ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Er EU-retten, navnlig artikel 15, stk. 1, i andet livsforsikringsdirektiv, artikel 31 i tredje livsforsikringsdirektiv og artikel 35, stk. 1, i direktiv 2002/83 (3), eventuelt sammenholdt med artikel 38 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, til hinder for en national lovgivning eller retspraksis, hvorefter forsikringstageren — efter retsmæssig udøvelse af sin ret til at gøre indsigelse — pålægges at angive og føre bevis for størrelsen af det udbytte, som forsikringsgiveren selv har opnået? Såfremt en sådan fordeling af angivelsespligten og bevisbyrden er tilladt, kræver EU-retten, og herved navnlig effektivitetsprincippet, da, at forsikringstageren til gengæld kan forlange at modtage oplysninger eller andre lettelser fra forsikringsgivers side, der sætter den pågældende i stand til at håndhæve sine rettigheder?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazi (Italien) den 21. november 2022 — LivaNova plc mod Ministero dell’Economia e delle Finanze m.fl.

(Sag C-713/22)

(2023/C 45/17)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazi

Parter i hovedsagen

Kassationsappellant: LivaNova plc

Kassationsindstævnte: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare og Presidenza del Consiglio dei ministri

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 3 i sjette direktiv [82/891/EØF] (1), som (ifølge artikel 22) også finder anvendelse på spaltning ved stiftelse af nye selskaber — for så vidt angår den del, hvor den fastsætter, at (a) »[s]åfremt en del af passiverne ikke er tildelt ved spaltningsplanen, og fortolkningen af denne ikke gør det muligt at afgøre fordelingen deraf, er hvert af de modtagende selskaber solidarisk ansvarlige«, og at (b) »[m]edlemsstaterne kan bestemme, at dette solidariske ansvar begrænses til de nettoaktiver, der tildeles hvert af de modtagende selskaber« — til hinder for, at den nationale bestemmelse i artikel 2506a, stk. 3, i codice civile fortolkes således, at det modtagende selskabs solidariske ansvar under »en del af passiverne« ikke tildelt ved planen — ud over allerede fastlagte passiver — også omfatter (i) passiver som følge af de efter spaltningen opståede negative konsekvenser af adfærd (handlinger eller undladelser) udvist før spaltningen eller (ii) senere udvist adfærd, som er en konsekvens af den forudgående adfærd og har karakter af kontinuerlig overtrædelse, der giver anledning til miljøskader, hvis virkninger på tidspunktet for spaltningen endnu ikke kan fastlægges effektivt?

(1) Rådets sjette direktiv 82/891/EØF af 17.12.1982 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om spaltning af aktieselskaber (EFT 1982, L 378, s. 47).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Polen) den 18. november 2022 — Advance Pharma sp. z o.o. mod Skarbowi Państwa — Głównemu Inspektorowi Farmaceutycznemu

(Sag C-711/22)

(2023/C 45/16)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Advance Pharma sp. z o.o.

Sagsøgte: Skarb Państwa — Główny Inspektor Farmaceutyczny

Præjudicielt spørgsmål

I lyset af artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 19, stk. 1 og 2, i traktaten om Den Europæiske Union, udgør den i visse retssystemer i Den Europæiske Unions medlemsstater fastsatte mulighed for at anmode om genoptagelse af en retssag, der er endeligt afgjort ved en dom afsagt af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som fastslår en krænkelse af konventionens standarder, da et væsentligt element i retten til effektiv domstolsbeskyttelse i civile sager, når en medlemsstats retssystem indeholder et andet retsmiddel til domstolsbeskyttelse af rettighederne for en part i en retssag, der er endeligt afgjort ved en dom med retskraft?
1)

Skal artikel 42, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 (1) af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen, som udtømmende opregner de former for administrative sanktioner, der kan pålægges for manglende overholdelse af toldlovgivningen, sammenholdt med artikel 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at en national bestemmelse såsom artikel 233, stk. 6, i Zakon za mitnizite (toldloven), der som en supplerende administrativ sanktion fastsætter konfiskation (inddragelse af ejendom til fordel for staten) af genstanden for overtrædelsen, er ulovlig? Er en konfiskation af genstanden for overtrædelsen lovlig i tilfælde, hvor det konfiskerede formuegode tilhører en anden person end lovovertræderen?
1.

Skal databeskyttelsesforordningens artikel 15, stk. 3, første punktum, sammenholdt med artikel 12, stk. 5 (1), fortolkes således, at den dataansvarlige (i den foreliggende sag: forsikringsselskabet) også er forpligtet til at udlevere en gratis første kopi af de personoplysninger vedrørende den registrerede (i den foreliggende sag: forsikringstageren), som den dataansvarlige har behandlet, når den registrerede ikke anmoder om udlevering af kopien med henblik på et af de formål, der er omhandlet i 63. betragtning, første punktum, til databeskyttelsesforordningen, og som består i at forvisse sig om og kontrollere lovligheden af behandlingen af personoplysninger vedrørende den registrerede, men derimod forfølger et andet formål — der ikke vedrører databeskyttelse, men ligeledes er legitimt — (i den foreliggende sag: undersøgelsen af gyldigheden af forhøjelsen af præmien for en privat sygeforsikring), og endda også, når der anmodes om oplysninger, som forsikringstageren allerede har modtaget med brev som led i præmieforhøjelsesproceduren i henhold til § 203 i VVG (forsikringsaftaleloven)?
1)

Skal den retsregel, hvorefter der er pligt til betaling af morarenter, når der er ret til tilbagebetaling af en afgift opkrævet i strid med EU-retten, fortolkes således, at såfremt en afgiftspligtig er bevilget tilbagebetaling af omsætningsafgift, skal denne have betalt morarente i den situation, hvor: a) tilbagebetalingen er en følge af forglemmelser i den afgiftspligtiges forvaltning som beskrevet i denne afgørelse, og som ikke på nogen måde kan bebrejdes den opkrævende tjeneste hos afgiftsmyndigheden; b) tilbagebetalingen er en følge af en fornyet beregning af fordelingsnøglen ved fradrag af omsætningsafgift af generelle omkostninger under omstændigheder som beskrevet i denne afgørelse?
a)

Er artikel 5, nr. 3), i Rådets [rammeafgørelse] 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (1), fortolket i lyset af rammeafgørelsens artikel 1, stk. 3, og af artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, til hinder for en lovgivning som den italienske, hvorefter de fuldbyrdende judicielle myndigheder — inden for rammerne af en procedure iværksat på grundlag af en europæisk arrestordre med henblik på retsforfølgning — afskæres absolut og automatisk fra at afslå at overgive tredjelandsstatsborgere, som opholder sig på eller er bosat på det italienske område, uafhængigt af deres tilknytning hertil?
C 45/4

Appel iværksat den 18. august 2022 af Compass Tex Ltd til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 28. juni 2022 i sag T-704/21, Compass Tex Ltd mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-550/22 P)

(2023/C 45/08)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Compass Tex Ltd (ved Rechtsanwalt M. Gail)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 7. december 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at appellanten bærer sine egne omkostninger.
C 45/4

Appel iværksat den 22. juni 2022 af Group Nivelles til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 27. april 2022 i sag T-327/20 — Group Nivelles mod EUIPO

(Sag C-419/22 P)

(2023/C 45/07)

Processprog: nederlandsk

Parter

Appellant: Group Nivelles NV (ved advocaat J.A.M. Jonkhout)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Easy Sanitary Solutions BV

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 16. december 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Group Nivelles NV bærer sine egne omkostninger.
—

Irland tilpligtes at betale Kommissionen et fast beløb på grundlag af et dagligt beløb på 5 544,9 EUR med et minimum for det faste beløb på 1 376 000 EUR.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší soud (Den Tjekkiske Republik) den 15. november 2022 — RegioJet a. s. og STUDENT AGENCY k.s. mod České dráhy a.s., Správa železnic, státní organizace og Česká republika, Ministerstvo dopravy

(Sag C-700/22)

(2023/C 45/15)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší soud

Parter i hovedsagen

Kassationsappellanter: RegioJet a. s. og STUDENT AGENCY k.s.

Kassationsindtstævnte: České dráhy a.s., Správa železnic, státní organizace og Česká republika, Ministerstvo dopravy

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelsen i artikel 108, stk. 3, sidste punktum, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at en national ret inden for rammerne af en procedure, der er indledt på begæring af tredjemand (konkurrent), er forpligtet til at pålægge støttemodtageren at tilbagebetale en støtte, der er ydet i strid med denne bestemmelse, selv om forældelsesfristen for Kommissionens beføjelser i henhold til artikel 17, stk. 1, i Rådets forordning (EU) 2015/1589 (1) af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (på det tidspunkt, hvor den nationale ret træffer afgørelse) er udløbet, hvilket fører til, at den tildelte støtte må anses for en eksisterende støtte i henhold til denne forordnings artikel 1, litra b), nr. iv) og artikel 17, stk. 3?

(1) EUT 2015, L 248, s. 9.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (Ungarn) den 18. oktober 2022 — J. P. Mali Kerékpárgyártó és Forgalmazó Kft. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Sag C-653/22)

(2023/C 45/10)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J. P. Mali Kerékpárgyártó és Forgalmazó Kft.

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (direktoratet for klager ved den nationale told- og skattemyndighed, Ungarn)

Præjudicielt spørgsmål

Skal Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 (1) af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen (herefter »toldkodeksen«) fortolkes således, at § 84, stk. 8, i az uniós vámjog végrehajtásáról szóló 2017. évi CLII. törvény (lov nr. CLII af 2017 om anvendelse af Unionens toldlovgivning, herefter »toldloven«), som i forbindelse med en administrativ toldbøde, der obligatorisk pålægges på baggrund af et toldunderskud, der er opstået som følge af en overtrædelse med hensyn til rigtigheden af oplysningerne i toldangivelsen, ikke tillader, at toldmyndighederne foretager en vurdering af sagens omstændigheder som helhed eller af den handling, der kan tilregnes den aktør, der har indgivet toldangivelsen, men derimod, idet der er tale om en ufravigelig bestemmelse, kræver, at der pålægges en administrativ toldbøde svarende til 50 % af det konstaterede toldunderskud uanset grovheden af den begåede overtrædelse og undersøgelsen og vurderingen af det ansvar, som den pågældende aktør kan tilregnes, er forenelig med kravet om forholdsmæssighed, der er fastsat i toldkodeksens artikel 42, stk. 1?

(1) EUT 2013., L 269., s. 1.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší správní soud (Den Tjekkiske Republik) den 2. november 2022 — B2 Energy s.r.o. mod Odvolací finanční ředitelství

(Sag C-676/22)

(2023/C 45/13)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Appellant: B2 Energy s.r.o.

Indstævnt: Odvolací finanční ředitelství

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 138, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem i lyset af Den Europæiske Unions Domstols dom af 9. december 2021 i sag C-154/20, Kemwater ProChemie, EU:C:2021:989, fortolkes således, at muligheden for at gøre brug af retten til fritagelse for merværdiafgift (moms) ved levering af varer til en anden EU-medlemsstat skal nægtes, uden at skatte- og afgiftsmyndighederne skal bevise, at leverandøren af varerne har været involveret i momssvig, når leverandøren ikke har bevist, at varerne er blevet leveret til en bestemt modtager i en anden EU-medlemsstat, som har status som afgiftspligtig person, hvilket er anført i afgiftsdokumenterne, selv om de oplysninger, der er nødvendige for at kontrollere, at den faktiske modtager i en anden EU-medlemsstat havde denne status, foreligger i lyset af de faktiske omstændigheder og de oplysninger, som den afgiftspligtige person har givet?

(1) EUT 2006, L 347, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 22. april 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Salzgitter AG, Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-408/04 P) (1)

(Appel - statsstøtte - kommissionsgodkendelse på grundlag af EF-traktaten - jern- og stålvirksomheder - artikel 4, litra c), KS samt artikel 67 KS og artikel 95 KS - EKSF-traktaten - EF-traktaten - kodekser for støtte til jern- og stålindustrien - samtidig anvendelse - støttens uforenelighed - pligt til at anmelde tildeling af støtte - manglende anmeldelse til Kommissionen - manglende reaktion fra Kommissionen i længere tid - beslutning om tilbagebetaling - retssikkerhedsprincippet - beskyttelse af den berettigede forventning - retten til forsvar - begrundelsespligt)

(2008/C 142/02)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Kreuschitz og M. Niejahr, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Salzgitter AG (ved Rechtsanwälte J. Sedemund og T. Lübbig), Forbundsrepublikken Tyskland (ved M. Lumma, W.-D. Plessing, C. Schulze-Bahr, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) den 1. juli 2004 i sag T-308/00, Salzgitter AG mod Kommissionen, hvorved Retten annullerede artikel 2 og 3 i Kommissionens beslutning nr. 2000/797/EKSF af 28. juni 2000 om Tysklands statsstøtte til Salzgitter AG, Preussag Stahl AG og koncernens datterselskaber inden for jern- og stålindustrien, nu Salzgitter AG — Stahl und Technologie (SAG) (EFT L 323, s. 5) for så vidt angår Tysklands forpligtelse til at tilbagesøge den omhandlede støtte hos indstævnte — tilsidesættelse af artikel 4, litra c), KS og af tredje, fjerde, femte og sjette stålstøttekodeks — tilsidesættelse af retten til kontradiktion

Konklusion

1) Kontraappellen forkastes.

2) De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans' dom af 1. juli 2004, Salzgitter mod Kommissionen (T-308/00) ophæves, for så vidt som den annullerer artikel 2 og 3 i Kommissionens beslutning 2000/797/EKSF af 28. juni 2000 om Tysklands statsstøtte til Salzgitter AG, Preussag Stahl AG og koncernens datterselskaber inden for jern- og stålindustrien, nu Salzgitter AG — Stahl und Technologie (SAG), og træffer afgørelse om sagens omkostninger.

3) Sagen hjemvises til De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.

4) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

(1) EUT C 314 af 18.12.2004.
1)

Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, 2 og 4, og artikel 10 i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, som ændret ved Kommissionens direktiv 97/49/EF af 29. juli 1997, samt i henhold til artikel 6, stk. 2-4, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet Irland — ikke siden den 6. april 1981 i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1 og 2, i direktiv 79/409, som ændret ved direktiv 97/49, har udlagt samtlige de områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede til beskyttelse af de arter, der er anført i bilag I til direktivet, bortset fra dem, der er bestemt til at sikre beskyttelsen af grønlandsk blisgås (Anser albifrons flavirostris), og af de regelmæssigt tilbagevendende trækfuglearter, som ikke er anført i bilag I, bortset fra dem, der er bestemt til at sikre beskyttelsen af vibe (Vanellus vanellus), rødben (Tringa totanus), dobbeltbekkasin (Gallinago gallinago) og stor regnspove (Numenius arquata) — ikke siden den 6. april 1981 har sikret, at artikel 4, stk. 4, første punktum, i direktiv 79/409, som ændret ved direktiv 97/49, anvendes på områder, der i medfør af direktivet skal udlægges som særligt beskyttede områder — ikke fuldt ud og korrekt har gennemført og anvendt bestemmelserne i artikel 4, stk. 4, andet punktum, i direktiv 79/409, som ændret ved direktiv 97/49 — ikke i forhold til de i medfør af artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/409, som ændret ved direktiv 97/49, udlagte særligt beskyttede områder, eller som er anerkendt i medfør af samme direktivs artikel 4, stk. 2, har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, i direktiv 92/43 — ikke har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, i direktiv 92/43 med hensyn til rekreativ brug af alle de områder, der skal henhøre under nævnte artikel — ikke har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme bestemmelserne i artikel 6, stk. 3 og 4, i direktiv 92/43 med hensyn til planer — ikke har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme bestemmelserne i artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43 med hensyn til tilladelser til akvakulturprojekter — ikke har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme bestemmelserne i artikel 6, stk. 2-4, i direktiv 92/43 med hensyn til arbejderne med vedligeholdelse af afvandingskanalerne i det særlige bevaringsområde Glen Lough — ikke har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme bestemmelserne i artikel 10 i direktiv 79/409, som ændret ved direktiv 97/49.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/2

Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. december 2007 — Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (sag C-463/04) og Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (sag C-464/04) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Italien)

(Forenede sager C-463/04 og C-464/04) (1)

(Artikel 56 EF - frie kapitalbevægelser - restriktioner - privatiserede virksomheder - national bestemmelse, hvorefter der i vedtægterne for et aktieselskab kan tillægges staten eller et offentligt organ, som ejer aktier i selskabet, ret til direkte at udpege et eller flere medlemmer af bestyrelsen)

(2008/C 22/02)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagerne

Sagsøgere: Federconsumatori, Adiconsum, ADOC, Ercole Pietro Zucca (sag C-463/04) og Associazione Azionariato Diffuso dell'AEM SpA, Filippo Cuccia, Giacomo Fragapane, Pietro Angelo Puggioni, Annamaria Sanchirico, Sandro Sartorio (sag C-464/04)

Sagsøgt: Comune di Milano

Intervenienter: AEM SpA (sag C-463/04 og sag C-464/04), Edison SpA (sag C-463/04),

Sagernes genstand

Anmodninger om præjudiciel afgørelse — Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — fortolkning af artikel 56 EF — national lov, som giver offentlige organer mulighed for at udnævne bestyrelsesmedlemmer eller revisorer i privatiserede virksomheder — anvendt af en lokal myndighed, som bevarer en væsentlig aktieandel i en privatiseret virksomhed

Konklusion

Artikel 56 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse som artikel 2449 i den italienske borgerlige lovbog, hvorefter der i et aktieselskabs vedtægter kan tillægges staten eller et offentligt organ, som ejer aktier i dette selskab, ret til direkte at udpege et eller flere bestyrelsesmedlemmer, når denne bestemmelse enten alene eller, som det er tilfældet i hovedsagerne, i kombination med en bestemmelse som artikel 4 i lovdekret nr. 332 af 31. maj 1994, efter ændring nu lov nr. 474 af 30. juli 1994, som ændret ved lov nr. 350 af 24. december 2003, som anerkender denne stats eller dette organs ret til at deltage i valg på grundlag af listevalg af bestyrelsesmedlemmer, som ikke er direkte udpeget af staten eller organet, giver denne stat eller dette organ en indflydelse, som er uforholdsmæssig stor i forhold til deres aktiebesiddelse i selskabet.

(1) EUT C 249 af 14.10.2006.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, litra a), i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 samt ved Kommissionens afgørelse 96/350/EF af 24. maj 1996, idet den har vedtaget og opretholdt artikel 14 i lovdekret nr. 138 om hasteforanstaltninger på området for beskatning, privatisering og styring af medicinudgifter samt støtte til økonomien i ugunstigt stillede områder af 8. juli 2002, der senere er ændret til lov nr. 178 af 8. august 2002, hvori det er fastsat, at dels stoffer eller genstande, der er beregnet til affaldsbortskaffelses- eller nyttiggørelsesoperationer, der ikke er udtrykkeligt nævnt i B og C til lovdekret nr. 22/97, dels genstande, stoffer eller materialer, der udgør rester fra produktion, som indehaveren agter at skille sig af med eller er forpligtet til at skille sig af med — hvis disse kan genbruges og faktisk genbruges i et produktions- eller forbrugskredsløb, forudsat at de ikke undergår nogen forudgående behandling og ikke medfører skade for miljøet, eller hvis de undergår en sådan forudgående behandling, når behandlingen ikke udgør en af de nyttiggørelsesoperationer, der er opført i bilag C til lovdekret nr. 22/97 — er udelukket fra anvendelsesområdet for lovdekret nr. 22 af 5. februar 1997 om gennemførelse af direktiv 91/156/EØF om affald, direktiv 91/689/EØF om farligt affald og direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. december 2007 — Columbus Container Services BVBA & Co. mod Finanzamt Bielefeld-Innenstadt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Münster — Tyskland)

(Sag C-298/05) (1)

(Artikel 43 EF og 56 EF - indkomst- og formuebeskatning - betingelser for beskatning af overskud fra en virksomhed beliggende i en anden medlemsstat - dobbeltbeskatningsoverenskomst - fritagelsesmetoden eller modregningsmetoden)

(2008/C 22/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Münster

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Columbus Container Services BVBA & Co.

Sagsøgt: Finanzamt Bielefeld-Innenstadt

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Münster — fortolkning af artikel 43, 56, 57 og 58 i EF-traktaten — fri etableringsret og frie kapitalbevægelser — passive indtægter, der har karakter af investeringskapital i et udenlandsk driftssted, etableret af et skattesubjekt, som er fuldt skattepligtig i Tyskland — national lovgivning, hvorefter skat erlagt i udlandet modregnes i den nationale skat i strid med dobbeltbeskatningsoverenskomsten med Belgien, der foreskriver fritagelse

Konklusion

Artikel 43 EF og 56 EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en skattelovgivning i en medlemsstat, hvorefter en hjemmehørende persons indtægter fra kapital, der er investeret i en virksomhed, der har hjemsted i en anden medlemsstat, uanset en foreliggende dobbeltbeskatningsoverenskomst med den medlemsstat, hvor virksomheden har hjemsted, ikke fritages for national indkomstbeskatning, men undergives national beskatning med modregning af den skat, som er pålignet i den anden medlemsstat.

(1) EUT C 271 af 29.10.2005.
1)

Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, idet den kræver, at private kontrolorganer inden for området for økologisk landbrug, som er godkendt i en anden medlemsstat, skal have et forretningssted i Østrig, for at de kan udøve deres kontrolvirksomhed dér.