I forbindelse med proceduren for vedtagelsen af en international aftale i overensstemmelse med artikel 218 TEUF, såsom aftalen mellem EU og Mauritius om betingelserne for overførsel af mistænkte pirater og tilknyttede, beslaglagte genstande, er det det materielle hjemmelsgrundlag for afgørelsen vedrørende indgåelse af denne aftale, der afgør, hvilken type procedure der gælder i henhold til artikel 218, stk. 6, TEUF. Særligt er det, når en afgørelse om indgåelse af den pågældende aftale gyldigt udelukkende er baseret på et materielt hjemmelsgrundlag, der henhører under den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), den procedure, der er fastsat i artikel 218, stk. 6, andet afsnit, første sætningsled, TEUF, der finder anvendelse. En sådan fortolkning er så meget desto mere berettiget, når der henses til kravene til retssikkerheden. Ved forankringen af det proceduremæssige hjemmelsgrundlag i det materielle hjemmelsgrundlag for en retsakt giver denne fortolkning mulighed for at afgøre, hvilken procedure der skal finde anvendelse, på grundlag af objektive kriterier, som gør det muligt at foretage en domstolskontrol.

Hvad angår afgørelsen om at indgå en aftale, der forfølger et primært formål, der henhører under FUSP, giver ordlyden i artikel 218, stk. 6, TEUF, i henhold til hvilken Rådet vedtager en afgørelse om indgåelse af en international aftale efter godkendelse fra eller høring af Parlamentet, »medmindre aftalen udelukkende vedrører FUSP«, hverken mulighed for at fastslå, at en sådan afgørelse kan anses for »udelukkende at vedrøre FUSP« alene af den grund, at den er baseret på et materielt hjemmelgrundlag, der henhører under FUSP, med udelukkelse af ethvert andet hjemmelsgrundlag, eller at den nævnte afgørelse skal anses for ligeledes at vedrøre andre områder af EU-retten på grund af sine andre sekundære formål end det primære, der henhører under FUSP.

Hvad angår formålene med artikel 218 TEUF fastsætter denne artikel efter Lissabontraktatens ikrafttræden for at opfylde kravene om klarhed, sammenhæng og rationalisering nu en ensartet og almengyldig procedure vedrørende forhandling og indgåelse af internationale aftaler, som Unionen har beføjelse til at indgå inden for sine arbejdsområder, herunder FUSP, undtagen når traktaterne foreskriver særlige procedurer. Denne procedure skal imidlertid netop på grund af sin generelle karakter tage hensyn til de særlige karakteristika, som traktaterne fastsætter for hvert af Unionens arbejdsområder, bl.a. for så vidt angår institutionernes beføjelser. I denne forbindelse indeholder artikel 218, stk. 6, TEUF med henblik på at tage hensyn til disse særlige karakteristika tre forskellige procedurer for indgåelsen af internationale aftaler, idet hver procedure fastsætter en forskellig rolle for Parlamentet. Denne sondring har til formål eksternt at afspejle den gældende fordeling af beføjelserne mellem institutionerne internt.

Der etableres således med artikel 218, stk. 6, TEUF en symmetri mellem proceduren for vedtagelse af EU-foranstaltninger internt og proceduren for vedtagelse af internationale aftaler med henblik på at sikre, at Parlamentet og Rådet i forhold til et givent område har de samme beføjelser på en måde, der er institutionelt afbalanceret som fastsat i traktaterne. Det er under disse omstændigheder netop med henblik på at sikre, at denne symmetri rent faktisk er overholdt, at den regel, som er fastslået i Domstolens retspraksis, hvorefter det er det materielle hjemmelsgrundlag for en retsakt, der afgør, hvilke procedurer der skal anvendes ved vedtagelsen af sidstnævnte, ikke kun gælder for procedurerne for vedtagelse af en intern retsakt, men ligeledes for de procedurer, der gælder for vedtagelsen af internationale aftaler.

(jf. præmis 48, 50 og 52-60)