Rettens dom (Syvende Afdeling) af 14. september 2016 –

National Iranian Tanker Company mod Rådet

(Sag T-207/15)

»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at undgå nuklear spredning — indefrysning af midler — retskraft — adgang til effektive retsmidler — urigtigt skøn — retten til forsvar — ejendomsret — proportionalitet«

1. Den Europæiske Union — domstolskontrol med lovligheden af institutionernes retsakter — restriktive foranstaltninger over for Iran — foranstaltninger truffet inden for rammerne af kampen mod nuklear spredning — omfanget af kontrollen (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets afgørelse 2010/413/FUSP og 2015/236/FUSP; Rådets forordning nr. 267/2012 og nr. 230/2015) (jf. præmis 44 og 75-77)

2. Annullationssøgsmål — dom om annullation — rækkevidde — retskraft — rækkevidde — hensyntagen til såvel begrundelsen som domskonklusionen (art. 263 TEUF) (jf. præmis 45-55)

3. EU-ret — principper — beskyttelse af den berettigede forventning — betingelser — præcise løfter afgivet af administrationen (jf. præmis 56)

4. EU-ret — principper — retssikkerhed — EU-bestemmelser — krav om klarhed og forudsigelighed (jf. præmis 57, 141 og 142)

5. EU-ret — principper — adgang til effektive retsmidler — dom, hvorved en persons opførelse på listen over personer, der er genstand for restriktive foranstaltninger, annulleres — genopførelse af den pågældende person på listen — krænkelse af retten til effektive retsmidler — foreligger ikke (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets afgørelse 2010/413/FUSP og 2015/236/FUSP; Rådets forordning nr. 267/2012 og nr. 230/2015) (jf. præmis 61-67)

6. EU-ret — principper — retten til forsvar — ret til en effektiv domstolsbeskyttelse — restriktive foranstaltninger over for Iran — indefrysning af midler, der tilhører personer, enheder eller organer, som medvirker til eller støtter den nukleare spredning — pligt til at oplyse om de omstændigheder, som lægges den pågældende til last — rækkevidde (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets afgørelse 2010/413/FUSP og 2015/236/FUSP; Rådets forordning nr. 267/2012 og nr. 230/2015) (jf. præmis 99-101, 103 og 108)

7. EU-ret — principper — retten til forsvar — restriktive foranstaltninger over for Iran — indefrysning af midler, der tilhører personer, enheder eller organer, som medvirker til eller støtter den nukleare spredning — aktindsigt — ret, der er betinget af en anmodning herom til Rådet (Rådets afgørelse 2010/413/FUSP og 2015/236/FUSP; Rådets forordning nr. 267/2012 og nr. 230/2015) (jf. præmis 102)

8. Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger over for Iran — indefrysning af midler tilhørende enheder, der ejes eller kontrolleres af en enhed, som anses for at være involveret i nuklear spredning — begrænsning af ejendomsretten og af retten til fri erhvervsudøvelse — tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet — foreligger ikke (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 17; Rådets afgørelse 2010/413/FUSP og 2015/236/FUSP; Rådets forordning nr. 267/2012 og nr. 230/2015) (jf. præmis 127, 131 og 145)

Sagens genstand

Principalt nedlægges påstand i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af Rådets afgørelse (FUSP) 2015/236 af 12. februar 2015 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2015, L 39, s. 18), og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/230 af 12. februar 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2015, L 39, s. 3), for så vidt disse retsakter vedrører sagsøgeren, og subsidiært nedlægges påstand i henhold til artikel 277 TEUF om at artikel 20, stk. 1, litra c), i Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT 2010, L 195, s. 39), og artikel 23, stk. 2, litra d), i Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT 2012, L 88, s. 1), ikke skal finde anvendelse over for sagsøgeren.

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.