ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 398/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Bremen (Tyskland) den 12. august 2015 — Madaus GmbH mod Hauptzollamt Bremen

(Sag C-441/15)

(2015/C 398/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Bremen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Madaus GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Bremen

Præjudicielt spørgsmål

Skal den kombinerede nomenklatur i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 (1) af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif samt den Fælles Toldtarif, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 927/2012 af 9. oktober 2012 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, fortolkes således, at et udgangsmateriale med betegnelsen »DESTAB Calcium Carbonate 90SE Ultra 250« til fremstilling af calciumtabletter i form af almindelige tabletter, brusetabletter og tyggetabletter, bestående af kemisk defineret calciumkarbonat i pulverform og modificeret stivelse, som er tilføjet for at opnå bedre tabletteringsevne med et stivelsesindhold beregnet i henhold til Kommissionens forordning (EU) nr. 118/2010 af 9. februar 2010 om ændring af forordning (EF) nr. 900/2008 om fastlæggelse af de analysemetoder og andre bestemmelser af teknisk art, der skal anvendes i forbindelse med importordningen for visse varer fremstillet af landbrugsprodukter på under 5 vægtprocent, skal tariferes i underposition 3824 9097 990?

(1) (EUT L 256, s. 1) Som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 927/2012 af 9. oktober 2012 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EUT L 304, s. 1)
2)

Såfremt det første spørgsmål skal besvares benægtende: Skal artikel 24, stk. 1, i afgørelse 2011/278/EU da fortolkes således, at den forbyder medlemsstaten også at afkræve driftslederen sådanne oplysninger om planlagte eller faktiske ændringer af et anlægs kapacitet, aktivitetsniveau og drift, der ikke medfører en ophævelse eller tilpasning af tildelingsbeslutningen i henhold til artikel 19-21 i afgørelse 2011/278/EU?
1.

Retten begik en fejl ved at finde, at høringskonsulentens kompetence i medfør af afgørelse 2011/695/EU vedtaget af formanden for Europa-Kommissionen af 13. oktober 2011 om høringskonsulentens funktion og kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager (1) ikke omfatter en vurdering af princippet om den berettigede forventning og ligebehandlingsprincippet. Desuden har dommen gengivet de faktiske omstændigheder urigtigt ved at angive, at høringskonsulenten vurderede de argumenter, som appellanterne havde fremført vedrørende princippet om den berettigede forventning og ligebehandlingsprincippet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 398/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 28. september 2015 — Aiudapds — Associazione Italiana delle Unita Dedicate Autonome Private di Day Surgery og dei Centri Chirurgia Ambulatoriale mod Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) og Ministero della Salute

(Sag C-520/15)

(2015/C 398/26)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Aiudapds — Associazione Italiana delle Unita Dedicate Autonome Private di Day Surgery og dei Centri Chirurgia Ambulatoriale

Sagsøgte: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) og Ministero della Salute

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (2000/C 364/01), der bestemmer, at enhver har ret til en retfærdig og offentlig rettergang inden en rimelig frist for en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, og som sikrer retten til en retfærdig rettergang, chartrets artikel 54, der forbyder misbrug af denne ret og artikel 6, stk. 1, i Den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, hvori det foreskrives, at enhver skal være berettiget til en retfærdig og offentlig rettergang inden en rimelig tid for en ved lov oprettet uafhængig og upartisk domstol, til hinder for en national lovgivning, der i henhold til artikel 10 i dekret fra republikkens præsident nr. 1199 af 24. november 1971 og artikel 48 i lovdekret nr. 104 af 2. juli 2010, gør det muligt for alene en af parterne i en sag, der ekstraordinært er anlagt ved Consiglio di Stato at få sagen henvist til behandling i første instans ved Tribunale Amministrativo Regionale uden at have opnået samtykke eller tilslutning hertil fra sagsøgeren eller andre parter i sagen.
2.

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Skal artikel 19, stk. 2, i Kommissionens afgørelse af 27. april 2011 (2011/278/EU) (2) fortolkes således, at emission af drivhusgasser, der finder sted inden starten på normal drift af et anlæg, der er omfattet af bilag I til direktiv 2003/87/EF, allerede på tidspunktet for den første emission under opførelsen af anlægget medfører en pligt for driftslederen til at rapportere og til at returnere kvoter?
2.

I den appellerede kendelses præmis 38 og 39 anvendte Retten regel [1]5, stk. 2, litra h), nr. iii), og artikel 17, stk. 1 og 4, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/1995 (2) samt artikel 75 og 78, stk. 1, litra a) og b), i forordning nr. 207/2009, forkert. I den appellerede kendelses præmis 41 og 42 anvendte Retten artikel 80, stk. 1-3, i forordning nr. 207/2009, og regel 53 og 53a i forordning nr. 2868/1995 forkert, og den tog ikke hensyn til side 4, afsnit 5, i meddelelse nr. 11/98 fra præsidenten for Harmoniseringskontoret, der er nævnt i retningslinjerne for procedurer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), Del A, Generelle regler, Afsnit 6, Tilbagekaldelse af afgørelser, ophævelser af indførelser i registret og korrektion af fejl. I den appellerede kendelses præmis 43, 44 og 45 anvendte Retten artikel 63, stk. 2, og artikel 64 i forordning nr. 207/2009 forkert og anerkendte således ikke, at appelkammeret havde tilsidesat retssikkerhedsprincippet, princippet om procesøkonomi og formålet med indsigelsesproceduren, idet det ikke efterkom den forpligtelse, der påhvilede det, og som består i at tillade, at konflikter mellem varemærker løses inden registreringen, og idet det — i strid med reglerne — undlod at tage hensyn til de kendsgerninger, omstændigheder og beviser, som Real Express Srl havde fremlagt, som var relevante for udfaldet af indsigelsessagen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 398/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Wiener Neustadt (Østrig) den 2. september 2015 — Admiral Casinos & Entertainment AG mod Balamatic Handelsgesellschaft m.b.H m.fl.

(Sag C-464/15)

(2015/C 398/20)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht Wiener Neustadt

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Admiral Casinos & Entertainment AG

Sagsøgt: Balamatic Handelsgesellschaft m.b.H, Robert Schnitzer, Suayip Polat KG, Ülkü Polat, Attila Juhas og Milazim Rexha

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 56 TEUF fortolkes således, at det ved prøvelsen af, hvorvidt en national bestemmelse, som indfører et monopol på markedet for hasardspil, er forholdsmæssig, for så vidt angår bestemmelsens overensstemmelse med EU-retten ikke kun kommer an på bestemmelsens mål, men også på dens virkninger, som empirisk kan fastslås med sikkerhed?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 398/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 21. september 2015 — R mod S og T

(Sag C-492/15)

(2015/C 398/23)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: R

Sagsøgt: S og T

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 35, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 (1) af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar (Bruxellesforordning IIa, herefter »forordning nr. 2201/2003«) til hinder for, at en appelret kan udsætte sager om ikke-anerkendelse af en afgørelse i henhold til forordningens artikel 21, stk. 3, eller om, at de erklæres for eksigible i henhold til forordningens artikel 28 ff., når der i fuldbyrdelsesstaten indgives anmodning om omgørelse af den i domsstaten trufne afgørelse om forældremyndighed, og fuldbyrdelsesstaten har international kompetence vedrørende denne omgørelsesanmodning?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27.11.2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (EUT L 338, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 389/20

Sag anlagt den 14. september 2015 — Europa-Kommissionen mod Republikken Bulgarien

(Sag C-488/15)

(2015/C 389/22)

Processprog: bulgarsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Kružíková, E. Manhaeve og S. Petrovа som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Bulgarien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Bulgarien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, i direktiv 2008/05 (1), sammenholdt med bilag XI hertil, ved systematisk og fra og med 2007 til og med i hvert fald 2013 at overskride såvel den årlige som den daglige grænseværdi for PM10 i følgende zoner og bymæssige områder: BG0001 det bymæssige område Sofia; BG0002 det bymæssige område Plovdiv; BG0004 det nordlige Bulgarien; BG0005 det sydvestlige Bulgarien og BG0006 det sydøstlige Bulgarien.

— Ved systematisk og fra og med 2007 til og med i hvert fald 2013 at overskride den daglige grænseværdi for PM10, og i årene 2007, 2008 og 2010 den årlige grænseværdi for PM10 inden for zonen BG0003 Varna.

— Ved ikke at have afgivet supplerende oplysninger, der viser, at situationen med overskridelse af den daglige og den årlige grænseværdi for PM10 i de nævnte zoner og bymæssige områder er ændret.

— Det fastslås, at Republikken Bulgarien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 23, stk. 1, andet afsnit, navnlig forpligtelsen til at holde overskridelsesperioden så kort så mulig, og at Republikken Bulgarien forsat tilsidesætter sine forpligtelser, henset til at det fremgår af den sidste årsberetning om luftkvaliteten for 2013, at såvel den årlige- som den daglige grænseværdi for PM10 i samtlige de ovenfor nævnte zoner og bymæssige områder fortsat overskrides.

— Republikken Bulgarien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

På baggrund af den seneste årsberetning om luftkvalitet og de bulgarske myndigheders svar på den begrundede udtalelse er det Kommissionens opfattelse, at Republikken Bulgarien hidtil ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, for så vidt angår overholdelsen af de årlige og daglige grænseværdier for forekomsten af mikrostøvpartikler i luften (PM10), og i henhold til direktivets artikel 23, stk. 1, andet afsnit, for så vidt angår pligten til at udarbejde luftkvalitetsplaner med henblik på at gøre overskridelsesperioden kortest mulig.

Henset hertil er det efter Kommissionens opfattelse nødvendigt at indbringe sagen for Den Europæiske Unions Domstol, således at denne kan fastslå, at Republikken Bulgarien har tilsidesat disse forskrifter i direktivet.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21.5.2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa (EUT L 152, s. 1).
2.

Er Kommissionens forordning (EU) nr. 601/2012 ugyldig og tilsidesætter den formålene med direktiv 2003/87/EF, for så vidt som den i afsnit 10 i bilag IV bestemmer, at CO2, der overføres til et andet anlæg til fremstilling af PCC (udfældet kalciumkarbonat), medregnes som udledt af anlægget, der har frembragt CO2-mængden?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 389/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský soud v Ostravě (Tjekkiet) den 18. august 2015 — Ivo Muladi mod Krajský úřad Moravskoslezského kraje

(Sag C-447/15)

(2015/C 389/16)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Krajský soud v Ostravě

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ivo Muladi

Sagsøgt: Krajský úřad Moravskoslezského kraje

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i artikel 4 i direktiv 2003/59/EF (1) til hinder for en national lovgivning, som opstiller yderligere betingelser for fritagelse for pligten for førere af visse køretøjer, der benyttes til godstransport eller passagerbefordring ad vej, til at følge et grundlæggende kvalifikationskursus?

(1) EUT L 226, s. 4.
4)

Udgør direktiv 2002/88 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden en hindring for, at tilkaldevagt betragtes som arbejdstid, når de krav, der stilles til arbejdstageren i denne vagtperiode (f.eks. forpligtelsen til at reagere på arbejdsgiverens opkald inden for en frist på 8 minutter), selv om den udføres i arbejdstagerens hjem, i betydeligt omfang begrænser dennes mulighed for at udføre andre aktiviteter?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 414/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Álava (Spanien) den 5. oktober 2015 — Laboral Kutxa mod Esmeralda Martínez Quesada

(Sag C-525/15)

(2015/C 414/28)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Álava

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Laboral Kutxa

Sagsøgt: Esmeralda Martínez Quesada

Præjudicielt spørgsmål

Er en begrænsning af konsekvenserne af ugyldigheden af et urimeligt vilkår, hvorved de genoprettende virkninger begrænses for så vidt angår beløb, der er betalt uretmæssigt, forenelig med princippet om, at urimelige kontraktvilkår ikke binder forbrugeren, der fremgår af artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF (1) af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, når denne begrænsning af konsekvenserne finder anvendelse fra en nærmere bestemt dato i stedet for fra det tidspunkt, hvor det urimelige og ugyldige vilkår begyndte at blive anvendt?

(1) EFT L 95, s. 29.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 414/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 11. september 2015 — Aeroporto Valerio Catullo di Verona Villafranca SpA mod Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA)

(Sag C-485/15)

(2015/C 414/19)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Aeroporto Valerio Catullo di Verona Villafranca SpA

Sagsøgt: Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO SpA)

Præjudicielt spørgsmål

Er principperne i traktaten om Den Europæiske Union, navnlig princippet om forbud mod forskelsbehandling samt ligebehandlings-, gennemsigtigheds-, offentligheds- og konkurrenceprincippet, til hinder for nationale bestemmelser såsom artikel 10 i lov nr. 537/93, sammenholdt med artikel 6, 7, 8 og 17 i ministerielt dekret nr. 521/97, artikel 17 i lovdekret nr. 67/97, artikel 3, stk. 2, i lovdekret nr. 96/2005, artikel 11 i lovdekret nr. 216/2011 og artikel 6 i lovdekret nr. 78/2010, for så vidt tildelingen af en koncession på samlet lufthavnsdrift for en periode på 40 år i medfør af disse nationale bestemmelser kan unddrages fra en offentlig udbudsprocedure?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 414/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van Koophandel Gent (Belgien) den 24. september 2015 — Agro Foreign Trade & Agency Ltd mod Petersime NV

(Sag C-507/15)

(2015/C 414/24)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van Koophandel Gent

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agro Foreign Trade & Agency Ltd

Sagsøgt: Petersime NV

Præjudicielt spørgsmål

Er den belgiske handelsagenturlov, der gennemfører handelsagenturdirektivet (1) i belgisk national ret, i overensstemmelse med dette direktiv og/eller bestemmelserne i associeringsaftalen, hvis mål udtrykkeligt er, at Tyrkiet skal tiltræde Den Europæiske Union, og/eller med aftalerne mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union om ophævelse af restriktioner for den fri udveksling af tjenesteydelser imellem dem, idet den belgiske handelsagenturlov bestemmer, at den kun finder anvendelse på handelsagenter med hovedsæde i Belgien, men ikke finder anvendelse, når en i Belgien etableret agenturgiver og en i Tyrkiet etableret agent har foretaget et udtrykkeligt lovvalg til fordel for belgisk lov?

(1) Rådets direktiv 86/653/EØF af 18.12.1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter (EFT L 382, s. 17).
3.

Den appellerede dom fra Retten er desuden også baseret på en urigtig gengivelse af faktiske omstændigheder og beviser samt på en fejlopfattelse og et misbrug af Rettens kompetence, for så vidt som den ikke anvendte de foreliggende faktiske oplysninger og lovgivningen under det andet anbringende, dvs. tilsidesættelsen af artikel 8 i EF-varemærkeforordning nr. 207/2009 (1) (herefter benævnt EF-varemærkeforordningen), korrekt. Såfremt Retten havde overholdt de grundlæggende retsprincipper, herunder retten til en retfærdig rettergang og retten til at fremsætte bemærkninger til støtte for en afgørelse, ville den have givet medhold i det søgsmål, der var anlagt for den. Dette gælder så meget desto mere som Retten fastholdt appelkammerets afgørelser med fuldt kendskab til den omstændighed, at grundlaget for afgørelserne, nemlig eksistensen af et nationalt benelux- og fransk varemærke, på tidspunktet for den afgørelse, der var indbragt for Retten, hverken var blevet godtgjort af indstævnte eller var givet. Retten tilsidesatte således EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, og artikel 53, stk. 1, idet den anvendte fejlagtige retlige kriterier, da den fastslog, at appellantens varemærkeregistreringer skulle ophæves som følge af ældre benelux- og franske varemærkeregistreringer.
4.

Appellanten har navnlig gjort gældende, at Retten for at efterleve principperne om, at der er en formodning for at registrerede varemærker er gyldige, og om bevisbyrdefordelingen i ugyldighedssager, skulle have ændret den anfægtede afgørelse på det grundlag, at Nanu-Nana ikke havde løftet sin bevisbyrde, eftersom Nanu-Nana ikke havde været i stand til at bevise, hvad der havde været normen og sædvanen i den relevante branche på datoen for ansøgningen om det anfægtede varemærke, og at det anfægtede varemærke derfor ikke afveg væsentlig fra disse.
1)

Er artikel 34 og 35 samt artikel 207, stk. 2-4, i lov nr. 1/2000, der fastsætter den administrative procedure for søgsmål vedrørende inddrivelse af skyldige salærer, i strid med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (1), for så vidt som de udelukker muligheden for en domstolsprøvelse? Såfremt svaret er bekræftende: Kan Secretario Judicial i forbindelse med procedurerne i artikel 34 og 35 i lov nr. 1/2000 anses for at være en »ret« som omhandlet i artikel 267 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde?
2)

Retten har tilsidesat artikel 108 TEUF og artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (1) vedrørende begreberne ny støtte og eksisterende støtte. Særligt har Retten med urette fundet, at en støtte kunne anses som eksisterende, selv om der er sket en tilsidesættelse af et vilkår, der var fastsat i den afgørelse, hvorved den blev erklæret forenelig. Retten har herved tilsidesat fast retspraksis, hvorefter den blotte tilsidesættelse af sådanne vilkår betyder, at der foreligger ny støtte, og som, når der ikke foreligger nye faktiske forhold, der kan medføre en anden vurdering, begrunder en ny afgørelse om uforenelighed. Efter korrekt at have forkastet klagepunkterne om den angivelige begrundelsesmangel modsagde Retten endvidere denne vurdering, idet den kritiserede Kommissionen for ikke at have godtgjort, at tilsidesættelsen af vilkåret påvirkede indholdet af den ordning, som Rådet havde godkendt, og på den baggrund urigtigt fandt, at den kunne annullere afgørelsen delvist som følge af en retlig fejl. Retten har ikke taget behørigt hensyn til den institutionelle balance mellem Rådet og Kommissionen fastsat i artikel 108 TEUF. Når Rådet, idet det træffer afgørelse med enstemmighed, benytter sine beføjelser til undtagelsesvist at erklære en støtte forenelig med det indre marked, men gør denne erklæring betinget af visse vilkår, tilkommer det ikke Kommissionen at afgøre, om disse vilkår rent faktisk er væsentlige, eller om tilsidesættelsen heraf derimod kan eftergives.
(ii)

Retten har begået en retlig fejl ved anvendelsen af reglerne om solidarisk hæftelse for bøder og om beregningen af loftet på 10 %, idet den fastsatte den endelige bøde, som SLM hæfter for, til 1,956 mio. EUR i medfør af den retlige grænse på 10 % af SLM’s samlede omsætning i referenceåret, jf. artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 (1). I det foreliggende tilfælde skulle det i dommen have været anført, at SLM ikke alene var forpligtet til selv at betale 1,956 mio. EUR, men ligeledes til in solidum med Ori Martin at betale 13,3 mio. EUR. Beregningen af loftet skulle således være foretaget forskelligt for SLM alene for den periode for deltagelsen i overtrædelsen, hvorunder selskabet ikke var kontrolleret af Ori Martin (loftet vedrørende størrelsen af SLM’s globale omsætning), dels for SLM in solidum med Ori Martin for den periode, hvorunder datterselskabet var kontrolleret af moderselskabet (loftet vedrørende Ori Martins globale omsætning, som i det foreliggende tilfælde ikke var nået).
2)

Subsidiært: Den appellerede dom ændres, idet Domstolen træffer endelig afgørelse i sagen, og idet den under udøvelse af sin fulde prøvelsesret nedsætter den bøde, som appellanten er blevet pålagt, hvorved der tages hensyn til (i) de oplysninger, der er kommet frem under sagens behandling i første instans; (ii) de retningslinjer om bøder, der gjaldt på tidspunktet for de omtvistede faktiske omstændigheder; (iii) appellantens tidsmæssigt begrænsede deltagelse i kartellet, som for SLM/ORI varede fra slutningen af 1999, som er det eneste tidspunkt, med hensyn til hvilket der foreligger samstemmende gyldige oplysninger, der ubestrideligt kan understøtte en sådan deltagelse. Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger.
1.

Tilsidesættelse af artikel 45 i statutten for Domstolen (intet retstab, når det godtgøres, at der foreligger omstændigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure) i to henseender a. Kendelsen blev afsagt, uden at parten fik reel tid til at godtgøre de omstændigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure, og som forsinkede fremsendelsen af et eksemplar i papir af stævningen, hvilket har medført, at min klient ikke har kunnet forsvare sig. b. Der foreligger i denne sag omstændigheder, som ikke kunne forudses.
3.

Er en civilretlig efterprøvelse af rimeligheden af afgifter for benyttelse af infrastruktur på grundlag af en national civilretlig bestemmelse, som giver domstolene mulighed for at kontrollere rimeligheden af fastsættelsen af en ydelse, når denne fastsættes ensidigt af den ene part, og eventuelt selv ved egen afgørelse at fastsætte den ud fra et rimeligt skøn, forenelig med EU-rettens bestemmelser, som forpligter infrastrukturforvalteren til at overholde generelle retningslinjer for fastsættelsen af afgiften såsom kravet om omkostningsdækning (artikel 6, stk. 1, i direktiv 2001/14/EF) eller kriterierne vedrørende markedsbæredygtigheden (artikel 8, stk. 1, direktiv 2001/14/EF)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 406/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Frosinone (Italien) den 23. september 2015 — straffesag mod Antonio Paolo Conti

(Sag C-504/15)

(2015/C 406/21)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Frosinone

Tiltalt i straffesagen

Antonio Paolo Conti

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 49 ff. og 56 ff. i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, således som de navnlig er blevet suppleret i lyset af de principper, der er indeholdt i Domstolens dom af 16. februar 2012 [i de forenede sager C-72/10 og C-77/10], fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, der fastsætter en forpligtelse til vederlagsfrit at overdrage anvendelsen af egne materielle og immaterielle aktiver, som udgør nettet til forvaltning af indsamling af væddemål, i forbindelse med aktivitetens ophør ved udløbet af koncessionens varighed eller som følge af afgørelser om fortabelse eller tilbagekaldelse?