ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – momsfritagelser i henhold til sjette direktiv

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt A, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), i sjette direktiv 77/388/EØF om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at der hvad angår momsfritagelse i henhold til denne bestemmelse tilkommer medlemsstaterne en skønsbeføjelse til at definere de til udøvelse af lægegerning knyttede erhverv (paramedicinske erhverv) såvel som den terapeutiske behandling, som henhører under sådanne erhverv. Medlemsstaterne skal dog ved udøvelsen af denne skønsbeføjelse respektere dels det formål, som forfølges med bestemmelsen – og som er at sikre, at der kun indrømmes momsfritagelse for tjenesteydelser præsteret af personer, som er i besiddelse af de nødvendige faglige kvalifikationer – dels princippet om afgiftsneutralitet.

En national lovgivning, hvorefter erhvervet som psykoterapeut er udelukket fra definitionen af de paramedicinske erhverv, er ikke i strid med det nævnte formål og det nævnte princip, medmindre – hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve – de psykoterapeutiske behandlinger ville være momsfritaget, såfremt de blev udført af psykiatere, psykologer eller udøvere af andre medicinske eller paramedicinske erhverv, selv om behandlingerne, når de udføres af psykoterapeuter, kan anses for at have en tilsvarende kvalitet i betragtning af disses faglige kvalifikationer.

En national lovgivning, hvorefter visse særlige former for terapeutisk behandling såsom behandlinger ved hjælp af diagnosticering af forstyrrelsesfelter, der udføres af fysioterapeuter, er udelukket fra definitionen af dette paramedicinske erhverv, er ikke i strid med det nævnte formål og det nævnte princip, medmindre – hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve – sådanne behandlinger ville være momsfritaget, såfremt de blev udført af læger eller tandlæger, selv om behandlingerne, når de udføres af fysioterapeuter, kan anses for at have en tilsvarende kvalitet under hensyn til disses faglige kvalifikationer.

(jf. præmis 51 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring – direktiv 79/7

(Rådets direktiv 79/7, art. 4, stk. 1)

2. Præjudicielle spørgsmål – fortolkning – fortolkningsdommes tidsmæssige virkninger

(Art. 234 EF)

Sammendrag

1. Artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning, som nægter alderspension til en person, som i overensstemmelse med de i national ret opstillede betingelser har gennemgået et kønsskifte fra mand til kvinde, fordi denne ikke er fyldt 65 år, uanset at samme person ville have været berettiget til en sådan pension ved det 60. år, hvis hun efter national ret var blevet anset for at være en kvinde.

Direktiv 79/7’s anvendelsesområde kan nemlig ikke indskrænkes til blot at omfatte forskelsbehandling, som følger af, at den pågældende tilhører det ene eller det andet køn. Når henses til direktivets formål og karakteren af de rettigheder, det tilsigter at beskytte, kan dette direktiv også finde anvendelse på den forskelsbehandling, der udspringer af den pågældendes kønsskifte.

(jf. præmis 24 og 38 samt domskonkl. 1)

2. Domstolen vil kun undtagelsesvis under anvendelse af et almindeligt retssikkerhedsprincip, der er knæsat i Fællesskabets retsorden, finde anledning til at begrænse borgernes mulighed for at påberåbe sig en bestemmelse, som den har fortolket med henblik på anfægtelse af tidligere i god tro stiftede retsforhold.

De økonomiske følger, som en præjudiciel dom kan få for en medlemsstat, kan desuden ikke i sig selv begrunde en begrænsning af dommens tidsmæssige virkninger.

(jf. præmis 40 og 41)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – en ret i en medlemsstat i artikel 234 EF’s forstand – begreb

(Art. 234 EF)

Sammendrag

Det følger af artikel 234 EF, at de nationale retter kun kan forelægge spørgsmål for Domstolen, hvis der verserer en tvist for dem, og hvis forelæggelsen sker med henblik på afgørelse af en retssag.

Amtsgericht (Tyskland) kan således ikke i sin egenskab af Familiengericht træffe afgørelse, når den virker som administrativ myndighed, uden samtidig at skulle træffe afgørelse i en tvist.

Dette er tilfældet, når Amtsgericht skal overføre retten til at vælge et barns efternavn til en af barnets forældre i den situation, hvor forældre, som ikke bærer et fælles giftenavn, men som har fælles forældremyndighed over barnet, ikke ved indgivelse af en erklæring til personregisterkontoret har valgt enten faderens eller moderens efternavn som barnets fødenavn, eftersom Familiengericht skal træffe en afgørelse, uden at personregisterkontoret har truffet eller havde kunnet træffe en afgørelse i sagen på et tidligere tidspunkt, idet tvisten bestod mellem de berørte forældre på den ene side og administrationen på den anden side om muligheden for at registrere det dobbelte efternavn, og idet tvisten blev afgjort i sidste instans af en anden retsinstans og ikke er genstand for den verserende procedure for Amtsgericht, og der ikke foreligger nogen tvist i hovedsagen mellem forældrene, fordi de er enige om det navn, de ønsker at give deres barn, nemlig det dobbeltnavn, som består af begge deres respektive efternavne.

(jf. præmis 13-19)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles markedsordning – eksportrestitutioner

(Kommissionens forordning nr. 3665/87, art. 11, stk 1, første afsnit, og art. 11, stk. 3, første afsnit)

Sammendrag

Artikel 11, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved forordning nr. 2945/94, skal fortolkes således, at de nationale myndigheder og domstole inden for rammerne af en klagesag vedrørende en sanktionsbeslutning baseret på denne bestemmelse har ret til at undersøge, om eksportøren har ansøgt om en restitution, der er større end den, vedkommende har ret til efter bestemmelsen, selv om en tidligere truffet beslutning om tilbagebetaling på grundlag af nævnte artikels stk. 3, første afsnit, er blevet endelig inden vedtagelsen af sanktionsbeslutningen.

Legalitetsprincippet og retssikkerhedsprincippet kræver således, at nationale myndigheder og domstole inden for rammerne af en legalitetskontrol af en sanktionsbeslutning i henhold til denne bestemmelse skal kunne efterprøve, om eksportøren reelt har ansøgt om en restitution, der er større end den, vedkommende har ret til efter den nævnte bestemmelse, uafhængigt af, at en tidligere truffet afgørelse om tilbagebetaling på grundlag af samme bestemmelses stk. 3, første afsnit, er blevet endelig.

(jf. præmis 18 og 19 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser

(Art. 43 EF, 49 EF og 86 EF)

Sammendrag

Artikel 43 EF, 49 EF og 86 EF samt ligebehandlingsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og princippet om gennemskuelighed er ikke til hinder for en national ordning, som giver en offentlig myndighed mulighed for at tildele en offentlig tjenesteydelseskontrakt direkte til et selskab, som myndigheden ejer 100%, hvis den kontrol, som myndigheden fører med dette selskab, svarer til den kontrol, den fører med sine egne tjenestegrene, og hvis selskabet udfører hovedparten af sin virksomhed sammen med den myndighed, det ejes af.

(jf. præmis 33 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Transport – søtransport – fri udveksling af tjenesteydelser – cabotagesejlads

(Rådets forordning nr. 3577/92, art. 3, stk. 2 og 3)

Sammendrag

Hvad angår fragtskibe på over 650 BT, som udfører ø-cabotage, bestemmer artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 3577/92 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads), at alle anliggender vedrørende bemanding henhører under flagstaten, hvis den pågældende søtransport følger efter eller går forud for en søtransport til eller fra en anden stat. Begrebet »søtransport, der følger efter eller går forud for en cabotage«, der er omhandlet i denne bestemmelse, omfatter herved i princippet enhver søtransport fra eller til en anden stat, uanset om der er en last om bord. Det kan imidlertid ikke tillades, at søtransport uden last om bord misbruges til at omgå de regler, der er fastsat i forordning nr. 3577/92. Konstatering af et misbrug kræver for det første, at den internationale søtransport i ballast – selv om de betingelser, der er fastsat i forordningens artikel 3, stk. 3, formelt er overholdt – ville indebære, at rederen for alle anliggender vedrørende bemanding er berettiget til anvendelse af flagstatens lovgivning i strid med formålet med forordningens artikel 3, stk. 2, som er at tillade anvendelse af værtsstatens lovgivning på alle anliggender vedrørende bemanding i tilfælde af ø-cabotage. For det andet skal det tillige fremgå af en samlet række objektive omstændigheder, at hovedformålet med denne internationale søtransport i ballast er at undgå anvendelse af artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 3577/92 til fordel for stk. 3 i samme artikel.

(jf. præmis 25 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter – kapitaltilførselsafgift for kapitalselskaber

(Rådets direktiv 69/335, art. 4 og 7)

Sammendrag

Det fremgår af artikel 4, stk. 2, litra b), i direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved direktiv 73/80 om fastsættelse af fælles satser for kapitaltilførselsafgiften, og direktiv 85/303, at medlemsstaterne kan opkræve kapitaltilførselsafgift ved udvidelse af selskabsformuen i et kapitalselskab ved ydelser fra en deltager, der ikke medfører nogen udvidelse af kapitalen, men er egnet til at øge selskabsandelenes værdi.

Imidlertid indrømmer nævnte direktivs artikel 7, stk. 1, fritagelse for kapitaltilførselsafgift for dispositioner, som opfylder tre betingelser, nemlig i) indskud af et kapitalselskabs samlede selskabsformue, eller en eller flere dele af dets virksomhed, i et eller flere kapitalselskaber, der er under stiftelse eller allerede består, ii) at der alene ydes selskabsandele for indskuddet, og iii) at de i dispositionen deltagende selskaber har deres sæde for den virkelige ledelse eller deres vedtægtsmæssige hjemsted inden for en medlemsstats område.

Når disse betingelser er opfyldt, er direktiv 69/335 til hinder for opkrævning af en proportional registreringsafgift på 1%, der beregnes af værdien af en såkaldt »omvendt« fusion, dvs. en fusion ved overtagelse, hvor alle aktierne i det overtagende selskab indehaves af det overtagne selskab. For så vidt som en sådan fusion udgør en kapitaltilførsel i henhold til nævnte direktivs artikel 4, er den i henhold til direktivets artikel 7 fritaget for kapitaltilførselsafgift.

(jf. præmis 32, 40-42, 46 og 47 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles markedsordning – mælk og mejeriprodukter – importordning for mælk og mejeriprodukter og åbning af toldkontingenter

Sammendrag

Artikel 35, stk. 2, i forordning nr. 2535/2001 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 1255/1999 for så vidt angår importordningen for mælk og mejeriprodukter og åbning af toldkontingenter er ugyldig, idet den bestemmer, at ansøgninger om importlicenser for newzealandsk smør til reducerede toldsatser kun kan indgives til de kompetente myndigheder i Det Forenede Kongerige. Importører af newzealandsk smør i Det Forenede Kongerige befinder sig nemlig i en situation, der er sammenlignelig med den, som gælder for importører, der er etableret i en anden medlemsstat. Ved at pålægge disse sidstnævnte, at de skal indgive ansøgninger om importlicenser i en anden medlemsstat end den, hvor de er etableret, fører artikel 35, stk. 2, i forordning nr. 2535/2001 imidlertid til en forskelsbehandling mellem disse potentielle importører og dem, der er etableret i Det Forenede Kongerige.

Artikel 25 og 32 i forordning nr. 2535/2001, læst i sammenhæng med bilag III, IV og XII til samme forordning, er ligeledes ugyldige, for så vidt som de medfører forskelsbehandling ved udstedelse af importlicenser for newzealandsk smør til reducerede toldsatser. I denne henseende har Kommissionen ved at betro de newzealandske myndigheder udstedelsen af IMA 1-certifikater (Inward Monitoring Arrangement), der er nødvendige ved udstedelse af importlicenser, selv om den newzalandske lov om indførelse af et eksportmonopol var i kraft, ikke truffet de nødvendige foranstaltninger til at forhindre forskelsbehandling ved udstedelse af importlicenser, skønt en sådan forpligtelse udtrykkeligt er pålagt denne institution i henhold til artikel 29, stk. 2, i forordning nr. 1255/1999 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter.

(jf. præmis 34, 35, 42, 57 og 58 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – karteller – aftaler mellem virksomheder – begreb

(Art. 81, stk. 1, EF)

2. Appel – anbringender – urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder – afvisning

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58)

Sammendrag

1. For at udgøre en aftale i henhold til artikel 81, stk. 1, EF er det tilstrækkeligt, at en akt eller en tilsyneladende ensidig adfærd udtrykker de to parters samstemmende vilje, idet den måde, hvorpå denne samstemmighed kommer til udtryk, ikke i sig selv er afgørende. Den modsatte løsning ville medføre omvendt bevisbyrde for tilstedeværelsen af en tilsidesættelse af konkurrencereglerne og tilsidesætte princippet om uskyldsformodning.

En opfordring fra en motorkøretøjsfabrikant til dennes autoriserede forhandlere er ikke blot en ensidig handling, men en aftale i henhold til artikel 81, stk. 1, EF, såfremt den er et led i en helhed af faste forretningsforbindelser, der er reguleret ved en på forhånd truffet generel aftale. Dette medfører ikke, at enhver opfordring fra en motorkøretøjsfabrikant til sine forhandlere udgør en aftale i henhold til artikel 81, stk. 1, EF, og fritager ikke Kommissionen for at bevise, at der for hvert enkelt tilfælde foreligger forhandleraftalens parters samstemmende vilje.

Parternes vilje kan følge af såvel bestemmelserne i den pågældende forhandleraftale som af parternes adfærd og navnlig tilstedeværelsen af forhandlernes eventuelt stiltiende samtykke til den foranstaltning, som motorkøretøjsfabrikanten har vedtaget.

Det er årsagen til, at en konkret undersøgelse foretages, hvorunder en forhandleraftales forenelighed med konkurrencereglerne nødvendigvis er afgørende, eftersom det ikke kan udelukkes, at en opfordring, som er i strid med konkurrencereglerne, kan anses for at være tilladt af tilsyneladende neutrale bestemmelser i en forhandleraftale.

(jf. præmis 35-39 og 43-46)

2. Det følger af artikel 225 EF og artikel 58, stk. 1, i Domstolens statut, at det alene er Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den behandler, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Når Retten har fastlagt eller vurderet de faktiske omstændigheder, har Domstolen i henhold til artikel 225 EF kompetence til at gennemføre en kontrol med den retlige subsumption af disse faktiske omstændigheder og de retlige konsekvenser, Retten har draget.

(jf. præmis 49)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – administrativ procedure – begæring om oplysninger – Kommissionens beføjelser

(Rådets forordning nr. 17, art. 11)

2. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – nedsættelse af bøden til gengæld for den pågældende virksomheds samarbejde med Kommissionen

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 96/C 207/04, afsnit D, punkt 2)

Sammendrag

1. De virksomheder, over for hvem Kommissionen har indledt en undersøgelse efter forordning nr. 17, har ikke nogen ret til at unddrage sig efterforskningen. Den omhandlede virksomhed har tværtimod pligt til at medvirke aktivt, hvilket indebærer, at den skal forsyne Kommissionen med alt det materiale vedrørende undersøgelsens genstand, som den måtte råde over.

Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt denne forpligtelse ligeledes finder anvendelse på begæringer om oplysninger, som kan anvendes til at bevise, at den virksomhed, der fremkommer med oplysningerne, har tilsidesat konkurrencereglerne, står det fast, at Kommissionen for at sikre den effektive virkning af den undersøgelsesbeføjelse, som artikel 11, stk. 1, og 5, i forordning nr. 17 tillægger den, har beføjelse til at pålægge en virksomhed dels at meddele alle nødvendige oplysninger om de omstændigheder, som virksomheden kan tænkes at være bekendt med, dels, om nødvendigt, at fremlægge de dokumenter om disse omstændigheder, som virksomheden er i besiddelse af, selv om de pågældende oplysninger eller dokumenter vil kunne anvendes som bevis for, at virksomheden selv eller en anden virksomhed har handlet i strid med konkurrencereglerne.

Denne samarbejdsforpligtelse giver ikke virksomhederne mulighed for at unddrage sig begæringer om udlevering af dokumenter med den begrundelse, at de ved at efterkomme begæringen ville være tvunget til at inkriminere sig selv.

Selv om det er klart, at retten til kontradiktion bør respekteres, kan den pågældende virksomhed stadig, enten under den administrative procedure eller i sagen for Fællesskabets retsinstanser, nedlægge påstand om, at de fremlagte dokumenter har en anden betydning end den, Kommissionen tillægger dem.

(jf. præmis 40, 41, 48 og 49)

2. En nedsættelse på grundlag af samarbejdsmeddelelsen er kun berettiget, såfremt de fremlagte oplysninger og den pågældende virksomheds adfærd i almindelighed i denne forbindelse kan betragtes som udtryk for et virkeligt samarbejde fra dennes side.

En virksomheds adfærd kan ikke betragtes som udtryk for et virkeligt samarbejde, hvis virksomheden – skønt den ikke var forpligtet til at besvare Kommissionens spørgsmål – gav et ufuldstændigt og vildledende svar.

(jf. præmis 68 og 69)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – efteropkrævning af eller fritagelse for import‑ eller eksportafgifter

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b); Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 871]

Sammendrag

Artikel 871 i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 1677/98, skal fortolkes således, at de nationale toldmyndigheder inden for rammerne af en efteropkrævnings‑ eller fritagelsesprocedure vedrørende ikke-opkrævet told ikke er forpligtede til at forelægge sagen for Kommissionen, for at denne kan træffe beslutning i sagen, når den tvivl, som de havde givet udtryk for med hensyn til rækkevidden af kriterierne i EF-toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), for så vidt angår det pågældende tilfælde er ophørt – selv efter, at nævnte myndigheder har tilkendegivet deres hensigt om at forelægge sagen for Kommissionen – eller når tvivlen vedrører den efterfølgende bogføring af told, der ikke er blevet opkrævet som følge af den godtroende importørs undladelse af at angive afgifter, der skulle have været medregnet i de importerede varers toldværdi.

(jf. præmis 46 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter

[Rådets direktiv 69/335, art. 10, litra c)]

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter

[Rådets direktiv 69/335, art. 12, stk. 1, litra b), og art. 12, stk. 2]

Sammendrag

1. Et gebyr, der opkræves for berigtigelse i tingbogen i tilfælde af fusion af to juridiske personer, er i princippet omfattet af forbuddet i artikel 10, litra c), i direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter mod at opkræve andre skatter eller afgifter bortset fra kapitaltilførselsafgift på indregistrering eller andre formaliteter, der går forud for udøvelse af en virksomhed, og som en juridisk person med erhvervsformål kan underkastes på grund af sin juridiske karakter.

Berigtigelsen er en formalitet, som en juridisk person er underkastet på grund af sin juridiske karakter, for så vidt som den attesterer, at faste ejendomme overgik fra en juridisk person til en anden, hvilket er en direkte følge af fusionen mellem disse. Selv om det ikke fremgår, at berigtigelsen i tingbogen strengt taget er en formalitet, der går forud for udøvelse af virksomhed, er den dog en forudsætning for udøvelsen og den fortsatte udøvelse af virksomheden, da en juridisk persons erhvervelse af fast ejendom ved en fusion skal gøres til genstand for en berigtigelse i tingbogen.

(jf. præmis 23-25, 27 og 29 samt domskonkl. 1)

2. Et gebyr, der opkræves for berigtigelse i tingbogen i tilfælde af fusion af to juridiske personer og beregnes på grundlag af generelle og objektive kriterier på grundlag af værdien af genstanden for dispositionen, er objektivt forbundet med overdragelsen af en juridisk persons ejendomsret til faste ejendomme til en anden juridisk person og kan i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 12, stk. 2, i direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter som afvigelse fra artikel 10, litra c), i direktiv 69/335 anses for en ejerskifteafgift, der er tilladt efter direktivets artikel 12, stk. 1, litra b), forudsat at det ikke er højere end de gebyrer, der i den opkrævende medlemsstat opkræves i forbindelse med lignende dispositioner.

Det tilkommer den nationale ret at undersøge, om denne betingelse er opfyldt.

(jf. præmis 34-36 og 45 samt domskonkl. 2)