DOMSTOLENS DOM (FJERDE AFDELING) AF 11 MAJ 1983. - KLOECKNER - WERKE AG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - STAALMARKEDET - PRODUKTIONSKVOTAER. - FORENDE SAGER 311/81 OG 30/82.



Samling af Afgørelser 1983 side 01549



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . Institutionernes retsakter _ tilblivelse _ produktionskvotasystem inden for EKSF _ Raadets samtykke _ formkrav _ Kommissionens og Raadets faelles behandling af et i enkeltheder udarbejdet udkast til beslutning _ forpligtelse hertil _ foreligger ikke

( EKSF-traktaten , art . 58 , stk . 1 , 1 . afsnit )

2 . EKSF _ produktion _ kvotasystem for staalproduktionen _ fastsaettelse paa et rimeligt grundlag _ hensyntagen til virksomhedernes faktiske produktion _ tilladelighed

( EKSF-traktaten , art . 58 , stk . 2 ; Kommissionens generelle beslutning nr . 1831/81 , art . 6 , nr . 1 , litra b ))

3 . EKSF _ produktion _ kvotasystem _ formaal _ garanteret mindsteproduktion for en bestemt virksomhed til skade for andre virksomheder _ Kommissionens forpligtelse _ foreligger ikke

( EKSF-traktaten , art . 58 )

4 . Institutionernes retsakter _ begrundelse _ pligt _ raekkevidde

( EKSF-traktaten , art . 15 , stk . 1 )

5 . EKSF _ produktion _ kvotasystem _ formaal _ udligning af virkningerne af ulovlig statsstoette _ afhjaelpning _ pligt for Kommissionen _ foreligger ikke

( EKSF-traktaten , art . 58 )

6 . EKSF _ produktion _ kvotasystem _ raekkevidde _ begraensning af afsaetningsmulighederne paa det faelles marked _ begraensning af eksportmulighederne

( EKSF-traktaten , art . 58 )

7 . EKSF _ produktion _ kvotasystem _ hensyntagen til samhandelen med tredjelande _ Kommissionens skoen _ raekkevidde

( EKSF-traktaten , art . 58 )

Sammendrag

§ 1_Processprog : § LU : § 1549 § LU : 1 . Befoejelsen til at indfoere et produktionskvotasystem , naar der foreligger en aabenbar krise , tilkommer ifoelge EKSF-traktatens artikel 58 Kommissionen , selv om denne kun kan handle med Raadets »samtykke« . I artikel 58 er der indfoert en form for samvirke mellem Kommissionen og Raadet , men artiklen har ikke fastsat den naermere fremgangsmaade . Herefter tilkommer det de to institutioner efter faelles overenskomst og under iagttagelse af deres respektive kompetencer at fastlaegge formerne for samarbejdet . Betingelserne ifoelge artikel 58 er saaledes opfyldt , saafremt samarbejdet munder ud i Raadets samtykke til det »kvotasystem« , som Kommissionen foreslaar indfoert , uden at det er noedvendigt , at de to institutioner paalaegges en pligt til at behandle et udkast til beslutning , der er udformet i enkeltheder .

2 . Det kan ikke med rimelighed bestrides , at det er i overensstemmelse med EKSF-traktatens artikel 58 , stk . 2 , at Kommissionen har valgt virksomhedernes faktiske produktion som kriterium for at fastslaa , hvad der er et »rimeligt grundlag« for fastsaettelsen af produktionskvotaerne ifoelge bestemmelsen . Til forskel fra produktionskapaciteten , hvis vurdering efter sagens beskaffenhed er usikker , har virksomhedernes faktiske produktion den dobbelte fordel , at den giver et objektivt vurderingsgrundlag og goer det muligt at foretage en begraensning af den samlede produktion , uden at virksomhedernes stilling paa markedet herved aendres .

3 . EKSF-traktatens artikel 58 har ikke til formaal i en kriseperiode at opstille et vaern for virksomhederne mod foelgerne af deres tidligere beslutninger paa investerings- og produktionsomraadet , naar disse viser sig ikke at have vaeret i overensstemmelse med den oekonomiske udvikling . Selv om de foranstaltninger , der traeffes i medfoer af artikel 58 , skal goere det muligt for den samlede jern- og staalindustri i Faellesskabet paa kollektivt grundlag og ved faelles anstrengelser at forsvare sig mod foelgerne af en krise , i tilfaelde hvor der sker en nedgang i efterspoergslen , paalaegger bestemmelsen paa ingen maade Kommissionen en forpligtelse til , til skade for de oevrige virksomheder i Faellesskabet , at sikre en bestemt virksomhed den minimumsproduktion , som den finder passende efter dens egne rentabilitets- og udviklingskriterier .

4 . Begrundelsen af Faellesskabets retsakter skal vaere tilpasset den paagaeldende akts beskaffenhed ; de betragtninger , der er lagt vaegt paa af den faellesskabsmyndighed , som har udstedt retsakten , skal klart og utvetydigt fremgaa af begrundelsen , saaledes at de beroerte kan faa kendskab til baggrunden for den trufne foranstaltning , og Domstolen kan udoeve sin kontrol . Hvis retsakten har karakter af en forordning , kan det ikke kraeves , at begrundelsen opregner de _ undertiden meget talrige og komplicerede _ retlige og faktiske forhold , som saadanne retsakter angaar , naar de paagaeldende forhold falder inden for rammerne af den helhed , som de hoerer til .

5 . Selv om Kommissionen ved udformningen af produktionskvotasystemet har ret til at tage hensyn til virkningerne af stoetteforanstaltninger , hvis retsstridige karakter er fastslaaet efter § 1983_FORENEDESAGER311/81OG30/82 § LO : § 1550 § LU : de foreskrevne fremgangsmaader , kan det dog ikke kraeves , at antikriseforanstaltningerne i artikel 58 anvendes til at afhjaelpe virkningerne af ulovlig stoette ydet af medlemsstaterne .

6 . Enhver produktionsbegraensning paavirker som foelge af selve beskaffenheden af den mekanisme , der fastlaegges ved EKSF-traktatens artikel 58 , saavel afsaetningsmulighederne paa det faelles marked som eksportmulighederne . Indfoerelse af produktionskvotaer ville vaere uden virkning , hvis virksomhederne bevarede adgangen til at udfoere ukontrollerede maengder til tredjelande , idet en saadan eksport ikke alene kunne skade Faellesskabets interesser paa disse markeder , men ogsaa bevirke , at en del af eksporten vendte tilbage til det faelles marked og derved bragte ligevaegten paa dette marked i fare .

7 . Det tilkommer Kommissionen at vurdere , om der skal tages hensyn til samhandelen med tredjelande i forbindelse med , at der traeffes foranstaltninger i medfoer af EKSF-traktatens artikel 58 . Kommissionen skal nemlig herved tage hensyn baade til det faelles markeds egne behov og Faellesskabets interesser i forholdet til tredjelande . Selv om artikel 58 giver Kommissionen befoejelse til i en aabenbar kriseperiode at skride ind over for produktionen , uden at samhandelen med tredjelande naevnes i bestemmelsen , kan den dog ikke fortolkes saaledes , at der alene kan tildeles den enkelte virksomhed en samlet produktionskvota , der kan afsaettes enten paa det faelles marked eller paa markedet i tredjelande .

Dommens præmisser

1 Ved staevninger indgivet til Domstolens justitskontor den 8 . december 1981 og den 15 . januar 1982 har staalvirksomheden Kloeckner-Werke AG , Duisburg , Forbundsrepublikken Tyskland , i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33 , stk . 2 , anlagt to ensartede soegsmaal med paastand om annullation af Kommissionens meddelelser af henholdsvis den 26 . oktober og den 4 . december 1981 , hvorved Kommissionen i medfoer af den generelle beslutning nr . 1831/81 af 24 . juni 1981 om indfoerelse af en overvaagningsordning og et nyt system for produktionskvotaer for visse produkter for virksomhe§ OMMISSIONEN § LO : § 1563 § LU : derne i jern- og staalindustrien ( EFT L 180 , s . 1 ) fastsatte den sagsoegende virksomheds referenceproduktioner og -maengder samt produktions- og leveringskvotaer for produkter , der er afledet af gruppe I for fjerde kvartal af 1981 og for foerste kvartal af 1982 . Da de to sager har forbindelse med hinanden , er de forenet ved Domstolens kendelse af 5 . maj 1982 .

2 Til stoette for sine soegsmaal har sagsoegeren fremfoert en raekke anbringender , der kan sammenfattes saaledes :

1 . Raadet har ikke forskriftsmaessigt givet sit samtykke til beslutning nr . 1831/81 ;

2.Kommissionen har ved fastsaettelsen af produktionskvotaerne tilsidesat sin forpligtelse til at sikre en mindsteudnyttelse af produktionskapaciteten , og den har i denne henseende ikke begrundet beslutning nr . 1831/81 ;

3.Kommissionen har ikke ved fastsaettelsen af produktionskvotaerne taget hensyn til virkningerne af den ulovlige statsstoette , der af en raekke medlemsstater ydes disses staalvirksomheder ;

4.Kommissionen har erstattet de produktionskvotaer , der omhandles i artikel 58 , med »leveringskvotaer« for det faelles marked , og den har fastsat eksportkvotaer .

3 Sagsoegeren har nedlagt foelgende subsidiaere paastande :

a ) De produktionskvotaer , der er fastsat ved de anfaegtede beslutninger , annulleres i det omfang , de for gruppe I a og I b er lavere end naermere bestemte maengder ;

b)produktionskvotaerne annulleres i det omfang , produktionen er bestemt til tredjelande ;

c)de anfaegtede beslutninger annulleres i det omfang , de fastlaegger hvilken del af produktionskvotaerne , der kan leveres til det faelles marked .

§ 1983_FORENEDESAGER311/81OG30/82 § LO : § 1564 § LU : 4 Hvad angaar de subsidiaere paastande , maa det fastslaas , at paastanden under a ) er omfattet af det ovennaevnte andet anbringende , og at paastandene under b ) og c ) er omfattet af det ovennaevnte fjerde anbringende . Disse paastande skal derfor behandles sammen med de principale paastande , som de knytter sig til .

5 Indledningsvis skal det ligeledes bemaerkes , at sagsoegerens anbringender under naervaerende sag i vidt omfang er sammenfaldende med de anbringender , der blev fremsat til stoette for paastandene i sag 119/81 , hvori der blev afsagt dom den 7 . juli 1982 ( Sml . 1982 , s . 2627 ) mellem de samme parter . Under naervaerende sag maa der imidlertid tages hensyn til , at beslutning nr . 2794/80 af 31 . oktober 1980 ( EFT L 291 , s . 1 ), der udgjorde grundlaget for den beslutning , som sag 119/81 angik , i mellemtiden er blevet erstattet af ovennaevnte beslutning nr . 1831/81 , og at sagsoegeren yderligere har fremsat nye argumenter til stoette for sit soegsmaal . De retlige og faktiske omstaendigheder , der allerede er taget stilling til ved den tidligere dom , og de nye spoergsmaal , der er rejst ved den nu anlagte sag , boer derfor behandles under ét .

1 . Manglende samtykke fra Raadet

6 Sagsoegeren har ikke bestridt , at Raadet har givet sit samtykke med hensyn til beslutning nr . 1831/81 . Tvisten drejer sig om , hvorvidt samtykket blev givet i overensstemmelse med de betingelser , der kraeves efter EKSF-traktatens artikel 58 .

7 Ifoelge sagsoegeren skulle Kommissionen have forelagt Raadet , ikke mere eller mindre konkrete forslag , men et fuldstaendigt udformet forslag . Hvis der rejses indsigelse , maa Kommissionen derfor vaere forpligtet til at godtgoere , at den beslutning , den har truffet , svarer til den ordlyd , der blev forelagt Raadet , og som dette har godkendt . Dersom dette ikke godtgoeres , kan beslutningen ikke anses for at vaere i overensstemmelse med Faellesskabets legalitetskrav og derfor kunne stoede paa modstand fra medlemsstaternes side . For at kunne kontrollere , om den fulgte fremgangsmaade er i overensstemmelse med de krav , der stilles i artikel 58 , har sagsoegeren kraevet Raadets moedeprotokollater og baandoptagelsen af Raadets forhandlinger fremlagt .

§ OMMISSIONEN § LO : § 1565 § LU : 8 Sagsoegerens standpunkt tager imidlertid hverken hensyn til den kompetencefordeling , der er gennemfoert ved artikel 58 , eller til principperne for det retsfastsaettelsessystem , der er gennemfoert ved EKSF-traktaten .

9 Ifoelge artikel 58 , stk . 1 , foerste afsnit , tilkommer det Kommissionen at fastslaa , at der foreligger en aabenbar krise . Bliver det fastslaaet , at en saadan krise foreligger , og goer de i artikel 57 angivne virkemidler det ikke muligt at imoedegaa denne situation , er Kommissionen efter artikel 58 forpligtet til at indfoere et kvotasystem for produktionen . Befoejelsen til at gennemfoere passende foranstaltninger tilkommer efter artikel 58 Kommissionen , selv om denne kun kan handle med Raadets »samtykke« .

10 I artikel 58 er der indfoert en form for samvirke mellem Kommissionen og Raadet , men artiklen har ikke fastsat den naermere fremgangsmaade . Herefter tilkommer det de to institutioner efter faelles overenskomst og under iagttagelse af deres respektive kompetencer at fastlaegge formerne for samarbejdet . Betingelserne ifoelge artikel 58 er saaledes opfyldt , saafremt samarbejdet munder ud i Raadets samtykke til det »kvotasystem« , som Kommissionen foreslaar indfoert , uden at det er noedvendigt , at de to institutioner paalaegges en pligt til at behandle et udkast til beslutning , der er udformet i enkeltheder .

11 Som Domstolen allerede har bemaerket det i dommen af 7 . juli 1982 , bestaar der en formodning om , at Kommissionens beslutning , i hvis praeambel det anfoeres , at Raadets samtykke foreligger , er blevet udstedt paa forskriftsmaessig vis . Sagsoegeren har alene stillet en raekke hypotetiske spoergsmaal vedroerende mulige tilsidesaettelser af forskrifterne , der kan forekomme i forholdet mellem Kommissionen og Raadet , men har ikke fremfoert det mindste holdepunkt , der kan rejse tvivl om , at Raadets samtykke er indhentet paa en maade , der opfylder kravene i artikel 58 . Der er derfor ingen grund til at bestemme , at der skal foranstaltes bevisfoerelse herom .

12 Hvad endelig angaar de krav , der maa stilles med hensyn til legaliteten i Faellesskabet , skal Domstolen bemaerke , at det soegsmaalssystem , der er fastsat i EKSF-traktaten , i denne henseende giver tilstraekkelige garantier . Raadet og medlemsstaterne har ifoelge EKSF-traktatens artikel 33 mulighed for at indbringe en af Kommissionen truffet beslutning for Domstolen , dersom de § 1983_FORENEDESAGER311/81OG30/82 § LO : § 1566 § LU : finder , at Raadets samtykke ikke er blevet givet i overensstemmelse med de gaeldende betingelser . I denne sag er det tilstraekkeligt at konstatere , at der ikke er rejst saadanne indsigelser mod beslutning nr . 8131/81 inden for de i traktaten fastsatte frister .

13 Dette anbringende maa derfor forkastes .

2 . Tilsidesaettelse af forpligtelsen til at sikre en mindsteudnyttelse af produktionskapaciteten

14 Sagsoegeren har i denne sag i det vaesentlige gentaget den argumentation , som allerede er fremfoert i sag 119/81 . Sagsoegeren har gjort gaeldende , at Kommissionen i sine bestraebelser for at finde frem til et »rimeligt grundlag« , maa have pligt til at sikre virksomhederne en mindstebeskaeftigelse , idet kvotaerne skal fastsaettes saaledes , at der sikres hver virksomhed en udnyttelse af dens produktionskapacitet , der svarer til faelleskabsgennemsnittet . Det er sagsoegerens opfattelse , at beslutning nr . 1831/81 endog har forvaerret sagsoegerens stilling i forhold til beslutning nr . 2794/80 , fordi den nye beslutning ikke laengere giver mulighed for at forhoeje referenceproduktionen for virksomheder , hvis kapacitetsudnyttelsesgrad ligger under faellesskabsgennemsnittet , jfr . artikel 4 , nr . 3 , i den tidligere beslutning ; denne fordel er kun blevet opretholdt for halvdelens vedkommende , jfr . artikel 6 , nr . 1 , litra b ), i den nye beslutning .

15 Sagsoegeren har anfoert , at forvaerringen i virksomhedens situation som foelge af de nedsatte kvotaer endog truer virksomhedens eksistens og bringer den i en »noedretstilstand« . Efter sagsoegerens opfattelse kan formaalet med artikel 58 alene virkeliggoeres gennem en ordning , der er saaledes udformet , at virksomhederne garanteres en passende udnyttelse af den produktionskapacitet , som de for tiden har , og ikke saaledes , at deres faktiske produktion i forudgaaende perioder laegges til grund .

16 Sagsoegeren har ligeledes til stoette for dette anbringende opretholdt sin indsigelse mod Kommissionens fastsaettelse af sagsoegerens produktionskapacitet . Sagsoegeren har anfoert , at Domstolen ikke ved sin dom af 7 . juli 1982 har truffet endelig afgoerelse vedroerende dette punkt , og har derfor fastholdt de § OMMISSIONEN § LO : § 1567 § LU : resultater , som udledes af en rapport af 1 . maj 1981 , kaldet »Kawasaki-rapporten« . I denne sag henholder sagsoegeren sig yderligere til en sagkyndig erklaering , der er afgivet den 12 . januar 1982 af professor Jeschar med bistand af firmaet Stein-Heurtey vedroerende kapaciteten i en af sidstnaevnte firma fremstillet »walking beam furnace« , der er installeret i valsevaerket i Bremen . Efter sagsoegerens opfattelse giver den sagkyndige erklaering holdepunkter for en mere fordelagtig vurdering af produktionskapaciteten i de paagaeldende anlaeg . Sagsoegeren har endvidere fremlagt en erklaering fra revisionsfirmaet Wollent-Elmendorff KG vedroerende de yderligere tab , der vil blive paafoert virksomheden , saafremt valsevaerkets produktion begraenses .

17 Sagsoegeren har endelig gjort gaeldende , at der ikke er anfoert nogen begrundelse for de bestemmelser i beslutning nr . 1831/81 , der har medfoert en forvaerring af sagsoegerens stilling i forhold til ordningen efter beslutning nr . 2794/80 , og at beslutning nr . 1831/81 derfor er ugyldig , fordi den er behaeftet med vaesentlige formelle mangler .

18 Det fremgaar af en naermere gennemgang af beslutning nr . 1831/81 , at Kommissionen herved aendrede grundlaget for fastsaettelsen af referenceproduktionerne , saaledes som de var bestemt ved beslutning nr . 2794/80 .

19 Paa den ene side skete der ved artikel 6 , stk . 1 , litra a ), i den nye beslutning en udvidelse af de tidsrum , der skal tages i betragtning ved fastsaettelsen af referenceproduktionen , idet bestemmelsen opretholder princippet om , at virksomhedernes mest fordelagtige produktionsmaaneder i tidsrummet fra 1977 til 1980 skal tages i betragtning , men tillige indfoerer to nye referenceperioder , nemlig aaret 1974 og den periode , der ligger umiddelbart forud for ikrafttraedelsen af beslutning nr . 2794/80 . Paa den anden side blev muligheden for at tilpasse referenceproduktionen for virksomheder , hvis udnyttelsesgrad laa under den gennemsnitlige udnyttelsesgrad for Faellesskabets virksomheder , ophaevet ved den nye beslutning . Imidlertid opretholdes de fordele , der var tillagt virksomhederne i henhold til artikel 4 , nr . 3 , i beslutning nr . 2794/80 , for halvdelens vedkommende som foelge af artikel 6 , nr . 1 , litra b ), i beslutning nr . 1831/81 .

§ 1983_FORENEDESAGER311/81OG30/82 § LO : § 1568 § LU : 20 Som det fremgaar af de oplysninger , der er givet under sagen , var Kommissionens hensigt med denne aendring af ordningen , at det beregningsgrundlag , der anvendes til at fastsaette referenceproduktionerne , skulle udformes paa en for alle virksomhederne i Faellesskabet mere retfaerdig maade . Dette skulle ske ved , at der for fremtiden skulle tages hensyn baade til en produktionsperiode forud for krisen og til en periode umiddelbart foer indfoerelsen af produktionskvotassystemet . Det er Kommissionens opfattelse , at den anvendelse af produktionskapaciteten som korrektiv til referenceproduktionerne , som fandt sted efter den tidligere beslutning , mistede sin betydning som foelge af en bedre tilpasning af de kriterier , der ligger til grund for fastsaettelsen af kvotaerne , til virksomhedernes faktiske situation . Man har opretholdt en del af den erhvervede fordel for de virksomheder , der blev begunstiget ved dette korrektiv , men samtidig er virkningen heraf blevet svaekket ved anvendelsen af det aritmetiske gennemsnit af de to faktorer , der skal laegges til grund i medfoer af artikel 6 , nr . 1 , i beslutning nr . 1831/81 .

21 Kommissionen har i denne forbindelse anfoert , at korrektivet i artikel 4 , nr . 3 , i beslutning nr . 2794/80 efter de indhoestede erfaringer medfoerte , at virksomheder med en udnyttelsesgrad , der laa under faellesskabsgennemsnittet opnaaede en ugrundet fordel til skade for de oevrige virksomheder . Kommissionen har anfoert , at sagsoegeren blandt samtlige virksomheder har faaet det stoerste udbytte af denne bestemmelse . Formaalet med den nye beslutning er netop at formindske denne fordel for at kunne imoedekomme klager fra andre virksomheder , der har vaeret mindre heldigt stillede . Kommissionen har bestridt , at behandlingen af sagsoegeren i medfoer af den nye beslutning kan betegnes som en »forringelse« af sagsoegerens tidligere stilling ; den nye beslutning indebaerer intet andet , end at en ugrundet fordel delvis inddrages .

22 Kommissionen har anfoert , at den ved de nye beregningsregler for produktionskvotaerne er kommet naermere til at fastsaette et »rimeligt grundlag« for alle Faellesskabets virksomheder . Under henvisning til den argumentation , der blev fremfoert under sag 119/81 , har Kommissionen fremhaevet , at et produktionskvotasystem i medfoer af artikel 58 noedvendigvis maa hvile paa virksomhedernes faktiske produktion og ikke paa deres produktionskapacitet . Det giver nemlig ingen oplysning om den faktiske produktion at laegge kapaciteten til grund , og kapaciteten kan foelgelig ikke vaere et brugbart kriterium for tilpasningen af den faktiske produktion til nedgangen i efterspoergslen .

§ OMMISSIONEN § LO : § 1569 § LU : 23 Som Domstolen har fastslaaet det i dommen af 7 . juli 1982 , kan det ikke med rimelighed bestrides , at Kommissionens valg af det kriterium , der hviler paa den faktiske produktion , er i overensstemmelse med traktatens artikel 58 , stk . 2 , der kraever , at kvotaerne fastsaettes paa et »rimeligt grundlag« . I dommen blev det fremhaevet , at anvendelsen af virksomhedernes faktiske produktion som kriterium , til forskel fra produktionskapaciteten , hvis vurdering efter sagens beskaffenhed er usikker , har den dobbelte fordel , at den giver et objektivt vurderingsgrundlag og goer det muligt at foretage en begraensning af den samlede produktion , uden at virksomhedernes stilling paa markedet herved aendres .

24 Ved at begraense den fordel , der for visse virksomheder til skade for andre virksomheder fremkom ved at tage en udnyttelsesgrad i betragtning , der laa under faellesskabsgennemsnittet , og ved saaledes paa en mere rimelig maade at have soegt at fordele krisens byrder paa alle virksomhederne i Faellesskabet , har Kommissionen ikke overskredet graenserne for den skoensbefoejelse , der er tillagt den ved artikel 58 , hvorefter produktionskvotaerne skal fastsaettes »paa et rimeligt grundlag« .

25 Det foelger heraf , at sagsoegeren ved at kraeve , at produktionskvotasystemet skal udformes saaledes , at virksomhederne herved faar garanti for en passende udnyttelse af deres produktionskapacitet , ser bort fra det egentlige formaal med traktatens artikel 58 . Bestemmelsen har nemlig ikke til formaal i en kriseperiode at opstille et vaern for virksomhederne med foelgerne af deres tidligere beslutninger paa investerings- og produktionsomraadet , naar disse viser sig ikke at have vaeret i overensstemmelse med den oekonomiske udvikling .

26 Selv om de foranstaltninger , der traeffes i medfoer af artikel 58 , skal goere det muligt for den samlede jern- og staalindustri i Faellesskabet paa kollektivt grundlag og ved faelles anstrengelser at forsvare sig mod foelgerne af en krise i tilfaelde , hvor der sker en nedgang i efterspoergslen , paalaegger bestemmelsen _ saaledes som Domstolen har udtalt det i sin dom af 7 . juli 1982 _ paa ingen maade Kommissionen en forpligtelse til , til skade for de oevrige virksomheder i Faellesskabet , at sikre en bestemt virksomhed den minimumsproduktion , som den finder passende efter dens egne rentabilitets- og udviklingskriterier .

§ 1983_FORENEDESAGER311/81OG30/82 § LO : § 1570 § LU : 27 Hvad angaar sagsoegerens indsigelse vedroerende Kommissionens fastsaettelse af produktionskapaciteten for sagsoegerens virksomhed i medfoer af artikel 4 , nr . 3 , i beslutning nr . 2794/80 , skal der henvises til praemisserne i dommen af 7 . juli 1982 , hvor det efter en noeje gennemgang af baggrunden for dette stridsspoergsmaal ganske utvetydigt udtales , at indsigelsen ikke kan tages til foelge . Det er tilstraekkeligt at minde om , at sagsoegeren gennem flere aar havde afgivet urigtige oplysninger om produktionskapaciteten for sine anlaeg , og at Kommissionen efter en kontrol i virksomheden havde indvilliget i at anerkende en berigtigende erklaering fra sagsoegeren , som de fremtidige beslutninger om fastsaettelsen af produktionskvotaerne hvilede paa .

28 Sagsoegeren har ikke under denne sag fremfoert nye faktiske omstaendigheder , der kan begrunde en aendring af denne vurdering . Ved at fremlaegge den sagkyndige erklaering fra professor Jeschar , der hviler paa en matematisk simulation , har sagsoegeren forsoegt at berigtige et forhold , der omtales i CRM-Kawasaki-erklaeringen , som Domstolen under alle omstaendigheder har fundet er ganske uden bevisvaerdi . Wollert-Elmendorff-erklaeringen er en revisionsberetning , der tager sigte paa at vurdere de oekonomiske konsekvenser af fastsaettelsen af de produktionskvotaer , der blev tillagt virksomheden for tredje kvartal af 1981 , i forhold til et af sagsoegeren opstillet tilfaelde , hvor kvotaerne blev tildelt paa grundlag af en hypotetisk produktion , der svarede til den gennemsnitlige udnyttelse af produktionskapaciteten for virksomhederne i Faellesskabet . Revisionsberetningen , der indeholder en vurdering af den oekonomiske betydning , som sagen mellem sagsoegeren og Kommissionen har , beror paa en ansaettelse af produktionskapaciteten ( 459 000 tons pr . maaned = 5 508 000 tons pr . aar ), som Domstolen allerede udtrykkeligt har afvist at laegge til grund i sin dom af 7 . juli 1982 . Beretningen tilfoejer saaledes ikke nye synspunkter af betydning for bedoemmelsen af det spoergsmaal , der er rejst af sagsoegeren vedroerende virksomhedens produktionskapacitet .

29 Denne indsigelse maa derfor anses som endeligt afgjort ved dommen af 7 . juli 1982 .

30 Hvad endelig angaar anbringendet om , at beslutning nr . 1831/81 ikke er begrundet , er det sagsoegerens opfattelse , at Kommissionens grunde ikke kom tilstraekkeligt til udtryk i beslutningens praeambel , hvori det paa det paagael § OMMISSIONEN § LO : § 1571 § LU : dende punkt kun hedder , at Kommissionen har taget hensyn til »erfaringerne fra forvaltningen af det ved ( beslutning nr . 2794/80 ) indfoerte system« . Efter sagsoegerens opfattelse er den nye beslutning derfor ugyldig , fordi den er behaeftet med en vaesentlig formel mangel .

31 Det skal herved indledningsvis bemaerkes , at Kommissionen rent faktisk i det citerede afsnit i praeamblen har anfoert begrundelsen for det , der er vaesentligt for den nye beslutning , nemlig en tilpasning af referenceperioderne i form af en bedre definition af beregningsgrundlaget for kvotaerne derved , at der tages hensyn til produktionsperioder , der er mere repraesentative end tidligere . Denne begrundelse er egnet til at give de beroerte virksomheder tilstraekkeligt praecise oplysninger om Kommissionens formaal med beslutningen . Sagsoegerens kritik vedroerer saaledes i virkeligheden kun det forhold , at Kommissionen ikke har begrundet det delvise bortfald af det korrektiv _ nemlig henvisningen til produktionskapaciteten _ der var hjemmel for i beslutning nr . 2794/80 .

32 Ifoelge Domstolens praksis ( jfr . senest dommen af 28 . 10 . 1982 , Lion m.fl ., sag 292 og 293/81 , endnu utrykt ) skal begrundelsen af Faellesskabets retsakter vaere tilpasset den paagaeldende akts beskaffenhed ; de betragtninger , der er lagt vaegt paa af den faellesskabsmyndighed , som har udstedt retsakten , skal klart og utvetydigt fremgaa af begrundelsen , saaledes at de beroerte kan faa kendskab til baggrunden for den trufne foranstaltning , og Domstolen kan udoeve sin kontrol . Hvis retsakten har karakter af en forordning , saaledes som det er tilfaeldet med den anfaegtede generelle beslutning , kan det ikke kraeves , at begrundelsen opregner de _ undertiden meget talrige og komplicerede _ retlige og faktiske forhold , som saadanne retsakter angaar , naar de paagaeldende forhold falder inden for rammerne af den helhed , som de hoerer til .

33 Dette er ubestrideligt tilfaeldet med de anfaegtede bestemmelser , hvis raekkevidde sagsoegeren uden vanskelighed har kunnet forstaa ved at sammenligne bestemmelserne i de to paa hinanden foelgende beslutninger . Man kan saaledes ikke gaa saa vidt som til at kraeve af Kommissionen , at den giver en saerlig begrundelse for en detailbestemmelse , der i afsvaekket form er en viderefoe § 1983_FORENEDESAGER311/81OG30/82 § LO : § 1572 § LU : relse i den nye beslutning af et korrektiv , der har sit grundlag og sin begrundelse i beslutning nr . 2794/80 .

34 Heraf fremgaar det , at dette anbringende maa forkastes .

3 . Kommissionens manglende hensyntagen til virkningerne af ulovlig statstoette

35 Sagsoegeren har vedroerende dette punkt uden aendringer gentaget sine anbringender som fremsat under 119/81 .

36 Der erindres om , at Domstolen i sin dom af 7 . juli 1982 har anerkendt , at der er grundlag for den kritik , som sagsoegeren har fremfoert mod Kommissionens passivitet over for de offentlige stoetteforanstaltninger , der i en raekke medlemsstater har fordrejet produktions- og konkurrencevilkaarene inden for jern- og staalindustrien . Det skal imidlertid ogsaa naevnes , at Domstolen i den samme dom dels anerkendte , at Kommissionen ved udformningen af produktionskvotasystemet har ret til at tage hensyn til virkningerne af stoetteforanstaltninger , hvis retsstridige karakter er fastslaaet efter de foreskrevne fremgangsmaader , dels udtalte , at det efter Domstolens opfattelse dog ikke kan kraeves , at antikriseforanstaltningerne i artikel 58 anvendes til at afhjaelpe virkningerne af ulovlig stoette ydet af medlemsstaterne .

37 Da der ikke er fremfoert nye argumenter til stoette for dette anbringende , maa det ligeledes forkastes .

4 . Kommissionens fastsaettelse af »leveringskvotaer« paa det faelles marked i stedet for produktionskvotaer , fastsaettelse af eksportkvotaer

38 Efter sagsoegerens opfattelse er spoergsmaalet om »leveringskvotaerne« , der allerede blev behandlet under sag 119/81 , ikke blevet afgjort ved dommen af 7 . juli 1982 , idet Domstolen i dommen fastslog , at begrebet ikke havde spillet nogen rolle ved fastsaettelsen af produktionskvotaerne for andet kvartal af 1981 . Sagsoegeren har derfor kraevet en fornyet undersoegelse af spoergsmaalet i dets helhed og har i det vaesentlige gjort gaeldende , at artikel 58 alene giver Kommissionen befoejelse til at regulere produktionen , men ikke afsaetningen § OMMISSIONEN § LO : § 1573 § LU : af staal , det vaere sig paa det faelles marked eller paa eksportmarkederne . Efter sagsoegerens opfattelse tillader EKSF-traktaten efter sin opbygning ikke , at der indfortolkes »implied powers« , hvorefter Kommissionen skulle kunne regulere leverancerne af produkterne .

39 Med hensyn til fordelingen af leveringerne mellem det faelles marked og tredjelande har sagsoegeren anfoert , at artikel 58 ikke giver Kommissionen kompetence til at regulere handelen med tredjelande og specielt ikke til at begraense udfoerslerne . Sagsoegeren har anfoert , at handelspolitikken ifoelge EKSF-traktatens system hoerer under medlemsstaternes omraade . Kommissionen kunne have fastsat produktionskvotaerne alene for efterspoergslen paa faellesmarkedet og have tilladt virksomhederne at fradrage de maengder , som de bevisligt har udfoert til tredjelande , i den produktion , der laegges til grund ved beregningen af produktionskvotaerne .

40 Da de rejste spoergsmaal behandles mere udfoerligt i beslutning nr . 1831/81 end i den tidligere beslutning , skal der foretages en fornyet gennemgang af sagsoegerens argumentation paa baggrund af de nye bestemmelser .

41 Ifoelge artikel 5 i beslutning nr . 1831/81 fastlaegger Kommissionen hvert kvartal for hver virksomhed produktionskvotaerne samt den del af kvotaerne , som kan leveres til det faelles marked . De naermere regler for denne fordeling omhandles i artikel 8-11 ; i medfoer af sidstnaevnte artikels stk . 5 betragtes leverancer , for hvilke en virksomhed ikke godtgoer , at de er udfoert fra Faellesskabets omraade , som vaerende foretaget inden for det faelles marked .

42 Det fremgaar af sammenhaengen mellem disse bestemmelser , at Kommissionen for hver enkelt virksomhed beregner en samlet produktionskvota , inden for hvilken den fastsaetter den del , der kan afsaettes paa det faelles marked , hvorefter overskuddet kan udbydes paa markedet i tredjelande . Ifoelge beslutningens artikel 9 fastsaettes der saerskilte reduktionssatser til beregning af produktionskvotaerne og den del af disse kvotaer , der kan leveres til det faelles marked . Reduktionssatserne for fjerde kvartal af 1981 og for foerste kvartal af 1982 blev fastsat i overensstemmelse med denne bestemmelse ved beslutning nr . 2979/81 af 15 . oktober 1981 ( EFT L 298 , s . 11 ), og beslutning nr . 3328/81 af 20 . november 1981 ( EFT L 334 , s . 34 ).

§ 1983_FORENEDESAGER311/81OG30/82 § LO : § 1574 § LU : 43 Domstolen har i sin dom af 7 . juli 1982 fremhaevet , at enhver produktionsbegraensning som foelge af selve beskaffenheden af den mekanisme , der fastlaegges ved traktatens artikel 58 , paavirker saavel afsaetningsmulighederne paa det faelles marked som eksportmulighederne . Som Kommissionen med rette har anfoert , ville indfoerelse af produktionskvotaer vaere uden virkning , hvis virksomhederne bevarede adgangen til at udfoere ukontrollerede maengder til tredjelande , idet en saadan eksport ikke alene kunne skade Faellesskabets interesser paa disse markeder , men ogsaa bevirke , at en del af eksporten vendte tilbage til det faelles marked og derved bragte ligevaegten paa dette marked i fare .

44 Det blev i den samme dom understreget , at det tilkommer Kommissionen at vurdere , om der skal tages hensyn til samhandelen med tredjelande i forbindelse med , at der traeffes foranstaltninger i medfoer af artikel 58 . Kommissionen skal nemlig herved tage hensyn baade til det faelles markeds egne behov og Faellesskabets interesser i forholdet til tredjelande . Selv om artikel 58 giver Kommissionen befoejelse til i en aabenbar kriseperiode at skride ind over for produktionen , uden at samhandelen med tredjelande naevnes i bestemmelsen , kan den dog ikke fortolkes saaledes , at der alene kan tildeles den enkelte virksomhed en samlet produktionskvota , der kan afsaettes enten paa det faelles marked eller paa markedet i tredjelande .

45 Heraf fremgaar det , at Kommissionen ikke har overskredet de befoejelser , den har i medfoer af artikel 58 , ved i den anfaegtede beslutning at have fastsat saerskilte kvartalsmaessige referenceproduktioner og -maengder med henblik paa anvendelsen af de reduktionssatser , der skulle benyttes til at fastsaette henholdsvis produktionskvotaen og den andel af produktionen , der kunne leveres til det faelles marked .

46 Dette anbringende maa derfor ligeledes forkastes .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

47 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger . Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor afholde sagens omkostninger .

Afgørelse

§ OMMISSIONEN § LO : § 1575 § LU : Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN ( fjerde afdeling )

1 . Sagsoegte frifindes .

2 . Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .