Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 12. marts 2002. - Eridania SpA mod Azienda Agricola San Luca di Rumagnoli Viannj. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Giudice di pace di Genova - Italien. - Sukker - prisordning - produktionsåret 1997/1998 - regionalisering - underskudsområder - klassificering af Italien - gyldigheden af forordning (EF) nr. 1188/97 og (EØF) nr. 1785/81. - Sag C-160/98.



Samling af Afgørelser 2002 side I-02533



Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1. Landbrug - fælles markedsordning - sukker - interventionspriser og afledte interventionspriser - dato fastsat som sidste frist for fastsættelsen af interventionspriser - den fastsatte dato ikke overholdt - virkninger

(Rådets forordning nr. 1785/81 og nr. 1188/97)

2. Landbrug - fælles markedsordning - sukker - regionalisering af interventionspriserne - underskudsområder - forordning om fastsættelse for et produktionsår af den afledte interventionspris for hvidt sukker for alle områder i Italien - begrundelse - forpligtelse - omfang

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 243 EF), Rådets forordning nr. 1188/97)

3. Landbrug - fælles markedsordning - sukker - regionalisering af interventionspriserne - underskudsområder - forordning om fastsættelse for et produktionsår af den afledte interventionspris for hvidt sukker for alle områder i Italien - forventning om, at produktionen ikke vil dække efterspørgslen - forordningens gyldighed

[Rådets forordning nr. 1188/97, art. 1, litra f)]

Parter

I sag C-160/98,

angående en anmodning, som Giudice di pace di Genova (Italien) i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,

Eridania SpA

mod

Azienda Agricola San Luca di Rumagnoli Viannj,

at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden af artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 1188/97 af 25. juni 1997 om fastsættelse for produktionsåret 1997/1998 af de afledte interventionspriser for hvidt sukker, interventionsprisen for råsukker, minimumspriserne for A-sukkerroer og B-sukkerroer, samt refusionsbeløbet til udligning af lageromkostninger (EFT L 170, s. 3), og af Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fælles markedsordning for sukker (EFT L 177, s. 4), som affattet ved Rådets forordning (EF) nr. 1101/95 af 24. april 1995 (EFT L 110, s. 1),

har

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, F. Macken, og dommerne N. Colneric (refererende dommer), C. Gulmann, J.-P. Puissochet og V. Skouris,

generaladvokat: J. Mischo

justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von Holstein,

efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:

- Eridania SpA ved avvocati C. Cacciapuoti og I. Vigliotti samt solicitor B. O'Connor

- Rådet for Den Europæiske Union ved I. Díez Parra og J.-P. Hix, som befuldmægtigede

- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved F.P. Ruggeri Laderchi, som befuldmægtiget,

på grundlag af retsmøderapporten,

efter at der i retsmødet den 15. februar 2001 er afgivet mundtlige indlæg af Rådet ved F.P. Ruggeri Laderchi, som befuldmægtiget, og af Kommissionen ved L. Visaggio, som befuldmægtiget,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i samme retsmøde,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 28. marts 1998, indgået til Domstolen den 22. april 1998, har Giudice di pace di Genova i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende gyldigheden af artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 1188/97 af 25. juni 1997 om fastsættelse for produktionsåret 1997/1998 af de afledte interventionspriser for hvidt sukker, interventionsprisen for råsukker, minimumspriserne for A-sukkerroer og B-sukkerroer, samt refusionsbeløbet til udligning af lageromkostninger (EFT L 170, s. 3), og af Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fælles markedsordning for sukker (EFT L 177, s. 4), som affattet ved Rådets forordning (EF) nr. 1101/95 af 24. april 1995 (EFT L 110, s. 1, herefter »forordning nr. 1785/81«).

2 Spørgsmålene er blevet rejst under en sag, der føres af Eridania SpA (herefter »Eridania«), som er sukkerproducent i Italien, mod virksomheden Azienda Agricola San Luca di Rumagnoli Viannj (herefter »Agricola«), der har leveret sukkerroer til Eridania, angående berettigelsen af at kvalificere Italien som et underskudsområde for produktionsåret 1997/1998 og dermed dels at anvende en afledt interventionspris på hvidt sukker for områderne i denne medlemsstat, dels at fastsætte forhøjede minimumspriser til sukkerroeproducenterne.

Fællesskabsbestemmelser

Forordning nr. 1785/81

3 Inden for rammerne af den fælles markedsordning for sukker (herefter »markedsordningen for sukker«) er der ved afsnit I i forordning nr. 1785/81 indført en prisordning, og ved forordningens afsnit III en kvoteordning.

4 For så vidt angår kvoteordningen tildeles hver enkelt medlemsstat en basismængde for national produktion, som fordeles mellem de nationale producenter i form af A- og B-produktionskvoter. Disse to kvoter er omfattet af afsætningsgaranti - i form af en interventionspris for hvidt sukker - såvel på fællesskabsmarkedet som i tredjelande.

5 Med hensyn til prisordningen er det i artikel 3, stk. 1, 4 og 5, i forordning nr. 1785/81 fastsat:

»1. Der fastsættes hvert år for hvidt sukker

a) en interventionspris for de områder, som ikke har underskud

b) en afledt interventionspris for hvert af de områder, som har underskud

[...]

4. Interventionsprisen for hvidt sukker fastsættes inden den 1. august for det produktionsår, der begynder den 1. juli det følgende år, efter fremgangsmåden i traktatens artikel 43, stk. 2.

[...]

5. Rådet fastsætter med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen [...] de afledte interventionspriser samtidig med interventionsprisen for hvidt sukker.

[...]«

6 For at yde rimelige garantier til producenterne fastsættes der årligt - samtidig med fastsættelsen af sukkerprisen - en minimumspris for sukkerroer i forhold til den basispris, som er fastsat i overensstemmelse med artikel 4 i forordning nr. 1785/81. Om minimumspriserne for sukkerroer bestemmes det i samme forordnings artikel 5, stk. 1-4:

»1. Der fastsættes hvert år samtidigt med interventionsprisen for hvidt sukker en minimumspris for A-sukkerroer og en minimumspris for B-sukkerroer.

[...]

2. Minimumsprisen for A-sukkerroer er lig med 98% af basisprisen for sukkerroer.

[...] minimumsprisen for B-sukkerroer [er] lig med 68% af basisprisen for sukkerroer.

3. For de områder, for hvilke der fastsættes en afledt interventionspris for hvidt sukker, forhøjes minimumspriserne for A-sukkerroer og B-sukkerroer med et beløb svarende til forskellen mellem den afledte interventionspris i det pågældende område og interventionsprisen, idet dette beløb berigtiges med koefficienten 1,30.

4. I denne forordning forstås ved A-sukkerroer og ved B-sukkerroer alle sukkerroer, der forarbejdes til henholdsvis A-sukker og B-sukker [...]«

7 Det bestemmes i artikel 6, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1785/81:

»1. [...] sukkerfabrikanterne [er] forpligtet til ved køb af sukkerroer [...]

[...]

mindst at betale en minimumspris [...]

2. Den i stk. 1 nævnte minimumspris svarer

a) for så vidt angår de områder, som ikke har underskud

- for sukkerroer, der forarbejdes til A-sukker, til minimumsprisen for A-sukkerroer

- for sukkerroer, der forarbejdes til B-sukker, til minimumsprisen for B-sukkerroer

b) for så vidt angår de områder, som har underskud

- for sukkerroer, der forarbejdes til A-sukker, til minimumsprisen for A-sukkerroer forhøjet i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3

- for sukkerroer, som forarbejdes til B-sukker, til minimumsprisen for B-sukkerroer forhøjet i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3.«

8 Dermed finder de afledte interventionspriser i henhold til artikel 3, stk. 1, litra b), og artikel 5 i forordning nr. 1785/81 og de minimumspriser for sukkerroer, som er forhøjet i overensstemmelse med forordningens artikel 5, stk. 3, anvendelse på de områder, der betragtes som underskudsområder i henhold til markedsordningen for sukker.

9 Denne ordning benævnes i almindelighed »regionalisering« og sikrer, at der for underskudsområderne kan fastsættes højere priser end for de områder, der ikke har underskud.

Forordningerne vedrørende produktionsåret 1997/1998

10 Den 25. juni 1997 udstedte Rådet forordning (EF) nr. 1187/97 om fastsættelse for produktionsåret 1997/1998 af visse sukkerpriser og af standardkvaliteten for sukkerroer (EFT L 170, s. 1). I henhold til forordningens artikel 1, stk. 2, udgør interventionsprisen for hvidt sukker 63,19 ECU/100 kg, mens basisprisen for sukkerroer i forordningens artikel 2 er fastsat til 47,67 ECU/ton.

11 Samme dag udstedte Rådet forordning nr. 1188/97. I henhold til forordningens artikel 1, litra f), fastsættes den afledte interventionspris for hvidt sukker for alle områder i Italien, der som land er klassificeret blandt underskudsområderne i Fællesskabet, til 65,53 ECU/100 kg. I forordningens artikel 3 er minimumsprisen for A-sukkerroer fastsat til 46,72 ECU/ton og minimumsprisen for B-sukkerroer til 32,42 ECU/ton. Ifølge artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 1785/81 svarer de minimumspriser, der gælder i Italien, til ovennævnte beløb, forhøjet med 3,042 ECU.

12 Anden og tredje betragtning til forordning nr. 1188/97 har følgende ordlyd:

»I artikel 3, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1785/81 er det bestemt, at der for hvert underskudsområde skal fastsættes afledte interventionspriser for hvidt sukker; ved denne prisfastsættelse bør der tages hensyn til de regionale prisforskelle for sukker, som kan forventes ved normal høst og fri omsætning af sukker, på grundlag af de naturlige betingelser for markedsprisdannelsen.

I produktionsområderne i Italien, Irland, Det Forenede Kongerige, Spanien, Portugal og Finland må det forventes, at produktionen ikke vil dække efterspørgslen.«

Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

13 Eridania havde med henblik på forsyningen af en af sine fabrikker for produktionsåret 1997/1998 indgået en kontrakt med Agricola om dyrkning af sukkerroer. I kontrakten var det fastsat, at salget af sukkerroerne skulle ske til de priser og på de vilkår, der var fastsat i EF-bestemmelser og/eller nationale bestemmelser og/eller i brancheaftalen for 1997/1998.

14 Eridania betalte følgelig minimumspriserne for sukkerroer, forhøjet i henhold til artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 1785/81. Disse priser var derfor højere end de minimumspriser, der var gældende i de områder, hvor der ikke var underskud.

15 I hovedsagen nedlagde Eridania påstand om tilbagebetaling af det beløb på 1 224 242 ITL, som selskabet havde betalt til Agricola i medfør af den forhøjelse af sukkerroepriserne, der var en følge af regionaliseringen.

16 Den forelæggende ret har med hensyn til situationen på sukkermarkedet i Italien bemærket, at produktionen i Italien tidligere var utilstrækkelig i forhold til forbruget. Som følge af en omstrukturering af den italienske industri i de seneste 25 år har situationen imidlertid ændret sig gradvis, således at forudsætningerne for regionaliseringen ikke har været opfyldt efter 1990. Ifølge retten er regionaliseringsordningen i henhold til forordning nr. 1101/95 blevet opretholdt for så vidt angår produktionsårene 1995/1996 og 1996/1997 på trods af de oplysninger, som fællesskabsmyndighederne rådede over.

17 Giudice di pace di Genova, der var enig med Eridania i, at der kan være tvivl med hensyn til, om det har været lovligt at opretholde regionaliseringsordningen for Italien, har herefter udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Er forordning (EF) nr. 1188/97 af 25. juni 1997 (offentliggjort i EFT den 28.6.1997) lovlig, navnlig når henses til forordningens artikel 1, litra f), navnlig sammenholdt med artikel 3, stk. 4 og 5, i forordning nr. 1785/81 og med EF-traktatens artikel 190, og når det lægges til grund, at de faktiske oplysninger, som der er redegjort for i præmisserne til nærværende kendelse under »Iº Principalt«, er udtryk for en korrekt vurdering?

2) Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, er da forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 (offentliggjort i EFT den 1.7.1981) med senere ændringer gyldig, navnlig når henses til artikel 3, stk. 1, artikel 5, stk. 3, og artikel 6, stk. 2, jf. EF-traktatens artikel 40, og artikel 30-36, og er således forordning nr. 1188/97, artikel 1, litra f), lovlig, når henses først og fremmest til argumentationen i præmisserne til nærværende kendelse under »IIº Subsidiært«?«

18 Hertil bemærkes indledningsvis, at Domstolen den 6. juli 2000 afsagde dom i en sag, som vedrørte Eridania (sag C-289/97, Sml. I, s. 5409, herefter »dommen af 6. juli 2000«), hvori Domstolen besvarede spørgsmål, der svarer til dem, der er rejst i hovedsagen. Ved skrivelse af 25. september 2000 anmodede Domstolen Giudice di pace di Genova om at oplyse, om retten på baggrund af ovennævnte dom fastholdt den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse. Ved skrivelse af 20. oktober 2000 meddelte den forelæggende ret Domstolen, at retten bl.a. som følge af, at de to sager vedrører forskellige produktionsår, ønskede at opretholde anmodningen.

Det første spørgsmål

Den for sene udstedelse af forordning nr. 1188/97 og den manglende begrundelse for anvendelsen af regionaliseringen på Italien

19 For så vidt angår det første spørgsmål bemærkes, at Domstolen har besvaret det i dommen af 6. juli 2000, idet Eridania allerede under den sag gjorde gældende, at Rådets forordning (EF) nr. 1580/96 af 30. juli 1996 om fastsættelse for produktionsåret 1996/1997 af de afledte interventionspriser for hvidt sukker, interventionsprisen for råsukker, minimumspriserne for A-sukkerroer og B-sukkerroer, samt refusionsbeløbet til udligning af lageromkostninger (EFT L 206, s. 9) var udstedt for sent, hvilket ifølge Eridania var i strid med artikel 3, stk. 4 og 5, i forordning nr. 1785/81, og at forordningen ikke indeholdt nogen begrundelse for, at regionaliseringen fandt anvendelse på Italien.

20 Domstolen fastslog således i præmis 34 i dommen af 6. juli 2000, at datoen den 1. august, som er angivet i artikel 3, stk. 4 og 5, i forordning nr. 1785/81, ikke har tvingende karakter, og at den manglende overholdelse af denne dato således ikke kan føre til, at forordning nr. 1580/96 er ugyldig, for så vidt som denne fastsætter interventionspriserne efter den 1. august.

21 For så vidt angår spørgsmålet om manglende begrundelse behandlede Domstolen dette spørgsmål indgående og udtalte i dommens præmis 44, at begrundelsen for forordning nr. 1580/96 i relation til udpegningen af Italien som underskudsområde for så vidt angår produktionsåret 1996/1997 var tilstrækkelig til at opfylde de begrundelseskrav, som følger af Domstolens praksis.

22 Den behandling af spørgsmålet, Domstolen foretog i dommen af 6. juli 2000, der vedrørte forordning nr. 1580/96, gælder ligeledes med hensyn til forordning nr. 1188/97. Bortset fra, at de to forordninger vedrører forskellige produktionsår, nemlig 1996/1997 for så vidt angår forordning nr. 1580/96 og produktionsåret 1997/1998 for så vidt angår forordning nr. 1188/97, er de identiske. De er begge udstedt efter udløbet af de frister, der i den henseende er fastsat i artikel 3, stk. 4 og 5, i forordning nr. 1785/81, og deres begrundelse, således som den fremgår af anden og tredje betragtning til forordningerne, er identisk.

23 Da Eridania ikke i den sammenhæng har fremført andre argumenter end dem, Domstolen tog stilling til i dommen af 6. juli 2000, er det på det punkt tilstrækkeligt at henvise til den nævnte dom og for så vidt fastholde besvarelsen.

Den forventede underskudsproduktion i produktionsåret 1997/1998

24 Med det første spørgsmål ønskes det endvidere oplyst, om den vurdering af de faktiske omstændigheder, der har ført til, at der måtte forventes en underskudssituation for Italien i produktionsåret 1997/1998, har været korrekt. Med hensyn til de specifikke omstændigheder, der er anført i forelæggelseskendelsen, har der ikke kunnet tages stilling hertil i dommen af 6. juli 2000, hvor Domstolen udelukkende undersøgte, om det var berettiget at forvente en underskudssituation for så vidt angår produktionsåret 1996/1997.

Parternes argumenter

25 Eridania har anført, at det er helt ubegrundet, åbenbart fejlagtigt og vilkårligt, at den afledte interventionspris for hvidt sukker er blevet fastsat til 65,53 ECU/100 kg, og at Rådet derfor har undladt at tage hensyn til eller i hvert fald forvansket de faktiske omstændigheder.

26 Eridania har nærmere anført, at der i produktionsårene 1993/1994, 1994/1995 og 1996/1997 var en overskudsproduktion. Efter selskabets opfattelse kunne det derfor på ingen måde forventes, at der i produktionsåret 1997/1998 ville være en underskudsproduktion i Italien.

27 Eridania har herved henvist til en skrivelse af 16. juni 1997, hvori den italienske minister for landbrugspolitik (herefter »ministeren«) meddelte Kommissionen, at sukkerproduktionen i produktionsåret 1997/1998 så ud til at blive højere end forventet. Ministeren understregede ganske vist, at det som følge af, at det nationale udbytte notorisk svinger, var vanskeligt at give et konkret overslag over produktionsniveauet, men hævdede, at produktionen formentlig ikke ville overstige summen af A- og B-produktionskvoterne, dvs. 1 568 250 tons. Ifølge Eridania har Rådet ikke taget hensyn til denne skrivelse, da det den 25. juni 1997 udstedte forordning nr. 1188/97. Under alle omstændigheder burde Rådet have udbedt sig yderligere oplysninger hos ministeren, ikke mindst fordi repræsentanterne for den italienske industri i månedsvis, også på grundlag af fremlagte dokumenter, havde henvist til, at Italien ville være et overskudsområde.

28 Eridania har ligeledes henvist til en skrivelse af 3. juli 1997 fra ministeren til Kommissionen, hvoraf det ifølge selskabet klart fremgik, at den produktion, der skulle tages i betragtning, ville udgøre 1 568 000 tons.

29 Ifølge Eridania burde forordning nr. 1188/97 have været ændret som følge af sidstnævnte skrivelse. Selskabet har nærmere understreget, at både repræsentanterne for den italienske sukkerindustri og Det Europæiske Udvalg for Sukkerfabrikanter (herefter »CEFS«) inden udstedelsen af forordningen havde tilstillet fællesskabsmyndighederne dokumenter, som klart viste, at der i produktionsåret 1997/1998 ville være et stort produktionsoverskud.

30 Rådet har med hensyn til spørgsmålet om, hvilken dato der er relevant ved vurderingen af oplysningerne, anført, at udarbejdelsen af overslaget er en løbende proces. Rådet må under alle omstændigheder skulle lægge de seneste tal, der er til rådighed på det tidspunkt, hvor priserne fastsættes, til grund.

31 Rådet har i den forbindelse nærmere anført, at for så vidt angår produktionsåret 1997/1998 pegede tallene i retning af, at Italien ville være et underskudsområde. De oplysninger, som den italienske regering havde meddelt indtil det tidspunkt, hvor forordning nr. 1188/97 blev udstedt, dvs. den 25. juni 1997, viste, at den forventede sukkerproduktion ville udgøre 1 440 000 tons med tillæg af 10 000 tons, der var overført fra produktionsåret 1996/1997, mens forbruget ville andrage 1 483 000 tons. Underskuddet måtte herefter forventes at udgøre 33 000 tons.

32 Rådet har bestridt, at ministeren ved sin skrivelse af 16. juni 1997 har ændret sit standpunkt, hvorefter produktionen fortsat måtte forventes at være på 1 440 000 tons i produktionsåret 1997/1998. Selv om det i skrivelsen var angivet, at produktionsniveauet ikke kunne overstige det maksimale niveau på 1 568 250 tons, indeholdt den ingen præcise oplysninger med hensyn til den forventede produktion og heller ikke en anmodning til Kommissionen om at erstatte det tidligere meddelte overslag med et nyt tal.

33 Rådet har tilføjet, at i forbindelse med meddelelsen af overslaget for produktionsåret 1997/1998 for Italien i mødet den 18. juni 1997 i Forvaltningskomitéen for Sukker fremlagde den italienske delegation i øvrigt heller ikke andre, mere præcise tal.

34 Ifølge Rådet havde ministeren ved skrivelse af 3. juli 1997 anmodet Kommissionen om at erstatte de 1 440 000 tons, som udgjorde den forventede sukkerproduktion i Italien i produktionsåret 1997/1998, med tallet 1 568 000 tons. På det tidspunkt var forordning nr. 1188/97 imidlertid allerede udstedt og produktionsåret påbegyndt.

35 Rådet har i den forbindelse anført, at fastsættelsen af priserne i princippet skal ske, inden produktionsåret påbegyndes, og at oplysninger, der meddeles efterfølgende, ikke kan tages i betragtning med henblik på overslaget over den forventede produktion. Beslutningen om fastsættelsen af priserne har således ikke kunnet udskydes til et tidspunkt, der ligger efter produktionsårets begyndelse.

36 Også Kommissionen har anført, at på det tidspunkt, hvor forordning nr. 1188/97 blev udstedt, dvs. den 25. juni 1997, måtte det på grundlag af alle til rådighed værende oplysninger antages, at produktionen ville udgøre 1 440 000 tons.

37 Kommissionen har imidlertid indrømmet, at ved skrivelse af 30. maj 1997 havde Associazione Nazionale tra gli Industriali dello Zucchero, dell'Alcool e del Lievito (den italienske sammenslutning af sukkerproducenter, herefter »Assozucchero«) meddelt, at på grundlag af en undersøgelse, der var foretaget af universitetet i Bologna, måtte det antages, at under hensyntagen til det dyrkede areal måtte produktionen i produktionsåret 1997/1998 antages at blive på 1 568 000 tons. Ifølge Kommissionens oplysninger havde Associazione nazionale bieticoltori (den italienske sammenslutning af sukkerroeproducenter) ved skrivelse af 23. juni 1997 formelt bestridt resultatet af den nævnte undersøgelse.

38 Kommissionen har tilføjet, at på mødet den 11. juni 1997 i Forvaltningskomitéen for Sukker anmodede en af dens repræsentanter medlemsstaterne om at foretage de nødvendige undersøgelser og fremlægge ajourførte overslag. Ved skrivelse af 16. juni 1997 meddelte de italienske myndigheder ifølge Kommissionen, at de ikke kunne fremkomme med nye oplysninger vedrørende den italienske produktion, men at de samtidig erklærede sig indforstået med, at der blev fastsat regionaliserede priser. På mødet den 18. juni 1997 i Forvaltningskomitéen for Sukker bestred de italienske myndigheder ikke de tal, Kommissionen var fremkommet med, og fastholdt således frem til den 2. juli 1997, at produktionen måtte forventes at blive på 1 440 000 tons. Først ved skrivelse af 3. juli 1997 ændrede de overslaget over den forventede produktion i opadgående retning.

Domstolens bemærkninger

39 Eridania har nærmere bestemt gjort gældende, at Rådet og Kommissionen med hensyn til den forventede produktion har lagt tal til grund, som ikke svarede til de faktiske forhold, eftersom de to institutioner ikke har taget hensyn til den forventede ændring, som ministeren anførte i sin skrivelse af 16. juni 1997 og nærmere konkretiserede i sin skrivelse af 3. juli 1997, og heller ikke til de dokumenter, som repræsentanterne for den italienske sukkerindustri og CEFS havde fremsendt, og hvoraf det klart fremgik, at der i produktionsåret 1997/1998 ville være et betydeligt produktionsoverskud.

40 Hertil bemærkes indledningsvis, at som Domstolen udtalte i præmis 47 i dommen af 6. juli 2000, har Rådet og Kommissionen til opgave at undersøge forholdet mellem omfanget af en produktion, som endnu ikke er høstet, og et forbrug, som endnu ikke er påbegyndt, og skal derfor også foretage overslag på grundlag af oplysninger, fremsendt af medlemsstaterne, som hvad angår udviklingen i forbruget både vedrører det igangværende produktionsår og - hvad angår udviklingen i den disponible produktion - perspektiverne for det følgende produktionsår.

41 For så vidt nærmere angår det tidspunkt, hvor disse overslag senest skal foretages, skal det understreges, at som Rådet har anført, skal interventionspriserne og minimumspriserne fastsættes inden produktionsårets begyndelse, dvs. den 1. juli, således som det er fastsat i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1785/81.

42 I det foreliggende tilfælde udstedte Rådet forordning nr. 1188/97 den 25. juni 1997 og har således overholdt datoen den 1. juli 1997, hvor produktionsåret 1997/1998 begyndte.

43 På det tidspunkt havde Rådet talmæssige oplysninger til rådighed, som medlemsstaterne havde meddelt Rådet i medfør af Kommissionens forordning (EF) nr. 779/96 af 29. april 1996 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) 1785/81 for så vidt angår meddelelser inden for sukkersektoren (EFT L 106, s. 9).

44 I overensstemmelse med de talmæssige oplysninger, som den italienske regering således havde meddelt Kommissionen, udgjorde det overslag over forbruget, som regeringen havde foretaget, 1 483 000 tons, der også var det tal, som Rådet lå inde med. Eridania har i øvrigt ikke bestridt dette tal.

45 Den 25. juni 1997 forelå der for Rådet også et overslag over produktionen på 1 450 000 tons. Dette tal var summen af en forventet produktion på 1 440 000 tons i produktionsåret 1997/1998 og en overført mængde på 10 000 tons fra det foregående produktionsår. Dette overslag havde den italienske regering fremlagt på mødet den 9. april 1997 i Forvaltningskomitéen for Sukker.

46 Ud fra disse tal kunne Rådet med rette forvente, at Italien ville være et underskudsområde i produktionsåret 1997/1998.

47 Selv om det er ubestrideligt, at ministeren ved skrivelse af 16. juni 1997 meddelte Kommissionen, at perspektiverne for den kommende høst sandsynligvis måtte revideres i opadgående retning, kan der ikke rejses kritik af, at Rådet ikke ændrede sit overslag. Den italienske regering har således i skrivelsen blot anført, at mængden på 1 568 250 tons, svarende til summen af de A- og B-kvoter, Italien var tildelt, under ingen omstændigheder ville blive overskredet, mens regeringen ikke har fremlagt et præcist tal, eftersom det indenlandske udbytte notorisk var behæftet med en vis usikkerhed. Eridania har i øvrigt ikke anfægtet, at der ikke var sat tal på overslaget.

48 Den italienske regering fremlagde ikke nye overslag på et sidste møde den 18. juni 1997 i Forvaltningskomitéen for Sukker, hvor overslagene en sidste gang skulle kontrolleres.

49 På det tidspunkt, hvor Rådet udstedte forordning nr. 1188/97, havde Kommissionen derfor kun de officielle oplysninger til rådighed, der var meddelt i henhold til forordning nr. 779/96, og havde derfor ikke anledning til at tage det forslag til rådsforordning, som den havde fremsat i slutningen af marts 1997 (EFT 1997 C 101, s. 6), op til fornyet overvejelse.

50 Det ændrer ikke noget ved denne vurdering af den løbende produktion og af det fremtidige forbrug og heller ikke ved det efterfølgende forslag om, at Italien klassificeres som underskudsområde, at en række brancheorganisationer med sukkerproducenter som medlemmer ved mange lejligheder havde meddelt Kommissionen, at de overslag over produktionen, der var en følge af meddelelserne fra den italienske regering, var helt urealistiske.

51 Som det fremgår af den detaljerede behandling af spørgsmålet, som generaladvokaten har foretaget i punkt 34-36 i forslaget til afgørelse, er det ubestridt, at Assozucchero og CEFS lige fra januar 1997 i en række skrivelser underrettede Kommissionen og Rådet om, at de italienske sukkerproducenter forventede en produktion på 1 560 000 tons, en mængde, der således var højere end det forbrug på 1 483 000 tons, der var lagt til grund.

52 Tilsvarende bestred den italienske sukkerindustri på det bestemteste de forslag, som Kommissionen fremsatte i marts 1997, og hvorefter der måtte forventes et underskud. På mødet den 14. april 1997 i den paritetiske gruppe inden for Det Rådgivende Udvalg for Sukker, som i medfør af artikel 40 i forordning nr. 1785/81 var oprettet i henhold til Kommissionens afgørelse 87/75/EØF af 7. januar 1987 (EFT L 45, s. 16), erklærede repræsentanten for den italienske sukkerindustri, at Kommissionen umuligt havde kunnet foreslå, at sukkerpriserne i Italien blev regionaliseret, eftersom Italien var et overskudsområde. Som Kommissionen selv har afsløret, meddelte Assozucchero ved skrivelse af 30. maj 1997, dokumenteret ved en undersøgelse foretaget af universitetet i Bologna, at der måtte forventes en produktion på 1 568 000 tons.

53 Disse mange tilkendegivelser af, at Italien burde klassificeres som overskudsområde, var imidlertid i strid med, hvad repræsentanterne for sukkerroedyrkerne anførte.

54 I en sådan situation havde Kommissionen ikke andre muligheder end at lægge de tal til grund, som den italienske regering var fremkommet med. I og med, at regeringen fremsendte de pågældende oplysninger, opfyldte den en forpligtelse, den var pålagt i henhold til forordning nr. 779/96, og den kunne i den forbindelse kun handle under streng iagttagelse af den forpligtelse til loyalt samarbejde, der er fastsat i EF-traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF).

55 Kvalificeringen af Italien som underskudsområde kan heller ikke antages at være ugyldig, fordi Rådet afviste at ændre sin vurdering, efter at den italienske regering den 3. juli 1997 havde meddelt, at den forventede produktion ville udgøre 1 568 000 tons.

56 Det bemærkes således, at det påhviler Rådet at fastsætte interventionspriserne, inden produktionsåret begynder, dvs. inden den 1. juli. Endvidere er der ikke hjemmel til at ændre priserne efter dette tidspunkt.

57 Rådet var følgelig under ingen omstændigheder forpligtet til at ændre sit overslag og ændre forordning nr. 1188/97.

58 Det fremgår af alle ovennævnte bemærkninger, at den vurdering af overslaget over den disponible sukkerproduktion for produktionsåret 1997/1998, som Kommissionen foretog på tidspunktet for fastsættelsen af den interventionspris, der var gældende for Italien, og som Rådet som sådan gentog i forordning nr. 1188/97, på det punkt intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af denne forordning.

Det andet spørgsmål

59 Det er ikke længere fornødent at foretage en detaljeret behandling af det andet spørgsmål, eftersom Domstolen allerede reelt behandlede det samme spørgsmål i dommen af 6. juli 2000 og herved fastslog, at gennemgangen intet havde frembragt, der kunne rejse tvivl om gyldigheden af forordning nr. 1785/81. Hverken de særlige omstændigheder vedrørende produktionsåret 1997/1998 eller de argumenter, som Eridania har fremført, og som er de samme som dem, selskabet fremførte i den sag, der var baggrunden for ovennævnte dom, kan medføre, at Domstolens besvarelse skal ændres eller nuanceres.

60 De to spørgsmål, som den nationale ret har forelagt, skal herefter besvares med, at gennemgangen af spørgsmålene intet har frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af forordning nr. 1188/97 og nr. 1785/81.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

61 De udgifter, der er afholdt af Rådet og af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

kender

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af Giudice di pace di Genova ved kendelse af 28. marts 1998, for ret:

Gennemgangen af de forelagte spørgsmål har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af Rådets forordning (EF) nr. 1188/97 af 25. juni 1997 om fastsættelse for produktionsåret 1997/1998 af de afledte interventionspriser for hvidt sukker, interventionsprisen for råsukker, minimumspriserne for A-sukkerroer og B-sukkerroer, samt refusionsbeløbet til udligning af lageromkostninger, og af Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fælles markedsordning for sukker, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1101/95 af 24. april 1995.