DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/16

Sag anlagt den 25. august 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik

(Sag C-383/08)

(2008/C 301/30)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved L. Pignataro, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Den Italienske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1, nr. 8), og artikel 18, stk. 2, i direktiv (EF) 2000/13 (1) om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler, sammenholdt med artikel 5, stk. 3, litra e), og artikel 5, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 1906/90 (2) om handelsnormer for fjerkræ indtil 30. juni 2008, og fra 1. juli 2008 med artikel 5, stk. 4, litra e), samt artikel 5, stk. 5, i Kommissionens forordning nr. 543/2008 (3), da Italien vedtog ministeriel bekendtgørelse af 26. august 2005, som senest ændret ved bekendtgørelse af 17. december 2007, hvorved det gøres obligatorisk at angive oprindelseslandet for det fjerkrækød, der er omhandlet i denne bekendtgørelses artikel 3, stk. 1.

— Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har gjort gældende, at pligten til på fjerkrækød fra andre medlemsstater at angive oprindelse, jf. bekendtgørelsen af 26. august 2005, som senest ændret ved bekendtgørelse af 17. december 2007, udgør en tilsidesættelse af artikel 3, stk. 1, nr. 8), og artikel 18, stk. 2, i direktiv 2000/13, sammenholdt med artikel 5, stk. 3, litra e), og artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 1906/90 indtil 30. juni 2008, og fra 1. juli 2008 med artikel 5, stk. 4, litra e), samt artikel 5, stk. 5, i forordning nr. 543/2008. Den italienske regering har anført, at denne pligt er blevet indført efter en påvisning af forekomster af fugleinfluenza i tredjelande som en foranstaltning, der skulle sikre muligheden for at spore kødet.

Kommissionen har gjort gældende, at den pågældende pligt er i strid med artikel 3, stk. 1, nr. 8), i direktiv 2000/13. Det følger nemlig klart af denne bestemmelse, at angivelsen af det sted, hvor levnedsmidlet har oprindelse eller kommer fra, generelt udelukkende skal fremgå af mærkningen, idet forbrugeren uden en sådan mærkning urigtigt kan udlede, at den pågældende vare har en bestemt oprindelse eller kommer fra et bestemt sted. Fællesskabslovgiver finder således ikke, at angivelsen af oprindelsesstedet generelt og absolut er en nødvendig oplysning for forbrugeren, men udelukkende, når forbrugeren kan vildledes af en manglende angivelse.

Den italienske regering skal godtgøre, at pligten til at angive oprindelsesstedet for fjerkrækød fra andre medlemsstater som fastsat i den pågældende bekendtgørelse rent faktisk er af betydning for fjerkrækød, og at en mangel herpå vil kunne vildlede forbrugeren. Kommissionen har gjort gældende, at den italienske regering reelt ikke har fremlagt noget forhold, der kan godtgøre, at den italienske forbruger ville blive vildledt vedrørende spørgsmålet hvor fjerkrækødet har sin oprindelse eller kommer fra, såfremt oprindelsen ikke var angivet.

Omstændighederne i forbindelse med fugleinfluenzakrisen forklarer ikke årsagerne til, at en manglende angivelse af oprindelsessted kan vildlede forbrugerne og få dem til at tro, at fjerkrækød har en bestemt oprindelse. Det blotte forhold, at den gennemsnitlige forbruger tillægger en vares oprindelse betydning, betyder ikke, at han, når denne ikke er angivet, vildledes vedrørende varens egentlige oprindelse. Dette ville nemlig forudsætte, at forbrugerne automatisk tillægger fjerkrækød en bestemt oprindelse, hvilket den italienske regering på ingen måde har godtgjort. Det skal desuden bemærkes, at spørgsmål om dyresundhed ikke kan vurderes af forbrugerne, som ikke har den nødvendige viden til at vurdere risikoen på baggrund af angivelsen af oprindelse.

Ovennævnte bestemmelser i bekendtgørelsen kan endvidere ikke berettiges ud fra hensyn til den offentlige sundhed i henhold til samme direktivs artikel 18, stk. 2, som den italienske regering har påberåbt sig som berettigelse for den supplerende mærkningspligt. Fællesskabet har nemlig som led i bekæmpelsen af fugleinfluenza vedtaget en lang række veterinærbestemmelser med henblik på at sikre, at udelukkende kød fra rask fjerkræ kunne og kan komme ind i Fællesskabet og bringes i omsætning heri.

Det af den italienske regering påberåbte argument, hvorefter ovennævnte fællesskabsforanstaltninger ikke sikrer sporbarheden, er efter Kommissionens opfattelse uden betydning, fordi de pågældende fællesskabsforanstaltninger skal forebygge netop indførsel på Fællesskabets område af kød hidrørende fra tredjelande, hvor man har fundet forekomster af fugleinfluenza. Disse foranstaltninger indvirker således på et tidligere tidspunkt end markedsføringen, hvor den italienske foranstaltning har indvirkning, netop fordi de forfølger formålet med at hindre, at kød fra tredjelande, hvor man har fundet forekomster af fugleinfluenza, kan indføres i Fællesskabet. Fællesskabet har endvidere truffet foranstaltninger, der sikrer, at forekomster af fugleinfluenza, som eventuelt måtte findes inden for Fællesskabets område, isoleres for at undgå enhver risiko for smitte. Inden for Det Europæiske Fællesskab er der ligeledes vedtaget en række veterinære foranstaltninger for at hindre overførslen af virusset fra vilde fugle til fjerkræ i de områder, hvor man har fundet smittede fugle, og for at afgrænse eventuelle epidemier blandt fjerkræ.

Den italienske regering har desuden for at berettige den ved pågældende bekendtgørelse indførte pligt påberåbt sig forordning nr. 1760/2000 (4) om indførelse af en ordning for sporbarhed af oksekød, som medfører en pligt til mærkning af oprindelsen.

Kommissionen har imidlertid gjort gældende, at nævnte foranstaltning til forskel fra den pågældende bekendtgørelse er vedtaget af Fællesskabet og ikke er en national og således ensidig retsakt, der skaber hindringer for samhandlen. Endvidere er den effektive virkning af ordningen ifølge forordning nr. 1760/2000 ikke udelukkende støttet på en ordning om ren angivelse af varens oprindelse, som den italienske bekendtgørelse skaber for fjerkrækød, men på en kombination af en række forhold, herunder ordningen for identifikation og registrering af dyr.

Hvad angår den italienske regerings argument, som vil begrunde foranstaltningen ved at støtte den på forsigtighedsprincippet, idet Kommissionen angiveligt ikke har godtgjort, at der ikke er videnskabelig usikkerhed omkring smittemåderne til mennesket, har Kommissionen i overensstemmelse med fællesskabsretspraksis bemærket, at de videnskabelige data, den italienske regering har påberåbt sig i svaret på den begrundede udtalelse, ikke godtgør, at der er en egentlig videnskabelig usikkerhed om virussets smittemåder til mennesket. På baggrund af fællesskabsretspraksis påhviler det nemlig de italienske myndigheder at godtgøre den videnskabelige usikkerhed, som berettiger vedtagelsen af nationale foranstaltninger i henhold til forsigtighedsprincippet, hvorimod Kommissionen ikke skal godtgøre, at der ikke er videnskabelig usikkerhed, hvilket den italienske regering synes at antyde i svaret på den begrundede udtalelse.

Selv om Kommissionen kan erkende, at den italienske regering under henvisning til den begrænsede mulighed for overførsel af virusset fra det smittede fjerkræ til husdyr generelt og særligt til katte, har vist, at der foreligger en egentlig videnskabelig usikkerhed ud fra dokumenter fra WHO og fødevaremyndigheden, som regeringen har påberåbt sig i svaret på den begrundede udtalelse, finder Kommissionen dog, at anvendelsen af forsigtighedsprincippet, der er brugt som berettigelse for den pågældende bekendtgørelse, må bedømmes som overdreven og dermed uforholdsmæssig til formålet med beskyttelse af dyresundheden, på grund af vedtagelsen af en række fællesskabsforanstaltninger, der forfølger samme formål.

Endelig pålægger artikel 5, stk. 3, litra e), og artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 1906/90 om handelsnormer for fjerkræ for fjerkræ indtil 30. juni 2008 og fra 1. juli 2008 artikel 5, stk. 4, litra e), samt artikel 5, stk. 5, i Kommissionens forordning nr. 543/2008 en forpligtelse til udelukkende at angive oprindelsen på fjerkrækød fra tredjelande. Den italienske regering har ikke fremsat noget modargument hertil.

(1) EFT L 109, s. 29.

(2) EFT L 173, s. 1.

(3) EUT L 157, s. 46.

(4) EFT L 204, s. 1, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1760/2000 af 17.7.2000 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 820/97.