Sag T-322/01

Roquette Frères SA

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Konkurrence – aftaler – natriumgluconat – artikel 81 EF – bøde – artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 – retningslinjer for beregningen af bøder – samarbejdsmeddelelse – proportionalitetsprincippet – ligebehandling – princippet ne bis in idem«

Sammendrag af dom

1. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – konkret indvirkning på markedet

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A, første afsnit)

2. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

4. Konkurrence – aftaler – påvirkning af konkurrencen – vurderingskriterier

(Art. 81, stk. 1, EF)

5. Retspleje – stævning – formkrav

[Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 96/C 207/04)

7. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – bødefritagelse eller bødenedsættelse som modydelse for den forfulgte virksomheds samarbejde

[Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 96/C 207/04, afsnit B, litra b), og afsnit C]

8. Konkurrence – bøder – fællesskabssanktioner og sanktioner pålagt i en medlemsstat eller en tredjestat på grund af tilsidesættelse af den nationale konkurrenceret

(Rådets forordning nr. 17, art. 15)

9. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – den overtrædende virksomheds omsætning

(Rådets forordning nr. 17)

10. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

11. Retspleje – begæring om genåbning af den mundtlige forhandling

(Rettens procesreglement, art. 62)

12. Konkurrence – bøder – størrelse – Kommissionens skønsbeføjelse – Rettens fulde prøvelsesret

(Art. 229 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 17)

1. Ifølge punkt 1 A, første afsnit, i retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten skal Kommissionen ved bødeberegningen, som foretages ud fra overtrædelsens grovhed, bl.a. tage hensyn til overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet, når den kan måles. Kartellets målelige indvirkning må betragtes som tilstrækkeligt godtgjort, når Kommissionen kan fremlægge konkrete og troværdige oplysninger, der med rimelig sandsynlighed viser, at kartellet har indvirket på markedet.

Undersøgelsen af et kartels indvirkning på markedet må nødvendigvis bygge på hypoteser. Kommissionen må nemlig undersøge, hvad prisen for det pågældende produkt ville have været uden kartellet. Ved en undersøgelse af årsagerne til den faktiske prisudvikling er det imidlertid risikobetonet at søge at fastslå årsagernes respektive vægt. Det er en objektiv kendsgerning, at parterne som følge af prisaftalen netop har givet afkald på muligheden for frit at konkurrere på priserne. En vurdering af den indvirkning, der skyldes andet end karteldeltagernes frivillige afkald på priskonkurrence, må nødvendigvis bygge på rimelige formodninger, der ikke kan måles nøjagtigt.

Hvis kriteriet i punkt 1 A, første afsnit, ikke skal fratages sin effektive virkning, kan Kommissionen ikke kritiseres for at have lagt vægt på den konkrete indvirkning på markedet af et kartel, der har et konkurrencebegrænsende formål, såsom et kartel med hensyn til priser eller kvoter, skønt den ikke har kunnet fastslå indvirkningen kvantitativt eller fremlægge en talmæssig vurdering af den.

(jf. præmis 71-75)

2. Hvad angår bekæmpelse af forbudte karteller er den faktiske adfærd, som en virksomhed hævder at have udvist, uden betydning ved vurderingen af kartellets indvirkning på markedet, da der kun skal tages hensyn til virkningerne af den samlede overtrædelse, hvori virksomheden har deltaget.

Ligeledes er der ikke nødvendigvis en forbindelse mellem indvirkningen af et kartel og kartellets varighed. Det kan således ikke udelukkes, at et kartel, som i en lang periode ikke har nogen indvirkning, men i en kort periode har en ødelæggende indvirkning, har en lige så stor indvirkning som et kartel, der har en bestemt indvirkning i hele sin varighedsperiode. At et kartel ikke har nogen, eller kun en begrænset, indvirkning i bestemte perioder, betyder følgelig, selv om det kan påvises, ikke nødvendigvis, at kartellet har haft en mindre indvirkning, end hvis det havde haft indvirkning i hele varighedsperioden.

(jf. præmis 89, 90, 121, 128, 141 og 179)

3. I henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 skal bødens størrelse fastsættes på grundlag af overtrædelsens grovhed og varighed. Endvidere fremgår det af retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, at Kommissionen fastsætter grundbeløbet på grundlag af overtrædelsens grovhed under hensyn til selve dens art, dens konkrete indvirkning på markedet og det geografiske markeds udstrækning.

Denne retlige ramme pålægger således ikke som sådan Kommissionen at tage produktmarkedets begrænsede størrelse i betragtning.

Når overtrædelsens grovhed fastslås, påhviler det dog Kommissionen at tage hensyn til en lang række faktorer, hvis art og betydning varierer alt efter den pågældende overtrædelse og de særlige omstændigheder i forbindelse hermed. Det kan ikke udelukkes, at værdien af det produkt, overtrædelsen drejer sig om, produktmarkedets størrelse og aftagernes styrke alt efter tilfældet kan være nogle af sådanne faktorer, som viser, hvor grov overtrædelsen har været.

Skønt markedets størrelse kan være en faktor, der skal tages i betragtning ved fastslåelsen af overtrædelsens grovhed, varierer dens betydning således alt efter, hvilke særlige omstændigheder der gør sig gældende i forbindelse med den pågældende overtrædelse.

(jf. præmis 147-150)

4. Ved en undersøgelse med henblik på anvendelsen af artikel 81, stk. 1, EF på en aftale eller en samordnet praksis er det ikke nødvendigt at tage hensyn til en aftales faktiske følger, når det fremgår, at aftalen har haft til formål at begrænse, hindre eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet.

(jf. præmis 201)

5. Ifølge artikel 44, stk. 1, litra c) og d), i Rettens procesreglement skal stævningen bl.a. indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Endvidere skal denne fremstilling, uafhængigt af terminologiske spørgsmål, være tilstrækkeligt klar og præcis til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar og Retten træffe afgørelse i sagen, i givet fald uden at behøve at udbede sig yderligere oplysninger. For at et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, er det derfor af retssikkerhedshensyn og af hensyn til en god retspleje nødvendigt, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, om end kortfattet, men dog konsekvent og forståeligt, fremgår af selve stævningen.

Herved påhviler det ikke Retten at undersøge, om der blandt alle de omstændigheder, som er blevet påberåbt til støtte for ét anbringende, er nogle, der ligeledes kunne anvendes til støtte for et andet anbringende. At Kommissionen på trods af anbringendets åbenbare unøjagtighed har udfoldet særlige bestræbelser på dels at finde argumenter, som sagsøgeren har fremført inden for rammerne af sin argumentation i forbindelse med det første anbringende, og som eventuelt også kunne anvendes til støtte for det andet anbringende, dels at besvare argumenterne i den aktuelle sammenhæng, påvirker ikke denne konklusion. Til grund for et sådant standpunkt fra Kommissionens side ligger der nemlig kun en hypotese om, hvad det af sagsøgeren fremførte anbringende nærmere indeholder. Standpunktet gør det ikke muligt med sikkerhed at fastslå det nøjagtige indhold af det andet anbringende.

(jf. præmis 208 og 209)

6. Meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager udgør et led i udøvelsen af Kommissionens skønsmæssige kompetence og indebærer kun, at Kommissionen har pålagt sig selv en begrænsning under iagttagelse af ligebehandlingsprincippet. Denne meddelelse skaber berettigede forventninger hos de virksomheder, der ønsker at underrette Kommissionen om eksistensen af et kartel. Under hensyn til iagttagelsen af ligebehandlingsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som meddelelsen kan give virksomheder, der ønsker at samarbejde med Kommissionen, grund til at nære, påhviler det derfor Kommissionen at efterleve meddelelsen, når den ved fastsættelsen af den bøde, der pålægges en virksomhed, tager virksomhedens samarbejde i betragtning.

Hverken udkastet til en ny meddelelse, selv om den er blevet offentliggjort inden vedtagelsen af en beslutning, hvorved der pålægges en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne, eller en ny meddelelse offentliggjort efter vedtagelsen af en sådan beslutning kan skabe en selvbegrænsende virkning for Kommissionens udøvelse af sin skønsmæssige kompetence i dette tilfælde.

(jf. præmis 223 og 224)

7. For at en virksomhed kan opnå en betydelig bødenedsættelse i henhold til afsnit C i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, kræver nævnte meddelelse i afsnit B, som henviser til afsnit C, litra b), at denne virksomhed er den første til at forelægge afgørende elementer med henblik på at bevise kartellets eksistens. Meddelelsen foreskriver ikke, at den virksomhed, som anmelder det hemmelige kartel til Kommissionen, for at opfylde denne betingelse skal forsyne Kommissionen med alle de elementer, der er afgørende for udarbejdelsen af en klagepunktsmeddelelse eller end mindre for vedtagelsen af en beslutning, der fastslår en overtrædelse.

(jf. præmis 237-239)

8. Efter princippet ne bis in idem er det forbudt at straffe den samme person mere end én gang for samme ulovlige adfærd for at beskytte det samme retsgode. Anvendelsen af dette princip afhænger af, at tre kumulative betingelser er opfyldt, nemlig at de faktiske omstændigheder er identiske, at lovovertræderen er den samme person, og at den retsbeskyttede interesse er den samme.

En virksomhed kan således med føje være genstand for to sideløbende procedurer vedrørende den samme ulovlige adfærd og dermed for to forskellige sanktioner, hvoraf den ene pålægges af den kompetente myndighed i den relevante medlemsstat og den anden af den kompetente fællesskabsinstitution, for så vidt som procedurerne tjener forskellige formål, og de overtrådte retsregler ikke er de samme.

Heraf følger, at princippet ne bis in idem så meget desto mindre kan gælde i et tilfælde, hvor de procedurer og bøder, som henholdsvis Kommissionen og myndighederne i en tredjestat har iværksat og pålagt, ikke tjener det samme formål. Hvor det i førstnævnte tilfælde drejer sig om at beskytte konkurrencen mod at blive fordrejet på Den Europæiske Unions område eller i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, vedrører den tilsigtede beskyttelse i sidstnævnte tilfælde en tredjestats marked. Betingelsen for, at princippet ne bis in idem finder anvendelse, nemlig at den retsbeskyttede interesse er den samme, er ikke opfyldt i dette tilfælde.

(jf. præmis 277-281)

9. Hvis der ved fastsættelsen af størrelsen af den bøde, som skal pålægges en virksomhed, der har tilsidesat Fællesskabets konkurrenceregler, er blevet begået en fejl med hensyn til størrelsen af den omsætning, der skal tages i betragtning, skal påvisningen af denne fejl medføre en berigtigelse af bødens størrelse, også selv om fejlen skyldes virksomheden.

(jf. præmis 293)

10. Når de virksomheder, som har overtrådt artikel 81, stk. 1, EF, inddeles i grupper med henblik på bødeudmålingen, skal fastlæggelsen af tærsklerne for hver af de således definerede grupper være sammenhængende og objektivt begrundet.

(jf. præmis 295)

11. Retten er kun pligtig at imødekomme en anmodning om genåbning af den mundtlige forhandling med henblik på at tage nye påberåbte faktiske omstændigheder i betragtning, såfremt den berørte part påberåber sig faktiske omstændigheder, som kan have afgørende betydning for tvistens afgørelse, og som parten ikke kunne have gjort gældende før afslutningen af den mundtlige forhandling.

Den omstændighed, at der efter en beslutning om at pålægge en virksomhed, som har overtrådt konkurrencereglerne, en bøde, vedtages en beslutning vedrørende andre virksomheder, der har deltaget heri, udgør ikke en ny faktisk omstændighed, som kan have afgørende betydning for lovligheden af den første beslutning, og giver derfor ikke anledning til at genåbne forhandlingen på dette grundlag.

Lovligheden af en fællesskabsretsakt skal bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt. Det er således udelukket, at der ved bedømmelsen af retsaktens lovlighed tages omstændigheder i betragtning, som er indtruffet efter det tidspunkt, hvor fællesskabsretsakten blev vedtaget. Desuden skal bedømmelsen af en beslutnings lovlighed principielt foretages på grundlag af faktiske og retlige omstændigheder, hvortil parterne har henvist under den administrative procedure, og/eller som angives i den pågældende beslutning. I modsat fald vil der være tvivl om, hvorvidt der er overensstemmelse mellem den administrative procedure, der finder sted først, og den efterfølgende retslige kontrol, som bygger på, at de faktiske og retlige omstændigheder er de samme.

(jf. præmis 323-326)

12. Hvad angår fastsættelsen af størrelsen af bøder, som pålægges på grund af tilsidesættelse af konkurrenceregler, kan Retten i medfør af sin fulde prøvelsesret under hensyn til de af sagsøgeren påberåbte klagepunkter tage yderligere oplysninger i betragtning, som ikke er nævnt i den anfægtede beslutning. Denne mulighed må imidlertid under hensyn til retssikkerhedsprincippet principielt være begrænset til, at der kun kan tages oplysninger i betragtning, som er fremkommet før den anfægtede beslutning, og som Kommissionen kunne få kendskab til, da den vedtog beslutningen. I modsat fald ville Retten sætte sig i forvaltningens sted med henblik på at vurdere et spørgsmål, forvaltningen endnu ikke var blevet forelagt, hvilket ville være ensbetydende med, at Retten greb ind i forvaltningens beføjelser og, mere generelt, krænkede ordningen for opgavernes fordeling og den institutionelle ligevægt mellem den dømmende og den administrative magt.

(jf. præmis 327)

RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

27. september 2006 ( )

»Konkurrence – aftaler – natriumgluconat – artikel 81 EF – bøde – artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 – retningslinjer for beregningen af bøder – samarbejdsmeddelelse – proportionalitetsprincippet – ligebehandling – princippet ne bis in idem«

I sag T-322/01,

Roquette Frères SA, Lestrem (Frankrig), ved avocats O. Prost, D. Voillemot og A. Choffel,

sagsøger,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, først ved A. Bouquet, W. Wils, A. Whelan og F. Lelièvre, derefter ved A. Bouquet, W. Wils og A. Whelan, som befuldmægtigede, bistået af avocats A. Condomines og J. Liygonie,

sagsøgt,

angående for det første en påstand om annullation af artikel 1 og 3 i Kommissionens beslutning K(2001) 2931 endelig udg. af 2. oktober 2001 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E-1/36.756 – natriumgluconat), for så vidt som de fastsætter størrelsen af den bøde, sagsøgeren er blevet pålagt, for det andet om nedsættelse af bøden og for det tredje en påstand om tilbagebetaling til sagsøgeren af retsstridigt opkrævede beløb,

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS

RET I FØRSTE INSTANS (Tredje Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, J. Azizi, og dommerne M. Jaeger og F. Dehousse,

justitssekretær: fuldmægtig I. Natsinas,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 18. februar 2004,

afsagt følgende

Dom

Tvistens baggrund

1 Roquette Frères SA (herefter »Roquette«) er et selskab, som driver virksomhed inden for den kemiske industri. Det fremstiller bl.a. natriumgluconat.

2 Natriumgluconat er en chelatdanner, som er et produkt, der inaktiverer metalioner i en række industrielle processer. De processer, det drejer sig om, omfatter bl.a. industriel rengøring (rengøring af flasker og redskaber), behandling af overflader (rustbeskyttelse, affedtning, prægning i aluminium) og vandrensning. Chelatdannere anvendes således i fødevareindustrien, kosmetikindustrien, medicinalindustrien, papirindustrien, betonindustrien og flere andre industrier. Natriumgluconat sælges over hele verden, og virksomheder konkurrerer med hinanden på verdensmarkederne.

3 I 1995 androg det samlede salg af natriumgluconat på verdensplan ca. 58,7 mio. EUR og salget i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) ca. 19,6 mio. EUR. På sagstidspunktet tegnede fem virksomheder sig for næsten hele verdensproduktionen af natriumgluconat: Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd (herefter »Fujisawa«), Jungbunzlauer AG (herefter »Jungbunzlauer«), Roquette, Glucona vof (herefter »Glucona«) – et joint venture, som Akzo Chemie BV, et datterselskab ejet fuldt ud af Akzo Nobel NV (herefter »Akzo«), og Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (herefter »Avebe«) ejede i fællesskab indtil december 1995 – og Archer Daniels Midland Co. (herefter »ADM«).

4 I marts 1997 underrettede De Forenede Staters justitsministerium Kommissionen om, at der, efter at der var blevet foretaget en undersøgelse af markederne for lysin og citronsyre, ligeledes var blevet indledt en undersøgelse af markedet for natriumgluconat. I oktober og december 1997 samt i februar 1998 fik Kommissionen meddelelse om, at Akzo, Avebe, Glucona, Roquette og Fujisawa havde erkendt at have deltaget i et kartel, som havde bestået i at fastsætte priserne for natriumgluconat og indbyrdes fordele de mængder, hvori produktet blev solgt i De Forenede Stater og andre lande. Efter at der var indgået aftaler med De Forenede Staters justitsministerium, blev de nævnte virksomheder pålagt bøder af de amerikanske myndigheder.

5 Den 18. februar 1998 rettede Kommissionen i henhold til artikel 11 i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962: Første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel [81] og [82] (EFT 1959-1962, s. 81), en begæring om oplysninger til de vigtigste producenter, importører, eksportører og aftagere af natriumgluconat i Europa.

6 Efter at have modtaget begæringen om oplysninger meddelte Fujisawa Kommissionen, at selskabet havde samarbejdet med de amerikanske myndigheder under ovennævnte undersøgelse, og at det også ønskede at samarbejde med Kommissionen på grundlag af dennes meddelelse af 18. juli 1996 om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EFT C 207, s. 4, herefter »samarbejdsmeddelelsen«). Efter et møde med Kommissionen den 1. april 1998 afgav Fujisawa den 12. maj 1998 en skriftlig forklaring og fremlagde et materiale, som omfattede et resumé af kartellets forløb og et antal dokumenter.

7 Den 16. og 17. september 1998 gennemførte Kommissionen i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 kontrolundersøgelser i Avebes, Gluconas, Jungbunzlauers og Roquettes lokaler.

8 Den 10. november 1998 rettede Kommissionen en begæring om oplysninger til ADM. Den 26. november 1998 meddelte ADM, at selskabet agtede at samarbejde med Kommissionen. På et møde den 11. december 1998 fremlagde det et »første bidrag som led i sit samarbejde«. Derpå afgav det den 21. januar 1999 en forklaring og fremlagde en række dokumenter om sagen for Kommissionen.

9 Den 2. marts 1999 rettede Kommissionen detaljerede begæringer om oplysninger til Glucona, Roquette og Jungbunzlauer. De tre virksomheder meddelte ved skrivelser af 14., 19. og 20. april 1999, at de ønskede at samarbejde med Kommissionen, og gav den en række oplysninger om kartellet. Den 25. oktober 1999 fremsendte Kommissionen supplerende begæringer om oplysninger til ADM, Fujisawa, Glucona, Roquette og Jungbunzlauer.

10 Den 17. maj 2000 tilsendte Kommissionen på grundlag de oplysninger, som var blevet meddelt den, Roquette og de øvrige berørte virksomheder en klagepunktsmeddelelse vedrørende overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF og artikel 53, stk. 1, i EØS-aftalen (herefter »EØS-aftalen«). Roquette og de øvrige berørte virksomheder fremsendte skriftlige bemærkninger som svar på Kommissionens klagepunkter. Ingen af parterne begærede en mundtlig høring eller bestred rigtigheden af de faktiske omstændigheder som fremstillet i klagepunktsmeddelelsen.

11 Den 11. maj 2001 fremsendte Kommissionen supplerende begæringer om oplysninger til Roquette og de øvrige berørte virksomheder.

12 Den 2. oktober 2001 vedtog Kommissionen beslutning K(2001) 2931 endelig udg. om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E-1/36.756 – natriumgluconat) (herefter »beslutningen«). Beslutningen blev meddelt Roquette ved skrivelse af 11. oktober 2001.

13 Beslutningen indeholder bl.a. følgende bestemmelser:

»Artikel 1

[Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] og [Roquette] har overtrådt artikel 81, stk. 1 […] EF og – fra den 1. januar 1994 – EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved at have deltaget i en kontinuerlig aftale og/eller samordnet praksis inden for natriumgluconatsektoren.

Overtrædelsen har haft følgende varighed:

– for så vidt angår [Akzo], [Avebe], [Fujisawa] og [Roquette]: fra februar 1987 til juni 1995

– for så vidt angår [Jungbunzlauer]: fra maj 1988 til juni 1995

– for så vidt angår [ADM]: fra juni 1991 til juni 1995.

[...]

Artikel 3

For den i artikel 1 omhandlede overtrædelse pålægges følgende bøder:

a) [Akzo] 9 mio. EUR

b) [ADM] 10,13 mio. EUR

c) [Avebe] 3,6 mio. EUR

d) [Fujisawa] 3,6 mio. EUR

e) [Jungbunzlauer] 20,4 mio. EUR

f) [Roquette] 10,8 mio. EUR

[...]«

14 Ved udmålingen af bøderne anvendte Kommissionen i beslutningen den metode, som er angivet i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten (EFT 1998 C 9, s. 3, herefter »retningslinjerne«), og samarbejdsmeddelelsen.

15 Først fastsatte Kommissionen bødens grundbeløb i forhold til overtrædelsens grovhed og varighed.

16 I den forbindelse fandt Kommissionen indledningsvis med hensyn til overtrædelsens grovhed, at de berørte virksomheder havde begået en overtrædelse, som i betragtning af sin art og konkrete indvirkning på natriumgluconatmarkedet inden for EØS samt det relevante markeds geografiske udstrækning var meget alvorlig (betragtning 371 til beslutningen).

17 Kommissionen fandt dernæst, at der måtte tages hensyn til virksomhedernes faktiske økonomiske muligheder for at skade konkurrencen, og at bøden måtte fastsættes på et niveau, der sikrede den en tilstrækkelig afskrækkende virkning. På grundlag af de oplysninger om de berørte virksomheders omsætning af natriumgluconat på verdensplan i det sidste år, hvori overtrædelsen havde fundet sted, nemlig 1995, som virksomhederne havde meddelt Kommissionen som svar på dens begæringer om oplysninger, og hvorudfra Kommissionen havde beregnet deres respektive markedsandele, inddelte Kommissionen følgelig virksomhederne i to grupper. Til første gruppe henførte den de virksomheder, som ifølge dens oplysninger havde en andel af verdensmarkedet for natriumgluconat på over 20%, nemlig Fujisawa (35,54%), Jungbunzlauer (24,75%) og Roquette (20,96%). For disse virksomheder fastsatte Kommissionen et grundbeløb på 10 mio. EUR. Til anden gruppe henførte den de virksomheder, som ifølge dens oplysninger havde en andel af verdensmarkedet for natriumgluconat på under 10%, nemlig Glucona (ca. 9,5%) og ADM (9,35%). For disse virksomheder fastsatte Kommissionen et grundbeløb på 5 mio. EUR, dvs. 2,5 mio. EUR for både Akzo og Avebe, der havde ejet Glucona i fællesskab (betragtning 385 til beslutningen).

18 Endvidere justerede Kommissionen grundbeløbet for at sikre bøden tilstrækkelig afskrækkende virkning og for at tage hensyn til, at store virksomheder råder over en juridisk-økonomisk ekspertise og infrastruktur, som sætter dem i stand til bedre at vurdere, om deres adfærd er ulovlig, og de konkurrenceretlige konsekvenser af adfærden. Under hensyn til de berørte virksomheders størrelse og samlede ressourcer multiplicerede Kommissionen således de for ADM og Akzo fastsatte grundbeløb med 2,5 og forhøjede dermed disse beløb, således at grundbeløbet for ADM blev fastsat til 12,5 mio. EUR og for Akzo til 6,25 mio. EUR (betragtning 388 til beslutningen).

19 For at tage hensyn til varigheden af den overtrædelse, hver enkelt virksomhed havde begået, blev det således fastsatte grundbeløb forhøjet med 10% pr. år, dvs. med 80% for Fujisawa, Akzo, Avebe og Roquette, 70% for Jungbunzlauer og 35% for ADM (betragtning 389-392 til beslutningen).

20 Det var på denne måde, at Kommissionen fastsatte grundbeløbet for bøden til 18 mio. EUR for Roquettes vedkommende. For ADM, Akzo, Avebe, Fujisawa og Jungbunzlauer blev grundbeløbet fastsat til henholdsvis 16,88 mio., 11,25 mio., 4,5 mio., 18 mio. og 17 mio. EUR (betragtning 396 til beslutningen).

21 For det andet blev grundbeløbet for den bøde, Jungbunzlauer var blevet pålagt, forhøjet med 50% som følge af skærpende omstændigheder under henvisning til, at Jungbunzlauer havde spillet en førende rolle i kartellet (betragtning 403 til beslutningen).

22 For det tredje undersøgte, og forkastede, Kommissionen de argumenter, nogle af virksomhederne havde fremsat, om, at der for deres vedkommende burde tages formildende omstændigheder i betragtning (betragtning 404-410 til beslutningen).

23 For det fjerde indrømmede Kommissionen i henhold til samarbejdsmeddelelsens afsnit B Fujisawa en »meget væsentlig nedsættelse« (80%) af den bøde, selskabet ville være blevet pålagt, hvis det ikke havde samarbejdet. Endvidere fandt Kommissionen, at ADM ikke opfyldte betingelserne i samarbejdsmeddelelsens afsnit C for at blive indrømmet en »betydelig nedsættelse« af den bøde, selskabet var blevet pålagt. Endelig foretog Kommissionen i henhold til meddelelsens afsnit D en »betydelig nedsættelse« af de bøder, som var blevet pålagt ADM og Roquette (40%) samt Akzo, Avebe og Jungbunzlauer (20%) (betragtning 418, 423, 426 og 427 til beslutningen).

24 Den 19. marts 2002 tilbagekaldte Kommissionen beslutningen for så vidt angår Jungbunzlauer. Den 29. september 2004 vedtog den en ny beslutning – Kommissionens beslutning K(2004) 3598 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E-1/36.756 – natriumgluconat) (herefter »beslutningen af 29. september 2004«) – vedrørende Jungbunzlauer og tre andre selskaber i Jungbunzlauer-koncernen (Jungbunzlauer Ladenburg GmbH, Jungbunzlauer Holding AG og Jungbunzlauer Austria AG), hvori den pålagde selskaberne en bøde på 19,04 mio. EUR for at have deltaget i kartellet inden for natriumgluconatsektoren. Den 23. december 2004 anlagde de fire adressater for sidstnævnte beslutning sag for Retten til prøvelse af denne beslutning. Sagen blev registreret på Rettens Justitskontor under nr. T-492/04.

Retsforhandlinger og parternes påstande

25 Roquette har anlagt den foreliggende sag ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 20. december 2001.

26 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og som en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til procesreglementets artikel 64 skriftligt stillet parterne en række spørgsmål, som de har besvaret inden for de fastsatte frister.

27 Parterne har afgivet mundtlige indlæg i retsmødet den 18. februar 2004.

28 Efter vedtagelsen af beslutningen af 29. september 2004 vedrørende bl.a. Jungbunzlauer har Roquette ved skrivelse af 2. februar 2005 fremsat begæring om, principalt at der træffes foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse i medfør af artikel 64, stk. 4, i Rettens procesreglement, subsidiært at Retten træffer sådanne foranstaltninger, som måtte være hensigtsmæssige, såsom genåbning af retsforhandlingerne eller forening af sagerne. Under hensyn til det almindelige princip om god retspleje har Retten, uden at genåbne sagen, anmodet Kommissionen om at tage stilling til Roquettes begæring. Kommissionen har ved skrivelse af 7. marts 2005 meddelt, at den ikke finder, at der er anledning til at tage Roquettes begæring til følge.

29 Roquette har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningens artikel 1 annulleres i den udstrækning, det fastslås deri, at overtrædelsen for sagsøgerens vedkommende varede fra februar 1987 til juni 1995.

– Beslutningens artikel 3 annulleres i den udstrækning, sagsøgeren heri pålægges en bøde på 10,8 mio. EUR.

– Retten nedsætter i henhold til sin fulde prøvelsesret den bøde, sagsøgeren er blevet pålagt.

– Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale sagsøgeren det retsstridigt opkrævede bødebeløb (hovedstol samt 3,76% i renter).

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

30 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

– Frifindelse.

– Roquette tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

31 Roquettes anbringender vedrører alle fastsættelsen af den bøde, selskabet er blevet pålagt, og drejer sig for det første om overtrædelsens grovhed, for det andet om dens varighed, for det tredje om, hvorvidt der foreligger formildende omstændigheder, for det fjerde om Roquettes samarbejde under den administrative procedure og for det femte om, hvorvidt princippet ne bis in idem finder anvendelse på grund af de bøder, Roquette er blevet pålagt af de amerikanske myndigheder.

I – Overtrædelsens grovhed

A – Indledning

32 Roquette har fremsat tre indsigelser om Kommissionens vurdering af overtrædelsens grovhed, hvorefter der for det første er fastslået et urigtigt beløb for den omsætning, der skal tages i betragtning, for det andet foretaget en fejlagtig vurdering af kartellets konkrete indvirkning på det relevante marked og for det tredje ikke er taget hensyn til Roquettes adfærd.

33 Inden det afgøres, om der er grundlag for disse indsigelser, skal det sammenfattes, hvilke faktorer der indgår i den vurdering, Kommissionen i beslutningen foretager af overtrædelsens grovhed.

34 Det fremgår af beslutningen, at Kommissionen ved vurderingen af overtrædelsens grovhed indledningsvis fandt, at de berørte virksomheder havde begået en overtrædelse, der i betragtning af sin art og konkrete indvirkning på natriumgluconatmarkedet inden for EØS samt det relevante markeds geografiske udstrækning havde været meget alvorlig og påvirket hele EØS (betragtning 334-371 til beslutningen).

35 Kommissionen fandt dernæst, at der måtte foretages »en differentieret behandling« af de berørte virksomheder for at »tage hensyn til deres faktiske økonomiske muligheder for at påføre konkurrencen væsentlig skade«, og at bøden måtte fastsættes »på et på et niveau, der sikrer en tilstrækkelig afskrækkende virkning«. Kommissionen anførte i den forbindelse, at den ville tage hver enkelt virksomheds specifikke vægt og dermed den faktiske indvirkning af dens ulovlige adfærd på konkurrencen i betragtning (betragtning 378 og 379 til beslutningen).

36 Da den skulle vurdere disse faktorer, valgte Kommissionen at basere sig på de berørte virksomheders omsætning af natriumgluconat på verdensplan i overtrædelsesperiodens sidste år, nemlig 1995. Kommissionen anførte i den forbindelse, at »da [natriumgluconat]markedet er et [...] globalt marked, udgør denne omsætning den bedst mulige målestok for de deltagende virksomheders muligheder for at påføre andre økonomiske beslutningstagere i fællesmarkedet og/eller EØS væsentlig skade« (betragtning 381 til beslutningen). Kommissionen tilføjede, at denne fremgangsmåde efter dens opfattelse underbyggedes af, at der var tale om et globalt kartel, som bl.a. havde til formål at fordele markederne på verdensplan og dermed unddrage visse områder inden for EØS-markedet konkurrence. Desuden fandt Kommissionen, at de enkelte karteldeltageres omsætning på verdensplan ligeledes gav et fingerpeg om den pågældende virksomheds bidrag til effektiviteten af kartellet som helhed eller omvendt den mangel på stabilitet, som ville have præget det, hvis virksomheden ikke havde deltaget (betragtning 381 til beslutningen).

37 Kommissionen valgte på dette grundlag at opstille to grupper virksomheder: en, der bestod af »de tre største natriumgluconatproducenter med en global markedsandel på over 20%«, og en, der bestod af virksomheder »med en væsentligt mindre andel af verdensmarkedet for natriumgluconat (under 10%)« (betragtning 382 til beslutningen). Kommissionen fastsatte et grundbeløb på 10 mio. EUR for virksomhederne i første gruppe, der omfattede Fujisawa, Jungbunzlauer og Roquette, hvis markedsandele udgjorde henholdsvis 36%, 25% og 21%, og et grundbeløb på 5 mio. EUR for virksomhederne i anden gruppe, nemlig Glucona og ADM, som begge havde en markedsandel på ca. 9%. Da Akzo og Avebe havde ejet Glucona i fællesskab, fastsatte Kommissionen for begge selskaber et grundbeløb på 2,5 mio. EUR (betragtning 385 til beslutningen).

38 Endelig justerede Kommissionen grundbeløbet for at sikre bøden tilstrækkelig afskrækkende virkning og for at tage hensyn til, at store virksomheder råder over en juridisk-økonomisk ekspertise og infrastruktur, som sætter dem i stand til bedre at vurdere, om deres adfærd er ulovlig, og de konkurrenceretlige konsekvenser af adfærden. Under hensyn til de berørte virksomheders størrelse og samlede ressourcer multiplicerede Kommissionen således de for ADM og Akzo fastsatte grundbeløb med 2,5 og forhøjede dermed disse beløb, således at det i relation til overtrædelsens grovhed udmålte grundbeløb for ADM’s vedkommende blev fastsat til 12,5 mio. EUR og for Akzos til 6,25 mio. EUR (betragtning 388 til beslutningen).

B – Bestemmelsen af omsætningen

1. Parternes argumenter

39 Roquette har i det væsentlige påstået, at Kommissionen fastslog et urigtigt beløb for den omsætning, der skulle tages i betragtning ved udmålingen af bødens grundbeløb. Årsagen til Kommissionens fejlvurdering er ifølge Roquette, at Kommissionen lagde en omsætning til grund, som indbefattede Roquettes omsætning af moderlud, selv om den havde erkendt, at det natriumgluconatmarked, som var relevant i forbindelse med kartellet, ikke omfattede moderlud.

40 Efter at have fremhævet, at moderlud ikke er omfattet af beslutningens anvendelsesområde, har Roquette påpeget, at det fremgår af selskabets skrivelse af 19. november 1999, dets svar af 3. maj 1999 på Kommissionens begæring om oplysninger af 2. marts 1999 og dets bemærkninger af 25. juli 2000 til klagepunktsmeddelelsen, at det natriumgluconat i flydende form, Roquette fremstiller, kun består i den moderlud, selskabets særlige produktionsmetode resulterer i, og at det derfor er forskelligt fra konkurrenternes. Roquette har på dette grundlag gjort gældende, at Kommissionen ikke gjorde sig klart, at det »flydende gluconat«, hvortil Roquette henviste, udgjorde moderlud og ikke natriumgluconat i flydende form som fremstillet af selskabets konkurrenter. Roquette har i denne forbindelse ligeledes henvist til det standpunkt, Kommissionen indtager i svarskriftet, hvori den implicit medgiver, at det, Roquette benævner moderlud, ikke er helt det samme som natriumgluconat i flydende form.

41 Roquette har bestridt, at den manglende henvisning til moderlud i selskabets svar af 3. maj 1999 og 21. maj 2001 på Kommissionens begæringer om oplysninger af 2. marts 1999 og 11. maj 2001 kunne begrunde, at Kommissionen ikke sondrer mellem moderlud og natriumgluconat i flydende form. Roquette har fremhævet, at selskabet i sine svar på begæringerne om oplysninger fulgte de af Kommissionen fastlagte formater, hvori der ikke sondredes mellem »flydende gluconat« og moderlud. Endvidere skulle oplysningerne i Roquettes svar, herunder om omsætningen, ifølge selskabet vurderes på baggrund af dets tidligere forklaringer, hvorefter Roquettes flydende gluconat ikke var produkter, som var omfattet af kartellet. Roquette har i den forbindelse ligeledes henvist til Fujisawas skriftlige indlæg af 12. maj 1998, hvoraf det ifølge Roquette fremgår, at moderlud ikke er en færdigvare og ikke var omfattet af kartellet. Endelig hindrede parternes manglende angivelse af, at kartellet ikke havde omfattet Roquettes flydende natriumgluconat, ifølge Roquette ikke samtlige tredjeparter samt Kommissionen i at betragte moderlud som ikke omfattet af kartellet. Ifølge Roquette kunne Kommissionen derfor have vidst, at det, Roquette benævnte »flydende gluconat«, reelt var moderlud.

42 Roquette har derfor gjort gældende, at selskabet ikke kunne vide, at Kommissionen ikke var klar over beskaffenheden af dets flydende natriumgluconat, og at Kommissionen – hvis den ikke mente at råde over tilstrækkelige oplysninger – undlod at udvise behørig omhu, idet den ikke udbad sig de nødvendige forklaringer med hensyn til sondringen mellem Roquettes og de øvrige virksomheders »flydende gluconat« med henblik på at beregne omsætningen (Rettens dom af 14.5.1998, sag T-310/94, Gruber + Weber mod Kommissionen, Sml. II, s. 1043, præmis 242). Hvis Kommissionen havde udvist større omhu, ville den ifølge Roquette have kunnet komme i besiddelse af andre dokumenter, der dokumenterede, at det var moderlud, Roquette fremstillede. Endelig har Roquette tilført retsforhandlingerne en erklæring fra selskabets administrerende direktør, hvori det bekræftes, at Roquettes flydende natriumgluconat udgjorde moderlud, og at Roquette ikke fremstillede andre former for flydende natriumgluconat end sin moderlud.

43 Subsidiært har Roquette gjort gældende, at det ifølge retspraksis er irrelevant at undersøge, hvem der er ansvarlig for en fejl i bødeberegningen, og at bøden under alle omstændigheder bør nedsættes, da der foreligger en fejl (Rettens dom af 11.3.1999, sag T-156/94, Aristrain mod Kommissionen, Sml. II, s. 645, præmis 584-586).

44 Roquette finder således, at den omsætning i selskabet, der skulle lægges til grund ved fastsættelsen af bøden, ikke skulle omfatte dets salg af moderlud. Imidlertid indgår Roquettes omsætning af moderlud i den omsætning, der lægges til grund for beregningen af bødens grundbeløb i betragtning 48 til beslutningen.

45 Denne fejl ved Kommissionens vurdering betyder, at Roquettes omsætning af det produkt, overtrædelsen drejer sig om, var mindre end den omsætning, Kommissionen har lagt til grund. Kommissionen har på grund af denne fejlvurdering handlet i strid med sine egne og Domstolens regler på området og med ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet. Roquette burde følgelig ikke havde været henført til »første gruppe« af producenter med en markedsandel på over 20%, for hvilke bødens grundbeløb er fastsat til 10 mio. EUR, og Kommissionen har derfor pålagt en for stor bøde.

46 Endelig har Roquette peget på, at omsætningen ifølge retspraksis er en væsentlig faktor for vurderingen af den vægt, hver enkelt virksomhed har haft som deltager i kartellet, og at det kun er omsætningen af de varer, som er omfattet af kartellet, der kan tages i betragtning som målestok for, hvor omfattende overtrædelsen har været (Domstolens dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825, præmis 120, dommen i sagen Gruber + Weber mod Kommissionen, nævnt i præmis 42 ovenfor, præmis 237, og Rettens dom af 11.3.1999, sag T-157/94, Ensidesa mod Kommissionen, Sml. II, s. 707). Roquette finder, at det ville være i strid med ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet at lade bøden være uændret, efter at omsætningstallet var blevet reduceret som følge af udelukkelsen af resultatet af salget af moderlud. Roquette har tilføjet, at Retten i medfør af sin fulde prøvelsesret kan fastsætte en bøde selvstændigt i forhold til Kommissionen.

47 Kommissionen har afvist samtlige Roquettes argumenter. Den mener ikke, at den kunne vide, at Roquettes flydende natriumgluconat udgjorde moderlud. Efter Kommissionens opfattelse har Roquette bevidst sørget for, at der var uklarhed hvad dette angår. Til underbygning af denne påstand har Kommissionen henvist til Roquettes svar af 3. maj 1999 og 21. maj 2001 på dens begæringer om oplysninger og til et forretningsdokument, der var bilagt Roquettes skrivelse af 19. november 1999. Roquette henviser i alle disse dokumenter til flydende natriumgluconat uden at præcisere, at der er tale om moderlud. Endvidere kunne det ikke med sikkerhed udledes af henvisningerne til flydende natriumgluconat og moderlud i Roquettes skrivelse af 19. november 1999, at Roquette kun solgte flydende natriumgluconat af typen moderlud. Kommissionen har peget på, at Roquette vidste, at begæringerne om oplysninger havde til formål at vurdere, hvilket marked der havde været berørt af kartellet, for at bøderne kunne udmåles. Kommissionen finder det derfor lidet troværdigt, at Roquette i sine svar på begæringerne om oplysninger skulle have undladt at gøre opmærksom på beskaffenheden af selskabets flydende natriumgluconat, fordi Roquette ville overholde udformningen af den formular, der var blevet tilsendt selskabet, og fordi det frygtede at komme til at tilsidesætte sin pligt til samarbejde, hvis det fraveg formularen. Efter Kommissionens opfattelse er den af Roquette påberåbte dom i sagen Gruber + Weber mod Kommissionen, nævnt i præmis 42 ovenfor, ikke relevant, eftersom Kommissionen i det foreliggende tilfælde er blevet vildledt af Roquette. Endelig har Kommissionen anført, at det under den administrative procedure ikke blev oplyst af nogen af karteldeltagerne, at kartellet ikke skulle have omfattet Roquettes natriumgluconat i flydende form.

48 Subsidiært har Kommissionen gjort gældende, at det ikke ville have nogen betydning for størrelsen af det af Kommissionen fastsatte grundbeløb for bøden på 10 mio. EUR, at det blev lagt til grund, at Roquettes produkt i flydende form ikke skulle have været medtaget i beregningen af selskabets omsætning af natriumgluconat.

49 Kommissionen har i denne forbindelse anført, at bøden skal stå i forhold til overtrædelsens grovhed og varighed og ikke til virksomhedens individuelle omsætning. Ifølge retningslinjerne skal grovheden vurderes under hensyn til overtrædelsens art, dens indvirkning på markedet, når denne kan måles, og det berørte markeds geografiske udstrækning. Desuden kan gennemførelsen af ligebehandlingsprincippet ifølge såvel retningslinjernes punkt 1 A som retspraksis føre til, at der for en og samme adfærd foretages en differentiering af bødebeløbet for de berørte virksomheder, uden at denne differentiering er resultatet af en aritmetisk beregning (Rettens dom af 13.12.2001, sag T-48/98, Acerinox mod Kommissionen, Sml. II, s. 3859, præmis 90).

50 Kommissionen finder med hensyn til det foreliggende tilfælde, at selv hvis Roquettes markedsandel skal reduceres fra 20,96 til 17,4%, er selskabet stadig en af de tre største producenter af natriumgluconat, for hvilken der bør fastsættes et grundbeløb på 10 mio. EUR. Roquette er langt større end ADM og Gluconas moderselskaber, som havde en markedsandel på under 10%, og som er blevet pålagt en bøde på 5 mio. EUR.

2. Rettens bemærkninger

51 Indledningsvis er det, i overensstemmelse med betragtning 34 og 38 til beslutningen, ubestridt, at det produkt, overtrædelsen drejer sig om, er natriumgluconat, som omfatter natriumgluconat i fast form, natriumgluconat i flydende form samt gluconsyre, men ikke det produkt, der benævnes »moderlud«.

52 Endvidere fremgår det af betragtning 48 og 381 til beslutningen, at de omsætningstal, Kommissionen har lagt til grund, er uddraget af karteldeltagernes svar på Kommissionens begæringer om oplysninger, og at tallene angiver de berørte virksomheders omsætning af natriumgluconat på verdensplan i overtrædelsesperiodens sidste år, nemlig 1995. Det er på dette grundlag, at Kommissionen har fundet, at Roquettes omsætning af natriumgluconat på verdensplan i 1995 androg 12 293 620 EUR, og at selskabets andel af verdensmarkedet følgelig kunne ansættes til 20,96% (betragtning 48 til beslutningen).

53 Kommissionen har som svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten bekræftet, at beløbet 12 293 620 EUR svarer til de 80 216 582 franske francs (FRF), Roquette meddelte Kommissionen i sit svar af 21. maj 2001 på dennes begæring om oplysninger. Det fremgår af dette svar, at beløbet 80 216 582 FRF, som udgjorde Roquettes omsætning på verdensplan af natriumgluconat i 1995, svarer til summen af selskabets omsætning af natriumgluconat i fast form (60 517 501 FRF), natriumgluconat i flydende form (16 029 382 FRF) samt gluconsyre (3 669 699 FRF) i 1995.

54 Endelig har Roquette bilagt replikken en erklæring fra sin administrerende direktør, hvorefter Roquette i 1995 og de foregående år under betegnelsen »flydende gluconat« kun solgte moderlud. Kommissionen har hverken i duplikken, i sine svar på Rettens skriftlige spørgsmål eller under retsmødet bestridt rigtigheden af denne erklæring.

55 Det er følgelig ubestridt, at det tal for Roquettes omsætning, Kommissionen har lagt til grund, omfatter omsætningen af moderlud, skønt kartellet ikke omfattede dette produkt. Det tal for Roquettes omsætning, som er lagt til grund for fastsættelsen af bøden, er følgelig urigtigt. Roquette er fejlagtigt blevet pålagt en bøde, hvis størrelse ikke på fyldestgørende måde afspejler selskabets stilling på markedet for det produkt, overtrædelsen drejer sig om.

56 Retten skal i medfør af sin fulde prøvelsesret tage stilling til, hvilke konsekvenser denne fejl skal have, når den har behandlet Roquettes øvrige anbringender.

C – Kartellets konkrete indvirkning

1. Indledende bemærkninger

57 Roquette har i det væsentlige gjort gældende, at Kommissionen ved vurderingen af kartellets konkrete indvirkning på det relevante marked ikke har taget i betragtning, at kartellet kun havde begrænset indvirkning. Kommissionen har dermed i strid med sin egen praksis og fast retspraksis tilsidesat artikel 15 i forordning nr. 17 og proportionalitetsprincippet.

58 Det fremgår hvad dette angår af fast retspraksis, at overtrædelsernes grovhed skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder bl.a. sagens særlige omstændigheder og dens sammenhæng, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning (Domstolens kendelse af 25.3.1996, sag C-137/95 P, SPO m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1611, præmis 54, Domstolens dom af 17.7.1997, sag C-219/95 P, Ferriere Nord mod Kommissionen, Sml. I, s. 4411, præmis 33, og Rettens dom af 20.3.2002, sag T-9/99, HFB m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1487, præmis 443).

59 Kommissionen angiver i retningslinjerne (punkt 1 A, første afsnit), at den ved vurderingen af en overtrædelses grovhed, ud over overtrædelsens art og det berørte markeds udstrækning, tager hensyn til »overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet – når den kan måles«.

60 I det foreliggende tilfælde fremgår det af betragtning 334-388 til beslutningen, at Kommissionen rent faktisk fastsatte den på grundlag af grovheden udmålte bøde under hensyn til disse tre kriterier. Den vurderede i denne forbindelse navnlig, at kartellet havde haft en »faktisk indvirkning« på natriumgluconatmarkedet (betragtning 371 til beslutningen).

61 I betragtning 340 til beslutningen indledte Kommissionen sin vurdering på følgende måde:

»Kommissionen finder, at overtrædelsen, som er blevet begået af virksomheder, der i den periode, den foreliggende beslutning vedrører, repræsenterede over 90% af verdensmarkedet og 95% af det europæiske marked for natriumgluconat, har haft en konkret indvirkning på markedet i EØS, da den er blevet gennemført omhyggeligt. Da foranstaltningerne udtrykkeligt havde til formål at begrænse salgsmængderne, muliggøre priser, der var højere, end de ville have været uden et kartel, og begrænse salget til bestemte kunder, må de have påvirket det normale adfærdsmønster på markedet og dermed have haft indvirkning på dette.«

62 I betragtning 341 til beslutningen anførte Kommissionen, at den, »så vidt det overhovedet var muligt, [havde] sondret mellem spørgsmålet om, hvorvidt aftalerne var blevet gennemført, og spørgsmålet om, hvilke virkninger de [havde] haft på markedet«, men at det »imidlertid ikke [havde] kunnet undgås, at de faktiske omstændigheder, der [dannede] grundlag for konklusionerne vedrørende disse to punkter, til en vis grad [var] sammenfaldende«.

63 Efter denne bemærkning undersøgte Kommissionen først, om kartellet var blevet gennemført (betragtning 342-351 til beslutningen). At kartellet var blevet gennemført, fremgik efter Kommissionens opfattelse af en række omstændigheder, der vedrørte, hvad Kommissionen fandt havde været kartellets hovedhjørnesten, nemlig salgskvoterne. Endvidere henviste Kommissionen til, at det var »kendetegnende for kartellet, at det konstant [bestræbte] sig på at fastsætte mål- og/eller mindstepriser«, og tilføjede, at »disse priser [måtte] have påvirket deltagernes adfærd, skønt det ikke altid [var] lykkedes deltagerne at gennemføre dem« (betragtning 348 til beslutningen). Kommissionen drog den konklusion, at der »ikke [kunne] være tvivl om, at [kartellet] rent faktisk [var] blevet gennemført« (betragtning 350 til beslutningen).

64 Dernæst vurderede Kommissionen, hvilken indvirkning overtrædelsen havde haft på natriumgluconatmarkedet. Den henviste i den forbindelse først til undersøgelsen af det relevante marked i betragtning 34-41 til beslutningen. Derpå anførte den under henvisning til den allerede foretagne undersøgelse i betragtning 235 og 236 og de to tabeller (herefter »diagrammerne«), som var fundet i Roquettes lokaler (betragtning 354 til beslutningen):

»Udviklingen i priserne, således som den fremgår af de [diagrammer], der blev fundet under kontrolbesøget hos Roquette, viser, at det mål, kartelmedlemmerne tilsigtede, blev nået, i det mindste delvis. Det fremgår af de to [diagrammer], der angiver prisudviklingen i [franske francs (FRF)] på det europæiske natriumgluconatmarked fra 1977 til 1995, at priserne faldt i 1985. Dette fald skyldtes sandsynligvis det gamle kartels forsvinden og den deraf følgende større udnyttelse af produktionskapaciteten. Ved slutningen af 1986 var priserne næsten blevet halveret i forhold til begyndelsen af 1985. Det er højst sandsynligt, at gennemførelsen af de aftaler, som markerede dannelsen af det nye kartel, fra 1986 bidrog mærkbart til den kraftige prisforhøjelse (en fordobling), der kan konstateres fra 1987 til 1989. Efter et fald i 1989, som var mindre udtalt end i 1985, forblev priserne indtil 1995 ca. 60% højere end i 1987.«

65 I betragtning 235 og 236 til beslutningen, hvortil der henvises i betragtning 354, bemærkede Kommissionen følgende:

»(235) To dokumenter fundet under kontrolbesøget i Roquettes lokaler, hvis betydning er tilstrækkeligt klar, udgør bevismateriale, som angiver, hvilke resultater natriumgluconatkartellet gjorde det muligt at opnå. Dokumenterne indeholder bl.a. et diagram, der angiver den »europæiske« gennemsnitspris for natriumgluconat i perioden 1977-1995.

(236) Det fremgår på iøjnefaldende måde af [et af diagrammerne], hvordan priserne steg brat i 1981 og 1987, da henholdsvis det »første« og det »andet« kartel blev gennemført. I 1985 faldt priserne brat, samtidig med at det »første« kartel ophørte, da Roquette forlod det. Fra 1987 til 1989 steg natriumgluconatprisen stærkt; den fordobledes faktisk. Derpå forblev den i perioden 1989-1995 omkring 60% højere, end den var i 1987, hvor den var faldet tilbage. Det skal bemærkes, at natriumgluconatprisen i modsætning til i perioden 1981-1986 kunne holdes på et meget højt niveau indtil 1995.«

66 Derpå sammenfattede, undersøgte og forkastede Kommissionen de forskellige argumenter, de berørte parter havde fremført under den administrative procedure for at tilbagevise den konklusion, Kommissionen havde draget af de diagrammer, som var blevet fundet i Roquettes lokaler. Om de argumenter, der var blevet fremsat af ADM, som navnlig havde gjort gældende, at den samme prisudvikling også ville have fundet sted uden et kartel, anførte Kommissionen følgende (betragtning 359, 365 og 369 til beslutningen):

»(359) [...] ADM’s argumenter viser ikke på overbevisende måde, at gennemførelsen af kartellet ikke kan have spillet nogen rolle i forbindelse med prisudsvingene. Skønt det af ADM opstillede scenario kan foreligge, når der ikke er noget kartel, er det også fuldt foreneligt med, at der består en ulovlig aftale. Den kapacitetsforøgelse, som kunne noteres i midten af 80’erne, kan både have været årsagen til og følgen af ophøret af det første kartel (1981-1985). Udviklingen fra og med 1987 er fuldt forenelig med den reaktivering af kartellet, der fandt sted i denne periode. At natriumgluconatprisen begyndte at stige, kan derfor ikke udelukkende skyldes konkurrencen, men skal ses i sammenhæng med den aftale, parterne havde indgået om »mindstepriser«, fordeling af markedsandele og et informations- og overvågningssystem. Alle disse faktorer bidrog til, at prisforhøjelserne slog igennem.

[...]

(365) [Et af de] hos Roquette fundne [diagrammer] bekræfter, at priserne forblev stabile eller udviste et svagt fald i perioden 1991-1995, dvs. den periode, hvori ADM deltog i kartellet. Intet tyder på, at priserne faldt kraftigt, endsige at de var urentable. Det er mere sandsynligt, at ADM’s udtræden af markedet skyldtes de alvorlige tekniske vanskeligheder, virksomheden var stødt på umiddelbart efter at havde sluttet sig til kartellet, og som fortsatte. ADM var af samme grund på intet tidspunkt i stand til at opfylde sine salgskvoter.

[...]

(369) Endelig er det, bl.a. i betragtning af risiciene, utænkeligt, at parterne i så lang en periode gentagne gange mødtes overalt i verden for at tildele hinanden salgskvoter, fastsætte priser og fordele kunder mellem sig, hvis kartellet, således som de har hævdet, ikke havde nogen, eller kun en begrænset, indvirkning på natriumgluconatmarkedet.«

67 Ud fra denne vurdering kan Roquettes indsigelser om Kommissionens påvisning af, at kartellet havde en konkret indvirkning, adskilles efter, om de drejer sig om de konklusioner, Kommissionen har draget med hensyn til, om kartellet blev gennemført, de faktorer, den har anvendt som grundlag for at påvise, at kartellet blev gennemført og havde indvirkning, og dens manglende hensyntagen til andre faktorer ved vurderingen af kartellets konkrete indvirkning.

2. Kommissionens valg af en angiveligt fejlagtig fremgangsmåde til påvisning af, at kartellet havde en konkret indvirkning på markedet

a) Parternes argumenter

68 Ud over at bestride relevansen af de faktorer, Kommissionen har taget i betragtning som grundlag for at påvise, at kartellet blev gennemført, og den indvirkning det havde, har Roquette bestridt, at Kommissionen ud fra konklusioner, den havde draget med hensyn til, om kartellet var blevet gennemført, kunne fastslå, at det havde en konkret indvirkning.

69 Nærmere bestemt har Roquette dels afvist Kommissionens vurdering i betragtning 340-351 til beslutningen, hvori den anfører, at kartellet må have påvirket det normale adfærdsmønster på markedet, da det blev gennemført omhyggeligt, og at det ikke nødvendigvis er en forudsætning for en effektiv implementering af aftaler, at der gennemføres nøjagtig de samme priser og mængder på markedet, men at en tilnærmelse til det aftalte niveau er tilstrækkelig. Dels har Roquette bestridt den konklusion, Kommissionen drager i betragtning 369 til beslutningen, og hvorefter den omstændighed, at parterne i en lang periode mødtes gentagne gange på trods af risiciene, må betyde, at kartellet havde indvirkning på markedet.

70 Kommissionen har bestridt, at der er grundlag for denne argumentation.

b) Rettens bemærkninger

71 Retten skal for det første bemærke, at ifølge punkt 1 A, første afsnit, i retningslinjerne skal Kommissionen ved bødeberegningen, som foretages ud fra overtrædelsens grovhed, bl.a. tage hensyn til »overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet – når den kan måles«.

72 Hvad skal der imidlertid helt nøjagtigt forstås ved »når den [dvs. den konkrete indvirkning] kan måles«? Skal udsagnet opfattes således, at Kommissionen alene kan tage hensyn til en overtrædelses konkrete indvirkning ved bødeberegningen, hvis, og i den udstrækning, Kommissionen kan måle indvirkningen?

73 Som Kommissionen med rette har gjort gældende, må en undersøgelse af et kartels indvirkning på markedet nødvendigvis bl.a. bygge på hypoteser. Kommissionen må nemlig undersøge, hvad prisen for det pågældende produkt ville have været uden kartellet. Ved en undersøgelse af årsagerne til den faktiske prisudvikling er det imidlertid risikobetonet at søge at fastslå årsagernes respektive vægt. Det er en objektiv kendsgerning, at parterne som følge af prisaftalen netop har givet afkald på muligheden for frit at konkurrere på priserne. En vurdering af den indvirkning, der skyldes andet end karteldeltagernes frivillige afkald på priskonkurrence, må nødvendigvis bygge på rimelige formodninger, der ikke kan måles nøjagtigt.

74 Hvis dette kriterium, som kan tages i betragtning ved bødefastsættelsen, ikke skal fratages sin effektive virkning, kan Kommissionen derfor ikke kritiseres for at lægge et kartels konkrete indvirkning på det relevante marked til grund, skønt den ikke har kunnet fastslå indvirkningen kvantitativt eller fremlægge en talmæssig vurdering af den.

75 At et kartel har haft en konkret indvirkning på det pågældende marked, må følgelig betragtes som tilstrækkeligt godtgjort, hvis Kommissionen kan fremlægge konkrete og troværdige oplysninger, der med rimelig sandsynlighed viser, at kartellet har påvirket markedet.

76 I det foreliggende tilfælde fremgår det af sammenfatningen af Kommissionens vurdering (jf. præmis 61-66 ovenfor), at Kommissionen lagde to holdepunker til grund for sin konklusion, hvorefter kartellet havde haft en »konkret indvirkning« på markedet. Dels henviste den således til, at kartellets medlemmer havde gennemført kartellet omhyggeligt (jf. navnlig betragtning 340 til beslutningen, der gengives i præmis 61 ovenfor), og at dette havde bestået i en lang periode (betragtning 369 til beslutningen, gengivet i præmis 66 ovenfor). Dels fandt den, at de diagrammer, der var blevet fundet i Roquettes lokaler, udviste en vis overensstemmelse mellem de af kartellet fastsatte priser og de priser, kartellets medlemmer rent faktisk anvendte på markedet (betragtning 354 til beslutningen, gengivet i præmis 64 ovenfor).

77 Indledningsvis var det ikke kun af den omstændighed, at kartellet rent faktisk var blevet gennemført, at Kommissionen udledte, at det havde haft en konkret indvirkning på natriumgluconatmarkedet. Således som det fremgår af ovenstående uddrag af beslutningen, tilstræbte Kommissionen nemlig i så vid udstrækning som muligt at adskille undersøgelsen af, om kartellet var blevet gennemført, og undersøgelsen af, hvilken konkret indvirkning det havde haft på markedet, idet den i det væsentlige fandt, at det er en nødvendig, om end ikke en tilstrækkelig, forudsætning for at påvise, at et kartel har haft en konkret indvirkning, at kartellet er blevet gennemført (jf. i denne retning betragtning 341 til beslutningen). I betragtning 341 til beslutningen medgav Kommissionen ganske vist, at det »imidlertid ikke [havde] kunnet undgås, at de faktiske omstændigheder, der [dannede] grundlag for konklusionerne vedrørende disse to punkter, til en vis grad [var] sammenfaldende« – hvilket er årsagen til, at Kommissionen, således som Roquette har påpeget, ikke konsekvent anvendte de behørige formuleringer i begge dele af sin vurdering – men Kommissionen kan dog ikke beskyldes for at have forvekslet gennemførelsen og den konkrete indvirkning af kartellet. Desuden udgør den omstændighed, at et kartel rent faktisk er blevet gennemført, en første indikation for, at kartellet har haft en konkret indvirkning, eftersom det er en nødvendig forudsætning for, at et kartel kan have haft en konkret indvirkning, at det rent faktisk er blevet gennemført.

78 Endvidere kan Kommissionen ikke kritiseres for, at den i betragtning af, at kartellets medlemmer repræsenterede over 90% af verdensmarkedet og 95% af EØS-markedet for natriumgluconat og lagde betydelige bestræbelser i tilrettelæggelsen, opfølgningen og overvågningen af kartellets aftaler, fandt, at den omstændighed, at kartellet var blevet gennemført, udgjorde en stærk indikation for, at markedet var blevet påvirket, navnlig når Kommissionen (jf. præmis 167 nedenfor) ikke kun undersøgte dette punkt.

79 Desuden kunne Kommissionen med føje lægge til grund, at betydningen af en sådan indikation øges i takt med kartellets varighed. Et velfungerende og komplekst kartel, der, som i det foreliggende tilfælde, drejer sig om prisfastsættelse, markedsopdeling og informationsudveksling, medfører bl.a. betydelige administrations- og driftsomkostninger. Kommissionen kunne derfor med rimelighed finde, at det forhold, at virksomhederne på trods af de risici, som er forbundet med sådanne ulovlige aktiviteter, havde ladet overtrædelsen fortsætte og draget omsorg for, at den blev administreret effektivt gennem en lang periode, viste, at medlemmerne havde opnået en vis fortjeneste ved kartellet, og at dette følgelig havde haft en konkret indvirkning på det relevante marked, selv om indvirkningen ikke kunne fastslås kvantitativt.

80 Det følger af det foranstående, at Kommissionen ikke valgte en urigtig fremgangsmåde, da den skulle vurdere kartellets konkrete indvirkning på natriumgluconatmarkedet.

3. Indsigelserne om de faktorer, Kommissionen har anvendt som grundlag for at påvise, at kartellet blev gennemført, og at det havde indvirkning

a) Kartellets forskellige etaper

Parternes argumenter

81 Med hensyn til gennemførelsen af overtrædelsen sondrer Kommissionen ifølge Roquette mellem tre etaper i beslutningen, nemlig den »forberedende« etape (fra maj 1986 til april 1987), den etape, hvorunder kartellet »fungerede« (fra april 1987 til maj 1990, hvor ADM indtrådte i kartellet), og den etape, hvorunder det var »i tilbagegang« (fra maj 1990 til juni 1995). Roquette har gjort gældende, at denne sondring øjensynlig bygger på, hvor stor indvirkning kartellet havde på markedet, og at Kommissionen ikke har vurderet kartellets virkninger under første og sidste etape korrekt.

82 Efter Roquettes opfattelse havde kartellet under den forberedende etape ikke nogen konkret konkurrencebegrænsende indvirkning på markedet, eftersom parterne i dette tidsrum kun etablerede kontakter og enedes om de overordnede principper for kartellet. På samme måde som Kommissionen i betragtning 106 til beslutningen anerkender, at mødet i maj 1986 ikke havde nogen virkninger og derfor ikke skal tages i betragtning ved vurderingen af kartellets indvirkning, havde mødet den 19. og 20. februar 1987 efter Roquettes opfattelse heller ikke nogen virkninger, hvorfor Kommissionen heller ikke skulle have taget det i betragtning. Under sidstnævnte møde var det ifølge Roquette kun principperne for kartellet, der blev fastlagt, og ikke de konkrete fremgangsmåder; de blev først fastlagt under mødet den 11. og 12. april 1987. Kommissionen kunne derfor først tage overtrædelsens virkninger i betragtning fra og med april 1987 og ikke, således som den gjorde, fra og med februar 1987.

83 Endvidere har Roquette gjort gældende, at Kommissionen ved vurderingen af kartellets virkninger på markedet undlod at tage de mangler i betragtning, som kartellets funktion var behæftet med under etapen med tilbagegang. Kommissionen tog således ikke hensyn til, at ADM’s manglende evne til at overholde de kvoter, selskabet var blevet tildelt ved sin indtræden i kartellet, havde undergravet systemet med modydelser, skønt Kommissionen konstaterer disse omstændigheder i betragtning 100, 200 og 209 til beslutningen. Kommissionen tog heller ikke hensyn til, at de principper, der var blevet aftalt under møderne om bl.a. udveksling af salgsoplysninger og parternes overholdelse af kvoter, ikke var blevet gennemført. Roquette har navnlig påstået, at Kommissionen ikke tog i betragtning, at selskabet havde vægret sig ved at deltage i systemet med ekstern overvågning, hvilket havde givet det en vis handlefrihed.

84 Kommissionen har påstået denne argumentation forkastet.

Rettens bemærkninger

85 Med hensyn til, at Kommissionen skal have undladt at tage i betragtning, at kartellet omfattede forskellige etaper, bemærkes indledningsvis, at Kommissionen, i modsætning til hvad Roquette har gjort gældende, ikke har fastslået kartellets indvirkning ud fra dets forskellige etaper. Det fremgår nemlig af betragtning 352 til beslutningen og de følgende betragtninger, at Kommissionen har vurderet kartellets indvirkning i én eneste periode, som omfatter hele det tidsrum, hvori overtrædelsen varede.

86 Endvidere fremgår det med hensyn til kartellets manglende indvirkning under den forberedende etape ganske vist af beslutningen, at Benckiser GmbH (som i 1988 overdrog sine natriumgluconataktiviteter til Jungbunzlauer), Fujisawa, Glucona og Roquette under mødet i Amsterdam den 19. og 20. februar 1987 indgik en rammeaftale, hvis nærmere enkeltheder skulle drøftes under det følgende møde, der var berammet til at finde sted i Vancouver to måneder senere (betragtning 108 og 109 til beslutningen), og at de samme parter samt FinnSugar under mødet i Vancouver den 11. og 12. april 1987 nærmere fastlagde principperne for gennemførelsen af kartellet (betragtning 112, 113, 115 og 116 til beslutningen).

87 Under mødet i Amsterdam den 19. og 20. februar 1987 blev det imidlertid for så vidt angår princippet om fastsættelse, fastfrysning og overholdelse af markedsandele på grundlag af det faktiske salg i året eller i de to seneste år aftalt, at salgstallene for 1986 skulle anvendes som reference (betragtning 108 til beslutningen), og at markedsandelene skulle fordeles efter en bestemt nøgle. Sidstnævnte oplysning fremgår af et notat udfærdiget af en repræsentant for Roquette den 3. marts 1997, som Roquette fremlagde for Kommissionen under den administrative procedure. Under mødet i Amsterdam den 19. og 20. februar 1987 aftalte parterne i det mindste visse konkrete fremgangsmåder, der gjorde det muligt at gennemføre kartellet delvis. Det kan derfor ikke bestrides, at kartellet blev gennemført fra dette tidspunkt, uanset at nærmere enkeltheder først blev fastlagt på et senere tidspunkt.

88 Hvad angår mindskelsen af kartellets virkninger under etapen med tilbagegang fremgår det ganske vist af beslutningen, at ADM’s manglende overholdelse af kvoterne førte til talrige gnidninger mellem kartellets medlemmer og krav om afskaffelse af systemet med modydelser (jf. bl.a. betragtning 100, 200 og 209 til beslutningen). ADM’s manglende evne til at overholde sine salgskvoter, mens kartellets øvrige parter begrænsede deres udbud af produktet, førte imidlertid til en yderligere begrænsning af udbuddet af natriumgluconat på markedet, hvilket ikke mindskede, men snarere forstærkede, kartellets indvirkning herpå.

89 Hvad endvidere angår Roquettes påstande om, at parterne ikke overholdt deres forpligtelse til at give oplysninger om deres salg og ikke opfyldte deres kvoter under etapen med tilbagegang, har Roquette til underbygning af dette argument kun påberåbt sig, at selskabet vægrede sig ved at deltage i systemet med ekstern overvågning, hvilket gav det en vis handlefrihed. Det er imidlertid fast retspraksis, at den faktiske adfærd, som en virksomhed hævder at have udvist, er uden betydning ved vurderingen af kartellets virkning på markedet, da der kun skal tages hensyn til virkningerne af den samlede overtrædelse, hvori virksomheden har deltaget (Domstolens dom af 8.7.1999, sag C-49/92 P, Kommissionen mod Anic Partecipazioni, Sml. I, s. 4125, præmis 150 og 152, og Rettens dom af 9.7.2003, sag T-224/00, Archer Daniels Midland og Archer Daniels Midland Ingredients mod Kommissionen, Sml. II, s. 2597, præmis 160 og 167). Der er derfor heller ikke grundlag for argumentet om, at mindskelsen af kartellets virkninger under etapen med tilbagegang ikke er blevet taget i betragtning.

90 Selv hvis det, endelig, blev påvist, at kartellet ikke blev gennemført under den forberedende etape og etapen med tilbagegang, ville det under alle omstændigheder ikke i sig selv være ensbetydende med, at kartellet ikke havde nogen indvirkning på markedet. Der er nemlig ikke nødvendigvis en forbindelse mellem indvirkningen af et kartel og kartellets varighed. Det kan således ikke udelukkes, at et kartel, som i en lang periode ikke har nogen indvirkning, men i en kort periode har en ødelæggende indvirkning, har en lige så stor indvirkning som et kartel, der har en bestemt indvirkning i hele sin varighedsperiode. At et kartel ikke har haft nogen, eller kun en begrænset, indvirkning i bestemte perioder, betyder følgelig, selv om det kan påvises, ikke nødvendigvis, at kartellet har haft en mindre indvirkning, end hvis det havde haft indvirkning i hele varighedsperioden.

91 I betragtning af det foranstående bør Roquettes indsigelser om, at der ikke er blevet taget hensyn til forskellen mellem kartellets etaper, forkastes.

b) Manglende gennemførelse af kartellets mål under den etape, hvori det fungerede

Indledning

92 Efter Roquettes opfattelse havde kartellet ligeledes kun en begrænset konkret indvirkning under den etape, hvori det »fungerede« (fra april 1987 til maj 1990), hvilket Kommissionen ikke har taget behørigt hensyn til. Nærmere bestemt har Roquette påberåbt sig, at det ikke er blevet taget i betragtning, at kartellet kun havde begrænsede virkninger, fordi overvågningssystemet var mangelfuldt, og fordi kartellets mål, dvs. indførelsen af kvoter, fastsættelsen af priser og fordelingen af kunder, ikke blev gennemført.

93 Hvad dette angår bemærkes først og fremmest, at Kommissionen ikke har baseret sin påvisning af kartellets indvirkning på, at dets mål blev gennemført fuldt ud. Efter Kommissionens opfattelse viser informationsudvekslingen mellem parterne, den nøje fastlæggelse af markedsandele, fastsættelsen af mål- og/eller mindstepriser og fordelingen under møder af kunder mellem kartelmedlemmerne umiddelbart, at kartellet blev gennemført. På baggrund af denne omstændighed og udviklingen i priserne for natriumgluconat, således som den ifølge Kommissionen fremgår af de diagrammer, der blev fundet i Roquettes lokaler, har Kommissionen draget den konklusion, at det første af de mål, kartellets medlemmer forfulgte, nemlig en kunstig opretholdelse af en høj pris for natriumgluconat, blev gennemført, i det mindste delvis (betragtning 354 til beslutningen).

94 Hver enkelt af Roquettes indsigelser om, at kartellets mål ikke blev gennemført, skal derfor undersøges for at afgøre, om de kan rejse tvivl om, at kartellet blev gennemført som påvist af Kommissionen. Da det er en forudsætning for, at et kartel har en konkret indvirkning, at kartellet gennemføres, er det nemlig umuligt at påvise, at et kartel har haft en konkret indvirkning, hvis der er tvivl om, at kartellet er blevet gennemført.

Overvågningssystemet

– Parternes argumenter

95 Roquette har påstået, at overvågningssystemet, der betragtes som et centralt element i kartellet, overhovedet ikke fungerede. Ifølge Roquette medgiver Kommissionen dette i betragtning 93, 172, 195 og 214 til beslutningen, ligesom Roquette fremhævede det i sit memorandum om samarbejde af 22. juli 1999 (herefter »memorandummet af 22. juli 1999«), hvorefter medlemmerne af kartellet fremlagde urigtige oplysninger. Kommissionen tog imidlertid ikke i betragtning, at overvågningssystemet havde været mangelfuldt, da den vurderede overtrædelsens grovhed.

96 Kommissionen har påstået denne argumentation forkastet.

– Rettens bemærkninger

97 Det er ikke blevet bestridt, at overvågningssystemerne – dvs. indledningsvis det system, der blev varetaget af et schweizisk administrationsselskab, som indsamlede statistiske oplysninger om kartellets medlemmer, og dernæst det system, der bestod i, at et af medlemmerne indsamlede oplysninger om medlemmerne og derpå udleverede dem til de øvrige (betragtning 92 til beslutningen) – ikke fungerede perfekt, og at de af systemerne registrerede oplysninger ikke fuldt ud afspejlede de faktiske forhold på markedet.

98 Intet af det, Roquette har påberåbt sig, gør det imidlertid muligt at rejse tvivl om, at parterne gav kartellet oplysninger inden for rammerne af overvågningssystemet. Desuden må de meddelte oplysninger, selv hvis det antages, at de var omtrentlige, i det mindste have haft en vis relevans og dermed have været nyttige for kartellets medlemmer. Parterne ophørte således på intet tidspunkt med at meddele oplysninger til overvågningssystemet og fortsatte med at mødes for at drøfte oplysningerne og fastlægge kvoter på dette grundlag.

99 Kommissionen kunne derfor i betragtning 344 til beslutningen med føje fastslå, at parterne havde indført et overvågningssystem, selv om systemet ikke var perfekt.

Kvoterne

– Parternes argumenter

100 Roquette har hævdet, at den tilsigtede indførelse af et system med salgskvoter i høj grad blev modvirket af, at overvågningssystemet var mangelfuldt. Endvidere fremgår det af betragtning 181, 196, 200, 209 og 225 til beslutningen, at overholdelsen af kvoterne var en stadig kilde til problemer. Desuden henledte Roquette under hele sit samarbejde med Kommissionen dennes opmærksomhed på, at kvoterne ikke var blevet overholdt. Roquette anførte således i memorandummet af 22. juli 1999, at selskabet hele tiden havde fremstillet og solgt lige så meget, som dets industrielle kapacitet tillod – og følgelig ikke havde haft til hensigt at begrænse produktionen eller salget – i takt med udviklingen i efterspørgslen. Roquette har fremhævet, at Kommissionen ikke har bestridt dette faktiske forhold, men at den ikke har taget hensyn til det i sin vurdering. Roquette har ligeledes peget på, at nogle af kartellets medlemmer overskred deres kvoter, hvilket rejser tvivl om troværdigheden af Kommissionens påstande om de årligt tildelte mængders nøjagtighed. Endelig bekræftes Roquettes fremstilling ifølge selskabet af, at det i betydelig grad overskred sine tildelte kvoter, hvilket resulterede i, at det mistede en vigtig kunde som følge af den sanktion, de øvrige medlemmer af kartellet pålagde det.

101 Roquette har bestridt Kommissionens argumentation, der førte den til at finde, at parterne havde »gennemført kvotesystemet som planlagt«, fordi der kun var små forskelle mellem de aftalte kvoter og de faktisk solgte mængder (betragtning 346 til beslutningen). Efter Roquettes opfattelse kan der ikke drages en sådan konklusion af de tal, parterne meddelte inden for rammerne af kartellet, når det klart er blevet fastslået, at tallene for størstedelens vedkommende var ukorrekte, og når kvotesystemet i Roquettes tilfælde ikke havde nogen indvirkning på selskabets forretningspolitik. At medlemmerne af kartellet var ude af stand til at tvinge Roquette og ADM til at overholde deres kvoter, viser, at kvotesystemet var ineffektivt. Endelig har Roquette bestridt Kommissionens konstatering i betragtning 347 til beslutningen af, at kvoterne blev gennemført, fordi de var blevet »udarbejdet nøje«, eftersom kvoter, hvortil der er knyttet et system med modydelser, er mindre stramme.

102 Kommissionen har påstået disse argumenter forkastet.

– Rettens bemærkninger

103 Med hensyn til, at Kommissionen har taget i betragtning, at der blev indført kvoter, har Roquette for det første gjort gældende, at kvotesystemets effektivitet i høj grad blev modvirket af, at overvågningssystemet var mangelfuldt. At overvågningssystemet eventuelt var mangelfuldt, var dog, som anført i præmis 98 ovenfor, ikke til hinder for, at det blev gennemført, og var derfor heller ikke til hinder for, at der blev gennemført et kvotesystem ved hjælp af overvågningssystemet.

104 For det andet har Roquette hævdet, at parterne ikke overholdt kvoterne. Skønt visse omstændigheder ganske vist vidner om, at nogle virksomheder ikke overholdt kvoterne, således som Kommissionen anfører i beslutningen, fortsatte parterne med regelmæssigt at drøfte kvoterne og overholdelsen af dem. Det viser i fornødent omfang, at parterne havde udarbejdet et kvotesystem og i det mindste gennemført systemet delvis. Hvis drøftelserne om kvoterne havde været rent teoretiske, således som Roquette har hævdet, ville parterne nemlig ikke have gjort sig den ulejlighed at drøfte dem.

105 Desuden er det kommet frem, og ikke blevet bestridt af Roquette, at der mellem nogle parter opstod gnidninger vedrørende overholdelsen af kvoterne. Det er således blevet oplyst, at der opstod en kontrovers mellem parterne, da FinnSugars repræsentanter meddelte, at selskabet agtede at foretage en betydelig forøgelse af sin markedsandel (betragtning 125 til beslutningen). At FinnSugar fremsatte denne hensigtserklæring, og at erklæringen fremkaldte den reaktion, som den gjorde, vidner om, at der forinden forelå en aftale om kvoter og om fordeling af markedsandele. På samme måde viser de tilskyndelser, der skulle bringe ADM til at overholde sine kvoter, og Gluconas utilfredshed med, at ADM ikke overholdt disse kvoter, at Glucona følte sig bundet af de kvoter, der var blevet tildelt parterne inden for rammerne af kartellet, og dermed af sine egne kvoter, hvilket giver grund til at antage, at Glucona på et tidspunkt overholdt dem (betragtning 193 til beslutningen).

106 For det tredje har Roquette påstået, at Kommissionen ikke kunne forlade sig på de tal, parterne havde meddelt inden for rammerne af kartellet, eftersom det er blevet fastslået, at tallene for størstedelens vedkommende var ukorrekte. Derfor kunne Kommissionen efter Roquettes opfattelse ikke bevise, at kartellet var blevet gennemført, ved at henvise til, at der kun havde været en ubetydelig forskel mellem kvoterne og de faktisk solgte mængder.

107 Skønt det ganske vist ikke kan udelukkes, at nogle af kartellets parter meddelte ukorrekte tal, som kartellets øvrige parter antog var korrekte, udvekslede parterne rent faktisk tal, ligesom der nøje blev beregnet markedsandele, som blev fordelt mellem parterne. Disse omstændigheder viser, at kartellet blev gennemført.

108 For det fjerde har Roquette hævdet, at det forhold, at hverken Roquette eller ADM kunne tvinges til at overholde deres kvoter, viser, at systemet med modydelser ikke fungerede. Desuden er Roquette af den opfattelse, at kvoter, hvortil der er knyttet et system med modydelser, er mindre stramme, og at Kommissionen derfor ikke kunne udlede af den ene omstændighed, at kvoterne var blevet gennemført, at de var blevet »udarbejdet nøje« af parterne.

109 Det bemærkes i denne forbindelse, at systemet med modydelser bestod i på årsbasis at forøge eller formindske en virksomheds kvoter for det følgende år på grundlag af forskellen mellem virksomhedens årlige kvote og dens faktiske salg. For en virksomhed, der et år havde overskredet den årlige kvote, den var blevet tildelt, blev den årlige kvote for det følgende år nedsat med forskellen mellem virksomhedens kvote og dens faktiske salg det foregående år og omvendt (betragtning 99 til beslutningen).

110 At det på intet tidspunkt var muligt at tvinge ADM og Roquette til at overholde deres kvoter, er imidlertid ikke nødvendigvis ensbetydende med, at systemet med modydelser ikke blev gennemført. At ADM akkumulerede et overskud af kvoter i forhold til kartellets øvrige medlemmer, fordi det ikke lykkedes selskabet at overholde sine kvoter, og af den grund pådrog sig Gluconas utilfredshed (betragtning 193 til beslutningen), beviser, at ADM blev pålagt sanktioner for sin manglende overholdelse af kvoterne, og at systemet med modydelser fungerede. Endvidere kan det ikke udledes af det forhold, at et system med modydelser fører til mindre stramme kvoter, at systemet er blevet udarbejdet mere eller mindre nøje. Under alle omstændigheder vedrører den nøje gennemførelse, hvortil Kommissionen har henvist, kun selve kvotefastsættelsen. Endelig savner argumentet faktisk grundlag, eftersom systemet med modydelser i det foreliggende tilfælde ikke gjorde kvoterne mindre stramme; systemet med modydelser gjorde det nemlig kun muligt at udsætte sanktionen for manglende overholdelse af kvoter. Desuden har Roquette selv afsløret, at en part ikke kunne misbruge systemet med modydelser, idet Roquettes manglende overholdelse af kvoter førte til, at selskabet – således som det fremgår af memorandummet af 22. juli 1999 – mistede en for natriumgluconatmarkedet vigtig kunde, nemlig Glucona, i medfør af den sanktion, det blev pålagt af kartellets øvrige medlemmer.

111 Kommissionen har følgelig påvist, at der blev gennemført et system med kvoter.

Priserne

– Parternes argumenter

112 Roquette finder ligeledes, at fastsættelsen af mål- og/eller mindstepriser reelt aldrig fungerede i praksis. Det fremgår ifølge Roquette af betragtning 199 og 209 til beslutningen og memorandummet af 22. juli 1999, at parterne ikke overholdt mål- og/eller mindstepriserne. At mål- og/eller mindstepriserne blev overholdt, således som det anføres i betragtning 219 til beslutningen, er kun blevet påvist for så vidt angår Glucona.

113 Endvidere har Kommissionen efter Roquettes opfattelse ikke taget hensyn til de af selskabet fremlagt oplysninger, hvoraf det fremgår, at der var meget stor forskel på de priser, parterne havde fastsat, og de priser, Roquette anvendte, og at Roquettes priser konsekvent var lavere end mål- og/eller mindstepriserne. Til belysning heraf har Roquette i stævningen, i tabelform, angivet sine vigtigste aftagere i Europa og sine priser i perioden 1989-1994.

114 Endvidere har Roquette bemærket, at selskabet i memorandummet af 22. juli 1999 gentagne gange henledte Kommissionens opmærksomhed på, at den af parterne fastsatte målpris var rent teoretisk.

115 Desuden finder Roquette, at Kommissionens argument om, at det kan anses for påvist, at prisaftaler er gennemført, når de anvendte priser nærmer sig det aftalte niveau (betragtning 348 til beslutningen), i det foreliggende tilfælde kun er holdbart for målprisernes vedkommende, men ikke for mindsteprisernes.

116 Kommissionen har påstået disse argumenter forkastet.

– Rettens bemærkninger

117 Med hensyn til, at systemet med mål- og/eller mindstepriser ikke fungerede, er det ubestridt, at parterne har angivet, at de aftalte priser i visse tilfælde ikke blev fulgt (jf. bl.a. betragtning 199 og 209 til beslutningen).

118 Det kan imidlertid ikke udledes heraf, at mål- og/eller mindstepriserne aldrig blev gennemført. Det fremgår således af betragtning 219 til beslutningen, således som Roquette også har medgivet, at Glucona fulgte målpriserne.

119 Endvidere er det, i modsætning til hvad Roquette har gjort gældende, ikke kun af denne betragtning, det fremgår, at nogle af parterne fulgte de aftalte priser. Det fremgår således af betragtning 204 til beslutningen, at et internt notat fra Jungbunzlauer viser, at dette selskab fulgte den mindstepris, som var blevet aftalt under et møde i kartellet.

120 Kommissionen har således i rimeligt omfang godtgjort, at de priser, parterne fastsatte, ikke var rent teoretiske, og at parterne gennemførte prisaftaler, om end det ikke blev gjort konsekvent.

121 Det påvirker ikke denne konklusion, at Roquette på intet tidspunkt fulgte de af kartellet fastsatte priser – hvis det forholder sig således – og at Roquettes faktiske pris konsekvent afveg væsentligt fra målprisen. Som anført i præmis 89 ovenfor, skal Retten nemlig, når den prøver Kommissionens kvalifikation af overtrædelsens grovhed, ikke undersøge virksomhedernes individuelle adfærd, idet det ikke er virkningerne af den faktiske adfærd, en virksomhed hævder at have udvist, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af det generelle bødeniveau, men virkningerne af den samlede overtrædelse, hvori virksomheden har deltaget.

122 Endelig finder Roquette, at Kommissionens argument om, at det ikke nødvendigvis er en forudsætning for, at et kartel vedrørende målpriser og salgsmængder rent faktisk er gennemført, at der forekommer nøjagtig de samme priser og mængder på markedet, men at det kan anses for påvist, at aftalen følges, når blot de priser, parterne har fastsat, nærmer sig det aftalte niveau (betragtning 348 til beslutningen), ikke er holdbart i det foreliggende tilfælde. Efter Roquettes opfattelse er Kommissionens argument ikke relevant i relation til mindstepriser, men kun til målpriser. I det foreliggende tilfælde er der imidlertid kun tale om mindstepriser. Hvad dette angår er det tilstrækkeligt at konstatere, at Roquette ikke har forklaret, hvorfor argumentet ikke skulle kunne gælde mindstepriser.

123 Kommissionen kunne således med føje finde, at parterne havde gennemført et kartel vedrørende priserne for natriumgluconat.

Fordelingen af kunder

– Parternes argumenter

124 Roquette har hævdet, at selskabet aldrig deltog i aftalerne om kunder, og at det bevarede sin position med hensyn til markedsvolumen, hvilket viser, at systemet med udveksling af kunder var ineffektivt, og rejser tvivl om kartellets indvirkning.

125 Kommissionen har ikke fremsat nogen særlige argumenter vedrørende dette spørgsmål.

– Rettens bemærkninger

126 Det bemærkes vedrørende Roquettes påstande om kundeudvekslingssystemets ineffektivitet, at selskabet udelukkende har baseret dette argument på, at det ikke deltog i den nævnte udveksling.

127 Det kan ikke på grundlag af denne omstændighed bestrides, at der fandt en udveksling af kunder sted mellem kartellets øvrige parter, således som det fremgår af referaterne af møderne i Zürich den 9. august 1989 (betragtning 137 til beslutningen) og de håndskrevne noter, Roquette udfærdigede under møderne den 28. november 1989 i Hakone og den 10. og 11. juni 1991 i Genève (betragtning 148 og 177 til beslutningen).

128 Under alle omstændigheder er det, som anført i præmis 89 ovenfor, på dette trin i vurderingen af overtrædelsens grovhed kun virkningerne af den samlede overtrædelse, der skal tages i betragtning, ikke den individuelle adfærd, en af deltagerne i overtrædelsen har udvist. Da Roquette i sine indsigelser kun har henvist til sin egen adfærd, kan dette argument ikke tages i betragtning på dette trin i vurderingen.

129 Kommissionen kunne derfor med føje finde, at der var blevet gennemført en udveksling af kunder mellem parterne.

130 Af samtlige de grunde, der er blevet anført i det foranstående, må det fastslås, at Kommissionen ikke har begået en fejl ved at finde, at parterne gennemførte kartellet.

c) Indsigelserne om, at kartellets virkninger er fastslået på grundlag af de diagrammer, der blev fundet i Roquettes lokaler

Parternes argumenter

131 Roquette har gjort gældende, at Kommissionen udelukkende har baseret sin påvisning af kartellets indvirkning på de diagrammer, der blev fundet hos selskabet. Ifølge Roquette omfatter disse diagrammer imidlertid ikke samtlige virksomheder, og Kommissionen har med urette draget generelle konklusioner om kartellet ud fra Roquettes særlige situation. Endvidere er de oplysninger, som er indeholdt i diagrammerne, i direkte modstrid med de kundepriser, Roquette har oplyst til Kommissionen inden for rammerne af sit samarbejde med denne, hvilket viser, at de priser, kartellet fastsatte, ikke blev fulgt. Desuden viser diagrammerne, at der i den periode, som begyndte i 1989 – kartellets vigtigste periode – var store udsving og en faldende tendens, hvilket er vanskeligt at forene med et heldigt gennemført kartel. Ifølge Roquette har Kommissionen ligeledes medgivet i svarskriftet, at den ikke vidste, om diagrammerne vedrørte Roquettes priser eller samtlige kartelmedlemmers priser for natriumgluconat. Denne tvivl bekræfter, at Kommissionen ikke udviste den omhu, der var nødvendig for at skaffe sig større klarhed om, hvad diagrammerne betød.

132 Kommissionen har påstået disse argumenter forkastet.

Rettens bemærkninger

133 Ud over at udlede af det forhold, at kartellet blev gennemført, at det havde en konkret indvirkning (jf. præmis 63 ovenfor), har Kommissionen fundet, at kartellet havde »en konkret indflydelse«, og i den forbindelse lagt til grund, at der er en sandsynlig sammenhæng mellem på den ene side den omstændighed, at kartellet blev gennemført, og på den anden udviklingen i priserne, således som den fremgår af de to diagrammer, der blev fundet i Roquettes lokaler.

134 Hvad dette angår fremgår det, at de to diagrammer, Kommissionen fandt hos Roquette, hvoraf det ene bærer overskriften »Natriumgluconat – Den europæiske prisudvikling« og det andet »Udviklingen i den europæiske pris for natriumgluconat«, angiver en prisudvikling. I diagrammerne angives på ordinataksen priserne i FRF pr. kilogram og på abscisseaksen årene 1977-1995 i det første diagram og årene 1979-1992 i det andet.

135 Det fremgår af det første diagram, at prisen fra 1985 til begyndelsen af 1987 faldt fra over 8,5 FRF pr. kg til lidt over 4,5 FRF pr. kg. Fra 1987 til begyndelsen af 1989 steg den samme pris fra lidt over 4,5 FRF pr. kg til lidt over 8 FRF pr. kg. Fra 1989 til 1991 faldt prisen på ny fra lidt over 8 FRF til lidt under 7 FRF pr. kg, for derefter, fra 1991, igen at stige til omkring 7,5 FRF pr. kg, hvorefter den forblev stabil indtil 1994. Det andet diagram viser en lignende prisudvikling fra 1986 til 1992.

136 Det kan konstateres på grundlag af diagrammerne, at anvendelsen fra 1986 af de aftaler, som markerede dannelsen af det nye kartel, faldt sammen med en stærk stigning (en fordobling) i prisen fra 1987 til 1989 i forhold til prisen i begyndelsen af 1985.

137 Roquette har imidlertid påstået, at de priser, som angives i diagrammerne, er Roquettes priser og ikke priserne på markedet. Skønt det er rigtigt, at det ikke angives i diagrammerne, om der er tale om Roquettes priser eller priserne på natriumgluconatmarkedet som helhed, henviste andre af kartellets parter imidlertid under den administrative procedure (betragtning 355-362 til beslutningen) til diagrammerne i deres argumentation vedrørende prisforhøjelsen fra 1987 til 1989. Således gjorde ADM gældende, at der blot var tale om, at priserne automatisk var vendt tilbage til det niveau, de havde før 1987. Akzo påberåbte sig svingninger i valutakursen (betragtning 357 til beslutningen).

138 At de øvrige medlemmer af kartellet har forsøgt at forklare den prisudvikling, der fremgår af diagrammerne, tyder på, at disse medlemmer anser de pågældende natriumgluconatpriser for også at angive de priser, som de fulgte, og ikke kun Roquettes priser. Da det er ubestridt, at kartelmedlemmerne tilsammen råder over en markedsandel på over 90%, kunne Kommissionen med føje lægge diagrammerne til grund for sin påvisning af, at kartellet havde haft indvirkning på natriumgluconatmarkedet.

139 Ifølge Roquette svarer de i diagrammerne angivne priser ikke til Roquettes priser, således som de fremgår af de oplysninger, selskabet har meddelt Kommissionen inden for rammerne af sit samarbejde med den.

140 De oplysninger, Roquette har meddelt Kommissionen inden for rammerne af sit samarbejde med den, omfatter imidlertid ikke i alle tilfælde perioden fra 1987 til 1989. Den sammenligning, Roquette i stævningen har draget mellem mindstepriserne og de faktiske gennemsnitspriser på grundlag af disse oplysninger, omfatter kun perioden fra 1989 til oktober 1994 og dermed ikke den periode, hvori der ifølge de fundne diagrammer indtraf den største prisstigning, nemlig fra begyndelsen af 1987 til midten af 1989. Desuden fremgår det af den skrivelse fra Roquette af 12. oktober 1989, som ledsagede nogle af oplysningerne, at det dokument, hvori oplysningerne findes, gengiver udviklingen i Roquettes salgspriser for natriumgluconat fra 1988 til 1997 i relation til en række kunder, der repræsenterede omkring en tredjedel af selskabets globale salg.

141 Endelig er, som tidligere nævnt, den faktiske adfærd, en virksomhed hævder at have udvist, under alle omstændigheder uden betydning ved vurderingen af kartellets virkning på markedet, da der kun skal tages hensyn til virkningerne af den samlede overtrædelse (jf. præmis 89 ovenfor). Det påhvilede derfor ikke Kommissionen at undersøge Roquettes individuelle adfærd, da den skulle fastslå, hvor stor indvirkning kartellet havde haft på natriumgluconatmarkedet, eftersom der ved fastsættelsen det generelle bødeniveau kun skal tages hensyn til virkningerne af den samlede overtrædelse, hvori virksomheden har deltaget.

142 Med hensyn til Roquettes argument om, at det fremgår af fundne diagrammer, at priserne var svingende og udviste en faldende tendens i perioden fra 1989, dvs. i kartellets vigtigste periode, og at noget sådant ikke kendetegner et heldigt gennemført kartel, bemærkes, at de to diagrammer ganske vist viser, at priserne faldt i perioden 1989-1991, men at dette faldt fulgtes af en stigning frem til 1992. Endvidere fremgår det af et af diagrammerne, at stigningen i priserne frem til 1992 blev fulgt af en relativ stabilitet, der varede til 1995. Der kan følgelig ikke siges, at der var tale om en generelt faldende tendens.

143 Desuden kan den omstændighed, at kartellets priser var svingende, mens det fandtes, ikke give grundlag for at fastslå, at kartellet ikke havde nogen virkninger.

144 Roquettes indsigelser om, at kartellet ikke havde nogen konkret indvirkning ifølge de diagrammer, der blev fundet i selskabets lokaler, må derfor forkastes.

4. Indsigelserne om manglende hensyntagen til andre faktorer ved vurderingen af, om kartellet havde en konkret indvirkning

a) Manglende hensyntagen til de særlige forhold på markedet

Parternes argumenter

145 Roquette finder videre, at Kommissionen burde have taget de særlige træk, der kendetegner det relevante produkt, i betragtning, nemlig at det kun udgør en yderst begrænset andel af brugernes produktionsomkostninger, at markedet er af meget begrænset størrelse, og at aftagerne har en overordentlig stærk stilling.

146 Kommissionen har påstået disse argumenter forkastet.

Rettens bemærkninger

147 Med hensyn til, om en begrænset markedsstørrelse, produktets værdi og den omstændighed, at aftagerne har en stærk stilling, skal tages i betragtning, fremgår det indledningsvis af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, at bødens størrelse skal fastsættes på grundlag af overtrædelsens grovhed og dens varighed. Endvidere fremgår det af retningslinjerne, at bødens grundbeløb skal fastsættes på grundlag af overtrædelsens grovhed under hensyn til selve dens art, dens konkrete indvirkning på markedet og det geografiske markeds udstrækning.

148 Ifølge denne retlige ramme påhviler det således ikke Kommissionen at tage produktmarkedets begrænsede størrelse, produktets værdi og kundernes stærke stilling i betragtning.

149 Når overtrædelsens grovhed fastslås, påhviler det dog ifølge retspraksis Kommissionen at tage hensyn til en lang række faktorer, hvis art og betydning varierer alt efter den pågældende overtrædelse og de særlige omstændigheder i forbindelse hermed (dommen i sagen Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 46 ovenfor, præmis 120). Det kan ikke udelukkes, at værdien af det produkt, overtrædelsen drejer sig om, produktmarkedets størrelse og aftagernes styrke alt efter tilfældet kan være nogle af sådanne faktorer, som viser, hvor grov overtrædelsen har været.

150 Skønt markedets størrelse, produktets værdi og aftagernes styrke kan være faktorer, der skal tages i betragtning ved fastslåelsen af overtrædelsens grovhed, varierer deres betydning således, alt efter hvilke særlige omstændigheder der gør sig gældende i forbindelse med den pågældende overtrædelse.

151 I det foreliggende tilfælde vedrører overtrædelsen navnlig et priskartel, som på grund af selve sin art udgør en meget grov overtrædelse. Endvidere forsyner karteldeltagerne tilsammen over 90% af verdensmarkedet og 95% af det europæiske marked (niende betragtning til beslutningen). Endelig fremgår det, at natriumgluconat er en råvare, der anvendes i en række meget forskellige færdigvarer, og som derfor påvirker en lang række markeder (sjette og ottende betragtning til beslutningen). På den baggrund er det forhold, at det relevante marked kun er af begrænset størrelse, at produktet kun har begrænset værdi, og at aftagerne har en stærk stilling, selv hvis dette kan påvises, kun af mindre betydning i forhold til alle de øvrige faktorer, der viser, hvor grov overtrædelsen har været.

152 Under alle omstændigheder skal det tages i betragtning, at Kommissionen fandt, at overtrædelsen skulle anses for meget alvorlig i retningslinjernes forstand, og at Kommissionen ifølge retningslinjerne i sådanne tilfælde kan fastsætte et grundbeløb inden for en »påregnelig« beløbsramme, der overstiger 20 mio. EUR. I det foreliggende tilfælde fremgår det imidlertid af betragtning 385 til beslutningen, at Kommissionen kun fastsatte et grundbeløb på 10 mio. EUR for virksomhederne i første gruppe og på 5 mio. EUR for virksomhederne i anden gruppe, hvilket svarer til halvdelen eller en fjerdedel af det beløb, Kommissionen i henhold til retningslinjerne kunne have fastsat inden for den »påregnelige« beløbsramme for meget alvorlige overtrædelser.

153 At bødernes grundbeløb blev fastsat til disse beløb, bekræfter, at Kommissionen, således som den anfører i betragtning 377 til beslutningen, bl.a. tog hensyn til de nævnte faktorer.

154 Af disse grunde må Roquettes indsigelser om, at der ikke er blevet taget hensyn til, at markedet er af begrænset størrelse, at det relevante produkt kun har ringe værdi, og at aftagerne har en stærk stilling, forkastes.

b) Manglende hensyntagen til aftagernes opfattelse

Parternes argumenter

155 Roquette har gjort gældende, at Kommissionen ved fastsættelsen af bøden ikke har taget den opfattelse i betragtning, som de aftagere nærer, der repræsenterer hovedparten af efterspørgslen inden for sektoren. Når Kommissionen indhentede oplysninger om kartellets indvirkning hos aftagerne, var det ifølge Roquette, fordi de oplysninger, der ville fremkomme ved undersøgelsen, var »nødvendige« for at fastslå indvirkningen. Det fremgår imidlertid af Kommissionens konklusioner i betragtning 368 til beslutningen, at aftagernes opfattelse, hvorefter kartellet ikke havde nogen indvirkning, ikke er blevet taget i betragtning.

156 Ifølge Roquette beviser brugernes svar på Kommissionens spørgeskema, at der ikke blev bemærket nogen stigning i prisen for natriumgluconat i den af undersøgelsen omfattede periode, dvs. fra 1989 til oktober 1994. Nogle købere registrerede tværtimod et prisfald. Endvidere anførte ingen af aftagerne, at de havde været udsat for, at salg af natriumgluconat var blevet nægtet. Endelig fandt kun to aftagere, at der ikke havde været intensiv konkurrence på markedet, mens ni aftagere fandt, at der havde været normal konkurrence, og fem aftagere angav, at de ikke kunne tage stilling.

157 Subsidiært har Roquette gjort gældende, at aftagernes temmelig neutrale svar skyldes, at der ikke forekommer store prisforskelle på det relevante marked, således som det er tilfældet på mange råvaremarkeder. Desuden findes der ifølge Roquette væsentlige konkurrenter på alle natriumgluconatmarkeder.

158 Kommissionen har påstået denne argumentation forkastet.

Rettens bemærkninger

159 Med hensyn til Roquettes argumenter om, at aftagernes opfattelse ikke er blevet taget i betragtning, udtaler Kommissionen i betragtning 368 til beslutningen, at der ikke kan udledes noget om kartellets virkninger af aftagernes svar på begæringen om oplysninger, og at aftagernes svar på spørgsmålet om, hvorvidt der var sket væsentlige p