ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – særskilt efterprøvelse af de forskellige registreringshindringer

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. De registreringshindringer, der er opregnet i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, er uafhængige af hinanden og kræver en særskilt efterprøvelse. Desuden skal de nævnte registreringshindringer fortolkes i lyset af den almene interesse, der ligger til grund for hver enkelt af dem. Den almene interesse, der tages i betragtning ved efterprøvelsen af de enkelte registreringshindringer, kan eller skal afspejle forskellige overvejelser, alt efter hvilken registreringshindring der er tale om. Der er dog en åbenbar overlapning mellem de respektive anvendelsesområder for registreringshindringerne i den nævnte bestemmelses litra b)-d). Navnlig mangler et ordmærke, som er beskrivende for egenskaberne ved varer eller tjenesteydelser i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, af denne grund nødvendigvis det fornødne særpræg i forhold til de samme varer eller tjenesteydelser i henhold til forordningens artikel 7, stk. 1, litra b).

(jf. præmis 33 og 34)

2. Ordmærket map & guide, der er søgt registreret for »computersoftware« og »programmering af computere til edb« i henholdsvis klasse 9 og 42 i Nice-arrangementet, savner fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker i forhold til de omhandlede varer, idet tegnet for gennemsnitsforbrugere inden for den brede engelsktalende offentlighed er beskrivende for de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af registreringsansøgningen. I engelsktalende områder af Fællesskabet vil tegnet således kunne bruges til at betegne den software og de tjenesteydelser vedrørende programmering af computere til edb, hvis funktion består i at tilbyde (by-)kort og (rejse-)guider. Det følger heraf, at det semantiske indhold af tegnet map & guide gør det muligt for den relevante kundekreds umiddelbart og uden nærmere overvejelser at skabe en direkte og konkret forbindelse med den computersoftware og de tjenesteydelser vedrørende programmering af computere til edb, der tilbyder (by-)kort- og (rejse-)guidefunktionen.

(jf. præmis 47 og 51)
Det påhviler i princippet Kommissionen i en beslutning, hvori det konstateres, at der er sket misbrug af en støtte, som tidligere er godkendt, og hvori det påpeges, at der foreligger nye, ikke-anmeldte støtteforanstaltninger, at bevise både at støtten er blevet misbrugt, og at der er ydet ny støtte. Det følger således af bestemmelserne i artikel 88, stk. 2 og 3, EF, at i mangel af godtgørelse heraf er den eksisterende støtte omfattet af den tidligere udstedte beslutning om godkendelse, og de pågældende nye foranstaltninger kan ikke anses for at være statsstøtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF. Derimod påhviler bevisbyrden vedrørende en støttes forenelighed med fællesmarkedet — som en undtagelse til bestemmelserne i artikel 87, stk. 1, EF — i princippet den pågældende medlemsstat, som skal bevise, at betingelserne for denne undtagelse er opfyldt.

Denne fordeling af bevisbyrden er imidlertid underlagt overholdelsen af de respektive processuelle forpligtelser, som påhviler Kommissionen og den pågældende medlemsstat, inden for rammerne af denne institutions udøvelse af den beføjelse, den er tillagt for at foranledige, at den pågældende medlemsstat forsyner den med alle de nødvendige oplysninger.

Det påhviler navnlig som en undtagelse til traktatens bestemmelser — med henblik på at opnå en godkendelse af ny eller ændret støtte — den pågældende medlemsstat at samarbejde med Kommissionen som følge af artikel 10 EF og fremlægge alle oplysninger, der gør det muligt for Kommissionen at kontrollere, at betingelserne for den ansøgte fravigelse er opfyldt. Kommissionen er i øvrigt beføjet til at vedtage en beslutning på grundlag af de foreliggende oplysninger, såfremt medlemsstaten i strid med sin forpligtelse til samarbejde undlader at meddele de oplysninger, som Kommissionen har anmodet staten om, enten med henblik på undersøgelsen af kvalificeringen og foreneligheden med fællesmarkedet af en ny eller ændret støtte, eller for at kontrollere den forskriftsmæssige anvendelse af en støtte, som tidligere er godkendt. Før en sådan beslutning træffes, skal Kommissionen imidlertid pålægge medlemsstaten inden for en vis frist, som den fastsætter, at give den adgang til al den dokumentation og alle de oplysninger og data, der er nødvendige for at udøve sin kontrol. Kun såfremt medlemsstaten trods Kommissionens pålæg undlader at give de ønskede oplysninger, er Kommissionen beføjet til at afslutte proceduren og vedtage en beslutning, hvori det konstateres, at støtteforanstaltningen på grundlag af de oplysninger, den råder over, eksisterer og er forenelig med fællesmarkedet, eller til at vedtage en beslutning, hvori der konstateres en korrekt anvendelse eller et misbrug af en støtte, som tidligere er godkendt.

Disse processuelle forpligtelser påhviler den pågældende medlemsstat og Kommissionen med henblik på at gøre det muligt for Kommissionen at udøve sin kontrol på grundlag af tilstrækkelig klare og præcise oplysninger, samtidig med at den pågældende medlemsstats ret til at blive hørt overholdes.

(jf. præmis 34-37)
3)

Rådet bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler, samt omkostningerne for Negotiating Panel of the National Democratic Front of the Phillippines, Luis G. Jalandoni, Fidel V. Agcaoili og Maria Consuelo K. Ledesma.
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et renommé (Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 50-52)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – klagesag (Rådets forordning nr. 40/94, art. 43, stk. 5, art. 62, stk. 1, og art. 74, stk. 1) (jf. præmis 17 og 18)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et ældre identisk eller lignende varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 59 og 60)

Sagens genstand

Angående

Søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse truffet den 17. juni 2003 af Harmoniseringskontorets Fjerde Appelkammer (sag R 610/2001-4) i en indsigelsessag mellem Nacional Motor, SA og Wolkswagen AG.

Oplysninger vedrørende sagen:

>lt>1

Afgørelse

Konklusion

1) Punkt 2 i konklusionen i afgørelse truffet den 17. juni 2003 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 610/2001-4) annulleres, for så vidt som der heri gives afslag på ansøgningen om registrering af ordmærket Variant som EF-varemærke for varer og tjenesteydelser henhørende under klasse 7, 12 og 37.

2) I øvrigt frifindes Harmoniseringskontoret.

3) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Passivitetssøgsmål – passivitetens ophør efter sagens anlæg – bortfald af sagens genstand – ufornødent at træffe afgørelse (art. 232 EF og 233 EF) (jf. præmis 34-39)

2. Erstatningssøgsmål – genstand – påstand om erstatning for et tab som følge af, at en fællesskabsinstitution har undladt at handle (art. 235 EF) (jf. præmis 45-48)

Sagens genstand

Angående

Dels en påstand om, at det fastslås, at Kommissionen retsstridigt har undladt at træffe foranstaltninger til at opfylde Rettens dom af 5. marts 2002 (sag T-241/00, Le Canne mod Kommissionen, Sml. II, s. 1251), dels en påstand om, at sagsøgeren tilkendes erstatning for det tab, der hævdes at være lidt på grund af Kommissionens undladelse.

Afgørelse

Konklusion

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende påstanden om, at der foreligger passivitet.

2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes for så vidt angår erstatningspåstanden.

3) Hver part bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt (art. 230, stk. 4, EF; Kommissionens beslutning 2003/245) (jf. præmis 42-46 og 49-53)

2. Fiskeri – fælles strukturpolitik – flerårige udviklingsprogrammer (Rådets beslutning 97/413, art. 4, stk. 2 og 9; Kommissionens beslutning 2003/245) (jf. præmis 84, 85, 87-89 og 117)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2003/245/EF af 4. april 2003 om de anmodninger, Kommissionen har modtaget om forøgelse af FUP IV-målene af hensyn til forbedringer vedrørende sikkerhed, navigation til søs, hygiejne, produktkvalitet og arbejdsforhold for fartøjer med en længde overalt på mere end 12 m (EFT L 90, s 48), for så vidt som der ved beslutningen gives afslag på anmodningen om forøgelse af kapaciteten vedrørende fartøjet Atlantean.

Afgørelse

Konklusion

1) Kommissionens beslutning 2003/245/EF af 4. april 2003 om de anmodninger, Kommissionen har modtaget om forøgelse af FUP IV-målene af hensyn til forbedringer vedrørende sikkerhed, navigation til søs, hygiejne, produktkvalitet og arbejdsforhold for fartøjer med en længde overalt på mere end 12 m, annulleres, i det omfang den finder anvendelse på sagsøgerens fartøj, Atlantean.

2) Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgernes omkostninger.

3) Irland bærer sine egne omkostninger.
Hvad angår en national lov, der fritager offentlige virksomheder, når de omdannes til aktieselskaber, for den oprettelse for notar, der normalt er fornøden, er Kommissionen forpligtet til at undersøge, om fritagelsen for de notarialgebyrer, der følger af denne dispensation, på trods af dens selektive karakter, ikke udgør statsstøtte med den begrundelse, at anvendelsen af loven, der giver mulighed for denne dispensation, ikke har til formål at fritage offentlige virksomheder for udgifter, men er en del af det almindelige nationale juridiske system.

Betingelsen for at kvalificere fordele som statsstøtte ifølge artikel 87, stk. 1, EF er for det første, at disse ydes direkte eller indirekte ved hjælp af statsmidler, og for det andet, at de kan tilregnes staten. Kravet om, at foranstaltningen skal tilregnes staten, kan ikke udledes af den blotte omstændighed, at den pågældende foranstaltning er truffet af en offentlig virksomhed. Selv om staten nemlig er i stand til at kontrollere en offentlig virksomhed og udøve en dominerende indflydelse på dennes transaktioner, er der ikke uden videre formodning for, at den faktisk udøver denne kontrol i et konkret tilfælde. Det er således nødvendigt at undersøge, om de offentlige myndigheder på den ene eller den anden måde må anses for at være impliceret i vedtagelsen af foranstaltningen.

I den forbindelse kan en støtteforanstaltning, der er truffet af en offentlig virksomhed, tilregnes staten på grundlag af en helhed af omstændigheder, såsom navnlig, om den er integreret i den offentlige forvaltning, karakteren af dens aktiviteter, og om disse udøves på markedet under normale konkurrencevilkår med deltagelse fra private erhvervsdrivende, virksomhedens juridiske status — det være sig, om den henhører under den offentlige ret eller privatrettens regler for selskaber — udstrækningen af de offentlige myndigheders kontrol med administrationen af virksomheden eller enhver anden omstændighed, som i det konkrete tilfælde indicerer, at de offentlige myndigheder er impliceret deri, eller som derimod sandsynliggør, at de ikke er impliceret i vedtagelsen af en foranstaltning, når endvidere henses til dennes rækkevidde, indhold eller hermed forbundne betingelser.

(jf. præmis 93-95, 98 og 99)
I henhold til artikel 74, stk. 2, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker kan Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) se bort fra kendsgerninger og beviser, som ikke er påberåbt eller fremført rettidigt af de pågældende parter.

Heraf følger, at parternes fremlæggelse af kendsgerninger og beviser som udgangspunkt, og medmindre andet er fastsat, fortsat er mulig efter udløbet af de frister, som en sådan fremlæggelse er underlagt ved anvendelse af bestemmelserne i den nævnte forordning, og at det på ingen måde er forbudt for Harmoniseringskontoret at tage hensyn til kendsgerninger og beviser, som således er påberåbt eller fremført for sent. Imidlertid har en part, som efter fristens udløb påberåber sig eller fremfører kendsgerninger og beviser, ikke en ubetinget ret til, at Harmoniseringskontoret tager hensyn til sådanne kendsgerninger eller beviser. Ved at præcisere, at Harmoniseringskontoret i sådanne tilfælde »kan« beslutte at se bort fra sådanne kendsgerninger og beviser, giver forordningens artikel 74, stk. 2, således Harmoniseringskontoret en vid skønsmargen med hensyn til at afgøre — med en begrundelse herfor — om der skal tages hensyn til disse.

En hensyntagen fra Harmoniseringskontorets side til de for sent fremførte kendsgerninger og beviser, når det skal træffe afgørelse i forbindelse med en indsigelsessag, kan navnlig være berettiget, når Harmoniseringskontoret er af den opfattelse, at de for sent fremførte elementer for en umiddelbar betragtning kan have en afgørende betydning for udfaldet af indsigelsen, og tidspunktet for proceduren, hvorpå denne sene fremsættelse sker, og omstændighederne omkring den ikke er til hinder for en sådan hensyntagen.

Der er i princippet ingen grund til at begrænse anvendelsen af de nævnte principper ud fra arten af de omhandlede kendsgerninger og beviser, idet en sådan begrænsning ikke følger af forordningens artikel 74, stk. 2. Arten af de omhandlede kendsgerninger og beviser er imidlertid et forhold, der kan tages i betragtning som led i Harmoniseringskontorets udøvelse af den skønsbeføjelse, der tilkommer det i henhold til denne bestemmelse.

(jf. præmis 40-43)
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 12. marts 2008 — European Service Network mod Kommissionen

(Sag T-332/03)

»Offentlige tjenesteydelsesaftaler — EF-udbudsprocedure — levering af tjenesteydelser vedrørende udvikling og levering af tjenesteydelser til støtte for Fællesskabets informationstjeneste for forskning og udvikling (CORDIS) — forkastelse af en bydendes bud — princippet om ligebehandling af bydende og gennemsigtighedsprincippet — iagttagelse af de i udbudsmeddelelsen fastsatte tildelingskriterier«

1. Offentlige bygge- og anlægskontrakter indgået med De Europæiske Fællesskaber — udbudsprocedure (jf. præmis 122, 125-127, 130, 142, 145, 147 og 148)

2. Offentlige bygge- og anlægskontrakter indgået med De Europæiske Fællesskaber — indgåelse af en aftale efter udbud (jf. præmis 213)

3. Retspleje — stævning — formkrav [statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c), og art. 48, stk. 2] (jf. præmis 229-231)

Angående

Påstand om annullation af beslutningen om tildeling af den kontrakt, der var genstand for Kommissionens udbudsbekendtgørelse ENTR/02/055 — CORDIS lot 1 om udvikling og levering af tjenesteydelser til støtte for Fællesskabets informationstjeneste for forskning og udvikling (CORDIS).

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) European Service Network (ESN) SA betaler sagens omkostninger.

Rettens dom (Tredje Afdeling) af 12. marts 2008 — European Service Network mod Kommissionen

(Sag T-332/03)

»Offentlige tjenesteydelsesaftaler — EF-udbudsprocedure — levering af tjenesteydelser vedrørende udvikling og levering af tjenesteydelser til støtte for Fællesskabets informationstjeneste for forskning og udvikling (CORDIS) — forkastelse af en bydendes bud — princippet om ligebehandling af bydende og gennemsigtighedsprincippet — iagttagelse af de i udbudsmeddelelsen fastsatte tildelingskriterier«

1. Offentlige bygge- og anlægskontrakter indgået med De Europæiske Fællesskaber — udbudsprocedure (jf. præmis 122, 125-127, 130, 142, 145, 147 og 148)

2. Offentlige bygge- og anlægskontrakter indgået med De Europæiske Fællesskaber — indgåelse af en aftale efter udbud (jf. præmis 213)

3. Retspleje — stævning — formkrav [statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c), og art. 48, stk. 2] (jf. præmis 229-231)

Angående

Påstand om annullation af beslutningen om tildeling af den kontrakt, der var genstand for Kommissionens udbudsbekendtgørelse ENTR/02/055 — CORDIS lot 1 om udvikling og levering af tjenesteydelser til støtte for Fællesskabets informationstjeneste for forskning og udvikling (CORDIS).

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 13. marts 2008 — Maison de l’Europe Avignon Méditerranée mod Kommissionen

(Sag T-43/03)

»Ansvar uden for kontraktforhold — label »info point Europe« — udtalelser fremsat af en repræsentant for Kommissionen angående sagsøgeren«

1. Ansvar uden for kontraktforhold — betingelser — ulovlighed — skade — årsagsforbindelse (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 20, 46 og 47)

2. Tjenestemænd — rettigheder og forpligtelser — bevarelse af den værdighed, stillingen kræver — rækkevidde (tjenestemandsvedtægten, art. 12, stk. 1) (jf. præmis 33)

3. Tjenestemænd — rettigheder og forpligtelser — adfærd, der kan skade den anseelse, som er forbundet med tjenestemandens funktion (tjenestemandsvedtægten, art. 12, stk. 1) (jf. præmis 37-39)

4. De Europæiske Fællesskaber — institutioner — forpligtelser — beskyttelse af tjenestehemmeligheder — rækkevidde (art. 287 EF) (jf. præmis 40-45)

Angående

Påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren hævdes at have lidt som følge af udtalelser, der blev fremsat af Kommissionens repræsentant i Marseille under mødet den 23. januar 2003.

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Maison de l’Europe Avignon Méditerranée bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

Rettens dom (Syvende Afdeling) af 13. marts 2008 — Maison de l’Europe Avignon Méditerranée mod Kommissionen

(Sag T-43/03)

»Ansvar uden for kontraktforhold — label »info point Europe« — udtalelser fremsat af en repræsentant for Kommissionen angående sagsøgeren«

1. Ansvar uden for kontraktforhold — betingelser — ulovlighed — skade — årsagsforbindelse (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 20, 46 og 47)

2. Tjenestemænd — rettigheder og forpligtelser — bevarelse af den værdighed, stillingen kræver — rækkevidde (tjenestemandsvedtægten, art. 12, stk. 1) (jf. præmis 33)

3. Tjenestemænd — rettigheder og forpligtelser — adfærd, der kan skade den anseelse, som er forbundet med tjenestemandens funktion (tjenestemandsvedtægten, art. 12, stk. 1) (jf. præmis 37-39)

4. De Europæiske Fællesskaber — institutioner — forpligtelser — beskyttelse af tjenestehemmeligheder — rækkevidde (art. 287 EF) (jf. præmis 40-45)

Angående

Påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren hævdes at have lidt som følge af udtalelser, der blev fremsat af Kommissionens repræsentant i Marseille under mødet den 23. januar 2003.

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
En kommissionsbeslutning, som fastslår, at der foreligger en overtrædelse af artikel 65, stk. 1, KS og pålægger de virksomheder en bøde, der påstås at have deltaget i en aftale i strid med denne bestemmelse, har alene artikel 65, stk. 4 og 5, KS som hjemmel, når den udtrykkeligt henviser til denne hjemmel og ikke indeholder nogen henvisning til et retsgrundlag, som udgøres af artikel 3 og artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17. Den omstændighed, at Kommissionen i en anden klagepunktsmeddelelse til de berørte virksomheder har udtalt, at den har indledt en ny procedure i henhold til forordning nr. 17, og udtrykkeligt har henvist til denne forordnings artikel 3, er imidlertid ikke i sig selv tilstrækkelig til at fastslå, at hjemmelen for beslutningen udgøres af denne forordnings artikel 3 og artikel 15, stk. 2.

Selv om principperne for den tidsmæssige overgang fra et sæt regler til et andet kan føre til anvendelse af materielle bestemmelser, som ikke længere er i kraft på det tidspunkt, da en fællesskabsinstitution vedtager en retsakt, kan Kommissionen imidlertid ikke længere efter EKSF-traktatens udløb den 23. juli 2002 udlede en kompetence af artikel 65, stk. 4 og 5, KS til at fastslå, at der foreligger en overtrædelse af artikel 65, stk. 1, KS, og til at pålægge de virksomheder bøder, som har deltaget i overtrædelsen, da den bestemmelse, som er hjemmel for en retsakt, skal være gældende på det tidspunkt, da retsakten udstedes.

Kommissionens kompetence påvirkes ikke af, at EKSF-traktaten udgjorde en lex specialis i forhold til EF-traktaten i overensstemmelse med artikel 305, stk. 1, EF, at der foreligger den fælles institutionelle ramme, der er et resultat af fusionstraktaten og nødvendigheden af en sammenhængende fortolkning af disse materielretlige bestemmelser, som er indeholdt i de forskellige fællesskabstraktater, eller af principperne for den tidsmæssige overgang af materielle og processuelle regler.

(jf. præmis 113-116, 118 og 120)
En erstatningssag, der bygger på Kommissionens undladelse af at indlede en traktatbrudsprocedure i henhold til artikel 226 EF, skal afvises. For så vidt som Kommissionen ikke er forpligtet til at indlede en traktatbrudsprocedure i henhold til artikel 226 EF, kan dens beslutning om ikke at indlede en sådan procedure under ingen omstændigheder være ulovlig og kan således ikke medføre, at Fællesskabet ifalder ansvar uden for kontraktforhold. Da der således ikke foreligger en forpligtelse for Kommissionen til at indlede en traktatbrudsprocedure, kan dens undladelse ikke pådrage Fællesskabet et ansvar.

Erstatningssøgsmålet er et selvstændigt retsmiddel, der har sin særlige funktion blandt de forskellige søgsmålstyper. Genstanden for et erstatningssøgsmål er den erstatning for en skade, der er en følge af en retsakt eller en ulovlig adfærd, som kan tilregnes en institution.

Uafhængigt af spørgsmålet, om den udgør en anfægtelig retsakt, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål, kan en institutions akter, selv om de vedtages i forbindelse med udøvelsen af en skønsbeføjelse, i princippet være genstand for et erstatningssøgsmål. Den skønsbeføjelse, som en institution har, har nemlig ikke som følge at frigøre institutionen for dens pligt til at handle i overensstemmelse med både højere retsnormer, såsom traktaten og fællesskabsrettens almindelige principper, og den relevante afledte ret. Når denne akts lovlighed anfægtes i en erstatningssag, skal den således vurderes som en del af de forpligter, der påhviler institutionen. Den modsatte fremgangsmåde strider mod et retligt Fællesskab og fratager erstatningssagen sin effektive virkning, idet den forhindrer retten i at vurdere lovligheden af en akt fra en institution under en sådan sag.

Når Kommissionen derfor i forbindelse med sine kompetencer i henhold til artikel 226 EF frit vurderer, om der skal anlægges traktatbrudssag eller ej mod en medlemsstat, uden at den skal begrunde sit valg, og når den således under samme betingelser kan tilstille en begrundet udtalelse til medlemsstaten i forbindelse med udøvelsen af sine kompetencer, kan det ikke udelukkes, at en person under ganske særlige omstændigheder vil kunne godtgøre, at en sådan begrundet udtalelse er ulovlig, hvilket udgør en tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse af en retsregel, der kan medføre en skade for den pågældende.

Den omstændighed, at en begrundet udtalelse, som Kommissionen har fremsat i henhold til artikel 226, stk. 1, EF, ikke udgør en akt, der har til formål at have retsvirkninger i forhold til tredjemand, og dermed, at udtalelsen ikke er en akt, der kan være genstand for et annullationssøgsmål, påvirker ikke denne bedømmelse.

(jf. præmis 64-69)