Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse – direktiv 2003/33

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/33, art. 3, 4 og 8)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse – direktiv 2003/33

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/33, art. 3, stk. 1)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – foranstaltninger med henblik på at forbedre det indre markeds funktion – hjemmel – artikel 95 EF

(Art. 95 EF og 152 EF)

4. Tilnærmelse af lovgivningerne – reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse – direktiv 2003/33

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/33, art. 3 og 4)

Sammendrag

1. Forbuddet mod reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse i trykte publikationer, i informationssamfundets tjenester og i radioudsendelser, der er fastsat i artikel 3 og 4 i direktiv 2003/33 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse, kunne vedtages på grundlag af artikel 95 EF.

Hvad indledningsvis angår presseprodukter og andre trykte publikationer var der på tidspunktet for vedtagelsen af direktiv 2003/33 forskelle mellem medlemsstaternes nationale lovgivninger på området for reklame for tobaksvarer. Disse forskelle kunne hindre de frie varebevægelser og den frie udveksling af tjenesteydelser. Det samme gør sig gældende med hensyn til reklame for tobaksvarer i radioprogrammer og i forbindelse med informationssamfundets tjenester samt med hensyn til tobaksvirksomheders sponsorering af radioprogrammer. Flere medlemsstater havde allerede lovgivet på dette område eller beredte sig på at gøre det. Når henses til offentlighedens øgede bevidsthed om tobaksvarers skadelige virkning på helbredet, var det sandsynligt, at der ville opstå nye hindringer for samhandelen eller den frie udveksling af tjenesteydelser som følge af vedtagelsen af nye regler, der genspejlede denne udvikling, og som havde til formål mere effektivt at hæmme forbruget af disse varer.

Artikel 3 og 4 i direktiv 2003/33 har endvidere faktisk til formål at forbedre betingelserne for, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende. Forbuddet mod reklame for tobaksvarer i pressen og andre trykte publikationer, der er fastsat i direktivets artikel 3, stk. 1, tilsigter nemlig at forhindre, at bevægeligheden inden for Fællesskabet for presseprodukter hindres af nationale bestemmelser i den ene eller den anden medlemsstat. Direktivets artikel 3, stk. 2, og artikel 4, stk. 1 – der forbyder reklame for tobaksvarer i forbindelse med informationssamfundets tjenester og i radioprogrammer – har for deres vedkommende til formål at fremme den frie spredning af disse radioprogrammer og den frie bevægelighed for kommunikation, der henhører under informationssamfundets tjenester. Ved at forbyde, at radioprogrammer sponsoreres af foretagender, hvis hovedvirksomhed er fremstilling eller salg af tobaksvarer, har artikel 4, stk. 2, ligeledes til formål at forhindre, at den frie udveksling af tjenesteydelser hindres af den ene eller den anden medlemsstats nationale bestemmelser. I øvrigt er direktivets formål, som er at forbedre betingelserne for, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende, nævnt i direktivets artikel 8, hvorefter medlemsstaterne ikke kan forbyde eller begrænse den frie omsætning af varer og tjenesteydelser, der er i overensstemmelse med dette direktiv.

Endelig begrænser det forbud, der er fastsat i direktivets artikel 3 og 4, sig til forskellige former for reklame og sponsorering og udgør ikke et generelt forbud.

(jf. præmis 55, 61, 65, 71, 73-78, 87 og 88)

2. Udtrykket »trykte publikationer«, der er anvendt i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2003/33 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for tobaksvarer, dækker alene publikationer såsom aviser, tidsskrifter og ugeblade, uden at andre former for reklame falder inden for anvendelsesområdet for forbuddet mod reklame, der er fastsat i denne bestemmelse. Denne fortolkning understøttes af samme direktivs fjerde betragtning, hvorefter der er en mærkbar risiko for hindringer for den frie bevægelighed i det indre marked for publikationer, f.eks. tidsskrifter, aviser og blade, som følger af de love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne, som forbyder eller regulerer tobaksreklame i de pågældende medier. For at sikre den frie bevægelighed for alle disse medier i det indre marked anføres det i samme betragtning, at det er nødvendigt, at tobaksreklamer deri begrænses til kun at forekomme i blade og i tidsskrifter, der ikke henvender sig til befolkningen som helhed.

(jf. præmis 84-86)

3. Når betingelserne for anvendelse af artikel 95 EF som hjemmel er opfyldt, kan fællesskabslovgiver ikke forhindres i at anvende denne hjemmel som følge af, at beskyttelsen af folkesundheden er afgørende for lovgivers valg.

Artikel 95, stk. 3, EF bestemmer nemlig udtrykkeligt, at der, når harmoniseringen har fundet sted, garanteres et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed. Artikel 152, stk. 1, første afsnit, EF bestemmer endvidere, at der skal sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Fællesskabets politikker og aktiviteter.

Endelig – selv om artikel 152, stk. 4, litra c), EF udelukker enhver harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser, der tilsigter at beskytte og forbedre menneskers sundhed – indebærer denne bestemmelse imidlertid ikke, at harmoniseringsforanstaltninger, der vedtages på grundlag af andre af traktatens bestemmelser, ikke kan have indvirkning på beskyttelsen af menneskers sundhed.

(jf. præmis 92-95)

4. Artikel 3 og 4 i direktiv 2003/33 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for tobaksvarer tilsidesætter ikke proportionalitetsprincippet, da de kan anses for at være passende foranstaltninger til at realisere det mål, som de vedrører, dvs. harmonisering af medlemsstaternes nationale lovgivninger vedrørende reklame for tobaksvarer. I betragtning af fællesskabslovgivers forpligtelse til at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed, går de i øvrigt ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

For det første er de publikationer, der henvender sig til fagfolk i tobaksbranchen, eller som udgives i tredjelande og ikke hovedsageligt er bestemt for Fællesskabets marked, nemlig ikke omfattet af det forbud mod reklame for tobaksvarer i de trykte medier, der er fastsat i nævnte direktivs artikel 3. Det var desuden ikke muligt for fællesskabslovgiver som mindre restriktivt middel at vedtage et reklameforbud, hvorfra er undtaget publikationer rettet mod et lokalt eller regionalt marked, da en sådan undtagelse ville have givet forbuddet mod reklame for tobaksvarer et usikkert og uberegneligt anvendelsesområde, hvilket ville have forhindret, at direktivet opnåede sit formål.

For det andet kan forbuddet mod reklame for tobaksvarer i informationssamfundet tjenester og i radioudsendelser, der er fastsat i direktivets artikel 3, stk. 2, og artikel 4, stk. 1, ikke anses for at være uforholdsmæssigt; det kan – på grund af mediekonvergensen – begrundes ud fra ønsket om at undgå en omgåelse af det forbud, der finder anvendelse på trykte publikationer, ved en øget anvendelse af disse to medier.

Med hensyn til det forbud mod sponsorering af radioprogrammer, der er fastsat i direktivets artikel 4, stk. 2, fremgår det for det tredje ikke af dette direktivs betragtninger, at fællesskabslovgiver – ved ikke at begrænse en sådan foranstaltning til aktiviteter eller arrangementer med grænseoverskridende virkninger – har overskredet grænserne for det skøn, lovgiver har på dette område.

Forbuddene mod reklame eller sponsorering, der er fastsat i direktivets artikel 3 og 4, tilsidesætter desuden heller ikke den grundlæggende ret til ytringsfrihed, der er anerkendt ved artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention. Selv hvis det antoges, at de nævnte forbud havde til virkning, at ytringsfriheden indirekte svækkes, er den journalistiske ytringsfrihed som sådan uberørt, da journalisternes redaktionelle indlæg som følge heraf ikke er blevet påvirket.

(jf. præmis 146-152 og 156-158)