ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Tredje Afdeling)

1. juli 2009

Sag F-6/07 DEP

Risto Suvikas

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Personalesag – retspleje – fastsættelse af sagsomkostninger«

Angående: Søgsmål, hvorunder Risto Suvikas har nedlagt påstand om fastsættelse af sagsomkostningerne i sag F-6/07, Suvikas mod Rådet (dom af 8.5.2008, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser).

Udfald: De sagsomkostninger, som sagsøgeren kan kræve erstattet i sag F-6/07, Suvikas mod Rådet, fastsættes til 11 640 EUR.

Sammendrag

1. Retspleje – sagsomkostninger – fastsættelse – forhold, der skal tages i betragtning – omfanget af en advokats arbejde

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b); Personalerettens procesreglement, art. 122]

2. Retspleje – sagsomkostninger – fastsættelse – udgifter, der kan kræves erstattet – udgifter til kontorhold og telekommunikation

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b); Personalerettens procesreglement, art. 122]

1. Hvad angår vurderingen af omfanget af det arbejde, der er udført af en parts advokat i forbindelse med proceduren for Personaleretten med henblik på opgørelsen af størrelsen af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, tilkommer det Fællesskabets retsinstanser at tage hensyn til det samlede antal arbejdstimer, der kan anses for objektivt nødvendige med henblik på denne procedure. Mens processkrifternes kortfattethed lige så vel kan være udtryk for ophavsmandens evne til at fatte sig i korthed, hvilket sparer tid for retsinstansen og modparten, som tegn på et hurtigt udført arbejde, kan processkrifternes længde principielt ikke tages som udtryk for, at sagen nødvendigvis objektivt set krævede et omfattende arbejde.

(jf. præmis 24 og 26)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 30. oktober 1998, sag T-290/94 DEP, Kaysersberg mod Kommissionen, Sml. II, s. 4105, præmis 20, 20. november 2002, sag T-171/00 DEP, Spruyt mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 225, og II, s. 1127, præmis 29.

Personaleretten: 16. maj 2007, sag F-100/05 DEP, Chatziioannidou mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 24.

2. I mangel af anvendelse af et passende it-system er det næsten umuligt for et advokatkontor at godtgøre den andel af omkostningerne til kontorhold og telekommunikation, som skal tilskrives hver sag i forbindelse med de forskellige omkostninger til drift af kontoret. Når de forskellige driftsomkostninger, der kan tilskrives en given sag, kan anses for ikke at være indeholdt i honoraret, kan det med henblik på vurderingen af størrelsen af de omkostninger, der kan kræves erstattet, følgelig være rimeligt at fastsætte disse til et fast beløb.

(jf. præmis 38)
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR PERSONALERETTENS FØRSTE AFDELING

4. juni 2009

Sag F-142/07

Magdalena Kaminska

mod

Den Europæiske Unions Regionsudvalg

»Forlig på Personalerettens initiativ – slettelse«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Magdalena Kaminska, som var hjælpeansat i Regionsudvalget fra den 16. august 2004 til den 30. november 2004 og dernæst midlertidigt ansat i samme institution fra den 1. december 2004 til den 31. august 2005 og fra den 16. april 2006 til den 30. september 2007, i det væsentlige har nedlagt påstand om tildeling af dagpenge, jf. artikel 25 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, idet hun fik afslag på tildeling af dagpenge for en del af den periode, hvorunder hun var midlertidigt ansat i nævnte institution.

Udfald: Sag F-142/07, Kaminska mod Regionsudvalget, slettes af Personalerettens register. Regionsudvalget betaler et fast beløb på 11 000 EUR til sagsøgeren, der til gengæld frafalder ethvert krav, herunder på godtgørelse af sagsomkostninger. Personaleretten har noteret, at sagsøgeren ligeledes giver afkald på fuldbyrdelse af den af formanden for Personalerettens Første Afdeling afsagte kendelse af 27. november 2008 i sag F-142/07 AJ, Kaminska mod Regionsudvalget, hvori sagsøgeren delvist blev bevilget retshjælp.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – forlig for Personaleretten – slettelse af registret

(Personalerettens procesreglement, art. 69og 74)
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

30. april 2009

Sag F-30/07

Lidia Noworyta

mod

Europa-Parlamentet

»Ufornødent at træffe afgørelse«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Lidia Noworyta har nedlagt påstand om annullation af Parlamentets afgørelse af 28. april 2006 om afslag på en indstilling af 20. oktober 2005 fra sagsøgerens overordnede og om afslag på at bevilge sagsøgeren et fast beløb for overarbejde, jf. artikel 3 i bilag VI til vedtægten; i stedet for udbetaling af nævnte beløb har sagsøgeren subsidiært nedlagt påstand om betaling af et beløb i henhold til enten vedtægtens artikel 56a eller 56b.

Udfald: Det er ufornødent at træffe afgørelse i sag F-30/07, Noworyta mod Parlamentet, og denne slettes af Personalerettens register. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Retspleje – sagsøger, hvis krav blev opfyldt, efter at søgsmålet blev anlagt

(Personalerettens procesreglement, art. 75)

Fællesskabets retsinstanser har adgang til på baggrund af en sags konkrete omstændigheder at vurdere, om det af retsplejehensyn er berettiget at forkaste et annullationssøgsmål eller, analogt, at fastslå, at et søgsmål er blevet uden genstand, og at det derfor er ufornødent at træffe afgørelse, uden først at have taget stilling til den formalitetsindsigelse, som sagsøgte har fremsat.

Dette er tilfældet, når Retten allerede i den første sag har truffet afgørelse vedrørende sagens realitet til fordel for sagsøgeren i den sag, der er indbragt for den, og når parterne under retsmødet og som svar på et spørgsmål fra Retten i forbindelse med den anden sag har erklæret, at det, såfremt det blev fastslået, at søgsmålet i den første sag kunne antages til realitetsbehandling, og Retten traf afgørelse vedrørende sagens realitet, vil være ufornødent at træffe afgørelse i den anden sag.

(jf. præmis 5-8)

Henvisning til:

Domstolen: 26. februar 2002, sag C-23/00 P, Rådet mod Boehringer, Sml. I, s. 1873, præmis 51 og 52, 23. marts 2004, sag C-233/02, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 2759, præmis 26.

Retten i Første Instans: 15. juni 2005, sag T-171/02, Regione autonoma della Sardegna mod Kommissionen, Sml. II, s. 2123, præmis 155.

Personaleretten: 8. april 2008, sag F-134/06, Bordini mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 56, 28. april 2009, sag F-115/07, Balieu-Steinmetz og Noworyta mod Parlamentet, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

31. marts 2009

Sag F-146/07

Luigi Marcuccio

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – ansøgning om undersøgelse vedrørende en ulykke, som sagsøgeren var udsat for – erstatningssøgsmål – åbenbart, at sagen er retligt ugrundet – åbenbart afvisningsgrundlag«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Luigi Marcuccio særligt har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at efterkomme hans ansøgning om indledning af en undersøgelse vedrørende en hændelse, som fandt sted, da han gjorde tjeneste ved Kommissionens delegation i Angola, og påstand om erstatning for den af ham lidte skade i forbindelse med denne hændelse.

Udfald: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes, da søgsmålet delvist ikke kan antages til realitetsbehandling, delvist er ugrundet. Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – frister – præklusion – genåbning – betingelse – ny faktisk omstændighed

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Muligheden for at indgive en ansøgning som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1, gør det ikke muligt for tjenestemanden at tilsidesætte klage- og søgsmålsfristerne efter vedtægtens artikel 90 og 91 ved at udnytte en sådan ansøgning til indirekte at anfægte en tidligere beslutning, som ikke var blevet anfægtet inden for den gældende frist. Heraf følger, at kun nye, væsentlige omstændigheder kan berettige en ansøgning om en fornyet vurdering af en tidligere beslutning, der er blevet endelig.

(jf. præmis 39 og 47)

Henvisning til:

Domstolen: 13. november 1986, sag 232/85, Becker mod Kommissionen, Sml. s. 3401, præmis 8.
PERSONALERETTENS KENDELSE (Første Afdeling)

18. februar 2009

Sag F-70/07

Luigi Marcuccio

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – erstatningssøgsmål – fastsættelse af sagsomkostninger – Personaleretten åbenbart inkompetent – hjemvisning i henhold til artikel 8, stk. 2, i bilaget til Domstolens statut – åbenbart afvisningsgrundlag«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Luigi Marcuccio i det væsentlige har nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for den skade, som han angiveligt havde lidt som følge af Kommissionens afslag på at godtgøre ham de sagsomkostninger, som han angiveligt har afholdt i sag T-176/04 (kendelse af 6.3.2006 i sagen Marcuccio mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser).

Udfald: Sagen hjemvises til De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans for så vidt angår spørgsmålet om fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet i forbindelse med sag T-176/04. Sagen afvises i øvrigt. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes, for så vidt som nævnte sag vedrører fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet i sag T-176/04. Hver part bærer sine egne omkostninger for så vidt angår sagen i øvrigt.

Sammendrag

Retspleje – sagsomkostninger – fastsættelse – sagsomkostninger, der kan kræves erstattet – kompetent ret

(Rettens procesreglement, art. 92, stk. 1)

Påstande om annullation af en anfægtet afgørelse og af den afgørelse, hvorved der meddeles afslag på klagen over nævnte anfægtede afgørelse, samt påstande om, at en institution tilpligtes at betale en tjenestemand en sum penge med tillæg af morarenter og kapitalisering af renter, hvorved der rent faktisk tilsigtes at opnå betaling fra institutionen af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet i forbindelse med en tvist, som er afgjort af Retten i Første Instans, og med hensyn til hvilken Retten har truffet afgørelse om sagsomkostningerne, skal, henset til formålet med disse, anses for at være en påstand om fastsættelse af sagsomkostningerne. Eftersom en sådan påstand burde have været fremsat for Retten i henhold til artikel 92, stk. 1, i procesreglementet for Retten i Første Instans, har Personaleretten ikke kompetence til at behandle de førnævnte påstande.

I denne forbindelse tilkommer den nøjagtige retlige kvalifikation af påstandene i et søgsmål med henblik på at afgøre, om retten har kompetence til at behandle disse, alene Retten, hvilket ikke er undergivet parternes vilje.

(jf. præmis 16 og 18)
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

20. januar 2009

Sag F-77/07 DEP

Kay Labate

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Retspleje – fastsættelse af sagsomkostninger«

Angående: Stævninger, hvorved Kay Labate først har nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at godtgøre sagsøgeren de salærer og de omkostninger, som hun har afholdt i sag F-77/07 (kendelse af 1.2.2008, Labate mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), på i alt 72 361,03 EUR, efter at hun frivilligt nedsatte beløbet med 30% af det oprindelige beløb, dernæst tilbød at nedsætte beløbet til 45 000 EUR og endelig nedlagde en påstand om fastsættelse af sagsomkostningerne.

Udfald: Det beløb, der kan erstattes Kay Labate i sag F-77/07, fastsættes til 21 568,90 EUR.

Sammendrag

Retspleje – sagsomkostninger – opgørelse – omstændigheder, der tages i betragtning

[Procesreglementet for Retten i Første Instans, art. 91, litra b); Personalerettens procesreglement, art. 122]

Fællesskabets retsinstanser er ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i honorarer til deres egne advokater, hvorimod de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges godtgjort hos den part, som idømmes sagens omkostninger. De skal i forbindelse med en begæring om fastsættelse af sagsomkostningerne ikke tage hensyn til en national tarif for advokaters salærer eller til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller advokater.

Fællesskabets retsinstanser er i mangel af fællesskabsretlige bestemmelser om salærtakster frit stillet ved deres vurdering af de foreliggende oplysninger, idet de dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning fra et fællesskabsretligt synspunkt og dens sværhedsgrad, såvel som til omfanget af det arbejde, som de befuldmægtigede og rådgiverne har haft i forbindelse med sagen, samt til parternes økonomiske interesse i sagen. For så vidt angår arbejdets omfang tilkommer det Fællesskabets retsinstanser at inddrage det samlede antal arbejdstimer, som objektivt set kan anses at have været nødvendige for sagen.

(jf. præmis 24, 25 og 28)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 30. oktober 1998, sag T-290/04 DEP, Kaysersberg mod Kommissionen, Sml. II, s. 4105, præmis 20, 9. september 2002, sag T-182/00 DEP, Pannella mod Parlamentet, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 29, 20. november 2002, sag T-171/00 DEP, Spruyt mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 225, og II, s. 1127, præmis 25, 26 og 29, 8. juli 2004, forenede sager T-7/98 DEP, T-208/98 DEP og T-109/99 DEP, De Nicola mod EIB, Sml. Pers. I-A, s. 219, og II, s. 973, præmis 32.
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

4. november 2008

Sag F-18/07

Luigi Marcuccio

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – ansøgning – udtrykkeligt afslag meddelt efter det stiltiende afslag – rent bekræftende retsakt – for sent indgivet klage – åbenbart, at sagen må afvises«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA hvorved Luigi Marcuccio bl.a. har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 25. oktober 2005 om afslag på at anerkende, at sagsøgeren lider af en alvorlig sygdom som omhandlet i artikel 72 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og den fælles ordning vedrørende sygesikring for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber.

Udfald: Sagen afvises. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afholder sine egne sagsomkostninger og betaler en tredjedel af sagsøgerens sagsomkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – søgsmål – akt der indeholder et klagepunkt – begreb – udtrykkeligt afslag på en anmodning meddelt efter det stiltiende afslag – bekræftende akt

(Tjenestemandsvedtægte, art. 90og 91)

2. Retspleje – sagsomkostninger – modregning – ganske særlige grunde

(Rettens i Første Instans' procesreglement, art. 87, stk. 3, første afsnit; Personalerettens procesreglement, art. 122)

1. Et udtrykkeligt afslag på en anmodning, der blev meddelt den pågældende efter, at det stiltiende afslag, der er blevet endeligt, opstod, udgør en retsakt, der blot bekræfter dette sidstnævnte afslag, og det kan følgelig ikke anses for at være en akt, der indeholder et klagepunkt, og som kan være genstand for et annullationssøgsmål i henhold til vedtægtens artikel 91, stk. 1.

(jf. præmis 27)

2. I henhold til artikel 87, stk. 3, tredje afsnit, i procesreglementet for Retten i Første Instans, der finder tilsvarende ansættelse på sager, der verserer for Personaleretten, før dens eget procesreglement træder i kraft den 1. november 2007, kan Personaleretten fordele omkostningerne af ganske særlige grunde.

I den forbindelse foreligger der ganske særlige grunde, som berettiger en fordeling mellem den pågældende institution og sagsøgeren, som er tjenestemand, af de af tjenestemanden afholdte udgifter i et søgsmål, som er afvist på grund af for sen indsendelse af den forudgående administrative klage, når administrationen ikke har oplyst sagsøgeren om, at den afgørelse, der er genstand for klagen, blot udgør en rent bekræftende retsakt, og den derfor ikke kan være genstand for et annullationssøgsmål, og administrationen desuden ikke har henvist til muligheden for, at klagen eventuelt er indgivet for sent, hvilket i strid med omsorgspligten kan bringe tjenestemanden i den vildfarelse, at et eventuelt søgsmål til prøvelse heraf kan antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 35-39)
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

4. november 2008

Sag F-87/07

Luigi Marcuccio

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – erstatningssøgsmål – Kommissionens lægetjenestes angivelige retsstridige adfærd – afvisning – tilsidesættelse af en rimelig frist for anlæg af erstatningssøgsmål«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Luigi Marcuccio har nedlagt principal påstand om erstatning for den skade, han angiveligt har lidt som følge af Kommissionens lægetjenestes ulovlige adfærd i forbindelse med behandlingen af tre lægeerklæringer, som sagsøgeren har fremlagt i løbet af sommeren 2001.

Udfald: Sagen afvises. Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – søgsmål – frister – ansøgning til en institution med krav om erstatning – overholdelse af en rimelig frist

(Statutten for Domstolen, art. 46; tjenestemandsvedtægten, art. 90)

2. Tjenestemænd – søgsmål – erstatningssøgsmål – genstand – proceskrav – åbenbart afvisningsgrundlag

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

1. Tjenestemænd eller ansatte, som over for deres institution fremsætter krav om en erstatning fra Fællesskabet af et tab, som kan tilregnes dette, skal gøre dette inden for en rimelig frist efter det tidspunkt, hvor de har fået kendskab til den situation, som ligger til grund for erstatningskravet. Spørgsmålet om, hvorvidt fristen er rimelig, skal vurderes på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag og navnlig tvistens betydning for den pågældende, sagens kompleksitet og parternes handlemåde.

Der er herved endvidere grund til at sammenholde nævnte frist med den forældelsesfrist på fem år for erstatningskrav uden for kontraktforhold, som er fastsat i artikel 46 i statutten for Domstolen. Imidlertid udgør fristen på fem år ikke en streng og urørlig frist, inden for hvilken ethvert krav kan antages til realitetsbehandling uanset den tid, det har taget sagsøgeren at fremsætte kravet over for administrationen, samt sagens faktiske omstændigheder.

(jf. præmis 27-30)

Henvisning til:

Domstolen, 22. oktober 1975, sag 9/75, Meyer-Burckhardt mod Kommissionen, Sml. s. 1171, præmis 7, 10 og 11.

Retten i Første Instans, 5. oktober 2004, sag T-144/02, Eagle m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 3381, præmis 65, 66 og 71.

Personaleretten, 1. februar 2007, sag F-125/05, Tsarnavas mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 71, 76 og 77.

2. Inden for rammerne af et erstatningssøgsmål, der er anlagt af en tjenestemand, skal påstande, der reelt har til formål at få Fællesskabets retsinstanser til at anerkende, at visse af de argumenter, der er fremført til støtte for erstatningspåstanden, er begrundede, afvises, da det ikke tilkommer retten at fremsætte retlige udtalelser. Dette gælder for påstande, der nedlægges med henblik på, at Fællesskabets retsinstanser fastslår, at de omhandlede akter, de omhandlede faktiske omstændigheder og den omhandlede adfærd foreligger og er ulovlige.

(jf. præmis 36)

Henvisning til:

Domstolen, 13. juli 1989, sag 108/88, Jaenicke Cendoya mod Kommissionen, Sml. s. 2711, præmis 8 og 9.
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Anden Afdeling)

26. juni 2008

Sag F-136/07

Bart Nijs

mod

Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – forudgående klage – foreligger ikke – søgsmålsfrist – forsinkelse – åbenbart afvisningsgrundlag«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Bart Nijs har nedlagt påstand dels om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse om at degradere sagsøgeren fra lønklasse AD 10, løntrin 6, til lønklasse AD 9, løntrin 5, af de dermed forbundne og deraf følgende afgørelser, bl.a. afgørelsen af 26. september 2006 om at suspendere ham fra tjenesten, afgørelsen af 27. september 2007 om at indlede en administrativ undersøgelse af hans forhold, og afgørelsen om ikke at forfremme ham til lønklasse AD 11 i 2007, samt af Revisionsrettens afgørelse af 8. marts 2007 om at forlænge generaldirektørens mandat i seks år fra den 1. juli 2007, dels om erstatning for den ikke-økonomiske og den økonomiske skade, som han angiveligt har lidt.

Udfald: Sagen afvises. Bart Nijs betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Retspleje – stævning – formkrav

[Personalerettens procesreglement, art. 35, stk. 1, litra d)]

Et søgsmål anlagt af en tjenestemand, der ikke præcist angiver de anfægtede akter, og som således ikke opfylder kravene i artikel 35, stk. 1, litra d), i Personalerettens procesreglement, skal afvises.

(jf. præmis 24)

Henvisning til:

Retten, 24. marts 1993, sag T-72/92, Benzler mod Kommissionen, Sml. II, s. 347, præmis 16, 18 og 19.
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR PERSONALERETTENS FØRSTE AFDELING

30. juni 2008

Sag F-59/07

Pierre-Alexis Feral

mod

Regionsudvalget for Den Europæiske Union

»Mindelig bilæggelse på Personalerettens initiativ – slettelse«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Pierre-Alexis Feral har nedlagt påstand om annullation af den af direktøren for Regionsudvalgets administration trufne afgørelse af 26. juli 2006 om at kræve de beløb tilbagebetalt, som sagsøgeren fik udbetalt som justeringskoefficient for den del af hans vederlag, der blev overført til Frankrig fra marts 2003 til maj 2005, og af den af samme direktør trufne afgørelse af 4. december 2006 om fastsættelse af dette beløb til 3 600,16 EUR samt nedlagt påstand om, at Regionsudvalget tilpligtes at tilbagebetale ham dette beløb med tillæg af morarenter, at betale ham det beløb, som han skulle have oppebåret i justeringskoefficient for den del af vederlaget, som skulle have været overført til Frankrig fra juni 2005, med tillæg af morarenter og at overføre en del af hans vederlag til Frankrig under anvendelse af justeringskoefficienten.

Udfald: Sag F-59/07, Feral mod Regionsudvalget, slettes af Personalerettens register. Regionsudvalget betaler sagsøgeren 3 750 EUR til dækning af halvdelen af de udgifter og omkostninger, han har afholdt. Sagsøgeren bærer den resterende del af sine egne omkostninger. Regionsudvalget bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – klage – mindelig bilæggelse af tvisten ved Personaleretten – slettelse af register

(Personalerettens procesreglement, art. 69 og 74)