Sag T-418/14

Sina Bank

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning — indefrysning af pengemidler — annullationssøgsmål — søgsmålsfrist — tilpasning af påstandene — antagelse til realitetsbehandling — begrundelsespligt — ret til forsvar — ret til en effektiv domstolsbeskyttelse — åbenbart urigtigt skøn — begrænsning af annullationens tidsmæssige virkninger«

Sammendrag – Rettens dom (Første Afdeling) af 18. oktober 2016

Annullationssøgsmål – dom om annullation – virkninger – annullation af en forordning på et andet tidspunkt end tidspunktet for udløbet af en afgørelse, der indeholder identiske restriktive foranstaltninger – risiko for et alvorligt indgreb i retssikkerheden – opretholdelse af virkningerne af afgørelsen, indtil dommen om annullation får virkning

Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for Iran – indefrysning af midlerne hos personer, enheder eller organer, som Rådet anser for at være involveret i nuklear spredning – forpligtelse til at udstrække denne foranstaltning til de enheder, der ejes eller kontrolleres af en sådan enhed – begrænsning til de personer og enheder, som er opført på en liste – tilsidesættelse af denne begrænsning – delvis annullation

Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – retsakt, der medfører restriktive foranstaltninger over for en person eller en enhed – retsakt, som er blevet offentliggjort og meddelt adressaterne – den berørte persons adresse er kendt på tidspunktet for vedtagelsen af retsakten – fristen løber fra datoen for retsaktens individuelle meddelelse

I overensstemmelse med artikel 275, stk. 2, TEUF og artikel 263, stk. 4 og 6, TEUF har en juridisk person kompetence til at anlægge sag med påstand om annullation af en afgørelse om efter fornyet gennemgang at opretholde opførelsen af dens navn på listen over personer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger, der er truffet over for personen inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, hvilken afgørelse ligger til grund for opretholdelsen af disse foranstaltninger. (jf. præmis 49)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 49-52)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 56 og 60)

En afgørelse fra Rådet, hvorved der foreskrives restriktive foranstaltninger over for en juridisk person, som er involveret i Irans nukleare aktiviteter eller i Irans aktiviteter vedrørende ballistiske missiler, er begrundet i tilstrækkelig grad, når den gør det muligt at identificere de personer eller enheder, som ifølge Rådet kontrollerer denne juridiske person som omhandlet i artikel 20, stk. 1, litra b), i afgørelse 2010/413 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140 og i artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran, hvilke er identificeret som »Foundation« og »den øverste leder«, og når den gør det muligt at forstå den fremgangsmåde, hvorefter den øverste leder og Foundation ifølge Rådet direkte eller indirekte kontrollerer denne juridiske person i de nævnte bestemmelsers forstand. En sådan afgørelse er derimod ikke begrundet i tilstrækkelig grad, når den for så vidt angår anvendelsen af kriteriet om støtte til nuklear spredning på denne juridiske person begrænser sig til at indeholde en konstatering af, at den pågældende juridiske person bidrager til finansieringen af regimets strategiske interesser. Selv hvis det antages, at nuklear spredning kan anses for at henhøre under regimets strategiske interesser, gør en sådan begrundelse det ikke muligt at kende de specifikke og konkrete grunde til, at Rådet er af den opfattelse, at den pågældende juridiske person bidrager til finansieringen af nuklear spredning. En sådan afgørelse skal derfor annulleres, for så vidt som begrundelsespligten er tilsidesat. (jf. præmis 78, 79, 82-84, 86 og 87)

For så vidt som begrundelsen for en afgørelse fra Rådet, hvorved der foreskrives restriktive foranstaltninger over for en juridisk person, som er involveret i Irans nukleare aktiviteter eller i Irans aktiviteter vedrørende ballistiske missiler, er utilstrækkelig, idet kriteriet om støtte til nuklear spredning herved anvendes på denne juridiske person, har denne inden anlæggelsen af et annullationssøgsmål til prøvelse af denne afgørelse eller inden for rammerne af dette ikke været i stand til behørigt eller effektivt at anfægte, hvorvidt det var berettiget at anvende dette kriterium på personens situation. For så vidt som denne afgørelse anvender det nævnte kriterium, tilsidesætter den derfor sagsøgerens ret til forsvar og ret til en effektiv domstolsbeskyttelse. Derimod tilsidesætter den ikke disse samme rettigheder med hensyn til den del af afgørelsen, der vedrører anvendelsen af kriteriet om at være kontrolleret, og for hvilken begrundelsen er tilstrækkelig. (jf. præmis 95-97 og 99-104)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 113, 117-119 og 139)

Rådet anlægger et urigtigt skøn i en afgørelse om opretholdelse af opførelsen af en juridisk persons navn på en liste over personer og enheder, som er involveret i nukleare aktiviteter eller i aktiviteter vedrørende ballistiske missiler, samt personer og enheder, der yder støtte til Irans regering, ved på denne juridiske person at anvende det kriterium om at være kontrolleret, som er fastsat i artikel 20, stk. 1, litra b), i afgørelse 2010/413 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP og i artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010, når det fremgår af disse bestemmelser dels, at Rådet kun har beføjelse til at vedtage restriktive foranstaltninger over for personer og enheder, hvis navne er blevet opført på en liste over personer og enheder omfattet af restriktive foranstaltninger med den begrundelse, at de er kontrolleret af personer eller enheder, der anses for at være involveret i eller direkte associeret med eller at støtte nuklear spredning eller er identificeret som værende involveret i, direkte associeret med eller som støtter nuklear spredning, dels at de enheder, der udøver kontrollen, ikke var opført på den omtvistede liste på det tidspunkt, hvor afgørelsen om opretholdelse blev vedtaget. En sådan afgørelse skal derfor annulleres. Anvendelsen af det i disse bestemmelser fastsatte kriterium om at være kontrolleret er nemlig baseret på den omstændighed, at der, når midler tilhørende en person eller en enhed, der anses for at være involveret i nuklear spredning, indefryses, foreligger en ikke ubetydelig risiko for, at personen eller enheden lægger pres på de personer og enheder, den ejer eller kontrollerer, for at omgå virkningen af de foranstaltninger, personen eller enheden er omfattet af, ved at opfordre dem til direkte eller indirekte at overføre deres midler til denne eller til at foretage transaktioner, som personen eller enheden ikke selv kan foretage som følge af indefrysningen af dennes midler. Henset til denne risiko er indefrysningen af midlerne hos de personer og enheder, der kontrolleres af den person eller enhed, hvis midler er indefrosset, en nødvendig og egnet foranstaltning til at sikre effektiviteten af de vedtagne foranstaltninger og til at sikre, at disse foranstaltninger ikke omgås. Enhver anden løsning ville med hensyn til den berørte persons ret til forsvar og til en effektiv domstolsbeskyttelse desuden stille personen i en særdeles ugunstig processuel position, for så vidt som denne med henblik på at anfægte de restriktive foranstaltninger truffet over for den kunne se sig nødsaget til at anfægte det ansvar, som de enheder, der kontrollerer personen, har i den nukleare spredning uden at kunne forvente opbakning i denne henseende fra disse enheder, over for hvilke der ikke er vedtaget nogen restriktiv foranstaltning. (jf. præmis 121, 123 og 125-131)

Lovligheden af de retsakter, der anfægtes ved et annullationssøgsmål, kan kun bedømmes ud fra de faktiske og retlige omstændigheder, på grundlag af hvilke de er blevet vedtaget, og Retten kan således ikke imødekomme Rådets anmodning om endeligt at ændre de grunde, som disse retsakter er baseret på. (jf. præmis 142)

På området for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik omfatter det kriterium om støtte til Irans regering, der er fastsat i artikel 20, stk. 1, litra b), i afgørelse 2010/413 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP og i artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010, og som udvider de restriktive foranstaltningers anvendelsesområde med henblik på at øge presset på Den Islamiske Republik Iran, alene en persons eller en enheds aktiviteter, der uafhængigt af enhver direkte eller indirekte godtgjort tilknytning til nuklear spredning, på grund af sin kvantitative eller kvalitative betydning kan fremme nævnte spredning ved at forsyne Irans regering med støtte i form af ressourcer eller materielle, økonomiske eller logistiske faciliteter, der gør det muligt for Irans regering at forfølge denne spredning. Det nævnte kriterium omfatter derfor ikke enhver form for støtte, hvor lille og symbolsk den end er, ydet til Irans regering, men alene de former for støtte, der på grund af deres kvantitative eller kvalitative betydning kan gøre det muligt for den nævnte regering at forfølge den nukleare spredning. Fortolket under Unionens retsinstansers kontrol i forhold til målet om at lægge pres på Irans regering med henblik på at få den til at ophøre med nuklear spredning opstiller det omtvistede kriterium således på en objektiv måde en afgrænset kategori af personer og enheder, der kan gøres til genstand for foranstaltninger om indefrysning af midler. (jf. præmis 147)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 161-163)