ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 200/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 3. maj 2012 — Walter Endress mod Allianz Lebensversicherungs AG

(Sag C-209/12)

2012/C 200/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Walter Endress

Sagsøgt: Allianz Lebensversicherungs AG

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 15, stk. 1, første punktum, i Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8. november 1990 (1) under hensyntagen til artikel 31, stk. 1, i direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 (2) fortolkes således, at den er til hinder for en bestemmelse — som VVG’s § 5a, stk. 2, fjerde punktum, som affattet ved tredje lov til gennemførelse af forsikringsretlige direktiver fra Rådet for De Europæiske Fællesskaber af 21. juli 1994 (tredje gennemførelseslov/EØF til VAG) — hvorefter en opsigelsesret eller en indsigelsesret udløber senest et år efter betaling af den første forsikringspræmie, selv når forsikringstageren ikke er underrettet om retten til opsigelse eller til at gøre indsigelse?

(1) Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8.11.1990 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den fri udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/267/EØF (andet livsforsikringsdirektiv) EFT L 330, s. 50.

(2) Rådets direktiv 92/96/EØF af 10.11.1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv) EFT L 360, s. 1.
1)

Skal artikel 3, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 1610/96 af 23. juli 1996 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for plantebeskyttelsesmidler (1) fortolkes således, at den omstændighed, at der er blevet meddelt en gyldig tilladelse i henhold til artikel 8, stk. 4, i direktiv 91/414/EØF, ikke er til hinder for udstedelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for et plantebeskyttelsesmiddel?
1)

Skal direktivets (1) artikel 7, stk. 1, fortolkes således, at der er tale om genanvendelse (tilgængeliggørelse) af hele eller en væsentlig del af indholdet, vurderet kvalitativt eller kvantitativt, af en database, som udbydes (online) via et websted, såfremt en tredjemand via en af ham udbudt dedicated metasøgemaskine giver almenheden mulighed for at gennemsøge hele indholdet af denne database eller en væsentlig del heraf i »realtime« ved at udføre en »oversat« søgeordre fra en bruger på søgemekanismen på det websted, på hvilket databasen udbydes?
1)

Er en national ordning som den, der er fastsat i det flamske dekret af 17. juli 2000 om organisering af markedet for elektricitet og gennemført ved den flamske regerings bekendtgørelse af 5. marts 2004, som ændret ved den flamske regerings bekendtgørelse af 25. februar 2005 om fremme af fremstilling af elektricitet af vedvarende energikilder og den flamske regerings bekendtgørelse af 8. juli 2005 om ændring af den flamske regerings bekendtgørelse af 5. marts 2004 om fremme af fremstilling af elektricitet af vedvarende energikilder og den flamske regerings bekendtgørelse af 29. marts 2002 om de offentlige myndigheders pligt til fremme af et rationelt strømforbrug, hvorved — leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, er forpligtet til årligt at indgive et bestemt antal grønne certifikater til reguleringsmyndigheden (det nævnte dekrets artikel 23) — en leverandør af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, pålægges en administrativ bøde af den flamske reguleringsmyndighed »Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)«, såfremt den ikke har indgivet det tilstrækkelige antal grønne certifikater til at opfylde en pålagt kvoteforpligtelse med hensyn til grønne certifikater (det nævnte dekrets artikel 37, stk. 2) — det udtrykkeligt er bestemt, at oprindelsesgarantier fra andre lande på bestemte betingelser kan godkendes til opfyldelse af kvotepligten (artikel 15d, stk. 2, i den flamske regerings bekendtgørelse af 5.3.2004, således som den finder anvendelse på denne sag) — reguleringsmyndigheden ikke kan eller vil tage hensyn til oprindelsesgarantier fra Norge og Danmark i mangel af gennemførelsesbestemmelser fra den flamske regering, der anerkender fremlæggelsen af sådanne certifikater som lige eller ligeværdig (det nævnte dekrets artikel 25 og artikel 15d, stk. 2, i bekendtgørelsen af 5.3.2004), uden at reguleringsmyndigheden i det konkrete tilfælde undersøger ligheden eller ligeværdigheden — det i hele den periode, hvor dekretet af 17. juli 2000 var i kraft, reelt kun var certifikater for produktion af grøn strøm i Den Flamske Region, der blev taget i betragtning ved efterprøvelsen af, om kvoteforpligtelsen var opfyldt, mens der for leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, ikke fandtes nogen mulighed for at godtgøre, at de indgivne oprindelsesgarantier fra andre medlemsstater i Den Europæiske Union opfyldte betingelserne for anerkendelse af lige eller ligeværdige garantier ved udstedelsen af sådanne certifikater, forenelig med artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 11 og/eller traktatens artikel 36 og EØS-aftalens artikel 13?
1)

Er en national ordning som den, der er fastsat i det flamske dekret af 17. juli 2000 om organisering af markedet for elektricitet og gennemført ved den flamske regerings bekendtgørelse af 5. marts 2004 som ændret ved den flamske regerings bekendtgørelse af 25. februar 2005 om fremme af fremstilling af elektricitet af vedvarende energikilder og den flamske regerings bekendtgørelse af 8. juli 2005 om ændring af den flamske regerings bekendtgørelse af 5. marts 2004 om fremme af fremstilling af elektricitet af vedvarende energikilder og den flamske regerings bekendtgørelse af 29. marts 2002 om de offentlige myndigheders pligt til fremme af et rationelt strømforbrug, hvorved — leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, er forpligtet til årligt at indgive et bestemt antal grønne certifikater til reguleringsmyndigheden (det nævnte dekrets artikel 23) — en leverandør af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, pålægges en administrativ bøde af den flamske reguleringsmyndighed »Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)«, såfremt den ikke har indgivet det tilstrækkelige antal grønne certifikater til at opfylde en pålagt kvote med hensyn til grønne certifikater (det nævnte dekrets artikel 37, stk. 2) — det udtrykkeligt er bestemt, at oprindelsesgarantier fra andre lande på bestemte betingelser kan godkendes til opfyldelse af kvotepligten (artikel 15d, stk. 2, i den flamske regerings bekendtgørelse af 5.3.2004, således som den finder anvendelse på denne sag) — reguleringsmyndigheden ikke kan eller vil tage hensyn til oprindelsesgarantier fra Norge i mangel af gennemførelsesbestemmelser fra den flamske regering, der anerkender fremlæggelsen af sådanne certifikater som lige eller ligeværdig (det nævnte dekrets artikel 25 og artikel 15d, stk. 2, i bekendtgørelsen af 5. marts 2004), uden at reguleringsmyndigheden i det konkrete tilfælde undersøger ligheden eller ligeværdigheden — det i hele den periode, hvor dekretet af 17. juli 2000 var i kraft, reelt kun var certifikater for produktion af grøn strøm i Den Flamske Region, der blev taget i betragtning ved efterprøvelsen af, om kvoteforpligtelsen var opfyldt, mens der for leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet ikke fandtes nogen mulighed for at godtgøre, at de indgivne oprindelsesgarantier fra andre medlemsstater i Den Europæiske Union opfyldte betingelserne for anerkendelse af lige eller ligeværdige garantier ved udstedelsen af sådanne certifikater, forenelig med EØS-aftalens artikel 11 og/eller 13?
1)

Er en national ordning som den, der er fastsat i det flamske dekret af 17. juli 2000 om organisering af markedet for elektricitet og gennemført ved den flamske regerings bekendtgørelse af 5. marts 2004, som ændret ved den flamske regerings bekendtgørelse af 25. februar 2005 om fremme af fremstilling af elektricitet af vedvarende energikilder, hvorved — leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, er forpligtet til årligt at indgive et bestemt antal grønne certifikater til reguleringsmyndigheden (det nævnte dekrets artikel 23) — en leverandør af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, pålægges en administrativ bøde af den flamske reguleringsmyndighed »Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)«, såfremt den ikke har indgivet det tilstrækkelige antal grønne certifikater til at opfylde en pålagt kvoteforpligtelse med hensyn til grønne certifikater (det nævnte dekrets artikel 37, stk. 2) — reguleringsmyndigheden ikke kan eller vil tage hensyn til oprindelsesgarantier fra Norge eller Nederlandene i mangel af gennemførelsesbestemmelser fra den flamske regering, der anerkender fremlæggelsen af sådanne certifikater som lige eller ligeværdig (det nævnte dekrets artikel 25 og artikel 15, stk. 1, i bekendtgørelsen af 5.3.2004), uden at reguleringsmyndigheden i det konkrete tilfælde undersøger ligheden eller ligeværdigheden — det i hele den periode, hvor dekretet af 17. juli 2000 var i kraft, kun var certifikater for produktion af grøn strøm i Den Flamske Region, der blev taget i betragtning ved efterprøvelsen af, om kvoteforpligtelsen var opfyldt, mens der for leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, ikke fandtes nogen mulighed for at godtgøre, at de indgivne oprindelsesgarantier opfyldte betingelserne for anerkendelse af lige eller ligeværdige garantier ved udstedelsen af sådanne certifikater, forenelig med artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 11 og/eller traktatens artikel 36 og EØS-aftalens artikel 13?
1)

Er en national ordning som den, der er fastsat i det flamske dekret af 17. juli 2000 om organisering af markedet for elektricitet og gennemført ved den flamske regerings bekendtgørelse af 5. marts 2004 som ændret ved den flamske regerings bekendtgørelse af 25. februar 2005 om fremme af fremstilling af elektricitet af vedvarende energikilder og den flamske regerings bekendtgørelse af 8. juli 2005 om ændring af den flamske regerings bekendtgørelse af 5. marts 2004 om fremme af fremstilling af elektricitet af vedvarende energikilder og den flamske regerings bekendtgørelse af 29. marts 2002 om de offentlige myndigheders pligt til fremme af et rationelt strømforbrug, hvorved — leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, er forpligtet til årligt at indgive et bestemt antal grønne certifikater til reguleringsmyndigheden (det nævnte dekrets artikel 23) — en leverandør af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, pålægges en administrativ bøde af den flamske reguleringsmyndighed »Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)«, såfremt den ikke har indgivet det tilstrækkelige antal grønne certifikater til at opfylde en pålagt kvoteforpligtelse med hensyn til grønne certifikater (det nævnte dekrets artikel 37, stk. 2) — det udtrykkeligt er bestemt, at oprindelsesgarantier fra andre lande på bestemte betingelser kan godkendes til opfyldelse af kvotepligten (artikel 15d, stk. 2, i den flamske regerings bekendtgørelse af 5.3.2004, således som den finder anvendelse på denne sag) — reguleringsmyndigheden ikke kan eller vil tage hensyn til oprindelsesgarantier fra Norge i mangel af gennemførelsesbestemmelser fra den flamske regering, der anerkender fremlæggelsen af sådanne certifikater som lige eller ligeværdig (det nævnte dekrets artikel 25 og artikel 15d, stk. 2, i bekendtgørelsen af 5. marts 2004), uden at reguleringsmyndigheden i det konkrete tilfælde undersøger ligheden eller ligeværdigheden — det i hele den periode, hvor dekretet af 17. juli 2000 var i kraft, reelt kun var certifikater for produktion af grøn strøm i Den Flamske Region, der blev taget i betragtning ved efterprøvelsen af, om kvoteforpligtelsen var opfyldt, mens der for leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet ikke fandtes nogen mulighed for at godtgøre, at de indgivne oprindelsesgarantier fra andre medlemsstater i Den Europæiske Union opfyldte betingelserne for anerkendelse af lige eller ligeværdige garantier ved udstedelsen af sådanne certifikater, forenelig med EØS-aftalens artikel 11 og 13?
1)

Er en national ordning som den, der er fastsat i det flamske dekret af 17. juli 2000 om organisering af markedet for elektricitet og gennemført ved den flamske regerings bekendtgørelse af 5. marts 2004, som ændret ved den flamske regerings bekendtgørelse af 25. februar 2005 om fremme af fremstilling af elektricitet af vedvarende energikilder og den flamske regerings bekendtgørelse af 8. juli 2005 om ændring af den flamske regerings bekendtgørelse af 5. marts 2004 om fremme af fremstilling af elektricitet af vedvarende energikilder og den flamske regerings bekendtgørelse af 29. marts 2002 om de offentlige myndigheders pligt til fremme af et rationelt strømforbrug, hvorved — leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, er forpligtet til årligt at indgive et bestemt antal grønne certifikater til reguleringsmyndigheden (det nævnte dekrets artikel 23) — en leverandør af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, pålægges en administrativ bøde af den flamske reguleringsmyndighed »Vlaamse Reguleringsinstantie voor de Elektriciteits- en Gasmarkt (VREG)«, såfremt den ikke har indgivet det tilstrækkelige antal grønne certifikater til at opfylde en pålagt kvoteforpligtelse med hensyn til grønne certifikater (det nævnte dekrets artikel 37, stk. 2) — det udtrykkeligt er bestemt, at oprindelsesgarantier fra andre lande på bestemte betingelser kan godkendes til opfyldelse af kvotepligten (artikel 15d, stk. 2, i den flamske regerings bekendtgørelse af 5.3.2004, således som den finder anvendelse på denne sag) — reguleringsmyndigheden ikke kan eller vil tage hensyn til oprindelsesgarantier fra Norge eller Danmark/Sverige i mangel af gennemførelsesbestemmelser fra den flamske regering, der anerkender fremlæggelsen af sådanne certifikater som lige eller ligeværdig (det nævnte dekrets artikel 25 og artikel 15d, stk. 2, i bekendtgørelsen af 5.3.2004), uden at reguleringsmyndigheden i det konkrete tilfælde undersøger ligheden eller ligeværdigheden — det i hele den periode, hvor dekretet af 17. juli 2000 var i kraft, reelt kun var certifikater for produktion af grøn strøm i Den Flamske Region, der blev taget i betragtning ved efterprøvelsen af, om kvoteforpligtelsen var opfyldt, mens der for leverandører af elektricitet til slutaftagere, der er tilsluttet distributionsnettet eller transmissionsnettet, ikke fandtes nogen mulighed for at godtgøre, at de indgivne oprindelsesgarantier fra andre medlemsstater i Den Europæiske Union opfyldte betingelserne for anerkendelse af lige eller ligeværdige garantier ved udstedelsen af sådanne certifikater, forenelig med artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 11 og/eller traktatens artikel 36 og EØS-aftalens artikel 13?
1)

Finder bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (1) anvendelse på en aktionær i en fodboldklub, der præsenterer sig over for og opfattes af pressen og samfundet som fodboldklubbens hovedleder (»klubejer«), og der udtaler sig således over for pressen: »Selv ikke hvis Steaua skulle ophøre med at eksistere, ville jeg tage en homoseksuel spiller med på holdet. Rygter er rygter, men hvorfor skriver man mon noget sådant — og så på forsiden… Det er måske ikke sandt, at han er homoseksuel [udelades]. Men hvis han nu er? [Udelades] Der er ikke plads til en homoseksuel i min familie, og Steaua er min familie. Det er bedre at spille med en juniorspiller end med en homoseksuel. Der er ikke tale om forskelsbehandling. Ingen kan tvinge mig til at arbejde med en bestemt person. På samme måde som de har deres rettigheder, har jeg også ret til at arbejde med hvem, jeg foretrækker.« »Selv ikke hvis Steaua skulle ophøre med at eksistere, ville jeg tage en homoseksuel spiller med på holdet. Det er måske ikke sandt, at han er homoseksuel. Men hvis han nu er? Der er ikke plads til en homoseksuel i min familie, og Steaua er min familie. Det er bedre at have en juniorspiller på banen end en homoseksuel. Der er ikke tale om forskelsbehandling. Ingen kan tvinge mig til at arbejde med en bestemt person. På samme måde som de har deres rettigheder, har jeg også ret til at arbejde med hvem, jeg foretrækker. Selv om Gud i en drøm fortalte til mig, at X med 100 % sikkerhed ikke er homoseksuel, ville jeg ikke vælge ham! Pressen har alt for ofte skrevet, at han er homoseksuel. Selv om ȚSKA gav ham gratis til mig, ville jeg ikke have ham! Han kunne være den største kværulant, og den største drukkenbolt… men hvis han er homoseksuel, vil jeg ikke længere høre tale om ham.«?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 126/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (Ungarn) den 24. januar 2012 — Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság mod Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

(Sag C-33/12)

2012/C 126/07

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Körös-Vidéki Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság

Sagsøgt: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

Præjudicielt spørgsmål

Udgør diger, der anvendes som vedvarende græsarealer, udnyttede landbrugsarealer som omhandlet i artikel 143b, stk. 4, i Rådets forordning nr. 1782/2003 (1), selv om de ikke primært anvendes til landbrugsformål, men også anvendes til vandforvaltning og forebyggelse af oversvømmelser?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29.9.2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EUT L 270, s. 1).
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 21 og 63 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) og artikel 28 og 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS-aftalen) idet det har indført en forskellig skattemæssig behandling med hensyn til gavedispositioner og arv af arvinger og gavemodtagere, som er hjemmehørende i Spanien, og arvinger og gavemodtagere, som ikke er hjemmehørende dér, af arveladere, som er hjemmehørende i Spanien, og ikke-hjemmehørende arveladere, samt af gavedispositioner og tilsvarende dispositioner over fast ejendom, som er beliggende i og uden for Spanien.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 6. februar 2012 — BKK Mobil Oil, offentligretligt selskab mod Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V.

(Sag C-59/12)

2012/C 138/02

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BKK Mobil Oil, offentligretligt selskab

Sagsøgt: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e.V.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, stk. 1, sammenholdt med artikel 2, litra d), i direktiv 2005/29/EF (1) om urimelig handelspraksis fortolkes således, at det forhold, at en lovbestemt sygekasse giver sine medlemmer (vildledende) oplysninger med hensyn til ulemperne ved at flytte til en anden lovbestemt sygekasse, også kan anses for en erhvervsdrivendes handling, der udgør en virksomheds handelspraksis over for forbrugerne?

(1) Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22).
2)

Skal bestemmelserne i artikel 15, stk. 3, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, hvorefter den rumænske stat er forpligtet til at meddele Det europæiske Råds generalsekretær, at den har til hensigt at vedtage foranstaltninger til nedsættelse af lønningerne, samt til at præcisere, hvor længe disse foranstaltninger skal være gældende, fortolkes således, at de indebærer, at lov nr. 118/2010 og lov nr. 285/2010 er ugyldige?
—

Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 148 094,1 EUR pr. dag, der skal indbetales på Den Europæiske Unions konto for egne indtægter, for tilsidesættelse af forpligtelsen til at meddele gennemførelsesforanstaltninger.
1)

Skal artikel 3, stk. 2, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (1), og navnlig kravet om en given afgifts »særlige øjemed«, — fortolkes således, at det i henhold til bestemmelsen kræves, at det mål, der forfølges, ikke må være opnåeligt gennem en anden harmoniseret afgift? — fortolkes således, at der er tale om et rent budgetmæssigt formål, når en given afgift er indført samtidig med overførslen af beføjelser til nogle selvstyrende regioner, som samtidig tildeles det provenu, der skabes i forbindelse med opkrævningen af afgiften med det formål delvist at dække de udgifter, der følger med de overførte beføjelser, hvorfor der kan fastsættes forskellige afgiftssatser i hver enkelt selvstyrende region? — Såfremt det foregående spørgsmål besvares benægtende, skal udtrykket »særligt øjemed« da fortolkes således, at der kun kan være ét formål med afgiften, eller kan der på den anden side godt være tale om flere forskellige formål, heriblandt det rent budgetmæssige, som har til hensigt at finansiere visse beføjelser? — Såfremt det foregående spørgsmål besvares med, at der godt kan forfølges flere forskellige formål, hvor relevant skal et givent formål, jf. artikel 3, stk. 2, i direktiv 92/12, da være for at opfylde betingelsen om, at afgiften skal tjene et »særligt øjemed«, når der henses til Domstolens retspraksis, og hvilke kriterier skal i så fald anvendes for at bestemme hovedformålet med tillægsafgiften?
2)

Ifølge det andet anbringende har Retten tilsidesat EU-retten, idet den har foretaget en urigtig bedømmelse af de relevante faktiske omstændigheder, og idet den ikke behørigt har begrundet sin kendelse, da den har fastslået, at sagsøgerne ikke tilhører en sluttet kreds af almennyttige boligselskaber. Den blot teoretiske mulighed, at en bestemt gruppe af støttemodtagere i fremtiden vil blive udvidet, er ikke tilstrækkeligt til at denne gruppe ikke skal anses for at være en afgrænset gruppe. Derudover udgør de eksisterende almennyttige boligselskaber en afgrænset gruppe, idet de berøres mere indgående af beslutningen end et hypotetisk foretagende, som efter beslutningen anerkendes som almennyttigt boligselskab.