Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastlæggelse af den normale værdi - de i artikel 2, stk. 3, litra b), in limine, i antidumpinggrundforordningen opregnede muligheder, der udgør fællesskabsinstitutionernes hjemmel til at fravige den metode, hvorefter den normale værdi skal fastlægges på grundlag af de faktiske priser, er udtømmende - anvendelse af metoden med den beregnede værdi, når produktet er patentbeskyttet på eksportørens hjemmemarked - tilføjelse af en mulighed, der ikke er nævnt i forordningens artikel 2, stk. 3 - udelukket

[Rådets forordning nr. 2423/88, art. 2, stk. 3, litra a) og b)]

2 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - forordning om indførelse af en endelig antidumpingtold - forordning om indførelse af en foreløbig antidumpingtold, der er ugyldig som følge af tilsidesættelse af retten til kontradiktion - virkningen på lovligheden af forordningen om indførelse af en endelig antidumpingtold - betingelser

(Rådets forordning nr. 2423/88, art. 7, stk. 4)

Sammendrag

1 Artikel 2, stk. 3, i antidumpinggrundforordningen nr. 2423/88 indeholder tre forskellige metoder med henblik på fastlæggelsen af den normale værdi. Den første metode, der er omtalt i artikel 2, stk. 3, litra a), består i, at den normale værdi fastlægges på grundlag af den faktiske pris, dvs. den sammenlignelige pris, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel for samme vare til forbrug i eksport- eller oprindelseslandet. Efter den anden metode, der er nævnt i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. i), skal den normale værdi fastlægges på grundlag af den sammenlignelige pris for samme vare, når denne udføres til et tredjeland. Endelig skal den normale værdi efter den tredje metode, der er nævnt i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), fastlægges på grundlag af en beregnet værdi. Forordningens artikel 2, stk. 3, litra b), in limine, pålægger fællesskabsinstitutionerne at benytte de sidste to metoder, såfremt samme vare ikke sælges i normal handel på eksportlandets eller oprindelseslandets hjemmemarked, eller såfremt et sådant salg ikke muliggør en passende sammenligning.

Efter ordlyden af grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra a), og ordningen i henhold til bestemmelsen som helhed skal den normale værdi i første række fastlægges på grundlag af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales i normal handel. Det fremgår af artikel 2, stk. 3, litra b), at andre fremgangsmåder end dette princip kun kan komme på tale, såfremt samme vare ikke sælges i normal handel, eller såfremt et sådant salg ikke muliggør en passende sammenligning. Begrebet normal handel sigter til selve arten af den pågældende afsætning. Efter begrebet gælder der, hvad angår spørgsmålet om fastlæggelsen af den normale værdi, andre regler i tilfælde, hvor en afsætning på hjemmemarkedet ikke sker på normale forretningsmæssige vilkår, navnlig når en vare sælges til en pris, der ligger under produktionsomkostningerne, eller når der finder transaktioner sted mellem parter, der er forretningsmæssigt forbundet, eller mellem hvem der består en kompensationsaftale. Endelig er det relevante spørgsmål i forbindelse med betingelsen om, at afsætningen på eksportørens hjemmemarked skal muliggøre en passende sammenligning, hvorvidt denne afsætning var tilstrækkelig repræsentativ til at kunne tjene som grundlag for fastlæggelsen af den normale værdi. Transaktionerne på hjemmemarkedet må således afspejle en normal køberadfærd og føre til en normal prisdannelse.

Det må herefter fastslås, at de to muligheder, der er nævnt i grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), in limine, der er fællesskabsinstitutionernes hjemmel til at fravige den metode, hvorefter den normale værdi skal fastlægges på grundlag af de faktiske priser, er udtømmende, og at de begge refererer til, hvad der er karakteristisk for afsætningen, og ikke til prisen på varen.

Det følger heraf, at en antagelse om, at metoden med den beregnede normale værdi ligeledes må anvendes, når prisen på produktet på eksportørens hjemmemarked ikke er sammenlignelig med eksportprisen, fordi produktet er patentbeskyttet på dette marked, udvider de to muligheder, der udtømmende er opregnet i den nævnte forordnings artikel 2, stk. 3, litra b), in limine, med en tredje mulighed, som bestemmelsen ikke indeholder, og som følgelig må forkastes.

(jf. præmis 33-43)

2 Gyldigheden af en endelig forordning om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold kun kan påvirkes af den midlertidige forordnings eventuelle ugyldighed, såfremt ugyldigheden har haft indflydelse på den endelige forordning.

Den omstændighed, at eksportøren ikke rettidigt var blevet orienteret om indførelsen af den midlertidige told, har ingen betydning for den endelige opkrævning af den midlertidige told, i det omfang sagsøgeren havde kunnet fremføre sine synspunkter før udstedelsen af den endelige forordning.

Herefter findes Retten med rette at have fastslået, at selv om man går ud fra, at en overholdelse af kontradiktionsprincippet forudsætter, at importørerne bliver underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det påtænkes at indføre midlertidig told, kan en manglende iagttagelse af de pågældende rettigheder ikke i sig selv medføre, at forordningen om indførelse af den endelige told er behæftet med en mangel, når manglen ved den procedure, der har ført til udstedelsen af forordningen om indførelse af den midlertidige told, er blevet afhjulpet under den procedure, der har ført til udstedelsen af forordningen om indførelse af den endelige told.

(jf. præmis 65-67)