Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål - Domstolens kompetence - grænser - åbenbart irrelevant spørgsmål

(Art. 234 EF)

2. EF-traktaten - ejendomsretlige ordninger - neutralitetsprincippet - begrænsninger - underlagt traktatens grundlæggende principper - national lovgivning om erhvervelse af fast ejendom - overholdelse af bestemmelserne om frie kapitalbevægelser

(EF-traktaten, art. 73 B og 222 (nu art. 56 EF og 295 EF))

3. Frie kapitalbevægelser - begrænsninger med hensyn til erhvervelse af fast ejendom - procedure vedrørende forudgående tilladelse til erhvervelse af byggegrunde - ulovlig - begrundelse - foreligger ikke - tilladelse i henhold til overgangsforanstaltninger for Østrig i medfør af tiltrædelsesakten af 1994 - den nationale rets vurdering

(EF-traktaten, art. 73 B (nu art. 56 EF); tiltrædelsesakten af 1994, art. 70)

4. Præjudicielle spørgsmål - Domstolens kompetence - grænser - fortolkning af aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde i relation til anvendelsen heraf i de stater, der er medlemmer af Den Europæiske Frihandelssammenslutning - ikke omfattet

(Art. 234 EF; EØS-aftalen)

Sammendrag

$$1. I forbindelse med det samarbejde mellem Domstolen og de nationale retter, der er indført ved artikel 234 EF, er Domstolen i princippet forpligtet til at træffe afgørelse, når de forelagte spørgsmål vedrører fortolkningen af fællesskabsretten. Endvidere tilkommer det i princippet udelukkende de nationale retter - på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag - at vurdere, såvel om et præjudicielt spørgsmål er nødvendigt, som relevansen heraf. Heraf følger, at der er en formodning for, at de spørgsmål er relevante, som den nationale ret har stillet på det retlige og faktiske grundlag, som den har fastlagt inden for sit ansvarsområde, og som det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve rigtigheden af. Det er kun under særlige omstændigheder, hvor det viser sig, at den ønskede fortolkning af fællesskabsretten åbenbart savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, at Domstolen undlader at træffe afgørelse.

Såfremt det er et krav i den nationale lovgivning, at en national statsborger skal have de samme rettigheder som dem, en statsborger fra en anden medlemsstat vil kunne støtte på fællesskabsretten i en tilsvarende situation, foreligger de ovenfor nævnte særlige omstændigheder ikke. I en sådan situation kan Domstolens besvarelse derimod være hensigtsmæssig for den nationale ret.

( jf. præmis 29-33 )

2. Selv om de retlige ordninger, der finder anvendelse på fast ejendom, henhører under den kompetence, der er forbeholdt medlemsstaterne i henhold til traktatens artikel 222 (nu artikel 295 EF), er de imidlertid omfattet af traktatens grundlæggende principper. Nationale foranstaltninger, der regulerer erhvervelsen af fast ejendom og i bestemte områder forbyder oprettelse af sekundærboliger, skal således respektere traktatens bestemmelser om frie kapitalbevægelser.

( jf. præmis 39 )

3. Traktatens artikel 73 B, stk. 1 (nu artikel 56, stk. 1, EF), er til hinder for en administrativ procedure for forudgående tilladelse til erhvervelse af fast ejendom som den, der er indført ved Vorarlberger Grundverkehrsgesetz (lov for delstaten Vorarlberg om køb og salg af fast ejendom), hvorefter enhver erhverver af ubebyggede ejendomme skal godtgøre, at ejendommen inden for en rimelig frist vil blive anvendt til et formål, der er i overensstemmelse med arealanvendelsesplanen, eller skal anvendes til opfyldelse af offentlige, almennyttige eller kulturelle formål.

Selv om begrænsninger i oprettelsen af sekundærboliger i et bestemt geografisk område, som en medlemsstat fastsætter af hensyn til landsplanlægningen for at opretholde en fast bosiddende befolkning og en økonomisk virksomhed, der er uafhængig af turisterhvervet, ganske vist kan antages at bidrage til opfyldelse af et formål af almen interesse, overlader en foranstaltning, der pålægger erhververen at føre bevis for den fremtidige brug af den grund, han erhverver, imidlertid myndighederne et vidt skøn, der kan nærme sig en fri skønsbeføjelse, som det ikke kan udelukkes kan anvendes på diskriminerende måde. Desuden kan en simpel anmeldelsesprocedure, når den er ledsaget af passende retsmidler, gøre det muligt at ophæve kravet om en forudgående tilladelse uden herved at nedsætte effektiviteten med hensyn til de formål, der forfølges af den offentlige myndighed, hvorfor dette krav ikke kan anses for uomgængeligt nødvendigt for at opfylde disse formål.

Det tilkommer den forelæggende ret at vurdere, om en sådan procedure kan tillades i medfør af den undtagelse, der er indført ved artikel 70 i tiltrædelsesakten af 1994, hvorefter Østrig kan opretholde sin gældende lovgivning om sekundærboliger i en periode på fem år fra tiltrædelsen. Den pågældende lovgivning, der er vedtaget efter tiltrædelsesdatoen, er omfattet af undtagelsen, hvis den i det væsentlige er identisk med den tidligere lovgivning, eller hvis den alene lemper eller fjerner en hindring i den tidligere lovgivning for udøvelsen af rettigheder og friheder efter fællesskabsretten.

( jf. præmis 44, 46 og 47, 50 og 51, 53-57 samt domskonkl. 1 )

4. Selv om Domstolen i medfør af artikel 234 EF principielt har kompetence til præjudicielt at afgøre spørgsmål vedrørende fortolkningen af aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), såfremt der rejses et sådant spørgsmål ved en ret i en af medlemsstaterne, gælder denne kompetence kun for så vidt angår Fællesskaberne, hvorfor Domstolen ikke har kompetence i medfør af artikel 234 EF til at tage stilling til fortolkningen af aftalen i relation til anvendelsen heraf i staterne i Den Europæiske Frihandelssammenslutning (EFTA).

Der er heller ikke tillagt Domstolen en sådan kompetence inden for rammerne af EØS-aftalen. Det fremgår således af dennes artikel 108, stk. 2, og af artikel 34 i aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, at EFTA-Domstolen har kompetence til at træffe afgørelse vedrørende fortolkningen af EØS-aftalen i EFTA-staterne. EFTA-tilsynsaftalen indeholder ingen bestemmelser, der giver Domstolen en parallel kompetence.

Det forhold, at den pågældende EFTA-stat senere er blevet medlem af Den Europæiske Union, således at spørgsmålet hidrører fra en ret i en af medlemsstaterne, kan ikke medføre, at Domstolen får kompetence til at fortolke EØS-aftalen for så vidt angår dennes anvendelse på situationer, som ikke henhører under Fællesskabets retsorden. Selv om Domstolen har kompetence til at tage stilling til fortolkningen af fællesskabsretten, som EØS-aftalen er en integrerende del af, for så vidt angår dens anvendelse i de nye medlemsstater fra datoen for deres tiltrædelse, har den således ikke kompetence til at tage stilling til aftalens virkninger i disse staters nationale retsorden i perioden forud for denne tiltrædelse.

( jf. præmis 65-71 og domskonkl. 2 )