Kendelse afsagt af Domstolens Første Afdeling den 22. marts 2002. - Tilly Reichling mod Léon Wampach. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunal de paix de Luxembourg - Storhertugdømmet Luxembourg. - Bruxelles-konventionen - protokollen vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen - nationale retter, der kan anmode Domstolen om præjudiciel afgørelse - åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence. - Sag C-69/02.



Samling af Afgørelser 2002 side I-03393



Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser - protokollen vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen - spørgsmålet om, hvilke nationale domstole der har beføjelse til at anmode Domstolen om at træffe præjudiciel afgørelse - luxembourgsk Tribunal de paix, der træffer afgørelse i første instans - ikke omfattet - åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence til at træffe afgørelse om de forelagte præjudicielle spørgsmål

(Protokollen af 3.6.1971, art. 2)

Parter

I sag C-69/02,

angående en anmodning, som Tribunal de paix de Luxembourg (Luxembourg) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,

Tilly Reichling

mod

Léon Wampach,

procesdeltager:

Établissement d'assurances contre la vieillesse et l'invalidité,

at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT 1978 L 304, s. 17), som ændret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse (EFT L 304, s. 1, og - den ændrede tekst - s. 77), ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse (EFT L 388, s. 1), ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltrædelse (EFT L 285, s. 1) og ved konventionen af 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (EFT 1997 C 15, s. 1),

har

DOMSTOLEN (Første Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne M. Wathelet og A. Rosas (refererende dommer),

generaladvokat: S. Alber

justitssekretær: R. Grass,

efter at have hørt generaladvokaten,

afsagt følgende

Kendelse

Dommens præmisser

1 Ved dom af 28. februar 2002, indgået til Domstolen den 1. marts 2002, har Tribunal de paix de Luxembourg forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT 1978 L 304, s. 17), som ændret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse (EFT L 304, s. 1, og - den ændrede tekst - s. 77), ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse (EFT L 388, s. 1), ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltrædelse (EFT L 285, s. 1) og ved konventionen af 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (EFT 1997 C 15, s. 1, herefter henholdsvis »konventionen« og »tiltrædelseskonventionerne«).

2 Spørgsmålene er blevet rejst i en justifikationssag vedrørende tvangssikring af fordringer, som føres mellem rekvirenten Tilly Reichling, og rekvisitus, Léon Wampach. Établissement d'assurances contre la vieillesse et l'invalidité er procesdeltager.

Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

3 Efter kendelse herom afsagt af Juge de paix de Luxembourg den 15. juni 2001, fik Tilly Reichling foretaget en tvangssikring af fordringer på Léon Wampach i dennes tilgodehavender hos Établissement d'assurances contre la vieillesse et l'invalidité. Tvangssikringen vedrørte ubetalt underholdsbidrag, som Léon Wampach var pligtig at betale i henhold til to retsafgørelser truffet af Cour d'appel den 12. januar 1994 og den 30. juni 1999 om henholdsvis foreløbige foranstaltninger og om realiteten i en skilsmissesag.

4 Under den justifikationssag vedrørende tvangssikringen, som kræves efter luxembourgske procesregler, gjorde Léon Wampach gældende, at pligten til at betale underholdsbidrag var ophørt fra og med juni 2001.

5 Da Tribunal de paix de Luxembourg fandt, at dette anbringende måtte anses for en modfordring om bortfald af pligten til at betale underholdsbidrag, og idet Tilly Reichling er bosiddende i Frankrig, fandt retten, at det var nødvendigt at forelægge følgende spørgsmål for Domstolen til præjudiciel afgørelse:

»1) Skal Bruxelles-konventionens artikel 6, nr. 3, fortolkes således, at en begæring om tvangsfuldbyrdelse af en retsafgørelse, som efter nationale procesregler nødvendigvis indebærer, at en retsinstans skal træffe afgørelse, kan betragtes som en hovedfordring, der støttes på en kontrakt eller et forhold? Kan det antages, at en hovedfordring om tvangsfuldbyrdelse, for hvilken fundamentet er en retsafgørelse, som fastslår en ret til underholdsbidrag samt størrelsen heraf, støttes på en kontrakt eller et forhold i artikel 6, nr. 3's forstand? Kan det antages, at en hovedfordring om tvangsfuldbyrdelse af en ret til underholdsbidrag støttes på en kontrakt eller et forhold i artikel 6, nr. 3's forstand?

2) Skal udtrykket »der udspringer af den samme kontrakt eller det samme forhold, som hovedfordringen støttes på« i Bruxelles-konventionens artikel 6, nr. 3, anses for at være snævrere end udtrykket »indbyrdes sammenhængende krav« i Bruxelles-konventionens artikel 22, stk. 3?

3) Tillader Bruxelles-konventionens artikel 6, nr. 3, at sagsøgte, når kompetencen for den ret, der skal træffe afgørelse om hovedfordringen, følger af Bruxelles-konventionens artikel 16, nr. 5, uden at denne ret dog skal tage stilling til parternes materielle retsforhold, at fremsætte en modfordring, som vedrører det materielle retsforhold, til trods for, at hvis sagsøgte havde anlagt særskilt søgsmål herom, ville en ret i en anden kontraherende stat være kompetent i medfør af bestemmelserne i Bruxelles-konventionen?«

Domstolens kompetence

6 I henhold til procesreglementets artikel 92, stk. 1, kan Domstolen, hvis det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at behandle en sag, eller at sagen må afvises, efter at have hørt generaladvokaten og uden at fortsætte sagens behandling, træffe afgørelse ved begrundet kendelse.

7 Domstolens kompetence til at fortolke konventionen er fastsat i protokol af 3. juni 1971 vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen (EFT 1975 L 204, s. 28), som ændret ved tiltrædelseskonventionerne (herefter »protokollen«).

8 Protokollen forbeholder beføjelsen til at anmode Domstolen om at træffe præjudiciel afgørelse om fortolkningen af konventionen for visse retter, der er anført i protokollens artikel 2. Der skal derfor tages stilling til, om Domstolen har kompetence til at besvare de forelagte spørgsmål.

9 I protokollens artikel 2, nr. 1 og 3, er de retter, som kan anmode Domstolen om en præjudiciel afgørelse, udtrykkeligt og udtømmende opregnet - i nr. 1 direkte, og i nr. 3 ved henvisning til konventionens artikel 37. I artikel 2, nr. 2, tilføjes det, at retterne i de kontraherende stater ligeledes kan forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål, såfremt de træffer afgørelse som appelinstans.

10 De luxembourgske Tribunaux de paix er hverken nævnt i protokollens artikel 2, nr. 1, eller i konventionens artikel 37. Det følger endvidere af artikel 2 i den luxembourgske nouveau code de procédure civile (den nye luxembourgske civilproceslov) og af artikel 9 i den luxembourgske lov af 11. november 1970 om overdragelse og tvangssikring i løn og vederlag for personligt arbejde, samt i pensioner m.v., at de nævnte retter, når de tager stilling til spørgsmålet om gyldigheden af en tvangssikring, der beløbsmæssigt overstiger det maksimumsbeløb, som Tribunal de paix endeligt kan tilkende en person, træffer de afgørelser, som kan appelleres. I denne sag fremgår det af såvel hovedsagens genstand, som beskrevet af den forelæggende ret, som af dennes efterfølgende præcisering, at Tribunal de paix træffer afgørelse i første instans.

11 Det følger heraf, at Tribunal de paix de Luxembourg i hovedsagen ikke har ret til at anmode Domstolen om at træffe præjudiciel afgørelse om fortolkningen af konventionen.

12 Herefter skal procesreglementets artikel 92, stk. 1, bringes i anvendelse, og det må fastslås, at det er åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence til at træffe afgørelse om de spørgsmål, Tribunal de paix de Luxembourg har stillet.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

13 Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

kender

DOMSTOLEN (Første Afdeling)

for ret:

Det er åbenbart, at De Europæiske Fællesskabers Domstol ikke har kompetence til at besvare de spørgsmål, Tribunal de paix de Luxembourg har stillet ved dom af 28. februar 2002.