Forslag til afgørelse fra generaladvokat Elmer fremsat den 15. oktober 1996. - Kongeriget Belgien mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Bananer - Fælles markedsordning - Importkontingent - Nye medlemsstaters tiltrædelse - Overgangsforanstaltninger. - Forenede sager C-71/95, C-155/95 og C-271/95.



Samling af Afgørelser 1997 side I-00687



Generaladvokatens forslag til afgørelse

Indledning

1 I disse sager har Kongeriget Belgien over for Kommissionen nedlagt paastand om annullation af foelgende forordninger vedroerende import af bananer til de nye medlemsstater OEstrig, Finland og Sverige (herefter »kvartalsforordningerne«):

- Kommissionens forordning (EF) nr. 3303/94 af 21. december 1994 om overgangsforanstaltninger for import af bananer til OEstrig, Finland og Sverige i foerste kvartal af 1995 (1) (herefter »foerstekvartalsforordningen«) (sag C-71/95)

- Kommissionens forordning (EF) nr. 479/95 af 1. marts 1995 om overgangsforanstaltninger vedroerende anvendelsen af toldkontingentordningen for import af bananer for andet kvartal 1995 som foelge af OEstrigs, Finlands og Sveriges tiltraedelse (2) (herefter »andetkvartalsforordningen«) (sag C-155/95)

- Kommissionens forordning (EF) nr. 1219/95 af 30. maj 1995 om overgangsforanstaltninger for anvendelsen af toldkontingentordningen for import af bananer for tredje kvartal af 1995 som foelge af OEstrigs, Finlands og Sveriges tiltraedelse (3) (herefter »tredjekvartalsforordningen«) (sag C-271/95).

Ved de nye medlemsstaters tiltraedelse af Den Europaeiske Union blev de omfattet af den faelles landbrugspolitik, herunder markedsordningen for bananer. Kvartalsforordningerne goer det muligt for myndighederne i de nye medlemsstater at give de erhvervsdrivende i disse lande tilladelse til at importere tredjelandsbananer i naermere angivne maengder for hvert af de tre foerste kvartaler af 1995.

Markedsordningen for bananer

2 Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den faelles markedsordning for bananer (4) (herefter »grundforordningen«) indfoerte en ny markedsordning for bananer. Grundforordningen foreskriver aabning af et aarligt toldkontingent for indfoersel af tredjelandsbananer og ikke-traditionelle AVS-bananer (5). Inden for rammerne af dette toldkontingent paalaegges tredjelandsbananer en told paa 75 ECU pr. ton, hvorimod ikke-traditionelle AVS-bananer paalaegges nultold. Uden for toldkontingentet paalaegges tredjelandsbananer og ikke-traditionelle AVS-bananer en told paa henholdsvis 850 og 750 ECU pr. ton. Hvert aar udfaerdiges en prognose for produktionen og forbruget i Faellesskabet samt for ind- og udfoersel. Naar Faellesskabets efterspoergsel i henhold til denne prognose stiger, forhoejes toldkontingentet tilsvarende. Toldkontingentet fordeles mellem de erhvervsdrivende paa grundlag af de gennemsnitlige maengder bananer, som den enkelte erhvervsdrivende har solgt i de seneste tre aar, for hvilke der foreligger oplysninger.

3 Grundforordningen indeholder foelgende bestemmelser af betydning for denne sag:

»Artikel 18

1. Der aabnes hvert aar et toldkontingent paa 2,2 mio. tons nettovaegt for indfoersel af bananer fra tredjelande og for ikke-traditionelle AVS-bananer.

...

Artikel 19

1. Toldkontingentet aabnes fra 1. juli 1993 med foelgende procentsatser:

a) 66,5% til erhvervsdrivende, der har markedsfoert tredjelandsbananer og/eller ikke-traditionelle AVS-bananer

b) 30% til erhvervsdrivende, der har markedsfoert EF-bananer og/eller traditionelle AVS-bananer

c) 3,5% til erhvervsdrivende, der er etableret i Faellesskabet, og som siden 1992 er begyndt at markedsfoere andre bananer end EF- og/eller traditionelle AVS-bananer.

...

2. Paa baggrund af beregninger, der foretages saerskilt for hver af de kategorier af erhvervsdrivende, som er naevnt i stk. 1, litra a) og b), vil hver enkelt erhvervsdrivende faa udstedt importlicenser paa grundlag af de gennemsnitlige maengder bananer, som han har solgt i de seneste tre aar, for hvilke der foreligger oplysninger ...«

4 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1442/93 af 10. juni 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser for EF's importordning for bananer (6) (herefter »gennemfoerelsesforordningen«) indeholder bl.a. bestemmelser om den naermere fremgangsmaade ved beregningen og fordelingen af de forskellige maengder, der er omtalt i grundforordningen.

Tiltraedelsesakten

5 Akt vedroerende vilkaarene for Kongeriget Norges, Republikken OEstrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltraedelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europaeiske Union (7) (herefter »tiltraedelsesakten«), indeholder bl.a. foelgende bestemmelser:

»AFSNIT VI LANDBRUG

Artikel 137

...

2. Medmindre andet er bestemt i denne akt,

...

- gaelder rettigheder og forpligtelser under den faelles landbrugspolitik fuldt ud for de nye medlemsstater.

...

Artikel 148

1. Medmindre der er truffet andre bestemmelser i specifikke tilfaelde, vedtager Raadet med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen de noedvendige bestemmelser til gennemfoerelse af dette afsnit.

2. Raadet kan med enstemmighed paa forslag af Kommissionen og efter hoering af Europa-Parlamentet foretage de tilpasninger af bestemmelserne i dette afsnit, som maatte vise sig noedvendige som foelge af en aendring af faellesskabsforskrifterne.

Artikel 149

1. Hvis overgangsforanstaltninger er noedvendige for at lette overgangen fra den ordning, der bestaar i de nye medlemsstater, til den ordning, der foelger af anvendelsen af de faelles markedsordninger paa de betingelser, der er fastsat i dette afsnit, vedtages saadanne foranstaltninger efter fremgangsmaaden i artikel 38 i forordning nr. 136/66/EOEF eller, alt efter omstaendighederne, i de tilsvarende artikler i de oevrige forordninger om de faelles markedsordninger. Disse foranstaltninger kan traeffes i en periode, der udloeber den 31. december 1997, idet deres anvendelse er begraenset til denne dato.

...

Artikel 150

1. De overgangsforanstaltninger i forbindelse med anvendelse af retsakterne vedroerende den faelles landbrugspolitik, herunder inden for strukturomraadet, der ikke er anfoert i denne akt, og som er blevet noedvendige paa grund af tiltraedelsen, vedtages inden tiltraedelsen efter den i stk. 3 omhandlede fremgangsmaade og traeder i kraft tidligst paa datoen for tiltraedelsen.

...

3. Raadet, der traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen, vedtager de i stk. 1 og 2 naevnte overgangsforanstaltninger. Foranstaltninger, der vedroerer retsakter vedtaget af Kommissionen, vedtages dog af denne institution efter fremgangsmaaden i artikel 149, stk. 1.«

Kvartalsforordningerne

6 Kvartalsforordningerne er udstedt med henvisning til bestemmelsen i tiltraedelsesaktens artikel 149.

7 Anden betragtning og artikel 4 i foerstekvartalsforordningen lyder saaledes:

»for at lette overgangen fra den nuvaerende ordning i de nye medlemsstater inden tiltraedelsen til den ordning, der foelger af reglerne om den faelles markedsordning for bananer, boer det som overgangsforanstaltning tillades, at de erhvervsdrivende, der er bosat i disse lande, i foerste kvartal af 1995 kan importere en vis maengde bananer med oprindelse i tredjelande; maengden boer bestemmes paa grundlag af den gennemsnitlige maengde, som den paagaeldende erhvervsdrivende importerede til forsyning af naevnte markeder i den referenceperiode, der er anvendt til bestemmelse af de erhvervsdrivendes rettigheder inden for toldkontingentordningen; tildelingen maa dog ikke foregribe den tildeling af referencemaengde, der skal ske senere for 1995 i henhold til ... [gennemfoerelsesforordningen].

..

Artikel 4

For foerste kvartal af 1995 giver OEstrigs, Finlands og Sveriges myndigheder de erhvervsdrivende, der er bosat paa deres omraade, og som importerede bananer i et eller flere af aarene 1991, 1992 og 1993, tilladelse til at importere bananer med oprindelse i tredjelande inden for en maengde paa 35 785 tons i OEstrig, 22 606 tons i Finland og 47 352 tons i Sverige.

...

For den enkelte erhvervsdrivende kan tilladelsen ikke omfatte en maengde, der er over 30% af gennemsnittet af de aarlige maengder, der blev importeret af vedkommende i 1991, 1992 og 1993.

Denne tilladelse foregriber ikke den referencemaengde, der tildeles den erhvervsdrivende for 1995 i medfoer af ... [gennemfoerelsesforordningen].

...«

8 Andetkvartalsforordningen indeholder en betragtning svarende til ovennaevnte betragtning i foerstekvartalsforordningen. Artikel 1 i andetkvartalsforordningen lyder saaledes:

»Artikel 1

1. For andet kvartal 1995 giver OEstrigs, Finlands og Sveriges myndigheder i forbindelse med det i artikel 18 og 19 i [grundforordningen] omhandlede toldkontingent de erhvervsdrivende, der er etableret paa deres omraade, og som har indfoert bananer hertil i et eller flere af aarene 1991, 1992 og 1993, tilladelse til at indfoere bananer med oprindelse i tredjelande inden for en maengde paa 32 206 tons i OEstrig, 20 346 i Finland og 42 616 tons i Sverige.

...

For den enkelte erhvervsdrivende kan tilladelsen til indfoersel ikke omfatte en maengde paa over 27% af gennemsnittet af de aarlige maengder, der blev indfoert af den paagaeldende i aarene 1991, 1992 og 1993.

Denne tilladelse foregriber ikke den referencemaengde, der tildeles den erhvervsdrivende for 1995 i henhold til ... [gennemfoerelsesforordningen].

...«

9 Tredje betragtning og artikel 1 i tredjekvartalsforordningen lyder saaledes:

»for at lette overgangen fra den ordning, der var gaeldende i de nye medlemsstater inden tiltraedelsen, til den ordning, der foelger af bestemmelserne om den faelles markedsordning for bananer, boer der fastsaettes overgangsforanstaltninger for tredje kvartal af 1995; i afventning af tilpasningen af toldkontingentets stoerrelse efter OEstrigs, Finlands og Sveriges tiltraedelse er det nemlig ikke muligt at fastlaegge referencemaengden som omhandlet i ... [gennemfoerelsesforordningen] for de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater for 1995 uden samtidig foreloebigt at nedsaette de referencemaengder, der er fastsat for de erhvervsdrivende i de oevrige medlemsstater for det samme aar ved udgangen af 1994; det boer derfor tillades de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater i dette tredje kvartal at indfoere en vis maengde bananer med oprindelse i tredjelande; maengden boer fastlaegges ud fra den gennemsnitsmaengde, som den paagaeldende erhvervsdrivende indfoerte til forsyning til naevnte markeder i den referenceperiode, der er anvendt til bestemmelse af de erhvervsdrivendes rettigheder under toldkontingentordningen; tildelingen maa dog ikke foregribe den senere tildeling af referencemaengde for 1995 i henhold til ... [gennemfoerelsesforordningen].

Artikel 1

1. For tredje kvartal i 1995 giver OEstrigs, Finlands og Sveriges myndigheder i forbindelse med det i artikel 18 og 19 i [grundforordningen] omhandlede toldkontingent de erhvervsdrivende, der er etableret paa deres omraade, og som har indfoert bananer hertil i et eller flere af aarene 1991, 1992 og 1993, tilladelse til at indfoere bananer med oprindelse i tredjelande inden for en maengde paa henholdsvis 29 821 tons i OEstrig, 18 839 tons i Finland og 39 460 tons i Sverige.

...

For den enkelte erhvervsdrivende kan tilladelse til indfoersel ikke omfatte en maengde paa over 25% af gennemsnittet af de aarlige maengder, der blev indfoert af den paagaeldende i aarene 1991, 1992 og 1993.

Denne tilladelse foregriber ikke den referencemaengde, der tildeles den erhvervsdrivende for 1995 i henhold til ... [gennemfoerelsesforordningen].

...«

10 Det kan i oevrigt oplyses, at der ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1924/95 af 3. august 1995 om overgangsforanstaltninger for anvendelsen af toldkontingentordningen for import af bananer som foelge af OEstrigs, Finlands og Sveriges tiltraedelse (herefter »tillaegsmaengdeforordningen«) (8), der er udfaerdiget under henvisning til artikel 149, blev fastsat en tillaegsmaengde for de nye medlemsstater for hele 1995. De importmaengder, som der var givet tilladelse til i de nye medlemsstater i de tre foerste kvartaler, blev afskrevet paa tillaegsmaengden, og den resterende del blev fordelt mellem de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater i fjerde kvartal 1995 (9).

Paastande

11 Under disse sager, der er anlagt henholdsvis den 14. marts 1995, den 17. maj 1995, og den 10. august 1995 har den belgiske regering paastaaet annullation af kvartalsforordningerne under henvisning til,

- at forordningerne burde vaere udfaerdiget med henvisning til tiltraedelsesaktens artikler 148 eller 150 i stedet for artikel 149

- at overgangsforanstaltningerne indebaerer en diskrimination af erhvervsdrivende i de gamle medlemsstater i forhold til erhvervsdrivende i de nye medlemsstater, og

- at forordningerne ikke er tilstraekkeligt begrundet.

12 Kommissionen har henledt Domstolens opmaerksomhed paa et formalitetsspoergsmaal vedroerende anbringendet om retsgrundlaget for de to foerste kvartalsforordninger og har nedlagt paastand om frifindelse.

13 Den franske regering er interveneret i sagerne vedroerende foerste- og andetkvartalsforordningerne og har udtalt sig til stoette for Kommissionen.

Formaliteten

14 Den belgiske regering har i staevningerne vedroerende foerste- og andetkvartalsforordningerne anfoert, at disse forordninger er udfaerdiget af Kommissionen paa grundlag af tiltraedelsesaktens artikel 149, stk. 1, der med hensyn til fremgangsmaaden for vedtagelse af de heri omhandlede overgangsforanstaltninger henviser til artikel 149, stk. 3, hvorefter overgangsforanstaltningerne udfaerdiges af Raadet eller Kommissionen, alt efter hvem der har udfaerdiget den retsakt, som den paagaeldende overgangsforanstaltning vedroerer. Grundforordningen er vedtaget af Raadet. De to foerste kvartalsforordninger indeholder overgangsforanstaltninger, der fraviger grundforordningen i forhold til de tre nye medlemsstater. Kompetencen hertil tilkommer Raadet og ikke Kommissionen.

15 Kommissionen har i sine svarskrifter i de naevnte sager under overskriften »retsgrundlaget« anfoert, at den belgiske regering oejensynlig ikke har anvendt den endelige tekst i artikel 149, men sandsynligvis har anvendt et forarbejde til tiltraedelsesakten, idet den belgiske regerings gengivelser af artikel 149 svarer til artikel 150 i den endelige version. Kommissionen har heraf udledt, at den belgiske regerings anbringende vedroerende artikel 149 er aabenbart ubegrundet, idet tiltraedelsesaktens artikel 149 faktisk giver Kommissionen befoejelse til at ivaerksaette overgangsforanstaltninger efter en komitéprocedure som sket.

16 I replikkerne i disse sager har den belgiske regering under den samme overskrift som den, Kommissionen introducerede i svarskriftet, erkendt, at den i staevningen har baseret sig paa et forarbejde til tiltraedelsesakten. Den har endvidere gjort gaeldende, at henholdsvis foerstekvartalsforordningen og andetkvartalsforordningen burde vaere vedtaget paa grundlag af artikel 148 eller 150, men ikke artikel 149, og har naermere gennemgaaet disse bestemmelser og udviklet sit raesonnement i den forbindelse.

17 Kommissionen har i duplikkerne i disse sager imoedegaaet den belgiske regerings argumentation i replikkerne.

18 Kommissionen har endvidere i duplikkerne i disse sager henledt Domstolens opmaerksomhed paa et formalitetsspoergsmaal, som efter Kommissionens opfattelse foelger af, at de argumenter, som den belgiske regering har fremfoert i replikkerne vedroerende foerste- og andetkvartalsforordningerne, efter Kommissionens opfattelse fuldstaendig adskiller sig fra den summariske praesentation i staevningerne og derfor maa betragtes som nye anbringender, jf. procesreglementets artikler 38 og 42.

19 Den belgiske regering har vedroerende dette formalitetsspoergsmaal gjort gaeldende, at fejlen i staevningerne kun vedroerer henvisningen til artiklerne, men derimod ikke den grundlaeggende argumentation, som efter den belgiske regerings opfattelse forbliver intakt.

20 Den franske regering har udtalt sig til stoette for en afvisning og har anfoert, at den belgiske regering i staevningerne i de naevnte sager ud over diskrimination og manglende begrundelse alene har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke var kompetent til at vedtage henholdsvis foerstekvartalsforordningen og andetkvartalsforordningen, idet kompetencen efter artikel 149 tilkommer Raadet. Staevningerne indeholder derimod ingen angivelse af, at artikel 149 ikke er anvendelig som hjemmel for disse forordninger. Dette argument fremfoeres foerst i replikkerne og boer derfor afvises efter procesreglementets artikel 42, stk. 2. Den franske regering har i den forbindelse henvist til Domstolens dom af 30. september 1982 i sag 108/81 (10).

21 De relevante bestemmelser i procesreglementet lyder saaledes:

»Artikel 38

1. Staevning ... skal indeholde:

...

c) soegsmaalets genstand og en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene.

...

Artikel 42

...

2. Nye anbringender maa ikke fremsaettes under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne.

...«

22 Jeg skal fremhaeve, at en soegsmaalsgrund efter Domstolens praksis er ny, naar den hverken direkte eller indirekte er naevnt i staevningen (11). Dette fremgaar ligeledes af den af den franske regering paaberaabte sag 108/81, hvori Domstolen udtalte foelgende:

»Det bemaerkes, at det nye anbringende, sagsoegeren har fremfoert ... ikke kan anses for en udvidelse af et anbringende, der tidligere er fremfoert, eftersom sagsoegeren foerst i replikken har paaberaabt sig den retsregel, der paastaas at vaere kraenket, og idet aarsagen til den saaledes paastaaede annullation hverken var angivet direkte eller indirekte i staevningen« (praemis 25).

23 Ud over diskrimination og manglende begrundelse indeholder staevningen som refereret ovenfor en angivelse af, at forordningerne efter artikel 149 burde vaere vedtaget af Raadet og ikke af Kommissionen. Strengt taget kunne der saaledes siges at vaere tale om et nyt anbringende, naar det i replikken anfoeres, at forordningerne burde vaere vedtaget paa grundlag af artikel 148 eller 150 og ikke artikel 149.

24 Staevningens omtale af indholdet af »artikel 149« afsloerer imidlertid, at den belgiske regering reelt beskaeftiger sig med indholdet af artikel 150 og saaledes tager fejl af bestemmelserne, hvilket Kommissionen, for hvem bestemmelserne var velkendte, da ogsaa konkluderede.

25 Naar den belgiske regering i staevningen behandler indholdet af »artikel 149«, altsaa artikel 150, som den fejlagtigt tror, er den artikel 149, hvortil kvartalsforordningerne henviser, og i den forbindelse goer gaeldende, at afgoerelsen efter denne bestemmelse burde vaere truffet af Raadet og ikke af Kommissionen, tilkendegiver den imidlertid samtidig indirekte, at regeringen finder valget af »artikel 149«, altsaa artikel 150, som hjemmel, korrekt. Kommissionen maatte paa denne baggrund, med lidt god vilje, kunne slutte, at artikel 149 efter den belgiske regerings opfattelse ikke var rette retsgrundlag. Kommissionens introduktion i svarskriftet af overskriften »retsgrundlaget« bekraefter for mig at se endvidere, at Kommissionen rent faktisk har opfattet anbringendet som angaaende retsgrundlaget for kvartalsforordningerne. Kommissionen har imidlertid i svarskriftet paa trods af overskriften ikke kommenteret spoergsmaalet om retsgrundlaget naermere, men blot anfoert, at anbringendet vedroerende artikel 149 var aabenbart ubegrundet, fordi den belgiske regering havde baseret sig paa en tidligere version af tiltraedelsesakten.

26 Jeg skal i oevrigt fremhaeve, at saavel replikkerne som duplikkerne samt den franske regerings interventionsindlaeg indeholder en indgaaende stillingtagen til spoergsmaalet om retsgrundlaget for kvartalsforordningerne, der ogsaa er behandlet under den mundtlige forhandling. Kommissionen har saaledes ikke vaeret forhindret i effektivt at varetage sine interesser, ligesom Domstolen efter min opfattelse har et tilstraekkeligt grundlag at afgoere sagen paa, saaledes at de reale hensyn bag de naevnte regler i procesreglementet er opfyldt.

27 Under alle omstaendigheder vil Domstolen endvidere skulle tage stilling til det samme anbringende vedroerende retsgrundlaget i forbindelse med tredjekvartalsforordningen, saaledes at det i givet fald ville foere til stoedende resultater, hvis man annullerede tredjekvartalsforordningen paa grund af en legalitetsmangel, samtidig med at man af processuelle grunde opretholdt foerste- og andetkvartalsforordningerne, som er udfaerdiget paa fuldstaendig samme retsgrundlag som den i givet fald annullerede tredjekvartalsforordning, og som saaledes ville vaere behaeftet med samme legalitetsmangel som denne.

28 Paa denne baggrund er det efter min opfattelse mest hensigtsmaessigt at betragte anbringendet vedroerende retsgrundlaget som en udvikling inden for rammerne af tankegangen i staevningen end som et nyt anbringende.

29 Jeg skal paa denne baggrund foreslaa Domstolen at tage legalitetsindsigelsen under paakendelse i forhold til alle de anfaegtede forordninger.

Retsgrundlaget

30 Den belgiske regering har uddybet sit anbringende vedroerende tiltraedelsesaktens artikel 149 med, at denne bestemmelse kun kan anvendes til vedtagelse af overgangsforanstaltninger, der letter overgangen til anvendelsen af de faelles markedsordninger »paa de betingelser, der er fastsat i dette afsnit«. Foranstaltninger vedtaget efter artikel 149 kan saaledes ikke rokke ved virkningen af artikel 137, stk. 2, der indebaerer, at den faelles markedsordning for bananer fuldt ud skal anvendes i de nye medlemsstater. Valget af artikel 149 er ukorrekt, idet det ikke er truffet paa grundlag af det reelle formaal og indhold i forordningerne. Bestemmelser som de omtvistede maatte i stedet udfaerdiges med hjemmel i tiltraedelsesaktens artikel 148 vedroerende gennemfoerelsesbestemmelser eller artikel 150 vedroerende overgangsforanstaltninger. Efter disse bestemmelser ligger kompetencen hos Raadet.

31 Kommissionen har anfoert, at artikel 149 har til formaal at tage hoejde for uforudsete situationer i de nye medlemsstater, hvilket klart fremgaar af ordene: »for at lette overgangen fra den ordning, der bestaar i de nye medlemsstater, til ...«. I modsaetning til artikel 148 vedroerer artikel 149 overgangsforanstaltninger af begraenset varighed, saaledes som det ogsaa er tilfaeldet med kvartalsforordningerne, jf. herved sidste punktum i artikel 149, stk. 1. Der kan traeffes foranstaltninger med henblik paa at lette overgangen til den ordning, der foelger af »anvendelsen af de faelles markedsordninger paa de betingelser, der er fastsat i dette afsnit«. Udtrykket »paa de betingelser, der er fastsat i dette afsnit« refererer sig saaledes til anvendelsen af markedsordningen. Denne anvendelse er reguleret i artikel 137, der praeciserer, at den faelles markedsordning for bananer er anvendelig i de nye medlemsstater fra den 1. januar 1995, uden at der er fastsat bestemmelser om overgangsordninger. Artikel 149 indeholder ikke nogen begraensninger i arten af de foranstaltninger, der kan anvendes til at lette overgangen. Selv foranstaltninger, der indebaerer en midlertidig udsaettelse af gennemfoerelsen af markedsordningen er saaledes mulige. Det eneste krav, der stilles, er, at foranstaltningerne skal vaere »noedvendige for at lette overgangen«.

Tiltraedelsesaktens artikel 148, stk. 1, vedroerer »noedvendige bestemmelser til gennemfoerelse af dette afsnit«, dvs. tiltraedelsesaktens afsnit VI om landbrug (artikel 137-150), og denne bestemmelse kan saaledes ikke anvendes til at fravige tiltraedelsesaktens artikel 137. Efter ordlyden kan artikel 150 endvidere kun anvendes i perioden mellem underskrivelsen og ikrafttraedelsen af tiltraedelsesakten, og den drejer sig kun om tilpasninger af faellesskabsretsakterne, der af den ene eller anden grund ikke er sket i tiltraedelsesakten. Kvartalsforordningerne kunne saaledes heller ikke vaere baseret paa artikel 150, eftersom de ikke drejede sig om at tilpasse den faelles markedsordning, men om at udsaette anvendelsen heraf.

32 Den franske regering har anfoert, at tiltraedelsesaktens artikel 149, stk. 1, tillaegger Kommissionen kompetence til at fastsaette overgangsforanstaltninger, der bl.a. kan bestaa i midlertidigt at fritage de nye medlemsstater for anvendelsen af bestemmelserne i en faelles markedsordning. Anvendelsesomraadet for bestemmelsen er ikke begraenset til de kompetenceomraader, som Raadet har tildelt Kommissionen inden for rammerne af en faelles markedsordning. Hvis dette havde vaeret tilfaeldet, ville artikel 149 ikke have haft noget formaal, idet Kommissionen i forvejen er kompetent til at tilpasse eller aendre foranstaltninger, der er omfattet af dens kompetence.

33 De erhvervsdrivende i de nye medlemsstater, som i aarene forud for tiltraedelsen den 1. januar 1995 havde importeret bananer, havde efter min opfattelse med foeje kunnet forvente, at de ogsaa efter en tiltraedelse af Den Europaeiske Union ville kunne fortsaette importen af bananer og saaledes fortsat ville kunne forsyne markedet i de nye medlemsstater med bananer.

34 En fordeling af det uaendrede toldkontingent paa aarligt 2,2 mio. tons beregnet for 12 medlemsstater mellem de erhvervsdrivende i en udvidet union med 15 medlemsstater ville have indebaaret en reduktion af importrettighederne for de erhvervsdrivende i de gamle medlemsstater og tildeling af utilstraekkelige importrettigheder til de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater. Der ville med en saadan fordeling af et uaendret toldkontingent vaere opstaaet mangel paa bananer og dermed prisstigninger paa faellesmarkedet. De erhvervsdrivende ville endvidere ikke have kunnet levere samme maengder som hidtil og ville kunne vaere kommet i den situation, at de ikke havde kunnet opfylde allerede indgaaede forpligtelser, saaledes at de traditionelle handelsstroemme ikke havde kunnet opretholdes. Dette ville virke stik imod formaalene med markedsordningen. Der er saaledes intet holdepunkt for, at det skulle have vaeret faellesskabslovgivers hensigt, at de nye landes tiltraedelse skulle medfoere, at de erhvervsdrivende ikke kunne skaffe sig de maengder, de havde brug for til forsyning af deres aftagere. Efter min opfattelse var det noedvendigt at fastsaette foranstaltninger, der kunne lette overgangen for de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater uden at medfoere problemer for de erhvervsdrivende i de gamle medlemsstater. Tiltraedelsesaktens artikel 149 giver netop hjemmel for Kommissionen til at fastsaette saadanne foranstaltninger.

35 Bestemmelsen i tiltraedelsesaktens artikel 149 siger intet om, at visse typer af foranstaltninger paa forhaand skulle vaere udelukkede, hvis bestemmelsens betingelser, navnlig noedvendighedsbetingelsen, er opfyldt. Der er saaledes ikke grundlag for at antage, at artikel 149 ikke skulle give mulighed for at fastsaette bestemmelser om udsaettelse af overgangen til den faelles markedsordning for bananer.

36 Paa denne baggrund skal jeg foreslaa Domstolen at forkaste anbringendet om manglende hjemmel i artikel 149.

37 Der er herefter ikke anledning til at foretage en naermere gennemgang af artiklerne 148 og 150. Vedroerende artikel 148 skal jeg blot bemaerke, at jeg er enig med Kommissionen i, at afsnit VI i tiltraedelsesakten indebaerer, at den faelles markedsordning for bananer fuldt ud finder anvendelse i de nye medlemsstater, og at bestemmelser til gennemfoerelse af afsnit VI derfor ikke kan indebaere udsaettelse af visse dele af den faelles markedsordning for bananer i de nye medlemsstater. Vedroerende artikel 150 skal jeg bemaerke, at heller ikke denne bestemmelse er relevant, idet den maa betragtes som en art sikkerhedsventil, der kan anvendes indtil tiltraedelsen til at fastsaette overgangsforanstaltninger, der af den ene eller anden grund ikke er kommet med i tiltraedelsesakten, selv om de burde have haft en plads paa dette sted.

Spoergsmaalet om kraenkelse af ligebehandlingsprincippet

38 Den belgiske regering har anfoert, at kvartalsforordningerne indebaerer en diskrimination af erhvervsdrivende i de gamle medlemsstater i forhold til erhvervsdrivende i de nye medlemsstater. Kvartalsforordningerne indebaerer nemlig en fravigelse af grundforordningens artikel 19, idet hver ny medlemsstat modtager et saerskilt kontingent, men dette fordeles ikke blandt de erhvervsdrivende efter reglen i artikel 19 i grundforordningen, saaledes som det er tilfaeldet i de gamle medlemsstater.

39 Kommissionen har anfoert, at kvartalsforordningerne var noedvendige, fordi Raadet ikke havde tilpasset toldkontingentet den 1. januar 1995, selv om Kommissionen havde fremsat forslag herom. Desuden var fordelingen af toldkontingentet mellem de erhvervsdrivende i de gamle medlemsstater i vidt omfang paabegyndt i begyndelsen af december 1994, og en standsning af denne proces ville have skadet de erhvervsdrivende i de gamle medlemsstater i betydelig grad og have truet forsyningen paa faellesmarkedet. Importtilladelserne foregriber ikke den maengde, som de erhvervsdrivende skal tildeles for hele 1995. Set for hele aaret 1995 sker der saaledes ikke forskellig behandling af de erhvervsdrivende i de gamle, henholdsvis de nye medlemsstater.

40 Jeg skal bemaerke, at den belgiske regerings anbringende om, at kvartalsforordningerne indebaerer en diskrimination af erhvervsdrivende i de gamle medlemsstater i forhold til erhvervsdrivende i de nye medlemsstater, ikke er helt let at kvalificere juridisk. Det, den belgiske regering i virkeligheden mener, synes dog at vaere, at der i strid med ligebehandlingsprincippet skulle vaere sket ulige behandling af lige forhold.

41 Som fremhaevet ovenfor i pkt. 34 ville en fordeling af det uaendrede toldkontingent paa 2,2 mio. tons beregnet for 12 medlemsstater for et helt aar mellem de erhvervsdrivende i en udvidet union med 15 medlemsstater have indebaaret en reduktion af importrettighederne for de erhvervsdrivende i de gamle medlemsstater og tildeling af utilstraekkelige importrettigheder for de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater.

42 Forud for de nye medlemsstaters tiltraedelse den 1. januar 1995 forventede Kommissionen, at Raadet som konsekvens af tiltraedelsen ville forhoeje toldkontingentet, saaledes at det passede til en union af 15 medlemsstater. Allerede af denne grund forsoegte Kommissionen ikke at forhoeje toldkontingentet, der i sin tid var fastsat med henblik paa de 12 gamle medlemsstater, gennem komitéproceduren, jf. grundforordningens artikel 27. Den prognose, der efter grundforordningens artikel 16 danner grundlag for en tilpasning af toldkontingentet gennem en komitéprocedure, laves i oevrigt saedvanligvis sidst paa aaret, hvor prognosen kan laves med stoette i tal for den foerste del af aaret, en fremgangsmaade, der i 1995 var saerlig noedvendig, fordi man ikke havde nogen erfaringer at bygge prognosen paa for saa vidt angaar de nye medlemsstater. Hertil kommer, at en forhoejelse af toldkontingentet skulle have vaeret fordelt paa kategori A, B og C, jf. grundforordningens artikel 19, stk. 1, hvorimod de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater udelukkende havde importeret bananer i kategori A.

43 Kommissionen loeste problemet med kvartalsforordningerne, der gjorde det muligt at give de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater tilladelse til at importere tredjelandsbananer inden for naermere angivne maengder for hvert af de tre foerste kvartaler af 1995, uden at disse blev fordelt i de 3 kategorier A, B og C, som er naevnt i grundforordningens artikel 19, stk. 1, idet de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater efter det oplyste udelukkende havde importeret bananer i kategori A.

44 Man maa vaere opmaerksom paa, at kvartalsforordningerne ikke kan anskues isoleret, men maa ses i sammenhaeng med tillaegsmaengdeforordningen. De maengder, der var angivet i kvartalsforordningerne, maatte i foerste omgang afskrives paa toldkontingentet paa 2,2 mio. tons, men ved tillaegsmaengdeforordningen blev der fastsat en tillaegsmaengde for import til de nye medlemsstater af tredjelandsbananer og ikke-traditionelle AVS-bananer (kategori A) for hele 1995. De importmaengder, der var givet tilladelse til i de nye medlemsstater i loebet af de tre foerste kvartaler, blev afskrevet paa tillaegsmaengden, og den resterende del af tillaegsmaengden blev fordelt mellem de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater i fjerde kvartal af 1995. Kontingentet paa 2,2 mio. tons kunne dermed fuldt ud fordeles blandt de erhvervsdrivende i de gamle medlemsstater.

45 Tilladelserne til de nye medlemsstater til at importere tredjelandsbananer inden for naermere angivne maengder for hvert af de tre foerste kvartaler af 1995 var saaledes begrundet i, at forholdene var forskellige for de erhvervsdrivende i de nye, henholdsvis de gamle medlemsstater. At Kommissionen behandlede det ulige forskelligt ved at fravige den faelles markedsordning paa dette punkt, udgoer derfor ikke en kraenkelse af ligebehandlingsprincippet, men en overholdelse af dette.

46 Jeg skal endvidere fremhaeve, at Kommissionen har oplyst, at den pr. 1. januar 1995 ikke raadede over de oplysninger om de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater, som var noedvendige for anvendelse af reglerne om fordeling af toldkontingentet. Det er ikke oplyst, om Kommissionen paa tidspunktet for vedtagelsen af andetkvartalsforordningen var kommet i besiddelse af de oplysninger om de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater, som var noedvendige herfor. Kommissionen har ikke bestridt, at dette skulle vaere tilfaeldet. Tredjekvartalsforordningen er imidlertid efter tredje betragtning i praeamblen begrundet i, at toldkontingentets stoerrelse endnu ikke er tilpasset de nye medlemsstaters tiltraedelse, saaledes som det ogsaa var tilfaeldet med foerste- og andetkvartalsforordningerne.

47 Som anfoert af Kommissionen indeholder alle 3 forordninger imidlertid en bestemmelse om, at importtilladelserne ikke foregriber den maengde, der tildeles de erhvervsdrivende for 1995 i medfoer af artikel 6 i gennemfoerelsesforordningen. Dette indebaerer i sammenhaeng med tillaegsmaengdeforordningen, som saetter reglerne i grundforordningens artikel 19, stk. 2, og gennemfoerelsesforordningens artikler 3-6 i kraft for de nye medlemsstater, at der set over hele 1995 ikke sker nogen forskellig behandling af de erhvervsdrivende i de gamle og nye medlemsstater i relation til disse regler.

48 Paa denne baggrund finder jeg, at der ikke kan gives sagsoegeren medhold i anbringendet om kraenkelse af ligebehandlingsprincippet.

Anbringendet om utilstraekkelig begrundelse

49 Den belgiske regering har anfoert, at betragtningerne til kvartalsforordningerne ikke indeholder en begrundelse, der kan retfaerdiggoere overgangsforanstaltningerne.

50 Kommissionen har anfoert, at kravet i traktatens artikel 190 er opfyldt. Kvartalsforordningerne indeholder en henvisning til gennemfoerelsesforordningen, og praeamblerne omtaler de nye medlemsstater og de tilpasninger, som tiltraedelsen noedvendiggoer i disse lande. Kvartalsforordningernes formaal, at lette tilpasningerne, er tydeligt angivet. Endelig er overgangsforanstaltningernes indhold angivet i praeamblerne.

51 Jeg skal henvise til, at den begrundelse, der kraeves i henhold til traktatens artikel 190, efter Domstolens praksis klart og utvetydigt skal angive de betragtninger, der ligger til grund for den paagaeldende retsakt, saaledes at de beroerte personer kan faa kendskab til grundlaget for denne og dermed saettes i stand til at forsvare deres rettigheder, og saaledes at Domstolen kan udoeve sin proevelsesret (12). Det kraeves dog ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, idet vurderingen maa foretages i den sammenhaeng, hvori retsakten indgaar, ligesom begrundelsen maa afpasses efter de faktiske muligheder og de tekniske eller tidsmaessige betingelser, hvorunder retsakten er blevet til (13).

52 Formaalet med de to foerste kvartalsforordninger er angivet i henholdsvis anden og tredje betragtning i praeamblerne, hvoraf det fremgaar, at formaalet er at lette overgangen fra ordningen i de nye medlemsstater til den ordning, der foelger af reglerne om den faelles markedsordning for bananer.

53 Tredjekvartalsforordningen indeholder i tredje betragtning i praeamblen en tilsvarende angivelse af formaalet samt yderligere en angivelse af, at det i afventning af tilpasningen af toldkontingentets stoerrelse efter de nye medlemsstaters tiltraedelse ikke er muligt at fastlaegge referencemaengden for de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater for 1995 uden samtidig foreloebigt at nedsaette de referencemaengder, der er fastsat for de erhvervsdrivende i de oevrige medlemsstater for det samme aar ved udgangen af 1994.

54 Det fremgaar i oevrigt af tillaegsmaengdeforordningen, at foranstaltningerne i de tre foerste kvartaler var begrundet i baade administrative og praktiske aarsager. For det foerste viste det sig tidsmaessigt umuligt at anvende gennemfoerelsesforordningens fordelingsregler paa de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater. Dernaest var det uden en tilpasning af toldkontingentet ikke muligt at fastsaette importrettigheder for de erhvervsdrivende i de nye medlemsstater uden samtidig midlertidigt at reducere importrettighederne for de erhvervsdrivende i de oevrige medlemsstater for det samme aar.

55 De to aarsager til udstedelsen af kvartalsforordningerne, som er angivet i tillaegsmaengdeforordningen, er identiske med den argumentation, som Kommissionen har fremfoert under denne sag. Som det fremgaar, indeholder de to foerste kvartalsforordninger ingen angivelse af disse aarsager, mens den tredje kvartalsforordning indeholder angivelse af én af aarsagerne. Efter min opfattelse ville det have vaeret hensigtsmaessigt, om de to aarsager, som er angivet i tillaegsmaengdeforordningen, ogsaa havde vaeret oplyst i hver af kvartalsforordningerne.

56 Som anfoert kraeves det imidlertid efter Domstolens praksis ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, idet vurderingen maa foretages i den sammenhaeng, hvori retsakten indgaar. Jeg finder derfor ikke tilstraekkeligt grundlag for at annullere kvartalsforordningerne paa grund af utilstraekkelig begrundelse.

Sagsomkostninger

57 Efter procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har nedlagt en saadan paastand. Kongeriget Belgien boer derfor paalaegges at betale sagens omkostninger.

58 Efter procesreglementets artikel 69, stk. 4, baerer medlemsstater og institutioner, der er indtraadt i en sag, egne omkostninger. Den Franske Republik boer derfor baere sine egne omkostninger.

Forslag til afgoerelse

59 Paa denne baggrund foreslaar jeg Domstolen at afsige foelgende dom:

1) Kommissionen frifindes.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.

Den Franske Republik baerer sine egne omkostninger.

(1) - EFT L 341, s. 46.

(2) - EFT L 49, s. 18.

(3) - EFT L 120, s. 20.

(4) - EFT L 47, s. 1, som aendret senest ved Raadets forordning (EF) nr. 3290/94 af 22.12.1994 om de tilpasninger og overgangsforanstaltninger, der er noedvendige i landbrugssektoren for gennemfoerelsen af de aftaler, som er indgaaet under de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi, EFT L 349, s. 105.

(5) - »Ikke-traditionelle AVS-bananer« er i artikel 15a, 2. afsnit, nr. 2, defineret som import af bananer fra AVS-landene, der overstiger en i forordningen fastsat maengde. Betegnelsen »AVS-landene« omfatter en raekke lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet, med hvilke Faellesskabet har indgaaet Lomé-konventionerne.

(6) - EFT L 142, s. 6, som senest aendret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1409/96 af 19.7.1996 om gennemfoerelsesbestemmelser for EF's importordning for bananer, for saa vidt angaar adgangsbetingelser for erhvervsdrivende i kategori C og datoer i forbindelse med forvaltning af toldkontingentordningen.

(7) - EFT C 241 af 29.8.1994, s. 21.

(8) - EFT L 185, s. 20.

(9) - For 1996 har Kommissionen i oevrigt forhoejet kontingentet til 2 553 000 tons, jf. Kommissionens forordning (EF) nr. 1559/96 af 30.7.1996 om foroegelse af det toldkontingent for indfoersel af bananer, der for 1996 er fastsat i artikel 18 i Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93, EFT L 193, s. 12.

(10) - Amylum mod Raadet, Sml. s. 3107.

(11) - Jf. dom af 15.12.1961, forenede sager 19/60, 21/60, 2/61 og 3/61, Société Fives Lille Cail m.fl., Sml. 1954-1964, s. 269, org. ref. Rec. s. 561.

(12) - Jf. f.eks dom af 14.7.1994, sag C-353/92, Graekenland mod Raadet, Sml. I, s. 3411, praemis 19, og af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre, Sml. I, s. 395, praemis 15.

(13) - Jf. f.eks. den i note 12 naevnte Delacre-dom, praemis 16, dom af 25.10.1978, sag 125/77, Koninklijke Scholten-Honig, Sml. s. 1991, praemis 18-22, af 23.2.1977, sag 92/77, An Bord Bainne, Sml. s. 497, praemis 36 og 37, og af 1.12.1965, sag 16/65, Schwarze, Sml. 1965-1968, s. 131, org. ref. Rec. s. 1081.