ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Artikel 24 i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at udnyttelsen af landbrugstekniske bygge- og anlægsarbejder som de i hovedsagen omhandlede udgør levering af ydelser, som foretages mod vederlag, idet de er direkte forbundet med den afgift, der er modtaget eller skal modtages, forudsat at dette beskedne afgiftsbeløb udgør en modværdi for den leverede ydelse, og desuagtet det forhold, at ydelserne leveres som et led i opfyldelsen af forpligtelser, som er fastsat ved lov. Det påhviler den forelæggende ret at vurdere, om det afgiftsbeløb, som er modtaget eller skal modtages, i sin egenskab af modydelse kan karakterisere en direkte forbindelse mellem de ydelser, som er foretaget eller skal foretages, og denne modydelse, og følgelig, om leveringen af ydelserne er foretaget mod vederlag. Den forelæggende ret skal nærmere bestemt sikre sig, at den afgift, som sagsøgerne i hovedsagen har fastsat, ikke kun delvist udgør et vederlag for de ydelser, som er foretaget eller skal foretages, og at størrelsen heraf ikke er blevet fastsat på grundlag af andre faktorer, som i givet fald potentielt kan drage tvivl om den direkte forbindelse mellem ydelserne og modydelserne herfor.
67

Det fremgår af ovenstående betragtninger, at det andet spørgsmål skal besvares med, at rammeafgørelsens artikel 8, stk. 1, litra c), skal fortolkes således, at den fuldbyrdende judicielle myndighed, når en europæisk arrestordre, grundlaget for hvilken er en »arrestordre« som omhandlet i denne bestemmelse, ikke nævner, at der foreligger en national arrestordre, ikke skal fuldbyrde denne arrestordre, hvis denne myndighed, henset til de oplysninger, der er afgivet i medfør af rammeafgørelsens artikel 15, stk. 2, samt alle øvrige oplysninger, som den har til rådighed, konstaterer, at den europæiske arrestordre ikke er gyldig, da den er blevet udstedt uden, at der rent faktisk er blevet udstedt en national arrestordre, der er forskellig fra den europæiske arrestordre.
Anden til fjerde betragtning til direktiv 85/611, der blev ophævet ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13. juli 2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (EUT 2009, L 302, s. 32), havde følgende ordlyd:

»[E]n samordning af de nationale lovgivninger, der gælder for [kollektive investerings]institutter [...], forekommer […] hensigtsmæssig med henblik på indbyrdes at tilnærme konkurrencevilkårene for disse institutter på fællesskabsplan og derved gennemføre en mere effektiv og ensartet beskyttelse af deltagerne; en sådan samordning forekommer hensigtsmæssig med henblik på at gøre det lettere for et [kollektivt investerings]institut [...] hjemmehørende i én medlemsstat at markedsføre sine andele på de øvrige medlemsstaters område.

[M]ed gennemførelsen af disse målsætninger bliver det lettere at ophæve begrænsningerne i den frie bevægelighed på fællesskabsplan for andele fra [kollektive investerings]institutter [...]; en sådan samordning fremmer oprettelsen af et europæisk kapitalmarked.

[U]nder hensyn til disse målsætninger bør der indføres fælles minimumsbestemmelser for [kollektive investerings-]institutter [...] hjemmehørende i Fællesskabet for så vidt angår deres godkendelse, tilsyn, struktur, aktiviteter samt de oplysninger, de skal offentliggøre.

[...]«
13

Skatteforvaltningen fastslog, at den bestanddel, der under omstændighederne i den foreliggende sag er karaktergivende for varen, er bestanddelen med den største procentvise andel af varens massefylde. Efter at have anført, at det fremgik af kvalitetscertifikatet, at den i hovedsagen omhandlede LPG svarede til en gas i flydende tilstand af typen CΠБT (SPBT), og at det fulgte af den nationale russiske standard ΓOCT 20448-90 (GOST 20448-90), at de gasser i flydende tilstand, hvis væsentlige bestanddele er propan og butan, kan anses for gasser i flydende tilstand af typen CΠБT (SPBT), konkluderede skatteforvaltningen følgelig, at disse to bestanddele er karaktergivende for denne LPG, uden at de øvrige bestanddele, dvs. metan, ethan, ethylen, propylen og butylen, kunne ændre denne karakter.
40

Det bemærkes, at det fremgår af den af den forelæggende ret foretagne beskrivelse af det i hovedsagen omhandlede tårnsystem, at systemet kan anses for at udgøre en »del[…]« eller tilbehør til et militærvåben, såsom en kanon eller et maskingevær, som omhandlet i underposition 9305 91 00 i KN. Det fremgår således af forelæggelsesafgørelsen, at det nævnte tårnsystem gør det muligt at montere en maskinkanon og et maskingevær. Samme tårnsystem udgør basen for en våbenstation, og det er i det væsentlige udstyret med flere undersystemer og komponenter, såsom bl.a. elektriske drev, optisk og elektronisk sigteudstyr inklusive displays og betjeningsenheder til mandskabet (skytte og kommandant), et våbenstyringssystem, flere opbevaringsbeholdere til ammunition og anordninger til at føre ammunitionen til våbnene, hvilket gør det muligt for mandskabet at betjene kanonen og maskingeværet og følgelig at afgive målrettede skud.
51

Ifølge denne regering er denne skatteordning for det første det eneste praktiske alternativ, der ikke indebærer uforholdsmæssige administrative konsekvenser for forvaltningen, for dem, der udbetaler de omhandlede indkomster, eller for de enkelte modtagere. Det er alene de nationale organer, som foretager udbetaling af pensionen og en overførsel af kildeskatten til skattemyndighederne, som for det første er i besiddelse af de ajourførte oplysninger, på baggrund af hvilke der effektivt, rimeligt og hensigtsmæssigt kan indrømmes et skattefradrag, og for det andet direkte og effektivt vil kunne opkræve eller tilbagebetale dette skattefradrag til de berørte skattepligtige personer.
14

På denne baggrund har First-tier Tribunal (Tax Chamber) (ret i første instans (afdelingen for sager om skatter og afgifter)) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er »invalidekøretøjer«»udelukkende« køretøjer til handicappede? 2) Hvad betyder udtrykket »invalidekøretøjer«, herunder navnlig: a) Henviser udtrykket til personer, som har et handicap ud over gangbesvær, eller henviser det også til personer, hvis eneste handicap er gangbesvær? b) Indebærer »invalide-« mere end en marginal funktionsnedsættelse? c) Kan en midlertidig funktionsnedsættelse, eksempelvis som følge af et brækket ben, anses for et handicap? 3) Ændrer de forklarende bemærkninger til KN af 4. januar 2005 betydningen af KN-pos. 8713 ved at udelukke motorkøretøjer (»scootere«), der er udstyret med separat ratsøjle? 4) Påvirker muligheden for, at en person uden handicap kan anvende et køretøj, tariferingen, hvis det kan vurderes, at køretøjet er udstyret med særlige egenskaber, der afbøder virkningerne af et handicap? 5) Hvis det er relevant, at et køretøj kan anvendes af en person uden handicap, i hvilket omfang bør ulemperne ved en sådan anvendelse i så fald tages i betragtning, når en sådan mulighed for anvendelse vurderes?«
57

Det fremgår af det ovenfor anførte, at de forelagte spørgsmål skal besvares med, at artikel 71, stk. 2, i forordning nr. 817/2004, henset til formålet med forordning nr. 1257/1999 og nr. 817/2004 samt til proportionalitetsprincippet og chartrets artikel 17 og 52, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i henhold til hvilken modtageren af en støtte ydet til gengæld for en forpligtelse til at drive miljøvenligt landbrug, som strækker sig over adskillige år, er forpligtet til at tilbagebetale hele den støtte, der allerede er udbetalt, med den begrundelse, at vedkommende ikke har indgivet en årlig ansøgning for denne støtte for det sidste år i den femårige periode for dennes forpligtelser, når denne femårige periode for det første er trådt i stedet for en tidligere forpligtelse grundet en forøgelse af hans driftsareal, og denne støttemodtager for det andet ikke er ophørt med at opfylde sine forpligtelser vedrørende driften af det areal, der blev anmeldt før denne forøgelse.
25

Denne begrundelsespligt indebærer imidlertid ikke, at Retten skal fremkomme med en udtømmende fremstilling og et for et behandle alle de argumenter, der er fremført af parterne i sagen. Rettens begrundelse kan således fremgå indirekte, forudsat at de berørte parter kan få kendskab til begrundelsen for, at Retten ikke har godtaget deres argumenter, og at Domstolen kan råde over de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan udøve sin prøvelsesret (dom af 22.10.2014, British Telecommunications mod Kommissionen, C-620/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:2309, præmis 56, og af 11.6.2015, EMA mod Kommissionen, C-100/14 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:382, præmis 75).
18

Den Hellenske Republik har for det andet, med hensyn til artikel 65, stk. 1, litra a), TEUF og Domstolens praksis på området for direkte beskatning, bl.a. dom af 6. juni 2000, Verkooijen (C-35/98, EU:C:2000:294, præmis 43), af 7. september 2004, Manninen (C-319/02, EU:C:2004:484, præmis 28 og 29), og af 25. oktober 2012, Kommissionen mod Belgien (C-387/11, EU:C:2012:670, præmis 45), fremhævet, at for så vidt angår fritagelse for arveafgift af fast ejendom, der anses for at være den primære bolig, er situationen for arvinger, der har fast bopæl i Grækenland, ikke objektivt sammenlignelig med situation for arvinger, der ikke har fast bopæl i denne medlemsstat. Mens de bosiddende arvinger ikke råder over en passende fast ejendom i Grækenland og ville have boligbehov i nævnte medlemsstat, som fast ejendom erhvervet ved arv kan dække eller fyldestgøre, råder de ikke-bosiddende arvinger nemlig som hovedregel over en primær bolig i udlandet og sætter ikke deres lid til en fast ejendom modtaget ved arv og beliggende i Grækenland for at kunne bosætte sig.
51

I denne forbindelse skal det konstateres, at det ikke fremgår af de sagsakter, som Domstolen har fået forelagt, at der i hovedsagen foreligger omstændigheder, som kan skabe tvivl om, hvorvidt oplysningerne vedrørende fremstillingsprocessen for den blanding af vegetabilske olier, som sagsøgeren i hovedsagen har indført, er sandfærdige. Således som det er anført i denne doms præmis 21, har den forelæggende ret endvidere anført, at der ikke foreligger nogen beviser for, at fabrikanten af den omhandlede vare eller sagsøgeren i hovedsagen har udvist svigagtig adfærd. Under alle omstændigheder tilkommer det den forelæggende ret at afgøre, om sådanne forhold foreligger.
31

I denne forbindelse bemærkes for det første, at artikel 48 TEUF ikke forbyder EU-lovgiver at knytte betingelser til eller at sætte grænser for de rettigheder, som han giver med henblik på at sikre arbejdskraftens frie bevægelighed, og, for det andet, at Rådet for Den Europæiske Union har udøvet sit skøn korrekt ved at fastsætte betingelser, navnlig i artikel 67, stk. 3, i forordning nr. 1408/71, der har til formål at fremme søgning af arbejde i den medlemsstat, hvor en person senest har betalt arbejdsløshedsforsikringsbidrag, og at lade denne stat betale ydelser ved arbejdsløshed (jf. i denne retning dom Gray, C-62/91, EU:C:1992:177, præmis 11 og 12).
30

Ved sit tredje anbringende har Central Bank of Iran anført, at Retten begik en fejl, da den fastslog, at bankens ret til forsvar var blevet overholdt. Banken har gjort gældende, at Rådet ikke meddelte den nogen beviser forud for vedtagelsen af de omtvistede retsakter om dets afgørelse om at fastholde appellantens navn på listerne over de enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger. Det var således med urette, at Retten fastslog, at Rådet kunne supplere begrundelserne for at fastholde opførelsen af appellanten på de omhandlede lister ved at tage faktorer, der fremgår af bestemmelserne i Irans monetære og finansielle lov, i betragtning, som ikke klart var omhandlet i begrundelsen for de omtvistede retsakter, og som ikke var blevet meddelt appellanten før vedtagelsen af disse retsakter. Appellanten blev frataget viden om sagen imod sig og var ikke i stand til at tilrettelægge sit forsvar på en hensigtsmæssig måde. Det var først i retsmødet, at appellanten for første gang fik mulighed for at tage til genmæle over for påstanden om, at banken havde forsynet Irans regering med midler.
81

Endelig kan den metode, som Retten anvendte, ikke anses for at pålægge appellanten en ulovlig eller urimelig bevisbyrde, eftersom denne metode ikke udelukker, at appellanten har mulighed for at godtgøre, at opførelsen af ham på listerne over personer og enheder, der er genstand for restriktive foranstaltninger, ikke var støttet på et tilstrækkeligt solidt faktisk grundlag, ved f.eks. at tilbagevise Rådets påstande vedrørende hans position i det syriske erhvervsliv eller ved at påberåbe sig tilstrækkeligt konkrete og præcise indicier, der viste, at han ikke ydede støtte til det syriske regime, og at han ikke drog fordel heraf.
104

Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at de forelagte spørgsmål skal besvares med, at rammeafgørelsens artikel 1, stk. 3, artikel 5 og artikel 6, stk. 1, skal fortolkes således, at den fuldbyrdende judicielle myndighed, som stilles over for objektive, pålidelige, præcise og behørigt ajourførte oplysninger, som vidner om, at der ved forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat foreligger mangler, der er systemiske eller generelle, eller som berører visse persongrupper eller visse centre for frihedsberøvede, skal foretage en konkret og præcis prøvelse af, om der er alvorlige grunde til at antage, at en person, som er omfattet af en europæisk arrestordre udstedt med henblik på retsforfølgning eller fuldbyrdelse af en frihedsstraf, på grund af forholdene under sin frihedsberøvelse i denne medlemsstat løber en reel risiko for at blive udsat for umenneskelig eller nedværdigende behandling som omhandlet i chartrets artikel 4 i tilfælde af overgivelse til nævnte medlemsstat. Med henblik herpå skal den anmode om supplerende oplysninger fra den udstedende judicielle myndighed, der skal meddele disse oplysninger inden for den i anmodningen fastsatte frist, efter om fornødent at have anmodet om bistand fra den eller en af de centrale myndighed(er) i den udstedende medlemsstat som omhandlet i rammeafgørelsens artikel 7. Den fuldbyrdende judicielle myndighed skal udsætte sin afgørelse vedrørende den berørte persons overgivelse, indtil den får supplerende oplysninger, som giver denne mulighed for at afvise, at der foreligger en sådan risiko. Såfremt det ikke inden for en rimelig frist kan afvises, at der foreligger en sådan risiko, skal myndigheden beslutte, om overgivelsesproceduren bør bringes til ophør
Forordningens artikel 81 med overskriften »Restitutio in integrum« fastsætter:

»1. En ansøger eller indehaver af et EU-varemærke eller enhver anden part i en sag ved kontoret, der trods iagttagelse af den efter omstændighederne fornødne omhu er blevet forhindret i over for kontoret at overholde en frist, genindsættes på begæring i sine tidligere rettigheder, såfremt den manglende overholdelse af fristen i medfør af denne forordning har som direkte følge, at en ret eller et retsmiddel fortabes.

2. Begæringen skal indgives skriftligt inden to måneder fra hindringens ophør. Den ovenfor omhandlede undladelse skal bringes til ophør inden for samme frist. Begæringen kan kun antages inden for et år efter udløbet af den ikke overholdte frist. Er ansøgningen om fornyelse af registreringen ikke indgivet, eller fornyelsesgebyret ikke betalt, indeholdes den i artikel 47, stk. 3, tredje punktum, fastsatte yderligere frist på seks måneder i fristen på et år.

[...]«
55

Hvad således angår det formål, som består i at sikre effektiviteten af skattekontrollerne, har den belgiske regering selv anført under retsmødet, at retten til momsfradrag i henhold til et administrativt cirkulære af 23. januar 2013 ikke kan nægtes af skattemyndighederne alene med den begrundelse, at de lovpligtige angivelser i en faktura er affattet på et andet sprog end nederlandsk, hvilket taler for, at anvendelsen af et sådant andet sprog ikke er til hinder for opnåelsen af dette formål.
Toldkodeksens artikel 78 har følgende ordlyd:

»1. Toldmyndighederne kan uden videre eller efter anmodning fra klarereren foretage en revision af angivelsen efter varernes frigivelse.

2. Efter at have frigivet varerne kan toldmyndighederne foretage kontrol af handelsdokumenter og -data vedrørende import eller eksport af de pågældende varer samt i forbindelse med senere erhvervsmæssige transaktioner med de samme varer for at sikre sig, at oplysningerne på angivelse er rigtige. Kontrollen kan gennemføres over for klarereren og alle personer, som direkte eller indirekte af forretningsmæssige grunde er berørt af transaktionerne, samt alle andre personer, der i kraft af deres erhverv måtte være i besiddelse af de nævnte dokumenter og data. Myndighederne kan også undersøge varerne, hvis disse kan frembydes.

3. Fremgår det af en revision af angivelsen eller af den efterfølgende kontrol, at de bestemmelser, der gælder for den pågældende toldprocedure, er blevet anvendt på grundlag af ukorrekte eller ufuldstændige oplysninger, træffer toldmyndighederne under overholdelse af eventuelle gældende bestemmelser de nødvendige foranstaltninger til at få afklaret situationen under hensyntagen til de foreliggende nye oplysninger.«
45

Selv om den nationale ret, for hvilken sagen er indbragt, således ikke er forpligtet til at iværksætte bevisførelse på tidspunktet for afgørelsen af dens kompetence, hvis sagsøgte anfægter det af sagsøgeren hævdede, har Domstolen fastslået, at såvel målet om en forsvarlig retspleje, der ligger til grund for anvendelsen af forordning nr. 44/2001, som respekten for dommernes uafhængighed i udøvelsen af deres hverv kræver, at den ret, for hvilken sagen er indbragt, kan undersøge sin internationale kompetence i lyset af alle de oplysninger, som den råder over, herunder i givet fald sagsøgtes anfægtelser (dom af 28.1.2015, Kolassa, C-375/13, EU:C:2015:37, præmis 64).
30

Som generaladvokaten har påpeget i punkt 37 i forslaget til afgørelse, er en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede under disse omstændigheder udtryk for den frihed, som medlemsstaterne råder over, i medfør af artikel 6, stk. 2, i direktiv 2000/78, til for så vidt angår erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger at fastsætte en aldersgrænse for adgang til en tjenestemandspensionsordning eller adgang til de pensionsydelser, som tildeles inden for rammerne af denne ordning. Ifølge bestemmelsens ordlyd giver den nemlig medlemsstaterne mulighed for ikke alene at fastsætte forskellige aldersgrænser for arbejdstagere eller grupper eller kategorier af arbejdstagere, men ligeledes inden for en erhvervstilknyttet social sikringsordning at fastsætte en aldersgrænse for adgang til ydelser ved alderdom.
Momslovens artikel 91, stk. 1-4, har følgende ordlyd:

»1. Efter udløbet af det afgiftsår, i hvilket den afgiftspligtige var berettiget til at foretage fradrag for indgående afgift som omhandlet i artikel 86, stk. 1, er den afgiftspligtige forpligtet til at foretage en regulering af fradraget for det afsluttede afgiftsår i overensstemmelse med artikel 90, stk. 2-10, under hensyn til den pro rata-sats, der beregnes i henhold til artikel 90, stk. 2-6 eller 10, eller i henhold til de bestemmelser, der er vedtaget på grundlag af artikel 90, stk. 11 og 12.

2. For så vidt angår varer og tjenesteydelser, der på grundlag af bestemmelserne om den afgiftspligtiges indkomstskat henføres til afskrivningsberettigede materielle eller immaterielle anlægsaktiver, samt jord og brugsrettigheder, der henføres til erhververens materielle eller immaterielle anlægsaktiver, undtagen varer og tjenesteydelser, hvis anskaffelsesværdi ikke overstiger 15000 [polske zloty (PLN) (ca. 3417 EUR)], skal den afgiftspligtige foretage den i stk. 1 nævnte regulering over en periode på fem år og for så vidt angår jord og brugsrettigheder over en periode på ti år, regnet fra det år, hvor de blev taget i brug. Den årlige regulering i den i første punktum omhandlede situation andrager en femtedel og for jord og brugsrettigheder en tiendedel af det afgiftsbeløb, der beregnedes ved dets erhvervelse eller fremstilling. Stk. 1 finder tilsvarende anvendelse for så vidt angår materielle og immaterielle aktiver, hvis anskaffelsesværdi ikke overstiger 15000 PLN (ca. 3417 EUR), dog således at reguleringen skal foretages efter udløbet af det år, hvori aktivet blev taget i brug.

[...]

3. Den i stk. 1 og 2 omhandlede regulering foretages i momsangivelsen for den første afregningsperiode i året efter det afgiftsår, som reguleringen foretages for, og i tilfælde af ophør af den økonomiske virksomhed i momsangivelsen for den sidste afregningsperiode.

4. Hvis de i stk. 2 omhandlede varer eller tjenesteydelser sælges i den i stk. 2 omhandlede reguleringsperiode eller pålægges afgift i henhold til artikel 14, anses disse varer eller tjenesteydelser indtil udløbet af reguleringsperioden fortsat for anvendt til brug for den afgiftspligtige persons afgiftspligtige virksomhed.«
7

Nævnte direktivs artikel 173 er affattet således: »1. For så vidt angår varer og ydelser, som af en afgiftspligtig person benyttes både til transaktioner, der giver ret til fradrag [...], og til transaktioner, der ikke giver ret til fradrag, er fradrag kun tilladt for den forholdsmæssige andel af momsen, der kan tilskrives den førstnævnte form for transaktioner. Pro rata-satsen for fradraget beregnes i overensstemmelse med artikel 174 og 175 for samtlige transaktioner, som udføres af den afgiftspligtige person. 2. Medlemsstaterne kan træffe følgende foranstaltninger: a) give den afgiftspligtige person tilladelse til at fastsætte en pro rata-sats for hver sektor inden for sin virksomhed, såfremt der føres særskilte regnskaber for hver af disse sektorer b) påbyde den afgiftspligtige person at fastsætte en pro rata-sats for hver sektor inden for sin virksomhed og at føre særskilte regnskaber for hver af disse sektorer c) give den afgiftspligtige person tilladelse til eller pålægge ham at foretage fradraget under hensyntagen til, hvordan samtlige eller en del af varerne og ydelserne benyttes d) give den afgiftspligtige person tilladelse til eller pålægge ham at foretage fradraget i overensstemmelse med den i stk. 1, første afsnit, anførte regel for samtlige varer og ydelser benyttet til alle de omhandlede transaktioner [...]«
Kapitel 2 i forordning nr. 1260/2001 med titlen »Kvoteordning« omfattede forordningens artikel 10-21. Forordningens artikel 10 havde følgende ordlyd:

»1. Kapitel 2 gælder for produktionsårene 2001/02-2005/06.

2. Basismængderne for A- og B-produktionen af sukker [...] er de mængder, der er fastsat i artikel 11, stk. 2.

3. For at opfylde Fællesskabets forpligtelser i henhold til den landbrugsaftale, der er indgået [med Verdenshandelsorganisationen], kan garantierne for afsætning af sukker, isoglucose og inulinsirup, der er produceret inden for kvoter, nedsættes for et eller flere bestemte produktionsår.

4. Med henblik på anvendelse af stk. 3 fastlægges inden den 1. oktober for hvert produktionsår garantimængden inden for kvoterne på grundlag af prognoserne for produktion, indførsel, forbrug, oplagring, overførsel og restmængde, der kan udføres, samt det anslåede gennemsnitlige tab, der skal afholdes ifølge selvfinansieringsordningen, jf. artikel 15, stk. 1, litra d). Viser prognoserne, at der for det pågældende produktionsår er en restmængde, der kan udføres, som er større end det maksimum, der er fastsat i aftalen, nedsættes garantimængden med forskellen [...]«
51

Det fremgår således af bl.a. 2., 3., 5. og 17. betragtning til rammeafgørelsen og af 2., 6. og 12. betragtning til afgørelsen, at det system for udveksling af oplysninger, der er indført ved disse to retsakter, med henblik på at lette den gensidige retshjælp og sikre gensidig anerkendelse af afgørelser i straffesager har til formål at forenkle procedurerne for overførsel af dokumenter mellem medlemsstaterne, at forbedre og fortsat integrere medlemsstaternes udveksling af oplysninger fra strafferegistre, og at styrke effektiviteten af denne udveksling ved oprettelsen af et europæisk standardformat, som gør det muligt at overføre disse oplysninger i en ensartet, elektronisk og forståelig form, der let kan maskinoversættes, ved hjælp af standardformularer og koder.