ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Beskyttelsen af områderne er reguleret i artikel 6, stk. 2-4, som følger:

»2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.

3. Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. På baggrund af konklusionerne af vurderingen af virkningerne på lokaliteten, og med forbehold af stk. 4, giver de kompetente nationale myndigheder først deres tilslutning til en plan eller et projekt, når de har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet, og når de – hvis det anses for nødvendigt – har hørt offentligheden.

4. Hvis en plan eller et projekt, på trods af at virkningerne på lokaliteten vurderes negativt, alligevel skal gennemføres af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, fordi der ikke findes nogen alternativ løsning, træffer medlemsstaten alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. Medlemsstaten underretter Kommissionen om, hvilke kompensationsforanstaltninger der træffes.

[…]«
77.

Dette strenge krav om en forskriftsmæssig faktura som betingelse for udøvelsen af fradragsretten understreges i systematisk henseende af momsdirektivets artikel 181, der omhandler udøvelsen af fradragsretten for erhvervelser af varer mod vederlag inden for Fællesskabet i henhold til artikel 168, litra c). For at kunne udøve sin fradragsret i sådanne tilfælde skal den afgiftspligtige person i henhold til artikel 178, litra c), ligeledes »være i besiddelse af en faktura, der er udfærdiget i overensstemmelse med artikel 229-236«. I henhold til momsdirektivets artikel 181 kan medlemsstaterne dog alligevel indrømme fradragsretten til afgiftspligtige personer, der ikke er i besiddelse af en faktura udfærdiget i overensstemmelse med artikel 220-236. En sådan bestemmelse findes derimod ikke vedrørende fradragsretten ved køb af ydelser, som den foreliggende sag omhandler. Modsætningsvis kan det sluttes, at EU-retten i det foreliggende tilfælde, der er omfattet af momsdirektivets artikel 178, litra a), forbyder medlemsstaterne at indrømme fradragsret, når den afgiftspligtige person ikke er i besiddelse af en forskriftsmæssig faktura som omhandlet i artikel 226.
I artikel 1, 2 og 3 i dekret nr. 22/2002 af 30. januar 2002 om fuldbyrdelse af offentlige institutioners betalingsforpligtelser, der er erklæret eksigible (Ordonanţa de urgenţă a guvernului privind executarea obligaţiilor de plată ale instituţiilor publice, stabilite prin titluri executorii, som ændret, herefter »OUG nr. 22/2002«) bestemmes:

»Artikel 1

1) Fordringer, der er erklæret eksigible over for offentlige institutioner og myndigheder, afvikles med de midler, der er afsat hertil i deres budget eller i givet fald de udgiftsafsnit, som omfatter den pågældende betalingsforpligtelse.

2) Fordringer, der er erklæret eksigible over for offentlige institutioner og myndigheder, kan ikke afvikles med de midler, der i medfør af det godkendte budget er afsat til at dække de organisations- og driftsudgifter, herunder personaleudgifter, hvormed det tilsigtes at gøre det muligt for dem at opfylde de lovlige opgaver og mål, hvortil de er blevet oprettet.

Artikel 2

Når fuldbyrdelsen af de fordringer, der er erklæret eksigible, ikke indledes eller fortsættes som følge af manglende midler, er debitorinstitutionen forpligtet til inden for seks måneder at træffe de nødvendige foranstaltninger for at opfylde sin betalingsforpligtelse. Denne frist løber fra den dato, hvor debitor på fordringshaverens anmodning har modtaget det af det kompetente fuldbyrdelsesorgan meddelte betalingspåkrav.

Artikel 3

I det tilfælde, hvor de offentlige institutioner ikke opfylder deres betalingsforpligtelse som omhandlet i artikel 2, kan fordringshaveren anmode om tvangsfuldbyrdelse i overensstemmelse med retsplejeloven og/eller andre gældende retlige bestemmelser på området.«
5.

I artikel 65 EF bestemmes følgende: »1. Bestemmelserne i artikel 63 griber ikke ind i medlemsstaternes ret til: a) at anvende de relevante bestemmelser i deres skattelovgivning, som sondrer imellem skatteydere, hvis situation er forskellig med hensyn til deres bopælssted eller med hensyn til det sted, hvor deres kapital er investeret b) at træffe de nødvendige foranstaltninger for at hindre overtrædelser af deres nationale ret og forskrifter, især på skatte- og afgiftsområdet og i forbindelse med tilsynet med finansielle institutioner, eller til af administrative eller statistiske hensyn at fastlægge procedurer for anmeldelse af kapitalbevægelser eller til at træffe foranstaltninger, der er begrundet i hensynet til den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed. 2. Bestemmelserne i dette kapitel griber ikke ind i muligheden for at anvende sådanne restriktioner for etableringsretten, der er forenelige med traktaterne. 3. De foranstaltninger og fremgangsmåder, der er nævnt i stk. 1 og 2, må ikke udgøre et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af den frie bevægelighed for kapital og betalinger, som defineret i artikel 63. 4. Er der ikke vedtaget foranstaltninger i medfør af artikel 64, stk. 3, kan Kommissionen vedtage en afgørelse, hvorefter restriktive skatteforanstaltninger vedtaget af en medlemsstat over for et eller flere tredjelande skal anses for at være forenelige med traktaterne, hvis de er begrundet ved et af Unionens mål og er forenelige med det indre markeds funktion, og det samme kan Rådet, hvis Kommissionen inden for en periode på tre måneder fra modtagelsen af den pågældende medlemsstats anmodning ikke har vedtaget nogen afgørelse. Rådet træffer afgørelse med enstemmighed på anmodning af en medlemsstat.«
85.

I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke, at årsagsforbindelsen mellem det forhold, at Amazon EU m.fl. angiveligt nægter at betale vederlaget i UrhG’s § 42b, og den hævdede skade for Austro-Mechana er blevet fastlagt af den østrigske lovgiver. UrhG’s § 42b, stk. 5, fastsætter således, at dette vederlag skal betales til et administrationsselskab for ophavsrettigheder, såsom Austro-Mechana, og ikke direkte til rettighedshaverne, således at den skade, som forvoldes ved, at nævnte vederlag eventuelt nægtes betalt, påføres førstnævnte og ikke rettighedshaverne direkte.
46.

Den tyske regering oplyste i retsmødet, at den omstændighed, at fradragsretten blev udskudt, og at en afgiftspligtig, der ikke overholder sine forpligtelser, pålægges at betale morarenter, således som det er tilfældet i tvisten i hovedsagen, må betragtes som sanktion. Jeg finder imidlertid, at denne sanktion ikke respekterer proportionalitetsprincippet. De obligatoriske oplysninger på fakturaen, herunder momsregistreringsnummeret, skal således give afgiftsmyndighederne mulighed for at foretage en korrekt opkrævning af momsen og for at undgå svig. Som det blev anført i retsmødet, kan jeg ikke se, hvordan afgiftsmyndighederne i et sådant tilfælde kan sondre mellem en godtroende og en svigagtig afgiftspligtig. For svindleren er det i øvrigt nemmere at anføre et falsk momsregistreringsnummer og således satse på, at angivelsen vil passere upåagtet, end slet ikke at anføre det, hvilket derimod vil påkalde sig afgiftsmyndighedernes opmærksomhed og give dem anledning til at foretage en kontrol. Eller man kan forestille sig en afgiftspligtig, der i god tro har fremlagt en faktura, der ikke indeholder momsregistreringsnummer, i forbindelse med sin angivelse. Den pågældende ville højst sandsynligt blive afsløret under afgiftsmyndighedernes kontrol og ville kunne komme i samme situation som Senatex, dvs. få udskudt sin ret til fradrag og blive pålagt morarenter, hvilket indebærer ikke ubetydelige finansielle følger. En sådan ordning forekommer mig at mangle retssikkerhed og at være uegnet til effektivt at bekæmpe svig. Det ville endvidere kunne føre til, at en godtroende og en svigagtig afgiftspligtig sanktioneres på samme måde.
59.

For så vidt angår »rå og ufabrikeret tobak« henvises der i de forklarende bemærkninger til position KN 2401 til nr. 1) i de forklarende bemærkninger til det harmoniserede system. Disse indeholder i deres bindende franske og engelske version følgende tariferingsvejledninger til begrebet »rå og ufabrikeret tobak« »Le tabac à l’état naturel sous forme de plantes entières ou de feuilles et les feuilles séchées ou fermentées, ces feuilles pouvant être entières ou écôtées, rognées ou non, brisées ou découpées même sous une forme régulière, mais à la condition qu’il ne s’agisse pas d’un produit prêt à être fumé« ( 22 ). »Unmanufactured tobacco in the form of whole plants or leaves in the natural state or as cured or fermented leaves, whole or stemmed/stripped, trimmed or untrimmed, broken or cut (including pieces cut to shape, but not tobacco ready for smoking)« ( 23 ).
Artikel 7 bestemmer bl.a.:

»1. Medlemsstaterne træffer bestemmelse om, at et kontraktvilkår eller en handelspraksis vedrørende betalingsdagen eller betalingsfristen, morarentesatsen eller kompensation for inddrivelsesomkostningerne enten ikke er bindende eller giver grundlag for krav om skadeserstatning, hvis vilkåret er klart urimeligt over for kreditor.

Ved afgørelsen af, om et kontraktvilkår eller en handelspraksis er klart urimelig(t) over for kreditor i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i første afsnit, tages der hensyn til alle sagens omstændigheder, herunder:

a) enhver klar afvigelse fra god handelspraksis i strid med god tro og redelig handlemåde

b) produktets eller tjenesteydelsens art samt

c) om skyldneren har en objektiv grund til at fravige den lovbestemte rente for forsinket betaling [eller] betalingsfristen […].

2. For så vidt angår stk. 1 anses et kontraktvilkår eller en handelspraksis, som udelukker morarenter ved forsinket betaling, for at være klart urimelig(t).

3. For så vidt angår stk. 1 formodes et kontraktvilkår eller en handelspraksis, som udelukker kompensation for inddrivelsesomkostninger, jf. artikel 6, at være klart urimelig(t).

[…]«
48.

Henset til samtlige ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare det af Vestre Landsret forelagte spørgsmål således: »Artikel 43 EF, sammenholdt med artikel 48 EF, er ikke til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter hjemmehørende selskaber ikke indrømmes skattefritagelse for renteindtægter i tilfælde af, at et koncernforbundet selskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, ikke kan gøre et skattemæssigt fradrag for de korresponderende renteudgifter gældende som følge af regler i den pågældende medlemsstat om rentefradragsbegrænsning i tilfælde af tynd kapitalisering, når medlemsstaten indrømmer et hjemmehørende selskab skattefritagelse for renteindtægter i tilfælde af, at et koncernforbundet selskab, der er hjemmehørende i den samme medlemsstat, ikke kan gøre et skattemæssigt fradrag for de korresponderende renteudgifter gældende som følge af nationale regler om rentefradragsbegrænsning i tilfælde af tynd kapitalisering.«
Artikel 1 i direktiv 89/665 med overskriften »Klageprocedurernes anvendelsesområde og adgang til disse procedurer« bestemmer:

»1. Dette direktiv finder anvendelse på kontrakter som omhandlet i [...] direktiv 2004/18/EF [ ( 3 ) ], medmindre sådanne kontrakter er undtaget i henhold til artikel 10-18 i nævnte direktiv.

Kontrakter omfatter ifølge dette direktiv offentlige kontrakter, rammeaftaler, koncessionskontrakter om offentlige bygge- og anlægsarbejder og dynamiske indkøbssystemer.

Medlemsstaterne træffer, for så vidt angår kontrakter, der henhører under anvendelsesområdet for direktiv 2004/18/EF, de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at der effektivt og navnlig så hurtigt som muligt kan indgives klage over de ordregivende myndigheders beslutninger på de betingelser, der er anført i artikel 2-2f i dette direktiv, med den begrundelse, at beslutningerne er i strid med [EU]-ret vedrørende offentligt udbud eller de nationale regler til gennemførelse heraf.

2. Medlemsstaterne sikrer, at der mellem virksomheder, som kan gøre en skade gældende i forbindelse med en udbudsprocedure, ikke finder forskelsbehandling sted på grund af den sondring, der i dette direktiv foretages mellem de nationale regler, der omsætter [EU]-retten, og de øvrige nationale regler.

3. Medlemsstaterne sikrer, at der er adgang til klageprocedurerne efter nærmere bestemmelser, som medlemsstaterne kan fastsætte, i det mindste for personer, der har eller har haft interesse i at opnå en bestemt kontrakt, og som har lidt eller vil kunne lide skade som følge af en påstået overtrædelse.

[…]«
11.

Artikel 7 i forordningen om fusionsmarkedsordningen, som har overskriften »Referencetærskler«, og som er en af de »Indledende bestemmelser«, bestemmer: »1. Der er fastsat følgende referencetærskler: a) for kornsektoren 101,31 EUR/t, gælder for engrosleddet for varer leveret til lager, ikke aflæsset b) for uafskallet ris 150 EUR/t for standardkvaliteten som defineret i bilag III, punkt A, gælder for engrosleddet for varer leveret til lager, ikke aflæsset c) for sukker for standardkvaliteten som defineret i bilag III, punkt B, gælder for uemballeret vare, ab fabrik: i) for hvidt sukker: 404,4 EUR/t ii) for råsukker: 335,2 EUR/t d) for oksekødssektoren 2224 EUR/t for slagtekroppe af handyr af kropsbygnings-/fedningsklasse R3 i EU-handelsklasseskemaet for slagtekroppe af kvæg på mindst otte måneder som omhandlet i bilag IV, punkt A e) for sektoren for mælk og mejeriprodukter: i) 246,39 EUR/100 kg for smør ii) 169,80 EUR/100 kg for skummetmælkspulver f) for svinekødssektoren 1509,39 EUR/t for svinekroppe af standardkvalitet defineret ud fra vægt og indhold af magert kød i overensstemmelse med EU-handelsklasseskemaet for svinekroppe som omhandlet i bilag IV, punkt B: i) svinekroppe med en vægt på mindst 60 kg, men under 120 kg: klasse E ii) svinekroppe med en vægt på mindst 120 kg, men højst 180 kg: klasse R. g) for olivenoliesektoren: i) 1779 EUR/t for ekstra jomfruolie ii) 1710 EUR/t for jomfruolie iii) 1524 EUR/t for bomolie med et syretal på to (beløbet reduceres med 36,70 EUR/t for hver enhed, syretallet er højere). 2. Kommissionen skal overvåge de i stk. 1 fastsatte referencetærskler under hensyntagen til objektive kriterier, navnlig udviklingen i produktionen, produktionsomkostningerne, navnlig med hensyn til rå- og hjælpestoffer, og markederne. Referencetærsklerne skal, når dette er nødvendigt, opdateres i overensstemmelse med den almindelige lovgivningsprocedure på baggrund af udviklingen i produktion og markedsforhold.«
9.

Del 3 i metoden til analyse af strandede omkostninger definerer de forpligtelser eller driftsgarantier, der kan benævnes som strandede omkostninger. Dets punkt 3.3 har følgende ordlyd: »Der skal være en risiko for, at disse forpligtelser eller driftsgarantier ikke kan opfyldes på grund af bestemmelserne i direktiv 96/92/EF. For at kunne betragtes som en strandet omkostning skal en forpligtelse eller garanti derfor blive uøkonomisk som følge af direktivets virkninger og medføre en mærkbar belastning af den pågældende virksomheds konkurrencedygtighed. Dette skal bl.a. medføre, at den pågældende virksomhed foretager regnskabsmæssige posteringer (f.eks. hensættelser), der afspejler den forudseelige virkning af disse garantier eller forpligtelser. Den vigtigste begrundelse for, at disse forpligtelser eller garantier anses for at opfylde kravene i foregående afsnit, er derfor, at de uden støtte eller overgangsforanstaltninger kan bringe de berørte virksomheders levedygtighed i fare. Virkningen af de pågældende forpligtelser eller garantier på virksomhedernes konkurrenceevne eller levedygtighed skal vurderes på koncernniveau. For at forpligtelserne eller garantierne kan udgøre strandede omkostninger, skal der kunne fastlægges en årsags-/virkningssammenhæng mellem ikrafttrædelsen af direktiv 96/92/EF og de vanskeligheder, som virksomhederne har med at opfylde forpligtelserne eller garantierne eller med at sikre, at de overholdes. For at fastslå, om der foreligger en sådan årsags-/virkningssammenhæng, skal Kommissionen især se på faldet i elpriserne eller de berørte virksomheders tab af markedsandele. De forpligtelser eller garantier, der uafhængigt af direktivets ikrafttræden ikke kunne opfyldes, udgør ikke strandede omkostninger.«
Direktivets artikel 7 med overskriften »Spørgsmål vedrørende elforsyningsnettet« fastsatte følgende:

»1. Uden at det må gribe ind i elforsyningsnettets pålidelighed og sikkerhed, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at transmissions- og distributionsnetoperatørerne inden for deres område garanterer transmission og distribution af [grøn] elektricitet [...]. De kan også tildele prioriteret adgang til elnettet for elektricitet fra vedvarende energikilder. I forbindelse med dispatching af produktionsanlæg prioriterer transmissionsnetoperatørerne anlæg, der bruger vedvarende energikilder, for så vidt driften af det nationale elektricitetssystem tillader det.

2. Medlemsstaterne indfører en retlig ramme eller pålægger transmissions- og distributionsnetoperatører at udarbejde og offentliggøre deres standardregler for, hvem der skal bære omkostningerne ved tekniske tilpasninger, f.eks. nettilslutninger og netforstærkninger, der er nødvendige for integreringen af nye producenter, der leverer [grøn] elektricitet [...] til det sammenkoblede net.

Reglerne skal bygge på objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier, i hvilke der navnlig tages hensyn til samtlige de omkostninger og fordele i forbindelse med de pågældende producenters tilslutning til nettet. Reglerne kan give mulighed for afvigende typer tilslutning.

3. Medlemsstaterne kan i givet fald kræve, at transmissions- og distributionsnetoperatørerne helt eller delvis bærer de i stk. 2 omhandlede omkostninger.

[...]

6. Medlemsstaterne sikrer, at opkrævningen af transmissions- og distributionsafgifter ikke diskriminerer [grøn] elektricitet […], herunder navnlig elektricitet fra vedvarende energikilder produceret i randområder såsom øregioner og regioner med lav befolkningstæthed.

Medlemsstaterne opstiller i givet fald en retlig ramme eller kræver, at transmissions- og distributionsnetoperatørerne sikrer, at afgifterne for transmission og distribution af elektricitet fra anlæg, der bruger vedvarende energikilder, afspejler de omkostningsfordele, der kan opnås som følge af anlæggets tilslutning til nettet. Direkte brug af lavvoltsnettet kunne skabe sådanne omkostningsfordele.

[...]«
87.

Bijenstichtings situation illustrerer nødvendigheden af denne fortolkning. Organisationen frygter, at visse plantebeskyttelsesmidler skader bierne, som den har til formål at beskytte. For at kunne undersøge denne bekymring har den i videst mulige omfang brug for adgang til godkendelsesdossieret for disse midler. Dette dossier er nemlig forudsætningen for at forstå grundene til godkendelsen af plantebeskyttelsesmidler, at vurdere disse og eventuelt at gøre indsigelse på grund af utilstrækkelig hensyntagen til risiciene for bier ( 36 ).
På baggrund af ovenstående analyse foreslår jeg, at Domstolen besvarer de af High Court of Justice of England & Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court) (ret i første instans (England og Wales) (forvaltningsretlige sager)) forelagte spørgsmål som følger:

»Spørgsmål 1: Artikel 18, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 af 30. november 2009 om kosmetiske produkter skal ikke fortolkes således, at den forbyder markedsføringen på EU’s marked af kosmetiske produkter med bestanddele eller en kombination af bestanddele, blot fordi disse bestanddele har været genstand for forsøg med dyr, såfremt sådanne forsøg er udført uden for Den Europæiske Union med henblik på at opfylde tredjelandes lovgivnings- eller forskriftsmæssige betingelser for at markedsføre kosmetiske produkter med disse bestanddele i de pågældende lande. Denne bestemmelse forhindrer imidlertid, at resultaterne af dyreforsøg anvendes med henblik på at opfylde kravene i kosmetikforordningen, med forbehold af de relevante skæringsdatoer.

Spørgsmål 2, litra a): Markedsføringsforbuddet i henhold til kosmetikforordningens artikel 18, stk. 1, litra b), kan udløses, såfremt den sikkerhedsvurdering, der udføres i overensstemmelse med kosmetikforordningens artikel 10 for at påvise, at det kosmetiske produkt er sikkert for menneskers sundhed, inden det gøres tilgængeligt på EU’s marked, indebærer anvendelse af data, der udledes af dyreforsøg udført uden for Den Europæiske Union. Dette afhænger af, at de andre betingelser for markedsføringsforbuddet er opfyldt, navnlig at forsøgene udføres efter den relevante skæringsdato. Anvendelsen af data i sikkerhedsvurderingen skal desuden adskille sig fra den blotte angivelse af disse oplysninger i dossieret med produktinformationer.

Spørgsmål 2, litra b): Det er irrelevant, hvorvidt tredjelandenes retsforskrifter vedrører sikkerheden af kosmetiske produkter.

Spørgsmål 2, litra c): Det er irrelevant, om det på det tidspunkt, hvor dyreforsøgene blev udført uden for EU, med rimelighed kunne forventes, at en eller anden person på et eller andet stadium ville forsøge at bringe et kosmetisk produkt med den pågældende bestanddel i omsætning på EU’s marked.

Spørgsmål 2, litra d): Datoen for udførelsen af dyreforsøgene er relevant set i lyset af ikrafttrædelsen af markedsføringsforbuddet. Kun en anvendelse af resultaterne af dyreforsøg, der er udført efter de relevante skæringsdatoer, vil udløse forbuddet.«
Henset til det ovenstående foreslår jeg Domstolen, at den besvarer de af Bundesfinanzgericht (forbundsdomstol i skatte- og afgiftsretlige sager) forelagte spørgsmål som følger:

»En støtteordning, der i strid med artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87 og 88 (Generel gruppefritagelsesforordning) ikke indeholder nogen henvisning til denne forordning via en angivelse af dens titel og en henvisning til dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende, opfylder ikke betingelserne for at kunne være fritaget for den i artikel 108, stk. 3, TEUF (tidligere artikel 88, stk. 3, EF) omhandlede anmeldelsespligt.

En støtteordning i form af en lempelse af en energiafgift som omhandlet i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, i forbindelse med hvilken den person, der er genstand for lempelsen, betaler mindst minimumsafgiftssatsen på fællesskabsplan fastsat i nævnte direktiv, og hvis gyldighed er begrænset til ti år, henhører under anvendelsesområdet for artikel 25 i forordning nr. 800/2008.

En støtteordning, der ikke overholder den i artikel 25, stk. 3, i forordning nr. 800/2008 omhandlede periode for ydelse af støtte på højst ti år, opfylder ikke betingelserne for at være omfattet af den i nævnte forordning omhandlede fritagelse. Et sådant krav indebærer ikke nødvendigvis, at denne begrænsede periode fremgår af selve teksten til den pågældende ordning.«