Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fællesskabsret – almindelige retsprincipper – retssikkerhed

2. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

3. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – tilregnelse

(Art. 81, stk. 1, EF)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – konkret indvirkning på markedet

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A, stk. 1)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

7. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

8. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

9. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

10. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3)

11. Konkurrence – bøder – fællesskabssanktioner og sanktioner pålagt i en medlemsstat eller en tredjestat på grund af tilsidesættelse af den nationale konkurrenceret

(Rådets forordning nr. 17, art. 15)

12. Konkurrence – bøder – størrelse – fællesskabssanktioner og sanktioner pålagt af en medlemsstats myndigheder på grund af tilsidesættelse af den nationale konkurrenceret

(Rådets forordning nr. 17, art. 15)

13. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Art. 81, stk. 1, EF og 82 EF; EØS-aftalen, art. 53, stk. 1; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

14. Konkurrence – administrativ procedure – overholdelse af retten til kontradiktion – aktindsigt

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17, art. 19, stk. 1)

15. Konkurrence – bøder – størrelse – Kommissionens skønsbeføjelse – domstolskontrol

(Art. 229 EF)

Sammendrag

1. Legalitetsprincippet er afledt af retssikkerhedsprincippet, som er et generelt fællesskabsretligt princip, der navnlig kræver, at alle fællesskabsretlige bestemmelser, især bestemmelser, som pålægger eller gør det muligt at pålægge sanktioner, er klare og utvetydige med henblik på, at de berørte personer utvetydigt kan kende de rettigheder og pligter, som følger heraf, og kan indrette deres handlinger herefter.

Dette princip, som hører til de almindelige fællesskabsretlige retsgrundsætninger, der ligger til grund for de forfatningsmæssige traditioner, der er fælles for medlemsstaterne, og som indgår i forskellige internationale traktater, herunder i artikel 7 i den europæiske menneskerettighedskonvention, finder bl.a. anvendelse på både regler, der har karakter af straf, og på specifikke administrative instrumenter, som pålægger eller gør det muligt at pålægge administrative sanktioner. Det finder ikke kun anvendelse på regler, som fastlægger de forhold, der udgør en overtrædelse, men ligeledes på de regler, som definerer følgerne af en overtrædelse af de førstnævnte regler.

Det følger herved af nævnte konventions artikel 7, stk. 1, at loven klart skal definere overtrædelserne og den straf, de medfører. Denne betingelse er opfyldt, når borgerne ud fra den relevante bestemmelses ordlyd og ved hjælp af retternes fortolkning heraf kan vide, hvilke handlinger og undladelser der medfører strafansvar.

Det følger af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis, at konventionens artikel 7, stk. 1, ikke kræver, at ordlyden af den bestemmelse, i medfør af hvilken disse sanktioner pålægges, er så præcis, at følgerne af en overtrædelse af disse bestemmelser kan forudsiges med absolut sikkerhed. Menneskerettighedsdomstolen har således udtalt, at bestemmelsens vage ordlyd ikke nødvendigvis medfører en tilsidesættelse af nævnte artikel 7. Begrebet ret, som er anvendt i denne artikel, svarer således til begrebet lov, der findes i andre artikler i konventionen. Selv om lovene ikke er absolut præcise, og mange af dem på grund af nødvendigheden af at undgå en overdreven rigiditet og af at tilpasse sig skiftende situationer betjener sig af mere eller mindre vage formuleringer, afhænger deres fortolkning og anvendelse af praksis. Enhver lov forudsætter imidlertid kvalitative betingelser, herunder bl.a. om tilgængelighed og forudsigelighed. Den omstændighed, at en lov giver en skønsbeføjelse, strider ikke i sig selv mod kravet om forudsigelighed, hvis udstrækningen af og fremgangsmåden for en sådan beføjelse er defineret med en tilstrækkelig klarhed, henset til det pågældende lovlige formål, således at borgerne har en passende beskyttelse mod vilkårlighed. Ud over selve lovens tekst tager Menneskerettighedsdomstolen endelig hensyn til spørgsmålet, om anvendte ubestemte begreber er blevet præciseret ved fast og offentliggjort retspraksis. Desuden gør en hensyntagen til medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner det ikke muligt at tillægge det generelle fællesskabsretlige princip, som legalitetsprincippet udgør, en anden fortolkning.

(jf. præmis 71-73, 75 og 81)

2. På konkurrenceområdet kan den omstændighed, at virksomhederne ikke er i stand til på forhånd at kende det nøjagtige bødeniveau, som Kommissionen vil anvende i hver enkelt sag, ikke efter sin art indebære, at artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 tilsidesætter legalitetsprincippet.

For at undgå, at reglerne er overdrevent stive, og for at tillade, at retsreglen tilpasses omstændighederne, skal der gives mulighed for en vis grad af forudsigelighed hvad angår den sanktion, der kan pålægges for en given overtrædelse. En bøde, der omfatter en tilstrækkelig begrænset variation mellem den mindste og den øvre bøde, der kan pålægges for en given overtrædelse, kan således bidrage til denne sanktions effektivitet både med henblik på dens anvendelse og på dens afskrækkende virkning.

Kommissionen har således herved ikke en ubegrænset og overdreven skønsmargin ved fastsættelsen af bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne, eftersom den skal iagttage det loft, der er fastsat ud fra den pågældende virksomheds omsætning. Loftet på 10% af den pågældende virksomheds omsætning er således rimelig, henset til de interesser, som Kommissionen forsvarer ved overtrædelser såsom karteller. Desuden skal vurderingen af rimeligheden af de bøder, der kan pålægges på grundlag af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, ikke foretages i absolutte termer, men i relative termer, dvs. i forhold til overtræderens omsætning.

Kommissionen er ligeledes forpligtet til at overholde de generelle retsprincipper, navnlig lighedsprincippet og proportionalitetsprincippet, samt de kriterier og beregningsmetoder, som den skal anvende ved fastsættelsen af bødernes størrelse.

Kommissionen har endvidere på grundlag af kriterierne i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 udviklet en beslutningspraksis, der er offentligt kendt og tilgængelig. Selv om Kommissionens tidligere beslutningspraksis ganske vist ikke som sådan er bindende for Kommissionen, når den udmåler en bøde, forholder det sig ikke desto mindre således, at Kommissionen i medfør af ligebehandlingsprincippet, der udgør et generelt retsprincip, som Kommissionen er forpligtet til at overholde, ikke må behandle ensartede situationer forskelligt eller forskellige situationer ens, medmindre en sådan forskelsbehandling er objektivt begrundet.

Herudover skal der tages hensyn til, at Kommissionen ud fra ønsket om gennemsigtighed med henblik på at forbedre retssikkerheden for de berørte virksomheder har offentliggjort retningslinjer, hvor den angiver den beregningsmetode, den selv skal anvende i det konkrete tilfælde.

Endelig er Kommissionen i overensstemmelse med artikel 253 EF forpligtet til i beslutningen om pålæggelse af en bøde at give en begrundelse, navnlig om den pålagte bødes størrelse og den i denne henseende valgte metode. Det skal af denne begrundelse klart og utvetydig fremgå, hvilke betragtninger Kommissionen har lagt til grund, således at de berørte kan gøre sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning med henblik på at anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser, og i givet fald give disse mulighed for at udøve deres kontrol.

(jf. præmis 82-91)

3. Ved at forbyde virksomheder bl.a. at indgå aftaler eller at deltage i samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse, eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, er artikel 81, stk. 1, EF rettet til økonomiske enheder bestående af en samling af materielle og menneskelige ressourcer, der kan medvirke til, at der begås en overtrædelse.

Når det selskab, som er ansvarligt for koncernens virksomhed på det marked, på hvilket overtrædelsen af konkurrencereglerne er blevet begået, mellem det tidspunkt, hvor overtrædelsen begås, og det tidspunkt, hvor den pågældende virksomhed skal afgive svar herom, overfører sine aktiviteter til det andet selskab inden for samme koncern, udelukker den omstændighed, at førstnævnte selskab fortsætter med at eksistere som juridisk person, ikke, henset til Fællesskabets konkurrenceregler, at det andet selskab bliver ansvarligt for det førstnævnte selskabs handlinger.

(jf. præmis 122 og 132)

4. Ifølge punkt 1 A, første afsnit, i retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten skal Kommissionen ved bødeberegningen, som foretages ud fra overtrædelsens grovhed, bl.a. tage hensyn til overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet, når den kan måles. Denne målelige indvirkning af kartellet må anses for tilstrækkelig godtgjort, når Kommissionen kan fremlægge konkrete og troværdige indicier, der med rimelig sandsynlighed viser, at kartellet har haft følger for markedet.

En undersøgelse af kartellets indvirkning på markedet må nødvendigvis bygge på hypoteser. Kommissionen må nemlig undersøge, hvad prisen for det pågældende produkt ville have været uden kartellet. Ved en undersøgelse af årsagerne til den faktiske prisudvikling er det imidlertid risikobetonet at søge at fastslå årsagernes respektive vægt. Det er en objektiv kendsgerning, at parterne som følge af prisaftalen netop har givet afkald på muligheden for frit at konkurrere på priserne. En vurdering af den indvirkning, der skyldes andet end karteldeltagernes frivillige afkald på priskonkurrence, må nødvendigvis bygge på rimelige formodninger, der ikke kan måles nøjagtigt.

Hvis Kommissionen kan kritiseres for at have lagt vægt på de faktiske markedsmæssige følger af et kartel med konkurrencebegrænsende sigte – som f.eks. en pris- eller kvoteaftale – uden at kvantificere følgerne og uden at foretage en vurdering, der er underbygget af tal, mister kriteriet i retningslinjernes punkt 1 A, første afsnit, sin eksistensberettigelse.

(jf. præmis 151-155)

5. På konkurrenceområdet er den bevisbyrde for, at overtrædelsen indvirker på det pågældende marked, der påhviler Kommissionen, når den tager hensyn hertil ved beregningen af bøden i henhold til overtrædelsens grovhed, lettere at løfte end den bevisbyrde, Kommissionen har, når den skal godtgøre, at der i tilfælde af et kartel foreligger en overtrædelse. Det er nemlig for at tage hensyn til kartellets konkrete følger på markedet tilstrækkeligt, at Kommissionen anfører »gyldige grunde til at tage hensyn til dem«.

(jf. præmis 161)

6. Ved bedømmelsen af grovheden af en overtrædelse af konkurrencereglerne skal der bl.a. tages hensyn til den retlige og økonomiske sammenhæng, som den anfægtede adfærd indgår i. Ved vurderingen af en overtrædelses faktiske følger for markedet skal Kommissionen overveje, hvorledes konkurrencesituationen ville have været uden overtrædelsen.

Dels følger det heraf, at når det drejer sig om priskarteller, skal det med en rimelig grad af sandsynlighed fastslås, at aftalerne faktisk har givet de berørte parter muligheder for at fastsætte priserne på et højere niveau end det, der ville have været gældende uden kartellet. Dels skal Kommissionen i forbindelse med sin vurdering tage samtlige objektive forhold på det pågældende marked i betragtning under hensyntagen til den økonomiske og eventuelt retlige sammenhæng, som aftalerne indgår i. Der skal i givet fald tages hensyn til eksistensen af »objektive økonomiske vilkår«, som viser, at prisniveauet i tilfælde af »fri konkurrence« ikke ville have udviklet sig på samme måde, som de anvendte priser faktisk udviklede sig på.

(jf. præmis 177-179)

7. Grovheden af overtrædelser af konkurrencereglerne skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder bl.a. sagens særlig omstændigheder og dens sammenhæng, uden at der eksisterer en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Blandt de faktorer, der skal tages hensyn til ved bedømmelsen af en overtrædelses grovhed, kan f.eks. være antallet og værdien af de varer, som overtrædelsen omfatter, virksomhedens størrelse og dens økonomiske betydning, og dermed den indflydelse, den har kunnet udøve på det relevante marked. For det første fremgår det, at det er lovligt ved fastsættelsen af bøden at tage hensyn dels til virksomhedens samlede omsætning, som giver et – om end omtrentligt og ufuldstændigt – indtryk af dens størrelse og økonomiske styrke, dels til de pågældende virksomheders markedsandel af det pågældende marked, som kan indikere overtrædelsens omfang. For det andet fremgår det, at der ikke skal tillægges en enkelt af disse faktorer en uforholdsmæssig betydning i forhold til de andre skønsfaktorer, og en passende bøde kan følgelig ikke fastsættes ud fra en simpel beregning på grundlag af den samlede omsætning.

(jf. præmis 213, 214 og 227)

8. Hvad angår fastsættelsen af de bøder, som skal pålægges de forskellige virksomheder, som har deltaget i samme overtrædelse af konkurrencereglerne, er det tilladt Kommissionen i overensstemmelse med retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5 i EKSF-traktaten ikke at udmåle bøderne i henhold til hvert berørt virksomheds faktiske omsætning på det pågældende marked, men som udgangspunkt for beregningen for alle de berørte virksomheder at anvende et absolut beløb, der er fastsat i henhold til selve den begåede overtrædelses art, hvilket beløb derefter justeres for hver af de berørte virksomheder i henhold til flere forhold.

(jf. præmis 223)

9. Proportionalitetsprincippet indebærer, at fællesskabsinstitutionernes retsakter ikke må gå videre, end hvad der er nødvendigt og passende for gennemførelsen af det tilsigtede formål.

I sammenhæng med beregningen af bøder skal overtrædelsernes grovhed fastslås i henhold til en række elementer, og der må ikke tillægges nogle af disse elementer en uforholdsmæssig stor betydning i forhold til de andre elementer i vurderingen.

Proportionalitetsprincippet indebærer i denne sammenhæng, at Kommissionen skal udmåle bøden forholdsmæssigt med de elementer, der tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, og at den i denne henseende skal anvende disse elementer på en sammenhængende og objektivt berettiget måde.

(jf. præmis 226-228)

10. Punkt 3, første led, i retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten foreskriver, at bøden kan nedsættes i tilfælde af formildende omstændigheder, f.eks. hvis den pågældende virksomhed »udelukkende har spillet en passiv rolle eller en rolle som medløber«.

Blandt de forhold, som kan påvise en virksomheds passive rolle i et kartel, kan der tages hensyn til en væsentlig mere sporadisk deltagelse i møderne end for andre med lemmer af kartellet, ligesom til den sene indtræden på det marked, hvorpå overtrædelsen er begået, uafhængigt af varigheden af dens deltagelse i overtrædelsen, eller endog udtrykkelige erklæringer herom fra repræsentanter fra andre virksomheder, der har deltaget i overtrædelsen. Et kartelmedlems »passive rolle« indebærer, at virksomheden holder en »lav profil«, dvs. ikke deltager aktivt i udarbejdelsen af den eller de konkurrencestridige aftaler.

Det er således ikke tilstrækkeligt, at den pågældende virksomhed i visse perioder af kartellet eller med hensyn til visse aftaler i forbindelse med kartellet har holdt en »lav profil«. Den omstændighed, at en virksomhed indkalder til møder, fremsætter forslag til dagsorden og uddeler arbejdsdokumenter til møderne, er uforenelig med en passiv rolle eller en rolle som medløber. Sådanne initiativer afslører virksomhedens gunstige og aktive indstilling over for kartellets udvidelse, fortsættelse og kontrol.

Det præciseres i samme punkt 3, andet led, at bøden kan nedsættes i tilfælde af formildende omstændigheder, f.eks. ved manglende faktisk gennemførelse af aftaler. Det skal i denne forbindelse undersøges, om de omstændigheder, som virksomheden har fremført, er af en karakter, der beviser, at virksomheden i den periode, hvor den deltog i de ulovlige aftaler, i praksis afholdt sig fra at anvende dem ved at handle konkurrencebetonet på markedet.

Den omstændighed, at en virksomhed, der bevisligt har deltaget i en samordning af priser med sine konkurrenter, ikke har udvist en adfærd på markedet, der svarer til den, der blev aftalt med konkurrenterne, skal imidlertid ikke nødvendigvis tages i betragtning som formildende omstændighed ved udmålingen af den bøde, der skal pålægges. En virksomhed, der på trods af samordningen med sine konkurrenter følger en mere eller mindre uafhængig politik på markedet, søger eventuelt blot at udnytte kartellet til sin fordel.

(jf. præmis 251, 252, 254, 255, 257 og 267-269)

11. Efter princippet ne bis in idem er det forbudt at straffe den samme person mere end en gang for samme ulovlig adfærd for at beskytte det samme retsgode. Anvendelsen af dette princip afhænger af, at tre betingelser er opfyldt, nemlig at de faktiske omstændigheder er identiske, at lovovertræderen er den samme person, og at den retsbeskyttede interesse er den samme.

En virksomhed kan således være genstand for to sideløbende procedurer til prøvelse af samme ulovlig adfærd og kan dermed blive pålagt to sanktioner, nemlig en iværksat af den pågældende medlemsstats kompetente myndighed og en af Fællesskabet, såfremt procedurerne tjener forskellige formål, og såfremt de overtrådte bestemmelser ikke er identiske.

Det følger heraf, at princippet ne bis in idem så meget desto mindre kan finde anvendelse i en sag, hvor de af Kommissionen på den ene side og af tredjestaters myndigheder på den anden side indledte procedurer og pålagte bøder åbenbart ikke forfulgte de samme formål. I det første tilfælde drejede det sig om at bevare en loyal konkurrence på Den Europæiske Unions område eller i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, mens det i det andet tilfælde drejede sig om beskyttelsen af en tredjestats marked. Betingelsen for at anvende princippet ne bis in idem, nemlig at de beskyttede retsgoder skal være identiske, er således ikke opfyldt i dette tilfælde.

(jf. præmis 285-287)

12. Muligheden for kumulation af sanktioner, en fællesskabsretlig og en national, efter to parallelle procedurer, der følger af det særlige system for kompetencefordelingen mellem Fællesskabet og mellem medlemsstaterne på det kartelretlige område, idet der forfølges forskellige formål, er underlagt et billighedskrav. Dette billighedskrav indebærer, at Kommissionen ved udmålingen af bøder i henhold til artikel 15 i forordning nr. 17 skal tage hensyn til sanktioner, som allerede måtte være pålagt den samme virksomhed for det samme forhold, når der er tale om sanktioner for overtrædelse af en medlemsstats kartelregler, og overtrædelsen således er sket på Fællesskabets område.

Forpligtelsen til at tage hensyn til billighedskravet skyldes på den ene side den snævre indbyrdes afhængighed mellem medlemsstaternes nationale markeder og fællesmarkedet og på den anden side det særlige system med kompetencefordeling mellem Fællesskabet og medlemsstaterne på området for karteller inden for samme område.

(jf. præmis 290 og 291)

13. Kommissionens kompetence til at pålægge de virksomheder bøder, som forsætligt eller uagtsomt overtræder artikel 81, stk. 1, EF eller artikel 82 EF, er et af de midler, som Kommissionen har fået tildelt, for at den kan udføre sin tilsynsopgave ifølge fællesskabsretten. Dette omfatter pligten til at forfølge en generel politik med henblik på at anvende de i traktaten fastsatte principper på konkurrenceområdet og til at påvirke virksomhedernes adfærd i denne retning.

Kommissionen har følgelig kompetence til at fastsætte bødernes størrelse således, at deres afskrækkende virkning forstærkes, når en bestemt form for overtrædelse på grund af den fortjeneste, som visse virksomheder kan opnå herved, stadig er forholdsvis hyppig, skønt ulovligheden heraf har været fastslået siden begyndelsen af Fællesskabets fælles konkurrencepolitik.

Formålet med den afskrækkende virkning, som Kommissionen forfølger, vedrører virksomhedernes adfærd i Fællesskabet eller inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS). Det følger heraf, at den afskrækkende karakter af den bøde, der er blevet pålagt en virksomhed for overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler, hverken kan fastsættes udelukkende på baggrund af virksomhedens konkrete situation eller på baggrund af denne virksomheds overholdelse af konkurrencereglerne i tredjestater uden for EØS.

(jf. præmis 297, 298 og 300)

14. Hvis Kommissionen agter at anvende et uddrag af et svar på en klagepunktsmeddelelse eller et dokument, som er vedlagt svaret, med henblik på at føre bevis for en overtrædelse under en procedure i henhold til artikel 81, stk. 1, EF, skal de øvrige parter i proceduren have mulighed for at udtale sig om et sådant bevis. I så fald udgør det pågældende uddrag af svaret på en klagepunktsmeddelelse eller det dokument, der er vedlagt svaret, belastende materiale i forhold til de parter, som angiveligt deltog i overtrædelsen.

Det påhviler den berørte virksomhed at bevise, at det resultat, som Kommissionen er kommet til i beslutningen, ville have været et andet, såfremt et ikke udleveret dokument, som Kommissionen har benyttet som grundlag for at anse denne virksomhed for skyldig, måtte udelukkes som belastende bevis.

For så vidt angår den situation, hvor et diskulperende dokument ikke er blevet fremlagt, skal den berørte virksomhed blot godtgøre, at den manglende fremlæggelse heraf har kunnet påvirke procedurens forløb og indholdet af Kommissionens beslutning til skade for virksomheden. Det er tilstrækkeligt, at virksomheden påviser, at den kunne have anvendt dette dokument til sit forsvar i den forstand, at hvis den kunne have henvist til det under den administrative procedure, havde den kunnet gøre omstændigheder gældende, der ikke stemte overens med de følgeslutninger, som Kommissionen var nået frem til i denne fase, og havde således på den ene eller den anden måde kunnet øve indflydelse på Kommissionens vurderinger i beslutningen, i det mindste hvad angår grovheden og varigheden af den adfærd, som virksomheden blev kritiseret for, og dermed på bødeniveauet. Muligheden for, at et ikke udleveret dokument har kunnet påvirke procedurens forløb og indholdet af Kommissionens beslutning, kan kun godtgøres efter en foreløbig undersøgelse af visse beviser, der sandsynliggør, at de ikke udleverede dokumenter – i forhold til disse beviser – kunne have en betydning, som ikke burde være overset.

(jf. præmis 343, 344 og 351)

15. Når gennemgangen af anbringender fremført af en virksomhed mod lovligheden af en kommissionsbeslutning, hvorved den pålægges en bøde for tilsidesættelse af Fællesskabets konkurrenceregler, ikke har frembragt nogen som helst ulovlighed, er det ufornødent, at Retten under udøvelse af sin fulde prøvelsesret nedsætter størrelsen af nævnte bøde.

(jf. præmis 386)