Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 31. maj 1988. - MICHELE CANTERS MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - UDLANDSTILLAEG. - SAG 159/86.



Samling af Afgørelser 1988 side 04859



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Kan administrationen begraense udbetalingen af et saerligt udlandstillaeg til tiden efter den dag, da tjenestemanden ansoeger herom, skoent den paagaeldende har opfyldt betingelserne siden ikrafttraedelsen af de bestemmelser, hvorved det naevnte tillaeg blev indfoert? Dette er principielt det spoergsmaal, som Domstolen skal besvare med sin afgoerelse i den sag, der er anlagt af Michele Canters, tjenestemand af tysk nationalitet med tjenestested i centret i Ispra ( Italien ). Sagsoegeren ansoegte den 12 . marts 1985 om det saerlige udlandstillaeg, der var indfoert med virkning fra den 4 . maj 1978 . Administrationen bevilgede ydelsen af tillaegget med virkning fra marts 1985, men meddelte til gengaeld afslag herpaa for den forloebne tid siden 1978 .

2 . Jeg skal foerst behandle sagsoegtes formalitetsindsigelse, som begrundes med, at loensedlerne fra maj 1978 til februar 1985, hvorpaa det saerlige udlandstillaeg ikke figurerer, skal betragtes som de akter, der indeholder et klagepunkt, og for hvilke klagefristen er udloebet .

3 . Naar det i Domstolens praksis under visse omstaendigheder antages, at loensedler kan udgoere akter, der indeholder et klagepunkt ( 1 ), forudsaettes, at disse klart er udtryk for en forvaltningsafgoerelse ( 2 ). I naervaerende sag kan den manglende angivelse i loensedlerne imidlertid ikke fortolkes saaledes .

4 . Kommissionen fremhaever faktisk selv i sit indlaeg vedroerende realiteten, at den ikke kunne vaere bekendt med sagsoegerens situation, fordi denne ikke selv havde reageret . Derfor kan det ikke anerkendes, at loensedlerne indebar en afgoerelse, end ikke stiltiende, som Kommissionen skulle have truffet vedroerende en situation, som den selv indroemmer, den ikke var bekendt med .

5 . I oevrigt kan heller ikke Kommissionens argument om, at afvisningen af 1 . april 1986 af sagsoegerens klage bekraefter de tidligere afgoerelser, der er kommet til udtryk i loensedlerne, staa for en naermere proevelse . Den juridiske karakter af loensedlerne kan ikke bero paa, hvilken egenskab Kommissionen senere vaelger at tildele dem .

6 . Derfor, og vel vidende at argumenter baseret paa grundsaetningen "nemo auditur" i virkeligheden angaar sagens realitet, foreslaar vi, at Kommissionens formalitetsindsigelse ikke tages til foelge .

7 . Vedroerende realiteten, skal jeg straks paapege, at alle Kommissionens betragtninger vedroerende sagsoegerens saerlige situation i Italien er irrelevante for spoergsmaalet, om han har ret til det omhandlede tillaeg . Dette er kun betinget af, at tjenestemanden har statsborgerskab i et andet land end det, hvor hans tjenestested befinder sig . Der er her tale om en objektiv ( 3 ), noedvendig og tilstraekkelig betingelse, som er opfyldt af Canters .

8 . I oevrigt forekommer det mig, at Kommissionen, som synes at haevde, at tillaeggets "ratio legis" ikke angaar sagsoegerens situation, ikke drager alle konsekvenserne af denne opfattelse, idet den ikke bestrider sagsoegerens rettigheder efter ansoegningstidspunktet .

9 . Hvilket retsgrundlag kan Kommissionen altsaa paaberaabe sig til stoette for sin afgoerelse? Paa spoergsmaalet herom i retsmoedet kunne den ikke oplyse, hvilken skreven regel eller hvilket princip den har anvendt . For mit vedkommende skal jeg fremhaeve, at det omhandlede tillaeg udgoer en integrerende del af loennen, som tjenestemanden ikke kan give afkald paa i kraft af vedtaegtens artikel 62 . I mangel af en praeklusiv frist eller en udtrykkelig bestemmelse om, at tillaegget foerst ydes med virkning fra tjenestemandens ansoegning, har tjenestemanden i oevrigt ret hertil, saa snart han opfylder betingelserne i vedtaegten .

10 . Kommissionen har paaberaabt sig Domstolens afgoerelse i Broe-sagen ( 4 ), hvorefter man ikke kan sammenligne den situation, som administrationen befinder sig i med dens ansvar for tusinder af loenudbetalinger, og situationen for en tjenestemand, som har en personlig interesse i at kontrollere sine maanedlige loenudbetalinger .

11 . Denne afgoerelse er overhovedet ikke relevant for denne sag . Den vedroerte nemlig en sag om tilbagesoegning af fejlagtigt udbetalte beloeb, som var anlagt mod en tjenestemand . Og det kan ikke anses for relevant at overfoere loesninger, som er anvendt paa et tilfaelde, hvor tjenestemanden modtager, hvad han ikke har krav paa, til et tilfaelde, hvor han ikke goer det . I det foerste tilfaelde drejer det sig nemlig for tjenestemanden om at beholde et fejlagtigt udbetalt beloeb og, i dette oejemed, at bevise sin gode tro . I det andet tilfaelde drejer det sig om at blive omfattet af regler vedroerende den loen, som han i henhold til vedtaegtens artikel 62 har krav paa i kraft af sin ansaettelse .

12 . Endelig finder jeg, at Kommissionen, naar den insisterer paa sagsoegerens manglende agtpaagivenhed, overser to vaesentlige omstaendigheder . Dels hviler hovedansvaret for den administrative og oekonomiske ledelse af personalet paa forvaltningen . Dels er sammenholdelsen af statsborgerskabet og tjenestestedet en elementaer konstatering, og sagsoegeren har med rette paapeget de utallige midler, som goer det muligt for administrationen meget hurtigt at blive bekendt med personalets situation paa dette punkt .

13 . At forsvare sin egen passivitet med det tidsrum, sagsoegeren lod passere, inden han gav sig til kende, kan heller ikke begrunde en indskraenkning i ydelsen af det saerlige udlandstillaeg . Det er nemlig ikke muligt ud fra en hensigtsmaessighedsvurdering, som er baseret paa sagens konkrete omstaendigheder, at underkende en retsforskrift, der i sjaelden grad er blottet for tvetydighed, og som paa ingen maade forpligter tjenestemanden til at indgive en ansoegning for at opnaa ret til det omhandlede tillaeg . Under disse omstaendigheder stiftes retten paa det tidspunkt, da den paagaeldende opfylder betingelserne ifoelge retsforskriften, det vil i dette tilfaelde sige tidspunkt for ikrafttraedelsen af det saerlige udlandstillaeg .

14 . Domstolen kan ikke her vaelge en anden loesning end den, som blev anvendt i dommen Houyoux og Guery ( 5 ), hvorved Domstolen annullerede Kommissionens afslag paa tildeling af et boligtilskud for tiden forud for tjenestemandens ansoegning, uanset de derfor gaeldende bestemmelser, til forskel fra reglerne om saerligt udlandstillaeg, udtrykkeligt foreskrev, at ansaettelsesmyndigheden inden tildelingen af tilskudet foretager en undersoegelse .

15 . Jeg foreslaar derfor Domstolen

- at annullere Kommissionens beslutning af 1 . april 1986, hvorved den afslog at tildele Canters det saerlige udlandstillaeg for tidsrummet mellem den 4 . maj 1978 og marts 1985,

- at doemme Kommissionen til at baere sagens omkostninger .

(*) Oversat fra fransk .

( 1 ) Sag 15/73, Kortner m.fl ., dom af 21 . februar 1974, Sml . s . 177; sag 1/76, Wack, dom af 15 . juni 1976, Sml . s . 1017 .

( 2 ) Sag 185/80, Garganese, dom af 2 . juli 1981, Sml . s . 1785 .

( 3 ) Sag 147/79, Hochstrass, dom af 16 . oktober 1980, Sml . s . 3005, praemis 13 .

( 4 ) Sag 252/78, dom af 11 . juli 1979, Sml . s . 2393 .

( 5 ) Sag 176 og 177/86, dom af 27 . oktober 1987, Sml . s . 4333 .