ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter – kapitaltilførselsafgift opkrævet af kapitalselskaber

[Rådets direktiv 69/335, art. 12, stk. 1, litra a) og c)]

Sammendrag

Direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter skal fortolkes således, at dets artikel 12, stk. 1, litra c), ikke finder anvendelse på opkrævning af en skat som den finske skat på finans- og kapitaltransaktioner, når værdipapirer overdrages som apportindskud til et kapitalselskab, der som vederlag for denne overdragelse giver sine egne nyudstedte aktier. Opkrævning af en sådan skat er tilladt i henhold til nævnte direktivs artikel 12, stk. 1, litra a).

Mens litra a) og b) i artikel 12, stk. 1, i direktiv 69/335 vedrører specifikke kategorier af indskud, nemlig dels værdipapirer, dels fast ejendom og samlet forretningsvirksomhed, finder artikel 12, stk. 1, litra c), anvendelse på indskud generelt, nemlig »indskud af enhver art«, og undergiver bl.a. opkrævning af ejerskifteafgifter den betingelse, at der for overdragelsen af disse indskud »ydes andre værdier end selskabsandele«. Under disse omstændigheder, og i medfør af princippet om effektiv virkning kan begrebet »indskud af enhver art« i artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 kun udvides til at omfatte indskud af en anden art end dem, der er nævnt i artikel 12, stk. 1, litra a) og b), dvs. henholdsvis »værdipapirer« og »indskydelse af fast ejendom eller en samlet forretningsvirksomhed«. En fortolkning af artikel 12, stk. 1, litra c), i direktiv 69/335 som henvisende til »indskud af enhver art«, herunder dem, der er omhandlet i artikel 12, stk. 1, litra a) og b), vil helt absorbere indholdet af disse litraer, således at deres eksistens hverken giver mening eller har nogen virkning.

(jf. præmis 37-39 og 43 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel – anbringender – utilstrækkelig begrundelse – Rettens anvendelse af en stiltiende begrundelse – lovlighed – grænser (art. 21, stk. 2 og 3, EF, og art. 225 EF) (jf. præmis 22-27)

2. Unionsborgerskab – borgerens rettigheder (art. 21, stk. 2 og 3, EF) (jf. præmis 35-37)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens efterprøvelse af bevisbedømmelsen – udelukket, medmindre der foreligger urigtig gengivelse (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58) (jf. præmis 40-46)

4. Økonomisk og social samhørighed – strukturelle interventioner – fællesskabsfinansiering ydet til nationale aktioner (art. 226 EF) (jf. præmis 52)

5. Fællesskabsret – principper – ligebehandling (jf. præmis 57)

Sagens genstand

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 13. januar 2006 i sag T-42/04, Komninou m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt sagsøgte i et erstatningssøgsmål med henblik på tilkendelse af erstatning for ikke-økonomisk skade, som sagsøgerne hævder at have lidt på grund af den behandling, Kommissionen har givet deres klage vedrørende fællesskabsfinansieringen af et rensningsanlæg i Preveza i Grækenland.

Afgørelse

Konklusion

1) Kendelse afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 13. januar 2006, Komninou m.fl. mod Kommissionen (sag T-42/04), ophæves, for så vidt som Retten har undladt at tage stilling til anbringendet om tilsidesættelse af artikel 21, stk. 2 og 3, EF.

2) I øvrigt forkastes appellen.

3) Kommissionen frifindes i søgsmålet anlagt ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans, for så vidt som det støttes på anbringendet om tilsidesættelse af artikel 21, stk. 2 og 3, EF.

4) Ermioni Komninou, Grigorios Ntokos, Donatos Pappas, Vassileios Pappas, Aristeidis Pappas, Eleftheria Pappa, Lamprini Pappa, Eirini Pappa, Alexandra Ntokou, Fotios Dimitriou, Zoï Dimitriou, Petros Bolossis, Despoina Bolossi, Konstantinos Bolossis og Thomas Bolossis betaler appelsagens omkostninger. Omkostningerne i forbindelse med proceduren i første instans, der gav anledning til kendelse afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 13. januar 2006, Komninou m.fl. mod Kommissionen (sag T-42/04), opretholdes i overensstemmelse med, hvad der er bestemt i punkt 2 i denne kendelses konklusion.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – institutionernes ulovlige adfærd (art. 288, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 857/84) (jf. præmis 41-43)

2. Landbrug – fælles markedsordning – mælk og mejeriprodukter – tillægsafgift på mælk (Rådets forordning nr. 857/84) (jf. præmis 48, 49 og 51)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens efterprøvelse af bevisbedømmelsen – udelukket, medmindre der foreligger urigtig gengivelse (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 58)

4. Retspleje – dommes begrundelse – rækkevidde (jf. præmis 70)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – institutionernes ulovlige adfærd (art. 288, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 2187/93 og nr. 2330/98) (jf. præmis 50, 51, 79, 80, 92, 94 og 104)

Sagens genstand

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 30. maj 2006 i sag T-87/94, J.C. Blom mod Rådet og Kommissionen, hvorved Retten frifandt Rådet og Kommissionen for et erstatningssøgsmål i henhold til EF-traktatens artikel 178 (nu artikel 235 EF) og EF-traktatens artikel 215, stk. 2 (nu artikel 288, stk. 2, EF), for det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af at have været forhindret i at markedsføre mælk i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som suppleret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 om gennemførelsesbestemmelserne for den tillægsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning nr. 804/68 (EFT L 132, s. 11).

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) J.C. Blom betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra b)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt B, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at et retsforhold, i hvilket en person får ret til at råde over og anvende, herunder også eksklusivt, et offentligt gode, konkret områder på en statslig kystejendom, for en bestemt varighed og mod vederlag, er omfattet af begrebet »udlejning af fast ejendom« i nævnte artikels forstand. Den grundlæggende egenskab ved et sådant retsforhold, som det har til fælles med udlejning af en fast ejendom, består nemlig i, at der overdrages et areal, konkret en del af kyststrækningen, mod vederlag og med forsikring til medkontrahenten om, at der gives ret til at råde over og anvende ejendommen, samt at pågældende medkontrahent har eneret til at nyde en sådan ret. Således fører princippet om momsneutralitet og kravet om en sammenhængende anvendelse af sjette direktivs bestemmelser, herunder dem, som angår fritagelser, til at sidestille dette retsforhold med udlejning af fast ejendom som omhandlet i direktivets artikel 13, punkt B, litra b).

(jf. præmis 34-36 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – manglende efterkommelse af en kommissionsbeslutning om en statsstøtteforanstaltning – forsvarsanbringender

(Art. 10 EF og 88, stk. 2, EF)

2. Statsstøtte – kommissionsbeslutning, som erklærer en støtte uforenelig med fællesmarkedet og anordner tilbagebetaling

(Art. 88, stk. 2, EF)

3. Medlemsstater – forpligtelser – forpligtelse til loyalt samarbejde med fællesskabsinstitutionerne

(Art. 10 EF)

Sammendrag

1. Den eneste indsigelse, som kan gøres gældende af en medlemsstat over for et af Kommissionen anlagt traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, er indsigelsen om, at det er absolut umuligt at gennemføre den pågældende beslutning. Vanskeligheder, som vedrører gennemførelsen af beslutninger om tilbagesøgning af støtte fra et større antal virksomheder, sammenholdt med mange individuelle beregningsfaktorer, udgør ikke en absolut umulighed.

En medlemsstat, der under gennemførelsen af en kommissionsbeslutning vedrørende statsstøtte støder på uforudsete og uforudseelige vanskeligheder, eller får kendskab til følger, der ikke er forudset af Kommissionen, skal forelægge Kommissionen disse problemer til vurdering med forslag om passende ændringer af den pågældende beslutning. I så fald skal Kommissionen og den pågældende medlemsstat efter bedste evne samarbejde med henblik på at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, særligt bestemmelserne om støtte.

(jf. præmis 27 og 28)

2. Ingen bestemmelse i fællesskabsretten kræver, at Kommissionen, når den fastslår, at en støtte, som er erklæret uforenelig med fællesmarkedet, skal tilbagebetales, skal fastsætte den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb. Det er tilstrækkeligt, at Kommissionens beslutning indeholder anvisninger, hvorved beslutningens adressat uden overdrevne vanskeligheder selv kan fastslå beløbet.

(jf. præmis 29)

3. En medlemsstat, som er adressat for en beslutning fra Kommissionen – der erklærer en støtte, tildelt af medlemsstaten, uforenelig med fællesmarkedet og kræver den tilbagebetalt – har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 EF, hvis den efter Kommissionens anmodning afholder sig fra at give Kommissionen de nødvendige oplysninger med henblik på at fastsætte det endelige støttebeløb, der skal tilbagebetales, og ikke iværksætter nogen handlinger for tilbagesøgning under henvisning til, at det er umuligt at fastsætte en troværdig metodologi til beregning af beløbet.

(jf. præmis 45-52)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Toldunion – opståen af toldskyld ved tildeling af præferencetoldbehandling i et tredjeland

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 115, stk. 1, litra b), og art. 216]

2. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – efteropkrævning af import- eller eksportafgifter

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 216 og art. 220, stk. 2, litra b)]

Sammendrag

1. Artikel 216 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, finder anvendelse på de i nævnte forordnings artikel 115, stk. 1, litra b), anførte procedurer til aktiv forædling, hvorunder forædlingsprodukterne er blevet udført fra Det Europæiske Fællesskab forud for indførslen af indførselsvarerne (den såkaldte ordning for »forudgående udførsel« eller »EX/IM«).

(jf. præmis 26 og domskonkl. 1)

2. Når de kompetente myndigheder ved afslutningen af en proces til aktiv forædling (suspensionssystemet) under ækvivalensordningen og med forudgående udførsel ikke i medfør af artikel 216 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, har modsat sig importafgiftsfritagelsen for varen med oprindelse i tredjelandet, skal de i henhold til artikel 220, stk. 2, litra b), i nævnte forordning undlade at foretage efterfølgende opkrævning af nævnte importafgifter, hvis tre kumulative betingelser er opfyldt. For det første skal det forhold, at afgifterne ikke er blevet opkrævet, bero på en fejl, de kompetente myndigheder selv har begået, endvidere skal denne fejl være af en sådan karakter, at den ikke med rimelighed kunne være blevet opdaget af en afgiftspligtig i god tro, og endelig skal den afgiftspligtige have overholdt samtlige gældende bestemmelser vedrørende toldangivelsen. Det tilkommer den nationale ret ud fra alle de konkrete forhold i den sag, den skal tage stilling til, og navnlig ud fra de beviser, som den berørte afgiftspligtige har fremlagt i dette øjemed, at vurdere, om dette er tilfældet i den pågældende sag.

(jf. præmis 35 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001– værneting i forsikringssager

[Rådets forordning nr. 44/2001, art. 9, stk. 1, litra b), og art. 11, stk. 2]

Sammendrag

Henvisningen i artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område til forordningens artikel 9, stk. 1, litra b), skal fortolkes således, at skadelidte ved retten på det sted i en medlemsstat, hvor han har bopæl, kan anlægge sag direkte mod forsikringsgiveren, såfremt der er hjemmel for et direkte sagsanlæg, og forsikringsgiveren har bopæl på en medlemsstats område. Henvisningen indebærer, at anvendelsesområdet for reglen om værneting ved sagsøgerens bopæl, der er fastsat ved nævnte forordnings artikel 9, stk. 1, litra b), udvides til at omfatte andre kategorier af sagsøgere, der anlægger sag mod forsikringsgiveren, end forsikringstageren, den sikrede eller den begunstigede i henhold til forsikringsaftalen, uden at arten af skadelidtes direkte søgsmål mod forsikringsgiveren i national ret i øvrigt har relevans for en sådan anvendelse. Denne fortolkning er ligeledes baseret på formålet med forordningen, som tilsigter at sikre en bedre beskyttelse af den svage part end de almindelige kompetenceregler, der er fastsat ved forordning nr. 44/2001.

(jf. præmis 26, 28, 30 og 31 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser – fællesskabsforsendelse – ekstern fællesskabsforsendelse – godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter – det efter lovgivningen skyldige beløb

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 236, stk. 1, første afsnit; Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 379, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 236, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at den omstændighed, at toldmyndighederne ikke har fastsat stedet for toldskyldens opståen i henhold til artikel 379 i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, ikke indebærer, at toldskylden ikke er skyldig efter lovgivningen.

Den medlemsstat, hvorunder afgangsstedet hører, kan imidlertid kun opkræve importafgifterne, såfremt den i henhold til artikel 379, stk. 2, i forordning nr. 2454/93 har underrettet den hovedforpligtede om, at vedkommende har en frist på tre måneder til at føre bevis for, hvor en overtrædelse eller en uregelmæssighed er begået, og dette bevis ikke er blevet ført inden for fristen.

Det kan nemlig hverken udledes af nogen af toldkodeksens bestemmelser i afsnit VII, kapitel 2, eller dens systematik, at en toldskyld slet ikke er opstået, hvis stedet for dens opståen ikke er blevet fastlagt. Hvad angår begrebet »skyldigt efter lovgivningen« vedrører dette beløbet for import- og eksportafgifter for en vare, som fastsættes på grundlag af de særlige beskatningselementer, der gælder for varen på det tidspunkt, hvor toldskylden, som vedrører den, opstår. Når en af de begivenheder, der udløser toldskylden, således indtræder, kan det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb følgelig fastsættes i medfør af Fællesskabernes toldtarif.

Det er dog en forudsætning for toldmyndighedernes opkrævning heraf, at den hovedforpligtigede underrettes om den i gennemførelsesforordningens artikel 379, stk. 2, omhandlede tremånedersfrist til at føre bevis for, hvor en overtrædelse eller en uregelmæssighed er begået.

(jf. præmis 25, 27, 30, 35 og 36 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 7)

2. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – undladelse – begrundet i interne forhold – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer (EUT L 345, s. 90).

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
Sag C-486/06

BVBA Van Landeghem

mod

Belgische Staat

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af hof van beroep te Antwerpen

»Fælles toldtarif — kombineret nomenklatur — tarifering — pos. 8703 og 8704 — motorkøretøjer af pickup-typen«

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 6. december 2007 I-10663

Sammendrag af dom

Fælles toldtarif – toldpositioner – motorkøretøjer af pickup-typen

Pickupper, der består dels af en lukket kabine, der tjener som passagerrum, hvori der bag førerens sæde eller bænk befinder sig sammenklappelige eller udtagelige sæder med trepunktssikkerhedssele, dels af et lad, som ikke er højere end 50 cm, kun kan åbnes bagtil og ikke har nogen anordninger til fastgørelse af en ladning, samt har et meget luksuriøst interiør med meget ekstraudstyr (bl.a. elektrisk indstillelige lædersæder, elektrisk betjente spejle og ruder samt stereoanlæg med CD-afspiller), ABS-bremsesystem, en 4-8 liters benzinmotor med automatgear og et meget højt brændstofforbrug, firehjulstræk og luksus-sportsfælge, skal ud fra deres udseende og samtlige deres karaktergivende egenskaber tariferes i pos. 8703 i den kombinerede nomenklatur, som fremgår af bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved forordning nr. 3115/94, forordning nr. 3009/95 og forordning nr. 1734/96.

(jf. præmis 43 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – tjenesteydelser – fastsættelse af stedet for den afgiftsmæssige tilknytning

[Rådets direktiv 77/388, art. 9, stk. 2, litra e), tredje led]

Sammendrag

En medlemsstat, der har opretholdt bestemmelser, hvorefter stedet, hvor en bobestyrer leverer tjenesteydelsen, fastsættes som det sted, hvor den, der yder tjenesten, har etableret hjemstedet for sin erhvervsmæssige virksomhed, har ikke tilsidesat bestemmelserne i direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter. Tjenesteydelser fra en bobestyrer er nemlig ikke omfattet af sjette direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), tredje led, eftersom de har en særlig karakter, der adskiller dem fra de ydelser, der hovedsageligt og sædvanligt udføres af en advokat. En advokats ydelser har sædvanligt til formål at repræsentere og forsvare en persons interesser, og ikke at gennemføre et klart ønske. De tjenesteydelser, der leveres af en bobestyrer og af en advokat, kan heller ikke betragtes som lignende ydelser, eftersom de ikke har samme formål. I de fleste tilfælde påhviler det således en bobestyrer at vurdere samt at fordele arveladers formue til fordel for dem, der er modtagere af ydelsen, og nogle gange, navnlig i forbindelse med forvaltning af mindreåriges formue, at beskytte og sikre en værdiforøgelse heraf, hvorimod formålet med en advokats ydelser først og fremmest er at få medhold i retslige krav.

(jf. præmis 36, 37, 39, 40 og 42)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – lige løn

(Art. 141 EF)

Sammendrag

Artikel 141 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser om aflønning af tjenestemænd, der dels definerer både fuldtids- og deltidsansatte tjenestemænds overarbejdstimer som de timer, de ansatte yder ud over deres individuelle arbejdstider, dels aflønner overarbejdstimer med en timesats, som er lavere end den timesats, der anvendes for arbejdstimer, som udføres inden for den individuelle arbejdstid, således at deltidsansatte tjenestemænd aflønnes dårligere end fuldtidsansatte tjenestemænd for så vidt angår de arbejdstimer, som udøves ud over den individuelle arbejdstid og op til den fuldtidsansatte tjenestemands pligtige timeantal, såfremt

– der blandt alle de arbejdstagere, som er omfattet af de omhandlede nationale bestemmelser, er en væsentligt højere procentdel af kvinder end mænd, som påvirkes

og

– forskelsbehandlingen ikke er begrundet i objektive hensyn, som intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.

(jf. præmis 44 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – fritagelser for bortforpagtning og udlejning af fast ejendom

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra b)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt B, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at en tildeling af retten til at udøve fiskeri mod vederlag i henhold til en forpagtningsaftale, der er indgået for en periode på ti år af ejeren af det vandområde, som denne ret er tildelt for, og af indehaveren af fiskerirettighederne til et offentligt ejet vandområde, ikke udgør bortforpagtning eller udlejning af fast ejendom, eftersom den tildelte ret ikke giver ret til at tage den omhandlede faste ejendom i besiddelse og udelukke alle andre fra at udnytte en sådan ret.

(jf. præmis 23 og domskonkl.)
I-B-2  - 43DOMSTOLENS DOM  
(Anden Afdeling)
6. december 2007
Sag C-59/06 P
Luigi Marcuccio
mod
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
»Appel — tjenestemænd — ansættelse i et tredjeland — omplacering  
af stillingen og dens indehaver — princippet om overholdelse af retten  
til forsvar — rækkevidde — bevisbyrde«
Fuldstændig gengivelse på italiensk  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . II-B-2 - 335
Angående:  Appel til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans 
(Femte Afdeling) den 24.  november 2005, Luigi Marcuccio 
mo
d Kommissionen (sag T-236/02, Sml. Pers. I-A, s. 365, og II, 
s. 1621), i hvilken Retten frifandt Kommissionen for en påstand 
om annullation af Kommissionens afgørelse om omplacering af 
appellantens stilling fra Luanda (Angola) til Bruxelles, samt en påstand om erstatning.
U
dfald:  Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første 
Instans den 24. november 2005, Marcuccio mod Kommissionen (sag 
T-236/02), ophæves. Sagen hjemvises til De Europæiske 
Fællesskabers Ret i Første Instans. Afgørelsen om sagens 
omkostninger udsættes.
I-B-2  - 44SAMMENDRAG — SAG C-59/06 P
Sammendrag
Tjenestemænd  — principper  — ret til forsvar  — rækkevidde  — forpligtelse til at høre 
tjenestemanden, inden der vedtages en beslutning om, at han omplaceres mod sin 
vilje — bevisbyrde