8.

Det er efter min mening vanskeligt at rokke ved institutionernes argumentation. Og den underbygges af den nedenfor gengivne statistiske oversigt over de smør-og skummetmælkspulvermængder, som interventionsorganerne i EØF ligger inde med, og som Kommissionen har fremlagt efter anmodning fra Domstolen. Smor og skummetmælkspulver som interventionsorganerne i EØF ligger inde med (i tons) Smør Skummetmælkspulver 1.1.1974 201 156 165 579 1.1.1975 147 624 365 180 1.1.1976 163 833 1 112 485 1.1.1977 155 367 1 135 484 1.1.1978 194 292 964 727 1.1.1979 417 975 673 906 1.1.1980 371 652 227 223 1.1.1981 239 359 229 732 1.1.1982 147 202 278 929 1.1.1983 305 742 576 294 1.1.1984 853 393 982 885 Denne oversigt viser, at overskuddet af mejeriprodukter ikke og ikke engang overvejende består af smør, der fremstilles af mælkens indhold af fedt, men desuden af skummetmælkspulver, der har et lavt fedtindhold og et stort indhold af proteiner. Det forholder sig altså ikke sådan, at dannelsen af overskud alene eller i alt fald først og fremmest skyldes fedtindholdet. Hvorledes mælkens sammensætning og navnlig forholdet mellem fedtindholdet og proteinindholdet end er, må mælken bidrage til overskudsdannelsen, og dette forklarer i øvrigt, at mere end 90% af den mælk, der produceres i Fællesskabet, leveres til mejerierne. De i kraft af interventionen opståede overskud viser i virkeligheden kun, hvorledes produktionskapaciteten i sektoren for mælk og mejeriprodukter og det næsten stagnerende forbrug i tidens løb har fjernet sig mere og mere fra hinanden. Bestemmelserne om fastsættelsen af afgiftens størrelse skal ses på baggrund heraf. Fællesskabslovgiveren har i en situation præget af global uligevagt på markedet ønsket »at indføre en medansvarsafgift, som på ensartet måde pålægges de samlede mælkemængder, der leveres til mejerierne...« (anden betragtning til forordning nr. 1079/77). Anvendelsen af en udifferentieret afgiftssats er et udtryk for dette ønske, som også kommer frem i det formål, afgiften angives at have; den skal uden at gøre indgreb i den ved interventionsordningen førte politik rette op på visse af denne ordnings utilsigtede følger ved genetablering af den nødvendige forbindelse mellem udbud og efterspørgsel. Den anden betragtning til forordning nr. 1079/77 bærer et meget talende vidnesbyrd herom og bør citeres. »... der [bør] oprettes en mere direkte forbindelse mellem produktionen og mulighederne for afsætning af mejeriprodukter« for: — »gradvis at genoprette et bedre forhold mellem produktion og behov på markedet« og — »for at mindske de store byrder og navnlig de betydelige overskud, som den nuværende situation medfører for Fællesskabet...«. Beslutningen om at beregne afgiften på grundlag af indikativprisen for mælk viser, at fællesskabslovgiveren har ønsket at skabe sammenhæng i tingene. Hensigten er nemlig til en vis grad at genskabe indtrykket af, at der er tale om et normalt marked. Med henblik herpå har man fundet, at indikativprisen var det bedst egnede parameter for producenterne, eftersom det er denne pris, Fællesskabet søger at sikre på markedet for vedkommende vare. Indikativprisen er i en vis forstand den normale markedspris for det kommende produktionsår, og valget af denne pris som grundlag for afgiften er udtryk for ønsket om at gøre producenterne opmærksomme på markedets realiteter. Afgiften skal som dens navn viser gøre samtlige mælkeproducenter medansvarlige, ved at skabe lydhørhed over for kravet om, at udbudet skal tilpasses efter efterspørgslen, hvilket krav den fælles markedsordning har kunnet svække, idet producenten gennem den har kunnet være sikker på at kunne afsætte sin vare til interventionsprisen uanset hvor store mængder, der blev udbudt. Markedssituationen har derfor efter min mening objektivt kunnet begrunde, at afgiften anvendes ensartet på samtlige producenter, og denne ensartede anvendelse er i den grad tilpasset formålet med afgiften, at den ikke kan adskilles derfra; medansvarsafgiften er ikke blot udtryk for et strategisk valg — genoprettelse af normale markedsforhold — der er også tale om et taktisk valg, der har nær sammenhæng hermed, idet meningen er at gøre hver eneste producent ansvarlig ved personligt at lade ham bidrage til dækningen af de udgifter, som de forskellige overskud i sektoren for mælk og mejeriprodukter giver anledning til. Rådet kan således ikke lastes for på dette trin at have begået en åbenbar fejl ved vurderingen af markedssituationen og derfor heller ikke for at have udsat mælkeproducenterne for forskelsbehandling. Dermed mister anbringendet om, at der foreligger magtfordrejning ethvert grundlag.