1.2.3.

Kommissionen har anført, at den beskyttelsesordning, der blev gennemført ved den omtvistede forordning, havde en mindre restriktiv virkning. Det kan faktisk hævdes, at kombinationen kvota/tillægsafgift er mindre indgribende over for indførslen af champignonkonserves fra tredjelande end de andre former for beskyttelsesforanstaltninger, der udtrykkeligt er hjemlet i artikel 2, stk. l, i forordning nr. 521/77. Jeg bemærker dog i den forbindelse, at Kommissionen og Wünsche ikke desto mindre har fremsat afvigende opfattelser vedrørende de økonomiske konsekvenser af, at tillægsafgiften blev opkrævet. Det er ikke nødvendigt at gå ind på enkelthederne i denne diskussion, og det må være tilstrækkeligt at anføre følgende punkter: a) Den for samtlige tredjelande fastsatte kvote for første kvartal 1981 svarede til 26 % af de indførsler, der fandt sted januar-november 1980 under ordningen med importlicenser; det kan i "øvrigt konstateres, at kvoten for første kvartal 1981 udgjorde lidt mindre end en fjerdedel af den endelige kvote på årsbasis, der, således som det fremgår af Rådets forordning nr. 1796/81 ( 34 ), blev fastsat til 34750 tons. Det fremgår af disse tal, at Kommissionen har tilsigtet at sikre indførsler, der svarede til de traditionelle handelsstrømme; den af Kommissionen indførte beskyttelsesforanstaltning fremtræder dermed som mindre streng end en udsat licensudstedelse og — a fortiori — et totalt eller delvist stop herfor, så meget desto mere som kvoten på ethvert tidspunkt, i det mindste teoretisk, kunne overskrides på betingelse af, at tillægsafgiften blev betalt. b) Spørgsmålet om den økonomiske betydning af tillægsafgiften er blevet vurderet forskelligt: Wünsche har navnlig anført, at anvendelsen af tillægsafgiften på indførsler over den på forhånd fastsatte kvote indebærer urimeligt store omkostninger, som absolut umuliggør enhver indførsel ud over kvoten. Kommissionen har erkendt, at ansøgningerne om licenser ud over kvoterne kun har drejet sig om ubetydelige mængder (ét ton for første kvartal 1981), hvis man ser bort fra de af Wünsche indgivne ansøgninger. Kommissionen har endvidere erkendt, at kvoterne selv ikke blev opbrugt af alle landene ( 35 ), samt at tillægsafgiften blev beregnet således, at den gav beskyttelse for de umiddelbart truede fællesskabsprodukter ved at bringe prisen for de indførsler, der oversteg kontingentet i henhold til forordningen, op på et niveau, hvor afgiften svarede til mere end halvdelen af den endelige salgspris. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at denne ordning, der fritager importørerne for de handelsmæssige risici, som er følgen af en hel eller delvis lukning af markedet i årets løb, tillader de erhvervsdrivende at foretage en bedre økonomisk planlægning. Ordningen er smidigere end de traditionelle beskyttelsesforanstaltninger, eftersom tillægsafgiften selv er variabel; Kommissionen har endelig anført, at afgiften vel er prohibitiv, men at dette netop er i overensstemmelse med det tilstræbte formål, som var at sikre overholdelsen af importkontingentet og samtidig undgå de forsyningsafbrydelser, der kunne gribe ind i de traditionelle handelsstrømme. Det er efter min mening med rette, at Kommissionen til støtte for sit argument om, at den indførte ordning var mindre restriktiv, har fremhævet, at ordningen i første række bestod af en kvotaordning, i forhold til hvilken tillægsafgiften, når alt kommer til alt, kun var af sekundær betydning: grunden til, at afgiften forekommer urimeligt høj, er, at den blev sat til et fast beløb for at virke prohibitiv. For at den omtvistede beskyttelsesmekanisme kan anses for at være retmæssigt indført, er det imidlertid ikke i sig selv tilstrækkeligt, at den er af mindre restriktiv karakter: det kræves for det første, at den af Kommissionen vedtagne foranstaltning var hensigtsmæssig, for det andet, at Kommissionens vurdering af den pågældende markedssituation var korrekt.