Under et søgsmål vedrørende EF-varemærker, der er rettet mod en afgørelse fra et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), er der intet til hinder for, at Harmoniseringskontoret tilslutter sig sagsøgerens påstand eller endog nøjes med at overlade afgørelsen til Rettens skøn, samtidig med, at alle de argumenter, som Harmoniseringskontoret finder relevante, anføres til Rettens oplysning. Til gengæld kan Harmoniseringskontoret ikke nedlægge påstand om ophævelse eller omgørelse af appelkammerets afgørelse på et punkt, der ikke er nævnt i stævningen, eller gøre anbringender gældende, der ikke nævnt i stævningen.

For så vidt som bevisførelsen for det varemærkes brug, som begæringen om fortabelse støttes på, kun skal ske på begæring af den, der begærer varemærket fortabt, påhviler det sidstnævnte at bestemme udstrækningen af sin anmodning om at fremlægge bevis.

Når det anfægtede varemærke er blevet registreret for en kategori af varer eller tjenesteydelser, der er tilstrækkelig bred til, at der inden for denne kategori kan foretages en opdeling i flere underkategorier, der kan betragtes selvstændigt, er det muligt, at indehaveren af det nævnte varemærke kun er i stand til at fremlægge bevis for, at der er gjort reel brug af varemærket for en del af disse varer eller tjenesteydelser, og i dette tilfælde omfatter den beskyttelse, som det pågældende varemærkes registrering giver, kun den eller de underkategorier, som de varer eller de tjenesteydelser, for hvilke det pågældende varemærke rent faktisk er blevet brugt, henhører under.

Når det anfægtede varemærke er blevet registreret for en kategori af varer eller tjenesteydelser, der er tilstrækkelig bred til, at der inden for denne kategori kan foretages en opdeling i flere underkategorier, der kan betragtes selvstændigt, har den, der begærer varemærket fortabt, og som er af den opfattelse, at indehaveren af det anfægtede varemærke har gjort reel brug af en del af disse varer og tjenesteydelser, endvidere ret til – ved bestemmelsen af udstrækningen af sin anmodning om at fremlægge bevis for den reelle brug af det nævnte varemærke, som begæringen om fortabelse støttes på – at udelukke de nævnte varer eller tjenesteydelser fra sin begæring om fortabelse.

Når der i denne henseende foreligger en betegnelse af varer, for hvilke det anfægtede varemærke er blevet registreret under en given kategori, kan det ikke af den, der begærer varemærket fortabt, for at få dennes begæring antaget til realitetsbehandling, kræves, at denne identificerer alle underkategorier af de varer og tjenesteydelser, der ifølge denne, samtidig med at de hver for sig kan opdeles selvstændigt, indgår i den bredere kategori, som er den eneste kategori, der fremgår af registreringen af det anfægtede varemærke.

For så vidt som den, der begærer et varemærke fortabt, i sin begæring om fortabelse på den ene side først udtrykkeligt og helt og holdent gentager betegnelsen for den kategori af varer, for hvilke det anfægtede varemærke er blevet registreret, og derefter begrænser omfanget ved at udelade visse underkategorier af varer, med hensyn til hvilke den pågældende ikke bestrider den reelle brug, har denne åbenbart opfyldt kravet om at bestemme udstrækningen af sin anmodning om at fremlægge bevis for den reelle brug af det anfægtede varemærke. På den anden side kan kun ansøgeren om registrering af et EF-varemærke – under kontrol af Harmoniseringskontorets kompetente instanser – bestemme udstrækningen af den beskyttelse, som han ønsker, at det nævnte varemærke skal gives. Når indehaveren af det anfægtede varemærke ved registreringen af dette havde designeret de omhandlede varer ved blot at henvise til en bred kategori, uden mere detaljeret at identificere underkategorierne for de varer og tjenesteydelser, der kunne indgå i denne kategori, kan appelkammeret ved Harmoniseringskontoret følgelig ikke erklære, at begæringen om fortabelse skal afvises fra realitetsbehandling med den begrundelse, at den, der begærer varemærket fortabt, ikke har identificeret sådanne underkategorier i den nævnte begæring.

Endelig påhviler det Harmoniseringskontorets kompetente instanser – for bl.a. at træffe afgørelse om realitetsbehandlingen af en begæring om fortabelse, der er støttet på manglende reel brug af et varemærke – først at vurdere, om det anfægtede varemærke er blevet registeret for en kategori af varer eller tjenesteydelser, der er tilstrækkelig bred til, at der inden for denne kategori kan foretages en opdeling i flere underkategorier, der kan betragtes selvstændigt.

(jf. præmis 23-25, 30 og 31)