ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 398/2

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 6. oktober 2015 — Ville de Mons mod Base Company SA, tidligere KPN Group Belgium SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Mons — Belgien)

(Sag C-346/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - elektroniske kommunikationsnet og -tjenester - direktiv 2002/20/EF - artikel 13 - afgift for tilladelse til at installere faciliteter - anvendelsesområde - kommunal ordning, hvorefter ejerne af pyloner og sendemaster til mobiltelefoni pålægges en afgift))

(2015/C 398/02)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ville de Mons

Sagsøgt: Base Company, tidligere KPN Group Belgium SA

Konklusion

Artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og tjenester (tilladelsesdirektivet) skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at en afgift som den i hovedsagen omhandlede, kan pålægges ejeren af anlæg på eget anlægsområde, såsom pyloner eller sendemaster, der har til formål at bære de for mobiltelefonnettets funktion nødvendige antenner, og som ikke har kunnet placeres på et eksisterende anlægsområde.

(1) EUT C 252 af 31.8.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 389/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2015 — Thierry Delvigne mod Commune de Lesparre-Médoc og Préfet de la Gironde (anmodning om præjudiciel afgørelse fra tribunal d’instance de Bordeaux — Frankrig)

(Sag C-650/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 39 og 49 - Europa-Parlamentet - valg - valgret - unionsborgerskab - tilbagevirkende kraft af en mildere straffelovgivning - national lovgivning, der fastsætter en frakendelse af valgretten i tilfælde, hvor der er afsagt en straffedom i sidste instans inden den 1. marts 1994))

(2015/C 389/03)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal d’instance de Bordeaux

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Thierry Delvigne

Sagsøgte: Commune de Lesparre-Médoc og Préfet de la Gironde

Konklusion

Artikel 39, stk. 2, og artikel 49, stk. 1, sidste punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede uden videre udelukker en person fra den kreds af personer, der har valgret og er valgbare til Europa-Parlamentet, når denne person ligesom sagsøgeren i hovedsagen er blevet idømt en straf for alvorlig kriminalitet ved en dom, der er blevet endelig inden den 1. marts 1994.

(1) EUT C 129 af 28.4.2014.
1)

Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret, Andersen mod Kommissionen (T-92/11, EU:T:2013:143), ophæves, for så vidt som Retten med denne dom annullerede artikel 1, stk. 2, i Kommissionens afgørelse 2011/3/EU af 24. februar 2010 vedrørende kontrakter om offentlig trafikbetjening mellem Transportministeriet og Danske Statsbaner (sag C 41/08 (ex NN 35/08)) hvad angår den støtte, som blev udbetalt fra den 3. december 2009 i henhold til den anden kontrakt om offentlig trafikbetjening, der blev indgået for årene 2005 til 2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 30/2

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 23. november 2016 — Europa-Kommissionen mod Stichting Greenpeace Nederland og Pesticide Action Network Europe (PAN Europe)

(Sag C-673/13 P) (1)

((Appel - aktindsigt i institutionernes dokumenter - forordning (EF) nr. 1049/2001 - miljø - Århuskonventionen - forordning (EF) nr. 1367/2006 - artikel 6, stk. 1 - risiko for at skade en fysisk eller juridisk persons forretningsmæssige interesser - begrebet »oplysninger, der vedrører emissioner til miljøet« - dokumenter vedrørende proceduren for godkendelse af et aktivstof i plantebeskyttelsesmidler - aktivstoffet glyphosat))

(2017/C 030/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved B. Smulders, P. Ondrůšek, P. Oliver og L. Pignataro-Nolin, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgeren: American Chemistry Council Inc. (ACC), CropLife America Inc., National Association of Manufacturers of the United States of America (NAM) (ved avocat M. Abenhaïm, advokat K. Nordlander og solicitor P. Harrison), CropLife International AISBL (CLI) (ved barrister D. Abrahams, avocats R. Cana og E. Mullier samt dikigoros A. Patsa), European Chemical Industry Council (Cefic), European Crop Protection Association (ECPA) (ved avocats I. Antypas og D. Waelbroeck samt solicitor D. Slater), European Crop Care Association (ECCA) (ved dikigoros S. Pappas), Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og A. Lippstreu, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Stichting Greenpeace Nederland og Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (ved advocaten B. Kloostra og A. van den Biesen)

Intervenient til støtte for den anden part i sagen: Kongeriget Sverige (ved E. Karlsson, L. Swedenborg, A. Falk, U. Persson, C. Meyer-Seitz og N. Otte Widgren, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 8. oktober 2013, Stichting Greenpeace Nederland og PAN Europe mod Kommissionen (T-545/11, EU:T:2013:523), ophæves.

2) Sag T-545/11 hjemvises til Retten.

3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

(1) EUT C 71 af 8.3.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 350/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 28. juli 2016 — Rådet for Den Europæiske Union mod Europa-Kommissionen

(Sag C-660/13) (1)

((Annullationssøgsmål - Den Europæiske Unions eksterne forbindelser - Det Schweiziske Forbunds adgang til det indre marked - Det Schweiziske Forbunds finansielle bidrag til den økonomiske og sociale samhørighed i et udvidet EU - aftalememorandum om et finansielt bidrag fra Det Schweiziske Forbund til de stater, der blev medlemmer i forbindelse med udvidelsen af 2004 - EU’s udvidelse med Republikken Kroatien - addendum til aftalememorandummet om et finansielt bidrag fra Det Schweiziske Forbund til Republikken Kroatien - Europa-Kommissionens undertegnelse af addendummet på Unionens vegne uden forudgående bemyndigelse fra Rådet for Den Europæiske Union - kompetence - artikel 13, stk. 2, TEU, artikel 16, stk. 1 og 6, TEU og artikel 17, stk. 1, TEU - principperne om kompetencetildeling, institutionel ligevægt og loyalt samarbejde))

(2016/C 350/02)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Rådet for Den Europæiske Union (ved A. de Elera-San Miguel Hurtado, P. Mahnič og E. Finnegan, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøger: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, J. Vláčil, E. Ruffer og M. Hedvábná, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og B. Beutler, som befuldmægtigede), Den Hellenske Republik (ved S. Chala og M. Tassopoulou, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved G. de Bergues, D. Colas, F. Fize og N. Rouam, som befuldmægtigede), Republikken Litauen (ved D. Kriaučiūnas og J. Nasutavičienė, som befuldmægtigede), Ungarn (ved M. Fehér og G. Szima, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M. Bulterman, M. Gijzen og M. Noort, som befuldmægtigede), Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget), Republikken Finland (ved J. Heliskoski og H. Leppo, som befuldmægtigede) og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved J. Kraehling, C. Brodie, S. Behzadi-Spencer og E. Jenkinson, som befuldmægtigede, bistået af barrister J. Holmes)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen (ved S. Pardo Quintillán og T. Scharf, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Kommissionens afgørelse C(2013) 6355 final af 3. oktober 2013 om undertegnelse af et addendum til aftalememorandummet om et finansielt bidrag fra Det Schweiziske Forbund annulleres.

2) Virkningerne af Kommissionens afgørelse C(2013) 6355 final opretholdes, indtil en ny afgørelse, der er tiltænkt at erstatte den, træder i kraft inden for en rimelig frist.

3) Europa-Kommissionen betaler sagsomkostningerne.

4) Den Tjekkiske Republik, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Hellenske Republik, Den Franske Republik, Republikken Litauen, Ungarn, Kongeriget Nederlandene, Republikken Polen, Republikken Finland og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 45 af 15.2.2014.
1)

Artikel 3, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 785/2004 af 21. april 2004 om forsikringskrav til luftfartsselskaber og luftfartøjsoperatører skal fortolkes således, at en person, som befinder sig om bord på en helikopter, der ejes af et EF-luftfartsselskab, og som befordres i henhold til en kontrakt indgået mellem den ombordværendes arbejdsgiver og luftfartsselskabet med henblik på at udføre en bestemt opgave såsom den i hovedsagen omhandlede, er en »passager« som omhandlet i denne bestemmelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/19

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 26. februar 2015 — Christie’s France SNC mod Syndicat national des antiquaires (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-41/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2001/84/EF - artikel 1 - intellektuel ejendomsret - auktion af originale kunstværker - følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk - den vederlagspligtige i henhold til følgeretten - køber eller sælger - aftalt fravigelse))

(2015/C 138/24)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Christie’s France SNC

Sagsøgt: Syndicat national des antiquaires

Konklusion

Artikel 1, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/84/EF af 27. september 2001 om følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at den person, der skal betale følgeretsvederlaget og er udpeget hertil i den nationale lovgivning, uanset om det er sælgeren, eller om det er en professionel på kunstmarkedet, der deltager i handelen, aftaler med enhver anden person, herunder køberen, at denne helt eller delvist endeligt bærer udgiften til følgeretsvederlaget, forudsat at et sådant aftalemæssigt arrangement på ingen måde berører de forpligtelser og det ansvar, der påhviler den person, der skal betale vederlaget til ophavsmanden.

(1) EUT C 102 af 7.4.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/22

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 5. marts 2015 — Ahmed Abdelaziz Ezz m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-220/14 P) (1)

((Appel - restriktive foranstaltninger over for visse personer på baggrund af situationen i Egypten - indefrysning af midler, der tilhører personer, der retsforfølges for uretmæssig tilegnelse af statens midler - De Forenede Nationers konvention mod korruption))

(2015/C 138/29)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin og Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar (ved J. Lewis, QC, barristers B. Kennelly og J. Pobjoy og solicitor J. Binns)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre og D. Gauci, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Ahmed Abdelaziz Ezz, Abla Mohammed Fawzi Ali Ahmed, Khadiga Ahmed Ahmed Kamel Yassin og Shahinaz Abdel Azizabdel Wahab Al Naggar bærer deres egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

(1) EUT C 235 af 21.7.2014.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF og artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2009/402/EF af 28. januar 2009 om salgsfremmeplanerne for frugt og grøntsager indført i Frankrig [C 29/05 (ex NN 57/05)], idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de foranstaltninger, som er nødvendige for hos modtagerne at tilbagesøge den statsstøtte, som er erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i nævnte beslutnings artikel 1, og idet den ikke inden for den fastsatte frist har meddelt Europa-Kommissionen de oplysninger, der er opregnet i denne beslutnings artikel 4.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 22. januar 2015 — Régie communale autonome du stade Luc Varenne mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Mons — Belgien)

(Sag C-55/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 77/388/EØF - moms - fritagelser - artikel 13, punkt B, litra b) - begrebet »fritaget udlejning af fast ejendom« - tilrådighedsstillelse mod vederlag af et fodboldstadion - aftale om tilrådighedsstillelse, som giver ejeren visse rettigheder og prærogativer - ejerens levering af forskellige tjenesteydelser, som udgør 80 % af den aftalte modydelse))

(2015/C 107/16)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Régie communale autonome du stade Luc Varenne

Sagsøgt: État belge

Konklusion

Artikel 13, punkt B, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at tilrådighedsstillelsen mod vederlag af et fodboldstadion i henhold til en aftale, som forbeholder ejeren visse rettigheder og prærogativer, og hvorefter dennes ydelse af forskellige tjenester, bl.a. vedligeholdelse, rengøring, pasning og sikring af, at faciliteterne lever op til standarderne, svarer til 80 % af den aftalte modydelse, i princippet ikke udgør en »udlejning af fast ejendom« i denne bestemmelses forstand. Det tilkommer den forelæggende ret at vurdere dette.

(1) EUT C 102 af 7.4.2014.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 TEUF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen ved at kræve, at kandidater til stillinger ved de lokale myndigheder, der er hjemmehørende i de fransk- eller tysksprogede regioner, hvor det ikke fremgår af de krævede eksamensbeviser eller uddannelsescertifikater, at kandidaterne har fulgt undervisningen på det pågældende sprog, skal føre bevis for deres sprogkundskaber gennem fremlæggelse af et særligt certifikat, der udelukkende udstedes af ét officielt belgisk organ, efter en af dette organ afholdt prøve.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 9. januar 2015 — RG (*1) mod SF (*1) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d'appel de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-498/14 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - den præjudicielle hasteprocedure - retligt samarbejde i civile sager - anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar - barnebortførelse - forordning (EF) nr. 2201/2003 - artikel 11, stk. 7 og 8)

(2015/C 073/11)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: RG (*1)

Sagsøgt: SF (*1)

Konklusion

Artikel 11, stk. 7 og 8, i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for, at en medlemsstat tillægger en specialiseret ret kompetence til at tage stilling til spørgsmål vedrørende tilbagegivelse af eller forældremyndighed over et barn inden for rammerne af den procedure, der er fastsat i disse bestemmelser, selv i et tilfælde, hvor en sag om realiteten vedrørende forældreansvaret i forbindelse med barnet allerede er blevet indbragt for en anden ret.

(*1) Information er fjernet eller erstattet inden for rammerne af beskyttelse af personoplysninger og/eller fortrolighed.

(1) EUT C 16 af 19.1.2015.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 15. januar 2015 — Ryanair Ltd mod PR Aviation BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-30/14) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 96/9/EF - retlig beskyttelse af databaser - database, der hverken er beskyttet af ophavsretten eller af sui generis-retten - begrænsning af databasens brugeres rettigheder ved aftale)

(2015/C 073/10)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ryanair Ltd

Sagsøgt: PR Aviation BV

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser skal fortolkes således, at det ikke finder anvendelse på en database, der hverken er beskyttet af ophavsretten eller af sui generis-retten i medfør af dette direktiv, og det nævnte direktivs artikel 6, stk. 1, artikel 8 og 15 er således ikke til hinder for, at fremstilleren af en sådan database ved aftale opstiller begrænsninger for tredjemænds benyttelse af denne, for så vidt som andet ikke er bestemt i den anvendelige nationale lovgivning.

(1) EUT C 135 af 5.5.2014.
1)

Artikel 60 i Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter, som ændret ved akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at såfremt dyr, der er særligt forberedt til anvendelse i laboratorier, og som indfører på Unionens område af en importør, er bestemt til en offentlig, almennyttig eller godkendt privat institution, hvis hovedbeskæftigelse er undervisning eller videnskabelig forskning, kan denne importør, selv om denne ikke selv er en sådan institution, indrømmes den importafgiftsfritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse for denne type varer.
1)

Artikel 2, nr. 11), og artikel 11 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 skal fortolkes således, at i et tilfælde, hvor et barn er blevet fjernet i overensstemmelse med en foreløbigt eksigibel retsafgørelse, som efterfølgende er blevet ophævet ved en retsafgørelse, som fastsætter barnets opholdssted hos den forælder, der bor i domsstaten, skal retten i den medlemsstat, hvortil barnet er blevet fjernet, for hvilken der er indbragt en anmodning om barnets tilbagegivelse, efterprøve, om barnet stadig havde sit sædvanlige opholdssted i domsstaten før den påståede ulovlige tilbageholdelse, idet den herved skal foretage en vurdering af samtlige særlige omstændigheder i den foreliggende sag. Inden for rammerne af denne vurdering skal der tages hensyn til den omstændighed, at den retsafgørelse, som tillod fjernelsen, var foreløbigt eksigibel og var blevet appelleret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/25

Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. juli 2014 — Juan Carlos Sánchez Morcillo og María del Carmen Abril García mod Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Provincial de Castellón — Spanien)

(Sag C-169/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 93/13/EØF - artikel 7 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 - forbrugeraftaler - aftale om lån med pant i fast ejendom - urimelige kontraktvilkår - procedure med henblik på realisering af pant i fast ejendom - søgsmålsret))

2014/C 315/38

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Castellón

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Juan Carlos Sánchez Morcillo og María del Carmen Abril García

Sagsøgt: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at den er til hinder for en fuldbyrdelsesordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en procedure med henblik på realisering af pant i fast ejendom ikke kan udsættes af den ret, der skal træffe afgørelse om sagens realitet, hvilken ret i sin endelige afgørelse i bedste fald vil kunne tilkende forbrugeren en kompensationsgodtgørelse for den skade, vedkommende har lidt, eftersom forbrugeren som rekvisitus ikke kan appellere den afgørelse, hvorved hans indsigelse forkastes, mens den erhvervsdrivende som rekvirent kan appellere afgørelsen om, at proceduren skal indstilles, eller om, at det urimelige kontraktvilkår ikke skal finde anvendelse.

(1) EUT C 175 af 10.6.2014.
4)

Artikel 15, stk. 6, litra a), i direktiv 2008/115 skal fortolkes således, at en tredjelandsstatsborger, der under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede ikke har fremskaffet et identitetsdokument, som ville have gjort det muligt at udsende den pågældende fra den berørte medlemsstat, kun kan anses for at have udvist »manglende samarbejde« som omhandlet i denne bestemmelse, hvis det fremgår af en undersøgelse af denne tredjelandsstatsborgers adfærd under perioden for frihedsberøvelsen, at den pågældende ikke har samarbejdet med de kompetente myndigheder vedrørende gennemførelsen af udsendelsesproceduren, og at denne procedure kan forventes at tage længere tid end påregnet på grund af denne adfærd, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Artikel 54 i den konvention om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser, der blev undertegnet i Schengen den 19. juni 1990 og trådte i kraft den 26. marts 1995, og hvorefter anvendelsen af princippet ne bis in idem gøres betinget af, at sanktionen, i tilfælde af domfældelse, »er fuldbyrdet«, eller af, at den »er ved at blive fuldbyrdet«, er forenelig med artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som sikrer dette princip.
1)

Den Europæiske Unions Rets dom Klein mod Kommissionen (T-309/10, EU:T:2014:19) ophæves, for så vidt som Retten frifandt Europa-Kommissionen for påstanden om, at denne skulle tilpligtes at erstatte det tab, som Christoph Klein angiveligt havde lidt, at regne fra den 15. september 2006.
3)

Princippet om merværdiafgiftens neutralitet skal fortolkes således, at det er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter skattemyndighederne har mulighed for at give tjenesteyderen afslag på godtgørelse af denne afgift, som han har indbetalt, når modtageren af disse ydelser, som ligeledes har indbetalt den pågældende afgift for de samme ydelser, har fået afslag på retten til fradrag med den begrundelse, at han ikke var i besiddelse af det tilsvarende afgiftsdokument, idet den nationale lovgivning ikke giver mulighed for berigtigelse af afgiftsdokumenter, når der foreligger en afgiftskontrolafgørelse.
—

dels, at det nævnte vilkår er affattet klart og forståeligt, dvs. at det ikke kun er forståeligt for forbrugeren på et grammatisk plan, men også således, at aftalen på gennemsigtig vis beskriver, hvordan den mekanisme, som det omhandlede vilkår knytter sig til, samt forholdet mellem denne mekanisme og den, der er fastsat i øvrige vilkår, konkret fungerer, således at denne forbruger på grundlag af præcise og forståelige kriterier kan vurdere, hvilke økonomiske følger aftalen kan få for den pågældende.