Foreløbig udgave

FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

A.M. COLLINS

fremsat den 15. december 2022( )

Forenede sager C-181/21 og C-269/21

G.

mod

M.S.

procesdeltagere:

Rzecznik Praw Obywatelskich,

Prokuratura Okręgowa w Katowicach

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice, Polen))

og

BC,

DC

mod

X

procesdeltagere:

Rzecznik Praw Obywatelskich,

Prokuratura Okręgowa w Krakowie

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow, Polen))

»Præjudiciel forelæggelse – retsstatsprincippet – artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – udnævnelse af dommere ved de almindelige domstole – selvstyrende domstolsorganers rolle ved udnævnelsen af dommere – Krajowa Rada Sądownictwas (det nationale domstolsråd) manglende uafhængighed – kompetencen for Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych (afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager ved Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen)) – spørgsmålet, om denne afdeling opfylder kravet om at være en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov«





Indhold





I. Indledning

II. Retsforskrifter – polsk ret

A. Forfatningen

B. Lov om domstolsrådet

C. Den ændrede lov om den øverste domstol

D. Lov om de almindelige domstoles organisation

E. Den civile retsplejelov

III. De faktiske omstændigheder i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

A. Sag C-181/21

B. Sag C-269/21

IV. Retsforhandlingerne for Domstolen

V. Formaliteten

A. Parternes indlæg

B. Bedømmelse

VI. Realiteten

A. Indledende bemærkninger

B. Det første spørgsmål

1. Det andet forhold

2. Det første forhold

3. Det tredje forhold

VII. Forslag til afgørelse





I. Indledning

1. Med de foreliggende anmodninger om præjudiciel afgørelse er Domstolen blevet anmodet om at tage stilling til, om visse aspekter af den nylige reform af det polske retsmiddel- og proceduresystem er forenelige med EU-retten på grundlag af de nye procedurer for udnævnelse af dommere ved de almindelige domstole i Polen. Det ønskes oplyst, om en sammensætning af en domstol opfylder kravet om forudgående at være oprettet ved lov i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), når visse af dens medlemmer er blevet udnævnt efter en procedure, der udelukkede selvstyrende domstolsorganers deltagelse på grundlag af en afgørelse truffet af Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd, herefter »domstolsrådet«) i sidstnævntes sammensætning efter 2018 ( ), og når kandidater, som ikke blev udvalgt, ikke længere havde ret til at iværksætte anke til en domstol, der opfylder kravet om forudgående at være oprettet ved lov. De forelæggende retter ønsker oplyst, om EU-retten er til hinder for, at Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych Sądu Nawyższego (afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager ved Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen), herefter »afdelingen for ekstraordinær prøvelse«) tillægges enekompetence til at foretage prøvelse af lovligheden af udnævnelsen af dommere ved de almindelige domstole, eftersom denne afdeling udelukkende er sammensat af dommere, der er udnævnt efter en procedure svarende til den, der anvendes til at udnævne dommere ved de almindelige domstole. Ifølge de forelæggende retter kan afdelingen for ekstraordinær prøvelse under ingen omstændigheder efterprøve lovligheden af udnævnelsen af en dommer eller af vedkommendes beføjelse til at udøve judicielle funktioner. Eftersom der i polsk ret ikke findes retsmidler, der kan afhjælpe en ulovlig udnævnelse af dommere, ønsker de forelæggende retter også oplyst, om de for at sikre effektiviteten af EU-retten ex officio skal anvende nationale bestemmelser, hvorefter dommere automatisk erklæres inhabile (iudex inhabilis), analogt, og dermed udelukke dommere, der er udnævnt ved de almindelige domstole efter en ulovlig procedure, fra at behandle sager.

II. Retsforskrifter – polsk ret

A. Forfatningen

2. Artikel 179 i Republikken Polens forfatning bestemmer, at republikkens præsident udnævner dommerne for en ubegrænset periode efter indstilling fra domstolsrådet. I henhold til nævnte forfatnings artikel 180, stk. 1, er dommere uafsættelige. I henhold til artikel 186, stk. 1, i Republikken Polens forfatning er domstolsrådet vogter af retsinstansernes og dommernes uafhængighed.

B. Lov om domstolsrådet

3. Artikel 44, stk. 1, i lov om domstolsrådet bestemmer, at »[e]n deltager i [proceduren vedrørende udnævnelse ved de almindelige domstole] kan anlægge sag ved [Sąd Najwyższy (øverste domstol)] med den begrundelse, at [domstolsrådets] afgørelse er ulovlig, medmindre andet er fastsat i særlige bestemmelser. [...]«

C. Den ændrede lov om den øverste domstol

4. Ved ustawa o Sądzie Najwyższym (lov om den øverste domstol) af 8. december 2017 ( ) blev »Izba Dyscyplinarna« (herefter »disciplinærafdelingen«) og afdelingen for ekstraordinær prøvelse oprettet som afdelinger ved Sąd Najwyższy (øverste domstol). For så vidt som det er relevant i denne sag, indsatte ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najwyższym oraz niektórych innych ustaw (lov om ændring af lov om de almindelige domstoles organisation, lov om den øverste domstol og visse andre love, herefter »ændringsloven« ( )) stk. 2 og 3 i artikel 26 i lov om den øverste domstol med virkning fra den 14. februar 2020.

5. Artikel 26, stk. 1-3, i den ændrede lov om den øverste domstol bestemmer følgende:

»1. Ekstraordinære sager, tvister vedrørende valg og sager til prøvelse af gyldigheden af nationale folkeafstemninger og folkeafstemninger om forfatningen, sager med henblik på at fastslå gyldigheden af valg og folkeafstemninger, andre offentligretlige sager, herunder retssager om konkurrencebeskyttelse, regulering af energi, telekommunikation og jernbanetransport, samt søgsmål til prøvelse af afgørelser truffet af Przewodniczy Krajowej Rady Radiofonii i Telewizji (formanden for det nationale radio- og TV-råd, Polen) eller til anfægtelse af uforholdsmæssig lang sagsbehandlingstid ved de almindelige og militære domstole og ved [Sąd Najwyższy (øverste domstol)] henhører under [afdelingen for ekstraordinær prøvelses] kompetence.

2. [Afdelingen for ekstraordinær prøvelse] har kompetence til at påkende anmodninger eller erklæringer vedrørende udelukkelse af en dommer eller udpegning af den domstol, for hvilken en sag skal føres, herunder klager om domstolens eller dommerens manglende uafhængighed. Den domstol, der behandler sagen, sender straks en anmodning til formanden for [afdelingen for ekstraordinær prøvelse] om, at sagen behandles i overensstemmelse med de regler, der er fastsat i særskilte bestemmelser. Indgivelsen af en anmodning til formanden for [afdelingen for ekstraordinær prøvelse] indebærer ikke, at den verserende sag skal udsættes.

3. Den i stk. 2 omhandlede anmodning behandles ikke, hvis den vedrører konstatering eller vurdering af lovligheden af en dommers udnævnelse eller dommerens beføjelse til at udøve judicielle funktioner.«

D. Lov om de almindelige domstoles organisation

6. Ændringsloven ophævede artikel 58, stk. 2, i ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych (herefter »lov om de almindelige domstoles organisation«) af 27. juli 2001 ( ). Desuden ændrede den sidstnævnte lovs artikel 58, stk. 1, som nu er affattet således:

»1. Såfremt der er flere kandidater til et ledigt dommerembede, skal samtlige kandidaturer behandles under det samme møde af kollegiet.

[...]«

7. Inden ændringslovens ikrafttrædelse den 14. februar 2020 bestemte artikel 58 i lov om de almindelige domstoles organisation følgende:

»1. Såfremt der er flere kandidater til et ledigt dommerembede, skal samtlige kandidaturer behandles under det samme møde af kollegiet.

2. Plenarforsamlingen af dommere ved appeldomstole eller plenarforsamlingen af [sądy okręgowe (dommere ved regionale domstole)] træffer afgørelse om kandidater ved afstemning og fremsender alle indgivne ansøgninger med angivelse af antallet af opnåede stemmer til henholdsvis præsidenten for [sąd apelacyjny (appeldomstol)] eller præsidenten for [sąd okręgowy (regional domstol)].

[...]

4. Præsidenten for den kompetente domstol sender via det elektroniske system ansøgninger, der er blevet behandlet i henhold til stk. 2, sammen med en vurdering af kandidaternes kvalifikationer og den kompetente domstols udtalelse, samt oplysninger indhentet fra chefen for provinspolitiet eller chefen for Warszawas politi som nævnt i stk. 3 og andre dokumenter i forbindelse med den pågældende procedure vedrørende udnævnelsen til at udøve judicielle funktioner, der er indhentet i det elektroniske system, til [domstolsrådet].

[...]«

E. Den civile retsplejelov

8. Artikel 48 i ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (lov om indførelse af den civile retsplejelov) af 17. november 1964 (herefter »den civile retsplejelov«) ( ) bestemmer:

»1. En dommer udelukkes uden videre:

1) fra sager, som vedkommende er part i, eller hvori vedkommende har et retsforhold til en af sagens parter, der indebærer, at sagens udfald påvirker vedkommendes rettigheder eller forpligtelser.

[...]

5) fra sager, hvori vedkommende ved en lavere instans har deltaget i vedtagelsen af den appellerede afgørelse, samt fra sager, der vedrører gyldigheden af en retsakt, der er udfærdiget med deltagelse af vedkommende eller revideret af vedkommende, og fra sager, hvori vedkommende fungerede som anklager.

[...]«

9. Artikel 367, stk. 3, i den civile retsplejelov bestemmer, at »[r]etterne i anden instans behandler sagerne i et dommerkollegium med tre dommere. Retterne træffer afgørelse for lukkede døre i et dommerkollegium med en enkelt dommer, medmindre de afsiger en dom«. Samme lovs artikel 379, nr. 4, bestemmer, at en retssag er ugyldig, »når retten i forbindelse med retssagen ikke var sammensat i overensstemmelse med de relevante lovbestemmelser, eller hvis en sag blev afgjort ved deltagelse af en dommer, der var udelukket«.

10. Den civile retsplejelovs artikel 401, nr. 1, bestemmer, at der kan anmodes om genåbning af en retssag, der er blevet anset for at være ugyldig, »såfremt en person, der ikke var beføjet hertil, har haft sæde i dommerkollegiet, eller såfremt en dommer, der var udelukket, har truffet afgørelse, og parten ikke har kunnet gøre udelukkelsen gældende, før dommen fik retskraft«.

III. De faktiske omstændigheder i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

A. Sag C-181/21

11. Sagen for Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice, Polen) vedrører en tvist mellem en forbruger og en erhvervsdrivende om en låneaftale, der er omfattet den nationale lovgivning, der gennemførte Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler ( ). Efter en overdragelse af den erhvervsdrivendes rettigheder anlagde sagsøgeren sag mod forbrugeren med påstand om betaling af 16 000,40 polske zloty (PLN) med renter og sagsomkostninger. Sąd Rejonowy w Dąbrowie Górniczej (ret i første instans, Dąbrowa Górnicza, Polen) tilpligtede sagsøgte at betale de krævede beløb og forkastede forbrugerens indsigelse mod denne kendelse. Efterfølgende iværksatte forbrugeren appel ved Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice) til prøvelse af denne anden kendelse. Denne appel blev henvist til en sammensætning med tre dommere.

12. Den 18. marts 2021 gav Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice) for lukkede døre og sat med en enkelt dommer som refererende dommer udtryk for tvivl om, hvorvidt denne domstol, i en sammensætning med tre dommere, havde kompetence til at træffe afgørelse i sagen, eftersom dommer A.Z. indgik i denne sammensætning. Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice), der var sat med en enkelt dommer, besluttede under udøvelse af sin kompetence i henhold til den civile retsplejelovs artikel 367, stk. 3, at forelægge Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse.

13. Dommer A.Z. havde siden 1996 været dommer ved en lavere instans, inden vedkommende søgte stillingen som dommer ved Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice). Kolegium Sądu Apelacyjnego (appeldomstolens kollegium) afgav udtalelse om A.Z.’s kandidatur. Forsamlingen af repræsentanterne for appeldommere ved Sąd Apelacyjny w Katowicach (appeldomstolen i Katowice, Polen) afstod fra at afgive udtalelse om dommer A.Z.’s kandidatur på grund af tvivl om domstolsrådets status og funktionsmåde, idet der ikke forelå en afgørelse fra Domstolen om domstolsrådets status.

14. På tidspunktet for proceduren med henblik på udvælgelse af dommere ved Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice), hvori dommer A.Z. deltog, fulgte polsk ret ifølge den forelæggende ret et forfatningsretligt princip, der krævede deltagelse af selvstyrende domstolsorganer i udnævnelsesproceduren. De relevante forsamlinger af repræsentanterne for dommere havde ikke deltaget i den procedure, der førte til udnævnelsen af dommer A.Z. De afgørelser, som forsamlingen af repræsentanterne for dommere vedtog, viser, at den afstod fra at afgive udtalelser om kandidaterne, indtil domstolsrådets status var blevet afgjort af kompetente organer, herunder Domstolen. På trods af vedtagelsen af disse afgørelser indledte præsidenten for Sąd Apelacyjny w Katowicach (appeldomstolen i Katowice), som var formand for forsamlingen af repræsentanterne for dommere, og som var blevet udnævnt af den nuværende justitsminister, proceduren for domstolsrådet med henblik på udnævnelsen af dommer A.Z. ( ). På grundlag af en afgørelse truffet af domstolsrådet udnævnte republikkens præsident derefter dommer A.Z. til dommer ved Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice).

15. Den forelæggende ret har anført, at en almindelig domstol i henhold til polsk ret træffer afgørelse i et dommerkollegium med en enkelt dommer, medmindre de afsiger en dom. Den er af den opfattelse, at spørgsmålene i dens anmodning om præjudiciel afgørelse kan antages til realitetsbehandling, selv hvis denne ret i en sammensætning med tre dommere ikke er en domstol i EU-rettens forstand. Den forelæggende ret er således af den opfattelse, at den forelæggende ret, for lukkede døre og sat med en enkelt dommer, er en del af det polske retsmiddel- og proceduresystem og træffer afgørelse i sager på »områder, der er omfattet af EU-retten« som omhandlet i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU.

B. Sag C-269/21

16. Med henvisning til Dziubak-dommen ( ) nedlagde sagsøgerne påstand om betaling af 104 537,48 PLN og 74 582,19 schweizerfranc (CHF) – med renter og sagsomkostninger – samt om ophævelse af en aftale om et boliglån ved Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow, Polen). Dette krav opstod på grundlag af en låneaftale, som sagsøgerne, som er forbrugere, havde indgået med en bank. Låneaftalen er omfattet af den nationale lovgivning, der gennemførte direktiv 93/13. Sagsøgerne indgav også en anmodning om foreløbige forholdsregler, bl.a. om suspension af de månedlige betalinger i medfør af låneaftalen. Ifølge den forelæggende ret er suspensionen af låneaftalen, som er omfattet af en særskilt procedure, en integrerende del af hovedsagen, eftersom enhver kendelse om suspension af betalingen påvirker omfanget af sagsøgernes krav.

17. Den 9. oktober 2020 tog Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow), i en sammensætning med en enkelt dommer, anmodningen om foreløbige forholdsregler til følge. Den 1. december 2020 iværksatte den sagsøgte bank appel til prøvelse af denne kendelse ved den samme domstol, nu i en sammensætning med tre dommere. I denne sammensætning med tre dommere, som omfattede dommer A.T. som refererende dommer og retsformand, tog Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow) sagsøgtes appel til følge og forkastede anmodningen om foreløbige forholdsregler. Sidstnævnte afgørelse, som er endelig, blev hjemvist til Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow). Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow), i en sammensætning med en enkelt dommer, er af den opfattelse, at samme domstol i den sammensætning med tre dommere, der omfattede dommer A.T., kan være uforenelig med nationale og EU-retlige regler, således at afgørelsen om at forkaste anmodningen om foreløbige forholdsregler kan være ugyldig.

18. Ifølge den forelæggende ret var dommer A.T. fra 2009 dommer ved Sąd Rejonowy dla Krakowa – Krowodrzy w Krakowie (retten i første instans for Krakow – Krowodrza, Krakow, Polen), inden vedkommende ansøgte om at blive dommer ved Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow) ( ), i hvilken forbindelse hun var den eneste kandidat til embedet. Den 1. juni 2020 afgav Kolegium Sądu Okręgowego w Krakowie (kollegiet ved den regionale domstol i Krakow, Polen) en positiv udtalelse om hendes ansøgning ( ). Hovedparten af medlemmerne af Kolegium Sądu Okręgowego w Krakowie (kollegiet ved den regionale domstol i Krakow) er præsidenter for sądy rejonowe (retter i første instans) og sądy okręgowe (regionale domstole), som udnævnes af justitsministeren. Zgromadzenie Sędziów Sądu Okręgowego (forsamlingen af dommere ved den regionale domstol) behandlede ikke dommer A.T.’s kandidatur, eftersom dens udtalelse ikke længere var påkrævet som følge af ændringen af artikel 58 i lov om de almindelige domstoles organisation ved ændringsloven. På grundlag af domstolsrådets afgørelse af 7. juli 2020 udnævnte republikkens præsident den 4. februar 2021 dommer A.T. til dommer ved Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow).

19. De forelæggende retter har anført, at spørgsmålene i sag C-181/21 og sag C-269/21 omhandler procedurerne vedrørende udnævnelse af dommere ved de almindelige domstole i Polen. Domstolen er indtil videre blevet forelagt spørgsmål om lovligheden af procedurerne vedrørende udnævnelse af dommere ved Sąd Najwyższy (øverste domstol). På denne baggrund har de forelæggende retter udsat de respektive hovedsager og har forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Skal [artikel 2, artikel 19, stk. 1,] og artikel 6, stk. 1-3, TEU, sammenholdt med artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder (»chartret«) fortolkes således, at:

a) En domstol, der er sat med bl.a. en person, der er udpeget til dommerembedet ved denne domstol efter en procedure, der er kendetegnet ved manglende deltagelse af [selvstyrende domstolsorganer] – [organer], der oftest er udnævnt uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt – i en situation, hvor det på baggrund af medlemsstatens forfatningsmæssige acquis er nødvendigt at inkludere dommere, der opfylder disse krav til udnævnelsen og indgår i en institutionel og strukturel sammenhæng, ikke er en domstol oprettet ved lov i henhold til EU-retten, fordi:

– betingelsen om afgivelse af en udtalelse om en kandidat til et dommerembede skulle opfyldes af et dommerkollegium, og betingelsen bevidst blev undladt opfyldt i strid med de nationale regler og [selvstyrende domstolsorganers] holdning ( )

– der gælder et krav om, at denne domstols kollegium – et organ, der er sammensat således, at de fleste af dets medlemmer er udpeget af den udøvende magt, dvs. Minister Sprawiedliwości (justitsministeren), som samtidig er Prokurator Generalny (generalstatsadvokaten[, Polen]) – skal afgive en udtalelse om kandidatens egnethed til embedet som dommer ( )

– det nuværende [domstolsråd], der er valgt i strid med den polske forfatning og love, ikke er et uafhængigt organ sammensat af repræsentanter for dommerstanden, der er udpeget i dets sammensætning, og som er uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt, og der dermed rent faktisk ikke blev givet en indstilling til udnævnelse til dommerembedet som fastsat i national ret

– deltagerne i udnævnelsesproceduren ikke var berettigede til at iværksætte anke til en domstol som omhandlet i artikel 2 [TEU] og [artikel] 19, stk. 1, TEU, samt artikel 6, stk. 1-3, TEU, sammenholdt med artikel 47 i [chartret] [?]

b) En domstol, der er sat med bl.a. en dommer, som er udpeget til dommerembedet efter en procedure, der er kendetegnet ved vilkårlig indblanding fra den udøvende magt, og som ikke inkluderer deltagelse af [selvstyrende domstolsorganer] – idet [selvstyrende domstolsorganer] oftest er udnævnt uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt, og er uafhængigt af ethvert andet organ, hvilket sikrer en objektiv evaluering af kandidaten – henset til det forhold, at deltagelse af [selvstyrende domstolsorganer] eller ethvert andet organ, som er uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt, og som kan sikre en objektiv vurdering af kandidaten i proceduren for udnævnelse af en dommer i overensstemmelse med den europæiske retstradition, der er forankret i ovennævnte bestemmelser i EU-traktaten og chartret, og som er grundlaget for Unionen som retsunion, er nødvendig for at kunne anerkende, at en national domstol garanterer det krævede niveau af effektiv domstolsbeskyttelse i sager, der er omfattet af EU-retten, og dermed at princippet om magtfordeling og magtbalance samt retsstatsprincippet sikres, ikke opfylder kravene til en uafhængig domstol oprettet ved lov[?]

2) Skal artikel 2 TEU og artikel 19, stk. 1, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47 fortolkes således, at i en situation, hvor domstolen er sat med bl.a. en person, der er udnævnt på de betingelser, der er beskrevet i [det første spørgsmåls litra a)], […]:

a) [er] disse bestemmelser […] til hinder for anvendelsen af nationale regler, der tillægger den øverste domstols kammer enekompetence til at påkende lovmæssigheden af en sådan persons udnævnelse til dommerembedet, og som udelukkende består af personer, der er udnævnt til dommere på de betingelser, der er beskrevet i [det første spørgsmåls litra a)], og som samtidig fastsætter en pligt til at afstå fra prøvelse af indsigelser vedrørende udnævnelse til dommerembedet under hensyntagen til den institutionelle og systemiske kontekst

b) […] kræver de [for at sikre effektiviteten af EU-retten] en sådan fortolkning af bestemmelserne i national ret, der gør det muligt for retten ex officio at udelukke en sådan person fra at behandle en sag på grundlag af en analog anvendelse af bestemmelserne om udelukkelse af en dommer, der ikke kan pådømme en sag (iudex inhabilis)[?]«

IV. Retsforhandlingerne for Domstolen

20. Ved afgørelse truffet af Domstolens præsident den 5. maj 2021 er sag C-181/21 og sag C-269/21 blevet forenet med henblik på den mundtlige og skriftlige forhandling samt dommen. De forelæggende retter har også anmodet Domstolen om at undergive anmodningerne om præjudiciel afgørelse i begge sager en fremskyndet procedure i henhold til procesreglementets artikel 105, stk. 1. Ved samme afgørelse af 5. maj 2021 afslog Domstolens præsident disse anmodninger.

21. Rzecznik Praw Obywatelskich (ombudsmanden, Polen, herefter »ombudsmanden«), den polske regering og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. I retsmødet den 29. juni 2022 har ovennævnte parter, Prokuratura Okręgowa w Katowicach (den regionale anklagemyndighed i Katowice) og Prokuratura Okręgowa w Krakowie (den regionale anklagemyndighed i Krakow), repræsenteret ved Prokurator Generalny (generalstatsadvokaten, Polen), den danske og den nederlandske regering afgivet mundtlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Domstolen.

V. Formaliteten

A. Parternes indlæg

22. Den polske regering har fremsat otte anbringender som begrundelse for, at anmodningen om præjudiciel afgørelse bør afvises.

23. For det første er den polske regering af den opfattelse, at den igangværende reform af det polske retsvæsen henhører under denne medlemsstats enekompetence. Den polske regering har anført, at dommen i sagen Kommissionen mod Polen (Disciplinærordning for dommere) ( ) skal betragtes som en retsakt. Dette synspunkt fremgår i nogen grad af Trybunał Konstytucyjnys (forfatningsdomstol, Polen) dom af 14. juli 2021 i sag P 7/20, hvori den nævnte domstol bl.a. fastslog, at artikel 4, stk. 3, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 279 TEUF, er uforenelig med artikel 2, artikel 7, artikel 8, stk. 1, og artikel 90, stk. 1, i Republikken Polens forfatning, sammenholdt med sidstnævntes artikel 4, stk. 1. Trybunał Konstytucyjnys (forfatningsdomstol) fastslog således, at Domstolen havde truffet afgørelse ultra vires ved at pålægge Republikken Polen foreløbige forholdsregler vedrørende de polske domstoles organisering og kompetence samt de procedurer, der skal følges ved disse domstole.

24. For det andet er de forelagte spørgsmål efter den polske regerings opfattelse unødvendige i artikel 267 TEUF’s forstand, eftersom EU-retten hverken kræver, at [selvstyrende domstolsorganer] afgiver en udtalelse om kandidater til dommerembeder, eller fastsætter en generel ret til at iværksætte anke til prøvelse af afgørelser, der træffes i forbindelse med dommerudnævnelsesprocedurer.

25. Den polske regering har for det tredje anført, at medlemsstaterne i henhold til artikel 19, stk. 1, TEU og chartrets artikel 47 skal sikre, at borgerne har adgang til en uafhængig domstol. Selv om borgernes ret til adgang til effektive retsmidler har grundlæggende betydning i henhold til både Republikken Polens forfatning og EU-retten, henhører organiseringen af retsvæsenet under medlemsstaternes enekompetence. I denne forbindelse har Domstolen allerede entydigt og udtømmende behandlet alle de problemstillinger, som de forelagte spørgsmål omfatter, således at de forelæggende retter kan udlede de oplysninger, der kræves for, at de kan afsige dom, af Domstolens faste praksis ( ).

26. For det fjerde er anmodningen om foreløbige forholdsregler i sag C-269/21 i henhold til den civile retsplejelovs artikel 365 allerede blevet endelig afgjort ved en kendelse, der er bindende for den forelæggende ret. Den forelæggende ret har hverken kompetence til at erklære en dommer, der har truffet en endelig afgørelse, inhabil, eller til at anfægte den kendelse, hvorved anmodningen om foreløbige forholdsregler blev forkastet. En part kan under alle omstændigheder indgive en ny anmodning om foreløbige forholdsregler, i hvilken forbindelse den kan rejse en inhabilitetsindsigelse mod en dommer på grund af manglende upartiskhed. De forelagte spørgsmål i sag C-269/21 afgør ikke en reel tvist og er dermed hypotetiske ( ).

27. Selv om anmodningerne om præjudiciel afgørelse er meget detaljerede, indeholder fremstillingen af grundene til, at de forelæggende retter har anmodet om en fortolkning af EU-retlige bestemmelser, for det femte blot en anmodning om, at Domstolen vurderer, om visse domstole er domstole, der »forudgående er oprettet ved lov«. Dette er efter den polske regerings opfattelse i strid med kravene i procesreglementets artikel 94. Anmodningerne om præjudiciel afgørelse består af spørgsmål af generel karakter om visse reformer af det polske retsmiddel- og proceduresystem, selv om disse reformer ikke har ændret de kvalifikationer, som kandidater til dommerembeder skal besidde. Datoen for udnævnelsen af dommere til de almindelige domstole har således ingen forbindelse med deres kompetencer, reglerne for udøvelsen af deres funktioner eller deres rettigheder og forpligtelser, herunder deres uafhængighed. Den polske regering har fremhævet, at forelæggelsesafgørelserne ikke indeholder specifikke eksempler på en dommers manglende uafhængighed eller på pres, der udøves mod dommere, der er blevet udnævnt under ordningen efter reformen. Spørgsmålene er således af hypotetisk karakter.

28. For det sjette er anmodningerne om præjudiciel afgørelse i sag C-181/21 og sag C-269/21 »for generelle«. Der er ikke nogen forbindelse mellem genstanden for de forelagte spørgsmål og hovedsagerne, som vedrører national forbrugerret, der gennemfører direktiv 93/13. De forelæggende retter har endda ved flere lejligheder anført, at »situationen rækker ud over sagens faktiske omstændigheder«.

29. For det syvende er den polske regering af den opfattelse, at hovedsagens genstand ikke er direkte forbundet med spørgsmålet om domstolsrådets status eller spørgsmålet, om afdelingen for ekstraordinær prøvelse er en »domstol« i overensstemmelse med artikel 2 TEU, artikel 19, stk. 1, TEU, og artikel 6, stk. 1-3, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47. Der er heller ikke nogen direkte forbindelse mellem hovedsagens genstand og den ret, som deltagere i en dommerudnævnelsesprocedure har til adgang til effektive retsmidler. Omfanget af anmodningerne om præjudiciel afgørelse er således uacceptabelt bredt.

30. For det ottende er den polske regering af den opfattelse, at den forelæggende ret i sag C-269/21 kun har kompetence til at anmode om præjudiciel afgørelse i en sammensætning med tre dommere og ikke i en sammensætning med en enkelt dommer. Dette er særlig tydeligt, eftersom anmodningen blev fremsat, efter at den kendelse fra sammensætningen med tre dommere, hvorved anmodningen om foreløbige forholdsregler blev forkastet, var blevet endelig. Den polske regering har i sag C-181/21 gjort gældende, at kun den forelæggende ret i en sammensætning med tre dommere eller dens retsformand ( ) havde kompetence til at anmode om en præjudiciel afgørelse. De faktiske omstændigheder i anmodningen om præjudiciel afgørelse er forklaret på en så kortfattet måde, at det er umuligt at vide, om den refererende dommer i sagen, der fremsatte anmodningen, også er retsformand for sammensætningen med tre dommere. Den forelæggende ret støttede sig således på den civile retsplejelovs artikel 367, stk. 3, alene med henblik på at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål.

31. I retsmødet har Kommissionen anført, at spørgsmålene i sag C-269/21 bør afvises. Kommissionen er af den opfattelse, at den forelæggende ret i forelæggelsesafgørelsen ikke har angivet, hvorfor Domstolens afgørelse af spørgsmålene vedrørende den procedure, der førte til udnævnelsen af dommer A.T., er nødvendig med henblik på afgørelsen af tvisten i hovedsagen.

B. Bedømmelse

32. Ifølge Domstolens faste praksis gælder der en formodning for, at de spørgsmål om EU-rettens fortolkning, som den nationale ret har forelagt, er relevante. Domstolen kan kun afvise en anmodning fra en national ret, såfremt det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er hypotetisk, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en sagligt korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål ( ).

33. Det følger af såvel ordlyden som opbygningen af artikel 267 TEUF, at den præjudicielle procedure forudsætter, at der reelt verserer en retssag for den nationale domstol, og at denne domstol skal træffe en afgørelse, hvis udfald kan påvirkes af den præjudicielle afgørelse. En præjudiciel forelæggelse skal være nødvendig med henblik på selve afgørelsen af en retstvist. Den tilsigter ikke, at der afgives responsa vedrørende generelle eller hypotetiske spørgsmål ( ).

34. Den polske regering har med sin første formalitetsindsigelse bestridt Domstolens kompetence i spørgsmål vedrørende udnævnelsen af nationale dommere. Det følger af Domstolens faste praksis, at organiseringen af den dømmende magt i medlemsstaterne henhører under de sidstnævntes kompetence. Under udøvelsen af denne kompetence skal medlemsstaterne ikke desto mindre overholde de forpligtelser, der påhviler dem i henhold til EU-retten, navnlig for så vidt angår nationale regler vedrørende udnævnelse af dommere og efter omstændighederne regler vedrørende domstolsprøvelsen i forbindelse med sådanne udnævnelsesprocedurer ( ). Det følger af retten til adgang til en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, at enhver borger skal have mulighed for at påberåbe sig en tilsidesættelse af denne ret ( ). Når der gøres en indsigelse, som ikke umiddelbart fremstår som grundløs, mod, at sammensætningen af en domstol udgør en uafhængig og upartisk domstol ( ), er enhver domstol ( ) forpligtet til at efterprøve, om den i kraft af sin sammensætning udgør en sådan domstol. Denne kompetence er nødvendig for den tillid, som domstolene i et demokratisk samfund skal indgyde hos borgerne. I denne henseende udgør en sådan kontrol således en materiel formalitet, hvis overholdelse er en ufravigelig procesforudsætning og skal efterprøves enten på parternes anmodning eller ex officio ( ). Artikel 2 TEU, artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU samt de i Simpson-dommen opstillede krav har en tværgående karakter og finder anvendelse, når en domstol skal træffe afgørelse i sager på »områder, der er omfattet af EU-retten« ( ). Domstolen har således kompetence til at fortolke EU-retten i forbindelse med sådanne præjudicielle forelæggelser. Jeg foreslår derfor Domstolen at fastslå, at den polske regerings første indsigelse skal forkastes.

35. Den polske regerings anden og tredje formalitetsindsigelse vedrører realiteten med hensyn til de forelagte spørgsmål og den fortolkning af EU-retten, som de forelæggende retter har anmodet om. Sådanne argumenter kan på grund af selve deres karakter ikke medføre, at spørgsmålene skal afvises fra realitetsbehandling ( ). Såfremt Domstolen fastslår, at den kan besvare de forelagte spørgsmål med henvisning til sin faste praksis, kan den gøre brug af beføjelsen i henhold til procesreglementets artikel 99 og træffe afgørelse ved begrundet kendelse.

36. Den polske regering har med sin fjerde og ottende formalitetsindsigelse anfægtet de forelæggende retters kompetence i henhold til national ret til at forelægge Domstolen anmodningerne om præjudiciel afgørelse. Den polske regering har endvidere gjort gældende, at disse anmodninger er konstruerede, og at de forelæggende retter kun kunne forelægge dem på lovlig vis i en sammensætning med tre dommere ( ).

37. Inden for rammerne af en præjudiciel procedure i henhold til artikel 267 TEUF fremgår det af fast retspraksis, at det ikke tilkommer Domstolen, henset til opgavefordelingen mellem Domstolen og den nationale ret, at efterprøve, om forelæggelsesafgørelsen er truffet i overensstemmelse med de nationale forskrifter vedrørende retternes sammensætning og virkemåde. Domstolen er derfor bundet af en forelæggelsesafgørelse, der er afsagt af en ret i en medlemsstat, så længe denne ikke er blevet omgjort under en eventuel anke efter national ret ( ). Domstolen har således antaget en anmodning om præjudiciel afgørelse fra en retsformand for en domstol vedrørende lovligheden af dens sammensætning til realitetsbehandling ( ).

38. Selv om den polske regering i sag C-181/21 har gjort gældende, at det er uklart, om anmodningen om præjudiciel afgørelse blev fremsat af retsformanden for sammensætningen med tre dommere, og at den forelæggende ret – for lukkede døre og sat med en enkelt dommer – kunstigt støttede sig på den civile retsplejelovs artikel 367, stk. 3, som grundlag for sin anmodning, har den under alle omstændigheder ikke godtgjort, at den forelæggende ret ikke havde kompetence til at gøre dette.

39. I sag C-269/21 har den forelæggende ret i en sammensætning med en enkelt dommer anført, hvorfor den er af den opfattelse, at afgørelsen fra den samme ret, i en sammensætning med tre dommere, der behandler en appel til prøvelse af en kendelse om foreløbige forholdsregler, kan påvirke den hovedsag, som den pågældende sammensætning med en enkelt dommer skal træffe afgørelse i. Den forelæggende ret har anført, at afgørelsen truffet af sammensætningen med tre dommere blev hjemvist til den, og at den har begrundet tvivl om, hvorvidt sammensætningen med tre dommere opfylder kravene i henhold til national ret og EU-retten. Den forelæggende ret har anført, at gyldigheden af afgørelsen om foreløbige forholdsregler er afgørende for at fastslå forbrugerens retsstilling. Vished om gyldigheden af sammensætningen af det dommerkollegium, der behandlede og traf afgørelse i den nævnte appelsag, er således afgørende for at træffe afgørelse i hovedsagen ( ).

40. På grund af den direkte forbindelse, som den forelæggende ret har beskrevet mellem afgørelsen truffet af sammensætningen af tre dommere i appelsagen, hvorved den nægtede at indrømme de foreløbige forholdsregler, og hovedsagen er jeg af den opfattelse, at Domstolens svar på de spørgsmål om fortolkningen af EU-retten, som den er blevet forelagt i sag C-269/21, i modsætning til den polske regerings og Kommissionens indsigelser, kan være nødvendig for, at den forelæggende ret kan afgøre spørgsmål om national procesret, inden den kan træffe afgørelse om realiteten i den sag, der er indbragt for den.

41. Med hensyn til den polske regerings femte og sjette formalitetsindsigelse, som i et vist omfang overlapper hinanden, er jeg af den opfattelse, at de forelæggende retter i tilstrækkelig grad har beskrevet de faktiske omstændigheder i tvisten i hovedsagen, de gældende nationale bestemmelser og deres tvivl om, hvorvidt de procedurer, der førte til udnævnelsen af dommer A.Z. og dommer A.T., er i overensstemmelse med EU-retten. Det er ganske vist sandt, at grundene til, at et svar på de for Domstolen forelagt spørgsmål ifølge de forelæggende retter er nødvendigt med henblik på de domme, der skal afsiges i de sager, der er indbragt for dem, kun i mindre grad omfatter de underliggende forbrugerretlige tvister. Det er imidlertid klart, at disse retter, inden de træffer afgørelse om de pågældende tvister, ønsker oplyst, om sammensætningen af de forelæggende retter, hvori dommer A.Z. og dommer A.T. havde sæde, opfyldte kravene om at være en »domstol oprettet ved lov« i henhold til EU-retten, og, såfremt dette ikke er tilfældet, hvad konsekvenserne af dette er. De ønsker navnlig oplyst, om de forelæggende retter, i en sammensætning med en enkelt dommer, af egen drift kan erklære dommer A.Z. og dommer A.T. inhabile. Den omstændighed, at virkningen af den fortolkning af EU-retten, som de forelæggende retter har anmodet om, kan række ud over de faktiske omstændigheder i de sager, der er indbragt for dem, er således uden betydning for formaliteten med hensyn til de spørgsmål, som de har forelagt ( ).

42. Jeg foreslår derfor, at Domstolen forkaster alle formalitetsindsigelserne med hensyn til de spørgsmål, som de forelæggende retter har forelagt.

VI. Realiteten

A. Indledende bemærkninger

43. Genstanden for traktatbrudssagen ( ) i sag C-204/21, Kommissionen mod Polen (Dommeres uafhængighed og privatliv) ( ), er delvist sammenfaldende med disse præjudicielle procedurer. Selv om traktatbrudssager og anmodninger om præjudiciel afgørelse er forskellige procedurer med forskellige retsvirkninger ( ), vil jeg, hvor det er relevant, henvise til mit forslag til afgørelse i den nævnte traktatbrudssag, som fremsættes på samme dato som dette forslag til afgørelse, navnlig punkt 46-60 deri, som beskriver det, som jeg anser for etablerede retlige udsagn, der er relevante for afgørelsen af den foreliggende sag.

44. Det fremgår af anmodningerne om præjudiciel afgørelse, at de forelæggende retter ønsker en fortolkning af princippet om, at en domstol forudgående skal være oprettet ved lov, der er anerkendt ved artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47. De forelæggende retters spørgsmål skal således besvares alene i lyset af dette princip.

45. Ifølge Kommissionen begrunder den forfatningsmæssige rolle og indflydelse, som dommere ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) udøver, sammenlignet med dommere ved de almindelige domstole, i betragtning af den mindre risiko for, at den lovgivende og den udøvende magt kan blande sig i udnævnelser ved disse domstole, en anden vurdering af lovligheden af udnævnelsen af en dommer i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU. Efter Kommissionens opfattelse bør udnævnelsen af en dommer ved en almindelig domstol vurderes i det konkrete tilfælde i modsætning til en systemisk tilgang med hensyn til udnævnelser ved Sąd Najwyższy (øverste domstol). Ombudsmanden og Kommissionen har anført, at civilafdelingen, straffeafdelingen og afdelingen for arbejdsret og social sikring ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) ( ) ved afgørelse af 23. januar 2020 sondrede mellem dommere ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) og dommere ved de almindelige domstole med henblik på efterprøvelsen af deres uafhængighed og upartiskhed. I denne afgørelse blev det anført, at proceduren for udnævnelse af dommere ved de almindelige domstole er ulovlig, når den »under de konkrete omstændigheder« fører til en tilsidesættelse af kravet om uafhængighed og upartiskhed i henhold til artikel 45, stk. 1, i Republikken Polens forfatning, chartrets artikel 47 og artikel 6, stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention (herefter »EMRK«). Sąd Najwyższy (øverste domstol) fastslog herefter, at de omstændigheder, der skulle undersøges, omfattede dommernes egen deltagelse i udnævnelsesprocedurer for domstolsrådet og karakteren af de sager, som disse individuelle dommere behandler eller havde behandlet ( ). Sąd Najwyższy (øverste domstol) krævede derimod ikke en sådan individuel undersøgelse med hensyn til udnævnelsen af dommere ved den øverste domstol ( ).

46. De forelagte spørgsmål vedrører kravet om forudgående at være oprettet ved lov og ikke domstolenes uafhængighed og upartiskhed, som førnævnte afgørelse omhandlede. Eftersom alle disse kriterier er uløseligt forbundet og overlapper hinanden i et betydeligt omfang ( ), skal det fremhæves, at artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47, ikke sondrer mellem de øverste domstole i medlemsstaterne og andre retsinstanser i deres respektive retsordener. De grundlæggende krav om uafhængighed ( ), upartiskhed og om forudgående at være oprettet ved lov gælder uden forskel for alle retsinstanser i medlemsstaterne uanset omfanget af deres kompetence eller deres status i den pågældende medlemsstats retslige hierarki. Hvis det forholdt sig anderledes, kunne niveauet af retsbeskyttelse variere afhængig af en retsinstans’ placering i det retssystem, som den indgår i. Det er åbenlyst, at dette ræsonnement er principielt forkert. Eftersom hovedpartens af EU-borgernes direkte erfaringer med deres nationale retssystemer er begrænset til de almindelige domstole, er de almindelige domstole om noget pålagt en tilsvarende stor pligt til at sikre, at disse borgere har tillid til, at retsstatsprincippet gælder. Argumentet er så meget desto mere absurd i lyset af udviklingen i Unionens retsorden, som i vid udstrækning er blevet fremmet af den vigtige rolle, som angiveligt »lavere« instanser i medlemsstaternes retssystemer spiller ( ). Artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47, kræver en ensartet standard, der finder anvendelse, uanset hvilket niveau kompetencen udøves på inden for et nationalt retssystem. En vurdering af, om disse grundlæggende krav er opfyldt, kræver således en undersøgelse af alle relevante forhold, uanset om disse har en systematisk eller en individuel karakter.

B. Det første spørgsmål

47. Med det første spørgsmål ønskes oplyst, om artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47, skal fortolkes således, at en almindelig domstol er en »domstol oprettet ved lov«, når en dommer i en sammensætning, for hvilken en sag er indbragt, blev udnævnt efter en procedure, hvor: a) der blev set bort fra dommerforsamlingens udtalelse om kandidaternes egnethed i strid med national ret, eller en udtalelse om kandidaternes egnethed, efter en ændring i national ret, blev afgivet af domstolens kollegium, som hovedsageligt var sammensat af dommere udnævnt af justitsministeren, b) kandidaterne blev udnævnt til embeder på grundlag af en afgørelse fra domstolsrådet, og c) deltagerne i udvælgelsesproceduren ikke havde ret til at iværksætte anke til en domstol som omhandlet i de førnævnte EU-retlige bestemmelser ( ).

48. Det følger af den praksis fra Domstolen, der er blevet udviklet i lyset af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols (herefter »Menneskerettighedsdomstolen«) praksis, at dommerudnævnelsesproceduren er et element, som er uløseligt forbundet med begrebet »domstol, der er oprettet ved lov«, eftersom denne procedure har grundlæggende konsekvenser for den dømmende magts funktion og legitimitet i en demokratisk stat baseret på lovens suverænitet ( ). I dommen i sagen Getin Noble Bank ( ) bemærkede Domstolen, at en ulovlighed, der er begået under udnævnelsen af dommere inden for det pågældende retssystem, indebærer en tilsidesættelse af kravet om, at en domstol skal være oprettet ved lov, navnlig når denne ulovlighed er af en sådan art og alvorlighed, at den skaber en reel risiko for, at andre dele af statsmagten, navnlig den udøvende magt, kan udøve et skøn, der ikke tilkommer denne, hvorved integriteten af resultatet af udnævnelsesproceduren bringes i fare, og der således vækkes en rimelig tvivl hos borgerne med hensyn til den eller de pågældende dommeres uafhængighed og upartiskhed. Dette er tilfældet, når der er tale om grundlæggende regler, som udgør en integrerende del af indretningen og funktionen af dette retssystem. Ikke alle fejl i forbindelse med en dommerudnævnelsesprocedure sår tvivl om den pågældende dommers uafhængighed og upartiskhed og dermed om, hvorvidt et dommerkollegium, hvori denne dommer har sæde, har status som »uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov« i EU-rettens forstand.

49. For at konstatere, at der foreligger en tilsidesættelse af kravet om en domstol, der forudgående er oprettet ved lov, samt konsekvenserne af denne tilsidesættelse kræves en samlet vurdering af en række forhold, der samlet set bidrager til at skabe rimelig tvivl hos borgerne om uafhængigheden og upartiskheden for dommerne, som har sæde i den pågældende domstol ( ). Det er derfor nødvendigt at efterprøve, om de materielle betingelser og den processuelle fremgangsmåde for de pågældende udnævnelsesprocedurer i borgernes bevidsthed giver anledning til rimelig tvivl om, hvorvidt de pågældende dommere er upåvirkelige over for eksterne faktorer, og om deres neutralitet i forhold til de interesser, der er indbragt for dem. Domstolen har fastslået, at disse betingelser og fremgangsmåder skal være affattet på en måde, der udelukker ikke blot enhver direkte indflydelse i form af instrukser, men ligeledes mere indirekte former for indflydelse, som kan påvirke de pågældende dommeres afgørelser ( ).

50. Anmodningerne om præjudiciel afgørelse og de forelagte spørgsmål giver anledning til spørgsmål af generel eller systemisk karakter ( ). De vedrører ikke blot den procedure, der førte til udnævnelsen af dommer A.Z. og dommer A.T. ved henholdsvis Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice) og Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow), men indirekte procedurerne for udnævnelsen af mange andre dommere ved de almindelige domstole. Der er intet, der tyder på, at de procedurer, der førte til udnævnelsen af dommer A.Z. og dommer A.T., var markant anderledes end de procedurer, der blev anvendt i forbindelse med andre nylige udnævnelser ved de almindelige domstole ( ), eller at disse dommere har ageret på en upassende eller utilbørlig måde. I denne henseende bør det anføres, at både dommer A.Z. og dommer A.T. har varetaget embedet som dommer ved de almindelige domstole siden deres udnævnelse i henholdsvis 1996 og 2009. De foreliggende sager rejser ikke tvivl om lovligheden af de procedurer, der førte til deres oprindelige udnævnelse til dommer. Desuden drejer det sig ikke om deres faglige kvalifikationer og erfaring og dermed deres evne til at udføre deres nye funktioner ved Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice) og Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow).

51. Det fremgår af Domstolens faste praksis, at de tre forhold, som de forelæggende retter har fremhævet, jf. punkt 47 i dette forslag til afgørelse, først skal vurderes enkeltvis, inden deres kumulative eller overordnede virkning kan vurderes. Selv hvis det ene eller det andet af de forhold, der er fremhævet af de forelæggende retter, ikke i sig selv tilsidesætter de krav, som Domstolen har fastslået i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, kan disse forhold i fællesskab, når de vurderes i forbindelse med gennemførelsen af den pågældende udnævnelsesprocedure, imidlertid give anledning til tvivl om lovligheden af denne procedure og om, hvorvidt den overholder disse krav ( ).

52. For nemheds skyld vil jeg først behandle det andet forhold, der vedrører domstolsrådets deltagelse i udnævnelsesprocedurerne.

1. Det andet forhold

53. Ifølge de forelæggende retter opfylder domstolsrådet i sin nuværende sammensætning ikke sin forfatningsmæssige rolle, som er at sikre, at dommere og retsinstanser er uafhængige ( ). De forelæggende retter har i denne forbindelse i vid udstrækning henvist til ændringerne i domstolsrådets sammensætning og dets rolle i forbindelse med udnævnelsesproceduren siden 2018 ( ).

54. Det fremgår af Domstolens faste praksis, at artikel 19, stk. 1, TEU er til hinder for nationale bestemmelser om organiseringen af den dømmende magt, som udgør en forringelse af beskyttelsen af retsstatsprincippet i den pågældende medlemsstat, herunder navnlig garantierne for dommernes uafhængighed. Domstolen har i denne forbindelse fastslået, at den øgede indflydelse, som den lovgivende og den udøvende magt siden 2018 har haft på udvælgelsen af domstolsrådets medlemmer, giver anledning til rimelig og alvorlig tvivl for så vidt angår uafhængigheden af dette domstolsråd og dette råds rolle i proceduren for udnævnelse af de dommere og følgelig uafhængigheden af de sidstnævnte og af den domstol, hvor de har sæde ( ). Domstolen har også bemærket, at domstolsrådet, i betragtning af artikel 179 i Republikken Polens forfatning, spiller en afgørende rolle ved udnævnelsen af dommere ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) ( ). Det fremgår af anmodningerne om præjudiciel afgørelse, at domstolsrådet spiller en lige så afgørende rolle i forbindelse med proceduren vedrørende udnævnelse af dommere ved de almindelige domstole.

55. På trods af denne forringelse af beskyttelsen af retsstaten siden 2018 har Domstolen fastslået, at den omstændighed, at et organ såsom domstolsrådet ( ) deltager i processen med udpegelse af dommere, ikke i sig selv kan rejse tvivl om uafhængigheden af de dommere, der udnævnes på denne måde. Det kan forholde sig anderledes, når den omstændighed, at et organ såsom domstolsrådet deltager, sammenholdt med andre relevante forhold og de betingelser, hvorunder udnævnelsen af dommere har fundet sted, fører til at fremkalde en sådan tvivl ( ). Denne bedømmelse gælder ligeledes for kravet om forudgående at være oprettet ved lov, som er blevet fremhævet i den foreliggende sag, navnlig eftersom domstolsrådet er vogter af retsinstansernes og dommernes uafhængighed i henhold til artikel 186 i Republikken Polens forfatning.

2. Det første forhold

56. De faktiske omstændigheder i sag C-181/21 og sag C-269/21 er forskellige for så vidt angår spørgsmålet om det første forhold, der vedrører [et selvstyrende domstolsorgans] manglende deltagelse i udnævnelsesproceduren.

57. Af anmodningen om præjudiciel afgørelse i sag C-181/21 fremgår det, at polsk lovgivning på det pågældende tidspunkt udtrykkeligt bestemte, at en dommerforsamling skulle deltage i udnævnelsesproceduren ( ). Desuden anførte den forelæggende ret, at dommerforsamlingen havde enekompetence til at indlede proceduren for domstolsrådet, og at dens deltagelse i proceduren for udnævnelse af dommere var afgørende ( ) i betragtning af princippet om magtfordeling i henhold til Republikken Polens forfatning ( ). Den forelæggende ret er af den opfattelse, at udelukkelsen af dommerforsamlingen fra at deltage således bevirker, at udnævnelsesproceduren er uforenelig med den nationale rets- og forfatningsorden, hvilket indebærer, at sammensætningen af de pågældende retsinstanser er ulovlig i henhold til polsk ret.

58. Det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse i sag C-181/21, at dommerforsamlingen midlertidigt afstod fra at afgive udtalelse om kandidater på grund af dens tvivl om domstolsrådets status. Udnævnelsesproceduren fortsatte trods denne undladelse og baggrunden herfor. Selv om dommerforsamlingen således ikke var udelukket fra udnævnelsesproceduren, men derimod afstod fra at afgive udtalelse, fremgår det, med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse heraf, at det, til trods for at denne undladelse ikke var tidsbegrænset og kunne medføre følgende forsinkelser af udnævnelser af dommere, på daværende tidspunkt var i strid med national ret at fortsætte en udnævnelsesprocedure uden at have fastslået dommerforsamlingens holdning. Det fremgår ikke af de sagsakter, Domstolen har fået forelagt, at der blev eller kunne være blevet truffet retslige skridt med henblik på lovligt at afskaffe dommerforsamlingens udtalelse, eller at der var tale om en hastesag, der krævede øjeblikkelig udnævnelse af dommere uden at afvente den pågældende udtalelse.

59. Ifølge Domstolens faste praksis kan medvirken fra et organ som dommerforsamlingen i forbindelse med en udnævnelsesprocedure for dommere principielt medvirke til at objektivisere denne procedure på den betingelse navnlig, at dette organ selv er tilstrækkeligt uafhængigt af den lovgivende og den udøvende magt og af den myndighed, som det skal indgive en sådan indstilling om udnævnelse til ( ). De omstændigheder, hvorunder dommerforsamlingen i sag C-181/21 afstod fra at afgive udtalelse, og de skridt, som præsidenten for Sąd Apelacyjny (appeldomstol), som er formand for denne dommerforsamling og blev udnævnt af justitsministeren, tog, kan give anledning til bekymringer. I denne forbindelse er jeg af den opfattelse, at de skridt, som præsidenten for Sąd Apelacyjny (appeldomstol), som handlede i strid med den pågældende dommerforsamlings holdning, tog, er utilfredsstillende, eftersom de potentielt udsætter denne del af udnævnelsesproceduren for kritik på grund af en mulig opfattelse i offentligheden af ulovlig indblanding fra den udøvende magts side. I dommen i sagen Getin Noble Bank ( ) bemærkede Domstolen, at udtrykket »oprettet ved lov« afspejler behovet for at sikre, at organisationen af retssystemet overlades til den udøvende magts skøn, og at sørge for, at dette område reguleres af en lov, der er vedtaget af den lovgivende magt. Da udnævnelsesproceduren i sag C-181/21 var i gang, var dommerforsamlingens rolle imidlertid tilsyneladende blevet indskrænket som følge af domstolsrådets afgørende rolle i udnævnelsesproceduren ( ). Af denne grund er det første forhold, i sig selv, efter min opfattelse ikke tilstrækkelig alvorligt til at rejse tvivl om den udnævnelsesprocedure, der er omhandlet i sag C-181/21. I sidste ende tilkommer det imidlertid den forelæggende ret at afgøre dette.

60. Det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse i sag C-269/21, at der efter en lovændring ( ) ikke længere forelå et krav om en udtalelse om kandidaterne fra den relevante dommerforsamling på tidspunktet for den omhandlede udnævnelsesprocedure. Den forelæggende ret har anført, at loven blev ændret som følge af dommerforsamlingernes praksis bestående i at afstå fra at afgive udtalelser om kandidater. Dommerkollegiet ved den relevante domstol afgav udtalelse om den eneste kandidat i proceduren – dommer A.T. – således som ændringsloven krævede, og dette aspekt ved proceduren var således i overensstemmelse med polsk ret. Den forelæggende ret er af den opfattelse, at dommerkollegiet, som består af præsidenterne for de pågældende retter, hvoraf halvdelen er udnævnt af justitsministeren ( ), ikke længere udgør et selvstyrende domstolsorgan. Ændringsloven har dermed fjernet selvstyrende domstolsorganer fra udnævnelsesproceduren ( ). Ifølge den forelæggende ret er dette i strid med Republikken Polens forfatning og princippet om magtfordeling, og en domstol, der består af en dommer, der er udnævnt uden sådanne organers deltagelse, er ulovligt sammensat. Den forelæggende ret har tilføjet, at selvstyrende domstolsorganers manglende deltagelse er særligt skadelig, eftersom domstolsrådet i sin sammensætning efter 2018 ikke længere fungerer som et selvstyrende domstolsorgan.

61. Med hensyn til den relevante domstols dommerkollegiums deltagelse i udnævnelsesproceduren fremgår det af Domstolens dom i Land Hessen-sagen ( ), at den omstændighed, at justitsministeren udnævner halvdelen af et sådant organs medlemmer, ikke i sig selv kan give anledning til en manglende overholdelse af kravene i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU.

62. Det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse i sag C-269/21, at dommerforsamlingens indskrænkede rolle og den relevante domstols dommerkollegiums deltagelse i dommerudnævnelsesproceduren er tæt forbundet med domstolsrådets styrkede rolle i denne procedure siden 2018, som dermed udgør en yderligere forringelse af beskyttelsen af retsstaten i Polen ( ). Det fremgår ikke desto mindre af Republikken Polens forfatning, at domstolsrådet, og ikke en dommerforsamling eller et dommerkollegium, er vogter af retsinstansernes og dommernes uafhængighed. Eftersom det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at dommerforsamlingens indskrænkede rolle og den relevante domstols dommerkollegiums deltagelse i dommerudnævnelsesproceduren er en del af en løbende lovgivningsmæssig strategi, der gennemføres sideløbende med domstolsrådets nysammensætning og dettes styrkede rolle i udnævnelsesproceduren siden 2018, bør disse forhold vurderes samlet. I lyset af Domstolens dom i sagen Openbaar Ministerie (Domstol oprettet ved lov i den udstedende medlemsstat) ( ) om domstolsrådet og dets afgørende rolle i udnævnelsesproceduren siden 2018 og dermed inden ændringslovens ikrafttrædelse er jeg er den opfattelse, at det første forhold ikke i sig selv medfører, at den udnævnelsesprocedure, der er rejst tvivl om i sag C-269/21, er ugyldig. I sidste ende tilkommer det atter den forelæggende ret at afgøre dette.

3. Det tredje forhold

63. Det tredje forhold i det første og det andet spørgsmål er forbundet, eftersom disse spørgsmål begge omfatter retten hos kandidater, som ikke blev udvalgt, til at indbringe en procedure, der førte til udnævnelsen af dommere, for de almindelige domstole for en domstol, der opfylder kravene i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47 ( ).

64. Med hensyn til det tredje forhold i det første spørgsmål har de forelæggende retter anført, at kandidater til et dommerembede ved de almindelige domstole ikke har ret til at iværksætte anke til en domstol, der opfylder kravene i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47. I denne henseende har de anført, at afdelingen for ekstraordinær prøvelse, som har kompetence til at foretage prøvelse af domstolsrådets afgørelser om udnævnelse af dommere i henhold til artikel 26, stk. 1, i den ændrede lov om den øverste domstol, ikke opfylder disse krav.

65. De forelæggende retter har også anført, at udnævnelsen af nye dommere ved Sąd Najwyższy (øverste domstol), herunder ved afdelingen for ekstraordinær prøvelse, er fejlbehæftet, eftersom a) premierministeren ikke medunderskrev afgørelsen om at indlede udnævnelsesproceduren, således som artikel 144, stk. 2, i Republikken Polens forfatning kræver, b) domstolsrådet ikke undersøgte ansøgningerne, men i stedet foretog en overfladisk vurdering af kandidaterne på baggrund af et lille antal dokumenter, som hovedsageligt var blevet indgivet af kandidaterne selv, c) den politiske interesse og den udøvende magts påvirkning af udnævnelsesproceduren var åbenlys, eftersom domstolsrådet kun indstillede kandidater, som regeringen støttede, d) nogle kandidater, som ikke blev udvalgt, iværksatte anke ved Sąd Administracyjny (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) til prøvelse af domstolsrådets afgørelse om indstilling af kandidater til udnævnelse til dommer ved Sąd Najwyższy (øverste domstol), hvilken afgørelse således ikke var retligt bindende. Selv om den øverste domstol i forvaltningsretlige sager udsatte gennemførelsen af en række af domstolsrådets afgørelser, udnævnte republikkens præsident de kandidater, som domstolsrådet havde indstillet. Disse personer accepterede udnævnelsen, vel vidende at udnævnelsesproceduren var blevet suspenderet. Disse forhold berører såvel de pågældende personers faglige kompetencer som deres moralske integritet. Endelig var proceduren for udnævnelse af dommere ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) ikke genstand for effektiv domstolsprøvelse, hverken før eller efter, at republikkens præsident udnævnte dommere ved denne domstol ( ).

66. På trods af, at Sąd Najwyższys (øverste domstol) på grundlag af dommen i sagen A.K. m.fl. ( ) har fastslået, at disse dommeres afgørelser er ugyldige, træffer afdelingen for ekstraordinær prøvelse fortsat afgørelse i sager. Siden vedtagelsen af afgørelsen af 8. januar 2020 ( ) efterprøver afdelingen for ekstraordinær prøvelse ifølge de forelæggende retter desuden ikke, om kravet om forudgående at være oprettet ved lov i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47, er blevet overholdt i sager, der indbringes for denne afdeling ( ). De forelæggende retter er således af den opfattelse, at proceduren hos afdelingen for ekstraordinær prøvelse med henblik på efterprøvelse af domstolsrådets afgørelser er uvirksom. Eftersom afdelingen for ekstraordinær prøvelse ikke frembyder effektive retsmidler i tilfælde af tvivl om retmæssigheden af proceduren for udnævnelse af dommere ved de almindelige domstole, er disse domstole ikke oprettet ved lov.

67. De forelæggende retter ønsker med deres andet spørgsmål oplyst, om artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at afdelingen for ekstraordinær prøvelse, som kun er sammensat af personer, der er udnævnt på de betingelser, der er beskrevet i det første spørgsmål, har enekompetence til at påkende lovmæssigheden af udnævnelsen af dommere ved de almindelige domstole. Ifølge de forelæggende retter har afdelingen for ekstraordinær prøvelse i henhold til artikel 26, stk. 2, i den ændrede lov om den øverste domstol kompetence til at påkende anmodninger eller erklæringer vedrørende »udelukkelse« af en dommer eller udpegning af den domstol, for hvilken en sag skal føres, herunder klager om domstolens eller dommerens manglende uafhængighed. Artikel 26, stk. 3, i den ændrede lov om den øverste domstol bestemmer imidlertid, at en anmodning i henhold til denne lovs artikel 26, stk. 2, ikke behandles, hvis den vedrører konstatering eller vurdering af lovligheden af en dommers udnævnelse eller dommerens beføjelse til at udøve judicielle funktioner. De forelæggende retter er således af den opfattelse, at afdelingen for ekstraordinær prøvelse hverken selv overholder kravet om forudgående at være oprettet ved lov og eller behandler spørgsmål om, hvorvidt en anden domstol overholder dette krav ( ). På denne baggrund er de forelæggende retter af den opfattelse, at de har pligt til at undlade at anvende artikel 26, stk. 2 og 3, i den ændrede lov om den øverste domstol for at sikre effektiviteten af EU-retten. Ved at undlade at anvende disse nationale bestemmelser afgøres det imidlertid ikke, hvilke proceduremæssige foranstaltninger der skal træffes af en domstol i den situation, der er beskrevet i det første spørgsmål, for at sikre effektiviteten af EU-retten. De forelæggende retter ønsker derfor oplyst, om de nationale bestemmelser om automatisk udelukkelse af dommere (iudex inhabilis) ( ) bør anvendes analogt, således at en dommer ex officio kan udelukke en dommer, der er blevet udnævnt på den pågældende måde ved en almindelig domstol, fra at behandle en sag ( ).

68. Med forbehold for de forelæggende retters efterprøvelse heraf kunne domstolsrådets afgørelser vedrørende udnævnelse af dommere ved de almindelige domstole inden ændringslovens ikrafttrædelse den 14. februar 2020 tilsyneladende indbringes for afdelingen for ekstraordinær prøvelse i henhold til artikel 44, stk. 1, i lov om domstolsrådet og artikel 26, stk. 1, i den ændrede lov om den øverste domstol.

69. Som det fremgår af punkt 93-111 i mit forslag til afgørelse i sag C-204/21, Kommissionen mod Polen (Dommeres uafhængighed og privatliv), er den omstændighed, at afdelingen for ekstraordinær prøvelse tillægges enekompetence til at træffe afgørelse om spørgsmålet om uafhængigheden for en domstol, en sammensætning af en domstol eller en dommer i henhold til 26, stk. 2, i den ændrede lov om den øverste domstol, i princippet ikke i strid med bl.a. artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47, medmindre disse nationale bestemmelser og de deri fastsatte procedurer og kompetenceregler skader effektiviteten af disse EU-retlige bestemmelser og princippet om EU-rettens forrang. Denne bedømmelse gælder efter min opfattelse analogt for artikel 44, stk. 1, i lov om domstolsrådet og artikel 26, stk. 1, i den ændrede lov om den øverste domstol. Jeg er derfor af den opfattelse, at den omstændighed, at afdelingen for ekstraordinær prøvelse tillægges enekompetence i henhold til artikel 44, stk. 1, i lov om domstolsrådet og artikel 26, stk. 1 og 2, i den ændrede lov om den øverste domstol, i princippet ikke er i strid med EU-retten.

70. Selv om artikel 44, stk. 1, i lov om domstolsrådet og artikel 26, stk. 1, i den ændrede lov om den øverste domstol tilsyneladende fortsat er i kraft, forbyder ordlyden af bl.a. artikel 26, stk. 3, i den ændrede lov om den øverste domstol efter ændringslovens ikrafttrædelse udtrykkeligt, at Sąd Najwyższy (øverste domstol), herunder dens afdeling for ekstraordinær prøvelse, fastslår eller bedømmer lovligheden af udnævnelsen af en dommer. Denne bestemmelse forbyder også den nævnte domstol at fastslå eller bedømme lovligheden af beføjelsen til at udøve judicielle funktioner, der følger heraf ( ). Denne bestemmelse er således så bredt formuleret, at den fratager Sąd Najwyższy (øverste domstol) muligheden for at efterprøve spørgsmål bl.a. om, hvorvidt en domstol forudgående er oprettet ved lov, således som Simpson-dommen ( ) kræver.

71. Det fremgår både af anmodningerne om præjudiciel afgørelse og spørgsmålene i disse sager, at afdelingen for ekstraordinær prøvelse efter de forelæggende retters opfattelse ikke kan behandle nogen retlige indsigelser mod republikkens præsidents udnævnelse af en dommer eller spørgsmålet, om en domstol er oprettet ved lov ( ). Mens afdelingen for ekstraordinær prøvelse tilsyneladende ( ) fortsat har kompetence til at efterprøve domstolsrådets afgørelser med hensyn til udnævnelsen af dommere ved de almindelige domstole, er omfanget af denne efterprøvelse således blevet begrænset i vid udstrækning og, efter min opfattelse, på ulovlig vis ( ).

72. Med hensyn til sag C-269/21 ( ) blev dommer A.T. udnævnt ved Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow) på grundlag af domstolsrådets afgørelse af 7. juli 2020 og dermed efter ikrafttrædelsen af artikel 26, stk. 3, i den ændrede lov om den øverste domstol. Spørgsmålet i den nævnte sag om, hvorvidt afdelingen for ekstraordinær prøvelse opfylder kravene i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47, er irrelevant, eftersom denne afdeling ikke havde kompetence til at efterprøve den pågældende afgørelse fra domstolsrådet i henhold til national ret med henblik på at fastslå lovligheden af udnævnelsen af en dommer eller af beføjelsen til at udøve judicielle funktioner, der følger heraf.

73. Derfor er det nødvendigt at vurdere, om den manglende effektive domstolsprøvelse af domstolsrådets afgørelser, der førte til udnævnelsen af dommere ved de almindelige domstole, sammen med den afgørende rolle, som domstolsrådet spiller i udnævnelsesproceduren, og dommerforsamlingernes indskrænkede rolle kan give anledning til rimelig tvivl i offentligheden om, hvorvidt en dommer såsom dommer A.T. er uimodtagelig for påvirkninger udefra og neutral i forhold til de interesser, som står over for hinanden.

74. Det følger af dommen i sagen A.B. m.fl. ( ), at det, eftersom domstolsrådet ikke giver tilstrækkelige garantier for uafhængighed, er nødvendigt at give kandidater, som ikke er blevet udvalgt til et dommerembede, muligheden for at anfægte domstolsrådets afgørelser, hvor alle relevante omstændigheder, der kendetegner udnævnelsesproceduren, kan skabe tvivl af systemisk karakter i offentligheden om, hvorvidt de dommere, der udnævnes efter denne procedure, er uafhængige og upartiske ( ).

75. I sag C-269/21 har den forelæggende ret ikke fremlagt nogen konkrete oplysninger, enten af systemisk karakter, ud over de tre forhold, som den har nævnt, eller af individuel karakter, der kan underbygge, at der i offentligheden foreligger rimelig og alvorlig tvivl med hensyn til uafhængigheden og upartiskheden for de dommere, der er udnævnt ved de almindelige domstole efter den omhandlede udnævnelsesprocedure, herunder dommer A.T. ( ).

76. Med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse heraf er jeg ikke af den opfattelse, at de tre nævnte forhold i sig selv er tilstrækkelige til at rejse tvivl om den procedure, der førte til udnævnelsen af en dommer såsom dommer A.T. ved de almindelige domstole, i henhold til kravene i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47. Ud over de elementer, som Domstolen støttede sig på i præmis 128, 129 og 136 i dommen i sagen A.B. m.fl., er det eneste nye element i sag C-269/21 de selvstyrende domstolsorganers manglende deltagelse i udnævnelsesproceduren. I lyset af den ganske vist afgørende rolle, som domstolsrådet spiller i udnævnelsesproceduren, er jeg ikke af den opfattelse, at dette yderligere forhold i sig selv er tilstrækkeligt til at rejse tvivl om den procedure, der førte til udnævnelsen af dommer A.T. ( ).

77. I sag C-181/21 blev dommer A.Z. udnævnt af republikkens præsident den 26. november 2020 på grundlag af domstolsrådets afgørelse af 7. maj 2019. Denne afgørelse fra domstolsrådet kunne tilsyneladende, med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse heraf, i princippet have været indbragt for afdelingen for ekstraordinær prøvelse ( ), eftersom denne afgørelse ligger forud for både ændringslovens ikrafttrædelse ( ) og afgørelsen fra afdelingen for ekstraordinær prøvelse af 8. januar 2020 ( ).

78. Ligesom i sag C-269/21 har den forelæggende ret i sag C-181/21 ikke fremlagt nogen konkrete oplysninger, enten af systemisk karakter, ud over de tre forhold, som den har beskrevet i det første spørgsmål, eller af individuel karakter, der kan underbygge, at der i offentligheden foreligger rimelig og alvorlig tvivl med hensyn til uafhængigheden og upartiskheden for de dommere, der er udnævnt ved de almindelige domstole efter den omhandlede udnævnelsesprocedure, herunder dommer A.Z. Eftersom jeg, med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse heraf, ikke er af den opfattelse, at de tre nævnte forhold i sig selv er tilstrækkelige til at rejse tvivl om den procedure, der førte til udnævnelsen af dommer A.Z. ved de almindelige domstole i henhold til kravene i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 47, foreslår jeg Domstolen at fastslå, at spørgsmålet om, hvorvidt afdelingen for ekstraordinær prøvelse opfylder disse krav, er irrelevant.

VII. Forslag til afgørelse

79. På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen besvarer de af Sąd Okręgowy w Katowicach (den regionale domstol i Katowice, Polen) og Sąd Okręgowy w Krakowie (den regionale domstol i Krakow, Polen) forelagte spørgsmål således:

»Artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,s skal fortolkes således:

En ret udgør ikke en »domstol oprettet ved lov«, hvis en dommer i dens sammensætning er blevet udnævnt efter en procedure, hvorunder a) en udtalelse fra et selvstyrende domstolsorgan ikke blev taget i betragtning, b) kandidaterne blev udnævnt på grundlag af en afgørelse truffet af et organ såsom Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd, Polen), og c) de kandidater, der deltog i udvælgelsesproceduren, ikke kunne anfægte udnævnelsesproceduren for en ret, der opfylder de EU-retlige krav, og disse forhold, set i sammenhæng med alle andre relevante omstændigheder, der kendetegner denne procedure, kan skabe tvivl af systemisk karakter i offentligheden om, hvorvidt de dommere, der udnævnes efter denne procedure, er uafhængige og upartiske.«