Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 11. oktober 1989. - SAS BRIANTEX OG A. DI DOMENICO MOD DET EUROPAEISKE OEKONOMISKE FAELLESSKABS OG KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ANSVAR UDEN FOR KONTRAKT FOR AFGIVELSE AF URIGTIGE OPLYSNINGER. - SAG 353/88.



Samling af Afgørelser 1989 side 03623



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . I naervaerende sag har den italienske tekstilvirksomhed Briantex SAS ( i det foelgende benaevnt "Briantex ") og dette selskabs generaldirektoer, Di Domenico, i medfoer af Traktatens artikel 215, stk . 2, anlagt sag mod EOEF og Kommissionen med paastand om erstatning for det tab, de har lidt som foelge af meddelelsen af fejlagtige oplysninger .

2 . Fra den 29 . februar til den 4 . marts 1988 blev der i Bruxelles afholdt en handelsuge EOEF-Kina med Kommissionen som arrangoer . Ugen blev organiseret af Price Waterhouse Belgium ( herefter "Price Waterhouse ") i henhold til en kontrakt med Kommissionen . Ifoelge denne kontrakt, der var afsluttet den 18 . juni 1987, paatog Price Waterhouse sig bl.a . at soerge for reklame for handelsugen ved udsendelse af oplysninger til interesserede kredse og til at tage del i udarbejdelsen af detaljeret program herunder bl.a . organisering af individuelle kontakter mellem forretningsmaend . Disse opgaver skulle udfoeres i henhold til almindelige retningslinjer, der blev fastlagt af tjenestemaend i Kommissionen, og i snaevert samarbejde med disse sidste .

3 . Ved en standardskrivelse af 29 . december 1987 gav det i Bruxelles hjemmehoerende italienske institut for udenrigshandel italienske forretningskredse oplysninger om handelsugen og denne skrivelse var vedlagt en brochure og en tilmeldingsformular . Skrivelsen meddelte, at 10 kinesiske import-eksport-sammenslutninger og repraesentanter for kinesiske regioner og provinser "med aftalebefoejelser" ville vaere til stede under handelsugen . Skrivelsen opfordrede desuden de italienske virksomheder, der var interesseret i bilaterale moeder til at udfylde det spoergeskema, der fulgte med brochuren, og returnere dette direkte til det agentur, der forestod organiseringen af handelsugen .

4 . Di Domenico tilmeldte sig efter at have modtaget denne skrivelse handelsugen . Han angav i sin besvarelse af spoergeskemaet, der var vedlagt tilmeldingsformularen, at hans selskabs hovedaktivitet vedroerte daekketoej, kniplinger og lommetoerklaeder, og at han var interesseret i et bilateralt moede med repraesentanter for China National Arts and Craft Import and Export Corporation ( herefter "CNART "), en institution, der forestaar handel med tekstilvarer . Som planlagt af Price Waterhouse blev et moede arrangeret den 29 . februar 1988 og Di Domenico begav sig dertil med haab om at afslutte en kontrakt om indfoersel af broderede lommetoerklaeder . Men ifoelge sagsoegerne meddelte de kinesiske forretningsfolk under dette moede Di Domenico, at de var ude af stand til at handle med ham, idet Italiens importkvote for den omhandlede type varer allerede var opbrugt . Det skal i den forbindelse naevnes, at aftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Den Kinesiske Folkerepublik om handel med tekstilvarer, der blev undertegnet den 18 . juli 1979 og godkendt ved Raadets afgoerelse 86/669/EOEF ( EFT 1986, L 389, s . 1 ) i artikel 3 indeholder en bestemmelse om, at Kina aarligt fastsaetter kvoter for eksport til Faellesskabet af de i bilag III omhandlede varer . For eksport af saadanne varer ( bl.a . bomuldslommetoerklaeder ) gaelder en ordning om dobbelt kontrol, henholdsvis ved eksportlandet og importlandet og reglerne herfor findes i protokol A til aftalen .

5 . Briantex og Di Domenico rejste straks ved sager anlagt ved Tribunal de première instance de Bruxelles i henhold til den belgiske civilproceslovs artikel 1382 krav om erstatning mod Price Waterhouse og mod EOEF og Kommissionen . Kort tid efter anlagde de desuden naervaerende erstatningssag mod EOEF og Kommissionen med krav om 96 380 BF for Di Domenicos rejse - og opholdsudgifter, 200 000 BF for tab af 4 arbejdsdage i Bruxelles samt 500 000 BF for tab af paaregnet omsaetning .

6 . Sagsoegerne goer i naervaerende sag foerst og fremmest gaeldende, at Kommissionen har begaaet en fejl ved gennem selskabet Price Waterhouse at give fejlagtige oplysninger, der gav indtryk af, at de kinesiske handlende ville kunne indgaa aftaler, selv om dette ikke var tilfaeldet, idet den anvendelige kvota var opbrugt . Da Kommissionen ifoelge sagsoegerne var ansvarlig for kontrollen med kvotaerne for handelen med tekstiler med Kina, maatte have vaeret bekendt med de faktiske forhold og burde have underrettet sagsoegerne herom .

7 . Kommissionen har paastaaet sagen afvist i det omfang, den er anlagt mod den selv, idet sag kun kan anlaegges mod EOEF ved Kommissionen . Den har endvidere paastaaet sagen afvist i det omfang, den er anlagt af Di Domenico, der efter Kommissionens opfattelse ikke har den fornoedne soegsmaalsinteresse til selv at anlaegge sag . Kommissionen har vedroerende proceduren paaberaabt sig litispendens-princippet til stoette for et krav om, at Domstolen udsaetter sagen, indtil der er truffet afgoerelse i de sager, de samme sagsoegere har anlagt mod de samme sagsoegte ved belgiske domstole . Ifoelge Kommissionen er en udsaettelse af sagen ogsaa noedvendig, idet en konneks sag mod Price Waterhouse verserer ved de belgiske domstole .

8 . Kommissionen har i realiteten gjort gaeldende, at handelsugens gennemfoerelse var blevet overdraget Price Waterhouse, der handlede paa egne vegne i henhold til en entrepriseaftale og ikke som befuldmaegtiget for Kommissionen; Price Waterhouses handlinger eller undladelser kan derfor ikke tilregnes Faellesskabet . Kommissionen har under alle omstaendigheder bestridt sagsoegernes udtalelser om, at de skulle have faaet urigtige oplysninger : Sagsoegerne er ikke paa noget tidspunkt blevet stillet i udsigt, at de ville kunne indgaa aftaler under handelsugen . Kommissionen har tilfoejet, at den heller ikke, selv om den i god tid forinden havde modtaget forespoergsler om uudnyttede dele af kvoten, ville have vaeret i stand til at give praecist svar . Grunden hertil er, at det ifoelge naevnte aftale mellem EOEF og Kina om handel med tekstilvarer er myndighederne i Kina og i medlemsstaterne, der i forbindelse med tildeling af eksportlicenser eller importtilladelser for varer, der er omfattet af kvoteordningen, skal kontrollere, om kvotaen er opbrugt . Den af Kommissionen udfoerte kontrol foregaar kun efterfoelgende paa grundlag af de oplysninger, medlemsstaternes myndigheder har meddelt . Endvidere burde sagsoegerne efter Kommissionens opfattelse som erfarne erhvervsfolk i tekstilsektoren have vidst, at der fandtes kvotaer og i overensstemmelse hermed selv have skaffet sig oplysninger om forholdene i handelen med Kina .

9 . Kommissionen har med hensyn til formaliteten i den mod den selv anlagte sag uden tvivl formelt ret i, at et erstatningssoegsmaal i henhold til Traktatens artikel 215 principielt skal anlaegges mod vedkommende Faellesskab, repraesenteret af den eller de institutioner, som den ansvarspaadragende handling laegges til last ( jfr . de forenede sager 63-69/72, Werhahn mod Raadet, Sml . s . 1229, praemisserne 6 og 7 ). Domstolen har imidlertid i praksis i saadanne sager admitteret soegsmaal, der er blevet anlagt direkte mod den eller de beroerte institutioner . En mangel i det foreliggende tilfaelde er en rent formel mangel, der er uden betydning for sagens realitet, og der er efter min mening ikke grund til paa grundlag af den at afvise sagen hverken helt eller delvis .

10 . Vedroerende Di Domenicos soegsmaalsinteresse kan jeg tilslutte mig Kommissionens synspunkt om, at han ikke er individuelt beroert af sagen . Det staar fast, at han deltog i handelsugen som generaldirektoer for Briantex og ikke paa egne vegne, hvorfor det er Briantex, der eventuelt har lidt tab som foelge af denne deltagelse . Denne formalitetsindsigelse er mere holdbar end den foerst omtalte, og jeg foreslaar derfor, at sagen afvises i det omfang, den er anlagt af Di Domenico .

11 . Efter min mening er der ingen grund til, at Domstolen tager stilling til Kommissionens krav om udsaettelse af naervaerende sag, indtil der foreligger en afgoerelse fra de belgiske domstole i den sideloebende sag mod EOEF og Kommissionen eller i den konnekse sag mod Price Waterhouse . Sagen kan nemlig let afgoeres i realiteten .

12 . Efter min mening er det ogsaa ufornoedent at afgoere det praejudicielle spoergsmaal vedroerende sagens realitet, nemlig spoergsmaalet om, hvorvidt Price Waterhouse ved at paatage sig at organisere handelsugen handlede i henhold til fuldmagt fra Kommissionen, saaledes at denne virksomheds handlinger og undladelser i overensstemmelse med de almindelige retsgrundsaetninger, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer, jfr . Traktatens artikel 215, stk . 2, kan tilregnes Faellesskabet . Tilregnelsesproblemet melder sig kun, saafremt der har vaeret tale om en retsstridig handling eller undladelse, og det har sagsoegerne efter min mening ikke godtgjort .

13 . Efter min mening kan der efter sagens faktiske omstaendigheder kun have foreligget en retsstridig handling, saafremt Price Waterhouse ( paa vegne af Kommissionen ) over for sagsoegerne havde udtalt, at de bestemt ville faa mulighed for under handelsugen at afslutte kontrakter om koeb af bestemte partier varer . Denne forsikring har sagsoegerne imidlertid ikke faaet . De oplysninger, der blev meddelt af det italienske institut for udenrigshandel, og som foranledigede sagsoegerne til at deltage i handelsugen ( og som ubestridt kom fra Price Waterhouse ), havde karakter af almindelige oplysninger og indeholdt ikke saadanne angivelser . Sagsoegernes argumentation bliver heller ikke mere holdbar, selv om de betegner den omhandlede adfaerd som en retsstridig undladelse, saaledes at de burde have faaet underretning eller meddelelse om, at den omhandlede kvota allerede var opbrugt . Den omstaendighed, at sagsoegerne i tilmeldingsformularen angav, at de var interesserede i tekstilvarer ( herunder lommetoerklaeder ), og anmodede om et moede med repraesentanter for CNART, var ikke tilstraekkeligt til at goere arrangoererne af handelsugen bekendt med, at sagsoegerne forventede at afslutte endelige kontrakter om import af bestemte partier lommetoerklaeder . Der foreligger heller intet bevis for, at sagsoegerne, saafremt kvotaen ikke allerede havde vaeret opbrugt, kunne vaere sikre paa at indgaa den forventede kontrakt med deres kinesiske partnere, idet disse jo frit kunne vaelge deres medkontrahenter . Faktisk fremgaar det af sagen, at repraesentanter for CNART havde oplyst Di Domenico om, at de var bundet af en langfristet aftale om eksport fra en anden italiensk tekstilvirksomhed af saa store partier lommetoerklaeder, at den italienske kvota hermed var helt opbrugt .

14 . Jeg skal hertil tilfoeje, at sagsoegerne i en skrivelse fra Domstolen er blevet opfordret til ud over standardskrivelsen fra det italienske institut for udenrigshandel at fremlaegge det bevismateriale, som har givet dem grund til at tro, at de bestemt kunne afslutte kontrakter under handelsugen med de kinesiske repraesentanter . Sagsoegerne har imidlertid ikke fremlagt noget bevis herfor .

15 . Mit forslag til Domstolen gaar derfor ud paa foelgende :

1 ) Sagen afvises i det omfang, den er anlagt af Di Domenico .

2 ) I oevrigt frifindes sagsoegte .

3 ) Sagsoegerne tilpligtes at afholde sagens omkostninger .

(*) Originalsprog : engelsk .