DA Den Europæiske Unions Tidende C 313/9

Appel iværksat den 1. august 2013 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 17. maj 2013 i sag T-146/09, Parker ITR Srl og Parker-Hannifin Corp mod Kommissionen

(Sag C-434/13 P)

2013/C 313/17

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved S. Noë, V. Bottka og R. Sauer, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Parker ITR Srl og Parker-Hannifin Corp

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom ophæves for så vidt som den annullerer beslutningen og tilpasser bøden.

— Kommissionen frifindes i det hele.

— Sagsøgerne ved Retten tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger og omkostningerne ved første instans.

Anbringender og væsentligste argumenter

Kommissionen har fremsat to appelanbringender og har påstået, at dommen delvist ophæves for så vidt som Retten har annulleret beslutning COMP/39.406 — Marine Hoses og nedsat bøden.

Med det første appelanbringende gøres det gældende, at Retten har foretaget urigtig retsanvendelse ved at se bort fra eller foretage urigtig anvendelse af retspraksis om dels økonomisk efterfølgelse inden for koncernen, dels om ansvarsoverførsel mellem efterfølgende virksomheder. Retten har ved at behandle overførelsen af aktiver fra ITR til Parker ITR (dengang ITR Rubber) (inden for Saiag-koncernen) og den efterfølgende aktiehandel samlet (overførsel af aktierne i Parker ITR fra Saiag til Parker-Hannifin) urigtigt antaget, at der er foretaget en overførsel internt i koncernen af den forretning, der har begået overtrædelsen, fra Saiag til Parker-Hannifin. Retten har handlet urigtigt ved udelukkende at vurdere den økonomiske kontinuitet som en mulig ansvarsoverførsel mellem de uafhængige virksomheder, Saiag og Parker-Hannifin, fordi det har set bort fra den allerede udførte økonomiske efterfølgelse inden for koncernen for Parker-ITR. Dommen er herved støttet på subjektive hensigter, nemlig at integrationen af forretningen for pumpeslanger til brug på havet i Parker ITR var en del af et formål bestående i at sælge dette datterselskabs aktier til tredjemand. Imidlertid er sådanne hensigter hos parterne ikke en hindring for at anvende retspraksis om økonomisk efterfølgelse inden for koncerner (sag C-204/00 P, Aalborg, sag C-280/06, ETI, sag C-511/11 P, Versalis, sag T-43/02, Jungbunzlauer, samt sag T-405/06 og forenede sager C-201/09 P og C-216/09 P, ArcelorMittal), hvorefter en økonomisk efterfølgelse sker ved en overførsel i koncernen, for så vidt der er »strukturelle forbindelser« mellem overdrageren (her Saiag/ITR) og den modtagende enhed (her Parker ITR). Endvidere er der en retlig forskel mellem en værdioverførsel og en overførsel af en juridisk person. I sidstnævnte tilfælde bærer den overførte enhed sit eget ansvar for overtrædelser inden overførslen, og det kan omfatte ansvar som økonomisk efterfølger for aktiver, der er overført til enheden, da den stadig var en del af den virksomhed, der har begået overtrædelsen. Det forhold, at andre juridiske enheder i foretagendet ligeledes kan holdes ansvarlige (selv om de i dette tilfælde ikke pålægges en bøde) er ikke en gyldig grund til at udelukke at holde det overførte datterselskab Parker ITR ansvarlig som økonomisk efterfølger.

Med det andet appelanbringende gøres det gældende, at Retten som led i sin fulde prøvelsesret har handlet ultra petita og ulovligt har nedsat bødeforhøjelsen for varigheden svarende til 100 000 EUR for moderselskabet Parker-Hannifin (eller Parker ITR). Mens Parker-Hannifin fik medhold i dets anfægtelse af den skærpende omstændighed for rollen som leder, for hvilket Retten tilpassede bøden, giver det ikke Retten mulighed for at ændre andre dele af bøden (her varighedsfaktoren), som sagsøgeren ikke havde anfægtet, selv om den udøver sin fulde prøvelsesret.