Der er hverken i statutten for Domstolen eller procesreglementet fastsat bestemmelser om parternes eller den forelæggende rets mulighed for at indgive skriftlige bemærkninger til generaladvokatens forslag til afgørelse. Det er desuden alene Domstolen, som i henhold til procesreglementets artikel 101 kan anmode den forelæggende ret om at fremkomme med uddybende oplysninger.

For at en udskiftning af begrebet »forretningssted« med begrebet »virksomhed« kan anses for gunstigt for arbejdstagerne, forudsættes det nemlig, at der er tale om et yderligere forhold, som ikke indebærer, at arbejdstagernes beskyttelse forsvinder eller mindskes i de tilfælde, hvor det antal af afskedigelser, som i henhold til artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a), i direktiv 98/59 er krævet med henblik på en kvalificering som »kollektive afskedigelser«, er nået, såfremt begrebet forretningssted var taget i betragtning. En national lovgivning kan således kun anses for at være i overensstemmelse med artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a), nr. i), i direktiv 98/59, såfremt den foreskriver en informations- og høringspligt således som omhandlet i direktivets artikel 2-4, i det mindste i forbindelse med afskedigelse af 10 arbejdstagere på forretningssteder, som normalt beskæftiger over 20 og færre end 100 arbejdstagere. Denne pligt er uafhængig af yderligere krav i national ret, som gælder for virksomheder, som normalt beskæftiger færre end 100 arbejdstagere.

Artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a), i direktiv 98/59 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der som eneste referenceenhed indfører virksomheden og ikke forretningsstedet, såfremt anvendelsen af dette kriterium er til hinder for anvendelen af den i direktivets artikel 2-4 omhandlede informations- og høringsprocedure i de tilfælde, hvor de omhandlede afskedigelser ville skulle defineres som »kollektive afskedigelser« efter definitionen i direktivets artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a), såfremt forretningsstedet var blevet anvendt som referenceenhed.

Det fremgår imidlertid tydeligt af ordlyden og opbygningen af direktiv 98/59, at individuelle arbejdskontrakter, der er indgået for et bestemt tidsrum eller med henblik på en bestemt arbejdsopgave, ikke er omfattet af dets anvendelsesområde. Sådanne kontrakter ophører ikke på arbejdsgiverens opfordring, men derimod i henhold til vilkårene i aftalen eller i henhold til lovgivningen, på tidspunktet for deres udløb, eller når det aftalte arbejde er udført. Det er derfor meningsløst at følge de procedurer, som er fastsat i artikel 2-4 i direktiv 98/59. Formålet med at undgå eller begrænse de kollektive afskedigelser samt at afbøde følgerne af disse kan på ingen måde opfyldes for så vidt angår afskedigelser, som er en følge af kontrakternes ophør.

Artikel 1, stk. 1, i direktiv 98/59 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser skal fortolkes således, at der med henblik på at afgøre, om der er foretaget »kollektive afskedigelser« som omhandlet i denne bestemmelse, ikke skal tages hensyn til individuelle arbejdskontrakter, der er indgået for et bestemt tidsrum eller med henblik på en bestemt arbejdsopgave, i de tilfælde, hvor ophøret indtræder ved ansættelseskontraktens udløb eller arbejdsopgavens ophør.

Artikel 1, stk. 2, litra a), i direktiv 98/59 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser skal fortolkes således, at der med henblik på at afgøre, om der er foretaget kollektive afskedigelser inden for rammerne af arbejdskontrakter, der er indgået for et bestemt tidsrum eller med henblik på en bestemt arbejdsopgave, ikke kræves, at grunden til den kollektive afskedigelse hidrører fra et og samme kollektive aftalegrundlag vedrørende samme tidsrum eller arbejdsopgave.

Begrebet »kollektive afskedigelser«, således som det følger af de indledende ord i artikel 1 i direktiv 98/59, er nemlig defineret med henblik på anvendelse af direktivet som helhed, herunder med henblik på anvendelsen af dets artikel 1, stk. 2, litra a). Den ønskede fortolkning af sidstnævnte bestemmelse vil således kunne begrænse anvendelsesområdet for direktiv 98/59. Lovgiver har imidlertid i artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a), i direktiv 98/59 kun anvendt et eneste kvalitativt kriterium, nemlig kriteriet om, at afskedigelsen ikke »kan tilregnes arbejdstageren selv«. Lovgiver har ikke fastsat andre krav til arbejdsforholdets opståen eller ophør. Hvis direktivets anvendelsesområde begrænses, vil sådanne krav være til hinder for dets effektive virkning, der, som det fremgår af første betragtning hertil, er at beskytte arbejdstagere i tilfælde af kollektive afskedigelser.

(jf. præmis 69, 70 og 72 samt domskonkl. 3)