I de to forenede sager, som mit forslag til afgørelse vedrører, skal Domstolen besvare et spørgsmål om fortolkningen af artikel 30, stk. 1, i forordning nr. 3/58 om social sikring af vandrende arbejdstagere og den hertil svarende artikel 61, stk. 5, i forordning nr. 1408/71.

Den første af disse bestemmelser — som gentages uden væsentlige ændringer i den senere forordning — bestemmer: »Såfremt en medlemsstats lovgivning udtrykkeligt eller stiltiende bestemmer, at der ved bedømmelsen af den invaliditetsgrad, der er en følge af en arbejdsulykke eller en erhvervssygdom i den nævnte lovgivnings forstand, skal tages hensyn til tidligere indtrufne arbejdsulykker eller erhvervssygdomme, skal der ligeledes tages hensyn til sådanne tidligere indtrufne arbejdsulykker og erhvervssygdomme, der henhører under lovgivningen i en anden medlemsstat, som om de henhørte under lovgivningen i den førstnævnte medlemsstat.« ( 2 )

De faktiske omstændigheder i de to sager kan sammenfattes således:

a) Sag 173/78:

Den italienske statsborger Villano blev i september 1969 offer for en arbejdsulykke i Forbundsrepublikken Tyskland. Som følge af denne ulykke modtog han en forholdsmæssig invalidepension fra den kompetente tyske institution; denne pension blev imidlertid atter frataget ham fra november 1970 med den begrundelse, at hans invaliditetsgrad ikke længere nåede den mindstegrad, der kræves efter tysk lovgivning for at begrunde ret til en invalidepension (jf. § 581, stk. 3, i Reichsversicherungsordnung som ændret ved UVNG af 30. april 1963, BGBl. I, s. 241). Kort derefter, den 11. december 1970, blev samme arbejdstager i Italien offer for en ny arbejdsulykke, for hvilken den italienske forsikringsinstitution (INAIL) fastsatte hans invaliditetsgrad til 17 % og udbetalte den hertil svarende pension.

Den 22. juni 1972 ansøgte Villano den kompetente tyske institution (Nordwestliche Eisen- und Stahl-Berufsgenossenschaft) om fornyet tildeling af en pension for følgerne af ulykken af 6. september 1969 under hensyn til den senere ulykke i 1970. Denne ansøgning blev afslået. Villano anlagde sag mod afslaget ved Sozialgericht Hannover og senere ved Landessozialgericht Niedersachsen, men uden at få medhold. Herefter indgav han revisionsanke til Bundessozialgericht, og det er under denne ankesag, at den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse er blevet forelagt Domstolen.

b) Sag 174/78:

Den italienske statsborger Barion blev i 1942 offer for en arbejdsulykke i Tyskland. Som følge af den herved indtrufne delvise uarbejdsdygtighed modtog han fra Tiefbau-Berufsgenossenschaft i München en pension svarende til en nedsættelse af hans erhvervsevne med 25 %. Udbetalingen af denne pension blev indstillet i november 1955 med den begrundelse, at hans helbredstilstand i mellemtiden havde forbedret sig, og at invaliditetsgraden androg mindre end det ved den tyske pensionsordning fastsatte minimum. Den 5. april 1966 blev Barion imidlertid i Italien offer for en ny arbejdsulykke, for hvilken INAIL fastsatte invaliditetsgraden til 14 % og tillagde en tilsvarende pension.

Den 14. februar 1973 ansøgte Barion den tyske forsikringsinstitution om fornyet tildeling af pension for ulykken i 1942 under hensyn til den senere ulykke i 1966. Hans ansøgning blev imidlertid afslået. Han anlagde sag mod denne afgørelse ved Sozialgericht München, som ved dom af 10. marts 1975 fastslog, at den tyske forsikringsinstitution i henhold til artikel 61, stk. 5, i forordning nr. 1408/71 og artikel 72 i forordning nr. 574/72 ved fastsættelsen af sagsøgerens samlede invaliditetsgrad også skulle tage hans senere arbejdsulykke i Italien i betragtning. Sozialgericht München statuerede derfor, at sagsøgeren havde ret til pension (fordi hans samlede invaliditetsgrad udgjorde mere end 20 %), og dømte den tyske forsikringsinstitution til at udbetale en pension svarende til en endelig invaliditetsgrad på 15 % for ulykken i Tyskland i 1942. Efter forsikringsinstitutionens appel blev denne dom imidlertid annulleret af Landessozialgericht Bayern ved dom af 28. oktober 1975. Barion indgav revisionsanke mod denne afgørelse til Bundessozialgericht.