Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Etableringsfrihed – skattelovgivning – selskabsskat – skattelempelse – national lovgivning, der tillader fradrag af det underskud, som et hjemmehørende datterselskab har lidt, men som udelukker det for så vidt angår et ikke-hjemmehørende datterselskab – tilladt – betingelser

(Art. 49 TEUF og 54 TEUF)

Sammendrag

Artikel 49 TEUF og 54 TEUF er ikke til hinder for en national lovgivning, der udelukker, at et hjemmehørende moderselskab, som fusionerer med et datterselskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som har ophørt med sin virksomhed, har mulighed for i sin skattepligtige indkomst at fradrage dette datterselskabs underskud i de skatteår, som ligger forud for fusionen, når denne nationale lovgivning indrømmer en sådan mulighed, når fusionen gennemføres med et hjemmehørende datterselskab. En sådan national lovgivning er ikke desto mindre uforenelig med EU-retten, hvis den ikke giver moderselskabet mulighed for at bevise, at dets ikke-hjemmehørende datterselskab har udtømt alle muligheder for at tage hensyn til dette underskud, og hvis der ikke foreligger nogen mulighed for, at enten datterselskabet eller en tredjepart kan tage hensyn til det i forbindelse med de fremtidige skatteår i datterselskabets hjemstat.

Ganske vist udgør den mulighed, som en medlemsstats ret giver et hjemmehørende moderselskab for at tage hensyn til et hjemmehørende datterselskabs underskud, når det fusionerer med sidstnævnte, en skattemæssig fordel for moderselskabet, hvorimod udelukkelsen af en sådan fordel i forholdet mellem et hjemmehørende moderselskab og dets datterselskab med hjemsted i en anden medlemsstat kan gøre det mindre attraktivt at etablere sig i sidstnævnte stat og dermed afholde moderselskabet fra at oprette datterselskaber dér. Desuden er situationen for et hjemmehørende selskab, der ønsker at fusionere med et hjemmehørende datterselskab, og situationen for et hjemmehørende moderselskab, der ønsker at foretage samme transaktion med et ikke-hjemmehørende datterselskab, objektivt sammenlignelige i lyset af formålet med en sådan skattelovgivning.

En sådan forskelsbehandling er imidlertid for det første begrundet, idet den forfølger legitime mål, der er forenelige med traktaten, og som vedrører tvingende almene hensyn, såsom nødvendigheden af at opretholde fordelingen af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne og af at forhindre risikoen for såvel dobbelt fradrag for underskud som skatteunddragelse.

En sådan lovgivning er for det andet egnet til at sikre gennemførelsen af disse mål. Den går imidlertid ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det væsentlige i de forfulgte mål i en situation, hvor det ikke-hjemmehørende datterselskab har udtømt alle de muligheder for at tage hensyn til underskuddene, der eksisterer i dets hjemstat.

Når anvendelsen af EU-retten indebærer, at et moderselskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, kan tage hensyn til sit ikke-hjemmehørende datterselskabs underskud i forbindelse med en fusion, må reglerne for beregningen af det ikke-hjemmehørende datterselskabs underskud – med henblik på det hjemmehørende moderselskabs overtagelse af dette underskud – under alle omstændigheder ikke udgøre en ulige behandling i forhold til de beregningsregler, der havde fundet anvendelse, såfremt denne fusion var blevet foretaget med et hjemmehørende datterselskab.

(jf. præmis 31, 32, 35, 40, 46, 49, 56 og 61 samt domskonkl. 1 og 2)