ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Fire betingelser skal være opfyldt, for at fristen for rettighedsfortabelse på grund af passivitet begynder at løbe i en situation, hvor der er tale om brug af et yngre varemærke, som er identisk med eller til forveksling ligner et ældre varemærke. For det første skal det yngre varemærke være registreret, for det andet skal dets indehaver have ansøgt om det i god tro, for det tredje skal brugen af det være gjort i den medlemsstat, i hvilken det ældre varemærke er registreret, og endelig for det fjerde skal indehaveren af det ældre varemærke have kendskab til brugen af dette varemærke efter dets registrering.

Formålet med artikel 53, stk. 2, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker er at pålægge de indehavere af ældre varemærker, der i fem på hinanden følgende år har tålt brugen af et yngre EF-varemærke med kendskab til denne brug, en sanktion i form af fortabelse af muligheden for at anlægge ugyldighedssøgsmål eller rejse indsigelse mod det nævnte varemærke, som dermed vil kunne eksistere side om side med det ældre varemærke. Indehaveren af det ældre varemærke har fra det tidspunkt, hvor han får kendskab til brugen af det yngre EF-varemærke, mulighed for ikke at tåle brugen og dermed for at rejse indsigelse herimod eller indgive en begæring om, at det yngre varemærke erklæres ugyldigt. Indehaveren af det ældre varemærke kan ikke anses for at have tålt brugen af det yngre EF-varemærke efter at have fået kendskabs hertil, hvis han ikke var i stand til hverken at rejse indsigelse mod brugen af varemærket eller at begære det erklæret ugyldigt.

Ifølge formålsfortolkningen af artikel 53, stk. 2, i forordning nr. 40/94 er det relevante udgangspunkt for fristen for rettighedsfortabelse tidspunktet, hvor der er opnået kendskab til brugen af dette varemærke. Dette tidspunkt kan kun ligge efter varemærkets registrering, som er det tidspunkt, hvorfra der er erhvervet ret til EF-varemærket (jf. syvende betragtning til forordning nr. 40/94), og hvorfra der gøres brug af varemærket som et registreret varemærke på markedet, og tredjemand derfor kan opnå kendskab til denne brug. Som følge heraf begynder fristen for rettighedsfortabelse på grund af passivitet at løbe på det tidspunkt, hvor indehaveren af det ældre varemærke har opnået kendskab til brugen af det yngre EF-varemærke, dvs. efter dets registrering og ikke på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om EF-varemærket.

(jf. præmis 31-33)
Endelig har undtagelser fra den almindelige ordning, der indføres ved bekræftelsesbeslutninger, som Kommissionen vedtager i henhold til en bestemmelse i et direktiv, samme generelle karakter som direktivet, idet de i abstrakte vendinger retter sig til ikke nærmere specificerede grupper af personer og finder anvendelse på objektivt bestemte situationer.

I tilfælde, hvor en retsakt indeholder begrænsninger eller fravigelser af tidsmæssig karakter eller med hensyn til den geografiske rækkevidde, indgår disse desuden som et led i de pågældende bestemmelser som helhed og er dermed omfattet af deres generelle karakter, medmindre der foreligger magtfordrejning.

Med henblik på at fastslå rækkevidden af en retsakt skal der nemlig i første omgang tages hensyn til dens formål og indhold. En beslutning, der har en medlemsstat som adressat, er således en almengyldig retsakt, hvis den vedrører objektivt fastlagte situationer og har retsvirkning over for generelt og abstrakt afgrænsede personkredse.

En beslutning fra Kommissionen, som meddeler en medlemsstat en midlertidig undtagelse fra forpligtelserne i direktiv 2008/50 om luftkvaliteten og renere luft i Europa, udgør ikke en individuel foranstaltning og kan ikke kvalificeres som en forvaltningsakt som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra g), i forordning nr. 1367/2006 om anvendelse af Århuskonventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer. Følgelig kan denne beslutning ikke gøres til genstand for en anmodning om intern prøvelse i henhold til artikel 10, stk. 1, i denne forordning.

Unionens institutioner er bundet af Århuskonventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, der har forrang for afledte fællesskabsretsakter. Det følger heraf, at gyldigheden af forordning nr. 1367/2006 om anvendelse af Århuskonventionens bestemmelser på Fællesskabets institutioner og organer kan påvirkes af den omstændighed, at den ikke er forenelig med Århuskonventionen.

Når Fællesskabet ønsker at opfylde en bestemt forpligtelse, det har påtaget sig inden for rammerne af en international aftale, eller hvis fællesskabsretsakten udtrykkeligt henviser til særlige bestemmelser i denne aftale, tilkommer det Unionens retsinstanser at efterprøve den pågældende fællesskabsretsakts lovlighed på grundlag af denne aftales regler.

Unionens retsinstanser bør således kunne prøve lovligheden af en forordning med hensyn til en international aftale uden forinden at undersøge, om den internationale aftales art og opbygning er til hinder herfor, og om bestemmelserne i denne aftale, henset til deres indhold, fremstår som ubetingede og tilstrækkeligt præcise, når denne forordning har til formål at gennemføre en forpligtelse, som Unionens institutioner er pålagt ved den internationale aftale.

(jf. præmis 52-54)
Nøgleord



Nøgleord

Den Europæiske Unions offentlige tjenesteydelsesaftaler – indgåelse af en aftale efter udbud – institutionernes skønsbeføjelser – domstolskontrol – grænser (jf. præmis 37)

2. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – beslutning om at afvise et bud i forbindelse med et udbud vedrørende offentlige tjenesteydelseskontrakter – hensyntagen som begrundelse til en institutions besvarelser af anmodninger fra bydende, hvis bud er blevet afvist – betingelse (art. 253 EF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 149, stk. 3) (jf. præmis 38-45, 56 og 73)

3. Den Europæiske Unions offentlige tjenesteydelsesaftaler – offentlig udbudsprocedure – pligt til at overholde princippet om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling af de bydende – rækkevidde (Rådets forordning nr. 1605/2002; Kommissionens forordning nr. 2342/2002) (jf. præmis 65-68)

4. Annullationssøgsmål – retlig interesse – fysiske eller juridiske personer – søgsmål, der kan tilføre sagsøgeren en fordel – begreb – søgsmål anlagt af en bydende, hvis bud er blevet afvist før trinet før beslutningen om tildeling af en offentlig kontrakt, til prøvelse af beslutningen om at tildele en anden bydende den offentlige kontrakt – ikke omfattet – afvisning (art. 230, stk. 4, EF) (jf. præmis 114 og 117-120)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – skade – årsagsforbindelse – reelt og sikkert tab – tab som følge af manglende indtjening – fremtidigt og hypotetisk tab – afvisning fra realitetsbehandling (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 122 og123)

6. Retspleje – sagsomkostninger – den vindende part pålægges at bære sine egne omkostninger og betale sagsøgernes omkostninger – betingelse (Rettens procesreglement, art. 87, stk. 3) (jf. præmis 130-132)
Nøgleord



Nøgleord

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser – vurdering på grundlag af de oplysninger, sagsøgeren havde til rådighed på tidspunktet for sagens anlæg (art. 253 EF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 149, stk. 2) (jf. præmis 33-37 og 45)

2. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – udbudsprocedure – institutionernes skønsbeføjelser – Domstolens prøvelsesret – grænser (jf. præmis 56)

3. Retspleje – foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse – krav om fremlæggelse af dokumenter – den anmodendes forpligtelser (jf. præmis 83)

4. Retspleje – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene [statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 89 og 90)

5. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – udbudsprocedure – forpligtelse til at overholde princippet om ligebehandling af de bydende – nødvendighed at sikre lige chancer og at overholde gennemsigtighedsprincippet – omfanget af kravet om gennemsigtighed (jf. præmis 107-110)

6. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – skade –årsagsforbindelse – den ene betingelse ikke opfyldt – erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 127 og 128)
En medlemsstat, der har tildelt eller ønsker at tildele støtte ved fravigelse af traktatens bestemmelser, har en pligt til at samarbejde med Kommissionen inden for rammerne af den procedure, som medlemsstaten deltager i, i henhold til hvilken det bl.a. påhviler medlemsstaten at forelægge alle de oplysninger, der gør det muligt for Kommissionen at kontrollere, at betingelserne for den ansøgte fravigelse er opfyldt. Retmæssigheden af en beslutning om statsstøtte skal følgelig vurderes i forhold til de oplysninger, som Kommissionen kunne råde over på det tidspunkt, da den vedtog den. Det fremgår navnlig heraf, at eftersom begrebet statsstøtte skal anvendes på en objektiv situation, der skal bedømmes på det tidspunkt, hvor Kommissionen vedtager sin beslutning, er det de vurderinger, som er foretaget på dette tidspunkt, der skal tages i betragtning med henblik på gennemførelse af denne domstolsprøvelse. Således er Kommissionen, såfremt der ikke er fremlagt modstridende oplysninger fra de berørte parter, beføjet til at støtte sig på de faktiske omstændigheder – selv om de skulle vise sig at være urigtige – der foreligger for den på tidspunktet for vedtagelsen af den endelige beslutning, i det omfang de pågældende faktiske omstændigheder har været omfattet af et pålæg fra Kommissionen til den pågældende medlemsstat om at forsyne den med de nødvendige oplysninger.

Tilsvarende fremgår det af bestemmelserne i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 om anvendelsen af artikel 88 EF, at Kommissionen som afslutning på en formel undersøgelsesprocedure vedrørende en ulovlig støtte træffer beslutning på grundlag af de foreliggende oplysninger, navnlig dem, som medlemsstaten har fremlagt for at efterkomme Kommissionens begæring om oplysninger.

På denne baggrund og i betragtning af princippet om den administrative procedures effektive virkning kan en medlemsstat ikke først under retssagen rejse tvivl om ordlyden af bemærkninger, som er fremsat af en berørt tredjepart under den administrative procedure, og som er blevet videregivet til den.

(jf. præmis 52, 53 og 55)
Heraf følger, at anbringender vedrørende tilsidesættelse af kontraktbestemmelserne og den nationale ret, der finder anvendelse på kontrakten, ikke kan antages til realitetsbehandling under et annullationssøgsmål, som er anlagt til prøvelse af en beslutning, der kan tvangsfuldbyrdes.

Når et annullationssøgsmål indbringes for Unionens retsinstanser på grundlag af bestemmelserne i artikel 230 EF, skal de efterprøve lovligheden af den anfægtede retsakt i forhold til EF-traktaten eller enhver retsregel vedrørende traktatens anvendelse, og dermed i forhold til EU-retten. Derimod kan en sagsøger inden for rammerne af et søgsmål anlagt i henhold til artikel 238 EF kun foreholde den medkontraherende institution tilsidesættelser af kontraktbestemmelser eller af den ret, der finder anvendelse på kontrakten.

Rækkevidden af begrundelsespligten afhænger af arten af den pågældende retsakt og den sammenhæng, der ligger til grund for dens vedtagelse. Begrundelsen skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, på en måde, der gør det muligt dels for Unionens retsinstanser at udøve deres prøvelsesret, dels for de berørte parter at få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning med henblik på at forsvare deres rettigheder og på at kontrollere, om beslutningen er korrekt.

Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Navnlig er Kommissionen ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de berørte parter har fremført for den. Den behøver kun at redegøre for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har været afgørende med henblik på beslutningens opbygning.

Såfremt en person har været nært inddraget i forarbejdet til den anfægtede beslutning og således kender grundene til, at administrationen har vedtaget den, er begrundelsespligtens omfang således bestemt af den situation, som dermed er skabt ved en sådan medvirken. I denne situation er kravene efter retspraksis på området meget lempeligere.

Når Kommissionen med henvisning til en revisionsrapport således tilstrækkeligt klart i en beslutning har angivet de betragtninger, der ligger til grund for, at den har besluttet at tilbagesøge en del af et finansielt bidrag, som er udbetalt inden for rammerne af et forskningsprogram, har den gjort det muligt for sagsøgeren at gøre sine rettigheder gældende for Unionens retsinstanser og for disse at efterprøve lovligheden af denne beslutning, uden at det er nødvendigt at vedlægge revisionsrapporten som bilag.

(jf. præmis 64-67 og 72)
Det følger af en samlet læsning af regel 50, stk. 1, og regel 20, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, at Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i forbindelse med sagen for appelkammeret skal sende de beviser og den anden dokumentation, der forelægges af den indsigende part, til den EF-varemærkeansøger, der har indgivet klagen til appelkammeret, og opfordre vedkommende til at fremkomme med bemærkninger hertil.

Det følger af regel 67, stk. 1, i forordning nr. 2868/95, at er der udpeget en repræsentant, eller anses den første ansøger, der er anført i en fælles ansøgning, som fælles repræsentant, jf. regel 75, stk. 1, sendes meddelelser til den udpegede repræsentant eller til den fælles repræsentant. Harmoniseringskontoret kan derfor ikke påberåbe sig en påstået meddelelse om indsigerens svarskrift til sagsøgeren selv for at begrunde den manglende meddelelse til sagsøgerens repræsentant.

Det kan desuden ikke udledes af regel 77 i forordning nr. 2868/95, i henhold til hvilken en meddelelse til en repræsentant har samme retsvirkning som en meddelelse til fuldmagtsgiveren, at en meddelelse til fuldmagtsgiveren svarer til en meddelelse til repræsentanten. Hvis det forholdt sig således, ville forordningens regel 67 være uden virkning.

(jf. præmis 24, 29 og 31)
2)

Adolf Würth GmbH & Co. KG og Arnold Fasteners (Shenyang) Co. Ltd bærer deres egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union og European Industrial Fasteners Institute AISBL.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser – vurdering på grundlag af de oplysninger, sagsøgeren havde til rådighed på tidspunktet for sagens anlæg (art. 253 EF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 149, stk. 2) (jf. præmis 33-37 og 45)

2. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – udbudsprocedure – institutionernes skønsbeføjelser – Domstolens prøvelsesret – grænser (jf. præmis 56)

3. Retspleje – foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse – krav om fremlæggelse af dokumenter – den anmodendes forpligtelser (jf. præmis 83)

4. Retspleje – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene [statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 89 og 90)

5. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – udbudsprocedure – forpligtelse til at overholde princippet om ligebehandling af de bydende – nødvendighed at sikre lige chancer og at overholde gennemsigtighedsprincippet – omfanget af kravet om gennemsigtighed (jf. præmis 107-110)

6. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – skade –årsagsforbindelse – den ene betingelse ikke opfyldt – erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 127 og 128)

Sagens genstand

Angående

Dels en påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 21. november 2008 om ikke at antage sagsøgerens bud afgivet inden for rammerne af en udbudsprocedure REGIO-A4-2008-01 om vedligeholdelse og udvikling af Generaldirektorat for Regionalpolitiks informationssystemer (EUT 2008/S 117-155067), samt af beslutningen om at tildele kontrakten til en anden bydende, dels en påstand om erstatning.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse

Nøgleord EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27, 28 og 43-45) Sagens genstand Angående Påstand om annullation af afgørelse truffet den 24. juli 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1234/2008-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Abbott Laboratories og Retractable Technologies, Inc. Afgørelse Konklusion 1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes. 2) Retractable Technologies, Inc. betaler sagens omkostninger.

Rettens dom (Tredje Afdeling) af 22. maj 2012 – Retractable Technologies mod KHIM – Abbott Laboratories (RT)

(Sag T-371/09)

»EF-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EF-figurmærket RT — det ældre nationale ordmærke RTH — relativ registreringshindring — risiko for forveksling — artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009«

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27, 28 og 43-45)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 24. juli 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1234/2008-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Abbott Laboratories og Retractable Technologies, Inc.

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Rådet har sålkedes anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at finde, at EF-erhvervsgrenen befandt sig i en sårbar situation, eftersom de relevante økonomiske faktorer, med undtagelse af udviklingen i EF-erhvervsgrenens markedsandel, alle er positive og samlet set giver et billede af en stærk og ikke en svag eller sårbar erhvervsgren.

Domstolskontrollen af en undersøgelse af en trussel om skade, som den af EU-institutionerne foretagne i en antidumpingprocedure, forudsætter en vurdering af komplicerede økonomiske spørgsmål, og at den retslige prøvelse af denne vurdering derfor må begrænses til en kontrol af, om formforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke det anfægtede valg er foretaget, er materielt rigtige, samt til, om der foreligger en åbenbar fejl i vurderingen af de faktiske omstændigheder, eller om der er begået magtfordrejning. Denne begrænsede retslige prøvelse indebærer ikke, at EU’s retsinstanser skal afholde sig fra at kontrollere institutionernes fortolkning af oplysninger af økonomisk art. Navnlig skal Retten ikke blot tage stilling til den materielle nøjagtighed af de beviser, der henvises til, og til oplysningernes troværdighed og sammenhæng, men ligeledes kontrollere, om disse oplysninger udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om disse oplysninger taler til støtte for de heraf dragne konklusioner.

I henhold til artikel 3, stk. 9, i grundforordning nr. 384/96 om antidumping (nu artikel 3, stk. 9, i forordning nr. 1225/2009) skal en konstatering af, om der foreligger en trussel om væsentlig skade, baseres på kendsgerninger og ikke blot på påstande, formodninger eller fjerne muligheder. Desuden skal en ændring i omstændighederne, der vil kunne skabe en situation, hvor den pågældende dumping vil forvolde skade, »klart kunne forudses og være umiddelbart forestående«. Det følger heraf, at konstateringen af, at der foreligger en trussel om skade, klart skal fremgå af de pågældende faktiske omstændigheder. Det følger ligeledes heraf, at den skade, der er genstand for en trussel, skal indtræde efter kort tid.

Rådet har således ligeledes tilsidesat artikel 3, stk. 9, i grundforordning nr. 384/96 om antidumping ved at finde, at der foreligger en trussel om skade, idet dets konklusion om, at EF-erhvervsgrenen befandt sig en sårbar situation ved undersøgelsesperiodens afslutning, er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn, samt at de fire faktorer fastsat i nævnte artikel 3, stk. 9, vedrørende analysen af en trussel om skade var genstand for en mangelfuld og usammenhængende analyse.

Rådet har således ligeledes tilsidesat artikel 9, stk. 4, i grundforordning nr. 384/96 om antidumping (nu artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 1225/2009) ved at pålægge en endelig antidumpingtold på eksport af de pågældende varer og opkræve den midlertidige told, som var pålagt denne eksport.

(jf. præmis 54, 91 og 92)
Retten kan i overensstemmelse med procesreglementets artikel 113 af egen drift fastslå, at en sag er blevet uden genstand, og at det er ufornødent at træffe afgørelse, når sagsøgeren udviser tavshed efter en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse vedrørende udpegelse af nye repræsentanter.

Når den sagsøgte part imidlertid har nedlagt påstand om et modkrav, og den omstændighed, at det er ufornødent at træffe afgørelse om det af sagsøgeren anlagte søgsmål, ikke er af en sådan art, at sagsøgte får medhold, følger det imidlertid dels, at påstanden om modkrav bevarer sin genstand på trods af den omstændighed, at sagsøgerens søgsmål er uden genstand, og dels, at sagsøgte fortsat har en interesse i at få medhold i sit modkrav. Dette er tilfældet for så vidt angår et modkrav om, at sagsøgeren pålægges at tilbagebetale beløb, som er blevet udbetalt til denne.

(jf. præmis 33, 45 og 46)