Sag T-83/18

CH

mod

Europa-Parlamentet

»Personalesag – akkrediterede parlamentariske assistenter – vedtægtens artikel 24 – anmodning om bistand – vedtægtens artikel 12a – psykisk chikane – Det Rådgivende Udvalg for Behandling af Klager over Chikane mellem Akkrediterede Parlamentariske Assistenter og Medlemmer af Europa-Parlamentet og Forebyggelse af Chikane på Arbejdspladsen – afgørelse om afslag på ansøgningen om bistand – ret til at blive hørt – kontradiktionsprincippet – afslag på fremsendelse af udtalelsen fra det rådgivende udvalg og af referaterne af afhøringen af vidner – den sagsøgte institutions nægtelse af at efterkomme en foranstaltning til bevisoptagelse fra Retten«

Sammendrag – Rettens dom (Første Afdeling) af 13. december 2018

Tjenestemænd – rettigheder og forpligtelser – intern undersøgelse vedrørende påstået psykisk chikane – pligt til at overdrage referaterne af vidneafhøringerne for det udvalg, der er ansvarlig for undersøgelsen, til den person, der har ansøgt om bistand – foreligger ikke

Tjenestemænd – rettigheder og forpligtelser – intern undersøgelse vedrørende påstået psykisk chikane – pligt til at overdrage udtalelsen fra det udvalg, der er ansvarlig for undersøgelsen, til den person, der har ansøgt om bistand – pligt til at høre denne ansøger – rækkevidde

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 64-67)

Hvad angår en administrativ undersøgelse indledt af administrationen efter indgivelsen af en ansøgning om bistand, som indeholder en påstand om, at der foreligger psykisk chikane, er selve formålet med denne administrative undersøgelse at be- eller afkræfte, om der foreligger psykisk chikane i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i vedtægtens artikel 12a, således at ansættelsesmyndigheden ikke kan foregribe udfaldet af undersøgelsen og netop end ikke stiltiende skal tage stilling til, om den påståede chikane faktisk har fundet sted, før den har modtaget resultatet af den administrative undersøgelse. Det er med andre ord en forudsætning for indledningen af en administrativ undersøgelse, at administrationen ikke på et for tidligt tidspunkt fastlægger sin holdning hovedsageligt på grundlag af en ensidig beskrivelse af omstændighederne i ansøgningen om bistand, idet den tværtimod skal vente med at fastlægge sin holdning, indtil denne undersøgelse, der skal gennemføres kontradiktorisk, med deltagelse af den påståede chikanør er afsluttet. Grunden til, at det vigtigt at afslutte den administrative undersøgelse, er endvidere dels, at den omstændighed, at ansættelsesmyndigheden efter afslutningen af en administrativ undersøgelse, der eventuelt er gennemført med bistand fra et organ, der er uafhængigt af denne myndighed, såsom et rådgivende udvalg, fastslår, at der foreligger en psykisk chikane, i sig selv kan have en gunstig virkning i forbindelse med behandlingsprocessen med henblik på restitueringen hos den tjenestemand eller ansatte, der udsættes for chikane, og desuden kan anvendes af ofret med henblik på eventuelt at anlægge en national retssag, i forbindelse med hvilken den nævnte myndigheds bistandspligt i henhold til vedtægtens artikel 24 finder anvendelse og ikke ophører i forbindelse med, at den berørte ansattes ansættelsesperiode udløber. Omvendt kan afslutningen af en administrativ undersøgelse desuden gøre det muligt at afkræfte de påstande, der er fremsat af det påståede offer, og dermed gøre det muligt at erstatte den skade, som en sådan anklage i tilfælde af, at den måtte vise sig ubegrundet, har forvoldt hos den person, der i forbindelse med en undersøgelsesprocedure formodes at have udøvet chikane. (jf. præmis 68 og 69)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 71, 72, 75 og 79)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 73 og 74)

Med forbehold af hensynet til beskyttelsen af interessen hos de anklagede personer og de personer, der har afgivet vidneudsagn i forbindelse med en undersøgelse om påstået psykisk chikane, indeholder tjenestemandsvedtægten ikke bestemmelser, der forbyder, at den endelige undersøgelsesrapport fremsendes til en tredjeperson, der har en legitim interesse i at få kendskab til indholdet af den nævnte rapport, således som det er tilfældet med den person, som har indgivet en ansøgning om bistand i henhold til vedtægtens artikel 24, hvori det hævdes, at der er sket en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 12a. Når administrationen beslutter at tilslutte sig udtalelsen fra et rådgivende udvalg, som den har overladt ansvaret for at gennemføre en administrativ undersøgelse, og når den i den afgørelse, hvorved den tager stilling til ansøgningen om bistand, tager hensyn til den udtalelse, som dette rådgivende udvalg således har udfærdiget, skal den nævnte udtalelse, der har rådgivende karakter, og som kan udfærdiges i en ikke-fortrolig version, der respekterer den anonymitet, som vidnerne er blevet indrømmet, som følge af den ret til at blive hørt, der tilkommer den person, som har indgivet ansøgningen om bistand, i princippet bringes til sidstnævnte persons kendskab, og dette selv om de interne regler om mobning ikke foreskriver en sådan videresendelse. Selv om den udtalelse, som det rådgivende udvalg har formuleret, er uden retligt bindende karakter, skal den, fordi administrationen, når den træffer afgørelse vedrørende ansøgningen om bistand, er i besiddelse af denne udtalelse, ligeledes bringes til den ansøgende persons kendskab, således at denne forudgående kan tage stilling til udtalelsens indhold, før administrationen træffer afgørelse vedrørende ansøgningen om bistand, idet den lægger denne udtalelse til grund, herunder indirekte. (jf. præmis 84, 85 og 89)

Administrationen er for at sikre en effektiv gennemførelse af forbuddet mod enhver form for psykisk eller seksuel chikane på arbejdspladsen i princippet berettiget til at fastsætte en mulighed for at forsikre de vidner, der accepterer at afgive deres forklaringer om de omtvistede omstændigheder i tilfælde, hvor der hævdes at foreligge chikane, at deres vidneudsagn vil forblive fortrolige i forhold til såvel den påståede chikanør som det påståede offer, i det mindste inden for rammerne af den procedure, der følges i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om bistand i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i tjenestemandsvedtægtens artikel 24. Eftersom et af de formål, der i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om bistand er pålagt administrationen, består i at sikre en rolig afvikling af tjenesten, vil det nemlig dels kunne bringe dette formål i fare, såfremt såvel den påståede chikanør som det påståede offer fik kendskab til indholdet af vidneudsagnene, idet dette ville kunne genoplive et eventuelt fjendskab mellem enkeltpersoner inden for tjenesten og tilskynde de personer, der kunne afgive et relevant vidneudsagn, til fremover at undlade at gøre dette. Dels er den institution, der accepterer at modtage oplysninger, som er afgivet frivilligt, men som ledsages af en anmodning om fortrolighed for at beskytte meddelerens anonymitet, forpligtet til at respektere en sådan betingelse. Det samme kan imidlertid gøre sig gældende, når tjenestemænd eller ansatte accepterer at afgive deres vidneudsagn for at gøre det muligt for administrationen at belyse de faktiske omstændigheder, der er genstand for en ansøgning om bistand, men som til gengæld kræver sikkerhed for, at de forbliver anonyme over for den påståede chikanør og/eller det påståede offer, idet det bemærkes, at selv om det ud fra et vedtægtsmæssigt synspunkt er ønskeligt, at de deltager, er de ikke nødvendigvis forpligtet til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen ved at afgive deres vidneudsagn. Hvad angår en undersøgelse vedrørende påstået psykisk chikane kan ansættelsesmyndigheden således uden at tilsidesætte retten til at blive hørt som fastsat i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder give afslag på at fremsende referaterne af de vidneafhøringer, der var foretaget under den administrative procedure, til ansøgeren om bistand. (jf. præmis 92-94 og 96)

Da hverken EUF-traktaten, statutten for Domstolen eller Rettens procesreglement giver mulighed for at pålægge sanktioner i tilfælde af, at en kendelse truffet i henhold til Rettens procesreglements artikel 92 om bevisoptagelse ikke efterkommes, er Rettens eneste mulige reaktion i forhold til sagsøgtes nægtelse af at fremlægge dokumenter, der i øvrigt strider mod den pligt til loyalt samarbejde, der er fastsat i artikel 13, stk. 2, TEU, at Retten drager konsekvenserne deraf i forbindelse med den afgørelse, hvorved sagen afsluttes. Det tilkommer i denne henseende Retten og ikke tvistens parter at bedømme den fortrolige karakter af de dokumenter, hvis fremlæggelse er anordnet i medfør af Rettens procesreglements artikel 92, stk. 3, og i givet fald vurdere, om det grundet disse dokumenters fortrolige karakter, som EU-retsinstansen eventuelt måtte anerkende, vil være passende med henblik på at beskytte vidnernes identitet, at dokumenterne ikke i dette tilfælde videregives til sagsøgeren, men at det derimod pålægges den sagsøgte part at fremlægge dels en ikke-fortrolig udgave af disse dokumenter, hvor vidnernes navne og de oplysninger, som gør det muligt uden rimelig tvivl at fastlægge deres identitet, er udeladt, dels et ikke-fortroligt referat af disse dokumenter. (jf. præmis 100 og 104)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 114)