Der er for så vidt angår den ekstraordinære procedure i henhold til traktatens artikel 228, stk. 6, hvorefter der kan indhentes en udtalelse fra Domstolen om en påtænkt aftales forenelighed med traktatens bestemmelser, tale om en særlig procedure, der indebærer et samarbejde mellem Domstolen på den ene side og Fællesskabets øvrige institutioner og medlemsstaterne på den anden side, hvorunder Domstolen i overensstemmelse med traktatens artikel 164 skal værne om lov og ret ved fortolkningen og anvendelsen af traktaten på et tidspunkt, der ligger forud for indgåelsen af en aftale, som vil kunne medføre, at der senere rejses indsigelser vedrørende lovligheden af en fællesskabsretsakt om tiltrædelse, gennemførelse eller anvendelse af en sådan aftale. Hensigten med proceduren er at forhindre de forviklinger, der ville opstå ikke alene på fællesskabsplan, men også for internationale relationer, hvis en retsafgørelse eventuelt fastslog, at en bindende international aftale indgået af Fællesskabet er uforenelig med traktatens bestemmelser, enten på grund af dens indhold eller på grund af den ved dens indgåelse fulgte fremgangsmåde.

Da spørgsmålet om, hvorvidt det vil være foreneligt med traktaten, at Fællesskabet tiltræder konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, er forelagt Domstolen, kan den derfor, selv om der endnu ikke er truffet afgørelse om at indlede forhandlinger, afgive en udtalelse om Fællesskabets kompetence til at tiltræde konventionen, idet konventionens almindelige indhold, det område, den regulerer, og den institutionelle betydning for Fællesskabet af en sådan tiltrædelse fuldt ud er kendt. Da Domstolen derimod ikke har nærmere oplysninger om betingelserne for tiltrædelsen, herunder navnlig om, hvilke løsninger der påtænkes med hensyn til den måde, hvorpå Fællesskabet skal undergives den nuværende og fremtidige judicielle kontrol, der fastlægges ved konventionen, kan den ikke afgive en udtalelse om, hvorvidt tiltrædelsen af konventionen vil være forenelig med traktatens bestemmelser.

Når der er tale om at afgøre et spørgsmål om Fællesskabets kompetence til at indgå en aftale, er det i fællesskabsinstitutionernes og de pågældende staters, herunder tredjelandenes, interesse, at dette spørgsmål er løst, straks når den pågældende forhandling påbegyndes, og inden de væsentligste elementer i aftalen er forhandlet. Den eneste betingelse er, at den påtænkte aftales genstand skal være kendt, inden forhandlingerne påbegyndes.

Det fremgår af traktatens artikel 3 B, hvorefter Fællesskabet handler inden for rammerne af de beføjelser og mål, der er tillagt det ved traktaten, at det kun råder over tildelte kompetencer. Overholdelsen af princippet om tildelte kompetencer gælder både, når Fællesskabet optræder internt, og når det optræder på internationalt plan. Fællesskabet handler normalt på grundlag af en specifik kompetence, der ikke nødvendigvis skal fremgå udtrykkeligt af særlige bestemmelser i traktaten, men også kan udledes forudsætningsvis af disse bestemmelser. Fællesskabets kompetence til at indgå internationale forpligtelser kan således ikke blot fremgå udtrykkeligt af traktaten, men kan også udledes forudsætningsvis af bestemmelserne heri. Såfremt der med henblik på virkeliggørelse af et bestemt mål ved fællesskabsretten er tillagt Fællesskabets institutioner kompetence internt, har Fællesskabet kompetence til at påtage sig de nødvendige internationale forpligtelser til virkeliggørelse af dette mål, også selv om der ikke findes nogen udtrykkelig bestemmelse herom.

Artikel 235 tilsigter at afhjælpe den manglende hjemmel i de tilfælde, hvor der ikke udtrykkeligt eller forudsætningsvis ved særlige bestemmelser i traktaten er tillagt Fællesskabets institutioner beføjelser, i det omfang, sådanne beføjelser alligevel viser sig at være nødvendige, for at Fællesskabet kan udøve sine funktioner med henblik på at nå et af de mål, der er fastlagt i traktaten.

Da denne bestemmelse er en del af et institutionelt system, der bygger på princippet om tildelte kompetencer, kan den ikke anvendes som hjemmel for en udvidelse af Fællesskabets kompetenceområde ud over den generelle ramme, der følger af traktatbestemmelserne som helhed, navnlig de bestemmelser, hvori Fællesskabets opgaver og virke fastlægges. Artiklen kan under ingen omstændigheder anvendes som hjemmel for fastsættelse af bestemmelser, der reelt har som konsekvens, at traktaten ændres, uden at den herfor foreskrevne fremgangsmåde følges.