Sag C-303/12

Guido Imfeld ogNathalie Garcet

mod

État belge

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Liège)

»Etableringsfrihed — ligebehandling — indkomstskat — lovgivning til undgåelse af dobbeltbeskatning — indtægter oppebåret i en anden stat end bopælsstaten — fritagelsesmetode med progressionsforbehold i bopælsstaten — delvis hensyntagen til den personlige og familiemæssige situation — fortabelse af visse skattefordele forbundet med arbejdstagerens personlige og familiemæssige situation«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. december 2013

Etableringsfrihed – restriktioner – skattelovgivning – indkomstskat – fritagelsesmetode med progressionsforbehold og fratræk af de fritagne andele for børn i den højeste indkomst – national lovgivning, som indrømmer en skattefordel til de ægtepar, der oppebærer alle deres indtægter eller den største andel af deres indtægter i denne stat – manglende hensyntagen til de skattepligtiges personlige og familiemæssige situation – ikke tilladt – begrundelse – opretholdelse af fordelingen af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne – foreligger ikke

(Art. 49 TEUF)

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af en medlemsstats skattelovgivning, der bevirker, at et ægtepar, som er bosiddende i denne stat og både oppebærer indtægter i nævnte stat og i en anden medlemsstat, reelt fratages en bestemt skattefordel som følge af fremgangsmåden for fradrag heraf, hvorimod dette ægtepar havde været omfattet af fordelen, såfremt ægtefællen med de største indtægter ikke havde oppebåret samtlige sine indtægter i en anden medlemsstat.

En sådan national lovgivning kan bl.a. krænke etableringsfriheden, når den fastsætter en skattefordel for ægtepar i form af et tillæg i form af en skattefritaget indkomstandel for børn, over for hvilke der består forsørgerpligt, som fratrækkes i indtægterne hos den ægtefælle, der oppebærer den største andel af indtægter, uden på nogen måde at tage hensyn til den omstændighed, at sidstnævnte som følge af udøvelsen af de ved traktaten sikrede friheder kan være i den situation, at vedkommende ikke individuelt oppebærer nogen indtægter i bopælsmedlemsstaten, med den umiddelbare og automatiske følge, at ægteparret helt fortaber retten til nævnte fordel. Det er den automatiske karakter af denne fortabelse, der – uanset den skattemæssige behandling af den skattepligtige i beskæftigelsesmedlemsstaten – krænker etableringsfriheden.

En sådan lovgivning kan ikke begrundes i nødvendigheden af at opretholde fordelingen af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne. For det første kan en sådan begrundelse ikke påberåbes af en skattepligtigs bopælsmedlemsstat for at unddrage sig det ansvar, der i princippet påhviler denne stat, for at indrømme den nævnte skattepligtige de fradrag af personlig og familiemæssig art, som han har ret til, medmindre denne stat ved overenskomst bliver frigjort for sin forpligtelse til fuldt ud at påtage sig at tage hensyn til den personlige og familiemæssige situation for skattepligtige, der er bosiddende på dens område, og som delvist udøver økonomisk virksomhed i en anden medlemsstat, eller nævnte stat konstaterer, at en eller flere beskæftigelsesstater – selv uafhængigt af en overenskomst – i forbindelse med de indtægter, de beskatter, indrømmer fordele i tilknytning til, at de tager hensyn til den personlige og familiemæssige situation for skattepligtige, som ikke er bosiddende på disse staters område, men som erhverver skattepligtige indtægter på deres område. En lovgivning, der ikke fastsætter nogen sammenhæng mellem de skattefordele, som indrømmes personer, der er bosiddende i den pågældende medlemsstat, og de skattefordele, som disse personer kan indrømmes i en anden medlemsstat, mens den overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning, der forbinder disse medlemsstater, ikke pålægger beskæftigelsesmedlemsstaten nogen forpligtelse til at tage hensyn til den personlige og familiemæssige situation for de skattepligtige, der er bosiddende i den anden medlemsstat, opfylder ikke disse betingelser.

For det andet kan en begrundelse, der vedrører nødvendigheden af at sikre en afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne, bl.a. anerkendes, når den pågældende ordning har til formål at hindre former for adfærd, som kan gøre indgreb i en medlemsstats ret til at udøve sin beskatningskompetence med hensyn til virksomhed, der udøves på dens område. Dette forudsætter, at fjernelsen af den restriktive foranstaltning har til følge, at bopælsmedlemsstaten fraskriver sig en del af sin beskatningskompetence til fordel for andre medlemsstater.

(jf. præmis 62, 69, 72, 73, 75, 76 og 80 samt domskonkl.)

Sag C-303/12

Guido Imfeld ogNathalie Garcet

mod

État belge

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Liège)

»Etableringsfrihed — ligebehandling — indkomstskat — lovgivning til undgåelse af dobbeltbeskatning — indtægter oppebåret i en anden stat end bopælsstaten — fritagelsesmetode med progressionsforbehold i bopælsstaten — delvis hensyntagen til den personlige og familiemæssige situation — fortabelse af visse skattefordele forbundet med arbejdstagerens personlige og familiemæssige situation«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. december 2013

Etableringsfrihed — restriktioner — skattelovgivning — indkomstskat — fritagelsesmetode med progressionsforbehold og fratræk af de fritagne andele for børn i den højeste indkomst — national lovgivning, som indrømmer en skattefordel til de ægtepar, der oppebærer alle deres indtægter eller den største andel af deres indtægter i denne stat — manglende hensyntagen til de skattepligtiges personlige og familiemæssige situation — ikke tilladt — begrundelse — opretholdelse af fordelingen af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne — foreligger ikke

(Art. 49 TEUF)

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af en medlemsstats skattelovgivning, der bevirker, at et ægtepar, som er bosiddende i denne stat og både oppebærer indtægter i nævnte stat og i en anden medlemsstat, reelt fratages en bestemt skattefordel som følge af fremgangsmåden for fradrag heraf, hvorimod dette ægtepar havde været omfattet af fordelen, såfremt ægtefællen med de største indtægter ikke havde oppebåret samtlige sine indtægter i en anden medlemsstat.

En sådan national lovgivning kan bl.a. krænke etableringsfriheden, når den fastsætter en skattefordel for ægtepar i form af et tillæg i form af en skattefritaget indkomstandel for børn, over for hvilke der består forsørgerpligt, som fratrækkes i indtægterne hos den ægtefælle, der oppebærer den største andel af indtægter, uden på nogen måde at tage hensyn til den omstændighed, at sidstnævnte som følge af udøvelsen af de ved traktaten sikrede friheder kan være i den situation, at vedkommende ikke individuelt oppebærer nogen indtægter i bopælsmedlemsstaten, med den umiddelbare og automatiske følge, at ægteparret helt fortaber retten til nævnte fordel. Det er den automatiske karakter af denne fortabelse, der – uanset den skattemæssige behandling af den skattepligtige i beskæftigelsesmedlemsstaten – krænker etableringsfriheden.

En sådan lovgivning kan ikke begrundes i nødvendigheden af at opretholde fordelingen af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne. For det første kan en sådan begrundelse ikke påberåbes af en skattepligtigs bopælsmedlemsstat for at unddrage sig det ansvar, der i princippet påhviler denne stat, for at indrømme den nævnte skattepligtige de fradrag af personlig og familiemæssig art, som han har ret til, medmindre denne stat ved overenskomst bliver frigjort for sin forpligtelse til fuldt ud at påtage sig at tage hensyn til den personlige og familiemæssige situation for skattepligtige, der er bosiddende på dens område, og som delvist udøver økonomisk virksomhed i en anden medlemsstat, eller nævnte stat konstaterer, at en eller flere beskæftigelsesstater – selv uafhængigt af en overenskomst – i forbindelse med de indtægter, de beskatter, indrømmer fordele i tilknytning til, at de tager hensyn til den personlige og familiemæssige situation for skattepligtige, som ikke er bosiddende på disse staters område, men som erhverver skattepligtige indtægter på deres område. En lovgivning, der ikke fastsætter nogen sammenhæng mellem de skattefordele, som indrømmes personer, der er bosiddende i den pågældende medlemsstat, og de skattefordele, som disse personer kan indrømmes i en anden medlemsstat, mens den overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning, der forbinder disse medlemsstater, ikke pålægger beskæftigelsesmedlemsstaten nogen forpligtelse til at tage hensyn til den personlige og familiemæssige situation for de skattepligtige, der er bosiddende i den anden medlemsstat, opfylder ikke disse betingelser.

For det andet kan en begrundelse, der vedrører nødvendigheden af at sikre en afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne, bl.a. anerkendes, når den pågældende ordning har til formål at hindre former for adfærd, som kan gøre indgreb i en medlemsstats ret til at udøve sin beskatningskompetence med hensyn til virksomhed, der udøves på dens område. Dette forudsætter, at fjernelsen af den restriktive foranstaltning har til følge, at bopælsmedlemsstaten fraskriver sig en del af sin beskatningskompetence til fordel for andre medlemsstater.

(jf. præmis 62, 69, 72, 73, 75, 76 og 80 samt domskonkl.)