Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 23. november 1999. - Unión de Pequeños Agricultores (UPA) mod Rådet for Den Europæiske Union. - Åbenbart, at sagen må afvises. - Sag T-173/98.



Samling af Afgørelser 1999 side II-03357



Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - akter, der berører dem umiddelbart og individuelt - forordning om en reform af den fælles markedsordning for olivenolie - søgsmål indgivet af en sammenslutning af erhvervsdrivende inden for den pågældende sektor - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF); Rådets forordning nr. 1638/98)

Sammendrag

$$Et annullationssøgsmål, som en sammenslutning af erhvervsdrivende inden for den berørte sektor indgiver til prøvelse af forordning nr. 1638/98 om reform af den fælles markedsordning for olivenolie, må afvises.

For det første er denne forordning, hvis formål er at ændre de mekanismer i den fælles markedsordning for fedtstoffer, som blev indført ved forordning nr. 136/66, og hvis bestemmelser har retsvirkninger for erhvervsdrivende, som er aktive inden for denne markedsordnings anvendelsesområde, nemlig efter sin art og rækkevidde retsanordnende og udgør ikke nogen beslutning i traktatens artikel 189's forstand (nu artikel 249 EF). Den omstændighed, at den anfægtede forordning ved at stille som betingelse, at olivenolien fremstilles i plantager, som allerede fandtes, inden forordningen blev vedtaget og trådte i kraft, muligvis indebærer en begrænsning af det antal erhvervsdrivende, som kan få udbetalt visse former for produktionsstøtte, indebærer ikke uden videre, at forordningen mister sin generelle rækkevidde, når det er ubestridt, at den gælder for alle de berørte erhvervsdrivende, som befinder sig i samme faktiske eller retlige situation, og når denne er fastlagt objektivt. Denne situation, som er, at de erhvervsdrivende deltager på markederne i sektoren for fedtstoffer, er fastlagt i forordningen i relation til dens formål, som er at ændre den nævnte fælles markedsordning.

For det andet rammer den anfægtede forordning ikke den pågældende sammenslutning på grund af visse egenskaber, som er særlige for den, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller den fra alle andre, således at den må anses for individuelt berørt i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i traktatens artikel 173, stk. 4 (efter ændring nu artikel 230, stk. 4, EF). Dels gør sammenslutningen ikke gældende at have visse processuelle rettigheder som følge af den fælles markedsordning for fedtstoffer, hvorved gælder, at en sammenslutning ikke i denne henseende kan påberåbe sig de særlige opgaver og funktioner, som den er tillagt i den nationale retsorden. Dels befinder medlemmerne af sammenslutningen, som deltager på markederne for olivenolie - selv om den anfægtede forordning har berørt dem, idet den har medført, at nogle af dem har indstillet deres virksomhed - sig i en objektivt fastlagt situation, der kan sammenlignes med den, som enhver anden virksomhed befinder sig i, der aktuelt eller i fremtiden kommer ind på disse markeder. Endelig berører forordningen ikke sagsøgerens egne interesser i dennes egenskab af en sammenslutning, der varetager interesserne hos de traditionelle olivendyrkere.

For det tredje kan sagsøgeren ikke anses for individuelt berørt af den anfægtede forordning på grund af manglende effektivitet i retsbeskyttelsen som følge af, at der eventuelt ikke findes nationale retsmidler til at sikre en prøvelse af den anfægtede forordnings gyldighed i kraft af en præjudiciel forelæggelse i henhold til traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF). Det følger nemlig af princippet om ligebehandling af alle borgere, hvad angår betingelserne for at anlægge annullationssøgsmål ved Fællesskabets retsinstanser, at disse betingelser ikke må gøres afhængige af særegne forhold ved den enkelte medlemsstats domstolsordning.