ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Omfatter retten til at tillade eller forbyde en »trådbunden eller trådløs overføring til almenheden af deres værker« i direktivets artikel 3, stk. 1, et tilfælde, hvor: i) ophavsmænd tillader, at deres værker medtages i en jordbaseret frit tilgængelig tv-udsendelse, som er beregnet til modtagelse enten på hele en medlemsstats område eller inden for et geografisk område i en medlemsstat ii) en tredjemand (dvs. en anden organisation end det oprindelige tv-selskab) leverer en tjeneste, hvorved individuelle abonnenter inden for et bestemt område for modtagelse af udsendelsen, som lovligt kunne modtage udsendelsen på en tv-modtager i deres eget hjem, kan logge på tredjemandens server og modtage udsendelsens indhold ved hjælp af streaming over internettet?
—

Den appellerede dom (Rettens dom af 27.9.2011 i sag T-199/04) ophæves, for så vidt som Retten derved (i) annullerede Rådets forordning (EF) nr. 397/2004 (1) om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af sengelinned af bomuld med oprindelse i Pakistan (herefter »den anfægtede forordning«) og (ii) pålagde Rådet at bære sine egne omkostninger samt at betale sagsøgerens omkostninger.
—

Seven SpA tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale de omkostninger, som Seven For All Mankind har afholdt i forbindelse med den foreliggende sag og sagen ved Harmoniseringskontoret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Înalta Curte de Casație și Justiție (Rumænien) den 6. december 2011 — S.C. »AUGUSTUS« S.R.L. Iași mod Agenția de Plăți pentru Dezvoltare Rurală și Pescuit

(Sag C-627/11)

2012/C 65/09

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Înalta Curte de Casație și Justiție

Parter i hovedsagen

Sagsøger: S.C. »AUGUSTUS« S.R.L. Iași

Sagsøgt: Agenția de Plăți pentru Dezvoltare Rurală și Pescuit

Præjudicielt spørgsmål

Skal Rådet for den Europæiske Unions forordning nr. 1260/1999 (1) og nr. 1268/1999 (2) fortolkes således, at den økonomiske aktivitet, der udøves af de virksomheder, der har fået tildelt SAPARD-midler i perioden før Rumæniens tiltrædelse af den Europæiske Union, skal udøves under overholdelse af de krav, der er fastsat for deres indrømmelse i overensstemmelse med princippet om økonomisk effektivitet og rentabilitet for den begunstigede, idet der ligeledes tages hensyn til den konkrete sammenhæng med de naturulykker, der er indtruffet lokalt?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21.6.1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene, EFT L 161, s. 1.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 1268/1999 af 21.6.1999 om fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa i førtiltrædelsesperioden, EFT L 161, s. 87.
—

Dommen afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 29. september 2011, i sag T-442/07, Ryanair Ltd mod Europa-Kommissionen, som blev meddelt Kommissionen den 30. september 2011, ophæves, for så vidt som den fastslår, at Europa-Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved at undlade at træffe en afgørelse om overførselen af 100 medarbejdere i Alitalia, som er nævnt i skrivelsen.
1)

Skal artikel 2, stk. 1, sammenholdt med niende betragtning i præamblen til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (1) fortolkes således, at dette direktiv ikke finder anvendelse på en tredjelandsstatsborger, der har ansøgt om international beskyttelse som omhandlet i Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne (2)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Milano (Italien) den 30. november 2011 — straffesag mod Vincenzo Veneruso

(Sag C-612/11)

2012/C 65/07

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Milano

Tiltalt i straffesagen

Vincenzo Veneruso

Præjudicielt spørgsmål

EU-Domstolen anmodes om at klarlægge, om artikel 43 EF og 49 EF vedrørende etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser i sektoren for indgåelse af væddemål om resultatet af sportsbegivenheder muliggør eller hindrer en national lovgivning, som fastlægger en monopolordning og et system med koncessioner og tilladelser, der inden for rammerne af et bestemt antal koncessioner er karakteriseret ved følgende:

a) en generel tendens til beskyttelse af indehaverne af koncessioner, som er udstedt på et tidligere tidspunkt på baggrund af en udbudsrunde, der på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende;

b) bestemmelser, som reelt garanterer en fastholdelse af de markedspositioner, der er blevet opnået på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende (eksempelvis forbuddet mod at nye koncessionshavere åbner centre inden for en vis afstand i forhold til de eksisterende centre);
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Det Forenede Kongerige) den 19. december 2011 — Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs mod Paul Newey, der driver virksomhed under navnet Ocean Finance

(Sag C-653/11)

2012/C 65/13

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Sagsøgt: Paul Newey, der driver virksomhed under navnet Ocean Finance

Præjudicielle spørgsmål

1) Hvilken vægt skal en national ret under omstændigheder som de i denne sag foreliggende tillægge kontrakter i afgørelsen af spørgsmålet om, hvilken person der leverede tjenesteydelser med henblik på moms? Og særligt er den kontraktlige stilling afgørende for momsleveringssituationen?

2) Hvis den kontraktlige situation under omstændigheder som de i denne sag foreliggende ikke er afgørende, i hvilke tilfælde bør den nationale ret da fravige den kontraktlige situation?

3) I hvilken omfang er det under omstændigheder som de i denne sag foreliggende relevant: a) Hvorvidt den person, der leverer, kontraktligt er under en anden persons overordnede kontrol? b) Hvorvidt den forretningsmæssige viden, det kommercielle forhold og erfaringen forbliver hos en anden person end den, der indgår kontrakten? c) Hvorvidt alle eller størstedelen af de afgørende elementer i leveringen ydes af en anden person end den, der indgår kontrakten? d) Hvorvidt den forretningsmæssige risiko for økonomisk tab og tab af omdømme som følge af leveringen forbliver hos en anden end den, der indgår kontrakten? e) Hvorvidt den person, der leverer, ud fra et kontraktligt synspunkt, har givet de afgørende elementer for sådan levering i underentreprise til en person, der kontrollerer førstnævnte person, og sådanne underentrepriseforhold mangler visse kommercielle aspekter?

4) Skal den nationale ret under omstændigheder som de i denne sag foreliggende fravige den kontraktlige analyse?

5) Hvis spørgsmål 4 besvares benægtende, er de skattemæssige resultater af sådanne arrangementer som de i denne sag foreliggende da en skattefordel, som ville være i strid med formålet med det sjette direktiv (1) som omhandlet i præmis 74-86 i dom af 21. februar 2006 i sag C-255/02, Halifax m.fl.?

6) Hvis spørgsmål 5 besvares bekræftende, hvordan skal sådanne arrangementer som de i denne sag foreliggende da omkarakteriseres?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
1)

Er den forskellige behandling på grundlag af køn i henhold til ordningen med en ydelse ved uarbejdsdygtighed nødvendig og objektivt knyttet til forskellen i pensionsalder, således at den er omfattet af undtagelsen i artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7 under omstændigheder, hvor den person, som ansøger om ydelsen: a) er en kvinde b) bliver syg, før hun når pensionsalderen (for en kvinde: 60 år) c) modtager lovbestemte sygedagpenge (»statutory sick pay«, herefter »SSP«) fra sin arbejdsgiver i 28 uger, hvorefter hun er ældre end pensionsalderen d) efter at have nået pensionsalderen gør krav på en korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed e) opfylder bidragskravene for at være berettiget til en korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed f) får afslag på en korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed, fordi hendes »periode med uarbejdsdygtighed« i henhold til loven begyndte efter, at hun havde nået pensionsalderen (fordi lovgivningen bestemmer, at en periode, hvor personen er berettiget til SSP, ikke anses for en periode med uarbejdsdygtighed), men hvor en mandlig ansøger, som bliver syg kort før 60 års alderen, modtager SSP fra sin arbejdsgiver i 28 uger og gør krav på en korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed i en alder af 60 år, i princippet vil have ret til en korttidsydelse ved uarbejdsdygtighed, da hans periode med uarbejdsdygtighed begyndte, før han nåede pensionsalderen, men efter han var fyldt 60 år?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) den 19. december 2011 — MA, BT og DA mod Secretary of State for the Home Department

(Sag C-648/11)

2012/C 65/12

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: MA, BT og DA

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

Intervenient: Aire Centre

Præjudicielt spørgsmål

Hvilken medlemsstat er i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 343/2003/EF — om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne (EUT L 50, s. 1) — ansvarlig for behandlingen af ansøgningen om asyl, når en uledsaget mindreårig, som ikke har nogen familiemedlemmer, der befinder sig lovligt i en anden medlemsstat, har indgivet ansøgninger om asyl i mere end en medlemsstat?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Det Forenede Kongerige) den 28. november 2011 — Grattan plc mod The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

(Sag C-606/11)

2012/C 65/05

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Grattan plc

Sagsøgt: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Præjudicielle spørgsmål

Såfremt Domstolen besvarer spørgsmål 1 i den præjudicielle forespørgsel i sagen Littlewoods Retail Ltd m.fl. mod The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (sag C-591/10) benægtende:

1) Kræver de EU-retlige principper om effektivitet og/eller ækvivalens da, at afhjælpningen af en for meget betalt moms i strid med EU-retten skal bestå i ét enkelt retsmiddel både med hensyn til tilbagebetalingen af den hovedstol, der er betalt for meget, og for pengenes rådighedsværdi og/eller renter?

2) I tilfælde af at den nationale lovgivning foreskriver alternative retsmidler, udgør det da en tilsidesættelse af principperne om effektivitet og/eller ækvivalens, hvis disse retsmidler ikke forefindes i de lovbestemmelser, der regulerer fremsættelsen af krav om tilbagebetaling af hovedstolen og søgsmål til prøvelse af administrative afgørelser vedrørende disse krav?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varnenski administrativen sad (Bulgarien) den 27. december 2011 — Paltrade EOOD mod Nachalnik na Mitnicheski punkt — Pristanishte Varna pri Mitnitsa Varna

(Sag C-667/11)

2012/C 89/06

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varnenski administrativen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Paltrade EOOD

Sagsøgt: Nachalnik na Mitnicheski punkt — Pristanishte Varna pri Mitnitsa Varna

Præjudicielle spørgsmål

1) Er opkrævning af antidumpingtold med tilbagevirkende kraft i henhold til artikel 1 i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 723/2011 (1) af 18. juli 2011 tilladt, når der ikke er foretaget registrering — ud over registrering af enhedsdokumentet i BIMIS-systemet — med angivelse af den taric-tillægskode, der er anført i artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 91/2009 (2) af 26. januar 2009?

2) Hvilket beløb er ifølge 18. betragtning til forordning nr. 966/2010 passende med henblik på opkrævning af antidumpingtold med tilbagevirkende kraft ved gennemførelsen af forordning nr. 723/2011 (3)?

(1) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 723/2011 af 18.7.2011 om udvidelse af den endelige antidumpingtold, der er indført ved Rådets forordning (EF) nr. 91/2009 på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern og stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina, til også at omfatte importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern og stål afsendt fra Malaysia, uanset om varen er angivet med oprindelse i Malaysia eller ej (EUT L 194, s. 6).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 91/2009 af 26.1.2009 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern eller stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 29, s. 1).

(3) Kommissionens forordning (EU) nr. 966/2010 af 27.10.2010 om indledning af en undersøgelse vedrørende den mulige omgåelse af de antidumpingforanstaltninger, der indførtes ved Rådets forordning (EF) nr. 91/2009 over for importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern og stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina, ved import af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern og stål afsendt fra Malaysia, uanset om varen er angivet med oprindelse i Malaysia eller ej, og om at gøre denne import til genstand for registrering (EUT L 282, s. 29).
2)

Er de nationale konkurrencemyndigheder beføjet til at fastslå, at en virksomhed har deltaget i et kartel, der har overtrådt Unionens konkurrenceregler, såfremt virksomheden ikke kan pålægges bøde, fordi den har søgt om anvendelse af kronvidnereglerne?
2.1)

Skal artikel 5, stk. 1, og artikel 8, stk. 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker fortolkes således, at den nationale ret i de situationer, hvor indehaveren af et registreret varemærke bringer sin forpligtelse over for tredjemand til ikke at gøre brug af dette varemærke for visse varer til ophør med henblik på selv at genoptage brugen af varemærket, ikke desto mindre fuldstændigt kan forbyde genoptagelsen af brugen af dette varemærke med den begrundelse, at genoptagelsen vil udgøre illoyal konkurrenceadfærd, fordi indehaveren vil drage fordel af den af tredjemand foretagne markedsføring vedrørende varemærket, og der vil bestå en mulig risiko for forveksling i kundekredsens bevidsthed, eller skal bestemmelserne fortolkes således, at den nationale ret skal vedtage en anden sanktion, der ikke fuldstændigt forhindrer, at indehaveren kan genoptage brugen af varemærket?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 29. december 2011 — Doux Élevages SNC og Coopérative agricole UKL-AREE mod Ministère de l’Agriculture, de l’alimentation, de la pêche, de la ruralité et de l’aménagement du territoire og Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF)

(Sag C-677/11)

2012/C 89/16

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Doux Élevages SNC og Coopérative agricole UKL-AREE

Sagsøgte: Ministère de l’Agriculture, de l’alimentation, de la pêche, de la ruralité et de l’aménagement du territoire og Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF)

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 107 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, sammenholdt med dommen af 15. juli 2004, Pearle m.fl. (sag C-345/02), fortolkes således, at en afgørelse fra en national myndighed, som udvider en aftale — der ligesom den aftale, der er vedtaget af Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF), indfører et bidrag inden for rammerne af en af en national myndighed anerkendt brancheorganisation og gør dette obligatorisk med henblik på at gøre det muligt for denne at foranstalte kommunikation, tilbud, eksterne forbindelser, kvalitetssikring, forskning, varetagelse af branchens interesser og at rekvirere forbrugerundersøgelser — til samtlige erhvervsdrivende i en branche, svarer til statsstøtte, når de omhandlede aktiviteters karakter, finansieringsmåde og forudsætningerne for deres iværksættelse tages i betragtning?
1)

Skal artikel 203 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem fortolkes således, at den af en person i en faktura anførte merværdiafgift er skyldig uafhængigt af, om grundene til, at den er anført, foreligger (fejl ved en levering henholdsvis tjenesteydelse eller en betaling), og således, at de myndigheder, som kontrollerer anvendelsen af Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (momsloven), under hensyntagen til en national bestemmelse, hvorefter en faktura kun kan berigtiges af dens udsteder, ikke er beføjede til at foretage berigtigelse af den af en person anførte afgift?
3)

De bilag, som appellanten har fremlagt i sagen for appelkammeret, burde ikke have været afvist som indgivet for sent. Dette fremgår for det første af opbygningen af varemærkeforordningen, navnlig af en sammenligning af de bestemmelser om brug, som finder anvendelse i en fortabelsessag, med bestemmelserne i indsigelses- ugyldighedssager på grund af absolutte registreringshindringer, og for det andet af de generelle principper om bevisbyrdens fordeling. På denne baggrund er det nødvendigt at foretage en teleologisk begrænsning af regel 40, stk. 5, i forordning nr. 2868/95 (2).
Med det andet anbringende, som er opdelt i tre led, har den franske regering gjort gældende, at Retten urigtigt har gengivet de faktiske omstændigheder, der blev forelagt for den. Appellanten har således for det første gjort gældende, at Retten urigtigt har gengivet Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets (EFSA) udtalelser af 8. marts 2007 og af 24. januar 2008 ved at fastslå, at Kommissionen uden at anlægge et åbenbart urigtigt skøn kunne udlede af disse udtalelser, at risikoen for, at andre TSE end BSE kan overføres til mennesker, er ekstremt lille (første led). Med det andet led har appellanten dernæst gjort gældende, at Retten har gengivet EFSA’s udtalelser af 17. maj og 29. september 2005 urigtigt ved at fastslå, at Kommissionen uden at anlægge et åbenbart urigtigt skøn kunne vurdere, at evalueringen af pålideligheden af hurtige test, der er indeholdt i udtalelserne, var gyldig for anvendelsen af disse tests inden for rammerne af en kontrol af, om kød fra får og geder kan anvendes til konsum. Med det tredje led har den franske regering endelig gjort gældende, at Retten urigtigt har gengivet de faktiske omstændigheder, som den er blevet forelagt, ved at fastslå, at alle de videnskabelige oplysninger, som Kommissionen havde gjort gældende for at begrunde vedtagelsen af de omtvistede foranstaltninger i forordning nr. 746/2008, udgjorde nye forhold i forhold til tidligere præventive foranstaltninger.
3)

Såfremt den ovennævnte ydelse ikke anses for investeringsrådgivning, medfører den omstændighed alene, at der erhverves et komplekst finansielt instrument såsom en renteswap uden at den hensigtmæssighedstest, der er omhandlet i direktivets artikel 19, stk. 5, udføres af grunde, der kan tilskrives kreditinstituttet, at den aftale om erhvervelse heraf, der er indgået med kreditinstituttet selv, skal anses for en nullitet?
4)

Udgør en afgiftspraksis, som den i tvisten i hovedsagen omhandlede — hvorefter erhververen af en afgiftspligtig levering eller modtageren af en afgiftspligtig tjenesteydelse nægtes ret til at fradrage indgående afgift på grund af »manglende godtgørelse af, at transaktionen har fundet sted«, uden hensyn til at det allerede er fastslået, at der er opstået et afgiftskrav over for leverandøren eller tjenesteyderen, og afgiften påhviler denne, i hvilken forbindelse den pågældende afgiftskontrolafgørelse ikke blev ændret, inden det tidspunkt, hvor der blev foretaget en vurdering af fradragsrettens indtræden, henholdsvis at det ikke ansås for begrundet og det konstateredes, at den skulle ændres på den af staten foreskrevne måde — en krænkelse af princippet om, at momsen ikke må kumuleres, og strider denne afgiftspraksis mod principperne om retssikkerhed, ligebehandling og afgiftsneutralitet?
3)

Kan — for så vidt artikel 18 TEUF (tidligere artikel 12 TEF) finder anvendelse (spørgsmål 1), men kravet om tilladelse i sig selv ikke anses for en forskelsbehandling (spørgsmål 2) — tildelingen af en indflyvningstilladelse, hvis tilsidesættelse kan sanktioneres med bøde, til den pågældendes trafikflyvninger, som fører fra tredjelande til Forbundsrepublikken Tyskland, uden at krænke forbuddet mod forskelsbehandling gøres betinget af, at medlemsstatens luftfartsselskab over for den licensudstedende myndighed godtgør, at luftfartsselskaber med registrering i Forbundsrepublikken Tyskland ikke er i stand til at gennemføre flyvningerne (erklæring om manglende disponibilitet)?
3)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende eller spørgsmål 2 besvares benægtende: a) Foreligger der ikke brug af et registreret varemærke (mærke 1), jf. artikel 10, stk. 1, og stk. 2, litra a), i direktiv 89/104/EØF, aa) såfremt varemærkeindehaveren bruger mærket i form af et tegn, der kun ved enkeltheder afviger fra den form, hvori dette (mærke 1) og et andet varemærkeindehaveren tilhørende mærke (mærke 2) er blevet registreret, uden at disse enkeltheder påvirker varemærkernes (mærke 1 og 2) særpræg? bb) såfremt varemærkeindehaveren bruger to former for tegn, hvoraf intet svarer til det registrerede varemærke (mærke 1), men hvoraf det ene brugte tegn (form 1) efter sin form stemmer overens med et andet af varemærkeindehaveren registreret varemærke (mærke 2), og det andet tegn, som varemærkeindehaveren bruger, efter sin form (form 2) i enkeltheder afviger fra begge registrerede mærker (mærke 1 og 2), uden at disse enkeltheder påvirker varemærkernes særpræg, og såfremt dette tegn efter sin form (form 2) har størst lighed med varemærkeindehaverens andet varemærke (mærke 2)? b) Må en ret i en medlemsstat anvende en national forskrift (her § 26, stk. 3, 2. punktum, i Markengesetz (varemærkeloven)), der strider mod en direktivbestemmelse (her artikel 10, stk. 1, og stk. 2, litra a), i direktiv 89/104/EØF) i tilfælde, hvor de faktiske omstændigheder allerede var afsluttet inden en afgørelse fra Den Europæiske Unions Domstol, i hvilken der første gang fandtes holdepunkter for, at medlemsstatens forskrift var uforenelig med direktivet (dom af 13.9.2007, sag C-234/06, II Ponte Finanziaria mod KHIM [BAINBRIDGE], Sml. I, s. 7333), såfremt den nationale retsinstans sætter en procesdeltagers tillid til, at en af forfatningen tilsikret retsstilling vil vedvare, over hensynet til gennemførelsen af en direktivbestemmelse?
Endvidere er den appellerede dom uforenelig med varemærkeforordningens artikel 51, stk. 1, litra a), og artikel 76. Dommen tager udgangspunkt i den fejlagtige forudsætning, at det er appellanten, der har bevisbyrden for at der er blevet gjort retsbevarende brug af det anfægtede varemærke. I en fortabelsessag i en henhold til varemærkeforordningens artikel 51, stk. 1, litra a), gælder i henhold til varemærkeforordningens artikel 76, stk. 1 imidlertid faktisk for det første princippet om prøvelse ex officio. For det andet fremgår det af bestemmelserne og af opbygningen af varemærkeforordningen, navnlig af en sammenligning af bestemmelserne om fortabelse med bestemmelserne om indsigelse og ugyldighed som følge af relative registreringshindringer, at det i en fortabelsessag principielt ikke er indehaveren af det anfægtede varemærke, der skal føre beviset for brug.

Det følger navnlig deraf, at Harmoniseringskontorets undladelse af at tage hensyn til bevismidler på grund af et formentlig for sent indgivet anbringende ikke var berettiget.