Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Institutionernes retsakter ° direktiver ° direkte virkning ° graenser ° mulighed for at paaberaabe sig et direktiv over for en privatperson ° udelukket

(EF-traktaten, art. 189, stk. 3)

2. Tilnaermelse af lovgivningerne ° forbrugerbeskyttelse i forbindelse med forbrugerkredit ° direktiv 87/102 ° mulighed for ved manglende gennemfoerelse at stoette ret paa direktivet og tage retsmidler i anvendelse over for en privat kreditgiver ° Faellesskabets kompetence i medfoer af artikel 129 A ° ingen betydning

(EF-traktaten, art. 129 A og art. 189, stk. 3; Raadets direktiv 87/102, art. 11)

3. Faellesskabsret ° rettigheder tillagt private ° en medlemsstats tilsidesaettelse af pligten til at gennemfoere et direktiv ° pligt til at erstatte tab, der er forvoldt private ° betingelser

(EF-traktaten, art. 189, stk. 3)

Sammendrag

1. Adgangen til at stoette ret paa direktiver i forhold til statslige myndigheder hviler paa direktivernes bindende karakter, som kun foreligger over for de medlemsstater, som de er rettet til, og tilsigter at undgaa, at en medlemsstat kan forbedre sin retsstilling ved ikke at efterkomme faellesskabsretten. En udvidelse af dette princip, saaledes at det ogsaa kommer til at omfatte retsforhold mellem private, ville vaere ensbetydende med, at der tillaegges Faellesskabet befoejelser til at udstede regler, der direkte skaber forpligtelser for private, selv om en kompetence hertil kun tilkommer Faellesskabet med dets kompetence til at udstede forordninger eller vedtage beslutninger.

Heraf foelger, at et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private og saaledes ikke som saadan kan paaberaabes over for dem.

2. Naar der ikke inden for de i direktiv 87/102 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit fastsatte frister er truffet foranstaltninger til at gennemfoere direktivet, kan en forbruger ikke med henvisning til direktivet ° selv under hensyn til traktatens artikel 129 A ° over for en privat kreditgiver tage retsmidler i anvendelse og for en national ret paaberaabe sig mangler ved det loesoere eller de tjenesteydelser, som er blevet leveret af den, med hvem kreditgiveren har indgaaet en aftale om eneret til at stille kredit til raadighed.

Artikel 129 A har nemlig begraenset raekkevidde. Bestemmelsen fastslaar dels Faellesskabets forpligtelse til at bidrage til virkeliggoerelsen af et hoejt forbrugerbeskyttelsesniveau. Dels indfoerer bestemmelsen en faellesskabskompetence ved saerlige aktioner i forbindelse med den forbrugerbeskyttelsespolitik, der foeres ud over de foranstaltninger, som vedtages som led i gennemfoerelsen af det indre marked. Da bestemmelsen alene opstiller et maal for Faellesskabet og med henblik herpaa tillaegger Faellesskabet kompetence, men ikke derudover paalaegger medlemsstaterne eller private nogen forpligtelse, kan den ikke tjene som begrundelse for, at private indbyrdes direkte skulle kunne paaberaabe sig klare, praecise og ubetingede bestemmelser i direktiver om forbrugerbeskyttelse, som ikke er blevet gennemfoert inden for de fastsatte frister.

3. Saafremt de med et direktiv tilsigtede maal ikke kan naas gennem fortolkning, er medlemsstaterne ifoelge faellesskabsretten forpligtet til at erstatte tab, som er forvoldt private som foelge af undladelsen af at gennemfoere direktivet, naar tre betingelser er opfyldt. For det foerste skal de maal, der tilsigtes med direktivet, indebaere, at private tillaegges rettigheder, for det andet skal indholdet af disse rettigheder kunne fastslaas paa grundlag af selve direktivets bestemmelser, og for det tredje skal der vaere aarsagsforbindelse mellem statens tilsidesaettelse af sin forpligtelse og de skadelidtes tab.