FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

CARL OTTO LENZ

fremsat den 31. januar 1985 ( *1 )

Høje Domstol.m

Jeg vil gerne straks fremsætte mit forslag til afgørelse.

Af retsforhandlingerne fremgår klart, at den italienske ret har haft temmelig store vanskeligheder ved at afgøre den foreliggende tvist.

Det kan absolut ikke overraske mig, at der er forekommet en fejl i retsanvendelsen, således at man har ment at anvende én og ikke en anden bestemmelse.

Alt dette er med Kommissionens bistand blevet gennemdrøftet for Domstolen, og sagen forekommer mig herefter ikke længere helt så vanskelig.

Jeg deler den opfattelse, som sagsøgeren i hovedsagen har givet udtryk for, nemlig at spørgsmålets afgørelse kan findes på grundlag af henstilling nr. 874/83, eftersom man i dennes begrundelse finder en omtale af alle de bestemmelser, der finder anvendelse og løser problemet.

På grundlag af disse betragtninger kan følgende fastslås :

Ved henstilling nr. 1006/78/EKSF af 18. maj 1978 indførte Kommissionen en definitiv antidumpingtold på plader af stål, forzinkede eller på anden måde elektrolytisk forzinkede (galvaniserede), henhørende under pos. 73.13 B IV c 2) i den fælles toldtarif med oprindelse i Den tyske demokratiske Republik.

Kommissionen ændrede denne henstilling ved henstilling 3140/78 af 29. december 1978, ved hvilken der også for varer henhørende under ovennævnte position i den fælles toldtarif blev fastsat andre antidumpingtoldsatser. Sidstnævnte henstilling trådte i kraft den 15. januar 1979 og var gældende i over 4 år og 3 måneder, nemlig til den 16. april 1983. Først da blev den erstattet af Kommissionens henstilling 874/83.

Jeg er helt enig med den italienske regerings repræsentant i, at denne ordning forekommer usædvanlig. På et marked, hvor der hersker så store forstyrrelser, som tilfældet er på stålmarkedet, må anvendelsen af én og samme antidumpingtold i så lang tid bestemt kræve en nærmere forklaring.

Men jeg er bange for, at dette ikke er det rette forum for en sådan forklaring. Domstolen kan ikke beskæftige sig med, om den omhandlede erhvervspolitiske foranstaltning har været hensigtsmæssig. Det spørgsmål kan sandsynligvis gøres til genstand for en indgående drøftelse, og Kommissionens repræsentant har jo i øvrigt netop omtalt, at også forudberegnelige, faste antidumpingtoldsatser kan være ganske nyttige.

Det eneste spørgsmål, der her har betydning, er, om henstillingen har været gyldig. Der er efter min mening ikke for Domstolen fremført noget vægtigt argument mod henstillingens gyldighed.

Henstillingerne 1006/78 og 874/83 omhandler udtrykkeligt antidumpingtold på jern- og stålprodukter hidrørende fra Den tyske demokratiske Republik. I henstilling 3140/78 er DDR ikke udtrykkeligt nævnt, men der henvises bl.a. til henstilling 1006/78, der kun vedrører dette land. Under den mundtlige forhandling er det netop blevet fremført, at der ikke kan herske nogen som helst tvivl om, at henstilling 3140/78 i det omhandlede tidsrum har været anvendelig på de omtvistede indførsler.

Henstilling 1006/78, der var grundlag for Luino toldkammers restancekontors beregning af den antidumpingtold, sagsøgeren skulle betale, var allerede dengang blevet ophævet ved henstilling 3140/78. Der kunne altså ikke mere være tale om at anvende den.

Hermed er efter min mening den retlige situation tilstrækkelig klarlagt i det foreliggende tilfælde. Der er ingen tvivl om, hvilke bestemmelser der ikke har kunnet anvendes. Det gælder også prismeddelelsen af 29. december 1981, hvori der jo henvises til henstilling 3018/79, der i det foreliggende tilfælde ikke har nogen som helst betydning.

Som anført af den italienske regerings repræsentant er det herefter spørgsmålet, hvorledes vi så skal forholde os. Efter min mening har Kommissionens repræsentant med rette anført, at Domstolen af hensyn til et loyalt samarbejde med den forelæggende ret ikke bør forskanse sig bag det urigtigt formulerede spørgsmål, for det er velkendt, hvor vanskeligt det er selv for sagkyndige at komme til klarhed. Domstolen bør af hensigtsmæssighedsgrunde give et bidrag til den materielretlige løsning af problemet.

Jeg skal derfor foreslå Domstolen at formulere besvarelsen af det stillede spørgsmål på følgende måde:

1) Kommissionens meddelelse om ændring af basispriserne for visse jern- og stålprodukter (EFT L 372 af 29. december 1981, s. 1) har ingen betydning for afgørelsen af den foreliggende retssag.

2) De priser, der skulle anvendes i det tidsrum, der er omhandlet i hovedsagen, er de priser, der blev fastsat i henstilling nr. 1006/7 8/EKSF som ændret ved henstilling nr. 3140/78 for varer henhørende under pos. 73.13 B IV c 2) i den fælles toldtarif (EFT L 372 af 30. december 1978, ss. 1 og 17).

( *1 ) – Oversat fra tysk.