Domstolen har fået til opgave præjudicielt at fortolke Rådets forordning (EØF) nr. 234/68 af 27. februar 1968 om oprettelse af en fælles markedsordning for levende planter og blomsterdyrkningens produkter. Det er den samme forordning, som der er truffet afgørelse om den 30. november d.å. i den præjudicielle sag nr. 190/73 (Van Haaster). Det drejede sig dengang om at afgøre, om forordningens artikel 10, der forbyder en hvilken som helst kvantitativ restriktion eller foranstaltning med tilsvarende virkning i samhandelen inden for Fællesskabet med de deri omhandlede produkter, også forbyder nationale indgreb, der får virkning ikke blot direkte på handelen men på produktionen og har en restriktiv virkning på de producerede mængder. Nu spørges der i første række, om den nævnte bestemmelse, som også forbyder opkrævningen af en hvilken som helst told eller afgift med toldlignende virkning, er til hinder for, at der opkræves nationale afgifter af samme art som dem, der benævnes »overskudsafgift« og »erhvervsafgift« og er genstand for tre forordninger fra 1971 og 1972, udstedt af et nederlandsk offentligretligt organ, Produktschap voor Siergewassen (organ for prydplanter, herefter kaldet PVS).

Som det bemærkes af »College van Beroep voor het Bedrijfsleven«, den forelæggende nederlandske ret, fører systemet med afgifter og reduktioner i artiklerne 2 og 3 i PVS's forordning fra 1972 om overskudsafgift på blomsterløg fra prydplanter til det resultat, at afgiften bebyrder enhver sælger af blomsterløg herunder også eksportørerne, som sælger til forhandlere, der ikke besidder legitimation som handlende. Enhver sælger af blomsterløg bør give de handlende, som besidder den nævnte legitimation, en reduktion af nøjagtig samme størrelse som overskudsafgiftens beløb. Den nævnte legitimation udleveres årligt efter ansøgning fra enhver interesseret til handlende, der er bosiddende i Nederlandene, og som har foretaget en forskudsvis indbetaling af en del af overskudsafgiften.

Ifølge bestemmelsen i artikel 5 i PVS's forordning af 1971, som alene vedrører overskudsafgiften, tilfalder provenuet »Overskudsfonden for blomsterløg«, som benytter dette til erhvervelse af løg, der ikke på det frie marked har opnået den af PVS fastsatte mindstepris. Når det viser sig umuligt at afsætte dem uden at gå under grænsen for disse mindstepriser, omdannes de til husdyrfoder eller destrueres.

Vedrørende erhvervsafgiften fastsættes der i den i 1971 af PVS vedtagne forordning et analogt opkrævningssystem, som dog er kendetegnet ved nogle forskelligheder: Navnlig er afgiften og reduktionerne af forskellig størrelsesorden, og herudover er der også forskelle vedrørende de enkelte kategorier af afgiftspligtige. Afgiftsbeløbet defineres som en procent af fakturabeløbet. Den byrde, som i henhold til nævnte afgift hviler på salgene til aftagere, der befinder sig uden for Nederlandene, synes at være større end ved salg, der finder sted inden for staten: først og fremmest fordi den afgift, der finder anvendelse ved eksport, er højere end den, der gælder for de indenlandske grossister og blomsterdyrkere (3,5 % mod 3 %); i anden række fordi satsen anvendes på et højere afgiftsgrundlag, som udover salgsprisen også omfatter forskellige yderligere poster, som ikke tages i betragtning ved beregningen af afgiften på det indenlandske salg.

I henhold til artikel 10 i PVS's forordning om erhvervsafgiften tilgår de opkrævede beløb — efter fradrag af et beløb til administrationsudgifter — »PVS-fonden til almindelige formål inden for løgsektoren« til finansiering af videnskabelig forskning, af reklame inden for sektoren og af andre almindelige formål.

Af denne beskrivelse synes det at fremgå, at disse afgifter har en særlig karakter, idet de opkræves inden for rammerne af en indenlandsk markedsordning og derfor ikke kan anses for at udgøre en del af et almindeligt afgiftssystem.