ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 303/10

Appel iværksat den 2. marts 2022 af Legero Schuhfabrik GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. december 2021 i sag T-682/20, Legero Schuhfabrik GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-154/22 P)

(2022/C 303/14)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Legero Schuhfabrik GmbH (ved Rechtsanwalt M. Gail)

Andre procesdeltagere: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Rieker Schuh AG

Den Europæiske Unions Domstol (afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 22. juni 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at appellanten bærer sine egne omkostninger.
C 303/10

Appel iværksat den 2. marts 2022 af Legero Schuhfabrik GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. december 2021 i sag T-683/20 — Legero Schuhfabrik GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-153/22 P)

(2022/C 303/13)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Legero Schuhfabrik GmbH (ved Rechtsanwalt M. Gail)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 22. juni 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at appellanten bærer sine egne omkostninger.
1)

Skal artikel 14, stk. 1, litra c) i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 2017/1001 af 14. juni 2017 om EU-varemærker (1) fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at indehaveren af et varemærke eller retten forbyder tredjemand som led i sin virksomhed at bruge et tegn, som er identisk med eller til forveksling ligner et EU-varemærke, til reservedele til biler (kølergitter/grill), hvis det udgør et monteringsfelt til et biltilbehør (et emblem, som afspejler EU-varemærket), samt: — når det teknisk set er muligt at fastgøre et originalt emblem, som afspejler et EU-varemærke, til en reservedel til en bil (kølergitter /grill) uden at på denne del at gengive et tegn, som er identisk med eller til forveksling ligner EU-varemærket, eller — når det teknisk set ikke er muligt at fastgøre et originalt emblem, som afspejler et EU-varemærke, til en reservedel til en bil (kølergitter /grill) uden at på denne del at gengive et tegn, som er identisk med eller til forveksling ligner EU-varemærket? — såfremt et af spørgsmålene i det første spørgsmåls litra a), besvares bekræftende
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Warszawie (Polen) den 3. maj 2022 — YQ og RJ mod Getin Noble Bank S.A.

(Sag C-287/22)

(2022/C 318/33)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: YQ og RJ

Sagsøgt: Getin Noble Bank S.A.

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 (1) i lyset af effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet til hinder for en fortolkning af national lovgivning eller retspraksis, hvorefter en national ret — især under hensyn til pligten for forbrugeren til at afregne med den erhvervsdrivende eller til den erhvervsdrivendes gode økonomiske situation — kan forkaste forbrugerens anmodning om at vedtage foreløbige foranstaltninger (af retssikrende karakter til beskyttelse af sagsøgerens krav), som består i at udsætte aftalens gennemførelse på dommen, idet aftalen sandsynligvis vil blive erklæret ugyldig som følge af fjernelse af aftalens urimelige vilkår?

(1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Belgien) den 25. april 2022 — vzw Kinderrechtencoalitie Vlaanderen og vzw Liga voor Mensenrechten mod Belgische Staat

(Sag C-280/22)

(2022/C 318/31)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Kinderrechtencoalitie Vlaanderen og vzw Liga voor Mensenrechten

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 3, stk. 5 og 6, samt artikel 14 i Europa-Parlaments og Rådets forordning (EU) 2019/1157 (1) af 20. juni 2019 om styrkelse af sikkerheden af unionsborgeres identitetskort og af opholdsdokumenter, der udstedes til unionsborgere og deres familiemedlemmer, som udøver deres ret til fri bevægelighed, sammenholdt med Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2018 7767 af 30. november 2018 om fastsættelse af tekniske specifikationer for den ensartede udformning af opholdstilladelser til tredjelandsstatsborgere og om ophævelse af afgørelse C(2002) 3069 gyldig og forenelig med artikel 16 TEUF og — for så vidt angår artikel 3, stk. 5 og 6, — med artikel 21 TEUF samt med artikel 7, 8 og 52 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med:

— artikel 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 25, 32, 35 og 36 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 (2) af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF

— artikel 1, 2, 3, 4, 8, 9, 10, 27 og 28 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 (3) af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA

— artikel 1, 2, 3, 4, 5, 10, 28 og 42 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 (4) af 23. oktober 2018 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af forordning (EF) nr. 45/2001 og afgørelse nr. 1247/2002/EF

for så vidt som artikel 3, stk. 5, og artikel 3, stk. 6. i forordning (EU) 2019/1157 af 20. juni 2019 kræver, at der skal være to fingeraftryk af kortindehaveren, der skal opbevares i digitalt format i det lagringsmedium, som kortet indeholder,

og for så vidt som artikel 3, stk. 5, og artikel 3, stk. 6, og artikel 14 i forordning (EU) 2019/1157 i forbindelse med bilag III til Kommissionens førnævnte gennemførelsesafgørelse C(2018) af 30. november 2018 kræver, at fingeraftrykkene skal opbevares på de i artikel 2, litra a) og c) omhandlede identitetskort og opholdsdokumenter i form af et ansigtsbillede af kortindehaveren og to fingeraftryk på en elektronisk mikroprocessorchip, der anvender RFID, og som kan udlæses trådløst/kontaktløst?

(1) EUT 2019, L 188, s. 67.

(2) EUT 2016, L 119, s. 1.

(3) EUT 2016, L 119, s. 89.

(4) EUT 2018, L. 295, s. 39.
—

det ikke er blevet godtgjort, at betingelserne var opfyldt for — inden for rammerne af beregningen af normalværdien for det tilsvarende produkt — i henhold til reglen i grundforordningens artikel 2, stk. 5, at kunne afvige fra de med fremstilling og salg af dette produkt forbundne omkostninger, således som de var angivet i optegnelserne fra de undersøgte argentinske producenter/eksportører,
C 318/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 20. april 2022 — Global Roads Investimentos SGPS, Lda mod Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-267/22)

(2022/C 318/29)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Global Roads Investimentos SGPS, Lda

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Præjudicielt spørgsmål

Er et holdingselskab, der er hjemmehørende i Portugal og omfattet af bestemmelserne i lovdekret nr. 495/88 af 30. december 1988, som alene har til formål at forvalte kapitalandele i andre selskaber som en indirekte form for udøvelse af økonomisk virksomhed, og som i denne forbindelse erhverver og varigt besidder disse andele, der generelt udgør mindst 10 % af selskabskapitalen i de pågældende selskaber, som hverken udøver virksomhed i forsikringsbranchen eller i den finansielle sektor, omfattet af begrebet »finansieringsinstitut« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, nr. 22), i direktiv 2013/36/EU (1) og i artikel 4, stk. 1, nr. 26), i forordning (EU) nr. 575/2013 (2)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26.6.2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT 2013, L 176, s. 338).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26.6.2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT 2013, L 176, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 17. marts 2022 — Lineas — Concessões de Transportes SGPS, S.A. mod Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-207/22)

(2022/C 318/28)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lineas — Concessões de Transportes SGPS, S.A.

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Præjudicielt spørgsmål

Kan et holdingselskab, som udelukkende har til formål at forvalte kapitalandele i andre selskaber som en indirekte form for udøvelse af økonomisk virksomhed, og som i den forbindelse erhverver og varigt besidder sådanne andele, der som regel ikke udgør mindre end 10 % af selskabskapitalen i de selskaber, hvori det besidder kapitalandele, hvis virksomhed henhører under forvaltningen af transportinfrastruktur, herunder projektering, anlæg og drift af landeveje og/eller motorveje, betragtes som »finansieringsinstitut« som omhandlet i direktiv 2013/36/EU (1) og forordning (EU) nr. 575/2013 (2)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26.6.2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT 2013, L 176, s. 338)

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26.6.2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT 2013, L 176, s. 1)
C 318/19

Appel iværksat den 10. marts 2022 af Laboratorios Ern, SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 12. januar 2022 i sag T-160/21, Laboratorios Ern mod EUIPO — Malpricht (APIRETAL)

(Sag C-187/22 P)

(2022/C 318/27)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Laboratorios Ern, SA (ved abogados T. González Martínez og R. Guerras Mazón)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Ingrid Malpricht

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 11. juli 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Laboratorios Ern, SA bærer sine egne omkostninger.
2)

Skal der ved vurderingen af, om der foreligger uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder på rejsedestinationen eller i umiddelbar nærhed heraf på tidspunktet for opsigelse af en aftale om en pakkerejse, og om de væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, i) udelukkende tages hensyn til objektive omstændigheder, dvs. en væsentlig indvirkning på leveringen af pakkerejsen, der udelukkende skyldes objektiv umulighed, og skal der derved forstås, at dette udelukkende omfatter tilfælde, hvor aftalens opfyldelse bliver både fysisk og retlig umulig, eller omfatter dette ikke desto mindre også tilfælde, hvor aftalens opfyldelse ikke er umulig, men (i denne sag på grund af den velbegrundede frygt for at blive smittet med covid-19) bliver kompliceret og/eller uøkonomisk (for så vidt angår de rejsendes sikkerhed, risiko for deres sundhed og/eller liv, muligheden for at opfylde formålene med ferierejsen), eller ii) skal subjektive faktorer, såsom at voksne rejser sammen med børn under 14 år eller tilhører en højrisikogruppe på grund af den rejsendes alder eller sundhedstilstand osv., tillægges betydning? Har den rejsende ret til at opsige aftalen om en pakkerejse, hvis rejse til og fra bestemmelsesstedet som følge af pandemien og dermed forbundne omstændigheder efter den gennemsnitlige rejsendes opfattelse bliver usikker, giver anledning til ulejlighed for den rejsende eller fremkalder en velbegrundet frygt hos den pågældende for en sundhedsmæssig risiko eller risiko for at blive smittet med en farlig virus?
4)

Er det til hinder for at henregne vinfremstillingen til den eponyme vinavlsbedrift, hvis den vinavlsbedrift, der udlejer vinpresseanlægget og gennemfører presningen, har en selvstændig interesse i den måde, hvorpå presningen gennemføres, eftersom der i den kontrakt om dyrkning af vindyrkningsarealer, som ligeledes er indgået med denne bedrift, er aftalt et udbytte- og kvalitetsafhængigt tillæg pr. hektoliter vin af typerne Kabinett/Spätlese/Auslese til det arealbaserede dyrkningsvederlag?
2.

Det andet spørgsmål: Skal bestemmelserne i: i) artikel 30, stk. 4, i forordning nr. 1260/1999; ii) artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 70/2001 (7) og punkt 4.12 i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte for så vidt angår princippet om en vedvarende operation af støttemodtagende små og mellemstore virksomheder; iii) artikel 38 og 39 i forordning nr. 1260/1999, artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 448/2001, artikel 1, stk. 2, artikel 2 og artikel 4 i forordning nr. 2988/95 samt artikel 14 i forordning nr. 659/1999 fortolkes således, at salget af en støttemodtagende virksomheds formue i form af fast ejendom og af virksomheden i sig selv, inden for rammerne af en intern aftale mellem virksomhedens aktionærer med henblik på at sikre virksomhedens lønsomhed, ikke medfører en væsentlig ændring af samfinansieringsoperationen eller en uretmæssig fordel for en af parterne, således at det omhandlede salg ikke udgør en uregelmæssighed eller en grund til at tilbagesøge støtten, forudsat at betingelserne for investeringens gennemførelse ikke bliver ændret, og at overførslen er omfattet af en retlig ordning, ifølge hvilken overdrageren og erhververen hæfter solidarisk for de på tidspunktet for overførslen eksisterende gældsforpligtelser og passiver?
1.

Skal artikel 15, stk. 3, første punktum, sammenholdt med artikel 12, stk. 5, i forordning (EU) 2016/679 (1) (generel forordning om databeskyttelse) fortolkes således, at den dataansvarlige (her: den behandlende læge) ikke har pligt til gratis at udlevere en kopi af de personoplysninger om den registrerede (her: patienten), som den dataansvarlige har behandlet, såfremt den registrerede ikke anmoder om udlevering af kopien med henblik på som omhandlet i 63. betragtning til den generelle forordning om databeskyttelse at forvisse sig om og kontrollere, at behandlingen af hans personoplysninger er lovlig, men derimod forfølger et andet formål — der ikke vedrører databeskyttelse men ligeledes er legitimt (her: undersøgelse af, om der kan gøres et lægeansvar gældende)?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský soud v Brně (Den Tjekkiske Republik) den 9. maj 2022 — CROSS Zlín a.s. mod Úřad pro ochranu hospodářské soutěže

(Sag C-303/22)

(2022/C 311/06)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Krajský soud v Brně

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CROSS Zlín a.s.

Sagsøgte: Úřad pro ochranu hospodářské soutěže

Præjudicielt spørgsmål

Er en tjekkisk retsforskrift, som giver den ordregivende mulighed for at indgå en offentlig kontrakt inden der er blevet iværksat en appelsag ved den kompetente domstol til prøvelse af beslutningen om at udelukke en tilbudsgiver, som er truffet i anden instans af Úřad pro ochranu hospodářské soutěže (myndigheden for konkurrencebeskyttelse, Den Tjekkiske Republik), forenelig med artikel 2, stk. 3, og artikel 2a, stk. 2, i direktiv 89/665/EØF (1) i lyset af artikel 47 i Den Europæiske Unions Charter om grundlæggende rettigheder?

(1) Rådets direktiv 89/665/EØF af 21.12.1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter (EFT 1989, L 395, s. 33).
C 311/2

Appel iværksat den 11. april 2022 af Calrose Rice til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 11. februar 2022 i sag T-459/21, Calrose Rice mod EUIPO — Ricegrowers (Sunwhite)

(Sag C-253/22 P)

(2022/C 311/04)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Calrose Rice (ved адвокат H. Raychev)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Ricegrowers Ltd

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 6. juli 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Calrose Rice bærer sine egne omkostninger.
Appel iværksat den 9. juni 2022 af British Airways plc til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 30. marts 2022 i sag T-341/17, British Airways mod Kommissionen

(Sag C-378/22 P)

(2022/C 303/30)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: British Airways plc (ved advocaten A. Lyle-Smythe og R. O'Donoghue og Barrister T. Sebastian)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves i sin helhed, for så vidt som appellantens fjerde anbringende og det syvende anbringendes andet led blev forkastet.

— Såfremt den appellerede dom ikke ophæves i sin helhed, ophæves domskonklusionens punkt 4, for så vidt som det vedrører appellantens fjerde anbringende og det syvende anbringendes andet led.

— Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen og artikel 8 i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (sag AT.39258 — Luftfragt) (herefter »afgørelsen«) annulleres helt eller delvist, navnlig første punktum i præmis 1045 og 1046 som helhed.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har nedlagt påstand om, at den appellerede dom ophæves helt eller delvist. Den appellerede dom traf afgørelse om appellantens påstand om hel eller delvis annullation af afgørelsen.

Til støtte for appellen har appellanten fremsat følgende tre anbringender.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den erstattede Kommissionens begrundelse med sin egen, og at den ikke identificerede nogen kvalificerede virkninger på konkurrencen i EU/EØS. Dette anbringende består af to led. Med det første led har appellanten gjort gældende, at Kommissionens løse begrundelse var helt utilstrækkelig, og at Retten begik en fejl ved ulovligt at erstatte denne begrundelse med sin egen detaljerede begrundelse. Med det andet led har appellanten gjort gældende, at Kommissionens erstattede begrundelse under alle omstændigheder var utilstrækkelig, eftersom den ikke identificerede en relevant og tilstrækkelig virkning på konkurrencen i EU/EØS.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den foretog sine konklusioner om prisvirkningerne på de efterfølgende produktmarkeder i EU/EØS. Retten gengav de fremlagte beviser urigtigt, pålagde med urette appellanten bevisbyrden for at afkræfte bedømmelserne af de materielle og faktiske forhold og overskred sin kompetence ved at erstatte Kommissionens begrundelse med sin egen, helt anderledes begrundelse.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl og fortolkede ovennævnte afgørelse forkert, idet den støttede sig på visse aspekter ved en samlet og vedvarende overtrædelse, som havde virkninger i EU/EØS, med henblik på at fastslå kompetencen over en anderledes adfærd uden for dette område, som ikke påviseligt havde skabt kvalificerede virkninger i EU/EØS.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht München (Tyskland) den 1. juli 2022 –Generalstaatsanwaltschaft München mod HF

(Sag C-435/22)

(2022/C 326/19)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Generalstaatsanwaltschaft München

Sagsøgt: HF

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 54 i den i Schengen den 19. juni 1990 undertegnede konvention om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser (herefter: »gennemførelseskonventionen«) sammenholdt med artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (1) (herefter: »chartret«) fortolkes således, at disse retsforskrifter er til hinder for udleveringen af en tredjelandsstatsborger, som ikke er unionsborger som omhandlet i artikel 20 TEUF, ved myndighederne i en af de kontraherende stater i denne konvention, hvilken stat endvidere er en EU-medlemsstat, til et tredjeland, når der allerede er afsagt endelig dom over for den pågældende person i en anden EU-medlemsstat for de samme lovovertrædelser, som ligger til grund for anmodningen om udlevering, og denne dom er blevet fuldbyrdet, og når afgørelsen om at afslå udlevering af denne person til den pågældende tredjestat alene kan ske ved at tilsidesætte en eksisterende bilateral udleveringsaftale med det pågældende tredjeland?

(1) EFT 2000, C 364, s. 1.
—

Det fastslås, at Republikken Letland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 124, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 om oprettelse af en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation (1), idet denne stat ikke har vedtaget de love, retsforskrifter og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ved ikke at have givet Kommissionen meddelelse herom.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākā tiesa (Senāts) (Letland) den 22. juni 2022 — SIA DOBELES AUTOBUSU PARKS, AS CATA, SIA VTU VALMIERA, SIA JELGAVAS AUTOBUSU PARKS og SIA Jēkabpils autobusu parks mod Iepirkumu uzraudzības birojs og Valsts SIA Autotransporta direkcija

(Sag C-421/22)

(2022/C 326/17)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa (Senāts)

Parter i hovedsagen

Revisionsappellanter: SIA DOBELES AUTOBUSU PARKS, AS CATA, SIA VTU VALMIERA, SIA JELGAVAS AUTOBUSU PARKS og SIA Jēkabpils autobusu parks

De andre parter: Iepirkumu uzraudzības birojs og Valsts SIA Autotransporta direkcija

Præjudicielt spørgsmål

Tillader artikel 1, stk. 1, andet afsnit, artikel 2a, stk. 2, og artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/70 (1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/2338 af 14. december 2016, en kompensationsordning (2), som ikke pålægger den kompetente myndighed en forpligtelse til at yde fuld kompensation til leverandøren af den offentlige trafikbetjening, men som i stedet henviser til en periodisk indeksering af kontraktprisen (kompensationsbeløbet) for enhver stigning i omkostningerne i forbindelse med levering af tjenesten, som er uden for tjenesteleverandørens kontrol, og som derfor ikke helt fjerner risikoen for, at tjenesteleverandøren lider tab, der ikke kompenseres?

(1) EFT 2007, L 315, s. 1.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/2338 af 14.12.2016 om ændring af forordning (EF) nr. 1370/2007 for så vidt angår åbning af markedet for indenlandsk personbefordring med jernbane (EUT 2016, L 354, s. 22).
1)

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972 af 11. december 2018 om oprettelse af en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen om disse bestemmelser.