Forordningens artikel 6 fastsætter nemlig et generelt princip om registreringspligt uden forskel for producerede eller importerede stoffer. I henhold til artikel 6, stk. 1 og 2, i REACH-forordningen skal ikke-reagerede monomerer registreres, idet de i henhold til forordningens artikel 3, nr. 6, udgør stoffer som sådanne. Derimod er polymerer ifølge forordningens artikel 2, stk. 9, ikke omfattet af registreringsforpligtelsen. Det fremgår for det første af artikel 3, nr. 5, at polymerer består af monomere enheder. For det andet er monomer et stof, når det ikke har reageret. For det tredje følger det af artikel 6, stk. 3, at registreringen vedrører de monomere stoffer eller alle andre stoffer, som polymeren består af. Heraf følger, at registreringen vedrører udelukkende de reagerede monomere stoffer.

Hovedformålet med registreringsforpligtelsen i henhold til artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 1907/2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) er at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet. Når der er tale om et område, hvor der indrømmes fællesskabslovgiver et vidt skøn, kan en foranstaltning kun kendes ulovlig, hvis den er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det mål, som de pågældende institutioner forfølger.

Formålet med forpligtelsen til registrering af reagerede monomerer, som indgår i polymerer, er dels at informere offentligheden og de erhvervsmæssige aktører, som befinder sig på et efterfølgende stadium i leverandørkæden, om de pågældende risici, hvorfor registreringen må anses for et middel til forbedring af beskyttelsen af menneskers sundhed og miljøet, dels at undgå konkurrencefordrejninger og at sikre en loyal konkurrence inden for Fællesskabet, eftersom registreringsforpligtelsen påhviler såvel fællesskabsproducenterne som de producenter, der er etableret uden for Fællesskabet samt importørerne, der skal følge samme registreringsprocedure, uanset om produkterne fremstilles i eller uden for Fællesskabet. Heraf følger, at byrden ikke er større for de producenter, der er etableret uden for Fællesskabet, eller for importørerne, end den er for fællesskabsproducenterne. Registreringsforpligtelsen er dermed egnet til at opfylde forordningens formål, og den går ikke videre end det er nødvendigt til opfyldelse af disse formål. Følgelig er forordningens artikel 6, stk. 3, ikke ugyldig som følge af en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.

Artikel 6, stk. 3, er heller ikke ugyldig som følge af en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet. Registreringsforpligtelsen er nemlig for det første den samme for fællesskabsproducenter og importører. For det andet er reagerede monomere stoffer, som er indeholdt i polymerer, og som er fremstillet i eller importeret til Fællesskabet, i samme situation, da de kan substitueres med hinanden eller er identiske. For det tredje befinder fællesskabsproducenter og importører sig i en forskellig situation, da de førstnævnte har kendskab til deres produkter, mens de sidstnævnte er afhængige af oplysninger fra leverandører, som er etableret uden for Fællesskabet. Den samme behandling er imidlertid objektivt begrundet i overholdelsen af de konkurrenceregler, der gælder på det indre marked. Såfremt man behandlede importører af reagerede monomere stoffer og de i Fællesskabet etablerede producenter af disse stoffer forskelligt, ville de førstnævnte således blive gunstigere behandlet end de sidstnævnte.

(jf. præmis 42, 45, 49, 56, 58, 63, 67, 72 og 75-80 samt domskonkl. 2)