ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. december 2019 – TK mod Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul București – Rumænien)

(Sag C-708/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 7 og 8 - direktiv 95/46/EF - artikel 6, stk. 1, litra c), og artikel 7, litra f) - grundlag for behandling af personoplysninger - national lovgivning, som tillader videoovervågning uden den registreredes samtykke med henblik på at tilvejebringe sikkerhed for og beskyttelse af personer, ejendom og værdier og at forfølge legitime interesser - indførelse af et videoovervågningssystem på fællesarealerne i en beboelsesejendom)

(2020/C 54/10)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul București

Parter i hovedsagen

Sagsøger: TK

Sagsøgt: Asociația de Proprietari bloc M5A-ScaraA

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, litra c), og artikel 7, litra f), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, sammenholdt med artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser, som tillader indførelse af et videoovervågningssystem som det i hovedsagen omhandlede, der er installeret i fællesarealerne i en beboelsesejendom, for at forfølge legitime interesser bestående i at tilvejebringe sikkerhed for og beskyttelse af personer og ejendom, uden de registreredes samtykke, hvis behandlingen af personoplysninger ved hjælp af det pågældende videoovervågningssystem opfylder betingelserne i nævnte direktivs artikel 7, litra f), hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 65 af 18.2.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. december 2019 – Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG og Thyssenkrupp Aufzüge GmbH mod Land Oberösterreich m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof – Østrig)

(Sag C-435/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 101 TEUF - erstatning for skader forårsaget af et kartel - ret til erstatning for personer, der ikke er aktive som udbydere eller efterspørgere på det af kartellet berørte marked - skade lidt af et offentligt organ, der har tildelt lån på fordelagtige vilkår med henblik på erhvervelse af de goder, der er genstand for kartellet)

(2020/C 54/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Otis GmbH, Schindler Liegenschaftsverwaltung GmbH, Schindler Aufzüge und Fahrtreppen GmbH, Kone AG og ThyssenKrupp Aufzüge GmbH

Sagsøgte: Land Oberösterreich, Gemeinnützige Wohnungsgenossenschaft »Lebensräume« eingetragene GmbH, EBS Wohnungsgesellschaft mbH, WAG Wohnungsanlagen GmbH, WSG Gemeinnützige Wohn- und Siedlergemeinschaft reg.GmbH, Neue Heimat Oberösterreich Gemeinnützige Wohnungs- und SiedlungsgesmbH, BRW Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft »Baureform Wohnstätte« eingetragene Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft »Familie« eingetragene Gen.m.b.H., VLW Vereinigte Linzer Wohnungsgenossenschaften Gemeinnützige GmbH, Gemeinnützige Steyrer Wohn- und Siedlungs Genossenschaft »Styria« reg.Gen.m.b.H., Innviertler Gemeinnützige Wohnungs- und Siedlungsgenossenschaft reg.Gen.m.b.H., Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft der Stadt Steyr GmbH, Gemeinnützige Industrie-Wohnungsaktiengesellschaft, Gemeinnützige Siedlungsgesellschaft m.b.H. für den Bezirk Vöcklabruck og GEWOG Neues Heim Gemeinnützige Wohnungsgesellschaft m.b.H.

Konklusion

Artikel 101 TEUF skal fortolkes således, at personer, der ikke er aktive som udbydere eller efterspørgere på et marked, der er berørt af et kartel, men som har ydet støtte i form af støttelån til aftagere af de produkter, der udbydes på dette marked, kan kræve, at virksomheder, som har deltaget i dette kartel, betaler erstatning for den skade, som de har lidt, fordi størrelsen af denne støtte har været højere, end den ville have været uden det nævnte kartel, hvilket har bevirket, at disse personer ikke har kunnet anvende denne difference til mere lukrative formål.

(1) EUT C 352 af 1.10.2018.
—

det under hensyntagen til den særlige situation, som flygtninge befinder sig i, og på grundlag af en individuel vurdering, der tager hensyn til samtlige relevante forhold, for det andet fastslås, at den pågældende persons materielle støtte faktisk sikres af flygtningen, eller at flygtningen forekommer at være det familiemedlem, der har størst mulighed for at sikre den krævede materielle støtte.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. januar 2020 – MSD Animal Health Innovation GmbH og Intervet International BV mod Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA)

(Sag C-178/18 P) (1)

(Appel - aktindsigt i dokumenter fra Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer - forordning (EF) nr. 1049/2001 - artikel 4, stk. 2, første led - undtagelse vedrørende beskyttelsen af forretningsmæssige interesser - artikel 4, stk. 3 - beskyttelse af beslutningsprocessen - dokumenter indgivet til Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) i forbindelse med en ansøgning om markedsføringstilladelse for et veterinærlægemiddel - afgørelse om at give tredjemand aktindsigt - generel formodning for fortrolighed - ingen forpligtelse for en EU-institution eller et EU-organ, kontor eller agentur til at anvende en generel formodning for fortrolighed)

(2020/C 77/05)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: MSD Animal Health Innovation GmbH og Intervet International BV (ved barrister C. Thomas, J. Stratford, QC, og solicitor B. Kelly samt advocaat P. Bogaert)

Den anden part i appelsagen: Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) (først ved T. Jabłoński, S. Marino, S. Drosos og A. Rusanov, derefter ved T. Jabłoński, S. Marino og S. Drosos, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) MSD Animal Health Innovation GmbH og Intervet International BV bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) afholdte omkostninger.

(1) EUT C 231 af 2.7.2018.
2)

Artikel 55, stk. 1, i forordning nr. 1198/2006 skal fortolkes således, at et beløb, der faktureres en modtager af et tilskud tildelt under Den Europæiske Fiskerifond, og som betales af denne modtager, kan betragtes som udgifter, der reelt er afholdt som omhandlet i denne bestemmelse, selv om tredjemand, som har faktureret dette beløb, ligeledes har bidraget økonomisk til det støttede projekt, enten ved at modregne en fordring mod modtageren i en fordring, som modtageren har mod denne tredjemand hidrørende fra tredjemands tilsagn om at yde et økonomisk bidrag, eller ved at udstede en separat faktura, forudsat at den pågældende udgift og det pågældende bidrag er behørigt dokumenteret ved hjælp af kvitterede fakturaer eller regnskabsdokumenter med tilsvarende bevisværdi, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
1)

§ 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som hverken medfører udbetaling af godtgørelse til arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse, der er ansat som ikke-fastansatte medarbejdere, eller til tjenestemænd, der for deres vedkommende er ansat inden for rammerne af et tidsubegrænset ansættelsesforhold, i tilfælde af ansættelsesforholdets ophør, selv om den fastsætter, at der skal udbetales en sådan godtgørelse til kontraktansatte med tidsubegrænset ansættelse i tilfælde af, at deres ansættelseskontrakt opsiges af en objektiv grund.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 23. januar 2020 – sag indledt af Energiavirasto (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein hallinto-oikeus – Finland)

(Sag C-578/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det indre marked for elektricitet - direktiv 2009/72/EF - artikel 3 - forbrugerbeskyttelse - artikel 37 - den regulerende myndigheds opgaver og beføjelser - udenretslig tvistbilæggelse - begrebet »part« - ret til en effektiv domstolsbeskyttelse mod en afgørelse fra en regulerende myndighed - klage indgivet af en privatkunde mod et selskab, der forvalter et elektricitetsdistributionssystem)

(2020/C 77/06)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Energiavirasto

Procesdeltagere: A og Caruna Oy

Konklusion

Artikel 37 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF skal fortolkes således, at den ikke pålægger medlemsstaterne at give den regulerende myndighed kompetence til at træffe afgørelse i tvister mellem privatkunder og netoperatører og til dermed at indrømme den privatkunde, som har indgivet en klage over netoperatøren til den regulerende myndighed, status som »part« i denne bestemmelses forstand og ret til at påklage den afgørelse, som denne myndighed træffer på grundlag af denne klage.

(1) EUT C 427 af 26.11.2018.
2)

Direktiv 2006/112, særligt direktivets artikel 28, skal fortolkes således, at en afgiftspligtig erhverver, der, således som denne kontraktligt har forpligtet sig til over for sælgeren i forbindelse med et gensidigt bebyrdende tilsagn om salg af fast ejendom, der ikke er indført i den nationale tingbog, foretager de nødvendige tiltag for den første indførelse af den omhandlede faste ejendom i den nævnte tingbog ved at anvende tjenesteydelser, der leveres af afgiftspligtige tredjemænd, anses for personligt at have leveret de omhandlede tjenesteydelser til sælgeren som omhandlet i artikel 28, selv om aftaleparterne har aftalt, at salgsprisen på de nævnte faste ejendomme ikke omfatter modværdien af matrikeltransaktionerne.
C 68/12

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. december 2019 – AV og BU mod Comune di Bernareggio (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio de Stato – Italien)

(Sag C-465/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - overdragelse af et apotek i forbindelse med en udbudsprocedure - national lovgivning - fortrinsret for ansatte på det overdragede apotek)

(2020/C 68/09)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio de Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: AV og BU

Sagsøgt: Comune di Bernareggio

procesdeltager: CT

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der indrømmer de ansatte på et kommunalt apotek en fortrinsret i tilfælde af overdragelse af dette apotek ved en udbudsprocedure.

(1) EUT C 399 af 5.11.2018.
2)

EU-retten skal fortolkes således, at når foranstaltninger såsom tildelingen af et beløb til et en offentlig virksomhed, der har alvorlige økonomiske vanskeligheder, eller overførslen af hele den kapitalandel, som en medlemsstat ejer i denne virksomhed, til en anden offentlig virksomhed uden vederlag, men med en forpligtelse for sidstnævnte til at afhjælpe ubalancen i førstnævntes egenkapital, kvalificeres som »statsstøtte« i henhold til artikel 107 TEUF, påhviler det den forelæggende ret at drage alle de konsekvenser, der følger af, at denne støtte i strid med artikel 108, stk. 3, TEUF ikke er blevet anmeldt til Europa-Kommissionen og således skal anses for at være ulovlig.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 19. december 2019 – Amoena Ltd mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Det Forenede Kongerige)

(Sag C-677/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - den fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - pos. 6212 og 9021 - post mastektomi-brystholdere - gennemførelsesforordning (EU) 2017/1167 - gyldighed - begrebet »tilbehør« - loyalt samarbejde)

(2020/C 68/11)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Amoena Ltd

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Konklusion

Gennemgangen af de præjudicielle spørgsmål har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/1167 af 26. juni 2017 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur.

(1) EUT C 25 af 21.1.2019.
1)

Artikel 15, stk. 1, i Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8. november 1990 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den fri udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/267/EØF, som ændret ved Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992, sammenholdt med artikel 31 i Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv), artikel 35, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/83/EF af 5. november 2002 om livsforsikring, sammenholdt med dette direktivs artikel 36, stk. 1, og artikel 185, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II), sammenholdt med dette direktivs artikel 186, stk. 1, skal fortolkes således, at fristen for at udøve retten til at opsige en livsforsikringsaftale begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor forsikringstageren får meddelelse om, at aftalen er indgået, selv om de oplysninger, som forsikringsselskabet afgiver til denne forsikringstager — undlader at præcisere, at den nationale lovgivning, som finder anvendelse på aftalen, ikke fastsætter noget formkrav for udøvelse af denne opsigelsesret, eller — angiver formkrav, som i realiteten ikke er påkrævet i henhold til den nationale lovgivning, som finder anvendelse på denne aftale, eller i henhold til de aftalemæssige vilkår i nævnte aftale, for så vidt som en sådan angivelse ikke fratager forsikringstagerne deres mulighed for at udøve opsigelsesretten i det væsentlige på samme betingelser som dem, der havde været gældende, såfremt disse oplysninger havde været nøjagtige; det tilkommer de forelæggende retter – på grundlag af en samlet vurdering, bl.a. under hensyn til den nationale retlige sammenhæng og de faktiske omstændigheder i hovedsagerne – at efterprøve, om en fejl i de oplysninger, som er meddelt forsikringstageren, fratager vedkommende en sådan mulighed.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. december 2019 – Patrick Grégor Puppinck m.fl. mod Republikken Polen, Europa-Kommissionen, Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og European Citizens’ Initiative One of Us

(Sag C-418/18 P) (1)

(Appel - regler for institutionerne - europæisk borgerinitiativ »One of Us« - Europa-Kommissionens meddelelse, som fastsætter dens konklusioner og begrundelsen for ikke at træffe de foranstaltninger, der anmodes om i borgerinitiativet)

(2020/C 68/06)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Patrick Grégor Puppinck, Filippo Vari, Josephine Quintavalle, Edith Frivaldszky, Jakub Baltroszewicz, Alicia Latorre Canizares og Manfred Liebner (ved solicitor R. Kiska og barrister P. Diamond)

De andre parter i appelsagen: European Citizens’ Initiative One of Us, Europa-Kommissionen (ved H. Krämer, som befuldmægtiget), Republikken Polen, Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Patrick Grégor Puppinck, Filippo Vari, Jakub Baltroszewicz, Manfred Liebner, Josephine Quintavalle, Edith Frivaldszky og Alicia Latorre Canizares bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

(1) EUT C 341 af 24.9.2018.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. december 2019 – Bondora AS mod Carlos V. C. (sag C-453/18) og XY (sag C-494/18) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo, Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona – Spanien)

(Forenede sager C-453/18 og C-494/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - europæisk betalingspåkravsprocedure - forordning (EF) nr. 1896/2006 - indgivelse af supplerende dokumenter til støtte for kravet - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - direktiv 93/13/EØF - kontrol, der skal foretages af den ret, for hvilken en anmodning om et europæisk betalingspåkrav er blevet indgivet)

(2020/C 68/07)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo, Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bondora AS

Sagsøgte: Carlos V. C. (sag C-453/18) og XY (sag C-494/18)

Konklusion

Artikel 7, stk. 2, litra d) og e), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1896/2006 af 12. december 2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure samt artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, som fortolket af Domstolen og sammenholdt med artikel 38 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at bestemmelserne gør det muligt for en »ret« i den nævnte forordnings forstand, ved hvilken der verserer en europæisk betalingspåkravsprocedure, at anmode fordringshaveren om supplerende oplysninger vedrørende de kontraktvilkår, som er blevet påberåbt til støtte for den pågældende fordring, med henblik på af egen drift at foretage en kontrol af, om disse kontraktvilkår eventuelt er urimelige, og følgelig således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter supplerende dokumenter, der indgives i dette øjemed, skal afvises.

(1) EUT C 381 af 22.10.2018.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 19. december 2019 – GRDF SA mod Eni Gas & Power France SA, Direct énergie, Commission de régulation de l’énergie og Procureur général près la cour d'appel de Paris (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation – Frankrig)

(Sag C-236/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles regler for det indre marked for naturgas - direktiv 2009/73/EF - artikel 41, stk. 11 - bilæggelse af tvister vedrørende de forpligtelser, der er pålagt systemoperatøren - tidsmæssige virkninger af tvistbilæggelsesmyndighedens afgørelser - retssikkerhed - berettiget forventning)

(2020/C 68/03)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: GRDF SA

Sagsøgte: Eni Gas & Power France SA, Direct énergie, Commission de régulation de l’énergie og Procureur général près la cour d'appel de Paris

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at virkningerne af en afgørelse truffet af en regulerende myndighed i dennes egenskab af tvistbilæggelsesmyndighed som omhandlet i dette direktivs artikel 41, stk. 11, omfatter den situation, der forelå mellem parterne i den tvist, der er indbragt for tvistbilæggelsesmyndigheden, før denne tvist opstod, bl.a. ved i relation til en kontrakt om transmission af naturgas at pålægge en part i tvisten at bringe denne kontrakt i overensstemmelse med EU-retten for hele kontraktperioden.

(1) EUT C 190 af 4.6.2018.
2)

Artikel 3, stk. 1, litra a), i forordning nr. 528/2012 skal fortolkes således, at den omstændighed, at et produkt først skal anvendes på en overflade, der skal behandles, efter at de skadegørere på overfladen, som produktet er bestemt til, er fjernet, ikke har betydning for kvalificeringen af dette produkt som »biocidholdigt produkt« som omhandlet i denne bestemmelse.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 19. december 2019 – Engie Cartagena S.L. mod Ministerio para la Transición Ecológica, tidligere Ministerio de Industria, Energía y Turismo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Nacional – Spanien)

(Sag C-523/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det indre marked for elektricitet - fælles regler - direktiv 2003/54/EF - artikel 3, stk. 2 - direktiv 2009/72/EF - artikel 3, stk. 2 - offentlige serviceforpligtelser - begreb - nationale bestemmelser - finansiering af energieffektivitetsplaner - udpegning af el-energiproducenter - obligatorisk bidrag)

(2020/C 61/13)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Nacional

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Engie Cartagena S.L.

Sagsøgt: Ministerio para la Transición Ecológica, anciennement Ministerio de Industria, Energía y Turismo

Procesdeltagere: Endesa Generación SA, EDP España SAU, Bizkaia Energía, SL, Iberdrola Generación SAU, Tarragona Power SL, Bahia de Bizkaia Electricidad SL og Viesgo Generación SL

Konklusion

Artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF skal fortolkes således, at et finansielt bidrag, som pålægges visse el-energiproducerende virksomheder for at finansiere handlingsprogrammer om energibesparelse og energieffektivitet, som forvaltes af en offentlig myndighed, ikke udgør en offentlig serviceforpligtelse, der er omfattet af denne bestemmelse.

(1) EUT C 408 af 12.11.2018.
1)

Artikel 66, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 508/2014 af 15. maj 2014 om Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2328/2003, (EF) nr. 861/2006, (EF) nr. 1198/2006 og (EF) nr. 791/2007 samt Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1255/2011 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstat afviser at imødekomme en støtteansøgning fra en fiskeriproducent- og akvakulturproducentorganisation vedrørende de udgifter, som den har afholdt til forberedelse og gennemførelse af en produktions- og afsætningsplan, med den begrundelse, at denne medlemsstat på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen endnu ikke havde fastsat en mulighed i den nationale retsorden for at behandle en sådan ansøgning.
1)

Artikel 27, stk. 1, og artikel 27, stk. 4, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes, sammenholdt med denne forordnings bilag VI, punkt 1 og 2, skal fortolkes således, at medlemsstaterne kan finde, at lønninger og omkostninger til administrativt og assisterende personale kan anses for at henhøre under omkostninger i forbindelse med offentlige kontroller som omhandlet i disse bestemmelser, og for ikke at overstige de omkostninger, der afholdes af de kompetente myndigheder som omhandlet i denne forordnings artikel 2, nr. 4), med en andel svarende til den tid, som de aktiviteter, der er uløseligt forbundet med gennemførelsen af disse offentlige kontroller, objektivt set kræver af dette personale.