DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING) AF 6. NOVEMBER 1990. - WEDDEL & CO BV MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - IMPORTLICENSER FOR OKSEKOED. - SAG 354/87.



Samling af Afgørelser 1990 side I-03847



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Annullationssoegsmaal - fysiske og juridiske personer - retsakter der beroerer dem umiddelbart og individuelt - forordning om fastsaettelse af en procentsats for nedsaettelse af de maengder, for hvilke der i en bestemt periode er indgivet ansoegninger om importlicenser

( EOEF-Traktaten, art . 173, stk . 2, og art . 189, stk . 2; Kommissionens forordning nr . 2806/87 )

2 . Landbrug - faelles markedsordning - oksekoed - toldkontingent for fersk, koelet eller frosset oksekoed af hoej kvalitet - importlicensordning - licensansoegninger der overstiger den disponible maengde - anvendelse af en ensartet procentsats for nedsaettelse - indfoerelse af en oevre graense for ansoegninger, der kan imoedekommes efter nedsaettelsen, ved behandlingen af de af hovedsagen omfattede ansoegninger - Kommissionens eget kompetenceomraade - tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet - ingen tilsidesaettelse

( Kommissionens forordning nr . 2377/80, som aendret ved forordning nr . 3578/82, og forordning nr . 2806/87, art . 1, stk . 2 )

Sammendrag

1 . I forbindelse med forvaltningen af et toldkontingent beroerer en forordning om fastsaettelse af den procentsats, hvormed medlemsstaternes kompetente organer kan imoedekomme de af de erhvervsdrivende indgivne ansoegninger om importlicenser, umiddelbart disse erhvervsdrivende . Selv om forfatterne af den forordning, der blev udstedt under hensyntagen til den samlede maengde, for hvilken der var indgivet saadanne ansoegninger i en bestemt periode, ikke havde kendskab til ansoegernes identitet, bestemte forordningen, i hvilket omfang hver enkelt ansoegning kunne imoedekommes, saaledes at den beroerte hver enkelt ansoeger individuelt . Heraf foelger, at forordningen ikke er almengyldig, jf . Traktatens artikel 189, stk . 2, men skal opfattes som en raekke individuelle afgoerelser, hvorfor en af forordningen beroert erhvervsdrivende kan rejse annullationssoegsmaal til proevelse af forordningen, jf . Traktatens artikel 173, stk . 2 .

2 . Naar henses til formaalet med importlicensordningen, der giver adgang til faellesskabstoldkontingentet for fersk, koelet eller frosset oksekoed af hoej kvalitet, samt til nedsaettelsen af de maengder, der er ansoegt om, saafremt de overstiger det fastsatte kontingent, jf . forordning nr . 2377/80, som aendret ved forordning nr . 3578/82, der skal sikre, at alle interesserede erhvervsdrivende i Faellesskabet har lige og stadig adgang til dette kontingent, var Kommissionen paa det tidspunkt, da alle ansoegningerne var indgivet, berettiget til, ved artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 2806/87, at bestemme, at saafremt en licensansoegning oversteg den disponible maengde, kunne den kun tages i betragtning inden for rammerne af denne maengde . Da en ansoegning, der overstiger den disponible maengde, kun kan vaere indgivet i den hensigt at undgaa Kommissionens efterfoelgende forholdsmaessige nedsaettelse af de forskellige ansoegninger, er en saadan foranstaltning, der traeffes i overensstemmelse med princippet om god forvaltning, noedvendig for at undgaa, at formaalet med ordningen undergraves, og da den henhoerer under Kommissionens eget kompetenceomraade, kan foranstaltningen traeffes uden forudgaaende hoering af Forvaltningskomitéen . Da denne foranstaltning kun er en simpel praecisering og en noedvendig konsekvens af de allerede eksisterende faellesskabsregler, kan den ikke antages at tilsidesaette retssikkerhedsprincippet .

Dommens præmisser

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 24 . november 1987, har Weddel & Co . BV i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2806/87 af 18 . september 1987 om udstedelse af importlicenser for fersk, koelet eller frosset oksekoed af hoej kvalitet ( EFT L 268, s . 59 ).

2 Inden der tages stilling til, om der kan gives sagsoegeren medhold, er det noedvendigt at se paa den sammenhaeng, hvori den anfaegtede forordning indgaar, nemlig faellesskabsreglerne om faellesskabstoldkontingentet for de omhandlede produkter, udstedelsen af importlicenser og anvendelsen af kontingentet .

Faellesskabstoldkontingentet

3 Hvert aar aabner Faellesskabet, inden for rammerne af sine forpligtelser i henhold til den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel ( herefter benaevnt "GATT "), et faellesskabstoldkontingent for fersk, koelet eller frosset oksekoed af hoej kvalitet . For saa vidt angaar 1987, skete det ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3928/86 af 16 . december 1986 ( EFT L 365, s . 2 ). Ifoelge forordningens artikel 1 udgjorde den samlede kontingentmaengde 29 800 tons . Artikel 2 foreskriver, at gennemfoerelsesbestemmelserne fastsaettes efter den saakaldte "forvaltningskomitéprocedure", jf . artikel 27 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 805/68 af 27 . juni 1968 om den faelles markedsordning for oksekoed ( EFT 1968 I, s . 179 ).

4 Kommissionen fastsatte gennemfoerelsesbestemmelserne for importordningerne ved forordning ( EOEF ) nr . 3985/86 af 23 . december 1986 ( EFT L 370, s . 37 ). Forordningens artikel 1, stk . 1, litra d ), bestemmer :

"1 . Det toldkontingent for fersk, koelet eller frosset oksekoed, der er fastsat i artikel 1, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 3928/86 fordeles som :

a ) ...

...

d ) 10 000 tons, i varens vaegt koed, henhoerende under pos . 02.01 A II a ) og 02.01 A II b ) i Den Faelles Toldtarif, der svarer til foelgende definition : ..."

Artikel 7 lyder saaledes :

"Indgivelse af licensansoegninger og udstedelse af importlicenser for koed som omhandlet i artikel 1, stk . 1, litra d ), sker i henhold til artikel 12 og 15 i forordning ( EOEF ) nr . 2377/80 ."

Importlicensordningen

5 I den for naervaerende sag relevante periode fandt udstedelsen af importlicenser sted paa grundlag af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2377/80 af 4 . september 1980 ( EFT L 241, s . 5 ). Forordningens artikel 12, som aendret ved artikel 2 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3578/82 af 23 . december 1982 ( EFT L 373, s . 59 ), der gjaldt indtil den 1 . januar 1988, bestemmer :

"1 . Adgang til den saerlige importordning, der omhandles i artikel 1, stk . 1, litra d ), i forordning ( EOEF ) nr . 2972/79, er betinget af, at

a ) licensansoegningen eller licensansoegningerne, der indgives af en og samme person, omfatter en samlet maengde svarende til mindst 5 t koed i varens vaegt, for den paagaeldende ordning og for den maaned, hvor licensansoegningen eller licensansoegningerne indgives

..."

6 Artikel 15 i forordning nr . 2377/80 indeholder regler om ansoegning om og udstedelse af importlicenser . Artikel 15, stk . 6, litra d ), som indfoejet ved forordning nr . 3578/82, bestemmer :

"d ) Kommissionen afgoer, i hvilket omfang den kan imoedekomme de i artikel 12 omhandlede ansoegninger . Hvis de maengder, der er indgivet licensansoegninger om, overstiger de disponible maengder, fastsaetter Kommissionen en ensartet procent for nedsaettelse af de maengder, der er ansoegt om . Hvis den samlede maengde, der er indgivet ansoegninger om, er under den disponible maengde, fastsaetter Kommissionen den resterende maengde ."

Anvendelse af faellesskabstoldkontingentet

7 Med hensyn til det kontingent paa 10 000 tons oksekoed af hoej kvalitet, der var blevet fastsat for aaret 1987, jf . artikel 1, stk . 1, litra d ), i forordning nr . 3985/86, blev der indgivet ansoegninger om importlicenser for en samlet maengde, som overskred de disponible maengder . Ved forordning ( EOEF ) nr . 519/87 af 20 . februar 1987 ( EFT L 52, s . 12 ) anvendte Kommissionen herefter muligheden for at nedsaette de maengder, der var ansoegt om, med en vis procentsats, jf . artikel 15, stk . 6, litra d ), i forordning nr . 2377/80 . Artikel 1 bestemmer :

"3,343% af de maengder, som der er soegt om gennem importlicensansoegninger indgivet for februar 1987 vedroerende fersk, koelet eller frosset oksekoed af hoej kvalitet, som omhandlet i artikel 1, stk . 1, litra d ), i forordning ( EOEF ) nr . 3985/86, imoedekommes ."

8 Da et stort antal af de licenser, der var ansoegt om, ikke blev anvendt af kommercielle aarsager, blev der i henhold til Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2539/87 af 24 . august 1987 ( EFT L 241, s . 6 ) indledt en ny udbudsprocedure . Forordningens artikel 1 loed saaledes :

"Licensansoegninger kan i loebet af de foerste ti dage af september maaned 1987 indgives i overensstemmelse med artikel 12 i forordning ( EOEF ) nr . 2377/80 for en samlet maengde paa 4 617 tons oksekoed med oprindelse i og fra USA og Canada ."

9 Herefter fandt Kommissionen det noedvendigt at nedsaette de maengder, der var ansoegt om, med en vis procentsats i henhold til forordning nr . 2539/87 . Den omtvistede forordning nr . 2806/87 bestemmer saaledes i artikel 1 :

"0,2425% af de maengder, som der er soegt om gennem importlicensansoegninger indgivet for september 1987 vedroerende fersk, koelet eller frosset oksekoed af hoej kvalitet, som omhandlet i artikel 1, stk . 1, litra d ), i forordning ( EOEF ) nr . 3955/85, imoedekommes .

Saafremt en ansoegning overstiger den maengde paa 4 617 tons, der blev stillet til raadighed ved forordning ( EOEF ) nr . 2539/87, tages der kun hensyn til den inden for denne maengde ."

10 Den 9 . september 1987 indgav sagsoegeren til de nederlandske myndigheder en ansoegning om importlicens for 80 000 tons oksekoed og den 10 . september en ansoegning om yderligere 240 000 tons . Som foelge af maksimumsreglen i artikel 1, stk . 2, i den omtvistede forordning nr . 2806/87 fik sagsoegeren kun tildelt en licens svarende til 0,2425% af en maengde paa 4 617 tons og kunne saaledes kun importere 11,19 tons oksekoed .

11 Spoergsmaalet om, hvorvidt en erhvervsdrivende inden for rammerne af forordning nr . 2539/87 kunne ansoege om licenser for en maengde, der oversteg den disponible maengde, blev rejst foerste gang under forvaltningskomitémoedet den 11 . september 1987 . Det fremgaar af det summariske referat af moedet, at "Kommissionens tjenestegrene svarede, at artikel 12 i forordning ( EOEF ) nr . 2377/80 ifoelge sin ordlyd ikke fastsaetter en maksimumsmaengde . Spoergsmaalet kan ikke desto mindre give anledning til tvivl og boer goeres til genstand for naermere behandling ".

12 Den 11 . september 1987 meddelte Produktschap voor Vee en Vlees ( herefter benaevnt "Produktschap "), det nederlandske organ med kompetence til at udstede importlicenser, Kommissionen den samlede stoerrelse af de maengder, der var indgivet ansoegning om i Nederlandene . Den 15 . september 1987 meddelte Kommissionen, at en licensansoegning skulle omfatte en samlet maengde paa mindst 5 tons koed uden dog at overskride den samlede maengde, der var til raadighed, da ansoegningen blev indgivet, selv om der siden 1982 ikke var blevet fastsat et konkret maksimum paa dette omraade .

13 Produktschap anfoerte heroverfor, at denne fortolkning af forordning nr . 2539/87 var i strid med en raekke bestemmelser, der var vedtaget tidligere, navnlig under Forvaltningskomitéens moede den 11 . september 1987, og ville skabe alvorlige problemer for de beroerte virksomheder i Nederlandene . Ved forordning nr . 2806/87 af 18 . september 1987 indfoerte Kommissionen imidlertid en oevre graense for ansoegningerne, hvorved de maengder, der ansoeges om, reduceres forholdsmaessigt .

14 Ved kendelse af 27 . april 1988 har Domstolen givet den nederlandske regering tilladelse til at indtraede i sagen som intervenient til stoette for sagsoegeren .

15 Vedroerende sagens retlige baggrund og faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

Formaliteten

16 Sagsoegeren har anfoert, at i henhold til Domstolens dom af 13 . maj 1971, NV International Fruit Company m.fl . mod Kommissionen ( sagerne 41/70-44/70, Sml . s . 83 ), kan sagen antages til realitetsbehandling, da den omtvistede forordning ikke er almengyldig, og forordningens bestemmelser beroerer selskabet umiddelbart og individuelt . Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabet har lidt et betydeligt tab som foelge af udstedelsen af den omtvistede forordning, idet licensansoegningerne kun blev imoedekommet op til en maksimumsmaengde, og at selskabet saaledes mistede muligheden for at importere et betydelig stoerre kvantum oksekoed fra USA og/eller Canada samt muligheden for at faa tildelt licenser inden for rammerne af GATT .

17 Kommissionen har paastaaet sagen afvist med den begrundelse, at forordning nr . 2806/87 ikke beroerer sagsoegeren umiddelbart og individuelt, jf . EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2 . Forordningen er almengyldig og kan ikke anses for en beslutning eller en raekke beslutninger, der opfylder kravene efter artikel 173 . Det forhold, at det er muligt at fastlaegge antallet, og endog identiteten, af de retssubjekter, forordningen skal gaelde for, er ikke i sig selv tilstraekkeligt til, at forordningen kan anses for en retsakt, der kan goeres til genstand for et soegsmaal paa grundlag af artikel 173, stk . 2 .

18 Det skal derfor afgoeres, om bestemmelserne i forordning nr . 2806/87 beroerer sagsoegeren umiddelbart og individuelt i den i EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2, forudsatte betydning .

19 Med hensyn til den foerste betingelse bemaerkes blot, at Kommissionen i forordning nr . 2806/87 fastsaetter meget detaljerede kriterier for tildelingen af importlicenser uden at overlade noget skoen til de nationale organer, der har kompetence til at udstede licenser . Heraf foelger, at sagsoegeren er umiddelbart beroert af forordningen .

20 For saa vidt angaar den anden betingelse, er det ubestridt, at forordning nr . 2806/87 blev udstedt under hensyntagen til de maengder oksekoed, for hvilke der var indgivet individuelle importlicensansoegninger i loebet af de foerste ti dage af september 1987 .

21 Ved vedtagelsen af forordningen var antallet af de ansoegninger, der kunne beroeres heraf, saaledes allerede kendt . Der kunne ikke indgives yderligere ansoegninger . Den procentsats, hvormed ansoegningerne kunne imoedekommes, var fastsat under hensyntagen til den samlede maengde, for hvilken der var indgivet ansoegninger .

22 Ved forordning nr . 2806/87 bestemte Kommissionen derfor - selv om den udelukkende havde kendskab til de maengder, der var ansoegt om - i hvilket omfang den enkelte ansoegning kunne imoedekommes .

23 Heraf foelger, at artikel 1 i forordning nr . 2806/87 ikke er almengyldig, jf . EOEF-Traktatens artikel 189, stk . 2, men skal opfattes som en raekke individuelle afgoerelser, der i medfoer af artikel 1, stk . 1, litra d ), i forordning nr . 3985/86 er truffet af Kommissionen i form af en forordning, idet afgoerelserne paavirker den enkelte licensansoegers retsstilling . Det maa herefter fastslaas, at forordningen beroerer sagsoegeren umiddelbart og individuelt, og at sagen derfor kan antages til realitetsbehandling .

Realiteten

24 Sagsoegeren har i en raekke anbringender navnlig gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har begrundet den omtvistede forordning tilstraekkeligt, at den har overskredet sine befoejelser og at den har tilsidesat en vaesentlig formforskrift .

25 Sagsoegeren har saaledes for det foerste gjort gaeldende, at artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 2806/87, som, ifoelge sagsoegeren, indebaerer en aendring af den af Kommissionen hidtil fulgte politik, ikke begrundes i forordningens praeambel . Foelgelig er forordningen i strid med EOEF-Traktatens artikel 190 .

26 Sagsoegeren har for det andet gjort gaeldende, at forordning nr . 2806/87 ikke blot fastsaetter regler for indgivelsen af licensansoegninger, jf . artikel 15, stk . 6, litra d ), i Raadets forordning nr . 2377/80, men fastsaetter betingelser for udstedelsen af licenser, som ikke er foreskrevet i sidstnaevnte forordnings artikel 12 . Ved saaledes at indfoere nye regler i forbindelse med en forordning, der er udstedt med henblik paa at gennemfoere en raadsforordning, har Kommissionen overskredet sine befoejelser .

27 For det tredje har sagsoegeren gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat en procedureregel og/eller en vaesentlig formforskrift, idet den ikke har hoert Forvaltningskomitéen, jf . artikel 27 i Raadets forordning nr . 805/68 .

28 Under henvisning til maksimumsreglens tilblivelse har Kommissionen gjort gaeldende, at artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 2806/87 kun er en simpel uddybning og ikke en aendring af ordningen i henhold til artiklerne 12 og 15 i Raadets forordning nr . 2377/80 . Maksimumsreglen er saaledes kun en logisk konsekvens af den tekniske anvendelse af den ensartede procentsats, der er foreskrevet i artikel 15, stk . 6, litra d ), i forordning nr . 2377/80 .

29 Det bemaerkes, at sagsoegerens tre anbringender rejser spoergsmaalet, om Kommissionen paa det tidspunkt, da alle ansoegningerne om importlicenser allerede var indgivet, var berettiget til, ved den omtvistede forordning, at indfoere en maksimumsregel ved at praecisere, at hver enkelt ansoegning kun kunne tages i betragtning inden for rammerne af den samlede disponible maengde paa 4 617 tons .

30 Det bemaerkes videre, at som det klart fremgaar af anden betragtning til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2957/79 af 20 . december 1979 ( EFT L 336, s . 5 ), som for foerste gang aabnede faellesskabstoldkontingentet for det omhandlede oksekoed, skal det ved ordningen med ansoegning om importlicenser og nedsaettelse af ansoegningerne, saafremt kontingentet overskrides, "isaer sikres, at alle interesserede parter i Faellesskabet har lige og stadig adgang til dette kontingent ".

31 Det maa anerkendes, at den regel, der er fastsat i artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 2806/87, kun er en hensigtsmaessig administrativ regel, idet den uddyber de allerede eksisterende faellesskabsregler, hvoraf den i oevrigt er en noedvendig konsekvens, idet importlicensordningen ikke kan fungere som tilsigtet uden en saadan regel . Det skal i denne forbindelse understreges, at en ansoegning, der overstiger den disponible maengde, kun kan vaere indgivet i den hensigt at omgaa Kommissionens efterfoelgende forholdsmaessige nedsaettelse af de forskellige ansoegte kvanta til egen fordel . Det maa derfor antages, at de bestemmelser, Kommissionen har fastsat for at undgaa, at formaalet med den omhandlede ordning undergraves, henhoerer under Kommissionens eget kompetenceomraade, og at det ikke var noedvendigt at hoere Forvaltningskomitéen .

32 Sagsoegeren har yderligere gjort gaeldende, at det i henhold til andre forordninger og ordninger under den faelles landbrugspolitik var almindeligt og tilladt at indgive ansoegninger, som overskrider den disponible maengde . I besvarelse af et spoergsmaal fra Domstolen har sagsoegeren imidlertid ikke kunnet give noget eksempel paa en saadan praksis . Under disse omstaendigheder kunne sagsoegeren ikke med rimelighed forvente, at Kommissionen handlede anderledes, og dette argument kan derfor ikke laegges til grund .

33 Sagsoegeren har ogsaa gjort gaeldende, at artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 2806/87 er i strid med lighedsprincippet, idet der herved foretages en uberettiget sondring mellem, paa den ene side, de erhvervsdrivende, som i en enkelt medlemsstat har indgivet en enkelt ansoegning, som overskrider den disponible maengde, og, paa den anden side, dem, der har indgivet en ansoegning i flere medlemsstater, der i hvert enkelt tilfaelde omfatter hele den disponible maengde . Ifoelge sagsoegeren laegges sidstnaevnte ansoegninger ikke sammen, jf . artikel 15, stk . 2, litra b ), i forordning nr . 2377/80, som aendret ved forordning nr . 3578/82, hvorfor det er muligt at ansoege om importlicens i forskellige medlemsstater i henhold til samme saerlige importordning .

34 Kommissionen har anerkendt, at anvendelsen af maksimumsreglen i forordning nr . 2806/87 siden forordning nr . 3578/82' s ikrafttraeden faktisk kan foere til forskelsbehandling, saafremt en enkelt ansoeger samtidig indgiver ansoegninger i forskellige medlemsstater . Det har dog endnu ikke vaeret tilfaeldet . Under alle omstaendigheder har denne mulige forskelsbehandling vaeret uden betydning for sagsoegeren, som ikke har indgivet ansoegninger i andre medlemsstater .

35 Det bemaerkes foerst, at formaalet med den omtvistede importordning er at sikre, at alle Faellesskabets interesserede erhvervsdrivende har lige adgang til den disponible maengde . Det bemaerkes herefter, at saavel indgivelsen i én medlemsstat af en ansoegning, der overskrider den disponible maengde, som indgivelsen i flere medlemsstater af ansoegninger, der i hvert tilfaelde overskrider den samlede disponible maengde, kan undergrave ordningen . Under disse omstaendigheder kan det forhold, at Kommissionen ikke hurtigt har sat en stopper for den anden form for misbrug, ikke indebaere, at sagsoegerens egen metode kan godkendes eller anses for begrundet . Det foelger heraf, at sagsoegeren ikke med foeje kan paaberaabe sig, at lighedsprincippet er tilsidesat .

36 For saa vidt angaar sagsoegerens og den nederlandske regerings argument, hvorefter Kommissionens fortolkning ikke klart finder stoette i de allerede eksisterende faellesskabsregler og er i strid med retssikkerhedsprincippet, skal det endelig fremhaeves igen, at denne fortolkning kun er en simpel praecisering og en noedvendig konsekvens af de allerede eksisterende faellesskabsregler . Det fremfoerte argument, hvorefter retssikkerhedsprincippet er tilsidesat, kan derfor ikke laegges til grund .

37 Det kan herefter fastslaas, at sagsoegerens anbringender ikke kan laegges til grund, hvorfor sagsoegte vil vaere at frifinde .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

38 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger . Da det sagsoegende selskab har tabt sagen, doemmes det til at betale omkostningerne .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN ( Anden Afdeling )

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .