Bundesamt für Ernährung und Forstwirtschaft, der repræsenterer sagsøgte i hovedsagen, har gjort gældende, at de oplysninger om mængde, farve og faktisk alkoholindhold, som kræves efter artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2373/83, samt oplysningen om, hvorvidt der foreligger en bordvin eller en vin, der er egnet til fremstilling af bordvin, må anses for mindstekrav, der kan forlanges suppleret med yderligere oplysninger. Det fremgår af artikel 7 i forordning nr. 2179/83, at støtten er betinget af, at der er overensstemmelse mellem den i kontrakten anførte vin og den faktisk leverede vin. Dette kan imidlertid ikke fastslås udelukkende på grundlag af de oplysninger, der er nævnt i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2373/83. Det er også nødvendigt at angive bordvinstypen, hvis interventionsorganerne og Kommissionen skal have nogen mulighed for at administrere destillationsordningen i overensstemmelse med den fælles markedsordning for vin og navnlig kunne fastsætte minimumsopkøbsprisen og støttebeløbenes størrelse. I øvrigt indeholdt gennemførelsesbestemmelserne vedrørende forebyggende destillation inden for de produktionsår, der fulgte efter produktionsåret 1983/1984, et krav om angivelse af bordvinstypen.

Efter Bundesamts opfattelse bør det første spørgsmål derfor besvares på følgende måde:

»Det er en betingelse for at opnå støtte, at destillationserklæringen i henhold til artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2373/83, indeholder korrekte oplysninger om vintypen«.

Videre anfører Bundesamt, at der endnu ikke er foretaget den i artikel 3 i forordning nr. 340/79 foreskrevne klassifikation af vinstoksorter og disses sammenhæng med vintyperne. For at udbedre denne mangel i fællesskabsretten og skabe sikkerhed for, at de priser, som er fastsat inden for rammerne af den fælles markedsordning, også kan anvendes på bordvine fra andre vinstoksorter end de i artikel 2 i forordning nr. 340/79 nævnte — og overhovedet skabe mulighed for, at der kan ydes støtte til disse vinstoksorter — blev Forbundsrepublikken Tyskland nødt til at foretage en udtømmende klassifikation af de tyske vinstoksorter, som ikke er nævnt i forordningens artikel 2 under grupper vintyperne A II og A III.

Det andet spørgsmål bør derfor ifølge Bundesamt besvares således:

»Vintyperne A II og A III omfatter også andre vinstoksorter end dem, der udtrykkeligt er nævnt i artikel 2 i forordning nr. 340/79«.

For vinproduktionsåret 1983/1984 havde Kommissionen undtagelsesvis indvilget i at opretholde støtten i de tilfælde, hvor sammenstikningens blandingsforhold ved en fejltagelse ikke var blevet oplyst, forudsat at de tyske betegnelsesforskrifter i øvrigt var overholdt, dvs. at mindst 85% af sammenstikningen bestod af vin af den pågældende vinstoksort. I den foreliggende sag var de nødvendige betingelser for at opnå støtte imidlertid ikke opfyldt. Noget andet gælder for sammenstikninger af bordvine af forskellige vinstoksorter, som henhører under samme bordvinstype, idet minimumsopkøbsprisen og støttebeløbet her er det samme efter forordning nr. 2373/83.

Som følge af det anførte finder Bundesamt, at spørgsmål 3) a) bør besvares således:

»En sammenstukken vin, som ifølge de tyske betegnelsesforskrifter alene må bringes i handelen under angivelse af én vinstoksort, kan ikke henføres under den gruppe af bordvinstyper, som denne vinstoksort omfatter, medmindre alle de øvrige vinstoksorter, der indgår i sammenstikningen også tilhører samme bordvinstype«.

Der kan ikke ifølge Bundesamt udbetales støtte til sammenstikninger, hvori ingen af de anvendte vintyper udgør mindst 85% af den samlede mængde. Der kan heller ikke ydes støtte på grundlag af de respektive andele af de vintyper, der indgår i sammenstikningen, da der ikke er nogen sikkerhed for, at der er overensstemmelse mellem den leverede vin og den i kontrakten eller destillationserklæringen angivne vin. Det fremgår af EF-reglerne, at det for at undgå misbrug er en betingelse for at opnå støtte, at der er overensstemmelse mellem den leverede vin og den vin, der er godkendt til destillation.

Spørgsmål 3) b) må derfor ifølge Bundesamt besvares således:

»Det er ikke udelukket at yde støtte til en sammenstikning af forskellige vine, såfremt kontrakten, henholdsvis destillationserklæringen, indeholder oplysninger om de forskellige vintyper, der indgår i sammenstikningen, samt angivelse af deres mængde og alkoholindhold. Støttebeløbet skal i disse tilfælde beregnes på grundlag af de mængder, som sammenstikningen består af. Såfremt hver enkelt vintype ikke er særskilt angivet, er det udelukket at fastslå identiteten af den leverede vin«.

Da en korrekt angivelse af vintypen er en betingelse for at opnå støtte, kan der ikke ydes støtte for produkter af vintype A I. I øvrigt vil tilkendelsen af en lavere støtte kunne forlede til afgivelse af urigtige oplysninger, da producenterne i så fald kan være sikre på i det mindste at få udbetalt en del af støtten. Ifølge »Bekanntmachung über die Zuordnung der Rebsorten zu den Tafelweinarten« findes der ikke inden for Forbundsrepublikken Tyskland nogen tyske bordvins-typer i gruppe A I. I Forbundsrepublikken Tyskland bestemmes de fremstillede vines kvalitet og egenskaber af vinstoksorten, hvorimod vine fra andre produktionsområder udelukkende bestemmes efter deres faktiske alkoholindhold. Orienteringsprisen for vintype A I afhænger af alkoholindholdet, men for vintyperne A II og A III udelukkende af vinstoksorten. Såfremt man udbetalte støtte til en sammenstukken vin og henførte den til type A I, ville det være ensbetydende med at gøre prisen på en bordvin, hvis værdi ellers udelukkende er bestemt af vinstoksorten, afhængig af alkoholindholdet.

Spørgsmål 3) c) bør derfor ifølge Bundesamt besvares benægtende.