ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 78/3

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. januar 2017 — BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG mod Verein für Konsumenteninformation (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-375/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2007/64/EF - betalingstjenester i det indre marked - rammeaftaler - generel forudgående information - forpligtelse til at give denne information på papir eller et andet varigt medium - informationer overført ved hjælp af en elektronisk postkasse, der er integreret i en e-banking-internetside))

(2017/C 078/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG

Sagsøgt: Verein für Konsumenteninformation

Konklusion

Artikel 41, stk. 1, og artikel 44, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det indre marked og om ændring af direktiv 97/7/EF, 2002/65/EF, 2005/60/EF og 2006/48/EF og om ophævelse af direktiv 97/5/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/111/EF af 16. september 2009, sammenholdt med dette direktivs artikel 4, nr. 25), skal fortolkes således, at ændringer af de oplysninger og betingelser, som er fastsat i det nævnte direktivs artikel 42, og ændringer i rammeaftalen, som udbyderen af betalingstjenester sender til brugeren af disse tjenester ved hjælp af en elektronisk postkasse, der er integreret i en e-banking-internetside, kun kan anses for at være meddelt på et varigt medium som omhandlet i disse bestemmelser, hvis to betingelser er opfyldt:

— denne internetside gør det muligt for denne bruger at lagre de oplysninger, der er blevet sendt til denne personligt på en sådan måde, at denne kan få adgang til dem og gengive dem uændret i et passende tidsrum, uden at en ensidig ændring af deres indhold foretaget af denne udbyder eller af en anden erhvervsdrivende er mulig, og

— hvis brugeren af betalingstjenester er forpligtet til at konsultere den nævnte internetside med henblik på at få kendskab til de nævnte oplysninger, overførslen af disse oplysninger er ledsaget af en aktiv adfærd fra udbyderen af betalingstjenesters side, der skal bringe eksistensen af og rådigheden over de nævnte oplysninger på den nævnte internetside til denne brugers kendskab.

I det tilfælde hvor brugeren af betalingstjenester er forpligtet til at konsultere en sådan side for at få kendskab til de pågældende oplysninger, stilles disse blot til rådighed for denne bruger som omhandlet i artikel 36, stk. 1, første punktum, i direktiv 2007/64, som ændret ved direktiv 2009/111, når overførslen af disse oplysninger ikke er ledsaget af en sådan aktiv adfærd fra udbyderen af betalingstjenesters side.

(1) EUT C 354 af 26.10.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 78/2

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 25. januar 2017 — Stowarzyszenie »Oławska Telewizja Kablowa« mod Stowarzyszenie Filmowców Polskich (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Najwyższy — Polen)

(Sag C-367/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2004/48/EF - artikel 13 - intellektuel og industriel ejendomsret - tilsidesættelse - beregning af erstatning - lovgivningen i en medlemsstat - beløb svarende til det dobbelte af de gebyrer, som normalt skal betales))

(2017/C 078/02)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Stowarzyszenie »Oławska Telewizja Kablowa«

Sagsøgt: Stowarzyszenie Filmowców Polskich

Konklusion

Artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter indehaveren af en ophavsret, der er genstand for krænkelse, kan kræve af den person, som har krænket denne ret, enten at erstatte det tab, som førstnævnte har lidt, under hensyn til alle relevante aspekter i det foreliggende tilfælde, eller at betale et beløb svarende til det dobbelte af det passende vederlag, som skulle have været betalt ved en tilladelse til at anvende det pågældende værk, uden at denne indehaver skal godtgøre det faktisk lidte tab.

(1) EUT C 7 af 11.1.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 18. januar 2017 — Sjelle Autogenbrug I/S mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret — Danmark)

(Sag C-471/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift - direktiv 2006/112/EF - særordning med moms af fortjenstmargenen - begrebet »brugte genstande« - salg af reservedele fra udrangerede køretøjer))

(2017/C 070/09)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Vestre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sjelle Autogenbrug I/S

Sagsøgt: Skatteministeriet

Konklusion

Artikel 311, stk. 1, nr. 1), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at brugte dele fra udrangerede motorkøretøjer, som en autogenbrugsvirksomhed har erhvervet fra en privatperson, og som er bestemt til at sælges som reservedele, udgør »brugte genstande« i denne bestemmelses forstand, med den konsekvens, at leveringer af sådanne dele, der foretages af en afgiftspligtig videreforhandler, er omfattet af fortjenstmargenordningen.

(1) EUT C 363 af 3.11.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/7

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 18. januar 2017 — Toshiba Corp. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-623/15 P) (1)

((Appel - karteller - verdensmarkedet for katoderør til tv- og computerskærme - aftaler og samordnet praksis vedrørende priser, opdeling af markeder og af kunder samt begrænsning af produktion - begrebet »økonomisk enhed« i forhold til to selskaber - begrebet »afgørende indflydelse« - to af moderselskabers fælles kontrol - urigtig gengivelse af beviserne))

(2017/C 070/10)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Toshiba Corp. (ved Solicitor J. F. MacLennan, Rechtsanwalt A. Schulz, avocat J. Jourdan og Solicitor A. Kadri)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Biolan og V. Bottka, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Toshiba Corp. betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 27 af 25.1.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/5

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 18. januar 2017 — NEW WAVE CZ, a.s. mod ALLTOYS, spol. s r. o. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší soud České republiky — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-427/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - intellektuelle ejendomsrettigheder - direktiv 2004/48/EF - sag om en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed - ret til oplysninger - anmodning om oplysninger i en sag - sag forbundet med et søgsmål, der førte til, at der fastslås en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed))

(2017/C 070/07)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší soud České republiky

Parter i hovedsagen

Sagsøger: NEW WAVE CZ, a.s.

Sagsøgt: ALLTOYS, spol. s r. o.

Konklusion

Artikel 8, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder skal fortolkes således, at den finder anvendelse i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor en sagsøger, efter den endelige afslutning af en sag, hvor det er blevet fastslået, at en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket, i en særskilt sag kræver oplysninger om oprindelsen af og distributionskanalerne for de varer eller tjenesteydelser, der krænker denne rettighed.

(1) EUT C 371 af 9.11.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. januar 2017 — Schaefer Kalk GmbH & Co. KG mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-460/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - miljø - ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Den Europæiske Union - direktiv 2003/87/EF - overvågningsplan - forordning (EU) nr. 601/2012 - artikel 49, stk. 1, og punkt 10 i bilag IV - beregning af et anlægs emissioner - fratrækning af overført kuldioxid (CO2) - undtagelse for så vidt angår CO2, som anvendes til fremstilling af udfældet kalciumkarbonat - undtagelsens gyldighed))

(2017/C 070/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Schaefer Kalk GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Bestemmelserne i artikel 49, stk. 1, andet punktum, i Kommissionens forordning (EU) nr. 601/2012 af 21. juni 2012 om overvågning og rapportering af drivhusgasemissioner i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF, og punkt 10, afsnit B, i bilag IV til denne forordning, er ugyldige, for så vidt som de systematisk i et kalkforbrændingsanlægs emissioner inkluderer kuldioxid (CO2), som overføres til et andet anlæg til fremstilling af PCC, uanset om denne kuldioxid udledes i atmosfæren eller ej.

(1) EUT C 389 af 23.11.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/4

Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. januar 2017 — Europa-Kommissionen mod Total SA og Elf Aquitaine SA

(Sag C-351/15 P) (1)

((Appel - karteller - markedet for methacrylater - bøder - moderselskabers og deres datterselskabs solidariske ansvar for sidstnævntes ulovlige adfærd - datterselskabets betaling af bøden - nedsættelse af datterselskabets bøde som følge af en dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret - Europa-Kommissionens regnskabsførers skrivelser, hvori det kræves af moderselskaberne, at de betaler det beløb, som Kommissionen har tilbagebetalt datterselskabet, med tillæg af morarenter - annullationssøgsmål - anfægtelige retsakter - effektiv domstolsbeskyttelse))

(2017/C 070/05)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved V. Bottka og F. Dintilhac, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Total SA og Elf Aquitaine SA (ved avocats E. Morgan de Rivery og E. Lagathu)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Autorité de surveillance AELE (ved C. Perrin, som befuldmægtiget)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Total SA og Elf Aquitaine SA.

3) EFTA-Tilsynsmyndigheden bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 294 af 7.9.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 18. januar 2017 — Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen mod Hauptzollamt Bielefeld (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-365/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - toldunion og fælles toldtarif - tilbagebetaling af importafgifter - forordning (EØF) nr. 2913/92 (toldkodeks) - artikel 241, stk. 1, første led - en medlemsstats forpligtelse til at fastsætte bestemmelse om betaling af renter selv i mangel af et søgsmål for de nationale domstole))

(2017/C 070/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen

Sagsøgt: Hauptzollamt Bielefeld

Konklusion

Når importafgifter, herunder antidumpingtold, tilbagebetales med den begrundelse, at de er blevet opkrævet i strid med EU-retten, hvilket det tilkommer til forelæggende ret at efterprøve, er der for medlemsstaterne en forpligtelse, der følger af EU-retten, til heraf til de borgere, der har krav på tilbagebetaling, at betale renter, som påløber fra tidspunktet for disse borgeres betaling af de tilbagebetalte afgifter.

(1) EUT C 328 af 5.10.2015.
2)

Artikel 17, stk. 1, i direktiv 2003/96 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som forbeholder lavere afgifter for el-forbruget alene for energiintensive virksomheder, således som omhandlet i denne bestemmelse, i fremstillingssektoren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/3

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. januar 2017 — Quisser Pharma GmbH & Co. KG mod Forbundsrepublikken Tyskland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Braunschweig — Tyskland)

(Sag C-282/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - frie varebevægelser - artikel 34 TEUF til 36 TEUF - rent intern situation - fødevaresikkerhed - forordning (EF) nr. 178/2002 - artikel 6 - risikoanalyseprincippet - artikel 7 - forsigtighedsprincippet - forordning (EF) nr. 1925/2006 - lovgivning i en medlemsstat, hvorefter fremstilling og markedsføring af kosttilskud, der indeholder aminosyrer, er forbudt - situation, hvor en midlertidig dispensation fra dette forbud beror på den nationale myndigheds skøn))

(2017/C 070/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Braunschweig

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Quisser Pharma GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Konklusion

Artikel 6 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der forbyder fremstilling, behandling eller markedsføring af ethvert kosttilskud, der indeholder aminosyrer, medmindre der meddeles dispensation af en national myndighed, som i denne henseende råder over en skønsbeføjelse, såfremt denne lovgivning er baseret på en risikoanalyse, der kun vedrører visse aminosyrer, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Under alle omstændigheder skal disse artikler fortolkes således, at de er til hinder for en sådan national lovgivning, såfremt den bestemmer, at der, selv i tilfælde, hvor det er fastslået, at et stof er uskadeligt, kun kan meddeles dispensation fra det forbud, som er omhandlet i den nævnte lovgivning, for en begrænset periode.

(1) EUT C 294 af 7.9.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/3

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 19. januar 2017 — National Roads Authority mod The Revenue Commissioners (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Appeal Commissioners — Irland)

(Sag C-344/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 13, stk. 1, andet afsnit - virksomhed bestående i forvaltning og tilrådighedsstillelse af vejinfrastrukturer mod betaling af en vejafgift - virksomhed, som udøves af et offentligretligt organ i sin egenskab af offentlig myndighed - tilstedeværelse af private erhvervsdrivende - konkurrenceforvridning af en vis betydning - foreliggelse af en aktuel eller potentiel konkurrence))

(2017/C 070/04)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Appeal Commissioners

Parter i hovedsagen

Sagsøger: National Roads Authority

Sagsøgt: The Revenue Commissioners

Konklusion

Artikel 13, stk. 1, andet afsnit, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at et offentligretligt organ, der udøver virksomhed bestående i at give adgang til en vej mod betaling af en vejafgift, i en situation som den i hovedsagen omhandlede ikke skal anses for at konkurrere med private erhvervsdrivende, som opkræver vejafgifter på andre betalingsveje i medfør af en aftale med det pågældende offentligretlige organ i henhold til nationale lovbestemmelser.

(1) EUT C 311 af 21.9.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/2

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. januar 2017 — straffesag mod Jozef Grundza (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Krajský súd v Prešove — Slovakiet)

(Sag C-289/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - rammeafgørelse 2008/909/RIA - artikel 7 - betingelsen om dobbelt strafbarhed - artikel 9 - grund til at afslå anerkendelse og fuldbyrdelse på grund af manglende dobbelt strafbarhed - statsborger i fuldbyrdelsesstaten dømt i udstedelsesstaten for manglende efterkommelse af en afgørelse fra et offentligt myndighedsorgan))

(2017/C 063/03)

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Krajský súd v Prešove

Parter i hovedsagen

Jozef Grundza

Procesdeltager: Krajská prokuratúra Prešov

Konklusion

Artikel 7, stk. 3, og artikel 9, stk. 1, litra d), i Rådets rammeafgørelse 2008/909/RIA af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager om idømmelse af frihedsstraf eller frihedsberøvende foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse i Den Europæiske Union, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at betingelsen om dobbelt strafbarhed skal anses for at være opfyldt i en situation som den i hovedsagen omhandlede, når de faktiske forhold, der er lagt til grund for konstateringen af lovovertrædelsen, således som de er gengivet i dommen afsagt af udstedelsesstatens kompetente myndighed, også som sådanne ville være strafbare på fuldbyrdelsesstatens område, hvis de var indtruffet på dette område.

(1) EUT C 294 af 7.9.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 121/3

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 1. marts 2017 — ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited og ITV Studios Limited mod TVCatchup Limited, TVCatchup (UK) Limited og Media Resources Limitedx (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-275/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2001/29/EF - harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet - artikel 9 - adgang til radio- og TV-spredningstjenesters kabel - begrebet »kabel« - tredjemands viderespredning via internettet af udsendelser fra kommercielle TV-spredningsforetagender - »live streaming«))

(2017/C 121/03)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited og ITV Studios Limited

Sagsøgte: TVCatchup Limited, TVCatchup (UK) Limited og Media Resources Limitedx

Procesdeltagere: The Secretary of State for Business, Innovation and Skills og Virgin Media Limited

Konklusion

Artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet og navnlig begrebet »adgang til radio- og TV-spredningstjenesters kabel« skal fortolkes således, at en national lovgivning, hvorefter der ikke foreligger en krænkelse af ophavsretten i tilfælde af umiddelbar viderespredning pr. kabel, herunder i givet fald via internettet, i det oprindelige sendeområde af værker, der udsendes på TV-kanaler, der er underlagt public service-forpligtelser, ikke er omfattet af og ikke er tilladt ved denne bestemmelse.

(1) EUT C 279 af 24.8.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 121/2

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. marts 2017 — SC Casa Noastră SA mod Ministerul Transporturilor — Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier ISCTR (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Judecătoria Balş — Judeţul Olt — Rumænien)

(Sag C-245/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - transport ad landevej - sociale bestemmelser - undtagelser - forordning (EF) nr. 561/2006 - artikel 3, litra a) - forordning (EF) nr. 1073/2009 - artikel 2, nr. 3) - personbefordring i form af rutekørsel - begreb - gratis befordring arrangeret af en erhvervsdrivende for sine medarbejdere til og fra arbejdsstedet i køretøjer, der tilhører den erhvervsdrivende, og som føres af en af dennes ansatte))

(2017/C 121/02)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Judecătoria Balş — Judeţul Olt

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC Casa Noastră SA

Sagsøgt: Ministerul Transporturilor — Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier ISCTR

Konklusion

Artikel 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15. marts 2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og forordning (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og artikel 2, nr. 3), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/2009 af 21. oktober 2009 om fælles regler for adgang til det internationale marked for buskørsel og om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006 skal fortolkes således, at befordring af arbejdstagere mellem bopæl og arbejde, arrangeret af arbejdstagernes arbejdsgiver, og hvor rutens længde ikke overstiger 50 km, er omfattet af anvendelsesområdet for den undtagelse, der er foreskrevet i artikel 3, litra a), i forordning nr. 561/2006, hvorefter denne forordning ikke finder anvendelse på en sådan befordring.

(1) EUT C 337 af 12.10.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/7

Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. februar 2017 — W og V mod X (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vilniaus miesto apylinkės teismas — Litauen)

(Sag C-499/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - kompetence vedrørende forældreansvar - forordning (EF) nr. 2201/2003 - artikel 8 til 15 - kompetence vedrørende underholdspligt - forordning (EF) nr. 4/2009 - artikel 3, litra d) - modsatrettede afgørelser afsagt af retsinstanser i forskellige medlemsstater - barnet har sit sædvanlige opholdssted i den medlemsstat, hvor moderen er bosiddende - kompetencen for retterne i faderens medlemsstat til at ændre en afgørelse, der har fået retskraft, som de tidligere har truffet vedrørende barnet opholdssted, underholdspligten og de nærmere vilkår for samværsretten - foreligger ikke))

(2017/C 112/10)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Vilniaus miesto apylinkės teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: W og V

Sagsøgt: X

Konklusion

Artikel 8 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 og artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 4/2009 af 18. december 2008 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser og samarbejde vedrørende underholdspligt skal fortolkes således, at i en sag som den i hovedsagen omhandlede har de retsinstanser i en medlemsstat, som har vedtaget en afgørelse, der har fået retskraft, vedrørende forældreansvar og underholdspligt til et mindreårigt barn, ikke længere kompetence til at træffe afgørelse vedrørende en begæring om at ændre de bestemmelser, der er fastsat i denne afgørelse, for så vidt som barnets sædvanlige opholdssted befinder sig på en anden medlemsstats område. Det er retterne i denne sidstnævnte medlemsstat, der har kompetence til at træffe afgørelse vedrørende denne begæring.

(1) EUT C 414 af 14.12.2015.