ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Artikel 44, stk. 2, i forordning nr. 1782/2003, som ændret ved forordning nr. 2013/2006, skal fortolkes således, at: — det ikke er en forudsætning for at anse et landbrugsareal for at være en del af en landbrugers bedrift, at landbrugeren råder over arealet i henhold til en forpagtningskontrakt eller en tilsvarende midlertidig overdragelse mod vederlag — den ikke er til hinder for, at et areal, som vederlagsfrit stilles til en landbrugers rådighed alene mod, at han overtager kontingentbetalingen til erhvervsorganisationen, med henblik på anvendelse på bestemt måde og inden for et begrænset tidsrum i overensstemmelse med naturbeskyttelsesformålene, anses for at være en del af bedriften, på betingelse af at landbrugeren er i stand til at anvende et sådant areal til landbrugsaktiviteter i en periode på mindst ti måneder med tilstrækkelig autonomi, og at — den omstændighed, at en landbruger er forpligtet til at tilvejebringe bestemte ydelser for tredjemands regning og modtager en godtgørelse herfor, er uden betydning for det pågældende areals tilknytning til landbrugerens bedrift, når arealet ligeledes anvendes af landbrugeren til udøvelse af dennes landbrugsaktiviteter i han eget navn og for hans egen regning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/10

Domstolens dom (Store Afdeling) af 7. december 2010 — straffesag mod R (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-285/09) (1)

(Sjette momsdirektiv - artikel 28c, punkt A, litra a) - momssvig - afslag på momsfritagelse af levering af goder inden for Fællesskabet - sælgers aktive medvirken til svig - medlemsstaternes beføjelser inden for rammerne af bekæmpelse af svig, unddragelse og misbrug)

2011/C 55/16

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Part i hovedsagen

R

procesdeltagere: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof og Finanzamt Karlsruhe-Durlach

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkningen af artikel 28c, punkt A, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), således som ændret — momssvig — afslag på fritagelse for afgift af omsætning opnået ved levering af goder inden for Fællesskabet — sælgers aktive medvirken til svigen

Konklusion

Under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor en levering af goder inden for Fællesskabet faktisk har fundet sted, men leverandøren ved leveringen har skjult den faktiske modtagers identitet, for at denne kunne unddrage sig betalingen af merværdiafgiften, kan den medlemsstat, hvorfra leveringen inden for Fællesskabet er blevet afsendt, på grundlag af de beføjelser, som tilkommer den i medfør af første sætningsled i artikel 28c, punkt A, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2000/65/EF af 17. oktober 2000, afslå afgiftsfritagelse med hensyn til denne transaktion.

(1) EUT C 267 af 7.11.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/8

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 9. december 2010 — Fluxys SA mod Commission de régulation de l’électricité et du gaz (CREG) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-241/09) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - Domstolens kompetence - sagsøgeren i hovedsagens delvise frafald - ændring af den retlige referenceramme - Domstolens svar ikke længere nødvendigt for afgørelsen af tvisten - ufornødent at træffe afgørelse)

2011/C 55/12

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fluxys SA

Sagsøgt: Commission de régulation de l’électricité et du gaz (CREG)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour d’appel de Bruxelles — fortolkning af artikel 1, 2 og 28 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF (EUT L 176, s. 57), og fortolkning af artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1775/2005 af 28.9.2005 om betingelserne for adgang til naturgastransmissionsnet (EUT L 289, s. 1) — revision ex officio af reglerne for fastsættelse af netsystemoperatørernes samlede indtægt, såfremt der indtræder usædvanlige omstændigheder under en reguleringsperiode — foreneligheden med fællesskabsretten af en særskilt tariferingsordning for transitvirksomhed, der er forskellig fra ordningen for befordrings- og transitvirksomhed

Konklusion

Det er ikke længere fornødent at besvare det præjudicielle spørgsmål, der er forelagt i sag C-241/09.

(1) EUT C 205 af 29.8.2009.
2)

Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, hvor den første erhverver, som har fået ret til som ejer at råde over godet i den medlemsstat, hvor den første levering fandt sted, tilkendegiver sin hensigt om at transportere dette gode til en anden medlemsstat og identificerer sig med sit merværdiafgiftsregistreringsnummer, der er udstedt af sidstnævnte medlemsstat, skal transporten inden for Fællesskabet tilskrives den første levering på den betingelse, at retten til som ejer at råde over godet blev overført til den anden erhverver i bestemmelsesmedlemsstaten for transporten inden for Fællesskabet. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om denne betingelse er opfyldt i den sag, den skal træffe afgørelse i.
1)

En coffee-shop-indehaver kan ikke inden for rammerne af sin virksomhed bestående i handel med narkotika, der ikke er en del af et af de kompetente myndigheder strengt kontrolleret salg med henblik på anvendelse til medicinske eller videnskabelige formål, påberåbe sig artikel 12 EF, 18 EF, 29 EF eller 49 EF for at anfægte en kommunal ordning som den, der er omhandlet i hovedsagen, og som forbyder personer uden bopæl i Nederlandene adgang til sådanne etablissementer. For så vidt angår virksomhed bestående i salg af alkoholfrie drikkevarer og mad i de samme etablissementer kan artikel 49 EF ff. med føje påberåbes af en sådan indehaver.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/13

Domstolens dom (Første Afdeling) af 9. december 2010 — Humanplasma GmbH mod Republikken Østrig (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien — Republikken Østrig)

(Sag C-421/09) (1)

(Artikel 28 EF og 30 EF - nationale bestemmelser, der forbyder indførsel af blodprodukter fra donationer, der ikke er givet vederlagsfrit)

2011/C 55/22

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Humanplasma GmbH

Sagsøgt: Republikken Østrig

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien — fortolkning af artikel 28 EF og 30 EF — spørgsmål om, hvorvidt en national lovgivning om forbud mod indførsel af humant blod, der stammer fra bloddonation, der er betalt vederlag for, er forenelig med disse bestemmelser

Konklusion

Artikel 28 EF, sammenholdt med artikel 30 EF, skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af nationale bestemmelser, hvorefter indførsel af blod eller blodkomponenter fra en anden medlemsstat kun er tilladt på den betingelse — som også finder anvendelse på nationale produkter — at bloddonationerne, som disse produkter stammer fra, ikke blot er givet, uden at donorerne har modtaget nogen form for vederlag, men også, uden at de har opnået en godtgørelse af de udgifter, som de har afholdt i forbindelse med afgivelsen af disse donationer.

(1) EUT C 24 af 30.1.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 30/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling Afdeling) af 25. november 2010 — Barsoum Chabo mod Hauptzollamt Hamburg-Hafen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Hamburg — Tyskland)

(Sag C-213/09) (1)

(Toldunion - forordning (EF) nr. 1719/2005 - den fælles toldtarif - efteropkrævning af indførselsafgifter - indførsel af forarbejdede fødevarer - svampekonserves - KN-underposition 2003 10 30 - opkrævning af et tillægsbeløb - proportionalitetsprincippet)

2011/C 30/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Barsoum Chabo

Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Hamburg — gyldigheden af Kommissionens forordning (EF) nr. 1719/2005 af 27. oktober 2005 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EUT L 286, s. 1) for så vidt angår størrelsen på tillægsbeløbet ved indførsel af produkter henhørende under underposition 20031030000 — dåsechampignons — proportionalitetsprincippet

Konklusion

Gennemgangen af det forelagte spørgsmål har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af det specifikke toldafgiftsbeløb på 222 EUR pr. 100 kg drænet nettovægt, der finder anvendelse i henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 1719/2005 af 27. oktober 2005 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, og som opkræves ved indførsler af svampekonserves af slægten Agaricus henhørende under underposition 2003 10 30 i den kombinerede nomenklatur indeholdt i nævnte bilag, der foretages uden for toldkontingentet åbnet ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1864/2004 af 26. oktober 2004 om åbning og forvaltning af toldkontingenter for svampekonserves fra tredjelande, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1995/2005 af 7. december 2005.

(1) EUT C 205 af 29.8.2009.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dels artikel 3, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/36/EF af 23. juni 2000 om kakao- og chokoladevarer bestemt til konsum, dels artikel 3, stk. 1, i nævnte direktiv, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler, idet den har indført en mulighed for at supplere mærkningen af chokoladevarer, der ikke indeholder andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør, med adjektivet »ren«.
2)

Artikel 51 i Kommissionens forordning (EF) nr. 796/2004 af 21. april 2004 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i forordning nr. 1782/2003, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 659/2006 af 27. april 2006, sammenholdt med denne forordnings artikel 50, stk. 4, skal fortolkes således, at, henset til retssikkerhedsprincippet, finder den sanktion, der er fastsat i denne artikel 51, stk. 1, ikke anvendelse på en landbruger, der samtidig med at have undladt at anvende alle sine udtagningsrettigheder, fordi han ikke rådede over et tilstrækkeligt antal hektar, som er berettigede til udtagningsrettigheder, har anvendt betalingsrettigheder med basisværdien for permanente græsarealer.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 30/2

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 2. december 2010 — Ker-Optika Bt. mod ÀNTSZ Dél-dunántúli Regionális Intézete (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Baranya Megyei Bíróság — Republikken Ungarn)

(Sag C-108/09) (1)

(Frie varebevægelser - folkesundhed - salg af kontaktlinser over internettet - nationale bestemmelser, hvorefter kontaktlinser kun må sælges i specialforretninger for medicinaludstyr - direktiv 2000/31/EF - informationssamfund - elektronisk handel)

2011/C 30/03

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Baranya Megyei Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ker-Optika Bt.

Sagsøgt: ÀNTSZ Dél-dunántúli Regionális Intézete

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Baranya Megyei Bíróság — fortolkning af artikel 28 og 30 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»Direktivet om elektronisk handel«) (EFT L 178, s. 1) — handel med kontaktlinser via internettet — nationale bestemmelser, hvorefter kontaktlinser kun må sælges i specialforretninger for medicinaludstyr

Konklusion

Nationale bestemmelser om salg af kontaktlinser henhører under anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«), for så vidt som de vedrører salg af kontaktlinser over internettet. Derimod henhører nationale bestemmelser om levering af nævnte kontaktlinser ikke under dette direktivs anvendelsesområde.

Artikel 34 TEUF og 36 TEUF samt direktiv 2000/31 skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale retsforskrifter, hvorefter kontaktlinser kun må sælges i specialforretninger for medicinaludstyr.

(1) EUT C 141 af 20.6.2009.
2)

Artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, skal fortolkes således, at det er tilladt værtslandet at pålægge advokater, der er registreret og ansat dér, hvad enten det er på fuld tid eller deltid, hos en anden advokat, hos en advokatsammenslutning eller i et advokatselskab eller i en offentlig eller privat virksomhed, begrænsninger for samtidig udøvelse af advokaterhvervet og nævnte ansættelsesforhold, forudsat at disse begrænsninger ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet bestående i at forebygge interessekonflikter, og at de finder anvendelse på samtlige advokater, der er registreret i denne medlemsstat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 30/8

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 2. december 2010 — Holland Malt BV mod Europa-Kommissionen og Kongeriget Nederlandene

(Sag C-464/09 P) (1)

(Appel - statsstøtte - rammebestemmelser for statsstøtte i landbrugssektoren - punkt 4.2.5 - maltmarkedet - ingen normale afsætningsmuligheder på markedet - støtteforanstaltning, der er erklæret uforenelig med fællesmarkedet)

2011/C 30/12

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Holland Malt BV (ved advocaten O. Brouwer, A. Stoffer og P. Schepens)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn og A. Stobiecka-Kuik, som befuldmægtigede) og Kongeriget Nederlandene (ved C.M. Wissels og Y. de Vri, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 9. september 2009 i sag T-369/06, Holland Malt mod Kommissionen, og Holland Malt BV, støttet af Kongeriget Nederlandene, mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2007/59/CE af 26. september 2006, hvorved den støtte, Nederlandene har ydet Holland B.V. til opførelse af et produktionsanlæg til malt i Eemshaven (Groningen) i form af en investeringsstøtte på 7 425 000 EUR, som er suspensivt betinget af Kommissionens godkendelse (statsstøtte nr. C 14/2005 — ex N 149/2004) (EUT 2007 L 32, s. 76), erklæres uforenelig med fællesmarkedet — anvendelse af EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Holland Malt BV betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 24 af 30.1.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 30/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 2. december 2010 — Everything Everywhere Ltd (tidligere T-Mobile UK Limited) mod The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (Chancery Division) (Det Forenede Kongerige))

(Sag C-276/09) (1)

(Sjette momsdirektiv - fritagelse - artikel 13, punkt B, litra d), nr. 1) og 3) - formidling af lån - transaktioner vedrørende betalinger og overførsler - tilstedeværelse af to særskilte tjenesteydelser eller en enkelt ydelse - ekstra gebyrer faktureret ved brug af visse betalingsmetoder for mobiltelefonitjenesteydelser)

2011/C 30/09

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Everything Everywhere Limited (tidligere T-Mobile UK Limited)

Sagsøgt: The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — High Court of Justice (Chancery Division) — fortolkning af artikel 13, punkt B, litra d), nr. 3), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s.1) — fritagelser — rækkevidde — begrebet »tjenesteydelser, som medfører, at der overføres beløb, og at der indtræder retlige og økonomiske ændringer« — tjenesteydelser, der består i at debitere en konto og tilsvarende kreditere en anden konto — tjenesteydelser, der ikke omfatter udførelse af opgaver, som består i at debitere en konto og tilsvarende kreditere en anden konto, men som, når resultatet er en overførsel af beløb, kan anses for at være årsagen til denne overførsel — betalingsordning for mobiltelefonopkald

Konklusion

Ekstra gebyrer, som en udbyder af telekommunikationstjenesteydelser fakturerer sine kunder, når disse ikke betaler for disse tjenesteydelser via betalingsserviceordningen eller en overførsel via Bankers’ Automated Clearing System, men med kreditkort, debetkort eller check eller kontant ved skranken i en bank eller hos en agent, der er bemyndiget til at modtage betaling på vegne af denne tjenesteyder, udgør ikke i merværdiafgiftsmæssig henseende vederlag for en tjenesteydelse, der er særskilt og uafhængig i forhold til hovedydelsen, der består i levering af telekommunikationstjenesteydelser.

(1) EUT C 267 af 7.11.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 30/7

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 2. december 2010 — Vassiliki Stylianou Vandorou (sag C-422/09), Vassilios Alexandrou Giankoulis (sag C-425/09), Ioannis Georgiou Askoxilakis (sag C-426/09) mod Ypourgos Ethnikis paideias kai Thriskevmaton (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Symvoulio tis Epikrateias — Grækenland)

(Forenede sager C-422/09, C-425/09 og C-426/09) (1)

(Artikel 39 EF og 43 EF - direktiv 89/48/EF - anerkendelse af eksamensbeviser - begrebet erhvervserfaring)

2011/C 30/10

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Vassiliki Stylianou Vandorou (sag C-422/09), Vassilios Alexandrou Giankoulis (sag C-425/09), Ioannis Georgiou Askoxilakis (sag C-426/09)

Sagsøgt: Ypourgos Ethnikis paideias kai Thriskevmaton

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Symvoulio tis Epikrateias — fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT L 19, s. 16) — fortolkning af artikel 1, stk. 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001 om ændring af Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF om den generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser, og om ændring af Rådets direktiv 77/452/EØF, 77/453/EØF, 78/686/EØF, 78/687/EØF, 78/1026/EØF, 78/1027/EØF, 80/154/EØF, 80/155/EØF, 85/384/EØF, 85/432/EØF, 85/433/EØF og 93/16/EØF om følgende erhverv: sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, arkitekter, farmaceuter og læger (EFT L 206, s. 1) — adgang til et lovreguleret erhverv og udøvelsen heraf under de samme betingelser som indenlandske statsborgere — autoriserede revisorer og tilsynsførende vedrørende skatter og afgifter — begrebet erhvervserfaring.

Konklusion

En national myndighed, der har til opgave at anerkende faglige kvalifikationer, der er opnået i en anden medlemsstat, har på grundlag af artikel 39 EF og 43 EF pligt til ved fastsættelsen af eventuelle udligningsforanstaltninger, der har til formål at kompensere for væsentlige forskelle mellem den uddannelse, der er gennemført af ansøger, og den uddannelse, der kræves i værtsmedlemsstaten, at tage hensyn til al praktisk erfaring, der helt eller delvist kan dække disse forskelle.

(1) EUT C 24 af 30.1.2010.
2)

EU-retten er til hinder for, at en national lovgivning som den i hovedsagen, der — hvilket skal efterprøves af den forelæggende ret — undergiver retten for en arbejdstager i den offentlige sektor til at opnå erstatning for skade som følge af, at myndighederne i den pågældende medlemsstat har tilsidesat en EU-retlig bestemmelse, her artikel 6, litra b), i direktiv 2003/88, en betingelse om fejl, som går videre end den tilstrækkeligt kvalificerede tilsidesættelse af den pågældende ret, og — betinger retten for en arbejdstager i den offentlige sektor til at opnå erstatning for skade ved, at myndighederne i den pågældende medlemsstat har tilsidesat artikel 6, litra b), i direktiv 2003/88, af, at der forudgående indgives en anmodning til arbejdsgiveren med henblik på bestemmelsens overholdelse.
1)

Artikel 28, stk. 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at med henblik på at fastslå, om en unionsborger har opholdt sig i værtsmedlemsstaten i de ti år, der er gået forud for afgørelsen om udsendelse, hvilket er det afgørende kriterium for at opnå den særlige beskyttelse, som denne bestemmelse indeholder, skal der i hvert konkret tilfælde tages hensyn til alle relevante forhold, navnlig varigheden af hver af den pågældendes fravær fra værtsmedlemsstaten, den samlede varighed og hyppigheden af disse fravær samt de grunde, der har fået den pågældende til at forlade denne medlemsstat, og som er egnede til at fastslå, om disse fravær indebærer, at centrummet for den pågældendes personlige, familiemæssige eller erhvervsmæssige interesser er flyttet til en anden stat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 30/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 2. december 2010 — Schenker SIA mod Valsts ieņēmumu dienests (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākās tiesas Senāts — Republikken Letland)

(Sag C-199/09) (1)

(Forordning (EØF) nr. 2454/93 - gennemførelsesbestemmelserne til EF-toldkodeksen - artikel 6, stk. 2 - anmodning om bindende tariferingsoplysninger - begrebet »én vare«)

2011/C 30/06

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākās tiesas Senāts

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Schenker SIA

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Augstākās tiesas Senāts (Republikken Letland) — fortolkning af artikel 6, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks (EFT L 253, s. 1) — begrebet »én vare« — varer, som har forskellige egenskaber eller karakteristika, men som kan tariferes under den samme kode i den kombinerede nomenklatur — meddelelse af én bindende tariferingsoplysning for alle disse varer eller flere specifikke tariferingsoplysninger for hver af varerne

Konklusion

Artikel 6, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1602/2000 af 24. juli 2000, skal fortolkes således, at en anmodning om bindende tariferingsoplysninger kan vedrøre forskellige varer på betingelse af, at de må anses for én vare. Kun varer, der har ensartede kendetegn, og med indbyrdes forskelle, der er helt uden relevans for tariferingen, kan anses for at være én vare i nævnte bestemmelses forstand.

(1) EUT C 193 af 15.8.2009.