ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 52, stk. 1, i forordning nr. 1306/2013 (2), idet den finansielle er anvendt på grundlag af urigtige faktiske konstateringer og en urigtig retlig fortolkning — Republikken Polen har gjort gældende, at de beløb, der er blevet udelukket fra EU-finansiering i medfør af den anfægtede afgørelse, er blevet udbetalt i overensstemmelse med de retsforskrifter, der fastlægger reglerne vedrørende gennemførelse af den særlige støtte til tobakssektoren, nemlig forordning nr. 73/2009 (3), forordning nr. 1127/2009 (4) og forordning nr. 1122/2009 (5). Den polske regerings fremgangsmåde i forbindelse med indførelsen af støtten svarer ligeledes til de nationale retsforskrifter og det såkaldte program om aktiviteter, der er gennemført i Polen, hvilket program blev oversendt til Kommissionen i forbindelse med den særlige støtte, der er fastsat i artikel 68 i forordning nr. 73/2009. — Hvad angår den del af anbringendet der vedrører kontrol på stedet hos producenten, har Republikken Polen bemærket, at hverken EU-retten eller national lovgivning fastsatte en forpligtelse for producenten til at levere al den producerede tobak til den første forarbejdningsvirksomhed. Det polske system for kontrol på stedet giver fuldt ud mulighed for at foretage en effektiv efterprøvelse af, at alle betingelser for støtteberettigelse er opfyldt. — Hvad angår den del af anbringendet der vedrører kontrol på stedet på leveringsstedet, har Republikken Polen bemærket, at disse kontroller fuldt ud sikrer efterprøvelsen af alle kvalitetskrav, som støtteberettiget råtobak skal opfylde, herunder navnlig krav til fugtighed og indhold af sand og urenheder. — Hvad dernæst angår Kommissionens klagepunkt om, at der ikke findes et særligt system for nedsættelser og udelukkelser, har Republikken Polen bemærket, at det polske sanktionssystem vedrørende den særlige støtte til tobaksektoren var fuldt ud foreneligt med artikel 21 i forordning nr. 73/2009. Navnlig var dette system meget restriktivt og udelukkede enhver risiko for tab for fonden.
—

I denne forbindelse har sagsøgeren anført, at Rådet har foretaget et åbenbart urigtigt skøn vedrørende sagsøgerens funktioner og roller og ikke har fremlagt en række præcise og samstemmende beviser til støtte for sine påstande. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Rådet har undladt at foretage en korrekt bedømmelse af beviserne, eller i det mindste at en sådan bedømmelse var åbenbart urigtig.
—

Det fastslås, at der ikke er grundlag for de med sagsøgtes skrivelse af 8. august 2018 under journalnr. EACEA/A4/RR-am D (2018) 011591 fremsatte tilbagebetalingskrav for Grant Agreement 2012 3075/001 001 med et beløb på 22 454,22 EUR.
Sag anlagt den 20. september 2018 — ITD og Danske Fragtmænd mod Kommissionen

(Sag T-561/18)

(2018/C 427/119)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S (Padborg, Danmark) og Danske Fragtmænd A/S (Åbyhøj, Danmark) (ved advokat L. Sandberg-Mørch)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Kommissionens afgørelse C(2018) 3169 final af 28. maj 2018 i statsstøttesag SA.47707 (2018/N) — Statslig kompensation til PostNord for opfyldelse af postbefordringspligten — Danmark (1), annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat ét enkelt anbringende, hvormed det gøres gældende, at Kommissionen har undladt at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, som er fastsat i artikel 108, stk. 2, TEUF, til trods for de alvorlige vanskeligheder ved bedømmelsen af de omhandlede foranstaltninger. Dette anbringende er støttet på to rækker af argumenter vedrørende varigheden af og omstændighederne omkring den indledende undersøgelsesprocedure samt den anfægtede afgørelses indhold.

— Hvad angår den anfægtede afgørelses indhold har sagsøgerne navnlig gjort gældende, at: (i) kompensationen for postbefordringspligten er ikke forenelig med det indre marked, (ii) statsgarantierne udgør ikke eksisterende støtte, (iii) momsfritagelsen kan tilregnes staten, (iv) fejlallokeringen af omkostninger involverer en overførsel af statsmidler og kan tilregnes staten, og (v) kapitalindsprøjtningen af 23. februar 2017 kan tilregnes staten og giver Post Danmark en økonomisk fordel.

(1) EUT 2018, C 360, s. 3.
—

Det fastslås, at den individuelle afgørelse om ikke længere at tildele sagsøgeren godtgørelse af de skoleudgifter, der knytter sig til hans barn, at regne fra skoleåret 2017/2018, og som blev behandlet den 15. november 2017 og første gang kom til udtryk i hans lønseddel for december 2017, annulleres.
C 408/55

Sag anlagt den 4. september 2018 — XI mod Kommissionen

(Sag T-528/18)

(2018/C 408/72)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: XI (ved advokat N. Lhoëst)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Annullation af Kommissionens afgørelse af 25. maj 2018 om afslag på sagsøgerens klage, for så vidt som den indeholder lægelige oplysninger.

— Kommissionen tilpligtes at betale en erstatning, som efter ret og billighed er opgjort til 5 000 EUR, for det lidte ikke-økonomiske tab.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel 8 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention samt tilsidesættelse af pligten til god forvaltning og af omsorgspligten, for så vidt som afgørelsen om afslag på sagsøgerens klage afslørede lægelige oplysninger, som endvidere var åbenbart urigtige.
—

Det fastslås, at den individuelle afgørelse om ikke længere at tildele sagsøgeren godtgørelse af de skoleudgifter, der knytter sig til hans børn at regne fra skoleåret 2017/2018, som blev behandlet den 13. november 2017 og som første gang kom til udtryk i hans lønseddel for december 2017, annulleres.
—

Det fastslås, at den individuelle afgørelse om ikke længere at tildele sagsøgeren godtgørelse af de skoleudgifter, der knytter sig til hans børn, at regne fra skoleåret 2017/2018, og som blev behandlet den 14. november 2017 og første gang kom til udtryk i hans lønseddel for december 2017, annulleres.
C 408/62

Sag anlagt den 25. september 2018 — Hickies mod EUIPO (Formen på et snørebånd til fodtøj)

(Sag T-573/18)

(2018/C 408/80)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Hickies, Inc. (New York, New York, De Forenede Stater) (ved solicitor I. Fowler og advokat J. Schmitt)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: Tredimensionalt EU-varemærke (formen på et snørebånd til fodtøj) — registreringsansøgning nr. 16 952 962

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 28. juni 2018 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 2693/2017-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ikke tog sagsøgerens klage til følge for så vidt angår »snørebånd til fodtøj; skopynt af plastic; pyntegenstande til sko; tilbehør til beklædningsgenstande, syartikler og tekstilvarer til udsmykning; hægter til fodtøj; spænder til fodtøj«.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen foretog en åbenbart urigtig vurdering af de retlige og faktiske omstændigheder ved at konkludere, at det var sandsynligt, at EU-erhvervsgrenen ville lide fornyet skade, hvis EU-antidumpingforanstaltningerne over for vinsyre med oprindelse i Folkerepublikken Kina blev ophævet, eftersom den anvendte metode for det første ikke er støttet på positive beviser, men snarere på ikke-underbyggede mekaniske formodninger og slutninger, og for det andet på ingen måde tager hensyn til adfærden hos Hangzhou Bioking — en stor producent i Folkerepublikken Kina og dette lands største eksportør af vinsyre til EU — som ikke har været pålagt EU-antidumpingtold siden 20. april 2012. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at der ikke er taget hensyn til klimaforandringernes påvirkning af naturlig vinsyreproduktion, hvilket er i strid med artikel 11, stk. 2, og artikel 3, stk. 2, i forordning (EU) 2016/1036 og WTO-antidumpingaftalens artikel 11, stk. 3, og artikel 3, stk. 1.
1.

Første anbringende om Kommissionens uhensigtsmæssige udøvelse af sine beføjelser til at udelukke visse omkostninger fra EU-finansiering. — Med anvendelsen af de i afgørelse 2018/873 fastsatte korrektioner foretog Kommissionen en uhensigtsmæssig anvendelse af sine beføjelser i strid med artikel 52 i forordning nr. 1306/2013 samt med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet. — Den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 52 i forordning nr. 1306/2013, idet EU-institutionen efter drøftelser med de rumænske myndigheder ved afgørelsen vedtog revisionen af det nationale program for udvikling af landdistrikterne 2007-2013, hvorved den udtrykte sit samtykke vedrørende foranstaltningerne indeholdt i dette program samt vedrørende betalingsmetoderne for delforanstaltning 1a, 3a, 5a, 3b og 4b inden for foranstaltning 215 — Betalinger til dyrevelfærd. Beslutningen om at godkende revisionen af det nationale program for udvikling af landdistrikterne er en juridisk opgave, der vedrører gennemførelse af betalinger fra Unionens budget. — De rumænske myndigheder har gennemført betalinger i overensstemmelse med Kommissionens godkendelse. I denne sammenhæng er beslutningen om at foretage korrektioner ulovlig. — Rumænien har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet Kommissionens beslutning om at godkende revisionen af det nationale program for udvikling af landdistrikterne skabte berettigede forventninger hos de rumænske myndigheder og hos de begunstigede om, at de beregningsmetoder, som Kommissionen havde godkendt, var lovlige. Dette princip forpligter Kommissionen til også for delforanstaltning 3a, 5a, 3b og 4b at anvende korrektioner fra den 19. september 2015, som EU-institutionen gjorde hvad angår korrektionerne for delforanstaltning 1a. — Rumænien har ligeledes gjort gældende, at EU-institutionen ligeledes skulle have overholdt dette princip hvad angår betalingerne efter den 19. september 2015, idet der på dette tidspunkt ikke kunne foretages en ny revision af det nationale program for udvikling af landdistrikterne. — Rumænien har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med retssikkerhedsprincippet, for så vidt som Kommissionen har en forskellig opfattelse hvad angår beregningsmetodernes lovlighed. Med den anfægtede afgørelse fastslog Kommissionen nemlig, at betalingerne foretaget i henhold til de betalingsmetoder, som den tidligere havde godkendt, var ulovlige. Selv om de rumænske myndigheder anmodede EU-institutionen om afklaringer vedrørende muligheden for at korrigere fejl i godtgørelserne, eftersom en ændring af det nationale program for udvikling af landdistrikterne ikke længere kunne foretages efter den 19. september 2015, gav Kommissionen endvidere ikke udtryk for sit standpunkt i denne henseende.
2.

Andet anbringende om, at den omtvistede udelukkelse, hvortil henvises i den anfægtede afgørelse, er ulovlig, eftersom den i henhold til princippet om loyalt samarbejde, proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning burde have været nedsat eller undladt. Ifølge Ungarn er den omtvistede udelukkelse ulovlig, eftersom den i henhold til princippet om loyalt samarbejde, proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning burde have været nedsat eller undladt, henset til at de gældende EU-retlige bestemmelser vedrørende vurderingen af den omtvistede nationale lovgivning og praksis ikke er fuldstændigt klare og gjorde den af Ungarn påberåbte fortolkning mulig, og at Kommissionen allerede havde kendskab til denne lovgivning og praksis på forhånd og ikke fremsatte indsigelser i forhold hertil.
—

Subsidiært annulleres Kommissionens afgørelse af 20. juni 2018 om den angivelige statsstøtte SA.44888, som Storhertugdømmet Luxembourg skulle have iværksat til fordel for Engie, for så vidt som støtten herved anordnes tilbagesøgt.
3.

Tredje anbringende om retlige fejl og urigtige skøn, som Kommissionen begik ved definitionen af de to referencerammer, som blev anvendt på skift (generel og snæver) for at påvise, at der foreligger en uberettiget fravigelse til fordel for dels holdingselskaberne (LNG Holding og CEF), dels ENGIE-koncernen.
—

Det fastslås, at den individuelle afgørelse om ikke længere at tildele sagsøgeren godtgørelse af de skoleudgifter, der knytter sig til hans børn at regne fra skoleåret 2017/2018, og som første gang kom til udtryk i hans lønseddel for november 2017 og som blev begrundet ved e-mail af 7. november 2017, annulleres.
Sag anlagt den 18. september 2018 — Medrobotics mod EUIPO (See More. Reach More. Treat More.)

(Sag T-555/18)

(2018/C 427/118)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Medrobotics Corp. (Raynham, Massachusetts, De Forenede Stater) (ved advokaterne B. Bittner og U. Heinrich)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »See More. Reach More. Treat More.« — registreringsansøgning nr. 17 205 055

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 18. juli 2018 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 463/2018-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar og af princippet om god administration, for så vidt som administrationen ikke har hørt ham, inden afgørelsen blev truffet, selv om det havde været muligt at foretage en afhøring uden at skade undersøgelsen eller tjenestens interesser.
1.

Der foreligger en åbenbar urigtig bedømmelse — i forbindelse med den utilstrækkelig begrundelse af den anfægtede afgørelse — der har ført til, at det er blevet afvist, at Den Europæiske Union har en interesse i en fortsættelse af sagen Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen hverken i forbindelse med betingelserne for, at der foreligger misbrug af dominerende stilling, eller i forbindelse med en af de syv anfægtede kategorier af handlingen, har truffet en endelig afgørelse. Ved bedømmelsen af det klagepunkt, hvormed den dominerende virksomheds illoyale priskonkurrence er blevet anfægtet, har Kommissionen ukritisk støttet afgørelsen på denne virksomheds argumenter uden at tage sagsøgerens argumenter i betragtning og i det mindste foretage en overfladisk undersøgelse af problemet. Den dominerende virksomheds indførsel af et kampmærke havde udelukkende det formål at hindre dens konkurrenter i at indtræde på markedet eller at udvikle sig på markedet, og den af den nævnte virksomhed anvendte investeringsrabatter er selektive, eksklusive og diskriminerende, således at der foreligger en overtrædelse af artikel 102 TEUF. Beviserne viser entydigt, at den dominerende virksomhed under overtrædelse af artikel 102 TEUF har indgået eksklusivaftaler, og gennemførelsen af undersøgelsen heraf kræver ikke væsentlige ressourcer, men alene en efterprøvelse af de oplysninger og beviser, som sagsøgeren har fremlagt.
2.

Manglende anmeldelse som generel regel (tilsidesættelse af artikel 3, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1370/2007 (1)) I forbindelse med det andet anbringende gøres det gældende, at bestemmelsen i § 7a i lov om lokal personbefordring omhandler en selvstændig ordning om finansiel godtgørelse for forpligtelser til offentlig tjeneste, som tjener til at fastsætte maksimaltakster for elever, studerende, lærlinge og bevægelseshæmmede, og som delstaten Niedersachsen finder bør være udelukket fra anvendelsesområdet for forordning nr. 1370/2007. Dette medfører, at Kommissionen burde være underrettet om § 7a i lov om lokal personbefordring i medfør af denne forordnings artikel 3, stk. 3, andet punktum.
—

Annullation af afgørelsen truffet af udvælgelseskomitéen for den almindelige udvælgelsesprøve EUIPO/AD/01/17 (1) af 1. december 2017 og af 7. marts 2018 om ikke at opføre sagsøgeren i databasen over beståede ansøgere i dens endelige form efter EUIPO’s afslag af 8. juni 2018 på sagsøgerens klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.
2.

Andet anbringende, som gøres gældende subsidiært i tilfælde af, at denne periode ikke vil kunne neutraliseres, om tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, med den begrundelse, at det i alle tilfælde må antages, at hun i referenceperioden ikke har haft ønske om at tillægge hendes tilstedeværelse i Belgien, som var uløseligt forbundet med hendes mands arbejde som diplomat, den stabile karakter, som hænger uløseligt sammen med begrebet varig bopæl.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 20, stk. 11, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15. juli 2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 ( EUT 2014, L 225, s. 1 ). Dette anbringende er opdelt i tre led. — Første led, der vedrører argumentet om, at den anfægtede afgørelse tager stilling til muligheden for at nedskrive kreditorernes fordringer eller øge værdien af det betalte vederlag, uden at der foretages en efterfølgende endelig værdiansættelse. — Andet led, der vedrører argumentet om, at SRB ikke har sikret sig, at de oplysninger, på grundlag af hvilke værdiansættelsen foretages, er så ajourførte og omfattende som muligt, således at eventuelle tab på aktiverne i en enhed anerkendes fuldt ud. — Tredje led, der vedrører tilsidesættelse af Meroni-retspraksis, for så vidt som Kommissionen skulle have tilladt, at SRB’s afgørelse ikke sikrer, at der foretages en efterfølgende endelig værdiansættelse.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den meddeler afslag på sagsøgerens klage over sagsøgerens indsigelsesafdelings afgørelse af 26. april 2017, hvorved indehaveren af den internationale registrerings ansøgning om beskyttelse af det internationale varemærke »The Inner Circle« (nr. 1 266 666) i den Europæiske Union i klasse 41 blev opretholdt.
—

Om fornødent annulleres afgørelsen om at foretage tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalte beløb på 1 589,16 EUR for september, oktober og november 2017 og på 4 815,16 EUR, således som det fremgår af lønsedlen for december 2017.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar og af princippet om god administration, for så vidt som administrationen ikke har hørt hende inden afgørelsen blev truffet, selv om det havde været muligt at foretage en afhøring uden at skade undersøgelsen eller tjenestens interesser.
1.

Første anbringende om, at artikel 2.3.1 i ECB's administrative regler er ulovlig, for så vidt som denne bestemmelse tilsidesætter ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet; den anfægtede afgørelse er endvidere behæftet med anlæggelsen af et åbenbart urigtigt skøn.
—

Kommissionens afgørelse C(2018) 5432 final af 3. august 2018 om sagsøgerens genfremsatte begæring om aktindsigt i henhold til forordning (EF) 1049/2001 — GESTDEM 2018/2506 annulleres, og Kommissionen forpligtes til at meddele sagsøgeren aktindsigt i sagen vedrørende den af Østrig gennemførte statsstøtte SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN) til fordel for Klagenfurt lufthavn, Ryanair og andre luftfartsselskaber, der benytter lufthavnen (EUT 2018, L 107, s. 1).
1.

Første anbringende om, at ECB med urette antog, at betingelserne for at trække banklicensen tilbage var opfyldt.
1.

Den anfægtede afgørelse annulleres i det hele, herunder a) fastslås det, at det ansøgte varemærke har det til registrering som EU-varemærke for alle det afslåede varer i klasse 3 og 16 fornødne særpræg, b) erklæres den anfægtede afgørelse ugyldig for så vidt angår de af appelkammeret afslåede varer i klasse 21, og c) sagen hjemvises til appelkammeret til materiel prøvelse for så vidt angår »klude til rengøring; klude til rengøring«.
5.

Femte anbringende om tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning, for så vidt som Kommissionen har vedtaget sin afgørelse i strid med sine tidligere akter, hvori denne fuldt ud bekræftede, at den var enig i sagsøgerens tiltag, således at der pludseligt og på uforståelig vis er blevet truffet en afgørelse over for sidstnævnte, som denne ikke kunne forvente henset til Kommissionens tidligere adfærd.
4.

Fjerde anbringende om forkert retligt grundlag for afgørelsen om afslag på sagsøgerens ansøgninger samt for afgørelsen om at bringe hans kontrakt til ophør, eftersom begge er baseret på bedømmelsesrapporten for 2016, som er behæftet med åbenbart urigtige skøn.
2.

Andet anbringende: Der er under sagsbehandlingen ikke blevet fremlagt noget bevis for, at sagsøgeren har udøvet terrorvirksomhed.
1.

I forbindelse med det første anbringende vedrørende den anfægtede afgørelse fra Det Europæiske Lægemiddelagentur har Hexal, idet indsigelsen om ulovlighed må tages til følge, gjort gældende, at begrundelsen for den anfægtede afgørelse ikke er i overensstemmelse med gældende ret, fordi EMA begik faktiske og retlige fejl og tilsidesatte sin pligt til at give begrundelse og til at foretage en omhyggelig og grundig stillingtagen som omhandlet i artikel 296 TEUF.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 2.2 i ECHA’s afgørelse af 18. juni 2015 om fastsættelse af de almindelige bestemmelser for implementering af artikel 15, stk. 2, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union og om implementering af artikel 44, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.
1.

Første anbringende om, at ECB ikke har kompetence til at træffe afgørelse om likvidation af Versobank AS.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at afgørelsen truffet den 16. juli 2018 af Den Europæiske Centralbank (EBC), hvorved sagsøgeren blev pålagt en administrativ sanktion for vedvarende tilsidesættelse af egenkapitalkravene, der er fastsat i artikel 26, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT 2013, L 176, s. 1) (herefter »den anfægtede afgørelse«), er behæftet med en magtoverskridelse. Sagsøgeren har i denne forbindelse fremført følgende argumenter: — Sagsøgeren har principalt gjort gældende, at ECB begik en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af artikel 26, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013, som ikke pålægger institutterne at indhente forudgående tilladelse fra ECB for at klassificere ordinære aktier i den egentlige kernekapital. — Sagsøgeren har subsidiært gjort gældende, at selv om Retten måtte konkludere, at klassificeringen af ordinære aktier i den egentlige kernekapital uden forudgående tilladelse fra ECB udgør en tilsidesættelse af artikel 26, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013, har sagsøgeren anført, at sagsøgeren ikke har begået nogen forsætlig eller uagtsom overtrædelse ved anvendelsen af nævnte bestemmelse, og at den anfægtede afgørelse tilsidesætter retssikkerhedsprincippet. — Sagsøgeren har mere subsidiært gjort gældende, at selv om Retten måtte konkludere, at der foreligger en overtrædelse, og at sagsøgeren skal pålægges en sanktion, har denne sidstnævnte anført, at henset til den hævdede overtrædelses manglede grovhed og sagsøgerens samarbejde, tilsidesætter den anfægtede afgørelse proportionalitetsprincippet.