ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(a)

Skal en national bestemmelse, som f.eks. Regulation nr. 47(7)(b) i Public Contracts Regulations 2006, hvori det er bestemt, at sagsanlæg skal indbringes ufortøvet og under alle omstændigheder senest tre måneder fra det tidspunkt, hvor grundene til sagsanlægget oprindeligt opstod, medmindre retten finder, at der er en god grund til at forlænge denne frist — i lyset af artikel 1 og 2 i direktiv 89/665/EØF (2), det fællesskabsretlige ækvivalensprincip, princippet om effektiv retsbeskyttelse og/eller effektivitetsprincippet, samt henset til alle de andre relevante fællesskabsretlige principper — fortolkes således, at den tildeler tilbudsgiveren en subjektiv og ubetinget ret over for den ordregivende myndighed, således at fristen for at indbringe et søgsmål til anfægtelse af en sådan udbudsprocedure og -tildeling begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor tilbudsgiveren vidste eller burde have vidst, at udbudsproceduren og -tildelingen udgjorde en tilsidesættelse af EF's udbudsregler, eller fra det tidspunkt, hvor de gældende offentlige udbudsregler blev tilsidesat, og
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/59/EF af 27. juni 2002 om oprettelse af et trafikovervågnings- og trafikinformationssystem for skibsfarten i Fællesskabet og om ophævelse af Rådets direktiv 93/75/EØF (1), idet den dels har udelukket alle fritidsfartøjer fra anvendelsesområdet for Ministeriet for infrastrukturs bekendtgørelse af 13. december 2002 om særlige bestemmelser for sikker skibsfart med søgående skibe, som gennemfører visse af nævnte direktivs bestemmelser i national ret, dels har vedtaget de bestemmelser, der er nævnt i § 3.3, i Ministeriet for infrastrukturs bekendtgørelse af 12. maj 2003 om indberetning fra redere, hvis fartøjer transporterer farligt eller forurenende gods, som gennemfører artikel 13 i direktiv 2002/59 i national ret, og som gør det lovligt for redere, hvis fartøjer forlader polske havne, først at anmelde generelle oplysninger om fartøjet og dets last (som omhandlet i bilag I, punkt 3, til direktiv 2002/59), når fartøjets rute er fastlagt, såfremt bestemmelseshavnen eller ankerpladsen ikke er kendt ved afgangen fra havnen.
—

Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1)

Er princippet om, at »forureneren betaler« (jf. artikel 174 (tidligere artikel 130 R), stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab) og bestemmelserne i direktiv 2004/35/EF (1) af 21. april 2004 [om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader] til hinder for en national lovgivning, hvorefter de offentlige myndigheder kan udstede pålæg til private erhvervsdrivende — alene som følge af, at de udøver deres virksomhed i et område, som længe har været forurenet, eller et område, som grænser op hertil — om at træffe foranstaltninger til udbedring heraf uden at foretage nogen undersøgelse med henblik på at fastslå, hvem der er ansvarlig for forureningen?
1)

Hvis der antages at foreligge et salg af varer: Inden for rammerne af forsendelseskøb bestemmes det sted, hvor de solgte varer i henhold til aftalen er blevet leveret eller skulle have været leveret, da af stedet for den fysiske overdragelse til køber eller af stedet, hvor varen overdrages til den første speditør til levering hos køber?
3)

Under forudsætning af at BH er omfattet af lovimplementeringen af direktivet, ønskes det oplyst, om kravene i direktivets artikel 7 om »en sådan beskyttelse og … sådanne garantier, at de kan udføre de opgaver, de har fået, på en hensigtsmæssig måde« er til hinder for en implementering af direktivets artikel 7 i lovens § 8, der har følgende ordlyd: »De repræsentanter, der skal informeres og høres på lønmodtagernes vegne, er beskyttet mod afskedigelse eller anden forringelse af deres forhold på samme måde som tillidsrepræsentanter inden for vedkommende eller tilsvarende faglige område«, hvis implementeringen ikke indeholder en skærpet standard for beskyttelse mod afskedigelse for faggrupper, der ikke er omfattet af kollektiv overenskomst?
—

Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italien) den 27. august 2008 — Attanasio Group Srl mod Comune di Carbognano

(Sag C-384/08)

(2008/C 301/31)

Processprog: Italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italien)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Attanasio Group Srl

Sagsøgt: Comune di Carbognano

Præjudicielt spørgsmål

Er de regionale og nationale italienske regler om obligatoriske minimumsafstande mellem vejanlæg til salg af brændstof, navnlig artikel 13 i regionalloven for Lazio, som finder anvendelse på sagen for denne ret og er af betydning for dens afgørelse, samt de tilgrundliggende nationale lovbestemmelser (lovdekret nr. 32/1998 med senere ændringer, lov nr. 57/2001 og ministerialdekret af 31. oktober 2001) forenelige med fællesskabsretten, navnlig EF-traktatens artikel 43, 48, 49 og 56 samt de fællesskabsretlige principper om økonomisk konkurrence og om forbud mod retlig forskelsbehandling som angivet i præmisserne, for så vidt som lovgiver under udøvelsen af sin statslige lovgivningskompetence tillader, eller i hvert fald ikke hindrer vedtagelse af regler, der som den nævnte artikel 13 pålægger minimumsafstande mellem vejanlæg til salg af brændstof?
6)

Udelukker artikel 28, 30 og/eller 49 EF under en eller flere af følgende omstændigheder håndhævelse af en national lov (såsom section 297 i Copyright Designs and Patents Act (lov om ophavsret, design og patenter) 1988, som gør det strafbart på uredelig måde at modtage et program, der indgår i en tv-udsendelsestjeneste, der leveres fra et sted i Det Forenede Kongerige, med den hensigt at undgå betaling af afgifter for modtagelse af programmet: (i) hvor adgangsstyringsanordningen er fremstillet af eller med samtykke fra en tjenesteudbyder og oprindeligt blev leveret underlagt en aftalemæssigt begrænset tilladelse til kun at bruge anordningen til at få adgang til en beskyttet tjeneste i en første medlemsstat og blev brugt til at få adgang til denne beskyttede tjeneste i en anden medlemsstat (i dette tilfælde Det Forenede Kongerige)? og/eller (ii) hvor adgangsstyringsanordningen er fremstillet af eller med samtykke fra en tjenesteudbyder og oprindelig blev anskaffet og/eller aktiveret ved anvendelse af et falsk navn og adresse i den første medlemsstat, hvorved der skete omgåelse af aftalemæssige områdebegrænsninger vedrørende eksport af sådanne anordninger til brug uden for den første medlemsstat? og/eller (iii) hvor adgangsstyringsanordningen er fremstillet af eller med samtykke fra en tjenesteudbyder og oprindeligt blev leveret underlagt en aftalemæssig betingelse, hvorefter den udelukkende må bruges hjemme eller privat modsat kommerciel brug (for hvilket et højere abonnementsgebyr skal betales), men blev brugt i Det Forenede Kongerige i kommercielt øjemed, nemlig til at vise fodboldudsendelser i en pub?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 327/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Treviso (Italien) den 18. august 2008 — Anklagemyndigheden mod Luigi Pontini, Emanuele Rech, Dino Bonora, Giovanni Forato, Laura Forato, Adele Adami og Ivo Colomberotto

(Sag C-375/08)

(2008/C 327/11)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Treviso

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Anklagemyndigheden

Tiltalte: Luigi Pontini, Emanuele Rech, Dino Bonora, Giovanni Forato, Laura Forato, Adele Adami og Ivo Colomberotto.

Præjudicielt spørgsmål

Er modtagelsen af støtte til udnyttelse af foderarealer i henhold til fællesskabsretten, særligt Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 (1) af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød, underordnet tilstedeværelsen af et bevis for ejendomsretten eller andre retlige grundlag, der berettiger anvendelsen af dette areal?

(1) EFT L 160, s. 21.
4)

Såfremt situationen ikke kan afklares ifølge toldkodeksens artikel 78, at der var opstået toldskyld i henhold til toldkodeksens artikel 203, og at det er ubestridt, at der forelå en særlig situation som omhandlet i gennemførelsesforordningens artikel 899, kunne den forelæggende ret da efter omstændighederne og de deraf følgende konstateringer konkludere, at der ikke var tale om åbenbar forsømmelighed, således at der kunne ske fritagelse for toldskylden i medfør af toldkodeksens artikel 239 og kravet om betaling af toldskyld skulle tilbagekaldes? Det ønskes navnlig oplyst, om de kompetente myndigheder ved vurderingen af, om den erhvervsdrivende har udvist åbenbar forsømmelighed, kan tage hensyn til, at afgiftsmyndighedens egen manglende omhu og sagsbehandling var medvirkende årsag til de fejl, der førte til, at toldskylden opstod?
—

Det fastslås, at Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at opfylde direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen underretning herom.
2)

Er det i henhold til forordningens bestemmelser tilladt i en medlemsstats territorialfarvand i Middelhavet at anvende fiskeredskaber, som ikke henhører under de redskaber, det i henhold til forordningens artikel 2, stk. 3, og artikel 3, stk. 1 og 1a, i princippet er forbudt at anvende, og som det ifølge en national bestemmelse i en medlemsstat blev forbudt at anvende før forordningens ikrafttrædelse?
—

Det fastslås, at Republikken Cypern har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 327/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Republikken Polen) den 7. oktober 2008 — Elektrownia Pątnów II sp. z o.o. mod Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

(Sag C-441/08)

(2008/C 327/25)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Elektrownia Pątnów II sp. z o.o.

Sagsøgt: Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

Præjudicielle spørgsmål

Skal afgiftsmyndighederne i lyset af fællesskabsretten (særligt bestemmelserne i direktiv 69/335/EØF (1)), når de opkræver kapitaltilførselsafgift af kapitaludvidelser, tage hensyn til dispositioner, der vedrører den samme kapitalandel, og som før Polens tiltrædelse af Den Europæiske Union var underlagt kapitaltilførselsafgifter?

Finder særligt mekanismen i artikel 5, stk. 3, andet led, i direktiv 69/335/EØF anvendelse, når konverteringen af et lån, der er ydet et kapitalselskab, som omhandlet i direktivets artikel 4, stk. 2, litra c), finder sted efter tiltrædelsen, og dette lån allerede tidligere i henhold til den nationale lovgivning, der var gældende indtil tiltrædelsen, blev beskattet efter principperne i den polske lov om afgift af civilretlige dispositioner?

(1) EFT 1969 II, s. 405.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 327/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākās tiesas Senāta Administratīvo lietu departaments (Letland) den 23. oktober 2008 — Alstom Power Hydro mod Valsts ieņēmumu dienests

(Sag C-472/08)

(2008/C 327/37)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākās tiesas Senāta Administratīvo lietu departaments

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Alstom Power Hydro

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 18, stk. 4, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (1) fortolkes således, at den er til hinder for, at der indføres en national bestemmelse, hvorefter retten til at få tilbagebetalt for meget betalt merværdiafgift (differencen mellem den beregnede afgift og den forudbetalte afgift) forældes efter tre år?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaterne lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 23).
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 39 EF, idet den i sin lovgivning har bibeholdt kravet om græsk statsborgerskab for at kunne beklæde stillingerne som kaptajn og førstestyrmand på alle skibe, som sejler under græsk flag.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 313/12

Sag anlagt den 2. september 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Polen

(Sag C-385/08)

(2008/C 313/18)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Šimerdová og K. Herrmann, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2001/83/EF (1) sammenholdt med artikel 13, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 2309/93 (2) samt artikel 89 og 90 i forordning (EF) nr. 726/2004 (3), idet den har opretholdt tilladelsen til markedsføring af generiske lægemidler svarende til referenceproduktet Plavix.

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2001/83/EF, idet lægemidler, for hvilke der ikke er blevet meddelt markedsføringstilladelse i henhold til denne bestemmelse, efter den 1. maj 2004 er blevet markedsført og opretholdt på markedet.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ifølge Kommissionen kan de afgørelser om tilladelse til markedsføring af lægemidler, som den polske sundhedsministers traf januar-april 2004, og som indeholdt yderligere anbefalinger og foreskrev yderligere undersøgelser, ikke være omfattet af overgangsperioden fastsat i nr. 1.5 i bilag XII til akten vedrørende vilkårene for Republikken Polens tiltrædelse af Den Europæiske Union, da der i begge sundhedsministerens afgørelser ikke er tale om markedsføringstilladelser udstedt før den 1. maj 2004 som omhandlet i nr. 1.5 i bilag XII til tiltrædelsesakten. Markedsføringen af de omtvistede lægemidler skal derfor finde sted i henhold til en markedsføringstilladelse udstedt i henhold til direktiv 2001/83/EF eller forordning nr. 2309/93/EF.

Endvidere kunne markedsføringen af generiske lægemidler svarende til referenceproduktet Plavix ikke være omfattet af overgangsperioden fastsat i nr. 1.5 i bilag XII til tiltrædelsesakten, da fravigelserne heri udelukkende vedrørte sikkerheds-, kvalitets- og virkningskriterier som fastsat i direktiv 2001/83/EF, ikke den tiårige beskyttelsesperiode for data, som er fastsat i artikel 13, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 2309/93 samt artikel 89 og 90 i forordning (EF) nr. 726/2004.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT L 311 af 28.11.2001, s. 67).

(2) Rådets forordning (EØF) nr. 2309/93 af 22.7.1993 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk agentur for lægemiddelvurdering (EFT L 214 af 24.8.1993, s. 1).

(3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31.3.2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur (EUT L 136 af 30.4.2004, s. 1).
Bestemmelserne i artikel 2 og 3 [i direktiv 89/105 (1)] regulerer forholdet mellem de offentlige myndigheder i en medlemsstat og medicinalfirmaerne — idet fastsættelsen af prisen på et lægemiddel eller forhøjelsen heraf foretages på grundlag af firmaernes oplysninger, men under forbehold af den kompetente myndigheds godkendelse, dvs. på grundlag af en dialog mellem medicinalfirmaerne og de myndigheder, som har til opgave at overvåge udgifterne på lægemidler — hvorimod [direktivets] artikel 4, stk. 1, regulerer det tilfælde, hvor der indføres »et prisstop for alle lægemidler eller bestemte kategorier af lægemidler«, hvilket prisstop anses for en generel foranstaltning, som den pågældende medlemsstat skal undersøge mindst én gang årligt på grundlag af de nationaløkonomiske forhold i medlemsstaten, med henblik på at træffe afgørelse om, hvorvidt prisstoppet kan opretholdes.

Ifølge denne bestemmelse har de kompetente myndigheder en frist på 90 dage, inden for hvilken de skal give meddelelse om de eventuelle prisforhøjelser eller nedsættelser.

I den forbindelse ønsker retten et svar på følgende spørgsmål: Skal udtrykket i denne bestemmelse »de eventuelle [pris]nedsættelser« fortolkes således, at der ud over den generelle foranstaltning, som et prisstop for alle eller bestemte kategorier af lægemidler består af, kan anvendes en anden generel foranstaltning i form af en nedsættelse af priserne på alle lægemidler eller bestemte kategorier af lægemidler, eller sigter udtrykket »eventuelle prisnedsættelser« kun til de lægemidler, som i forvejen er omfattet af prisstoppet?
—

Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1), idet den ikke vedtaget og offentliggjort de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet og under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005 om ændring af Rådets direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 88/357/EØF og 90/232/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
4)

Såfremt tredje spørgsmål besvares benægtende: Skal pos. 1517 i den kombinerede nomenklatur fortolkes således, at et kapselhylster, der består af 212,8 mg gelatine, 77,7 mg glycerol og 159,6 mg destilleret vand, medfører, at de ovenfor beskrevne kapsler udelukkes fra denne position?
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 6, 9, 10 og 11 i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 (1) af 29. maj 1989 om gennemførelse af afgørelse 88/376/EØF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter, og i Rådets forordning nr. 1150/2000 (2) af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter samt i henhold til artikel 220 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (3) af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, idet Den Italienske Republik ikke har iagttaget fristerne for bogføring af Fællesskabets egne indtægter i tilfælde af efteropkrævning, hvilket dermed har ført til for sent betaling heraf til Fællesskabet.
2)

Hvis det antages, at den i patentkrav 6 for patent nr. EP 0 546 090 beskrevne DNA-sekvens forekommer i det af Cefetra og ACTI i Fællesskabet indførte sojamel, og hvis det antages, at DNA'et som omhandlet i artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/44/EF af 6. juli 1998 om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser indgår i sojamelet, og at det ikke længere udøver sin funktion heri: Er den i direktivet fastlagte beskyttelse af et patent på biologisk materiale, navnlig artikel 9, i dette tilfælde til hinder for, at den nationale patentret (herudover) giver selve produktet (DNA'et) en absolut beskyttelse, uden hensyntagen til om dette DNA udøver sin funktion, og skal beskyttelsen i direktivets artikel 9 i det i denne artikel regulerede tilfælde — at produktet indeholder eller består af genetisk information, der indgår i materiale, hvori den genetiske information herefter er indeholdt — dermed anses for udtømmende?
3)

For det tilfælde, at spørgsmål 1 og 2 besvares bekræftende, spørges, om disse forskrifter da skal fortolkes således, at når der ikke findes nationale regler om konkurrencemyndighedens deltagelse i sager ved klageinstansen, og forskellige myndigheder er kompetente, da skal den myndighed, som har ansvaret for vedtagelsen af de i artikel 5 i forordningen nævnte beslutninger, deltage i sagen vedrørende prøvelsen af disse beslutninger?
2.

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Skal begrebet »underskrift« forstås således, at ansøgningen om tilbagebetaling ufravigeligt skal underskrives af den afgiftspligtige personligt eller, hvor der er tale om en juridisk person, af dennes legale repræsentant, eller er det tilstrækkeligt, at den underskrives af en befuldmægtiget person (f.eks. den afgiftspligtiges repræsentant over for skattemyndighederne eller en arbejdstager hos denne)?
—

2/A. Principalt, appellanten gives medhold i sine påstande i første instans, dvs: (2/A.1) de anfægtede afgørelser annulleres (2/A.2) om nødvendigt annulleres begge afgørelser om afslag på klagerne (2/A.3) Kommissionen tilpligtes at betale appellanten som godtgørelse 100 % af de af ham afholdte lægeudgifter, som denne anmodede om at få refunderet, eller som erstatning for det tab, der følger af den af indstævnte udviste retsstridige adfærd at betale appellanten et beløb på, henholdsvis, 2 572,32 EUR (to tusinde femhundredeogtooghalvfjerds og toogtredive) og 382,04 EUR (trehundredetoogfirs og fire) eller et beløb, der er højere eller lavere end disse beløb, og som fastsættes af Domstolen som passende og rimelige (2/A.4), indstævnte tilpligtes at betale appellanten morarenter af det beløb, der er omtalt i ovennævnte punkt 2/A.3 i denne appelsag, hvilket beløb fastsættes på grundlag af indledningstidspunkt og sluttidspunkt i overensstemmelse med angivelserne i sagsakterne (2/A.5), indstævnte tilpligtes at godtgøre appellanten alle de af denne afholdte sagsomkostninger i denne appelsag og i første instansen
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/68/EF af 16. november 2005 om genforsikringsvirksomhed og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF samt direktiv 98/78/EF og 2002/83/EF (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.