ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie kapitalbevægelser – begrænsninger – nedslag i den skattepligtige indkomst til fysiske personer for erhvervelse af aktier eller anparter – kun nedslag for aktier eller anparter i selskaber med hjemsted i den pågældende medlemsstat – ulovlig – berettigelse – foreligger ikke

[Art. 56, stk. 1, EF og art. 58, stk. 1, litra a), EF]

Sammendrag

Artikel 56, stk. 1, EF og artikel 58, stk. 1, litra a), EF er til hinder for en lovbestemmelse i en medlemsstat, som udelukker et nedslag i fysiske personers skattepligtige indkomst for erhvervelse af aktier eller anparter, der repræsenterer kontante indskud i kapitalselskaber med hjemsted i andre medlemsstater.

En sådan lovgivning er en hindring for de frie kapitalbevægelser, da den har den virkning, at den afskrækker den pågældende medlemsstats statsborgere fra at investere deres kapital i selskaber, der har hjemsted i en anden medlemsstat; den har ligeledes en restriktiv virkning for selskaber hjemmehørende i andre medlemsstater, da den udgør en hindring for kapitaltilførsel i den pågældende medlemsstat.

Når der ikke er en direkte forbindelse mellem den pågældende skattemæssige fordel og en tilsvarende skat til udligning heraf, som f.eks. beskatningen af det udbytte, som de selskaber senere udbetaler, i hvilke investeringen er foretaget, kan nødvendigheden af at sikre sammenhængen i beskatningsordningen ikke påberåbes som berettigelse for en sådan begrænsning.

(jf. præmis 13-15, 20-23 og 28 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – toldpositioner – forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur – underposition 4202 12 11 og 4202 12 19 – ugyldighed foreligger ikke

Sammendrag

De forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur er et gyldigt middel til fortolkning af denne, forudsat at de er i overensstemmelse med selve bestemmelserne i den fælles toldtarif og ikke ændrer disses indhold. Dette er tilfældet for de forklarende bemærkninger til underposition 4202 12 11 og 4202 12 19. De er således hverken i strid med ordlyden af de pågældende positioner og underpositioner, de forklarende bemærkninger hertil eller med den nævnte regel i punkt 6 i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende den kombinerede nomenklatur, hvorefter tariferingen af varer skal ske med hjemmel i underpositionsteksterne. De nævnte forklarende bemærkninger lægger sig særligt i forlængelse af den supplerede bestemmelse 1 til kapitel 42 i den kombinerede nomenklatur, idet de præciserer, at når det yderste lag, der er synligt med det blotte øje, er en plade eller folie af plast, er den metode, hvormed denne plade eller folie er fremstillet, uden betydning for tariferingen. De respekterer desuden – ved at anse to tekniske procedurer, der fører til et identisk produkt, nemlig en yderside af plastmateriale, for ligeværdige – det afgørende kriterium ved toldtarifering, der som udgangspunkt må findes i de pågældende varers objektive kendetegn og egenskaber, således som disse fremgår af ordlyden af den fælles toldtarifs positioner og af bestemmelserne til afsnittene eller kapitlerne. Heraf følger, at der ikke er noget forhold, der kan rejse tvivl om gyldigheden af de nævnte bemærkninger.

(jf. præmis 16, 19, 21, 27, 29 og 32 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – nationale bestemmelser, der forbeholder betegnelsen »guld« for genstande, hvis holdighedsstempel angiver 750 promille– ulovlig – begrundelse – forbrugerbeskyttelse – god handelsskik – foreligger ikke

(Art. 28 EF)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 28 EF, når den forbeholder betegnelsen »guld« for genstande, hvis holdighedsstempel angiver 750 promille, mens genstande, hvis holdighedsstempel angiver 375 eller 585 promille, skal betegnes »guldlegering« som er mindre attraktiv for forbrugerne, selv om de i oprindelsesmedlemsstaten sælges under betegnelsen »guld«.

Sådanne bestemmelser stiller krav om, at genstande, hvis holdighedsstempel angiver de to laveste grader, skal gives to betegnelser, dvs. ikke blot et holdighedsstempel, men ligeledes en angivelse af betegnelsen »guldlegering«, hvilket er overflødigt, og bestemmelserne er således ikke proportionale i forhold til formålet om at sikre god handelsskik og beskyttelse af forbrugerne, idet dette formål kan sikres ved foranstaltninger, der er mindre indgribende for samhandelen inden for Fællesskabet.

(jf. præmis 13, 14 og 19-21 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – løn – indkomstskat – indkomst for ikke-hjemmehørende personer, der ikke har skattepligtig indkomst i bopælsmedlemsstaten, der pålægges en kildebeskatning, der udelukker ethvert skattefradrag, hvorved der tages hensyn til den skattepligtige persons personlige forhold – ulovlig

(Art. 39 EF)

Sammendrag

Artikel 39 EF er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning foreskriver, at fysiske personer, som ikke i skattemæssig henseende regnes for at være bosiddende i denne medlemsstat, men som oppebærer lønindkomst i staten

– beskattes med en kildeskat, der er udformet således, at der ikke indrømmes bundfradrag eller andre fradrag, hvorved der tages hensyn til den skattepligtiges personlige forhold

– mens de i samme stat bosiddende personer har ret til sådanne fradrag i forbindelse med den almindelige påligning af indkomstskat af al indkomst, der er erhvervet i denne stat og i udlandet

– når de personer, der ikke er hjemmehørende i beskatningsstaten, i deres bopælsstat kun har indkomst, der efter sin art ikke er indkomstskattepligtig.

(jf. præmis 24 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – adgang til videregående uddannelse – forskellige betingelser for indehavere af eksamensbeviser, der er udstedt i de andre medlemsstater for gennemført gymnasieuddannelse – ulovlig

(Art. 12 EF, 149 EF og 150 EF)

Sammendrag

En medlemsstat, der ikke træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at indehavere af eksamensbeviser, der er udstedt i andre medlemsstater for gennemført gymnasieuddannelse, kan få adgang til videregående uddannelse på samme vilkår som dem, der gælder for indehavere af et certificat d’enseignement secondaire supérieur (eksamensbevis for gennemført uddannelse på gymnasieniveau, CESS-bevis), der er udstedt i den pågældende medlemsstat, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 12 EF, 149 EF og 150 EF.

(jf. præmis 31 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – tjenesteydelser, der leveres af formidlere – fastsættelse af stedet for den afgiftsmæssige tilknytning ved sjette direktivs artikel 28b, punkt E, stk. 3 – anvendelsesområde – hovedtransaktion, der ikke er pålagt merværdiafgift – ikke relevant – fastsættelse af stedet for hovedtransaktionen – anvendelse af de særlige bestemmelser i artikel 28b, punkt A og B

(Rådets direktiv 77/388, art. 28b, punkt A og B, og punkt E, stk. 3)

Sammendrag

Artikel 28b, punkt E, stk. 3, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter i den affattelse, der følger af direktiv 91/680, hvorefter leveringsstedet for tjenesteydelser, der leveres af formidlere, som handler i andres navn og for andres regning, såfremt deres virksomhed vedrører bestemte transaktioner, uanset samme direktivs artikel 9, stk. 1, er det sted, hvor de pågældende transaktioner foretages, skal ikke fortolkes således, at den kun angår tjenesteydelser, der leveres af formidlere, hvor aftageren af tjenesteydelsen er en afgiftspligtig person eller en ikke-afgiftspligtig juridisk person.

Som det følger af dens ordlyd, omhandler denne bestemmelse således generelt tjenesteydelser, der leveres af formidlere, uden at der sondres mellem, om aftagerne af tjenesteydelserne er momspligtige eller ej, og det er ligegyldigt for fastsættelsen af stedet for en formidlingsaktivitet, om hovedtransaktionen er pålagt moms, eller det drejer sig om en ikke-afgiftspligtig transaktion.

Når en formidlingstransaktion henhører under den nævnte artikel 28b, punkt E, stk. 3, skal de særlige bestemmelser i direktivets artikel 28b, punkt A og B, anvendes med henblik på fastsættelsen af det sted, hvor de transaktioner, der ligger til grund for formidlingsydelserne, er blevet udført. Stedet for erhvervelse inden for Fællesskabet af goder er derfor reguleret ved sidstnævnte bestemmelse, som således fraviger de almindelige bestemmelser i sjette direktivs artikel 8, som regulerer levering af goder inden for en medlemsstat.

(jf. præmis 18, 21, 23, 25 og 26 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — lægemidler med en markedsføringstilladelse — forpligtelse til at forevise en bekræftet kopi af eller en attestation for denne tilladelse — ulovlig

Sammendrag

Det udgør en tilsidesættelse af en medlemsstats forpligtelser i henhold til artikel 28 EF, såfremt medlemsstaten pålægger erhvervsdrivende – som indfører lægemidler til eller forhandler lægemidler på det nationale område, der allerede har en national markedsføringstilladelse eller en fællesskabsmarkedsføringstilladelse – en forpligtelse til på forlangende fra kontrolmyndighederne at forevise enten en bekræftet kopi, udleveret af det nationale agentur for lægemiddelsikkerhed, af den nationale markedsføringstilladelse eller af registreringen af lægemidlet, eller et dokument udfærdiget af dette agentur, som attesterer, at der af Det Europæiske Fællesskab er udstedt en markedsføringstilladelse for det indførte lægemiddel.

(jf. domskonkl.)
Nøgleord



Nøgleord

Retspleje — forelæggelse for Domstolen på grundlag af en voldgiftsbestemmelse — kontrakt om tildeling af finansiel fællesskabsstøtte til gennemførelse af et projekt på området for teknologisk forskning og udvikling samt demonstration — samlet økonomisk bidrag, der ligger under det beløb, som Kommissionen har udbetalt forskudsvis — ret til delvis tilbagebetaling af forskuddet plus morarenter — (Art. 238 EF)

—
Nøgleord



Nøgleord

Retspleje — forelæggelse for Domstolen på grundlag af en voldgiftsbestemmelse — kontrakt om tildeling af finansiel fællesskabsstøtte til gennemførelse af et projekt på området for teknologisk forskning og udvikling samt demonstration — samlet økonomisk bidrag til projekter, der ligger under det beløb, som Kommissionen har udbetalt forskudsvis — ret til delvis tilbagebetaling af forskuddet plus morarenter — (Art. 238 EF)

—
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne — farmaceutiske specialiteter — markedsføringstilladelse — tilbagekaldelse af tilladelsen — tilladelse udstedt efter den gensidige anerkendelsesprocedure, der er ledsaget af voldgiftsprocedurer — Kommissionens kompetence med hensyn til tilladelser, der oprindeligt er udstedt inden for rammerne af nationale procedurer — foreligger ikke — (Rådets direktiv 75/319, art. 15a)

Sammendrag

Artikel 15a i direktiv 75/319 om farmaceutiske specialiteter, som ændret ved direktiv 93/39, finder anvendelse på markedsføringstilladelser, der er udstedt i henhold til den gensidige anerkendelsesprocedure, der er ledsaget af voldgiftsprocedurer, og som er fastsat i kapitel III i direktiv 75/319. Denne bestemmelse kan ikke udgøre hjemmelen for kommissionsbeslutninger, der pålægger medlemsstaterne at tilbagekalde markedsføringstilladelser, der oprindeligt er udstedt inden for rammerne af rent nationale procedurer.

(jf. præmis 45 og 46, 51)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – økonomisk virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i sjette direktivs artikel 4 – kollektiv investering i værdipapirer af kapital tilvejebragt ved henvendelse til offentligheden – omfattet

(Rådets direktiv 77/388, art. 4, stk. 2)

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftspligtige personer – begreb – SICAV-investeringsforeninger, der har som eneste formål at foretage kollektiv investering i værdipapirer af kapital tilvejebragt ved henvendelse til offentligheden – omfattet – leveringsstedet for tjenesteydelser, som præsteres for sådanne organer, der er etableret i en anden medlemsstat end tjenesteyderen – hjemstedet for disse organers økonomiske virksomhed

[Rådets direktiv 77/388, art. 4 og art. 9, stk. 2, litra e)]

Sammendrag

1. Virksomhed, som består i kollektiv investering mod vederlag i værdipapirer af kapital tilvejebragt ved henvendelse til offentligheden, der går videre end blot erhvervelse og salg af værdipapirer, og som tilsigter opnåelse af indtægter af en vis varig karakter, udgør en økonomisk virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 2, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter.

(jf. præmis 42 og 43)

2. SICAV-investeringsforeninger, der har som eneste formål at foretage kollektiv investering i værdipapirer af kapital tilvejebragt ved henvendelse til offentligheden i henhold til direktiv 85/611 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter), skal anses for afgiftspligtige personer i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4 i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, således at leveringsstedet for de i samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omhandlede tjenesteydelser, som præsteres for sådanne SICAV-investeringsforeninger, der er etableret i en anden medlemsstat end tjenesteyderen, er det sted, hvor disse SICAV-investeringsforeninger har etableret hjemstedet for deres økonomiske virksomhed.

(jf. præmis 48 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – begrænsninger – krav om individuel arbejdstilladelse eller fælles tilladelse og forpligtelse til at tilvejebringe bankgaranti pålagt en anden medlemsstats virksomheder, der udstationerer arbejdstagere fra tredjelande – ulovlig – begrundelse – social beskyttelse af arbejdstagere – arbejdsmarkedets stabilitet – de pågældende kravs uforholdsmæssige og uegnede karakter

(Art. 49 EF)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, når den pålægger virksomheder, der leverer tjenesteydelser, og som er etableret i en anden medlemsstat og ønsker at udstationere arbejdstagere fra et tredjeland til dens område, et krav om en individuel arbejdstilladelse, hvis udstedelse sker ud fra hensyn, der har tilknytning til arbejdsmarkedet, eller et krav om en kollektiv arbejdstilladelse, der kun udstedes i undtagelsestilfælde, og for så vidt som de pågældende arbejdstagere er knyttet til deres oprindelige virksomhed ved tidsubegrænsede ansættelseskontrakter i mindst seks måneder, og idet den pålægger disse tjenesteydere en forpligtelse til at stille en bankgaranti.

Hensyn til social beskyttelse eller til stabiliteten på arbejdsmarkedet kan ikke begrunde sådanne betingelser for den frie udveksling af tjenesteydelser, idet disse krav ikke udgør passende foranstaltninger til at nå nævnte målsætninger. Forpligtelsen for en virksomhed, der leverer tjenesteydelser, til på forhånd at give de lokale myndigheder meddelelse om tilstedeværelsen af én eller flere udstationerede arbejdstagere, den påtænkte periode for denne tilstedeværelse samt de tjenesteydelser, der begrunder udstationeringen, og til at give oplysninger, der attesterer, at de pågældende arbejdstagere opfylder de gældende retsforskrifter navnlig med hensyn til bopæl, arbejdstilladelse og social dækning i den medlemsstat, hvor denne virksomhed har ansat dem, giver nemlig på en mindre indgribende og lige så effektiv måde som de omhandlede krav de pågældende myndigheder sikkerhed for overholdelsen af den nationale sociallovgivning i udstationeringsperioden og sikkerhed for lovmæssigheden af disse arbejdstageres situation og den omstændighed, at disse udøver deres hovedaktivitet i den medlemsstat, hvor den virksomhed, der leverer tjenesteydelser, er etableret.

(jf. præmis 27, 31, 36, 46 og 48-50 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – ensartede lovgivninger – industriel og kommerciel ejendomsret – patentret – supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler – udstedelse af certifikat i henhold til overgangsbestemmelsen i artikel 19 i forordning nr. 1768/92 – betingelser – opnåelse af en første tilladelse til markedsføring af et veterinærlægemiddel forud for det referencetidspunkt, der er fastsat i den nævnte bestemmelse – hindring for, at der for det samme produkt udstedes et supplerende beskyttelsescertifikat på grundlag af et humanmedicinsk lægemiddel

(Rådets forordning nr. 1768/92, art. 19, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 1768/92 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler, der bestemmer, at dette certifikat kan udstedes bl.a. på betingelse af, den første tilladelse til markedsføring af produktet som lægemiddel i en medlemsstat er meddelt efter en vis dato, er til hinder for, at det nævnte certifikat udstedes i en anden medlemsstat på grundlag af et humanmedicinsk lægemiddel, der er godkendt i denne medlemsstat, når der er udstedt en tilladelse til markedsføring af dette produkt som veterinærlægemiddel i den første medlemsstat før den i nævnte artikel 19, stk. 1, fastsatte skæringsdato.

(jf. præmis 23 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – klagesag – sagsanlæg ved Fællesskabets retsinstanser – Harmoniseringskontorets processuelle rolle – indsigelsessag – kompetence til at ændre sagens genstand for Retten – foreligger ikke

(Rettens procesreglement, art. 133, stk. 2; Rådets forordning nr. 40/94, art. 63, stk.2)

Sammendrag

I en sag vedrørende en klage over en afgørelse, der er truffet af et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) om en indsigelse over for registrering af et EF-varemærke på grundlag af risiko for forveksling med et ældre varemærke, har Harmoniseringskontoret ikke kompetence til for Retten at ændre sagens genstand, således som denne følger af de påstande og anbringender, som er fremsat af henholdsvis varemærkeansøgeren og indsigeren.

Ifølge artikel 133, stk. 2, i Rettens procesreglement er det ganske vist Harmoniseringskontoret, der er sagsøgt i sagen for Retten. Formålet med sagen for Retten er imidlertid at afgøre tvister mellem på den ene side varemærkeansøgeren og på den anden side indehaveren af et ældre varemærke.

Det følger heraf, at enhver antagelse, hvorefter Harmoniseringskontoret har kompetence til at ændre sagens genstand for Retten, ville være til skade for den for appelkammeret vindende parts berettigede forventning om, at sagen for Retten har til formål at efterprøve lovligheden af appelkammerets afgørelse i henhold til artikel 63, stk. 2, i forordning nr. 40/94.

(jf. præmis 26, 27 og 36)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser – direktiv 96/71 – nationale bestemmelser, hvorefter en virksomhed, der modtager tjenesteydelser fra en anden virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat, hæfter som kautionist for sidstnævnte virksomheds forpligtelser til at betale mindstelønnen til sine arbejdstagere – hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser – begrundet i tvingende almene hensyn – beskyttelse af arbejdstagere

(Art. 49 EF; Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/71, art. 5)

Sammendrag

Artikel 5 i direktiv 96/71 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser, hvorefter medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger i tilfælde af manglende overholdelse af dette direktiv, og især sørger for, at arbejdstagerne og/eller deres repræsentanter råder over egnede procedurer med henblik på gennemførelse af forpligtelserne i samme direktiv, fortolket i lyset af artikel 49 EF, er i princippet ikke til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en byggevirksomhed, der overdrager det til en virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat at udføre byggeydelser, hæfter for sidstnævnte virksomheds forpligtelser til at betale mindstelønnen til arbejdstagere ansat af denne virksomhed eller til at betale bidrag til organer, som overenskomstparterne i fællesskab har oprettet, som en kautionist, såfremt mindstelønnen omfatter det beløb, som efter fradrag af skatter samt bidrag til socialforsikring, arbejdsformidling eller tilsvarende udgifter til social sikring skal udbetales til arbejdstageren (nettolønnen), når beskyttelsen af arbejdstagernes lønkrav ikke er de pågældende nationale bestemmelsers primære eller blot sekundære mål.

I det omfang retten til mindsteløn udgør et element i beskyttelsen af arbejdstagerne, som er et af de tvingende almene hensyn, der kan begrunde en eventuel hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser, skal de processuelle regler, der gør det muligt at håndhæve denne ret – såsom en kautionshæftelse – ligeledes anses for at være egnede til at sikre en sådan beskyttelse, for så vidt som denne bestemmelse er til fordel for udstationerede arbejdstagere, fordi bestemmelsen til den første debitor for mindsteløn, der er arbejdsgiver, tilføjer en supplerende debitor, der hæfter solidarisk med førstnævnte, og som generelt er mere solvent end denne.

(jf. præmis 28, 34, 35, 37, 40 og 45 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere – sygeforsikring – den kompetente medlemsstats refusion af udgifter i anledning af en behandling i en anden medlemsstat – anvendelse af de gældende satser i opholdsmedlemsstaten – artikel 34 i forordning nr. 574/72 – en sygekasses praksis med fuld refusion af udgifter til lægebehandling, når de ikke overstiger et vist beløb – lovlig

(Rådets forordning nr. 574/72, art. 34)

Sammendrag

Ved manglende opfyldelse af de formaliteter, som – i forbindelse med ophold på en anden medlemsstats område end den kompetente stat – giver ret til at få naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af opholdsstedets institution, giver artikel 34 i forordning nr. 574/72 den socialt forsikrede mulighed for fra den kompetente stat at få refusion af udgifter, der er opstået i anledning af en behandling under dette ophold, i henhold til de satser, som anvendes af institutionen på opholdsstedet. Denne bestemmelse skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en sygekasses praksis, der ved anvendelsen af interne regler består i fuld refusion af udgifter, der af dens medlemmer er afholdt til lægebehandling i forbindelse med ophold i en anden medlemsstat, når udgifterne ikke overstiger et vist beløb. Den omstændighed, at der sker refusion i fuldt omfang, er nemlig tilstrækkelig til at sikre, at godtgørelsen, som den socialt forsikrede får, mindst er den samme, hvis ikke større, end den, den forsikrede ville have fået, hvis refusionen var sket på de i denne bestemmelse omhandlede betingelser.

(jf. præmis 24 og 27 samt domskonkl.)