DOMSTOLENS DOM AF 2. FEBRUAR 1989. - IAN WILLIAM COWAN MOD TRESOR PUBLIC. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF TRIBUNAL DE GRANDE INSTANCE DE PARIS. - TURISTER SOM MODTAGERE AF TJENESTEYDELSER - KRAV PAA GODTGOERELSE VED OVERFALD. - SAG 186/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 00195

svensk specialudgave side 00001

finsk specialudgave side 00011



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Faellesskabsret - principper - ligebehandling - forskelsbehandling begrundet i nationalitet - statslig erstatning til ofre for voldsforbrydelser - forskelsbehandling af andre medlemslandes statsborgere med ret til at bevaege sig frit navnlig som modtagere af tjenesteydelser - forbudt

( EOEF-Traktaten, art . 7 )

Sammendrag

Forbudet mod forskelsbehandling, som navnlig er indeholdt i Traktatens artikel 7, skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke overfor personer, som efter faellesskabsretten frit kan rejse ind i den paagaeldende medlemsstat, navnlig som modtagere af tjenesteydelser, kan lade udbetalingen af en erstatning fra staten, der skal sikre genopretning af det tab, en person har lidt i den paagaeldende stat paa grund af en voldsforbrydelse, som har medfoert legemsskade, vaere betinget af, at vedkommende er i besiddelse af et opholdsbevis eller er statsborger i et land, med hvilket den paagaeldende medlemsstat har indgaaet en aftale om gensidighed .

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 5 . juni 1987, indgaaet til Domstolen den 16 . juni s.aa ., har Commission d' indemnisation des victimes d' infraction ( erstatningskommissionen for voldsofre ) ved tribunal de grande instance de Paris i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af forbudet mod forskelsbehandling i Traktatens artikel 7, for at kunne afgoere, om en bestemmelse i Frankrigs code de procédure pénale ( lov om strafferetspleje ) er forenelig med faellesskabsretten .

2 Spoergsmaalet er rejst under en tvist mellem Frankrigs Trésor public ( finansforvaltningen ) og en britisk statsborger, Ian William Cowan, som vedroerer erstatning for det tab, Cowan har lidt paa grund af et overfald, han under et kort ophold i Paris blev udsat for ved udgangen til en metrostation .

3 Da det ikke var muligt at fastslaa gerningsmaendenes identitet, ansoegte Cowan foernaevnte kommission om erstatning i henhold til artikel 706-3 i code de procédure pénale . Ifoelge denne bestemmelse kan der bl.a . ydes erstatning fra staten, naar den person, som er blevet offer for en voldsforbrydelse, er blevet tilfoejet en legemsskade, som har haft visse alvorlige foelger, og den paagaeldende ikke paa anden maade kan opnaa en effektiv og tilstraekkelig genopretning af skaden .

4 Finansforvaltningens befuldmaegtigede har for naevnte kommission gjort gaeldende, at Cowan ikke opfylder de i artikel 706-15 i code de procédure pénale fastsatte betingelser for at opnaa erstatning . Ifoelge denne bestemmelse kan der kun ydes erstatning til

"personer, der er franske statsborgere eller udenlandske statsborger, og som godtgoer

- enten at de er statsborgere i en stat, som har indgaaet en aftale om gensidighed med Frankrig vedroerende anvendelsen af naevnte bestemmelser i code de procédure pénale samt opfylder betingelserne i denne aftale;

- eller at de er indehavere af det saakaldte opholdsbevis ".

5 Cowan har under hovedsagen paaberaabt sig forbudet mod forskelsbehandling, som navnlig er indeholdt i Traktatens artikel 7 . Han har gjort gaeldende, at de foernaevnte betingelser er diskriminerende, og at de forhindrer turister i at rejse til en anden medlemsstat for der at modtage tjenesteydelser . Finansforvaltningens og anklagemyndighedens repraesentant har heroverfor gjort gaeldende, at alle udlaendinge, som er bosat i Frankrig, efter de omhandlede bestemmelser ligestilles med landets egne statsborgere, men at det efter faellesskabsretten er lovligt at behandle turister anderledes, idet EF-borgeres ophold i en anden medlemsstat allerede efter gaeldende EF-ret er afhaengig af forskellige betingelser, alt efter opholdets varighed .

6 Da erstatningskommissionen fandt, at det var noedvendigt at fortolke EF' s regler paa baggrund af faellesskabsrettens krav og formaal for at vurdere, om den omtvistede retsforskrift var forenelig med Traktaten, har den udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :

"Er bestemmelserne i artikel 706-15 i code de procédure pénale om ydelse af erstatning fra den franske stat til udenlandske statsborgere, som er blevet ofre for en voldsforbrydelse i Frankrig, forenelige med forbudet mod forskelsbehandling, som navnlig er indeholdt i Traktatens artikel 7?"

7 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt indlaeggene for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

8 Det praejudicielle spoergsmaal gaar i det vaesentlige ud paa, om det er i strid med forbudet mod forskelsbehandling, som navnlig er indeholdt i Traktatens artikel 7, at en medlemsstat i forhold til personer, som befinder sig i en faellesskabsretligt reguleret situation goer ydelsen af en statslig erstatning til genopretning af den skade, der i denne stat er tilfoejet ofret for en voldsforbrydelse, som har medfoert legemsskade betinget af, at vedkommende er i besiddelse af et opholdsbevis eller er statsborger i et land, som har indgaaet en aftale om gensidighed med den paagaeldende medlemsstat .

9 Indledningsvis henvises til Traktatens artikel 7, stk . 1, som bestemmer : "inden for denne Traktats anvendelsesomraade og med forbehold af dennes saerlige bestemmelser er al forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet, forbudt ". Denne bestemmelse vedroerer saavel diskrimineringsforbudets indhold som dets anvendelsesomraade .

Diskrimineringsforbudets indhold

10 Det foelger af det i Traktatens artikel 7 indeholdte forbud mod "al forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet", at personer, der befinder sig i en faellesskabsretligt reguleret situation, skal behandles noejagtig ligesom den paagaeldende medlemsstats egne statsborgere . I det omfang forbudet finder anvendelse, maa en medlemsstat derfor ikke lade en saadan persons rettigheder vaere betinget af, at den paagaeldende er bosat paa statens omraade, naar landets egne statsborgere ikke behoever at opfylde denne betingelse .

11 Det bemaerkes yderligere, at retten til ligebehandling foelger direkte af faellesskabsretten og derfor ikke kan goeres betinget af udstedelse af en tilladelse fra myndighederne i den paagaeldende medlemsstat ( jfr . herom dommen af 3 . juli 1980 i sag 157/79, Pieck, Sml . s . 2171 ).

12 Endelig bemaerkes, som Domstolen foerste gang fastslog i Frilli-dommen ( dom af 22 . juni 1972 i sag 1/72, Sml . 1972, s . 109 ), at det i faellesskabsretten indeholdte krav om ligebehandling ikke maa goeres betinget af, at der er indgaaet en aftale om gensidighed mellem den paagaeldende medlemsstat og det land, hvori vedkommende er statsborger .

13 Det er foelgelig i strid med forbudet mod forskelsbehandling - i det omfang, forbudet finder anvendelse - at en medlemsstat lader tilkendelsen af en rettighed til en person, som befinder sig i en faellesskabsretligt reguleret situation, vaere afhaengig af, at vedkommende har et opholdsbevis eller er statsborger i et land, hvormed den paagaeldende medlemsstat har indgaaet en aftale om gensidighed .

Diskrimineringsforbudets anvendelsesomraade

14 Ifoelge Traktatens artikel 7 har forbudet mod forskelsbehandling gyldighed "inden for denne Traktats anvendelsesomraade" og gaelder "med forbehold af dennes saerlige bestemmelser ". Det sidstnaevnte udtryk henviser navnlig til de oevrige bestemmelser i Traktaten, hvori anvendelsen af det generelle diskrimineringsforbud konkretiseres naermere i saerlige tilfaelde . Dette gaelder f.eks . bestemmelserne om arbejdskraftens fri bevaegelighed, etableringsretten samt den fri udveksling af tjenesteydelser .

15 Vedroerende sidstnaevnte har Domstolen fastslaaet i Luisi - og Carbone-sagen ( dom af 31 . januar 1984 i sagerne 286/82 og 26/83, Sml . s . 377 ), dels at princippet om fri udveksling af tjenesteydelser omfatter retten for modtagere af tjenesteydelser til at rejse ind i en anden medlemsstat for at oppebaere en tjenesteydelse dér, uden at blive hindret af restriktioner, dels at ogsaa turister maa anses for modtagere af tjenesteydelser .

16 Den franske regering har for Domstolen gjort gaeldende, at en modtager af tjenesteydelser ikke paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin kan paaberaabe sig forbudet mod forskelsbehandling, for saa vidt som den paagaeldende nationale lovgivning ikke skaber hindringer for vedkommendes ret til fri bevaegelighed . Den i hovedsagen omhandlede retsforskrift indebaerer ikke nogen hindring i denne henseende . Hertil kommer, at retsforskriften vedroerer en ret, der er udtryk for princippet om national solidaritet . En saadan ret forudsaetter en snaevrere tilknytning til staten end retten for en modtager af tjenesteydelser, og den kan derfor forbeholdes indenlandske statsborgere eller udenlandske statsborgere, som er bosat paa nationalt omraade .

17 Der kan ikke gives den franske regering medhold i disse argumenter . Naar faellesskabsretten tillaegger fysiske personer ret til at rejse ind i en anden medlemsstat, maa beskyttelsen af vedkommendes integritet i den paagaeldende medlemsstat paa lige fod med landets egne statsborgere og personer, som er bosat paa dens omraade, anses for en uadskillelig bestanddel af den paagaeldendes ret til at bevaege sig frit . Heraf foelger, at forbudet mod forskelsbehandling finder anvendelse paa modtagere af tjenesteydelser i Traktatens forstand, for saa vidt angaar beskyttelsen mod risikoen for voldsforbrydelser, og saafremt der foroeves en forbrydelse, retten til den erstatning, som er foreskrevet i national ret . Den omstaendighed, at erstatningen finansieres gennem statskassen, kan ikke aendre beskyttelsen af de rettigheder, som er garanteret ved Traktaten .

18 Den franske regering har endvidere gjort gaeldende, at forbudet mod forskelsbehandling ikke omfatter en erstatning som den i hovedsagen omhandlede, da denne beror paa en bestemmelse i strafferetsplejen, som ikke omfattes af Traktatens anvendelsesomraade .

19 Hertil bemaerkes, at den omtvistede nationale lovbestemmelse er indeholdt i strafferets - eller strafferetsplejelovgivningen, hvilket omraade ganske vist principielt er forbeholdt medlemsstaternes kompetence, men at faellesskabsretten ifoelge Domstolens faste praksis opstiller visse graenser for udoevelsen af denne kompetence ( jfr . herom bl.a . dommen af 11 . november 1981 i sag 203/80, Casati, Sml . s . 2595 ). Ved anvendelsen af saadanne lovbestemmelser maa der saaledes ikke udoeves nogen forskelsbehandling over for de personer, som efter faellesskabsretten har krav paa ligebehandling, eller goeres indskraenkninger i de grundlaeggende friheder, som er sikret ved faellesskabsretten .

20 Det praejudicielle spoergsmaal boer derfor besvares med, at forbudet mod forskelsbehandling, som navnlig er indeholdt i Traktatens artikel 7, skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke over for personer, som efter faellesskabsretten frit kan indrejse i den paagaeldende medlemsstat, navnlig som modtagere af tjenesteydelser, kan lade udbetalingen af en erstatning fra staten, der skal sikre genopretning af det tab, en person har lidt i den paagaeldende stat paa grund af en voldsforbrydelse, som har medfoert legemsskade, vaere betinget af, at vedkommende er i besiddelse af et opholdsbevis eller er statsborger i et land, med hvilket den paagaeldende medlemsstat har indgaaet en aftale om gensidighed .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

21 De udgifter, der er afholdt af den franske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt af Commission d' indemnisation des victimes d' infraction ved tribunal de grande instance de Paris ved kendelse af 5 . juni 1987, for ret :

Forbudet mod forskelsbehandling, som navnlig er indeholdt i EOEF-Traktatens artikel 7, skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke over for personer, som efter faellesskabsretten frit kan indrejse i den paagaeldende medlemsstat, navnlig som modtagere af tjenesteydelser, kan lade udbetalingen af en erstatning fra staten, der skal sikre genopretning af det tab, en person har lidt i den paagaeldende stat paa grund af en voldsforbrydelse, som har medfoert legemsskade, vaere betinget af, at vedkommende er i besiddelse af et opholdsbevis eller er statsborger i et land, med hvilket den paagaeldende medlemsstat har indgaaet en aftale om gensidighed .