På baggrund af det ovenstående mener jeg, at Domstolen bør besvare anmodningen om præjudiciel afgørelse således:

»Når en opholdstilladelse er udstedt til en flygtning, kan den tilbagekaldes, enten hvis der er tvingende hensyn til statens sikkerhed eller den offentlige orden som omhandlet i artikel 24, stk. 1, i Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 (om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse), eller hvis der er grundlag for at anvende undtagelsen fra princippet om non-refoulement i dette direktivs artikel 21, stk. 2.

Ordene »tvingende hensyn til statens sikkerhed eller den offentlige orden« i artikel 24, stk. 1, i direktiv 2004/83 indebærer, at der er tungtvejende grunde til at antage, at statens sikkerhed eller den offentlige orden er truet. Dette udtryk har en større rækkevidde end betingelsen i dette direktivs artikel 21, stk. 2, dvs. rimelig grund til at antage, at den pågældende flygtning udgør en fare for sikkerheden i den pågældende medlemsstat [i henhold til artikel 21, stk. 2, litra a)], eller hvis den pågældende efter en endelig dom for en særlig grov forbrydelse udgør en fare for samfundet i denne stat [i henhold til artikel 21, stk. 2, litra b)].

Inden en opholdstilladelse, der er tildelt en flygtning, kan tilbagekaldes i henhold til artikel 24, stk. 1, i direktiv 2004/83 med den begrundelse, at den pågældende støtter en forbudt organisation, skal der først foretages en individuel vurdering af de specifikke faktiske omstændigheder. Følgende elementer er relevante for denne vurdering: i) flygtningens egne præcise handlinger, ii) den organisations handlinger, som vedkommende anses for at have støttet, og iii) om der er yderligere elementer eller omstændigheder, som skaber en forøget sandsynlighed for en trussel mod statens sikkerhed eller den offentlige orden. Det tilkommer medlemsstatens kompetente myndigheder, under de nationale domstoles retslige tilsyn, at vurdere de præcise faktiske omstændigheder i hvert enkelt tilfælde.

Under omstændigheder, hvor en medlemsstat udviser en flygtning, men udsætter håndhævelsen af denne afgørelse, er det uforeneligt med direktiv 2004/83 at nægte den pågældende person adgang til de ydelser, der er sikret i kapitel VII deri, medmindre en udtrykkelig undtagelse finder anvendelse, og alle foranstaltninger, som træffes af en medlemsstat, når den forfølger målene i denne bestemmelse, skal være forholdsmæssige.

En persons flygtningestatus kan kun tilbagekaldes i henhold til de udtrykkelige bestemmelser i direktiv 2004/83. Hvis en flygtning således bevarer sin status i henhold til dette direktiv, men virkningen af nationale bestemmelser er, at den pågældende nægtes de ydelser, som vedkommende har ret til som flygtning i henhold til denne foranstaltning, er sådanne nationale bestemmelser uforenelige med direktiv 2004/83. Hvis national lovgivning ikke er forenelig med et direktiv, er en national ret, som inden for rammerne af sin kompetence skal anvende EU-rettens bestemmelser, forpligtet til at sikre den fulde virkning af disse regler og om fornødent af egen drift undlade at anvende enhver modstående bestemmelse i national lovgivning.«