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Aldi GmbH & Co. KG

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket LYTTOS — registreringsansøgning nr. 18 126 191

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 18. maj 2022 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1462/2021-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 47, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
—

Pitk Pelotas, SL tilpligtes at betale de af CrossFit, LLC afholdte omkostninger i den foreliggende sag, i sagen for appelkammeret og i sagen for indsigelsesafdelingen.
—

Grundene til opførelsen af sagsøgeren på listerne indeholder en række udtryk, der hverken er defineret i de anfægtede retsakter eller i retspraksis. Følgelig står deres betydning ikke klar for sagsøgeren, og dette selskab kan ikke utvetydigt forstå dem og beslutte, hvorledes det skal handle i forbindelse med de foranstaltninger, som Rådet har truffet over for det.
—

Begrundelsen for at opføre sagsøgeren på listen indeholder en række udtryk, som hverken er defineret i de anfægtede retsakter eller i retspraksis. Som følge heraf er deres betydning ikke klar for sagsøgeren, og han kan ikke entydigt forstå dem og beslutte, hvorledes han skal forholde sig i forbindelse med de foranstaltninger, som Rådet har truffet over for ham.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at der er udøvet et åbenbart urigtigt skøn. Det anføres for det første, at det ikke er blevet godtgjort, at der er draget fordel af eller ydet støtte til Lukasjenkoregimet. De anfægtede retsakter er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn, eftersom de blev vedtaget uden tilstrækkelig dokumentation. For det andet anføres det, at det ikke er blevet godtgjort, at der foreligger en tidsmæssigt relevant adfærd. De anfægtede retsakter er af ren straffemæssig karakter og er derfor ulovlige, idet de beviser, som er fremlagt til støtte herfor, alene påviser historiske omstændigheder.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af legalitetsprincippet. — De anfægtede retsakter er, for så vidt som de vedrører sagsøgeren, i strid med grundlæggende menneskerettigheder. — De anfægtede retsakter er, for så vidt som de vedrører sagsøgeren, i strid med internationale traktater. — De anfægtede retsakter er i strid med de mål, der er fastsat i Den Europæiske Unions juridiske grundlag. — De anfægtede retsakter er, for så vidt som de vedrører sagsøgeren, i strid med princippet om, at foranstaltningerne skal være målrettede; de berører ikke alene den civile befolkning i Belarus, men i hele verden. — De anfægtede retsakter tilsidesætter retssikkerhedsprincippet. Grundene til opførelsen af sagsøgeren på listerne indeholder en række udtryk, der hverken er defineret i de anfægtede retsakter eller i retspraksis. Følgelig står deres betydning ikke klar for sagsøgeren, og dette selskab kan ikke utvetydigt forstå dem og beslutte, hvorledes det skal handle i forbindelse med de foranstaltninger, som Rådet har truffet over for a.
4.

Fjerde anbringende om, at artikel 2.2.3 og 2.2.4 i de administrative bestemmelser er blevet tilsidesat, og om, at der er blevet anlagt et åbenbart urigtigt skøn.
3.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at chartrets artikel 41 og 48 er blevet tilsidesat, idet Rådet for det første ikke fremlagde beviserne for sagsøgeren i tilstrækkelig god tid til, at denne kunne forsvare sine rettigheder, at Rådet for det andet pålagde sagsøgeren en frist på 14 dage til at fremsætte sine bemærkninger, og at Rådet først fremlagde beviserne én dag før deadline, og at sagsøgeren for det tredje ikke havde tid til at undersøge beviserne og fremsætte sine bemærkninger, skønt Rådet skulle have givet sagsøgeren tilstrækkelig tid til at undersøge beviserne og fremsætte sine bemærkninger og sikret sig, at retten til forsvar blev overholdt.
1.

Første anbringende om, at Afviklingsinstansen — i stedet for blot at afstå fra enhver handling i overensstemmelse med sin konstatering om, at betingelserne i artikel 18 i forordningen om den fælles afviklingsmekanisme (1) ikke var opfyldt — har overskredet sine beføjelser, idet den har udstedt en afgørelse vedrørende sagsøgeren.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede forordning blev vedtaget i strid med flere bestemmelser i CLP-forordningen (2), herunder artikel 36 og 37 og punkt 3.9 i bilag I til forordningen. Navnlig godtgjorde [Udvalget for Risikovurdering] (RAC) ikke, at kriterierne for klassificering af stoffet som STOT RE 2 var opfyldt, og udvalgets stillingtagen kunne således ikke med rette støtte den anfægtede klassificering. Kommissionen kunne derfor ikke på grundlag af RAC’s udtalelse med rette afgøre, at den anfægtede klassificering var passende. Ved at vedtage den anfægtede forordning tilsidesatte Kommissionen derfor CLP-forordningens artikel 37, stk. 5.
1.

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 10, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 (1) og af artikel 14, stk. 11, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 (2), samt at der er foretaget et åbenbart urigtigt skøn, sammenholdt med en utilstrækkelig begrundelse (rettet mod den første del af den anfægtede afgørelse, hvorved der nægtes status af »nyt virksomt stof«).
C 408/38

Sag anlagt den 31. august 2022 — PAN Europe mod Kommissionen

(Sag T-536/22)

(2022/C 408/50)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Bruxelles, Belgien) (ved advokat A. Bailleux)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling og sagsøgeren gives medhold.

— Afgørelsen, der blev gyldigt meddelt sagsøgeren den 18. juli 2022, om afslag på anmodningen om intern gennemgang af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2021/2049 af 24. november 2021 om fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet »cypermethrin« som kandidat til substitution, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, og om ændring af bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2011 (1), annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende om tilsidesættelse af forsigtighedsprincippet og Unionens pligt til sikre et højt niveau af beskyttelse af miljøet og folkesundheden således som det følger af artikel 9, artikel 11, artikel 168, stk. 1 og artikel 191, stk. 1, TEUF samt af artikel 35 og 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(1) EUT 2021, L 420, s. 6.
3.

Tredje anbringende om, at den anfægtede meddelelse om udvælgelsesprøve omgår de procedurer, der er fastlagt i traktaterne med henblik på at fastsætte den ordning, der skal gælde for Unionens institutioner på det sproglige område, og gennemførelsesbestemmelserne hertil.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2022/908 af 8. juni 2022 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nummer C(2022) 3543) (EUT 2022, L 157, s. 15) annulleres, for så vidt som den udelukker udgifter til et støttebeløb på 30 606,96 EUR, ydet til sagsøgeren af de tjekkiske myndigheder, fra EU-finansiering.
1.

Første anbringende om, at klagenævnet med urette i den anfægtede afgørelse fastslog, at Afviklingsinstansen har foretaget en korrekt fortolkning og anvendelse af artikel 12h i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15. juli 2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 255, s. 1), og at den har holdt sig inden for rammerne af sin skønsbeføjelse.
4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af de regler, der gælder for funktionsmåden for udvælgelseskomitéer, for så vidt som: — udvælgelseskomitéen udelukkende var sammensat af suppleanter i størstedelen af de sammensætninger, som vurderede ansøgerne, herunder sagsøgeren, — de spørgsmål, der blev stillet ansøgerne under prøverne, var identiske, — de regler, som anvendtes til at bedømme ansøgerne, var ugennemsigtige og usammenhængende, — sammensætningen af udvælgelseskomitéen blev ændret.
2.

Andet anbringende om, at Afviklingsinstansen og Kommissionen har udvist uagtsomhed, idet de har vedtaget og godkendt opløsningen af Banco Popular Español SA uden hverken at have kontrolleret eller undersøgt, om kravene og de nødvendige betingelser for anvendelsen af denne afviklingsmekanisme var opfyldt i henhold til EU-lovgivningen, og idet de efter implementeringen af mekanismen undlod at iagttage EU-lovgivningen om afviklingsproceduren og overholde rettighederne for ejerne af aktier og/eller andele i banken.