ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. juni 2010 — The Queen, på begæring af: Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG og Orange Personal Communications Services Ltd mod Secretary of State for Business og Enterprise and Regulatory Reform (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-58/08) (1)

(Forordning (EF) nr. 717/2007 - roaming på offentlige mobiltelefonnet i Fællesskabet - gyldighed - hjemmel - artikel 95 EF - proportionalitetsprincippet og subsidiaritetsprincippet)

2010/C 209/04

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: The Queen, på begæring af: Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG og Orange Personal Communications Services Ltd

Sagsøgte: Secretary of State for Business og Enterprise and Regulatory Reform

Procesdeltagere: Office of Communications, Hutchison 3G UK Ltd og GSM Association

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — High Court of Justice, Queen’s Bench Division (Administrative Court) — gyldigheden af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 717/2007 af 27. juni 2007 om roaming på offentlige mobiltelefonnet i Fællesskabet og om ændring af direktiv 2002/21/EF (EFT L 171, s. 32) — valg af hjemmel — gyldigheden af forordningens artikel 4, stk. 2, litra a), og artikel 6, stk. 3, der fastsætter et prisloft på detailopkald, i forhold til proportionalitetsprincippet og subsidiaritetsprincippet

Konklusion

Undersøgelsen af de forelagte spørgsmål har intet frembragt, der kan påvirke gyldigheden af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 717/2007 af 27. juni 2007 om roaming på offentlige mobiltelefonnet i Fællesskabet og om ændring af direktiv 2002/21/EF.

(1) EUT C 107 af 26.4.2008.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56, stk. 1, EF, idet det gør skattefritagelsen for udbytte, der udloddes af selskaber hjemmehørende i Spanien, betinget af en minimumsandel i det udloddende selskabs kapital, der er højere for modtagende selskaber hjemmehørende i en anden medlemsstat end for de modtagende selskaber hjemmehørende i Spanien.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 179/5

Domstolens dom (Første Afdeling) af 20. maj 2010 — Modehuis A. Zwijnenburg BV mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-352/08) (1)

(Tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 90/434/EØF - fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater - artikel 11, stk. 1, litra a) - spørgsmålet om, hvorvidt bestemmelsen finder anvendelse på en afgift på retshandler)

2010/C 179/06

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Modehuis A. Zwijnenburg BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — fortolkning af artikel 11, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 90/434/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater — begrebet svig eller skatteunddragelse (EFT L 225, s. 1) — retshandel, hvis formål er unddragelse af betaling af en national skat, som ikke er omfattet af forbudet mod at opkræve afgifter i direktivet

Konklusion

Artikel 11, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 90/434/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater skal fortolkes således, at en skattepligtig person ikke kan nægtes at anvende de begunstigelsesordninger, der er indført ved dette direktiv, hvis vedkommende ved en række retshandler, som omfatter en virksomhedsfusion, tilsigter at hindre opkrævningen af en skat som den, der er omhandlet i hovedsagen, nemlig afgift på retshandler, idet denne skat ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde.

(1) EUT C 285 af 8.11.2008.
1)

Artikel 16 i Rådets forordning (EF) nr. 318/2006 af 20. februar 2006 om den fælles markedsordning for sukker skal fortolkes således, at kvotesukker, der er trukket tilbage fra markedet ved anvendelse af artikel 19 i denne forordning og af artikel 1 i Kommissionens forordning (EF) nr. 290/2007 af 16. marts 2007 om fastsættelse for produktionsåret 2007/08 af den procentdel, der omhandles i artikel 19 i forordning (EF) nr. 318/2006, indgår i beregningsgrundlaget for produktionsafgiften.
2)

EU-retten og særligt retten til en effektiv domstolsbeskyttelse er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, fortolket således, at medlemmerne af et konsortium, som afgiver bud under en udbudsprocedure, er frataget muligheden for individuelt at anlægge sag med påstand om erstatning for skade, som de individuelt har lidt som følge af en afgørelse, der er blevet vedtaget af en anden myndighed end den ordregivende myndighed, som deltager i proceduren i overensstemmelse med gældende nationale regler, og som kan have indflydelse på udbudsprocedurens forløb.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 179/8

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 6. maj 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-545/08) (1)

(Traktatbrud - elektroniske kommunikationsnet - direktiv 2002/21/EF og 2002/22/EF - udbyder af adgang til bredbåndstjenester - pålæg af forpligtelse til at indhente godkendelse af satserne for adgang til bredbåndstjenester og fastlæggelse af omkostningerne, der er forbundet med levering af disse tjenesteydelser - manglende markedsanalyse)

2010/C 179/11

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Nijenhuis og K. Mojzesowicz, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen (ved M. Dowgielewicz og M. Szpunar, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 16 og 17 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EUT L 108, s. 51) og artikel 16 og 27 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EUT L 108, s 33) — pålæg uden forudgående markedsanalyse af en forpligtelse for en operatør til at indhente godkendelse af satserne for adgang til bredbåndstjenester

Konklusion

1) Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16 og 17 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) og artikel 16 og 27 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet), idet den har fastsat detailtakster for levering af adgang til bredbåndstjenester uden forudgående markedsanalyse.

2) Republikken Polen betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 82 af 4.4.2009.
1)

Artikel 71 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at reglerne om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse, der er fastsat i en konvention vedrørende et særligt område, såsom litispendens-reglen i artikel 31, stk. 2, i konventionen om fragtaftaler ved international godsbefordring ad landevej, undertegnet i Genève den 19. maj 1956, som ændret ved protokollen undertegnet i Genève den 5. juli 1978, og den i denne konventions artikel 31, stk. 3, angivne regel om eksigibilitet, finder anvendelse i en sag som den i hovedsagen omhandlede under forudsætning af, at de frembyder en høj grad af forudsigelighed, fremmer god retspleje og formindsker risikoen for parallelle retssager mest muligt, og at de på betingelser, der er mindst lige så gunstige som dem, der følger af forordningen, sikrer fri bevægelighed for retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område og gensidig tillid til retsplejen inden for Unionen (favor executionis).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 179/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 20. maj 2010 — Arnold und Johann Harms als Gesellschaft bürgerlichen Rechts mod Freerk Heidinga (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Oldenburg — Tyskland)

(Sag C-434/08) (1)

(Fælles landbrugspolitik - integreret system for forvaltning af og kontrol med visse støtteordninger - forordning (EF) nr. 1782/2003 - enkeltbetalingsordning - overdragelse af betalingsrettigheder - endelig overdragelse)

2010/C 179/09

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Oldenburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Arnold und Johann Harms als Gesellschaft bürgerlichen Rechts

Sagsøgt: Freerk Heidinga

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberlandesgericht Oldenburg — fortolkning af artikel 46, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EFT L 270, s. 1) — en kontraktbestemmelse indsat i en aftale, der fremtræder som havende til formål at foretage en fuldstændig og endelig overdragelse af betalingsrettigheder, og hvorefter erhververen som formel rettighedsindehaver skal aktivere betalingsrettighederne gennem dyrkning af de relevante arealer, men er forpligtet til at afstå en del af de tildelte betalinger til overdrageren

Konklusion

Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en aftale som den, der er omhandlet i hovedsagen — hvorefter der foretages en endelig overdragelse af betalingsrettigheder, og i medfør af hvilken erhververen som formel rettighedsindehaver skal aktivere betalingsrettighederne og på ubestemt tid helt eller delvist skal afstå de enkeltbetalinger, som han i den egenskab får udbetalt, til overdrageren — under forudsætning af, at formålet med en sådan aftale ikke er at give overdrageren mulighed for at bevare en del af de formelt overdragne betalingsrettigheder, men derimod at fastsætte den aftalte pris for de overdragne betalingsrettigheder som helhed under henvisning til værdien af denne del af betalingsrettighederne.

(1) EUT C 44 af 21.2.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 179/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. januar 2010 — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV mod Plus Warenhandelsgesellschaft mbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof, Tyskland)

(Sag C-304/08) (1)

(Direktiv 2005/29/EF - urimelig handelspraksis - national lovgivning, der fastsætter et principielt forbud mod en handelspraksis, som gør forbrugernes deltagelse i et salgsfremmende spil betinget af erhvervelse af en vare eller modtagelse af en tjenesteydelse)

2010/C 179/03

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

Sagsøgt: Plus Warenhandelsgesellschaft mbH

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 5, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (EUT L 143, s. 22) — handelspraksis, hvorefter der til varesalg knyttes et salgsfremmende spil, der gør det muligt for kunden at deltage i udtrækningerne i det nationale lotteri, når den har akkumuleret et vist antal bonuspoint, der opnås ved køb af varer — nationale bestemmelser, hvorefter en handelspraksis, hvorved forbrugeres deltagelse i en salgsfremmende konkurrence eller et salgsfremmende spil gøres betinget af erhvervelse af en vare eller modtagelse af en tjenesteydelse, som udgangspunkt er ulovlig, uafhængigt af om reklameforanstaltningen i det konkrete tilfælde skader forbrugerinteresser

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som uden at tage hensyn til de særlige forhold ved hvert enkelt tilfælde fastsætter et principielt forbud mod en handelspraksis, som gør forbrugernes deltagelse i en salgsfremmende konkurrence eller i et salgsfremmende spil betinget af erhvervelse af en vare eller modtagelse af en tjenesteydelse.

(1) EUT C 247 af 27.9.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 179/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. maj 2010 — Data I/O GmbH mod Hauptzollamt Hannover, tidligere Bundesfinanzdirektion Südost (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-370/08) (1)

(Den fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - kapitel 84, bestemmelse 5 B - adapter, der indeholder en memory chip, og som er bestemt til at forbinde en automatisk programmeringsmaskine og elektroniske komponenter, der skal programmeres - pos. 8471, 8473 og 8536)

2010/C 179/08

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Data I/O GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Hannover, tidligere Bundesfinanzdirektion Südost

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af bestemmelse 5 B til kapitel 84 i den fælles toldtarifs kombinerede nomenklatur i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 256, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7. september 2004 (EUT L 327, s. 1) — elektrisk adapter, som sikrer overførsel af data fra en programmeringsmaskine til elektroniske komponenter, der skal programmeres, og som indeholder en memory chip, hvori programmeringsprocessen registreres — tarifering i position 8471 i den kombinerede nomenklatur?

Konklusion

En adapter som den, der er omhandlet i hovedsagen — hvis funktion er at etablere en elektrisk forbindelse mellem programmeringsmaskinen og de komponenter, der skal programmeres, samt at registrere programmeringsprocessen, der kan kaldes frem senere — opfylder betingelsen i bestemmelse 5 B, litra c), til kapitel 84 i den kombinerede nomenklatur indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7. september 2004, og skal tariferes i denne nomenklaturs pos. 8471 som en »enhed« til automatiske databehandlingsmaskiner, hvis dens hovedfunktion er at udføre databehandling. Hvis dette ikke er tilfældet, skal en sådan adapter tariferes i nævnte nomenklaturs pos. 8473 som en »del« eller et »tilbehør« til en maskine, såfremt adapteren er nødvendig for, at denne maskine kan fungere, henholdsvis er en udstyrsgenstand, som gør denne maskine egnet til udførelse af et bestemt arbejde, eller en anordning, med hvis hjælp der kan udføres et særligt arbejde i forbindelse med maskinens hovedfunktion, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge. Hvis nævnte adapter ikke kan tariferes i en af de to ovennævnte positioner, skal den anses for et »apparat til at skabe forbindelse til eller i elektriske kredsløb« og henhører følgelig under den kombinerede nomenklaturs pos. 8536.

(1) EUT C 285 af 8.11.2008.
C 161/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 29. april 2010 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-160/08) (1)

(Traktatbrud - offentlige tjenesteydelseskontrakter - artikel 43 EF og 49 EF - direktiv 92/50/EØF og 2004/18/EF - offentlige redningstjenester - udrykningskørsel og kvalificeret sygetransport - gennemsigtighedsforpligtelse - artikel 45 EF - virksomhed forbundet med udøvelsen af offentlig myndighed - artikel 86, stk. 2, EF - tjenesteydelser af almen økonomisk interesse)

(2010/C 161/05)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Kellerbauer og D. Kukovec, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland (ved M. Lumma og J. Möller, befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for den anden part i sagen: Kongeriget Nederlandene (ved C.M. Wissels og Y. de Vries, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 43 EF og 49 EF og af Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler (EFT L 209, s. 1) samt af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114) — lokale myndigheders praksis med at tildele kontrakter og koncessioner om præstation af redningstjenesteydelser direkte uden gennemførelse af offentlige udbudsprocedurer for indgåelse af offentlige kontrakter og under tilsidesættelse af gennemsigtighedsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling

Konklusion

1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, sammenholdt med dette direktivs artikel 16, eller fra den 1. februar 2006 artikel 22 i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, sammenholdt med artikel dette direktivs 35, stk. 4, i forbindelse med indgåelse af offentlige tjenesteydelseskontrakter om udrykningskørsel og kvalificeret sygetransport efter submissionsmodellen i delstaterne Sachsen-Anhalt, Nordrhein-Westfalen, Niedersachsen og Sachsen, idet den ikke har offentliggjort meddelelser om resultaterne af tildelingen af udbudsproceduren.

2) I øvrigt frifindes Forbundsrepublikken Tyskland.

3) Europa-Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland og Kongeriget Nederlandene bærer deres egne udgifter.

(1) EUT C 209 af 15.8.2008.
1)

Den relevante EU-ret, og særligt § 4, stk. 2, i rammeaftalen om deltidsarbejde, der er indgået den 6. juni 1997 og findes i bilaget til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovbestemmelse som § 55, stk. 5, i Tiroler Landes-Vertragsbedienstetengesetz (lov om overenskomstansatte i delstaten Tyrol) af 8. november 2000, i den udgave, der var gældende indtil den 1. februar 2009, hvorefter endnu ikke afholdt ferie skal tilpasses den nye arbejdstid i tilfælde af, at en arbejdstagers arbejdstid ændres, hvilket indebærer, at en arbejdstager, som nedsætter sin arbejdstid fra fuldtid til deltid, får nedsat den ret til årlig betalt ferie, som han har optjent som fuldtidsansat, men som han ikke har haft mulighed for at gøre brug af, eller at han kun kan afholde denne ferie med nedsatte feriepenge.
4)

Artikel 5 i direktiv 2002/46 skal fortolkes således, at den omstændighed, at en tilpasset mærkning kunne afholde den gruppe af forbrugere, som mærkningen er rettet mod, fra at anvende et næringsstof, som kan være gavnlig for den i mindre mængder, ikke udgør en relevant faktor ved fastsættelsen af maksimumsmængder af de vitaminer og mineraler, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud. En hensyntagen til de forskellige forbrugergruppers varierende grad af følsomhed gør det kun muligt for en medlemsstat at anvende en sådan maksimumsmængde, tilpasset en særlig forbrugergruppe, såsom børn, på hele befolkningen, hvis denne foranstaltning er nødvendig for at sikre beskyttelsen af sundheden for de personer, der tilhører denne gruppe, og hvis den nævnte foranstaltning står i et rimeligt forhold til det formål, som tilstræbes, hvilket formål ikke kan nås med foranstaltninger, som begrænser samhandelen inden for Den Europæiske Union mindre, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at prøve.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. april 2010 — Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl og Sorgenia spa mod Autorità per l’energia elettrica e il gas (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Italien)

(Sag C-265/08) (1)

(Direktiv 2003/55/EF - det indre marked for naturgas - statens indgriben vedrørende prisen for levering af naturgas efter den 1. juli 2007 - offentlige serviceforpligtelser for virksomheder, der opererer i gassektoren)

(2010/C 161/07)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl og Sorgenia spa

Sagsøgt: Autorità per l'energia elettrica e il gas

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — fortolkning af artikel 3, stk. 2, og artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF (EFT L 176, s. 57) — national ordning om fastsættelse af priser for levering af naturgas til private kunder

Konklusion

Artikel 3, stk. 2, og artikel 23, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF er ikke til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der gør det muligt at fastsætte prisniveauet for levering af naturgas ved fastsættelse af »referencepriser« som de i hovedsagen omhandlede efter den 1. juli 2007, på betingelse af, at denne indgriben:

— forfølger en almindelig økonomisk interesse, som består i at opretholde prisen for levering af naturgas til de endelige forbrugere på et rimeligt niveau, henset til medlemsstaternes forpligtelse til — under hensyn til situationen på markedet for naturgas — at afveje de formål med liberaliseringen og den nødvendige beskyttelse af de endelige forbrugere, som forfølges af direktiv 2003/55

— kun er til skade for den frie fastsættelse af priser for levering af naturgas efter den 1. juli 2007, for så vidt som det er nødvendigt for at gennemføre et sådant formål af almindelig økonomisk interesse, og følgelig i en periode, som nødvendigvis er tidsbegrænset

— er klart defineret, gennemsigtig, ikke-diskriminerende, kontrollerbar og sikrer EU-naturgasselskaberne lige adgang til forbrugerne.

(1) EUT C 236 af 13.9.2008.