DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:F:2010 :99 1PERSONALERETTENS DOM
(Første Afdeling)
14. september 2010
Sag F-79/09
AE
mod
Europa-Komm issionen
»Personalesag — tjenestemænd — social sikring — forsikring mod ulykker og erhvervssygdomme — 
vedtægtens artikel 73 — afslag på at anerkende en sygdom som en erhvervssygdom — 
hypersensibilitet over for elektromagnetiske felter«
Angående:Søgsmål anlagt i h enhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved AE har n edlagt påstand 
om annullation a f Kommissionens afgørelse af 15. december 2008 o m ikke a t anerkende 
hans sygdom som en erhvervssygdom o g af Kommissionens afgørelse om at afslå hans 
klage over denne afgørelse, samt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale 
erstatning på 12 000  EUR f or den ikke-økono miske skade, som han hæ vder at have lidt.
Udfald: Kommissionen betaler sagsøgeren et beløb p å 2 000  EUR. I øvrigt frifindes Kommissionen. 
Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler en fjerdedel af sagsøgerens 
omkostninger. Sagsøgeren bærer tre fjerdedele af sine egne omkostninger.
Samm endrag
1. Tjenestemænd — social sikring — forsikring mo d ulykker og erhvervssygdomm e — lægeudvalg — 
udpegelse af læger
(Tjenestemandsvedtægten, art. 73; ordningen om d ækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomm e, 
art. 22)
2. Tjenestemænd — social sikring — forsikring mo d ulykker og erhvervssygdomm e — lægeerklæring — 
underskrivelse af erklæringen nægtet af et medlem af lægeudvalget
(Tjenestemandsvedtægten, art. 73)
3. Tjenestemænd — social sikring — forsikring mo d ulykker og erhvervssygdomm e — lægeerklæring — 
lægeudvalgets skønsbeføjelser
(Tjenestemandsvedtægten, art. 73; ordningen om d ækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomm e, 
art. 23)
4. Tjenestemænd — social sikring — forsikring mo d ulykker og erhvervssygdomm e — afgørelse af, om e n 
sygdom e r en erhvervssygdom
(Tjenestemandsvedtægten, art. 73; ordningen om d ækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomm e, 
art. 3)
2 ECLI:EU:F:2010 :99SAMM ENDR AG—SAGF-79/09
AEMODKOMM ISSIONEN
5. Tjenestemænd — social sikring — forsikring mo d ulykker og erhvervssygdomm e — erhvervssygdom — 
begreb
(Tjenestemandsvedtægten, art. 73; ordningen om d ækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomm e, 
art. 3, stk. 2)
6. EU-retten — principper — overholdelse af en rimelig frist — tilsidesættelse under en administrativ 
procedure — retsvirkninger
(Den Eu ropæiske Unions charter om g rundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 1)
7. EU-retten — principper — overholdelse a f en rimelig frist — administrativ procedure — 
bedømmelseskriterier
1. Den fælles ordning vedrørende risikodækning for ulykker og erhvervssygdomme f or tjenestemænd i 
Den Europæiske U nion indeholder ikke e t kra v om, at lægeudvalgets me dlemme r skal have en særlig 
grad a f specialisering, og både den berørte tjenestemand og administrationen ka n fuldstændig frit vælge 
læge. Det fremgår ganske vist af artikel 22 i d en nye dækningsordning, der trådte i kra ft den 1. januar 
2006 , at den tredje læge skal have »ekspertise inden for ev aluering af og erstatning for 
legemsbeskadigelse«. Denne bestemme lse ve drører imidlertid ku n udpegelsen af den tredje læge og 
udgør således ikke e t indgreb i d en berørte tjenestemands ret til frit at udpege en læge, som han har 
tillid til, eller en hindring for, at administrationen frit kan udpege den læge, som skal repræsentere 
administrationen i lægeudvalget.
Dækningsordningen hjemler endvidere ingen ret til at gøre indsigelse for de læger, der er udpeget som 
medlemme r af et lægeudvalg, eftersom tjenestemandens rettigheder beskyttes af den af ham udpegede 
læge og af en læge, som de har udpeget i fællesskab.
(jf. præmis 51 o g 54)
Henvisning til:
Domstolen: 14. juli 1981 , sag 186/80, Suss m od Kommissionen, Sml. s. 2041 , præmis 9-11
2. Lægeudvalgets erklæring er ikke b ehæftet me d en formfejl, fordi e t af dets me dlemme r har nægtet at 
underskrive d en, når d et står fast, at det pågældende me dlem h ar h aft mulighed for at fremføre sin 
opfattelse over for de to andre me dlemme r.
(jf. præmis 56)
Henvisning til:
Retten: 21. juni 1990 , sag T-31/89, Sabbatucci mod Parlamentet, Sml. II, s. 265, summarisk offentliggørelse, præmis 2; 
27. februar 2003 , sag T-20/00 OP, Kommissionen m od Camacho-Fernandes, Sml. Pers. I-A, s. 75, og II, s. 405, 
præmis 47 o g 48
3. Lægeudvalgets opgave, der er defineret i ar tikel 23 i d en fælles ordning ve drørende risikodækning 
for ulykker og erhvervssygdomme f or tjenestemænd i D en Europæiske U nion, går ud på objektivt og 
uafhængigt at bedømme l ægelige spørgsmål og forudsætter dels, at udvalget råd er over alle de 
nødvendige oplysninger, dels at udvalget fuldstændig frit ka n foretage sin vurdering. De egentlige 
lægelige vurderinger, som lægeudvalget anlægger, må anses for endelige, når d e er resultatet af en 
forskriftsmæssigt forløbet procedure. Personaleretten e r alene b eføjet til at efterprøve, om 
lægeudvalget er blevet oprettet og har fungeret forskriftsmæssigt, samt om u dvalgets udtalelse er 
korrekt, b l.a. ved at foretage en vurdering af, om u dtalelsen indeholder en begrundelse, der gør det 
muligt at forstå de betragtninger, som udvalget støtter sig på, og om der er en samme nhæng me llem 
udtalelsens kon stateringer og d ens kon klusioner. N år l ægeudvalget skal træffe afgørelse o m
ECLI:EU:F:2010 :99 3SAMM ENDR AG—SAGF-79/09
AEMODKOMM ISSIONEN
 komplekse, lægelige spørgsmål, navnlig ve drørende e n v anskelig dia gnose e ller ve drørende 
årsagssamme nhængen me llem d en b erørte tjenestemands lidelser og d ennes erhvervsmæssige 
beskæftigelse ved en institution, påhviler det navnlig udvalget i sin udtalelse at angive d e elementer i 
sagen, som udvalget støtter sig på, og i t ilfælde af væsentlig uenighed nærmere at anføre grundene til, 
at udvalget har set bort fra visse tidligere, relevante lægeerklæringer, som er gunstigere for den berørte.
(jf. præmis 64 o g 65)
Henvisning til:
Retten: 15. december 1999 , sag T-300/97, Latino m od Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 259, og II, s. 1263 , præmis 41 
og 78; 15. december 1999 , sag T-27/98, Nardone m od K ommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 267, og II, s. 1293 , 
præmis 30, 68 o g 87; 26. februar 2003 , sag T-145/01, Latino m od Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 59, og II, s. 337, 
præmis 47
Personaleretten: 28. juni 2006 , sag F-39/05, Beau m od Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 51, og II-A-1, s. 175, 
præmis 35
4. Det fremgår a f artikel 3, stk. 2, i d en fælles ordning ve drørende risikodækning for ulykker og 
erhvervssygdomme f or tjenestemænd i D en Europæiske U nion, at når en sygdom ikke e r optaget i d en 
europæiske liste over erhvervssygdomme , bilagt Kommissionens henstilling 90 /326, påhviler det den 
berørte tjenestemand at føre tilstrækkeligt bevis for, at hans problemer er opstået som følge af eller i 
samme nhæng me d tjenesteudøvelsen ve d en af Unionens institutioner. Dette er baggrunden for, at 
den ko mpe tente m yndighed ka n nægte at anerkende en sygdom som e n erhvervssygdom, når d er 
opstår tvivl om år sagen til sygdomme n. Der findes ikke e n regel eller et princip om, at tvivlen skal 
komme t jenestemanden til gode.
(jf. præmis 82)
Henvisning til:
Domstolen: 11. februar 2004 , sag C-180/03 P, Latino m od Kommissionen, Sml. I, s. 1587 , præmis 36-39
5. I ko mplekse situationer, hvor en tjenestemands sygdom b eror på flere årsager, såsom ar bejds- og 
fritidsrelaterede årsager, fysiske e ller psykiske år sager, der alle har b idraget til sygdomme ns opståen, 
tilkomme r det lægeudvalget at afgøre, om t jenesten ve d U nionens institutioner har dir ekte 
samme nhæng me d tjenestemandens sygdom, f.eks. som v ærende det forhold, der var år sag til 
sygdomsudbruddet. I s ådanne situationer er det ikke n ødvendigt, for at sygdomme n ka n anerkendes 
som e rhvervssygdom, at den udelukkende, væsentligt, overvejende eller sandsynligt er opstået som 
følge af tjenesteudøvelsen.
(jf. præmis 83)
Henvisning til:
Retten: 9. juli 1997 , sag T-4/96, S m od Domstolen, Sml. II, s. 1125 , præmis 79 o g 80
6. Forpligtelsen til at iagttage en rimelig frist i f orbindelse me d gennemførelsen af ad ministrative 
procedurer udgør et generelt EU-retligt princip, hvis overholdelse Unionens retsinstanser sikrer, og er 
som e n del af retten til god forvaltningsskik anført i ar tikel 41, stk. 1, i D en Europæiske U nions 
charter om grundlæggende rettigheder.
Tilsidesættelse af princippet om o verholdelse af en rimelig frist kan imidlertid ikke i a lmindelighed 
begrunde, at den afgørelse, der er truffet efter en ad ministrativ procedure, annulleres. Det er nemlig 
kun, når d en urimeligt lange tid, der er forløbet, påvirker selve indholdet af den afgørelse, der er
4 ECLI:EU:F:2010 :99SAMM ENDR AG—SAGF-79/09
AEMODKOMM ISSIONEN
 truffet efter den ad ministrative p rocedure, at den m anglede overholdelse af princippet om en rimelig 
frist påvirker gyldigheden af den ad ministrative p rocedure. Den omstændighed, at behandlingen af en 
ansøgning om anerkendelse af en sygdom som en erhvervssygdom h ar varet urimeligt lang tid, kan 
således ikke i p rincippet påvirke selve indholdet af lægeudvalgets udtalelse eller institutionens endelige 
afgørelse. En sådan forsinkelse ka n nemlig ikke, me dmindre der foreligger særlige omstændigheder, 
ændre ve d lægeudvalgets vurdering af, om e n sygdom ka n anerkendes som e n erhvervssygdom. 
Såfremt Personaleretten på baggrund af lægeudvalgets udtalelse annullerer den trufne afgørelse, vil 
dette i p raksis navnlig have d en parad oksale virkning, at sagen forlænges yderligere me d den 
begrundelse, at den allerede har varet for længe.
Unionens retsinstanser kan imidlertid af egen dri ft pålægge ad ministrationen at betale erstatning, når 
en rimelig frist er overskredet, eftersom en sådan erstatning udgør den bedste form for erstatning for 
en tjenestemand, forudsat at parterne har haft mulighed for at fremkomme me d deres bemærkninger 
til denne løsning.
(jf. præmis 99-101 o g 104)
Henvisning til:
Domstolen: 13. december 2000 , sag C-39/00 P, SGA m od Kommissionen, Sml. I, s. 11201 , præmis 44; 17. december 
2009 , sag C-197/09 RX-II, M m od EMEA, præmis 41
Retten: 13. januar 2004 , sag T-67/01, JCB S ervice mod Kommissionen, Sml. II, s. 49, præmis 36 o g 40 o g den deri 
nævnte retspraksis; 11. april 2006 , sag T-394/03, Angeletti mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 95, og II-A-2, 
s. 441, præmis 162-167
Retten: 12. maj 2010 , sag T-491/08 P, Bui Van m od Kommissionen, Sml. Pers. I-B-1, s. 0000 , og II-B-1, s. 0000 , 
præmis 88
Personaleretten: 21. oktober 2009 , sag F-33/08, V m od Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 403, og II-A-1, s. 2159 , 
præmis 211, som i ø jeblikket verserer som appelsag for Den Europæiske U nions Ret, sag T-510/99 P
7. Spørgsmålet om, hvorvidt varigheden af den ad ministrative p rocedure ka n anses for rimelig, skal 
vurderes ud fra omstændighederne i h ver enkelt sag, herunder navnlig den samme nhæng, hvori sagen 
indgår, de forskellige led i d en ad ministrative p rocedure, som institutionen har fulgt, parternes adfærd 
under sagens behandling, sagens kompleksitet og dens betydning for de involverede parter.
(jf. præmis 105)
Henvisning til:
Domstolen: 17. december 1998 , sag C-185/95 P, Baustahlgewebe mod Kommissionen, Sml. I, s. 8417 , præmis 29; 
16. juli 2009 , sag C-385/07 P, Der Grüne Punkt - D uales System D eutschland m od Kommissionen, Sml. I, s. 6155 , 
præmis 182-188
Retten: 22. oktober 1997 , forenede sager T-213/95 o g T-18/96, SCK o g FNK m od Kommissionen, Sml. II, s. 1739 , 
præmis 55