Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Grænsekontrol, asyl og indvandring – asylpolitik – kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning – medlemsstaternes skøn

(Art. 6 TEU; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 51; Rådets forordning nr. 343/2003, art. 3, stk. 2)

2. Grænsekontrol, asyl og indvandring – asylpolitik – kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning – overførsel af en asylansøger til den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af dennes ansøgning

(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 1, 18 og 47; Rådets forordning nr. 343/2003, art. 3, stk. 1)

3. Grundlæggende rettigheder – forbud mod tortur og umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf – rækkevidde

(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 1, 18 og 47; Rådets forordning nr. 343/2003, art. 3, stk. 1 og 2)

4. Grænsekontrol, asyl og indvandring – asylpolitik – kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning – beskyttelse, der indrømmes asylansøgere – rækkevidde

(Protokol nr. 30, knyttet som bilag til EUF-traktaten; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 1; Rådets forordning nr. 343/2003)

Sammendrag

1. Artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 343/2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, anerkender en skønsbeføjelse for medlemsstaterne, der udgør en integrerende del af det fælles europæiske asylsystem, som er foreskrevet i EUF-traktaten og udarbejdet af EU-lovgiver. Denne skønsbeføjelse udøves af medlemsstaterne under overholdelse af nævnte forordnings øvrige bestemmelser. En medlemsstat, som udøver denne beføjelse, skal derfor anses for at gennemføre EU-retten som omhandlet i artikel 51, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

En afgørelse truffet af en medlemsstat på grundlag af artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 343/2003 om at behandle eller ikke behandle en asylansøgning, som den ikke er ansvarlig for efter kriterierne i denne forordnings kapitel III, gennemfører følgelig EU-retten for så vidt angår artikel 6 TEU og/eller artikel 51 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(jf. præmis 65, 66, 68 og 69 samt domskonkl. 1)

2. EU-retten er til hinder for, at der anvendes en uafkræftelig formodning for, at den medlemsstat, som i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 343/2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, er den ansvarlige stat, overholder Den Europæiske Unions grundlæggende rettigheder.

Artikel 1, 18 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fører ikke til et andet svar end det ovenstående.

(jf. præmis 105 og 115 samt domskonkl. 2 og 3)

3. Artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at det påhviler medlemsstaterne, herunder de nationale retter, ikke at overføre en asylansøger til den ansvarlige medlemsstat som omhandlet i forordning nr. 343/2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, når de ikke kan være uvidende om, at de systemmæssige mangler ved asylproceduren og modtagelsesforholdene for asylansøgere i denne medlemsstat giver alvorlig grund til at antage, at ansøgeren vil blive udsat for en reel risiko for at blive undergivet umenneskelig og nedværdigende behandling i denne bestemmelses forstand.

Med forbehold af den i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 343/2003 omhandlede mulighed for selv at behandle ansøgningen, indebærer den omstændighed, at det er umuligt at overføre en ansøger til en anden medlemsstat i Unionen, når denne stat er identificeret som den ansvarlige medlemsstat efter kriterierne i denne forordnings kapitel III, at den medlemsstat, som skulle have gennemført denne overførsel, skal gennemgå kriterierne i samme kapitel med henblik på at efterprøve, om et af de efterfølgende kriterier gør det muligt at identificere en anden medlemsstat som ansvarlig for behandlingen af asylansøgningen.

Den medlemsstat, i hvilken asylansøgeren befinder sig, skal imidlertid drage omsorg for, at der ikke sker en forværring af en situation, hvor denne ansøgers grundlæggende rettigheder tilsidesættes, ved at proceduren med henblik på at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, er urimeligt langvarig. Om fornødent påhviler det denne stat selv at behandle ansøgningen i overensstemmelse med bestemmelserne i nævnte artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 343/2003.

Artikel 1, 18 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fører ikke til et andet svar end det ovenstående.

(jf. præmis 106-108 og 115 samt domskonkl. 2 og 3)

4. Det fremgår af artikel 1 i protokol (nr. 30) om anvendelsen af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder i Republikken Polen og i Det Forenede Kongerige, at denne protokol ikke påvirker chartrets anvendelighed i Det Forenede Kongerige eller i Polen, hvilket bestyrkes af betragtningerne til nævnte protokol. Ifølge tredje betragtning til protokollen skal chartret således anvendes og fortolkes af Republikken Polens og Det Forenede Kongeriges domstole i nøje overensstemmelse med de forklaringer, der er anført i nævnte artikel 1. I øvrigt bekræfter chartret ifølge sjette betragtning til samme protokol de rettigheder, friheder og principper, der er anerkendt i Unionen, og gør dem mere synlige, men skaber ikke nye rettigheder eller principper.

Under disse omstændigheder uddyber artikel 1, stk. 1, i nævnte protokol chartrets artikel 51 vedrørende chartrets anvendelsesområde og har ikke til formål at fritage Republikken Polen og Det Forenede Kongerige for forpligtelsen til at overholde chartrets bestemmelser eller hindre en ret i en af disse medlemsstater i at sikre, at disse bestemmelser overholdes.

Iagttagelsen af nævnte protokol har derfor ingen indvirkning på omfanget af de forpligtelser, der påhviler Det Forenede Kongerige for så vidt angår den beskyttelse, der indrømmes en person, som forordning nr. 343/2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, finder anvendelse på.

(jf. præmis 119, 120 og 122 samt domskonkl. 4)