Sag C-191/17

Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte

mod

ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof)

»Direktiv 2007/64/EF – betalingstjenester i det indre marked – begrebet »betalingskonto« – hvorvidt en opsparingskonto, der gør det muligt for brugeren heraf at foretage indbetalinger og hævninger via en løbende konto oprettet i sit navn, er omfattet«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 4. oktober 2018

Tilnærmelse af lovgivningerne – betalingstjenester i det indre marked – direktiv 2007/64 – betalingskonto – begreb – opsparingskonto, som giver mulighed for på anfordring at disponere over de indbetalte beløb – indbetalinger og hævninger, der foretages via en løbende konto – ikke omfattet

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64, art. 4, nr. 14), og direktiv 2014/92, art. 1, stk. 6, og art. 2, nr. 3)]

Artikel 4, nr. 14), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det indre marked og om ændring af direktiv 97/7/EF, 2002/65/EF, 2005/60/EF og 2006/48/EF og om ophævelse af direktiv 97/5/EF skal fortolkes således, at en opsparingskonto, som giver mulighed for på anfordring at disponere over de indbetalte beløb, og fra hvilken der kun kan foretages indbetalinger og hævninger via en løbende konto, benævnt »referencekonto«, ikke er omfattet af begrebet »betalingskonto«.

Hvad angår begrebet »betalingskonto« bemærkes indledningsvis, at definitionen i betalingskontodirektivets artikel 2, nr. 3), stort set er identisk med definitionen i betalingstjenestedirektivets artikel 4, nr. 14).

Det skal endvidere fremhæves, at det i 12. betragtning til betalingskontodirektivet er anført, at bl.a. opsparingskonti ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde, idet de ikke udgør betalingskonti, medmindre de kan bruges til daglige betalingstransaktioner.

Selv om opsparingskonti således ikke principielt er omfattet af definitionen af begrebet »betalingskonto«, er denne udelukkelse imidlertid ikke absolut. Det følger nemlig af nævnte 12. betragtning, dels at den blotte benævnelse af en konto som en »opsparingskonto« ikke i sig er tilstrækkelig til at udelukke kvalificeringen som »betalingskonto«, dels at det afgørende kriterium for sidstnævnte kvalificering består i muligheden af at gennemføre daglige betalingstransaktioner fra en sådan konto.

I denne henseende skal betalingskontodirektivets artikel 1, stk. 6, der fastsætter, at direktivet finder anvendelse på betalingskonti, gennem hvilke forbrugere som minimum kan indsætte midler på en betalingskonto, hæve kontanter fra en betalingskonto samt udføre og modtage betalingstransaktioner, herunder kredittransaktioner, til og fra tredjemand, tages i betragtning.

Det følger heraf, at muligheden for – fra en konto – at foretage betalingstransaktioner til og fra tredjemand, er et grundlæggende element i begrebet »betalingskonto«.

En konto, hvorfra sådanne betalingstransaktioner ikke kan gennemføres direkte, men for hvis gennemførelse det er nødvendigt at anvende en mellemliggende konto, kan derfor ikke anses for at være en »betalingskonto« i betalingskontodirektivets forstand og følgelig heller ikke i betalingstjenestedirektivets forstand.

(jf. præmis 27-33 og domskonkl.)