ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/23

Domstolens dom (Store Afdeling) af 17. juli 2014 — Thi Ly Pham mod Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-474/13) (1)

((Område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - direktiv 2008/115/EF - fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold - artikel 16, stk. 1 - frihedsberøvelse med henblik på udsendelse - frihedsberøvelse i et fængsel - mulighed for at anbringe en tredjelandsstatsborger, som har givet samtykke dertil, sammen med almindelige indsatte))

2014/C 315/34

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Thi Ly Pham

Sagsøgt: Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik

Konklusion

Artikel 16, stk. 1, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke tillader en medlemsstat at frihedsberøve en tredjelandsstatsborger med henblik på udsendelse i et fængsel sammen med almindelige indsatte, selv om tredjelandsstatsborgeren giver samtykke hertil.

(1) EUT C 336 af 16.11.2013.
2)

Princippet om overholdelse af retten til forsvar og navnlig retten for enhver til at blive hørt, inden der træffes en negativ individuel foranstaltning, skal fortolkes således, at når en adressat for et betalingspåkrav, der er vedtaget i henhold til forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, i forbindelse med en procedure for efteropkrævning af importtold ikke er blevet hørt af forvaltningen, før denne afgørelse blev truffet, er denne adressats ret til forsvar blevet tilsidesat, selv om den pågældende har haft mulighed for at gøre sit synspunkt gældende under en efterfølgende administrativ klagefase, såfremt den nationale lovgivning ikke gør det muligt for adressater for sådanne påkrav, der ikke forudgående er blevet hørt, at opnå udsættelse af betalingspåkravenes gennemførelse, indtil de eventuelt ændres. Dette er under alle omstændigheder tilfældet, såfremt den nationale administrative procedure, der gennemfører artikel 244, stk. 2, i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, begrænser indrømmelsen af en sådan udsættelse, når der er grund til at formode, at den anfægtede afgørelse ikke er i overensstemmelse med toldforskrifterne, eller der må frygtes uoprettelig skade for den pågældende.
3)

Den Portugisiske Republik betaler Europa-Kommissionen en tvangsbøde på 10 000 på kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter« for hver dags forsinkelse af iværksættelsen af de nødvendige foranstaltninger til at gennemføre dommen Kommissionen mod Portugal (EU:C:2010:591) at regne fra datoen for afsigelsen af nærværende dom, indtil nævnte dom opfyldes.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 292/10

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. juli 2014 — Eycke Braun mod Land Baden-Württemberg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Karlsruhe — Tyskland)

(Sag C-524/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - beskatning - direktiv 69/335/EØF - kapitaltilførselsafgifter - artikel 10, litra c) - et kapitalselskabs omdannelse til et kapitalselskab af anden karakter, som ikke indebærer nogen kapitaludvidelse - gebyrer, der opkræves for oprettelse af en notarialakt, hvorved denne omdannelse attesteres))

2014/C 292/12

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Karlsruhe

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eycke Braun

Sagsøgt: Land Baden-Württemberg

Konklusion

Artikel 10, litra c), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter, at statskassen oppebærer en andel af de gebyrer, som en tjenestemandsansat notar har opkrævet i forbindelse med oprettelsen af et notarialdokument til attestering af et kapitalselskabs omdannelse til et kapitalselskab af anden karakter, hvilken omdannelse ikke indebærer en kapitaludvidelse for det erhvervende eller juridisk omdannede selskab.

(1) EUT C 367 af 14.12.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 292/7

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. juli 2014 — Stanislav Gross mod Hauptzollamt Braunschweig (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-165/13) (1)

((Skatter og afgifter - direktiv 92/12/EØF - artikel 7-9 - den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer - varer, der er overgået til forbrug i en medlemsstat og oplægges til erhvervsmæssige formål i en anden medlemsstat - punktafgiftens forfald hos den, der er i besiddelse af disse varer, og som har erhvervet dem i bestemmelsesmedlemsstaten - erhvervelse efter gennemførelse af indførselstransaktionen))

2014/C 292/09

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Stanislav Gross

Sagsøgt: Hauptzollamt Braunschweig

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved Rådets direktiv 92/108/EØF af 14. december 1992, sammenholdt med direktivets artikel 7, skal fortolkes således, at denne bestemmelse tillader en medlemsstat som punktafgiftspligtig at udpege en person, der på denne stats afgiftsområde til erhvervsmæssige formål oplægger punktafgiftspligtige varer, som er overgået til forbrug i en anden medlemsstat, under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, også selv om denne person ikke er den første, der er i besiddelse af disse varer i bestemmelsesmedlemsstaten.

(1) EUT C 207 af 20.7.2013.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 4. september 2014 — Provincie Antwerpen mod Belgacom NV van publiek recht (sag C-256/13) og Mobistar NV (sag C-264/13) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Antwerpen — Belgien)

(Forenede sager C-256/13 og C-264/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - elektroniske kommunikationsnet og -tjenester - direktiv 2002/20/EF - artikel 6 - vilkår, der kan være knyttet til den generelle tilladelse og brugsretten til radiofrekvenser og numre samt særlige forpligtelser - artikel 13 - afgifter for brugsrettigheder og tilladelser til installation af faciliteter - national lovgivning, der pålægger virksomheder betaling af en afgift af driftssteder))

(2014/C 395/19)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Provincie Antwerpen

Sagsøgt: Belgacom NV van publiek recht (sag C-256/13) og Mobistar NV (sag C-264/13)

Konklusion

Artikel 6 og 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at operatører, der udbyder elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, pålægges en generel afgift af driftssteder med henvisning til de mobiltelefonimaster, -pyloner og -antenner, der er opsat på offentligt eller privat område, og som er nødvendige for udøvelsen af deres virksomhed.

(1) EUT C 207 af 20.7.2013.
2)

Det påhviler den forelæggende ret at vurdere, om betingelserne for, at medlemsstaten ifalder ansvar, er opfyldt. For så vidt angår spørgsmålet, om den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning udgør en »tilstrækkelig kvalificeret« tilsidesættelse af EU-retten, skal den forelæggende ret endvidere bl.a. tage hensyn til den omstændighed, at Domstolen endnu ikke har udtalt sig om, hvorvidt det ved fastsættelsen af en ydelse, der udbetales i henhold til en lovbestemt socialsikringsordning, og som er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 79/7, er lovligt at tage hensyn til en faktor baseret på den gennemsnitlige forventede levetid i forhold til kønnet. Den forelæggende ret skal ligeledes tage hensyn til den beføjelse, som EU-lovgiver har indrømmet medlemsstaterne, og som er kommet til udtryk i artikel 5, stk. 2, i Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser og i artikel 9, stk. 1, litra h), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv. Den forelæggende ret skal desuden tage hensyn til, at Domstolen den 1. marts 2011 (C-236/09, EU:C:2011:100) fastslog, at den førstnævnte bestemmelse er ugyldig, idet den er i strid med princippet om ligebehandling af mænd og kvinder.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 4. september 2014 — Germanwings GmbH mod Ronny Henning (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht Salzburg — Østrig)

(Sag C-452/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - luftbefordring - forordning (EF) nr. 261/2004 - artikel 2, 5 og 7 - kompensationsret i tilfælde af lange forsinkelser - forsinkelsens varighed - begrebet »ankomsttidspunkt«))

(2014/C 395/24)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht Salzburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Germanwings GmbH

Sagsøgt: Ronny Henning

Konklusion

Artikel 2, 5 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 skal fortolkes således, at begrebet »ankomsttidspunkt«, der anvendes til at fastslå omfanget af den forsinkelse, der berører flypassagererne, er det tidspunkt, hvor mindst én af flyets døre åbnes, forudsat at passagerne på dette tidspunkt har lov til at forlade flyet.

(1) EUT C 325 af 9.11.2013.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. september 2014 — »Baltlanta« UAB mod Lietuvos valstybė (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vilniaus apygardos administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-410/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - strukturfonde - økonomisk, social og territorial samhørighed - forordning (EF) nr. 1260/1999 - artikel 38 - forordning (EF) nr. 2792/1999 - artikel 19 - fiskeri - national retstvist - medlemsstatens forpligtelse til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre den korrekte gennemførelse af afgørelsen vedrørende tildeling af støtte efter afslutningen af en retssag))

(2014/C 395/23)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Vilniaus apygardos administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Baltlanta« UAB

Sagsøgt: Lietuvos valstybė

Procesdeltagere: Nacionalinė mokėjimo agentūra prie Žemės ūkio ministerijos, Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija og Lietuvos Respublikos finansų ministerija

Konklusion

Artikel 38, stk. 1, litra e), i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene, artikel 19 i Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet, som ændret ved Rådets forordning nr. 2369/2002 af 20. december 2002, og afsnit 6 og 7 i retningslinjerne for afslutning af strukturfondsinterventioner (2000-2006) vedtaget ved Kommissionens afgørelse KOM(2006) 3424 endelig af 1. august 2006 skal fortolkes således, at de hverken forpligter de pågældende offentlige myndigheder til at underrette Europa-Kommissionen om tilstedeværelsen af en retstvist vedrørende en administrativ afgørelse om støtteberettigelsen af en ansøgning om økonomisk støtte som den i hovedsagen omhandlede eller at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at midler, der er afsat til den pågældende støtte, og hvis tildeling er genstand for den pågældende tvist, er blevet reserveret, indtil spørgsmålet om tildeling af interventionerne er blevet endeligt afgjort.

(1) EUT C 284 af 28.9.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/19

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. juli 2014 — straffesag mod Markus D. (sag C-358/13) og G. (sag C-181/14) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Forenede sager C-358/13 og C-181/14) (1)

((Humanmedicinske lægemidler - direktiv 2001/83/EF - anvendelsesområde - fortolkning af begrebet »lægemiddel« - rækkevidden af kriteriet vedrørende egnetheden til at påvirke de fysiologiske funktioner - produkter bestående af urter og cannabinoider - ikke omfattet))

2014/C 315/27

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Markus D. (sag C-358/13) og G. (sag C-181/14)

Konklusion

Artikel 1, nr. 2), litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke omfatter stoffer som de i hovedsagerne omhandlede, der alene påvirker de fysiologiske funktioner, uden at de er egnede til at medføre nyttige virkninger, direkte eller indirekte, på menneskers sundhed, som alene indtages for at fremkalde en rustilstand, og som dermed er sundhedsskadelige for mennesker.

(1) EUT C 325 af 9.11.2013.

EUT C 212 af 7.7.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/11

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 10. juli 2014 — Naime Dogan mod Forbundsrepublikken Tyskland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-138/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - tillægsprotokollen - artikel 41, stk. 1 - opholdsret for familiemedlemmer til tyrkiske statsborgere - national lovgivning, hvorefter et familiemedlem, der ønsker at rejse ind på det nationale område, skal godtgøre grundlæggende sprogkundskaber - lovlighed - direktiv 2003/86/EF - familiesammenføring - artikel 7, stk. 2 - forenelighed))

2014/C 315/15

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Naime Dogan

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Konklusion

Artikel 41, stk. 1, i tillægsprotokollen, undertegnet den 23. november 1970 i Bruxelles og indgået, godkendt og bekræftet på Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 2760/72 af 19. december 1972 om indgåelse af den tillægsprotokol og den finansprotokol, undertegnet den 23. november 1970, der er knyttet til aftalen om en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, og om de foranstaltninger, der skal træffes med henblik på disses ikrafttræden, skal fortolkes således, at »standstill«-klausulen i denne bestemmelse er til hinder for en foranstaltning i national ret, som er blevet indført efter den nævnte tillægsprotokols ikrafttræden i den berørte medlemsstat, og hvorefter ægtefæller til tyrkiske statsborgere, der er bosiddende i den nævnte medlemsstat, som ønsker at rejse ind på denne medlemsstats område med henblik på familiesammenføring, forud for indrejsen skal godtgøre, at de har erhvervet et elementært kendskab til denne medlemsstats officielle sprog.

(1) EUT C 171 af 15.6.2013.
1)

Artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, skal fortolkes således, at den omstændighed, at en medlemsstats statsborger flytter til en anden medlemsstat for at opnå advokattitlen efter at have opnået en kandidatgrad og flytter tilbage til den medlemsstat, hvor vedkommende er statsborger, for at udøve sit advokaterhverv dér under den faglige titel, der er opnået i den medlemsstat, hvor beskikkelsen er opnået, ikke udgør misbrug.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/21

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 17. juli 2014 — SC BCR Leasing IFN SA mod Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili og Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Bucureşti — Rumænien)

(Sag C-438/13) (1)

((Moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 16 og 18 - finansiel leasing - varer, der er genstand for en finansiel leasingkontrakt - manglende tilbagelevering til leasingselskabet af disse varer efter kontraktens ophævelse - manglende varer))

2014/C 315/31

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Bucureşti

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC BCR Leasing IFN SA

Sagsøgte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili og Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor

Konklusion

Artikel 16 og 18 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at et leasingselskabs manglende mulighed for at opnå tilbagelevering fra leasingtageren af varer, der er genstand for en aftale om finansiel leasing, efter aftalens opsigelse på grund af leasingtagerens misligholdelse på trods af de af leasingselskabet foretagne foranstaltninger med henblik på tilbagesøgning af disse varer og på trods af, at der ikke foreligger nogen modydelse efter denne opsigelse, ikke kan sidestilles med en levering af varer mod vederlag som omhandlet i disse bestemmelser.

(1) EUT C 325 af 9.11.2013.
1)

Den ikrafttrædelsesdato, som i sidste ende bliver fastsat af de nationale myndigheder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, der foreskriver, at høner til ægproduktion skal opstaldes i opstaldningsanlæg, der opfylder hønernes behov for rede, siddepinde og støvbad, og som tilsigter, at hønernes dødelighed og adfærdsmæssige afvigelser holdes på et lavt niveau, er omfattet af forpligtelsen til at give Europa-Kommissionen meddelelse som fastsat i artikel 8, stk. 1, tredje afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, når en ændring af anvendelsesfristen for den pågældende nationale bestemmelse faktisk har fundet sted, og denne ændring er væsentlig, hvilket det påhviler den foreliggende ret at undersøge.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/13

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. juli 2014 — Fazenda Pública mod Banco Mais SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal)

(Sag C-183/13) (1)

((Skatter og afgifter - moms - direktiv 77/388/EØF - artikel 17, stk. 5, tredje afsnit, litra c) - artikel 19 - fradrag for indgående afgift - leasingtransaktioner - goder og tjenesteydelser til blandet brug - regel om fastsættelse af beløbet på det momsfradrag, der skal foretages - undtagelsesordning - betingelser))

2014/C 315/18

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fazenda Pública

Sagsøgt: Banco Mais SA

Konklusion

Artikel 17, stk. 5, tredje afsnit, litra c), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende pålægger en bank, som bl.a. udøver leasingvirksomhed, i tælleren og i nævneren af den brøk, som har til formål at fastsætte en og samme pro rata-sats for fradraget for samtlige af bankens goder og tjenesteydelser til blandet brug, alene at medtage den del af den leje, som betales af kunderne inden for rammerne af deres leasingkontrakter, som svarer til renterne, når benyttelsen af disse goder og disse tjenesteydelser først og fremmest er en følge af finansieringen og administrationen af disse kontrakter, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 189 af 29.6.2013.
1)

Artikel 1, litra a), i Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at en kontrakt, der som sit hovedformål har udførelse af bygge- og anlægsarbejde, som svarer til de af den ordregivende myndighed fastlagte behov, udgør en offentlig bygge- og anlægskontrakt og henhører således ikke under undtagelsen i artikel 1, litra a), nr. iii), i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, selv om den indeholder en forpligtelse til at udleje de ved dette arbejde opførte bygninger.
1)

Bestemmelserne i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en fordring, som er baseret på eventuelt urimelige kontraktvilkår, kan inddrives ved en udenretlig fuldbyrdelse af den pantsatte faste ejendom, der er stillet som sikkerhed af forbrugeren, for så vidt som denne ordning i praksis ikke gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at beskytte de rettigheder, der er tillagt forbrugere ved dette direktiv, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/8

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. september 2014 — Groupement des cartes bancaires (CB) mod Europa-Kommissionen, BNP Paribas, BPCE, tidligere Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCEP) og Société générale SA

(Sag C-67/13 P) (1)

((Appel - konkurrence - karteller - artikel 81, stk. 1, EF - betalingskortsystem i Frankrig - vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder - marked for udstedelse - gebyrforanstaltninger, der finder anvendelse på »nytilkomne« - tilslutningsgebyr og såkaldte mekanismer til »regulering af tilslutningsfunktionen« og til »vækning af sovende medlemmer« - begrebet »konkurrencebegrænsende formål« - undersøgelse af den skadelige virkning for konkurrencen))

2014/C 409/10

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Groupement des cartes bancaires (CB) (ved advokaterne F. Pradelles, O Fauré, C. Ornellas-Chancerelle og abogado J. Ruiz Calzado)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved O. Beynet, V. Bottka og B. Mongin, som befuldmægtigede), BNP Paribas (ved advokaterne O. de Juvigny, D. Berg og M.P. Heusse), BPCE, tidligere Caisse Nationale des Caisses d’Épargne et de Prévoyance (CNCEP) (ved advokaterne A. Choffel, S. Hautbourg, L. Laidi og R. Eid), Société Générale SA (ved advokaterne P. Guibert og P. Patat)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 29. november 2012, CB mod Kommissionen (sag T-491/07), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

(1) EUT C 114 af 20.4.2013
1)

Artikel 2d, stk. 4, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007, skal fortolkes således, at såfremt en offentlig kontrakt indgås uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse i Den Europæiske Unions Tidende, skønt dette ikke var godkendt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, udelukker denne bestemmelse, at kontrakten betragtes som værende uden virkning, når de betingelser, der er fastsat i den nævnte bestemmelse, er opfyldt, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.