Sag T-215/06

American Clothing Associates SA

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»EF-varemærker — ansøgning om et EF-figurmærke, der forestiller et ahornblad — absolut registreringshindring — servicemærke — artikel 7, stk. 1, litra h), i forordning (EF) nr. 40/94 — Pariserkonventionens artikel 6c — retlige oplysninger forelagt for Harmoniseringskontorets instanser og for Retten«

Rettens dom (Femte Afdeling) af 28. februar 2008 II - 308

Sammendrag af dom

Spørgsmålet, om artikel 6c, stk. 1, litra a), i Pariserkonventionen om beskyttelse af industriel ejendomsret finder anvendelse på servicemærker, er et forudgående spørgsmål, hvis afgørelse er nødvendig for at sikre en korrekt anvendelse af forordning nr. 40/94 om EF-varemærker med hensyn til et anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra h), i den nævnte forordning. For at afgøre, om et ansøgt varemærke, for så vidt som det vedrører tjenesteydelser, udgør et varemærke, hvis registrering eventuelt er i strid med Pariserkonventionens artikel 6c, stk. 1, litra a), er det således nødvendigt at fastslå, om denne bestemmelse finder anvendelse på servicemærker. Hvis dette ikke er tilfældet, vil afslaget fra Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) på at registrere dette varemærke for tjenesteydelser faktisk udgøre en tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra h), i forordning nr. 40/94, og dette selv uden at der er behov for at undersøge, om det ansøgte varemærke indeholder bestanddele, der er nævnt i Pariserkonventionens artikel 6c, stk. 1, litra a). Det nævnte spørgsmål udgør følgelig en del af de retlige omstændigheder i den sag, der blev indbragt for appelkammeret, selv om ansøgeren om varemærket ikke har udtalt sig om dette spørgsmål, og selv om appelkammeret har undladt at tage stilling til dette aspekt. Dette spørgsmål kan derfor rejses for første gang for Retten. Det udgør ligeledes en del af de retlige omstændigheder i den sag, der er indbragt for Retten, og skal undersøges af denne, idet en sådan undersøgelse er nødvendig for at tage stilling til anbringendet vedrørende tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra a), i forordning nr. 40/94. Selv om en domstol kun må træffe afgørelse vedrørende parternes påstande, idet det påhviler dem at fastlægge tvistens rammer, kan den således ikke være fuldstændig bundet af de argumenter, som parterne har fremført til støtte for deres krav, da den i modsat fald kan tænkes at blive nødsaget til at basere sin afgørelse på urigtige retlige betragtninger. (jf. præmis 22-25)

Ifølge artikel 7, stk. 1, litra h), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker er det udelukket at registrere »varemærker, som skal afslås i medfør af artikel 6[c] i Pariserkonventionen [om beskyttelse af industriel ejendomsret], fordi de ikke er godkendt af de kompetente myndigheder«. Denne sidstnævnte bestemmelses ordlyd omfatter udelukkende »varemærker«. Det fremgår klart af Pariserkonventionens artikel 1, stk. 2, af artikel 6, stk. 1, og endelig af artikel 6f, at konventionen opererer med en sondring mellem på den ene side »varemærker«, som i henhold til konventionens artikel 7 registreres for varer, og på den anden side »servicemærker«. Da artikel 6c kun vedrører varemærker, dvs. varemærker for varer, må det konkluderes, at det ved bestemmelsen indførte forbud mod registrering og brug ikke gælder servicemærker. Artikel 7, stk. 1, litra h), i forordning nr. 40/94 indeholder blot en henvisning til Pariserkonventionens artikel 6c, idet det præciseres i bestemmelsen, at »varemærker, som skal afslås i medfør af artikel 6[c] i Pariserkonventionen«, er udelukket fra registrering. Da Pariserkonventionens artikel 6c ikke vedrører servicemærker, kan disse mærker ikke udgøre varemærker, som »skal afslås« i henhold til denne bestemmelse, og kan følgelig ikke falde ind under den absolutte registreringshindring i artikel 7, stk. 1, litra h), i forordning nr. 40/94. Alene den omstændighed, at der i den nævnte forordnings artikel 7 ikke sondres mellem varemærker for varer og varemærker for tjenesteydelser, er ikke tilstrækkelig til at føre til den modsatte konklusion, idet denne sondring er etableret ved Pariserkonventionens artikel 6c, som artikel 7, stk. 1, litra h), i forordning nr. 40/94 henviser til. Såfremt fællesskabslovgiver havde haft til hensigt også for så vidt angår tjenesteydelser at forbyde registreringen af varemærker, der indeholder »våben, flag og andre statsemblemer«, ville lovgiver nemlig ikke have begrænset sig til blot at henvise til Pariserkonventionens artikel 6c, men ville i selve ordlyden af artikel 7 i forordning nr. 40/94 have indsat et forbud mod registrering, enten som EF-varemærke eller som en bestanddel af et sådant varemærke, »af våben, flag og andre statsemblemer, […] ligesom alt, hvad der fra et heraldisk synspunkt må anses [for] efterligning deraf«, uden således — stiltiende, men nødvendigvis alene som følge af henvisningen til Pariserkonventionens artikel 6c — at sondre mellem varemærker for varer og varemærker for tjenesteydelser. Det må endelig antages, at fællesskabslovgiver ved den forholdsvis nylige vedtagelse af forordning nr. 40/94 var bevidst om servicemærkers betydning i moderne handel og derfor kunne have udvidet beskyttelsen af statsemblemer i henhold til Pariserkonventionens artikel 6c til også at omfatte denne kategori af varemærker. Da lovgiver ikke fandt det formålstjenligt at foretage en sådan udvidelse af de relevante bestemmelsers anvendelsesområde, tilkommer det ikke Fællesskabets retsinstanser at sætte deres vurdering i stedet for fællesskabslovgivers og anlægge en fortolkning contra legem af de pågældende bestemmelser, hvis indhold på ingen måde er tvetydigt. (jf. præmis 26, 28, 29 og 32)

Ifølge artikel 7, stk. 1, litra h), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker er det udelukket at registrere »varemærker, som skal afslås i medfør af artikel 6[c] i Pariserkonventionen [om beskyttelse af industriel ejendomsret], fordi de ikke er godkendt af de kompetente myndigheder«. Sidstnævnte bestemmelse forbyder ikke kun registreringen af varemærker, der udelukkende består af et statsemblem, eller af hvad der »fra et heraldisk synspunkt« må anses for en efterligning deraf, men også registreringen eller brugen af et statsemblem, eller hvad der »fra et heraldisk synspunkt« må anses for en efterligning af et sådant emblem, som en bestanddel af et sammensat varemærke. Ved vurderingen af et sammensat varemærke i lyset af denne bestemmelse skal der følgelig tages hensyn til hver enkelt af det pågældende varemærkes bestanddele, og det er tilstrækkeligt, at en af disse bestanddele udgør et statsemblem eller en efterligning heraf »fra et heraldisk synspunkt«, for at være til hinder for registreringen af varemærket, uanset hvilket helhedsindtryk det giver. (jf. præmis 64 og 65)