På konkurrenceområdet kan et datterselskabs adfærd tilregnes moderselskabet, bl.a. når datterselskabet, selv om det er en selvstændig juridisk person, ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra moderselskabet, navnlig under hensyn til de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem disse to juridiske enheder. I en sådan situation, hvor moderselskabet og datterselskabet er en del af samme økonomiske enhed og således udgør én virksomhed i artikel 81 EF’s forstand, kan Kommissionen således rette en beslutning, hvorved der pålægges en bøde, til moderselskabet, uden at der kræves en konstatering af, at sidstnævnte var direkte impliceret i overtrædelsen.

I det særlige tilfælde, hvor et moderselskab ejer hele eller størstedelen af kapitalen i sit datterselskab, som har overtrådt Unionens konkurrenceregler, foreligger der en afkræftelig formodning for, at nævnte moderselskab faktisk har udøvet en bestemmende indflydelse på datterselskabet. Det er under disse omstændigheder tilstrækkeligt, at Kommissionen beviser, at hele eller næsten hele selskabskapitalen i et datterselskab ejes af moderselskabet, for at formode, at moderselskabet udøver en bestemmende indflydelse på dette datterselskabs handelspolitik. Kommissionen vil derefter være i stand til at anse moderselskabet for solidarisk ansvarligt for betaling af den bøde, som er pålagt datterselskabet, medmindre dette moderselskab, som det påhviler at afkræfte den pågældende formodning, fører tilstrækkelige beviser med henblik på at bevise, at dets datterselskab optræder selvstændigt på markedet. Med henblik på at fastslå, om et datterselskab selvstændigt bestemmer sin adfærd på markedet, skal der tages hensyn til alle de faktorer, der er relevante for de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem dette datterselskab og moderselskabet, der kan variere efter de enkelte tilfælde, og som derfor ikke kan opregnes udtømmende.

Denne løsning er baseret på den forudsætning, at en juridisk enhed kan tilregnes ansvaret for en anden juridisk enheds adfærd, når sidstnævnte ikke selvstændigt fastlægger sin adfærd på markedet. Den omstændighed, at den enhed, som ejer hele eller næsten hele selskabskapitalen i en anden enhed, eller som kontrollerer alle eller næsten alle selskabsandelene i denne anden enhed (»den øverste enhed«), juridisk antager form af en fond frem for et selskab, er følgelig ikke relevant.

Heraf følger, at ved sanktioneringen af en overtrædelse af konkurrenceretten begået af en virksomhed i henhold til artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, er spørgsmålet, om hver af de juridiske enheder, som udgør denne virksomhed, har deres egne økonomiske aktiviteter og derfor isoleret set opfylder virksomhedsbegrebet, uden betydning. Det eneste afgørende forhold med henblik på sanktionen er, at samtlige de juridiske enheder, som hæfter solidarisk for hele eller en del af betalingen af den samme bøde, sammen med den enhed, hvis direkte involvering i overtrædelsen er blevet konstateret (»det selskab, som har begået overtrædelsen«), udgør én virksomhed i artikel 81 EF’s forstand. Det er den omstændighed, at den øverste enhed faktisk udøver en bestemmende indflydelse på det selskab, som har begået overtrædelsen, som herved er af betydning.

(jf. præmis 38-45 og 60)