ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Store Afdeling) af 10. september 2019 – HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-123/18 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran - erstatning for den skade, som appellanten angiveligt har lidt som følge af opførelsen af dennes navn på listen over personer og enheder, der er omfattet af indefrysningen af pengemidler og økonomiske ressourcer - erstatningssøgsmål - nødvendige betingelser for, at Den Europæiske Union kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold - begrebet »tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en EU-retlig regel« - vurdering - begrebet »selskab, der ejes eller kontrolleres« - begrundelsespligt)

(2019/C 383/20)

Processprog: tysk

Parter

Appellant): HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (ved Rechtsanwalt M. Schlingmann)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved J.-P. Hix og M. Bishop, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (først ved R. Tricot, M. Kellerbauer og C. Zadra, derefter ved R. Tricot, C. Hödlmayr og C. Zadra, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 13. december 2017, HTTS mod Rådet (T-692/15, EU:T:2017:890), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

3) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

(1) EUT C 161 af 7.5.2018.
—

har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 2, litra c), i Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/789 af 18. maj 2015 om foranstaltninger mod indslæbning og spredning i Unionen af Xylella fastidiosa (Wells et al.), som ændret ved Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/764 af 12. maj 2016, idet den ikke i inddæmningsområdet omgående har fjernet som minimum alle planter, for hvilke der er påvist en infektion med Xylella fastidiosa, hvis de befinder sig i den inficerede zone inden for 20 km fra grænsen mellem dette område og resten af Unionens område, og
Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. september 2019 – Avv. Alessandro Salvoni mod Anna Maria Fiermonte (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Milano – Italien)

(Sag C-347/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EU) nr. 1215/2012 - artikel 53 - attest angående en retsafgørelse på det civil- og handelsretlige område i bilag 1 - den oprindelige rets beføjelser - ex officio-efterprøvelse af, om reglerne om kompetence i sager om forbrugeraftaler er overtrådt)

(2019/C 383/28)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Milano

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Avv. Alessandro Salvoni

Sagsøgt: Anna Maria Fiermonte

Konklusion

Artikel 53 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/281 af 26. november 2014, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at den oprindelige ret, der har modtaget begæringen om udstedelse af attesten i henhold til nævnte artikel 53 vedrørende en endelig retsafgørelse, ex officio efterprøver, om bestemmelserne i denne forordnings kapitel II, afdeling 4, er blevet tilsidesat med henblik på at informere forbrugeren om den eventuelt konstaterede tilsidesættelse og gøre det muligt for denne at overveje muligheden for at benytte det i nævnte forordnings artikel 45 fastlagte retsmiddel på et fuldt oplyst grundlag.

(1) EUT C 285 af 13.8.2018.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 5. september 2019 – AMS Neve Ltd, Barnett Waddingham Trustees og Mark Crabtree mod Heritage Audio SL og Pedro Rodríguez Arribas (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal – Det Forenede Kongerige)

(Sag C-172/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 97, stk. 5 - retternes kompetence - sag om varemærkekrænkelse - kompetence for retterne i den medlemsstat, hvor »krænkelsen er begået« - reklamer og salgsudbud på et websted og på sociale medieplatforme)

(2019/C 383/23)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: AMS Neve Ltd, Barnett Waddingham Trustees og Mark Crabtree

Sagsøgte: Heritage Audio SL og Pedro Rodríguez Arribas

Konklusion

Artikel 97, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om [EU]-varemærker skal fortolkes således, at en indehaver af et EU-varemærke, som mener at have lidt skade ved en tredjemands brug uden samtykke af et tegn, der er identisk med dette varemærke, i reklamer og salgsudbud, der er vist elektronisk, for varer af samme eller lignende art som dem, for hvilke det nævnte varemærke er registreret, kan anlægge en sag om varemærkekrænkelse mod denne tredjemand ved en EU-varemærkedomstol i den medlemsstat, hvor de forbrugere og erhvervsdrivende, som disse reklamer eller disse salgsudbud er rettet imod, befinder sig, på trods af det forhold, at den nævnte tredjemand har truffet afgørelserne og taget skridtene med henblik på denne elektroniske visning i en anden medlemsstat.

(1) EUT C 190 af 4.6.2018.
1)

Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 14, nr. 1), artikel 15, stk. 1, artikel 15, stk. 2, litra b) og c), artikel 15, stk. 3, og artikel 25 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked, idet den har opretholdt krav vedrørende hjemstedets beliggenhed for så vidt angår civilingeniørselskaber og patentagentselskaber, krav vedrørende retlig form og kapitalbesiddelse for så vidt angår civilingeniørselskaber, patentagentselskaber og dyrlægeselskaber samt begrænsning af udøvelse af virksomhed på flere områder for så vidt angår civilingeniørselskaber og patentagentselskaber.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 29. juli 2019 — Tibor-Trans Fuvarozó és Kereskedelmi Kft. mod DAF TRUCKS N.V. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Győri Ítélőtábla — Ungarn)

(Sag C-451/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - samarbejde om civilretlige spørgsmål - forordning (EU) nr. 1215/2012 - specielle kompetenceregler - artikel 7, nr. 2) - sager om erstatning uden for kontrakt - det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået - stedet for skadens indtræden - krav om erstatning for skade forvoldt af et kartel, der er blevet erklæret i strid med artikel 101 TEUF og artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde)

(2019/C 319/20)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Győri Ítélőtábla

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tibor-Trans Fuvarozó és Kereskedelmi Kft.

Sagsøgt: DAF TRUCKS N.V.

Konklusion

Artikel 7, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at i forbindelse med en sag om erstatning for en skade forvoldt ved overtrædelse i henhold til artikel 101 TEUF, som bl.a. består i hemmelige aftaler om prissætning og prisstigninger for lastbiler, omfatter »det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået«, i en situation som den i hovedsagen omhandlede, det sted, hvor det marked, der påvirkes af denne overtrædelse, dvs. det sted, hvor markedspriserne er blevet fordrejede, og hvor skadelidte hævder at have lidt denne skade, selv om søgsmålet er rettet mod en deltager i det pågældende kartel med hvem denne skadelidte ikke havde indgået et kontraktforhold.

(1) EUT C 319 af 10.9.2018.
1)

Artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 skal for det første fortolkes således, at det beløb, som er fastsat i denne bestemmelse, ikke har til formål at kompensere for et tab såsom manglende lønudbetaling, for det andet, at dette tab kan være genstand for den yderligere kompensation, som er omhandlet i artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 261/2004, og for det tredje, at det tilkommer den forelæggende ret på grundlag af det relevante retsgrundlag at fastlægge og vurdere, hvilke forhold tabet udgøres af, samt omfanget af kompensationen herfor.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 29. juli 2019 — Finanzamt A mod B (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-388/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - harmonisering af afgiftslovgivningerne - direktiv 2006/112/EF - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - artikel 288, stk. 1, nr. 1), og artikel 315 - særordning for små virksomheder - særordning for afgiftspligtige videreforhandlere - afgiftspligtig videreforhandler, som er omfattet af fortjenstmargenordningen - årlig omsætning, der bestemmer, om særordningen for små virksomheder skal finde anvendelse - fortjenstmargenen eller modtagne beløb)

(2019/C 319/18)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt A

Sagsøgt: B

Konklusion

Artikel 288, stk. 1, nr. 1), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning eller en national administrativ praksis, hvorefter den omsætning, der benyttes som grundlag for anvendelsen af særordningen for små virksomheder for en afgiftspligtig person, som er omfattet af særordningen vedrørende fortjenstmargenen, der er fastsat for afgiftspligtige videreforhandlere, beregnes i henhold til dette direktivs artikel 315, idet alene den opnåede fortjenstmargen medregnes. Denne omsætning skal fastlægges på grundlag af alle beløb uden merværdiafgift, som den afgiftspligtige videreforhandler har modtaget eller modtager, uafhængigt af de nærmere bestemmelser om, hvordan disse beløb pålægges afgift.

(1) EUT C 328 af 17.9.2018.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, i Kommissionens direktiv 2012/39/EU af 26. november 2012 om ændring af direktiv 2006/17/EF for så vidt angår visse tekniske krav til testning af humane væv og celler, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og idet den ikke har meddelt Kommissionen ordlyden af de foranstaltninger, der er vedtaget for at sikre gennemførelsen af dette direktiv.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 29. juli 2019 — straffesag mod Massimo Gambino og Shpetim Hyka (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Bari — Italien)

(Sag C-38/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - direktiv 2012/29/EU - minimumsstandarder for ofre for kriminalitet med hensyn til rettigheder, støtte og beskyttelse - artikel 16 og 18 - afhøring af offeret for en straffedomstol i første instans - ændring af dommerkollegiets sammensætning - fornyet afhøring af offeret efter anmodning fra en af sagens parter - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 og 48 - retten til en retfærdig rettergang og retten til et forsvar - princippet om umiddelbarhed - rækkevidde - offerets ret til beskyttelse under straffesager)

(2019/C 319/13)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Bari

Part i hovedsagen

Massimo Gambino og Shpetim Hyka

Procesdeltagere: Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bari, Ernesto Lappostato og Banca Carige SpA — Cassa di Risparmio di Genova e Imperia

Konklusion

Artikel 16 og 18 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/29/EU af 25. oktober 2012 om minimumsstandarder for ofre for kriminalitet med hensyn til rettigheder, støtte og beskyttelse og om erstatning af Rådets rammeafgørelse 2001/220/RIA skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et offer for en forbrydelse i et tilfælde, hvor offeret er blevet afhørt én gang for et dommerkollegium for en straffedomstol i første instans, og hvor sammensætningen af dette dommerkollegium efterfølgende er blevet ændret, principielt skal afhøres på ny for den nye sammensætning af dommerkollegiet, hvis en af sagens parter modsætter sig, at sidstnævnte dommerkollegium lægger udskriften fra retsbogen af den første afhøring af det nævnte offer til grund.

(1) EUT C 142 af 23.4.2018.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. juli 2019 — HQ, IP, retligt repræsenteret ved HQ og JO mod Aegean Airlines SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Noord-Nederland — Nederlandene)

(Sag C-163/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - lufttransport - forordning (EF) nr. 261/2004 - fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser - aflysning - bistand - ret til refusion af flybilletten hos luftfartsselskabet - artikel 8, stk. 2 - pakkerejse - direktiv 90/314/EØF - rejsearrangørens konkurs)

(2019/C 305/19)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Noord-Nederland

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: HQ, IP, retligt repræsenteret ved HQ og JO

Sagsøgt: Aegean Airlines SA

Konklusion

Artikel 8, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 skal fortolkes således, at en passager, som i henhold til Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure, er berettiget til at kræve refusion af flybilletten hos rejsearrangøren, af denne grund ikke længere har mulighed for at kræve refusion af denne billet hos luftfartsselskabet på grundlag af den nævnte forordning, herunder når rejsearrangøren i økonomisk henseende ikke er i stand til at foretage refusionen af billetten og heller ikke har truffet nogen foranstaltning for at sikre refusionen.

(1) EUT C 182 af 28.5.2018.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. juli 2019 — Delfarma Sp. z. o.o. mod Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie — Polen)

(Sag C-387/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 34 TEUF og 36 TEUF - frie varebevægelser - foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion - beskyttelse af menneskers liv og sundhed - parallelimport af lægemidler - referencelægemidler og generiske lægemidler - betingelse om, at det importerede lægemiddel og det lægemiddel, for hvilket der er udstedt en markedsføringstilladelse i importmedlemsstaten, begge er referencelægemidler eller begge er generiske lægemidler)

(2019/C 305/28)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Delfarma Sp. z. o.o.

Sagsøgt: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

Konklusion

Artikel 34 TEUF og 36 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter det er en betingelse for en tilladelse til parallelimport af et lægemiddel, at dette lægemiddel og det lægemiddel, for hvilket der er udstedt en markedsføringstilladelse i denne medlemsstat, begge er referencelægemidler eller begge er generiske lægemidler, og som følgelig forbyder, at der udstedes tilladelse til parallelimport af et lægemiddel, når det pågældende lægemiddel er et generisk lægemiddel, mens det allerede godkendte lægemiddel i den nævnte medlemsstat er et referencelægemiddel.

(1) EUT C 294 af 20.8.2018.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. juli 2019 — SIA »Kuršu zeme« mod Valsts ieņēmumu dienests (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa — Letland)

(Sag C-273/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - ret til fradrag for indgående moms - artikel 168 - kæde af levering af varer - nægtelse af fradragsretten på grund af denne kæde - den kompetente skattemyndigheds pligt til at godtgøre, at der foreligger misbrug)

(2019/C 305/24)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SIA »Kuršu zeme«

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Konklusion

Artikel 168, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, skal fortolkes således, at for at nægte retten til at fradrage indgående merværdiafgift (moms) er den omstændighed, at en erhvervelse af varer sker efter en kæde af flere på hinanden følgende transaktioner mellem flere forskellige personer, og at den afgiftspligtige person er kommet i besiddelse af de omhandlede varer på en anden persons forretningssted, hvilken person er et led i denne kæde og er en anden person end den person, der står opført på fakturaen som leverandør, ikke i sig selv tilstrækkelig til at fastslå, at der foreligger et misbrug fra den afgiftspligtige persons eller andre personer i den nævnte kædes side for at nægte fradragsretten for indgående merværdiafgift, idet den kompetente afgiftsmyndighed er forpligtet til at godtgøre, at der foreligger en uretmæssig afgiftsfordel, som denne afgiftspligtige person eller disse andre personer har opnået.

(1) EUT C 259 af 23.7.2018.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. juli 2019 — A mod Udlændinge- og Integrationsministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark)

(Sag C-89/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - afgørelse nr. 1/80 - artikel 13 - standstill-klausulen - familiesammenføring mellem ægtefæller - ny begrænsning - tvingende alment hensyn - vellykket integration - effektiv styring af migrationsstrømme - proportionalitet)

(2019/C 305/16)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A

Sagsøgt: Udlændinge- og Integrationsministeriet

Konklusion

Artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen, vedtaget af Associeringsrådet, der blev oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, som blev undertegnet den 12. september 1963 i Ankara dels af Republikken Tyrkiet, dels af EØF’s medlemsstater og Fællesskabet, og som blev indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 64/732/EØF af 23. december 1963, skal fortolkes således, at en national foranstaltning, hvorefter det er en betingelse for familiesammenføring mellem en tyrkisk arbejdstager, som opholder sig lovligt i den pågældende medlemsstat, og dennes ægtefælle, at ægtefællernes tilknytning til denne medlemsstat er større end deres tilknytning til et tredjeland, udgør en »ny[…] begrænsning[…]« i denne bestemmelses forstand. En sådan begrænsning er ikke begrundet.

(1) EUT C 142 af 23.4.2018.
C 305/17

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. juli 2019 — WESTbahn Management GmbH mod ÖBB-Infrastruktur AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Schienen-Control Kommission — Østrig)

(Sag C-210/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - transport - det fælles europæiske jernbaneområde - direktiv 2012/34/EU - artikel 3 - begrebet »jernbaneinfrastruktur« - bilag II - minimumsadgangsydelser - brug af personperroner omfattet)

(2019/C 305/21)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Schienen-Control Kommission

Parter i hovedsagen

Sagsøger: WESTbahn Management GmbH

Sagsøgt: ÖBB-Infrastruktur AG

Konklusion

Bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21. november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde skal fortolkes således, at »personperroner« i bilag I til dette direktiv udgør en del af jernbaneinfrastrukturen, hvis brug er omfattet af minimumsadgangsydelser i overensstemmelse med punkt 1, litra c), i det pågældende bilag II.

(1) EUT C 231 af 2.7.2018.
1)

Artikel 60, stk. 1, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at den forpligtelse, der er fastsat i denne bestemmelse, til med henblik på at fastsætte omfanget af en persons ret til familieydelser at tage hensyn til »hele familien[…], som om alle de involverede personer var omfattet af lovgivningen i den pågældende medlemsstat«, finder anvendelse såvel i det tilfælde, hvor ydelserne udbetales i overensstemmelse med den lovgivning, der er udpeget som prioriteret i henhold til artikel 68, stk. 1, litra b), nr. i), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som i det tilfælde, hvor ydelserne udbetales i overensstemmelse med en eller flere andre lovgivninger.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. september 2019– Skatteministeriet mod KPC Herning (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret – Danmark)

(Sag C-71/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - salg af en grund, hvorpå der på leveringstidspunktet er en bygning - kvalifikation - artikel 12 og 135 - begrebet »byggegrund« - begrebet »bygning« - vurdering af den økonomiske og forretningsmæssige virkelighed - vurdering af objektive elementer - parternes hensigt)

(2019/C 383/17)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Vestre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Skatteministeriet

Sagsøgt: KPC Herning

Konklusion

Artikel 12, stk. 1, litra a) og b), og artikel 12, stk. 2 og 3, samt artikel 135, stk. 1, litra j) og k), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en transaktion i form af levering af en grund, hvorpå der på leveringstidspunktet er opført en bygning, ikke kan kvalificeres som levering af en »byggegrund«, når denne transaktion er økonomisk uafhængig af de øvrige ydelser og ikke sammen med disse udgør én enkelt transaktion, selv om det er parternes hensigt, at bygningen skal rives helt eller delvist ned for at gøre plads til en ny bygning.

(1) EUT C 134 af 16.4.2018.
2)

Artikel 26, stk. 5, i direktiv 2002/22, som ændret ved direktiv 2009/136, skal fortolkes således, at bestemmelsen overlader medlemsstaterne en skønsbeføjelse ved fastsættelsen af kriterierne for, hvor nøjagtige og pålidelige oplysningerne om lokaliseringen af den person, der foretager et opkald til det fælleseuropæiske alarmnummer »112«, skal være, idet det imidlertid præciseres, at de kriterier, de fastsætter, i det omfang det er teknisk muligt, skal sikre en lokalisering af den kaldende parts placering, der er så pålidelig og nøjagtig, som det er nødvendigt for at gøre det muligt for alarmtjenesterne at komme den kaldende part til hjælp på effektiv vis, hvilket det påhviler den forelæggende ret at bedømme.