ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-667/16: Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. juni 2018 — M.N.J.P.W. Nooren og J.M.F.D.C. Nooren, arvingerne efter M.N.F.M. Nooren mod Staatssecretaris van Economische Zaken (anmodning om præjudiciel afgørelse fra College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Nederlandene) (Præjudiciel forelæggelse — fælles landbrugspolitik — finansiering ved ELFUL — forordning (EF) nr. 1122/2009 — støtte til udvikling af landdistrikterne — misligholdelse af krydsoverensstemmelsesreglerne — nedsættelser og udelukkelser — kumulering af nedsættelser)

Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. juni 2018 — M.N.J.P.W. Nooren og J.M.F.D.C. Nooren, arvingerne efter M.N.F.M. Nooren mod Staatssecretaris van Economische Zaken (anmodning om præjudiciel afgørelse fra College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Nederlandene)

(Sag C-667/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — fælles landbrugspolitik — finansiering ved ELFUL — forordning (EF) nr. 1122/2009 — støtte til udvikling af landdistrikterne — misligholdelse af krydsoverensstemmelsesreglerne — nedsættelser og udelukkelser — kumulering af nedsættelser)«

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het Bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: M.N.J.P.W. Nooren og J.M.F.D.C. Nooren, arvingerne efter M.N.F.M. Nooren

Sagsøgt: Staatssecretaris van Economische Zaken

Konklusion

Artikel 70-72 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1122/2009 af 30. november 2009 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 for så vidt angår krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem inden for rammerne af de ordninger for direkte støtte til landbrugerne, som er omhandlet i nævnte forordning, og om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår krydsoverensstemmelse inden for rammerne af støtteordningen for vin, sammenholdt med artikel 23 og 24 i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003, skal fortolkes således, at der i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor der er konstateret flere misligholdelser inden for samme område, skal foretages en addition af på den ene side den nedsættelse af de samlede direkte betalinger, der er modtaget eller skal modtages, som finder anvendelse i tilfælde af uagtsom misligholdelse, og på den anden side den nedsættelse, der finder anvendelse i tilfælde af forsætlig misligholdelse, idet den samlede nedsættelse skal fastsættes under overholdelse af proportionalitetsprincippet og ikke må overstige det samlede beløb fastsat i artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 73/2009.

( 1 ) – EUT C 78 af 13.3.2017.
Sag C-677/16: Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. juni 2018 — Lucía Montero Mateos mod Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 33 de Madrid — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse — socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — § 4 — princippet om ikke-diskrimination — begrebet »ansættelsesvilkår« — situationers sammenlignelighed — begrundelse — begrebet »objektive forhold« — godtgørelse i tilfælde af opsigelse af en tidsubegrænset kontrakt af en objektiv grund — ingen godtgørelse ved udløbet af en tidsbegrænset interinidad-kontrakt (vikarkontrakt))

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. juni 2018 — Lucía Montero Mateos mod Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 33 de Madrid — Spanien)

(Sag C-677/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — § 4 — princippet om ikke-diskrimination — begrebet »ansættelsesvilkår« — situationers sammenlignelighed — begrundelse — begrebet »objektive forhold« — godtgørelse i tilfælde af opsigelse af en tidsubegrænset kontrakt af en objektiv grund — ingen godtgørelse ved udløbet af en tidsbegrænset interinidad-kontrakt (vikarkontrakt))«

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 33 de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lucía Montero Mateos

Sagsøgt: Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid

Konklusion

§ 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som ikke fastsætter udbetaling af en godtgørelse til arbejdstagere, der er ansat i tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, som er indgået for midlertidigt at besætte en stilling under en udvælgelses- eller forfremmelsesprocedure med henblik på at besætte denne stilling permanent, såsom den i hovedsagen omhandlede interinidad-kontrakt (vikarkontrakt), ved udløbet af den periode, for hvilken disse kontrakter er blevet indgået, selv om fastansatte tildeles en godtgørelse i tilfælde af, at deres ansættelseskontrakt opsiges af en objektiv grund.

( 1 ) – EUT C 86 af 20.3.2017.
Sag C-554/16: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. juni 2018 — EP Agrarhandel GmbH mod Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig) (Præjudiciel forelæggelse — fælles landbrugspolitik — forordning (EF) nr. 73/2009 — støtte til landbrugere — ammekopræmier — artikel 117, stk. 2 — fremsendelse af oplysninger — beslutning 2001/672/EF, som ændret ved afgørelse 2010/300/EU — flytning af kreaturer til sommergræsning i bjergområder — artikel 2, stk. 4 — frist for indberetning om flytningen — beregning — forsinkede indberetninger — ret til præmieudbetaling — betingelse — hensyntagen til afsendelsesfristen)

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. juni 2018 — EP Agrarhandel GmbH mod Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-554/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — fælles landbrugspolitik — forordning (EF) nr. 73/2009 — støtte til landbrugere — ammekopræmier — artikel 117, stk. 2 — fremsendelse af oplysninger — beslutning 2001/672/EF, som ændret ved afgørelse 2010/300/EU — flytning af kreaturer til sommergræsning i bjergområder — artikel 2, stk. 4 — frist for indberetning om flytningen — beregning — forsinkede indberetninger — ret til præmieudbetaling — betingelse — hensyntagen til afsendelsesfristen)«

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: EP Agrarhandel GmbH

Sagsøgt: Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft

Konklusion

Artikel 2, stk. 4, i Kommissionens beslutning 2001/672/EF af 20. august 2001 om særlige regler for flytning af kreaturer, når de sættes på græs om sommeren i bjergområder, som ændret ved Kommissionens afgørelse 2010/300/EU af 25. maj 2010, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter tidspunktet for modtagelsen af indberetningen om flytning til sommergræsgange anses for afgørende for, om fristen for indberetningen er overholdt.

( 1 ) – EUT C 46 af 13.2.2017.
Sag C-426/16: Domstolens dom (Store Afdeling) af 29. maj 2018 — Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW m.fl. mod Vlaams Gewest (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel — Belgien) (Præjudiciel forelæggelse — beskyttelse af dyrenes velfærd på aflivningstidspunktet — særlige slagtemetoder foreskrevet af religiøse ritualer — muslimsk offerfest — forordning (EF) nr. 1099/2009 — artikel 2, litra k) — artikel 4, stk. 4 — forpligtelse til at foretage rituel slagtning på et slagteri, som opfylder betingelserne i forordning (EF) nr. 853/2004 — gyldighed — Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — artikel 10 — religionsfrihed — artikel 13 TEUF — respekt af nationale skikke med hensyn til religiøse ritualer)

Domstolens dom (Store Afdeling) af 29. maj 2018 — Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW m.fl. mod Vlaams Gewest (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel — Belgien)

(Sag C-426/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — beskyttelse af dyrenes velfærd på aflivningstidspunktet — særlige slagtemetoder foreskrevet af religiøse ritualer — muslimsk offerfest — forordning (EF) nr. 1099/2009 — artikel 2, litra k) — artikel 4, stk. 4 — forpligtelse til at foretage rituel slagtning på et slagteri, som opfylder betingelserne i forordning (EF) nr. 853/2004 — gyldighed — Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — artikel 10 — religionsfrihed — artikel 13 TEUF — respekt af nationale skikke med hensyn til religiøse ritualer)«

Den forelæggende ret

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Limburg, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen Oost-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van West-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Vlaams-Brabant, VZW, Association Internationale Diyanet de Belgique, IVZW, lslamitische Federatie van België, VZW, Rassemblement des Musulmans de Belgique, VZW, Erkan Konak og Chaibi El Hassan

Sagsøgt: Vlaams Gewest

Procesdeltager: Global Action in the Interest of Animals (GAIA) VZW

Konklusion

Prøvelsen af det præjudicielle spørgsmål har ikke frembragt noget, som kan påvirke gyldigheden af artikel 4, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1099/2009 af 24. september 2009 om beskyttelse af dyr på aflivningstidspunktet, sammenholdt med forordningens artikel 2, litra k), i forhold til artikel 10 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 13 TEUF.

( 1 ) – EUT C 383 af 17.10.2016.
1)

Artikel 7 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter særlige proceduremæssige krav som de i hovedsagen omhandlede, for sager anlagt af forbrugere, der har indgået låneaftaler i fremmed valuta, som indeholder en bestemmelse, der fastsætter en forskel mellem den valutakurs, som finder anvendelse på frigivelsen af lånet, og den, der finder anvendelse på tilbagebetalingen af dette, og/eller en bestemmelse, som fastsætter en ensidig mulighed for ændring, der gør det muligt for kreditgiveren at hæve renterne, gebyrerne og omkostningerne, forudsat at konstateringen af, at vilkårene indeholdt i en sådan aftale er urimelige, gør det muligt at genoprette den retlige og faktiske situation, som forbrugeren ville have befundet sig i, hvis de urimelige vilkår ikke forelå.
1)

Den klassificering af en social ydelse under en af de sociale sikringsgrene, der er opregnet i artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som den kompetente nationale myndighed har foretaget i den erklæring, som medlemsstaten har afgivet i henhold til den nævnte forordnings artikel 9, stk. 1, har ikke endelig karakter. Den pågældende nationale ret kan selvstændigt foretage kvalificeringen af en social ydelse på grundlag af de elementer, der udgør den omhandlede sociale ydelse, i givet fald ved forelæggelse af et præjudicielt spørgsmål for Domstolen.
Sag C-382/16: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 31. maj 2018 — Hornbach-Baumarkt-AG mod Finanzamt Landau (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Rheinland-Pfalz — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — etableringsfrihed — selskabsskat — en medlemsstats lovgivning — fastlæggelse af den skattepligtige indkomst for selskaber — fordel, som et hjemmehørende selskab vederlagsfrit indrømmer et ikke-hjemmehørende selskab, som det befinder sig i et afhængighedsforhold til — berigtigelse af det hjemmehørende selskabs skattepligtige indkomst — ingen berigtigelse af den skattepligtige indkomst i tilfælde af, at et hjemmehørende selskab indrømmer et andet hjemmehørende selskab, som det befinder sig i et sådant forhold til, den samme fordel — restriktion for etableringsfriheden — begrundelse)

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 31. maj 2018 — Hornbach-Baumarkt-AG mod Finanzamt Landau (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Rheinland-Pfalz — Tyskland)

(Sag C-382/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — etableringsfrihed — selskabsskat — en medlemsstats lovgivning — fastlæggelse af den skattepligtige indkomst for selskaber — fordel, som et hjemmehørende selskab vederlagsfrit indrømmer et ikke-hjemmehørende selskab, som det befinder sig i et afhængighedsforhold til — berigtigelse af det hjemmehørende selskabs skattepligtige indkomst — ingen berigtigelse af den skattepligtige indkomst i tilfælde af, at et hjemmehørende selskab indrømmer et andet hjemmehørende selskab, som det befinder sig i et sådant forhold til, den samme fordel — restriktion for etableringsfriheden — begrundelse)«

Den forelæggende ret

Finanzgericht Rheinland-Pfalz

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hornbach-Baumarkt-AG

Sagsøgt: Finanzamt Landau

Konklusion

Artikel 43 EF (nu artikel 49 TEUF), sammenholdt med artikel 48 EF (nu artikel 54 TEUF), skal fortolkes således, at den principielt ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter indkomsten hos et selskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, og som har indrømmet et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat, som det står i et afhængighedsforhold til, fordele på vilkår, der afviger fra dem, som indbyrdes uafhængige tredjeparter ville have aftalt under samme eller lignende omstændigheder, skal ansættes således, som de ville være blevet, såfremt de vilkår, som sådanne tredjeparter ville have aftalt, havde været anvendelige, og være genstand for en berigtigelse, mens der ikke foretages en sådan berigtigelse af den skattepligtige indkomst, når et hjemmehørende selskab indrømmer disse samme fordele til et andet hjemmehørende selskab, som det står i et afhængighedsforhold til. Det tilkommer imidlertid den nationale ret at efterprøve, om den i hovedsagen omhandlede lovgivning giver den hjemmehørende skattepligtige mulighed for at bevise, at de vilkår, der er blevet aftalt, er blevet det af forretningsmæssige grunde, som følger af selskabets position som selskabsdeltager i det ikke-hjemmehørende selskab.

( 1 ) – EUT C 343 af 19.9.2016.
Sag C-633/16: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 31. maj 2018 — Ernst & Young P/S mod Konkurrencerådet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sø- og Handelsretten — Danmark) (Præjudiciel forelæggelse — kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser — forordning (EF) nr. 139/2004 — artikel 7, stk. 1 — gennemførelse af en fusion før den er blevet anmeldt til Europa-Kommissionen og erklæret forenelig med fællesmarkedet — forbud — rækkevidde — begrebet »fusion« — en af de fusionerende virksomheders opsigelse af en samarbejdsaftale med en tredjepart)

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 31. maj 2018 — Ernst & Young P/S mod Konkurrencerådet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sø- og Handelsretten — Danmark)

(Sag C-633/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser — forordning (EF) nr. 139/2004 — artikel 7, stk. 1 — gennemførelse af en fusion før den er blevet anmeldt til Europa-Kommissionen og erklæret forenelig med fællesmarkedet — forbud — rækkevidde — begrebet »fusion« — en af de fusionerende virksomheders opsigelse af en samarbejdsaftale med en tredjepart)«

Den forelæggende ret

Sø- og Handelsretten

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ernst & Young P/S

Sagsøgt: Konkurrencerådet

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) skal fortolkes således, at en fusion alene gennemføres ved en transaktion, som helt eller delvist, faktisk eller juridisk, bidrager til en ændring i kontrollen med målvirksomheden. Opsigelsen af en samarbejdsaftale under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende — som det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve — kan ikke anses for at medføre en gennemførelse af en fusion, og det uafhængigt af, hvorvidt denne opsigelse har haft markedsmæssige virkninger.

( 1 ) – EUT C 46 af 13.2.2017.
Sag C-647/16: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 31. maj 2018 — Adil Hassan mod Préfet du Pas-de-Calais (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal administratif de Lille — Frankrig) (Præjudiciel forelæggelse — forordning (EU) nr. 604/2013 — afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en medlemsstat — procedurer for overtagelse og tilbagetagelse — artikel 26, stk. 1 — vedtagelse og meddelelse af en afgørelse om overførsel, før den anmodede medlemsstat accepterer anmodningen om tilbagetagelse)

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 31. maj 2018 — Adil Hassan mod Préfet du Pas-de-Calais (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal administratif de Lille — Frankrig)

(Sag C-647/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — forordning (EU) nr. 604/2013 — afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en medlemsstat — procedurer for overtagelse og tilbagetagelse — artikel 26, stk. 1 — vedtagelse og meddelelse af en afgørelse om overførsel, før den anmodede medlemsstat accepterer anmodningen om tilbagetagelse)«

Den forelæggende ret

Tribunal administratif de Lille

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Adil Hassan

Sagsøgt: Préfet du Pas-de-Calais

Konklusion

Artikel 26, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat, der over for en anden medlemsstat, som den anser for ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse i henhold til de i denne forordning fastsatte kriterier, har fremsat en anmodning om overtagelse eller tilbagetagelse af en person som omhandlet i nævnte forordnings artikel 18, stk. 1, træffer afgørelse om overførsel og giver den pågældende meddelelse herom, før den anmodede medlemsstat udtrykkeligt eller stiltiende har accepteret denne anmodning.

( 1 ) – EUT C 70 af 6.3.2017.
Sag C-370/16: Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 30. maj 2018 — Bruno Dell’Acqua mod Eurocom Srl og Regione Lombardia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Novara — Italien) (Præjudiciel forelæggelse — Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter — protokol nr. 7 — artikel 1 — spørgsmålet om, hvorvidt en forudgående bemyndigelse fra Domstolen er nødvendig — strukturfonde — finansiel støtte fra Den Europæiske Union — udlæg over for en national myndighed i beløb, der hidrører fra denne støtte)

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 30. maj 2018 — Bruno Dell’Acqua mod Eurocom Srl og Regione Lombardia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Novara — Italien)

(Sag C-370/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter — protokol nr. 7 — artikel 1 — spørgsmålet om, hvorvidt en forudgående bemyndigelse fra Domstolen er nødvendig — strukturfonde — finansiel støtte fra Den Europæiske Union — udlæg over for en national myndighed i beløb, der hidrører fra denne støtte)«

Den forelæggende ret

Tribunale di Novara

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bruno Dell’Acqua

Sagsøgte: Eurocom Srl og Regione Lombardia

Procesdeltagere: Renato Quattrocchi, Antonella Pozzoli, Loris Lucini, Diego Chierici, Nicoletta Malaraggia, Elio Zonca, Sonia Fusi, Danilo Cattaneo, Alberto Terraneo og Luigi Luzzi

Konklusion

Artikel 1, sidste punktum, i protokol (nr. 7) vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter skal fortolkes således, at en forudgående bemyndigelse fra Domstolen ikke er nødvendig, når en tredjemand indleder en sag om arrest eller udlæg i en fordring hos et organ, der henhører under en medlemsstat, og som har en tilsvarende gæld over for tredjemands debitor, der er modtager af den tildelte støtte med henblik på gennemførelsen af projekter, som medfinansieres af Den Europæiske Socialfond.

( 1 ) – EUT C 383 af 17.10.2016.
2)

Finansiel rådgivning vedrørende placering af kapital, som ydes inden for rammerne af en forsikringsformidling vedrørende indgåelse af en kapitalforsikring, er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2002/92 og ikke anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF.
1)

Artikel 65 og 167 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at under omstændigheder som de i hovedsagerne omhandlede kan retten til fradrag af merværdiafgift på en foretaget forudbetaling ikke nægtes den potentielle køber af de omhandlede varer, da forudbetalingen er blevet foretaget og modtaget, alle relevante elementer for den fremtidige levering på tidspunktet for betalingen kunne anses for at være kendt af køberen, og leveringen af varerne derfor forekom sikker. En sådan ret kan imidlertid nægtes den nævnte køber, hvis det på baggrund af objektive elementer er fastslået, at den pågældende på tidspunktet for forudbetalingen vidste eller ikke med rimelighed kunne være uvidende om, at denne levering var usikker.
V
(Øvr ige meddelelser)
RETSLIGE PROCEDURER
DOMSTOLEN
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 30. maj 2018 — Kenzo Tsujimoto mod Den Europæiske 
Unions Kont or for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Kenzo
(Forenede sager C-85/16 P og C-86/16 P) (1)
(Appel — EU-v aremærker — ansøgning er om registr ering af ordmærket KENZO EST ATE — det ældr e 
EU-or dmærke KENZO — forordning (EF) nr. 207/2009 — artikel 8, stk. 5 — absolut 
registr eringshindr ing — renommé — rimelig grund)
(2018/C 259/02)
Processprog: engelsk
Parter
Appellant: Kenzo Tsujimoto (ved Rech tsanwält e A. Wenninger -Lenz, M. Ring og W. von der Oste n-Sack en)
De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved A. Folliard-Monguiral, som 
befuldmægtig et) og Kenzo (ved avvocati P. Roncag lia, G. Lazzeretti, F. Rossi og N. Parrotta)
Konklusion
1)Appeller ne forkastes.
2)Kenzo Tsujimoto betaler sagsomkostning erne.
(1) EUT C 335 af 12.9.2016.C 259/2 DA Den Europæiske Unions Tidende 23.7.2018
2)

Artikel 2, nr. 19), og artikel 9, stk. 1, i direktiv 97/67, som ændret ved direktiv 2008/6, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagerne omhandlede, der pålægger alle vejtransport, fragt- og kurervirksomheder at have en generel tilladelse til levering af posttjenester, forudsat at denne bestemmelse er begrundet ved et af de i direktivets artikel 2, nr. 19), anførte væsentlige krav, og at den overholder proportionalitetsprincippet, således at bestemmelsen er egnet til at sikre det påberåbte formål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette formål, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.