ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 15. april 2021 — Federazione nazionale delle imprese elettrotecniche ed elettroniche (Anie), m.fl. (sag C-798/18) og Athesia Energy Srl m.fl. (sag C-799/18) mod Ministero dello Sviluppo Economico og Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien)

(Forenede sager C-798/18 og C-799/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - miljø - artikel 16 og 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - energichartertraktaten - artikel 10 - anvendelighed - direktiv 2009/28/EF - artikel 3, stk. 3, litra a) - fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder - produktion af elektrisk energi på solcelleanlæg - ændring af en støtteordning)

(2021/C 217/02)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Federazione nazionale delle imprese elettrotecniche ed elettroniche (Anie), m.fl. (sag C-798/18) og Athesia Energy Srl m.fl. (sag C-799/18)

Sagsøgte: Ministero dello Sviluppo Economico og Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA

Procesdeltagere: Elettricità Futura Unione delle imprese elettriche italiane og Confederazione generale dell’agricoltura italiana — Confagricoltura

Konklusion

Med forbehold for den efterprøvelse, som det tilkommer den forelæggende ret at foretage under hensyntagen til alle relevante forhold, skal artikel 3, stk. 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23. april 2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF og artikel 16 og 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, som fastsætter en begrænsning eller en udskydelse af betalingen af incitamenter for energi produceret på solcelleanlæg, som tidligere er tildelt ved administrative afgørelser og bekræftet ved ad hoc-aftaler indgået mellem operatørerne af disse anlæg og et offentligt selskab, når denne lovgivning vedrører allerede fastsatte, men endnu ikke forfaldne incitamenter.

(1) EUT C 122 af 1.4.2019.
Artikel 17, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 af 24. november 2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed), om ændring af afgørelse nr. 716/2009/EF og om ophævelse af Kommissionens afgørelse 2009/78/EF, sammenholdt med 27. betragtning til denne forordning, skal fortolkes således, at en national domstol skal tage hensyn til en henstilling fra Den Europæiske Banktilsynsmyndighed, der er vedtaget på grundlag af denne bestemmelse med henblik på at afgøre den tvist, der verserer for den, navnlig i forbindelse med et søgsmål med påstand om, at en medlemsstat ifalder ansvar for skader, der især er forårsaget af den manglende, ukorrekte eller utilstrækkelige anvendelse af de EU-retlige forskrifter, der ligger til grund for den undersøgelse, der førte til vedtagelsen af denne henstilling. Borgere, der har lidt et tab på grund af den tilsidesættelse af EU-retten, som er fastslået i en sådan henstilling, skal, selv om de ikke er adressater for henstillingen, kunne påberåbe sig denne henstilling med henblik på ved de kompetente nationale domstole at få fastslået, at den pågældende medlemsstat er ansvarlig for den nævnte tilsidesættelse af EU-retten.

Henstilling EBA/REC/2014/02 af 17. oktober 2014 til Balgarska Narodna Banka (den bulgarske nationalbank) og Fond za garantirane na vlogovete v bankite (fonden til dækning af bankindskud) om de skridt, der er nødvendige for at efterleve direktiv 94/19/EF, er ugyldig, for så vidt som den sidestiller afgørelsen fra Balgarska Narodna Banka (den bulgarske nationalbank) om at sætte Korporativna targovska banka AD under skærpet tilsyn og om at udsætte opfyldelsen af dennes forpligtelser med en konstatering af indskuddenes indisponibilitet som omhandlet i artikel 1, nr. 3), litra i), i direktiv 94/19, som ændret ved direktiv 2009/14.
1)

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser, i henhold til artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa, sammenholdt med bilag XI hertil, ved systematisk og vedvarende at overskride den årlige grænseværdi for nitrogendioxid (NO2) i 16 zoner i Det Forenede Kongerige, dvs. i zonerne UK0001 (Greater London Urban Area); UK0002 (West Midlands Urban Area); UK0003 (Greater Manchester Urban Area); UK 0004 (West Yorkshire Urban Area); UK 0013 (Teesside Urban Area); UK0014 (The Potteries); UK0018 (Kingston upon Hull); UK0019 (Southampton Urban Area); UK0024 (Glasgow Urban Area); UK0029 (Eastern); UK0031 (South East); UK0032 (East Midlands); UK0033 (North West & Merseyside); UK0034 (Yorkshire & Humberside); UK0035 (West Midlands) og UK0036 (North East), og timegrænseværdierne for NO2 i zone UK0001 (Greater London Urban Area) fra den 1. januar 2010 til og med 2017, og i henhold til artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50, alene og sammenholdt med bilag XV hertil, og navnlig forpligtelsen i henhold til dette direktivs artikel 23, stk. 1, andet afsnit, til at sikre, at den periode, hvor grænseværdierne overskrides, bliver kortest mulig, idet det ikke fra den 11. juni 2010 har vedtaget egnede foranstaltninger til at sikre, at grænseværdierne for NO2 overholdes i samtlige disse zoner.
1)

Artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, sammenholdt med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der giver offentlige myndigheder adgang til en samling af trafikdata eller lokaliseringsdata, som kan tilvejebringe oplysninger om den kommunikation, som en bruger har foretaget ved hjælp af et elektronisk kommunikationsmiddel, eller om placeringen af det terminaludstyr, som den pågældende gør brug af, og som kan gøre det muligt at drage præcise slutninger om den pågældendes privatliv, med henblik på at foretage forebyggelse, efterforskning, afsløring og retsforfølgning i straffesager, uden at denne adgang er begrænset til de procedurer, der har til formål at bekæmpe grov kriminalitet eller at forebygge alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed, og uafhængigt af varigheden af den periode, for hvilken der er anmodet om adgang til de nævnte data, og mængden eller arten af de data, der er tilgængelige i en sådan periode.
1)

I en situation, hvor der er foretaget ændringer i den nationale retsorden, som for det første fratager en national ret kompetencen til at træffe afgørelse i første og sidste instans i søgsmål anlagt af kandidater til dommerembeder ved en ret såsom Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen) til prøvelse af afgørelser truffet af et organ såsom Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domsstolsråd, Polen) om ikke at forelægge de pågældendes, men andre kandidaters ansøgninger for Republikken Polens præsident med henblik på udnævnelse til disse embeder, som for det andet fastsætter, at sådanne søgsmål, der fortsat er verserende, automatisk skal indstilles, idet behandlingen af dem ikke kan fortsætte, og søgsmålene ikke anlægges på ny, og som for det tredje herved fratager en sådan national ret muligheden for at få svar på de præjudicielle spørgsmål, som den har forelagt Domstolen, — skal artikel 267 TEUF og artikel 4, stk. 3, TEU fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for sådanne ændringer, såfremt det fremgår — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere på grundlag af alle de relevante forhold — at disse ændringer specifikt bevirker, at Domstolen forhindres i at træffe afgørelse om præjudicielle spørgsmål som dem, den er blevet forelagt af denne ret, og at enhver mulighed for en national ret for i fremtiden på ny at forelægge tilsvarende spørgsmål udelukkes — skal artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for sådanne ændringer, såfremt det fremgår — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere på grundlag af alle de relevante forhold — at disse ændringer kan rejse rimelig tvivl i offentligheden om, hvorvidt de dommere, som Republikken Polens præsident udnævner på grundlag af de nævnte afgørelser fra Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd), er uimodtagelige for påvirkning udefra, og navnlig for direkte eller indirekte påvirkninger fra den lovgivende og den udøvende magt, og neutrale i forhold til de interesser, som står over for hinanden, og således kan føre til, at disse dommere ikke fremstår som uafhængige og upartiske, hvilket kan skade den tillid, som domstolene skal indgyde borgerne i et demokratisk samfund og en retsstat. Såfremt det fastslås, at disse artikler er tilsidesat, skal princippet om EU-rettens forrang fortolkes således, at det forpligter den forelæggende ret til at undlade at anvende de omhandlede ændringer, uanset om de er fastsat ved lov eller i forfatningen, og i konsekvens heraf fortsat påtage sig den kompetence, som den tidligere havde til at træffe afgørelse i de sager, som var indbragt for den inden indførelsen af disse ændringer.
2)

§ 5, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse skal fortolkes således, at når et misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter som omhandlet i denne bestemmelse har fundet sted, skal den forelæggende rets forpligtelse til i videst muligt omfang at fortolke og anvende samtlige relevante forskrifter i national ret på en sådan måde, at det sikres, at dette misbrug behørigt sanktioneres, og at konsekvenserne af tilsidesættelsen af EU-retten elimineres, omfatte en vurdering af, hvorvidt stadigt gældende bestemmelser i en tidligere national lovgivning, der gør det muligt at omdanne flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter til en tidsubegrænset ansættelseskontrakt, i givet fald kan anvendes med henblik på en sådan overensstemmende fortolkning, selv om der i henhold til nationale forfatningsmæssige bestemmelser gælder et ubetinget forbud mod en sådan omdannelse inden for den offentlige sektor.
—

har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50, alene og sammenholdt med del A i bilag XV hertil, og navnlig forpligtelsen i henhold til dette direktivs artikel 23, stk. 1, andet afsnit, til at sikre, at den periode, hvor grænseværdierne overskrides, bliver kortest mulig, idet denne medlemsstat ikke fra den 11. juni 2010 har vedtaget egnede foranstaltninger til at sikre, at døgngrænseværdierne for koncentrationerne af PM10-partikler overholdes i disse zoner.
3)

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at medlemsstaterne pålægger en forpligtelse til gratis at udsende en TV-kanal i forhold til virksomheder, som via satellitnet ejet af tredjemand retransmitterer TV-programmer, der er beskyttet af et adgangsstyringssystem, og tilbyder deres kunder pakker med TV-kanaler, forudsat, for det første, at denne sendepligt gør det muligt for et betydeligt antal eller en betydelig procentdel af slutbrugere af samtlige midler til udsendelse af TV-programmer at få adgang til den TV-kanal, der er omfattet af denne sendepligt, og, for det andet, at der tages hensyn til den geografiske fordeling af slutbrugerne af de tjenester, der udbydes af den operatør, som er pålagt denne sendepligt, til, om denne operatør retransmitterer denne TV-kanal uden at kryptere den, og til, om den pågældende TV-kanal er gratis tilgængelig via internettet og via det jordbaserede TV-net, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
C 54/11

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. december 2019 – Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-143/19 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - forordning (EU) nr. 207/2009 - artikel 15 og 66 - reel brug af et EU-kollektivmærke - varemærke vedrørende en ordning for indsamling og nyttiggørelse af emballageaffald - påført indpakningen af de varer, for hvilke varemærket er registreret)

(2020/C 54/13)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Der Grüne Punkt - Duales System Deutschland GmbH (ved Rechtsanwältin P. Goldenbaum)

Den anden part i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Hanf, som befuldmægtiget)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 12. september 2018, Der Grüne Punkt mod EUIPO – Halston Properties (Gengivelse af en cirkel med to pile) (T-253/17, EU:T:2018:909), ophæves.

2) Afgørelsen truffet den 20. februar 2017 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 1357/2015-5) annulleres.

3) EUIPO bærer sine egne omkostninger og betaler de af Grüne Punkt – Duales Ordning Deutschland GmbH afholdte omkostninger i forbindelse med såvel nærværende appelsag som sagen i første instans.

(1) EUT C 220 af 1.7.2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. december 2019 – xx mod xx (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Amsterdam – Nederlandene)

(Sag C-627/19 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel hasteprocedure - politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - artikel 6, stk. 1 - begrebet »udstedende judiciel myndighed« - kriterier - europæisk arrestordre udstedt af en medlemsstats anklagemyndighed med henblik på straffuldbyrdelse)

(2020/C 54/16)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Amsterdam

Parter i hovedsagen

ZB

Konklusion

Rådets rammeafgørelse af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der tillægger en myndighed, der deltager i forvaltningen af retsplejen, men ikke selv er en domsmyndighed, kompetence til at udstede en europæisk arrestordre med henblik på straffuldbyrdelse, men ikke foreskriver adgang til en særskilt domstolsprøvelse af denne myndigheds afgørelse om at udstede en sådan europæisk arrestordre.

(1) EUT C 383 af 11.11.2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 28. november 2019 – straffesag mod DK (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Spetsializiran nakazatelen sad - Bulgarien)

(Sag C-653/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel forelæggelse efter hasteproceduren - retligt samarbejde i straffesager - direktiv (EU) 2016/343 - styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager - artikel 6 - bevisbyrde - opretholdelse af en tiltalt persons varetægtsfængsling)

(2020/C 36/19)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Part i straffesagen

DK

Procesdeltager: Spetsializirana prokuratura

Konklusion

Artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager samt artikel 6 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder finder ikke anvendelse i forhold til en national lovgivning, som betinger en varetægtsfængslet persons løsladelse af, at den pågældende godtgør, at der foreligger nye omstændigheder, der begrunder denne løsladelse.

(1) EUT C 399 af 25.11.2019.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 24. oktober 2019 – BU mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Liège – Belgien)

(Sag C-35/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - arbejdskraftens frie bevægelighed - ligebehandling - indkomstskat - national lovgivning - skattefritagelse for ydelser, som tilkendes handicappede personer - ydelser modtaget i en anden medlemsstat - ikke omfattet - forskellig behandling)

(2019/C 432/15)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BU

Sagsøgt: État belge

Konklusion

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der uden at give nogen begrundelse, hvilket det dog tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, bestemmer, at den skattefritagelse, der gælder for handicapydelser, er betinget af, at disse ydelser udbetales af et organ i den pågældende medlemsstat, og som dermed udelukker ydelser af samme art, der udbetales af en anden medlemsstat, fra at være omfattet af denne fritagelse, selv om modtageren af de omhandlede ydelser er bosiddende i den pågældende medlemsstat.

(1) EUT C 103 af 18.3.2019.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. oktober 2019 – fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre udstedt mod NJ (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kammergericht Berlin – Tyskland)

(Sag C-489/19 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel forelæggelse efter hasteproceduren - politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - artikel 1, stk. 1 - begrebet »europæisk arrestordre« - minimumskrav, som dens gyldighed afhænger af - artikel 6, stk. 1 - begrebet »udstedende judicielle myndighed« - europæisk arrestordre udstedt af en medlemsstats anklagemyndighed - retlig stilling - underordnelsesforhold i forhold til et organ henhørende under den udøvende magt - justitsministerens individuelle instruktionsbeføjelse - en domstols bevilling af den europæiske arrestordre forud for fremsendelsen heraf)

(2019/C 423/22)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Kammergericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: NJ

Procesdeltager: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

Konklusion

Begrebet »europæisk arrestordre« i artikel 1, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at dette begreb omfatter europæiske arrestordrer, der udstedes af en medlemsstats anklagemyndigheder, selv om disse anklagemyndigheder risikerer direkte eller indirekte at blive underlagt individuel styring eller instruktion fra den udøvende magt, såsom en justitsminister, i forbindelse med udstedelsen af disse arrestordrer, forudsat at disse arrestordrer – for at kunne fremsendes af disse anklagemyndigheder – skal bevilges af en ret, som uafhængigt og objektivt, idet den har indsigt i alle straffesagens sagsakter, hvori indgår akter vedrørende individuel styring eller instruktion fra den udøvende magt, kontrollerer, om betingelserne for udstedelsen af arrestordrerne er opfyldt, og om de er forholdsmæssige, idet den herved træffer en selvstændig afgørelse, som bevirker, at arrestordrerne bliver endelige.

(1) EUT C 280 af 19.8.2019.
C 215/19

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 11. marts 2020 — Rensen Shipbuilding BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof Amsterdam — Nederlandene)

(Sag C-192/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - den fælles toldtarif - kombineret nomenklatur - tarifering - pos. 8901 - skibsskrog - søgående sejlads - skibe og andre fartøjer, der er konstrueret til søgående sejlads - begreb)

(2020/C 215/23)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof Amsterdam

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rensen Shipbuilding BV

Procesdeltager: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane district Rotterdam

Konklusion

Supplerende bestemmelse 1 til kapitel 89 i Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, i den affattelse, der følger af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1031/2008 af 19. september 2008, skal fortolkes således, at begrebet »skibe og andre fartøjer, der er konstrueret til søgående sejlads«, som er indeholdt i denne supplerende bestemmelse, ikke omfatter skibe, der i kraft af de iboende egenskaber ved deres konstruktion kun er i stand til at sejle ca. 21 sømil fra kysten under vanskelige vejrforhold.

(1) EUT C 164 af 13.5.2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 26. marts 2020 — straffesag mod AP (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Riigikohus — Estland)

(Sag C-2/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - rammeafgørelse 2008/947/RIA - gensidig anerkendelse af domme og afgørelser om prøvetid med tilsyn - anvendelsesområde - dom om idømmelse af en betinget frihedsstraf - tilsynsforanstaltning - pligt til ikke at begå ny strafbar handling - lovbestemt pligt)

(2020/C 215/19)

Processprog: estisk

Den forelæggende ret

Riigikohus

Part i hovedsagen

AP

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, sammenholdt med artikel 4, stk. 1, litra d), i Rådets rammeafgørelse 2008/947/RIA af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme og afgørelser om prøvetid med tilsyn med henblik på tilsyn med tilsynsforanstaltninger og alternative sanktioner skal fortolkes således, at anerkendelse af en dom, hvorved der idømmes en frihedsstraf, hvis fuldbyrdelse udsættes alene på betingelse af overholdelsen af en lovbestemt pligt til ikke at begå nogen ny strafbar handling i prøvetiden, er omfattet af denne rammeafgørelses anvendelsesområde, for så vidt som denne lovbestemte pligt fremgår af denne dom eller af en afgørelse om prøvetid med tilsyn, der er truffet på grundlag af nævnte dom, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 93 af 11.3.2019.
2)

Artikel 10, stk. 2, litra p), i direktiv 2008/48 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at der i en kreditaftale hvad angår de i dette direktivs artikel 10 omhandlede oplysninger henvises til en national bestemmelse, som igen henviser til andre bestemmelser i den berørte medlemsstats lovgivning.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 26. marts 2020 — Pfizer Consumer Healthcare Ltd mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-182/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - den fælles toldtarif - kombineret nomenklatur - tarifering - pos. 3005 og 3824 - varmeplastre og -bælter til smertelindring - gennemførelsesforordning (EU) 2016/1140 - ugyldighed)

(2020/C 215/22)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pfizer Consumer Healthcare Ltd

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Konklusion

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1140 af 8. juli 2016 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur er ugyldig.

(1) EUT C 172 af 20.5.2019.