DOMSTOLENS DOM (SJETTE AFDELING) AF 13. FEBRUAR 1992. - GOLDSTAR CO LTD MOD RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ANTIDUMPING - NORMAL VAERDI. - SAG C-105/90.



Samling af Afgørelser 1992 side I-00677



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastlaeggelse af den normale vaerdi - det i foerste raekke anvendelige grundlag - prisen i normal handel - fastlaeggelse paa andet grundlag - betingelser - ingen afsaetning paa hjemmemarkedet, som sker i form af normal handel, eller som muliggoer en passende sammenligning - normal handel - afsaetning der muliggoer en passende sammenligning - begreb - taerskel for repraesentativiteten af afsaetningen paa hjemmemarkedet

[Raadets forordning nr. 2423/88, art. 2, stk. 3, litra a) og b)]

2. Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastlaeggelse af den normale vaerdi - prisen i normal handel - indstilling af produktionen af de paa hjemmemarkedet solgte modeller - uden betydning for beregningen af den normale vaerdi

[Raadets forordning nr. 2423/88, art. 2, stk. 3, litra a) og b)]

3. Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastlaeggelse af den normale vaerdi - metode til fastlaeggelse af den beregnede vaerdi - foreneligheden af bestemmelserne i antidumpinggrundforordningen med GATT' s antidumpingkodeks

[Raadets forordning nr. 2423/88, art. 2, stk. 3, litra b), nr. ii); aftalen om anvendelsen af artikel VI i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel, "antidumpingkodeksen af 1979", art. 2, stk. 4]

4. Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastlaeggelse af den normale vaerdi - fastlaeggelse i form af en beregnet vaerdi - de forskellige beregningsmetoders indbyrdes prioritetsraekkefoelge - beregning af fortjenstmargenen - beregning i foerste raekke paa grundlag af producentens eller eksportoerens fortjeneste i forbindelse med fortjenstgivende salg af samme vare paa hjemmemarkedet - begrundelse - hensyntagen til den paagaeldende virksomheds saerlige forhold

[Raadets forordning nr. 2423/88, art. 2, stk. 3, litra b), nr. ii)]

5. Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastlaeggelse af den normale vaerdi - fastlaeggelse i form af en beregnet vaerdi - fortjenstmargen - eksportsalg til Original Equipment Manufacturers (OEM) - ingen tilsvarende afsaetning paa hjemmemarkedet - fastlaeggelse paa et rimeligt grundlag - fastsaettelse til en procentdel af den paagaeldende virksomheds fortjeneste i forbindelse med salg paa hjemmemarkedet under eget navn - lovligt

[Raadets forordning nr. 2423/88, art. 2, stk. 3, litra b), nr. ii)]

Sammendrag

1. Efter ordlyden af artikel 2, stk. 3, litra a), i antidumpinggrundforordningen, forordning nr. 2423/88, og ordningen i henhold til bestemmelsen som helhed skal den normale vaerdi i foerste raekke fastlaegges paa grundlag af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel. Det fremgaar saaledes af forordningens artikel 2, stk. 3, litra b), at andre fremgangsmaader end dette princip kun kan komme paa tale, saafremt samme vare ikke saelges i normal handel, eller saafremt et saadant salg ikke muliggoer en passende sammenligning.

Ved begrebet normal handel i den naevnte bestemmelse sigtes der til selve arten af den paagaeldende afsaetning. Efter begrebet gaelder der, hvad angaar spoergsmaalet om fastlaeggelsen af den normale vaerdi, andre regler i tilfaelde, hvor en afsaetning paa hjemmemarkedet ikke sker paa normale forretningsmaessige vilkaar, navnlig naar en vare saelges til en pris, der ligger under produktionsomkostningerne, eller naar der finder transaktioner sted mellem parter, der er forretningsmaessigt forbundet, eller mellem hvem der bestaar en kompensationsaftale.

Med hensyn til betingelsen om, at afsaetningen paa hjemmemarkedet skal muliggoere en passende sammenligning, er det relevante spoergsmaal, hvorvidt denne afsaetning er tilstraekkelig repraesentativ til at kunne tjene som grundlag for fastlaeggelsen af den normale vaerdi. Transaktionerne paa hjemmemarkedet maa saaledes afspejle en normal koeberadfaerd og foere til en normal prisdannelse.

Raadets og Kommissionens praksis, hvorefter den naevnte betingelse anses for opfyldt, naar den paagaeldende producents afsaetning paa hjemmemarkedet overstiger 5% af eksportsalget til Faellesskabet, indebaerer en vis grad af retlig vished for de beroerte erhvervsdrivende, for saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt faellesskabsinstitutionerne vil anse afsaetningen paa hjemmemarkedet for repraesentativ. Som foelge af denne sikkerhed boer 5%-kriteriet opretholdes, og det boer kun fraviges i ganske saerlige tilfaelde.

Et saadant tilfaelde vil kunne foreligge, saafremt hjemmemarkedet ikke har et samlet omfang, der er tilstraekkelig stort til, at salgspriserne er et resultat af forholdet mellem udbud og efterspoergsel.

Den omstaendighed, at en eksportoers afsaetning paa hjemmemarkedet er lille i absolutte tal, giver derimod ikke i sig selv grundlag for at fravige praksis for at regne med en graense paa 5%. En fravigelse af den naevnte praksis som foelge af de saerlige omstaendigheder i hvert enkelt konkret tilfaelde ville kunne undergrave den retlige vished, som den netop har til formaal at bibringe.

2. Den omstaendighed, at fremstillingen af de paa hjemmemarkedet solgte modeller er blevet indstillet, er principielt uden betydning for fastlaeggelsen af den normale vaerdi, idet artikel 2, stk. 3, litra b), i antidumpinggrundforordningen, forordning nr. 2423/88, kun henviser til salg.

3. Artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i antidumpinggrundforordningen, forordning nr. 2423/88, er forenelig med artikel 2, stk. 4, i GATT' s antidumpingkodeks, idet bestemmelsen uden at stride mod de reale hensyn, der ligger til grund for sidstnaevnte bestemmelse, blot for de tilfaelde, der maa antages at ville kunne opstaa i praksis, konkretiserer de rimelige metoder, som kan anvendes ved fastlaeggelsen af den beregnede normale vaerdi af den vare, som angiveligt eksporteres til Faellesskabet til dumpingpriser.

Artikel 2, stk. 4, i antidumpingkodeksen er saaledes generelt affattet og indeholder ingen praecisering af, hvorvidt der med begrebet saedvanlig fortjeneste ved salg af varer inden for samme kategori paa oprindelseslandets hjemmemarked sigtes til den paagaeldende eksportoers fortjeneste eller til den gennemsnitlige fortjeneste hos samtlige producenter paa hjemmemarkedet.

4. De tre metoder til fastlaeggelse af den beregnede normale vaerdi, der er hjemmel for i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i antidumpinggrundforordningen, forordning nr. 2423/88, skal tages i betragtning i den raekkefoelge, hvori de optraeder i bestemmelsen.

Fortjenstmargenen skal derfor i foerste raekke fastsaettes paa grundlag af producentens fortjenstmargen i forbindelse med fortjenstgivende salg af samme vare paa hjemmemarkedet. Det er kun, saafremt der ikke foreligger oplysninger herom, eller saafremt oplysningerne er upaalidelige eller uegnede til formaalet, at fortjenstmargenen skal fastsaettes paa grundlag af den fortjeneste, andre producenter har opnaaet ved salg af samme vare.

Ved saaledes at give bestemmelse om, at der i foerste raekke skal ske en anvendelse af oplysninger med tilknytning til den paagaeldende individuelle producent, tilsigtes det med artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), at sikre, at den beregnede normale vaerdi i videst muligt omfang afspejler den situation, som ville have foreligget, saafremt producenten rent faktisk havde haft en tilstraekkelig stor afsaetning af den paagaeldende vare paa hjemmemarkedet. Bestemmelsen er dermed en garanti for, at hver enkelt virksomhed bedoemmes paa grundlag af netop dens saerlige forhold.

Et af disse forhold er producentens prispolitik paa hjemmemarkedet. Der kan derfor ikke ses bort fra oplysninger om den fortjeneste, som er resultatet af denne politik, blot fordi producentens fortjenstmargen i forbindelse med salg af samme vare er saerlig hoej i forhold til den, som andre producenter paa hjemmemarkedet har.

5. Naar ingen producent eller eksportoer i det paagaeldende tredjeland har nogen afsaetning af produkter til Original Equipment Manufacturers (OEM) paa hjemmemarkedet, er det efter artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), sidste punktum, i antidumpinggrundforordningen, forordning nr. 2423/88, udtryk for en rimelig metode at fastsaette fortjenstmargenen i forbindelse med salg af produkter til OEM-kunder i Faellesskabet til en procentdel af den paagaeldende virksomheds fortjeneste i forbindelse med salg paa hjemmemarkedet af produkter under eget navn i stedet for at regne med en ensartet gennemsnitlig fortjenstmargen beregnet paa grundlag af samtlige beroerte producenters fortjenstmargener i forbindelse med salg af maerkeprodukter.

Salg til OEM-kunder og salg af traditionel art under eget navn er saaledes udtryk for to muligheder for at afsaette produktionen, som én og samme producent raader over. Uanset om den ene eller den anden mulighed vaelges, foretages valget paa grundlag af de samme rentabilitetskriterier, som gaelder for den paagaeldende virksomhed.

Der bestaar derfor noedvendigvis en sammenhaeng mellem salg til OEM-kunder og salg under producentens eget navn, og det er derfor et rimeligt valg at fastsaette fortjenstmargenen i forbindelse med salg til OEM-kunder paa grundlag af den fortjenstmargen, der er blevet opnaaet ved salg af maerkeprodukter.

Endvidere er formaalet med at fastlaegge den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi at afgoere, hvilken salgspris der ville gaelde for et produkt, saafremt dette solgtes paa hjemmemarkedet, saaledes at en anvendelse af oplysninger vedroerende den paagaeldende individuelle producent er bedst egnet til at tilgodese dette hensyn, navnlig naar disse oplysninger i betydelig grad adskiller sig fra oplysningerne vedroerende andre producenter.

Naar de fortjenstmargener, som er blevet opnaaet ved salg af maerkeprodukter, varierer betydeligt, strider en anvendelse af en ensartet fortjenstmargen for samtlige beroerte producenter - svarende til gennemsnittet af samtlige fortjenstmargener hos alle disse producenter i forbindelse med salg af maerkeprodukter - mod det naevnte hensyn. For den producent, der kun har opnaaet en lille fortjenstmargen, vil der saaledes blive regnet med en gennemsnitlig og hoejere fortjenstmargen, mens den producent, der har opnaaet en hoej faktisk fortjenstmargen, vil drage fordel af en gennemsnitlig og lavere fortjenstmargen.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. april 1990 har selskabet Goldstar Co. Ltd, Seoul, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation for sit vedkommende af Raadets forordning (EOEF) nr. 112/90 af 16. januar 1990 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af visse CD-afspillere med oprindelse i Japan og Republikken Korea og om endelig opkraevning af den midlertidige told (EFT L 13, s. 21).

2 Goldstar er et selskab, der tilhoerer den sydkoreanske Lucky Goldstar-koncern, og som fremstiller elektriske og elektroniske produkter bestemt til saavel det koreanske marked som til markeder i udlandet. I juni 1987 indgav en sammenslutning af europaeiske producenter af CD-afspillere, Committee of Mechoptronics Producers and Connected Technologies (herefter benaevnt "Compact"), en klage til Kommissionen over Goldstar, idet Compact gjorde gaeldende, at Goldstar solgte produkter i Faellesskabet til dumpingpriser.

3 Den antidumpingprocedure, som Kommissionen ivaerksatte paa grundlag af Raadets forordning (EOEF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 209, s. 1, herefter benaevnt "grundforordningen"), foerte i foerste omgang til, at der blev indfoert en midlertidig antidumpingtold - paa 32,5% af prisen, netto, frit Faellesskabets graense, ufortoldet - paa importen af CD-afspillere fremstillet af Goldstar. Senere, nemlig ved forordning nr. 112/90, som Goldstar har paastaaet annulleret i denne sag, fastsatte Raadet paa forslag af Kommissionen den endelige antidumpingtold til 26,1%.

4 Antidumpingundersoegelsen omfattede perioden 1. juni 1986 - 31. maj 1987 (herefter benaevnt "referenceperioden"), i hvilken sagsoegeren i Korea og i Faellesskabet solgte fem CD-afspillermodeller. Der var for det foerste tale om modellerne GCD 613 og GCD 616, som i Korea blev markedsfoert under sagsoegerens eget navn, og som i Faellesskabet blev solgt saavel under eget navn som i form af salg til Original Equipment Manufacturers (herefter benaevnt "OEM"). For det andet drejede det sig om modellerne GCD 603, GCD 605 og GCD 606, hvis fremstilling blev indstillet i 1985. Samtlige de modeller, der blev solgt i Faellesskabet i referenceperioden, var blevet eksporteret til Faellesskabet foer den 1. juni 1986.

5 Kommissionen og Raadet fastlagde den normale vaerdi af de fem modeller efter tre forskellige metoder. Efter den foerste metode blev den normale vaerdi fastlagt paa grundlag af den vejede gennemsnitlige pris paa hjemmemarkedet i forbindelse med alt salg til uafhaengige koebere. Denne metode blev anvendt for modellerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616, hvor salget paa det koreanske marked oversteg 5% af salget i form af eksport til Faellesskabet.

6 Den anden metode blev anvendt for modellen GCD 613, hvoraf salget paa hjemmemarkedet var mindre end 5% af salget af modellen i form af eksport til Faellesskabet. Efter denne metode blev den normale vaerdi fastlagt i form af en beregnet vaerdi, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii). Ved fastlaeggelsen af denne beregnede normale vaerdi blev der taget udgangspunkt i det vejede gennemsnit af sagsoegerens omkostninger og fortjeneste i forbindelse med afsaetningen i Korea af modellerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616.

7 Den tredje metode blev anvendt for modellerne GCD 613 og GCD 616, som Goldstar havde en afsaetning af i Faellesskabet i form af salg til OEM-kunder. Den normale vaerdi blev her fastlagt i form af en beregnet vaerdi, idet der ikke havde vaeret nogen saadan afsaetning af modellerne paa det koreanske marked. Denne beregnede normale vaerdi blev baseret paa de samme stoerrelser som dem, der blev lagt til grund i forbindelse med den anden metode, bortset fra de beloeb, som repraesenterede fortjeneste. Fortjenesten ved salg til OEM-kunder blev ansat til 30% af sagsoegerens fortjeneste i forbindelse med salg af produkter under eget navn.

8 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

9 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren fremsat tre anbringender, hvorved selskabet anfaegter de tre metoder, som Raadet anvendte ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi.

Anbringendet vedroerende salg, der finder sted i normal handel, eller som muliggoer en passende sammenligning

10 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Raadet har tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), ved at laegge til grund, at modellerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616 blev solgt i Korea i normal handel, og at dette salg muliggjorde en passende sammenligning. Den normale vaerdi burde have vaeret fastlagt i form af en beregnet vaerdi og ikke paa grundlag af de priser, der blev anvendt paa det koreanske marked. Til stoette herfor har sagsoegeren i det vaesentlige fremsat to argumenter.

11 For det foerste har sagsoegeren gjort gaeldende, at begreberne normal handel og passende sammenligning forudsaetter en afsaetning af et tilstraekkeligt stort omfang i absolutte tal paa et repraesentativt hjemmemarked. Raadet har i to henseender undladt at tage hensyn til disse krav. For det foerste har det kun anlagt en relativ vurdering af omfanget af denne afsaetning, idet det har benyttet den saakaldte 5%-regel, der retter sig mod den procentdel af eksporten til Faellesskabet, som omfanget af afsaetningen paa hjemmemarkedet repraesenterer. For det andet undlod Raadet at tage hensyn til de saerlige kendetegn ved og stoerrelsen af det koreanske marked for CD-afspillere, der i referenceperioden var begraenset til 5 000 solgte enheder.

12 Det bemaerkes herom indledningsvis, at efter ordlyden af grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra a), og ordningen i henhold til bestemmelsen som helhed skal den normale vaerdi i foerste raekke fastlaegges paa grundlag af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel (jf. dom af 5.10.1988, forenede sager 277/85 og 300/85, Canon mod Raadet, Sml. s. 5731, praemis 11). Det fremgaar saaledes af grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), at andre fremgangsmaader end dette princip kun kan komme paa tale, saafremt samme vare ikke saelges i normal handel, eller saafremt et saadant salg ikke muliggoer en passende sammenligning.

13 Begrebet normal handel sigter til selve arten af den paagaeldende afsaetning. Efter begrebet gaelder der, hvad angaar spoergsmaalet om fastlaeggelsen af den normale vaerdi, andre regler i tilfaelde, hvor en afsaetning paa hjemmemarkedet ikke sker paa normale forretningsmaessige vilkaar, navnlig naar en vare saelges til en pris, der ligger under produktionsomkostningerne, eller naar der finder transaktioner sted mellem parter, der er forretningsmaessigt forbundet, eller mellem hvem der bestaar en kompensationsaftale.

14 Det maa imidlertid konstateres, at sagsoegeren paa intet tidspunkt har haevdet, at selskabets afsaetning af CD-afspillere paa hjemmemarkedet i referenceperioden skete paa vilkaar, der ikke kunne anses for normale forretningsvilkaar.

15 Det maa herefter undersoeges, hvorvidt afsaetningen paa hjemmemarkedet muliggjorde en passende sammenligning. Med hensyn til denne betingelse er det relevante spoergsmaal, hvorvidt denne afsaetning var tilstraekkelig repraesentativ til at kunne tjene som grundlag for fastlaeggelsen af den normale vaerdi. Transaktionerne paa hjemmemarkedet maa saaledes afspejle en normal koeberadfaerd og foere til en normal prisdannelse.

16 Efter Raadets og Kommissionens praksis anses den naevnte betingelse for opfyldt, naar den paagaeldende producents afsaetning paa hjemmemarkedet overstiger 5% af eksportsalget til Faellesskabet. I det foreliggende tilfaelde fandt Raadet, at afsaetningen paa hjemmemarkedet rent faktisk oversteg 5% af eksporten til Faellesskabet, og at der ikke var grundlag for at fravige praksis paa dette omraade.

17 Om den naevnte praksis bemaerkes, at den indebaerer en vis grad af retlig vished for de beroerte erhvervsdrivende, for saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt faellesskabsinstitutionerne vil anse afsaetningen paa hjemmemarkedet for repraesentativ. Som foelge af denne sikkerhed boer 5%-kriteriet opretholdes, og det boer kun fraviges i ganske saerlige tilfaelde.

18 Et saadant tilfaelde vil kunne foreligge, saafremt hjemmemarkedet ikke har et samlet omfang, der er tilstraekkelig stort til, at salgspriserne er et resultat af forholdet mellem udbud og efterspoergsel. Sagsoegeren har herved gjort gaeldende, at markedet for CD-afspillere i referenceperioden kun var paa 5 000 solgte enheder, og at et marked af dette omfang ikke er tilstraekkelig stort.

19 Ved vurderingen af det af sagsoegeren anfoerte maa der laegges vaegt paa, at markederne for elektriske og elektroniske apparater til privat brug i almindelighed gennemgaar flere udviklingsfaser, under hvilke omfanget af afsaetningen stiger gradvis, mens prisniveauet parallelt hermed udviser en faldende tendens. Forholdet mellem udbud og efterspoergsel resulterer i forskellige prisniveauer i de forskellige udviklingsfaser. Under de foerste udviklingsfaser er der saaledes til en afsaetning af et relativt lille omfang i almindelighed knyttet et relativt hoejt prisniveau.

20 I referenceperioden var det koreanske marked kendetegnet ved en omsaetning af et relativt begraenset omfang og af et relativt stabilt prisniveau.

21 Paa denne baggrund kunne Raadet med rette laegge til grund, at en samlet afsaetning paa 5 000 CD-afspillere muliggjorde en normal prisdannelse paa det koreanske marked, og at der ikke var grund til at fravige den fulgte praksis for en graense paa 5%, hvorved bemaerkes, at afsaetningen paa 5 000 enheder repraesenterer en vaesentlig procentdel af eksporten af koreanske CD-afspillere til Faellesskabet i referenceperioden, nemlig 14%.

22 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at en anden ganske usaedvanlig omstaendighed, som kunne begrunde en fravigelse af denne praksis for at regne med en graense paa 5%, var det forhold, at selskabets afsaetning paa det koreanske marked havde et meget ringe omfang maalt i absolutte tal. Om dette argument bemaerkes, at omfanget af afsaetningen maalt i absolutte tal kan variere fra én oekonomisk sektor til en anden. Det er derfor ikke muligt at fastsaette en almindeligt gaeldende absolut mindstetaerskel, hvorefter en mindre afsaetning paa hjemmemarkedet indebaerer, at der ikke laengere er grundlag for en sammenligning, som er passende. Spoergsmaalet om omfanget af afsaetningen maalt i absolutte tal kan saaledes kun vurderes under hensyntagen til de saerlige omstaendigheder i hvert enkelt konkret tilfaelde.

23 En fravigelse af den praksis, hvorefter der regnes med en graense paa 5%, som foelge af de saerlige omstaendigheder i hvert enkelt konkret tilfaelde ville imidlertid undergrave den retlige vished, som denne praksis netop har til formaal at bibringe i forbindelse med spoergsmaalet om, hvorvidt en eksportoers afsaetning paa hjemmemarkedet boer anses for repraesentativ. En lille afsaetning i absolutte tal giver derfor ikke i sig selv grundlag for at fravige den naevnte praksis.

24 Det bemaerkes endvidere, at sagsoegerens andel af det koreanske marked for CD-afspillere i referenceperioden paa ingen maade var ubetydelig. Markedsandelen oversteg saaledes 5% af den samlede afsaetning paa dette marked.

25 Det var herefter med rette, at Raadet fandt, at der henset til antallet af CD-afspillere, som sagsoegeren solgte paa det koreanske marked, og dette markeds samlede omfang ikke var grundlag for fravige den saedvanlige praksis for at regne med en graense paa 5%.

26 Sagsoegeren har for det andet gjort gaeldende, at selskabet indstillede produktionen af modellerne GCD 603, GCD 605 og GCD 606 i 1985, dvs. foer referenceperioden. Naar henses til de priser, som disse udgaaede modeller blev solgt til paa hjemmemarkedet i denne periode, var der ikke grundlag for en passende sammenligning.

27 Det bemaerkes herom blot, at grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), kun henviser til salg. Fremstillingstidspunktet for de solgte modeller er principielt uden betydning for fastlaeggelsen af den normale vaerdi.

28 Sagsoegeren har herved paa ingen maade godtgjort, at fremstillingstidspunktet skulle have haft nogen indvirkning paa den pris, som de udgaaede modeller blev solgt til paa det koreanske marked.

29 Det foerste anbringende kan herefter ikke laegges til grund.

Anbringendet vedroerende fastsaettelsen af fortjenstmargenen med henblik paa den beregnede normale vaerdi

30 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Raadet har tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), ved at fastlaegge den beregnede normale vaerdi af modellen GCD 613 paa grundlag af fortjenstmargenerne i forbindelse med salg paa det koreanske marked af modellerne GCD 603, GCD 605, GCD 606 og GCD 616, idet fortjenesten for disse ikke svarede til den normale fortjeneste paa dette marked. Raadet burde her have baseret sig paa andre koreanske producenters fortjeneste paa grundlag af en fortolkning af den naevnte bestemmelse ud fra artikel 2, stk. 4, i aftalen om anvendelsen af artikel VI i GATT (EFT 1980 L 72, s. 90, herefter benaevnt "antidumpingkodeksen af 1979").

31 Det bemaerkes herom, at artikel 2, stk. 4, i antidumpingkodeksen af 1979 indeholder foelgende bestemmelse:

"I tilfaelde, hvor salg af samme vare i normal handel paa eksportlandets hjemmemarked ikke forekommer, eller hvor et saadant salg paa grund af den saerlige markedssituation ikke goer en egnet sammenligning mulig, konstateres dumpingmargenen ved at sammenligne med den tilsvarende pris for samme vare ved udfoersel til et tredjeland. Denne pris kan vaere den hoejeste eksportpris, men skal vaere repraesentativ. Sammenligningen kan ogsaa foretages med produktionsomkostningerne i oprindelseslandet med et rimeligt tillaeg for administrations-, salgs- og andre omkostninger samt fortjeneste. I almindelighed maa tillaegget for fortjeneste ikke overstige den saedvanlige fortjeneste ved salg af varer inden for samme kategori paa oprindelseslandets hjemmemarked."

32 Denne bestemmelse er generelt affattet og indeholder ingen praecisering af, hvorvidt der med begrebet saedvanlig fortjeneste ved salg af varer inden for samme kategori paa oprindelseslandets hjemmemarked sigtes til den paagaeldende eksportoers fortjeneste eller til den gennemsnitlige fortjeneste hos samtlige producenter paa hjemmemarkedet.

33 Det bemaerkes endvidere, at det fremgaar af dom af 7. maj 1991 (sag C-69/89, Nakajima All Precision Co. Ltd mod Raadet, Sml. I, s. 2069, praemis 37), at grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), er forenelig med artikel 2, stk. 4, i antidumpingkodeksen af 1979, idet bestemmelsen uden at stride mod de reale hensyn, der ligger til grund for sidstnaevnte bestemmelse, blot for de tilfaelde, der maa antages at ville kunne opstaa i praksis, konkretiserer de rimelige metoder, som kan anvendes ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi.

34 Artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), lyder saaledes:

... "den beregnede vaerdi, fastsat ved sammenlaegning af produktionsomkostningerne og en rimelig fortjenstmargen. Produktionsomkostningerne beregnes paa grundlag af alle omkostninger i normal handel, baade faste og variable, til materialer og fremstilling i oprindelseslandet, plus en rimelig margen til daekning af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger. Stoerrelsen af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste beregnes paa grundlag af producentens eller eksportoerens faktiske omkostninger og den fortjeneste, de har opnaaet paa fortjenstgivende salg af samme vare paa hjemmemarkedet. Foreligger der ikke oplysninger herom, eller er oplysningerne upaalidelige eller uegnede til formaalet, foretages beregningen paa grundlag af andre producenters eller eksportoerers faktiske omkostninger og den fortjeneste, de har opnaaet i oprindelses- eller eksportlandet paa fortjenstgivende salg af samme vare. Kan ingen af disse to metoder anvendes, beregnes de faktiske omkostninger og den opnaaede fortjeneste paa grundlag af salg realiseret af den paagaeldende eksportoer eller af andre producenter eller eksportoerer i samme erhvervssektor i oprindelses- eller eksportlandet eller paa et andet rimeligt grundlag."

35 Domstolen har i dom af 7. maj 1991 (sag C-69/89, jf. ovenfor) fastslaaet, at de tre metoder til fastlaeggelse af den beregnede normale vaerdi, der saaledes er hjemmel for i grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), skal tages i betragtning i den raekkefoelge, hvori de optraeder i bestemmelsen.

36 Fortjenstmargenen skal derfor i foerste raekke fastsaettes paa grundlag af producentens fortjenstmargen i forbindelse med fortjenstgivende salg af samme vare paa hjemmemarkedet. Det er kun, saafremt der ikke foreligger oplysninger herom, eller saafremt oplysningerne er upaalidelige eller uegnede til formaalet, at fortjenstmargenen skal fastsaettes paa grundlag af den fortjeneste, andre producenter har opnaaet ved salg af samme vare.

37 Ved saaledes at give bestemmelse om, at der i foerste raekke skal ske en anvendelse af oplysninger med tilknytning til den paagaeldende individuelle producent, tilsigtes det med grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), at sikre, at den beregnede normale vaerdi i videst muligt omfang afspejler den situation, som ville have foreligget, saafremt producenten rent faktisk havde haft en tilstraekkelig stor afsaetning af den paagaeldende vare paa hjemmemarkedet. Bestemmelsen er dermed en garanti for, at hver enkelt virksomhed bedoemmes paa grundlag af netop dens saerlige forhold.

38 Det bemaerkes herved, at et af disse forhold er producentens prispolitik paa hjemmemarkedet, og at der ikke kan ses bort fra oplysninger om den fortjeneste, som er resultatet af denne politik, blot fordi fortjenstmargenen er saerlig hoej i forhold til den, som andre producenter paa hjemmemarkedet har.

39 Det foelger heraf, at Raadet var forpligtet til at fastsaette fortjenstmargenen i forbindelse med den beregnede normale vaerdi af modellen GCD 613 paa grundlag af den fortjeneste, sagsoegeren opnaaede ved salg af andre modeller paa det koreanske marked.

40 Det andet anbringende kan herefter ikke laegges til grund.

Anbringendet vedroerende fastsaettelsen af fortjenstmargenen med henblik paa den beregnede normale vaerdi af de modeller, der blev solgt i Faellesskabet til OEM-kunder

41 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Raadet har tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), ved i forbindelse med fastlaeggelsen af den beregnede normale vaerdi af modellerne GCD 613 og GCD 616, som sagsoegeren havde en afsaetning af i form af salg til OEM-kunder i Faellesskabet, at have ansat fortjenstmargenen til 30% af den, der blev opnaaet i Korea ved salg under selskabets eget navn. Herved er der ikke blevet taget hensyn til, at der ingen sammenhaeng er mellem salg til OEM-kunder og salg under producentens eget navn. Fremgangsmaaden er ikke alene vilkaarlig, men strider ogsaa mod faellesskabsinstitutionernes praksis i andre sager, hvori de har lagt en fast procentsats paa 5 til grund for samtlige beroerte selskaber. Endelig har Raadet tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved at regne med forskellige fortjenstmargener for de beroerte koreanske producenter, selv om disses forhold maatte sidestilles, for saa vidt som de ikke havde nogen afsaetning i form af salg til OEM-kunder paa det koreanske marked.

42 Inden der tages stilling til, om der maa gives sagsoegeren medhold i disse klagepunkter, bemaerkes, at ingen koreansk producent i referenceperioden havde solgt produkter til OEM-kunder paa det koreanske marked, og at faellesskabsinstitutionerne derfor ikke raadede over oplysninger vedroerende denne form for afsaetning paa det koreanske marked. Faellesskabsinstitutionerne fastlagde derfor den beregnede normale vaerdi paa grundlag af oplysninger vedroerende afsaetningen af maerkeprodukter. For at tage hoejde for forskellene mellem priserne i forbindelse med henholdsvis salg af maerkeprodukter og salg til OEM-kunder regnede faellesskabsinstitutionerne dog for sagsoegerens vedkommende med en fortjenstmargen svarende til 30% af den fortjenstmargen, der blev opnaaet ved salg af maerkeprodukter.

43 Det maa herefter paa grundlag af sagsoegerens klagepunkter undersoeges, hvorvidt denne sats paa 30% kan anses for rimelig, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), sidste punktum.

44 Herved maa det i foerste raekke undersoeges, hvorvidt Raadet tog behoerigt hensyn til forskellene mellem salg til OEM-kunder og salg af maerkeprodukter, da det fastsatte den margen, som der blev regnet med for salg til OEM-kunder, paa grundlag af fortjenesten i forbindelse med salg af maerkeprodukter.

45 Hvad angaar forholdet mellem disse to former for afsaetning, bemaerkes, at den afgoerende forskel findes i handelsleddet. De to former for afsaetning retter sig saaledes mod forskellige former for kunder, der i almindelighed driver virksomhed i forskellige handelsled, men det produkt, som gennem OEM saelges til den endelige forbruger, er det samme som det, der saelges under producentens eget navn. Produktionsomkostningerne i forbindelse med de to former for afsaetning ligger derfor i samme stoerrelsesorden.

46 Salg til OEM-kunder og salg af traditionel art er saaledes udtryk for to muligheder for at afsaette produktionen, som én og samme producent raader over. Uanset om den ene eller den anden mulighed vaelges, foretages valget paa grundlag af de samme rentabilitetskriterier, som gaelder for den paagaeldende virksomhed.

47 Der bestaar derfor noedvendigvis en sammenhaeng mellem salg til OEM-kunder og salg under producentens eget navn, og det var derfor et rimeligt valg, at Raadet fastsatte fortjenstmargenen i forbindelse med salg til OEM-kunder paa grundlag af den fortjenstmargen, der blev opnaaet ved salg af maerkeprodukter.

48 Det maa herefter undersoeges, hvorvidt Raadet gjorde sig skyldig i en fejlvurdering ved at fastsaette en individuel fortjenstmargen for sagsoegerens salg til OEM-kunder, mens det i tidligere sager havde regnet med samme gennemsnitlige fortjenstmargen for samtlige beroerte producenter.

49 Det bemaerkes herom, at formaalet med at fastlaegge den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi er at afgoere, hvilken salgspris der ville gaelde for et produkt, saafremt dette solgtes paa hjemmemarkedet, og at en anvendelse af oplysninger vedroerende den paagaeldende individuelle producent er bedst egnet til at tilgodese dette hensyn, navnlig naar disse oplysninger i betydelig grad adskiller sig fra oplysningerne vedroerende andre producenter.

50 Hvad naermere angaar spoergsmaalet om fastsaettelsen af en fortjenstmargen i forbindelse med salg til OEM-kunder, maa det derfor antages, at en anvendelse af en ensartet fortjenstmargen for samtlige beroerte producenter strider mod det naevnte hensyn, naar de fortjenstmargener, som er blevet opnaaet ved salg af maerkeprodukter, og som har tjent som beregningsgrundlag for den paagaeldende ensartede fortjenstmargen, varierer betydeligt. For den producent, der kun har opnaaet en lille fortjenstmargen, vil der saaledes blive regnet med en gennemsnitlig og hoejere fortjenstmargen, mens den producent, der har opnaaet en hoej faktisk fortjenstmargen, vil drage fordel af en gennemsnitlig og lavere fortjenstmargen.

51 I det foreliggende tilfaelde opnaaede sagsoegeren ved sin afsaetning af maerkeprodukter paa det koreanske marked en faktisk fortjenstmargen, der var saerligt hoej. I de sager, som sagsoegeren paaberaaber sig, og som der er henvist til i punkt 26 i generaladvokatens forslag til afgoerelse, var forholdet derimod det, at de paagaeldende virksomheder havde haft faktiske fortjenstmargener, der laa meget taet op ad hinanden.

52 Under disse omstaendigheder var det med foeje, at Raadet for sagsoegerens vedkommende regnede med en individuel fortjenstmargen for modellerne GCD 613 og GCD 616, som selskabet havde haft en afsaetning af i form af salg til OEM-kunder i Faellesskabet.

53 Endelig maa det undersoeges, hvorvidt Raadet handlede vilkaarligt ved at fastsaette denne individuelle fortjenstmargen til 30% af sagsoegerens fortjenstmargen i forbindelse med salg af maerkeprodukter, naar henses til, at det i tidligere antidumpingsager havde lagt en fast margen paa 5% til grund.

54 Det bemaerkes herom indledningsvis, at den faste margen paa 5%, som Raadet lagde til grund i en af disse sager, omtrentligt svarede til en tredjedel af de paagaeldende producenters gennemsnitlige fortjenstmargen i forbindelse med salg paa hjemmemarkedet, mens margenen paa 5% i de to andre sager repraesenterede mere end en tredjedel af den gennemsnitlige fortjenstmargen.

55 Det bemaerkes endvidere, at sagsoegeren under den administrative procedure selv over for faellesskabsinstitutionerne foreslog, at man lagde 30% til grund, dog saaledes, at denne procentsats skulle beregnes af samtlige producenters gennemsnitlige fortjeneste.

56 Under disse omstaendigheder kan det ikke haevdes, at Raadet fastsatte den paagaeldende fortjenstmargen vilkaarligt.

57 Foelgelig kan Raadet ikke antages at have tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), ved i forbindelse med fastlaeggelsen af den beregnede normale vaerdi af modellerne GCD 613 og GCD 616, som sagsoegeren havde en afsaetning af i form af salg til OEM-kunder i Faellesskabet, at have regnet med en fortjenstmargen paa 30% af den fortjenstmargen, der blev opnaaet ved salg af maerkeprodukter.

58 Det tredje anbringende kan herefter heller ikke laegges til grund, hvorfor sagsoegte i det hele vil vaere at frifinde.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

59 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor betale sine egne omkostninger tillige med sagsoegtes. Kommissionen og Compact, der har interveneret til stoette for sagsoegtes paastande, boer baere deres egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 69, stk. 4.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

1) Sagsoegte frifindes.

2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger, bortset fra intervenienternes.