Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 27. januar 1987. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN FRANSKE REPUBLIK. - AFGIFTSORDNING FOR " VINS DOUX NATURELS " OG HEDVINE. - SAG 196/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 01597

svensk specialudgave side 00065

finsk specialudgave side 00065



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

I denne sag har Kommissionen nedlagt paastand om, at det statueres, at Frankrig ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, idet det har indfoert og opretholdt en ordning med afgiftsmaessig forskelsbehandling af de saakaldte "vins doux naturels ".

"Vins doux naturels", saaledes som de for tiden er defineret i artikel 416 i den franske lov om skatter og afgifter, er siden vedtagelsen af en lov af 13 . august 1898 afgiftsmaessigt blevet stillet bedre i Frankrig end andre dessertvine (( som i forordning nr . 337/79 benaevnes "hedvine" ( EFT 1979 L 54, s . 1 ) )) eller lignende soede vine . Den nuvaerende afgiftsforskel er betydelig - en forbrugsafgift paa 6 795 FF pr . hektoliter alkohol, som produktet indeholder, plus en saerlig punktafgift paa 22 FF pr . hektoliter af hedvine og andre soede vine ( lovens artikler 403, I, stk . 3, og 438, stk . 1 ); en forbrugsafgift paa 2 545 FF pr . hektoliter alkohol, der er tilsat under fremstillingen, samt en saerlig punktafgift paa 54,80 FF pr . hektoliter for "vins doux naturels" ( lovens artikler 403, I, stk . 1, og 438, stk . 1 ).

I 1979 fremsatte Kommissionen en begrundet udtalelse i henhold til EOEF-traktatens artikel 169, som gik ud paa, at disse bestemmelser medfoerte en forskelsbehandling af vine fra andre medlemsstater, idet disse aldrig kunne blive omfattet af den lempeligere afgift i henhold til den franske lovgivning . I 1982 bestemte Frankrig derfor, at kvalitetshedvine fra bestemte omraader inden for Faellesskabet ogsaa skulle vaere omfattet af den lavere afgift ( lovens artikel 417a, som blev indfoert ved artikel 37 i finansloven for 1982 ). Den lavere afgift skulle imidlertid kun omfatte vin,

"som der er tradition og saedvane for at producere, og som - foruden at den er undergivet kontrol, der giver garantier svarende til dem, der kraeves for 'vins doux naturels' med hensyn til produktionsbetingelserne og afsaetningen - har foelgende kendetegn :

- er direkte bearbejdet af producenten selv, der benytter egen vinhoest, som skal indeholder mindst 90% druer fra aromatiske vinstoksorter;

- kommer fra vinbrug, hvis udbytte ikke overstiger 40 hektoliter pr . udnyttet hektar;

- er fremstillet af druemost, hvis oprindelige naturlige sukkerindhold er paa mindst 252 gram pr . liter;

- er fremstillet uden anvendelse af anden rektificering end tilsaetning af vinalkohol, der som ren alkohol mindst skal svare til 5% udtrykt i volumen af den anvendte most og ikke maa udgoere mere end det mindste af foelgende to forhold :

- 10% udtrykt i volumen af den anvendte most;

- 40% af det totale alkoholindhold udtrykt i volumen af det faerdige produkt forstaaet som summen af det virkelige alkoholindhold og aekvivalenten af det potentielle alkoholindhold beregnet paa grundlag af 1% ren alkohol udtrykt i volumen for hver 17,5 gram restsukker pr . liter,

- ledsages af saerlige ledsagedokumenter ".

Som foelge heraf har Kommissionen under denne sag, der er registreret paa Domstolens Justitskontor den 25 . juni 1985, ikke anfaegtet, at "vins doux naturels" afgiftsmaessigt kan opnaa en praeferencestilling . Den har imidlertid gjort gaeldende, at tre af de betingelser, der blev indfoert, er restriktive, saaledes at dessertvine fra andre medlemsstater, der ligner de franske "vins doux naturels", stadig er stillet ringere . En af de betingelser, Kommissionen har anfaegtet, er betingelsen om, at importerede vine skal vaere ledsaget af "saerlige ledsagedokumenter ". Under sagen er dette krav blevet ophaevet ved artikel 64, VI, i finansloven for 1986, der blev vedtaget den 30 . december 1985 . Domstolen skal saaledes nu kun tage stilling til to spoergsmaal :

1 ) kravet om, at produktet skal komme fra et omraade, hvor der "er tradition og saedvane" for at producere det;

2 ) kravet om, at saadanne vine er "undergivet kontrol, der giver garantier svarende til dem, der kraeves for 'vins doux naturels' med hensyn til produktionsbetingelserne og afsaetningen ".

I tidligere afgoerelser har Domstolen udtalt, at det ikke er forbudt medlemsstaterne at indroemme fiskale fordele i form af fritagelse for eller nedsaettelse af afgifter for bestemte former for varer eller bestemte producentgrupper, naar de fiskale bestemmelser ikke er blevet harmoniseret eller gjort ensartede (( se f.eks . sag 148/77, Hansen mod Hauptzollamt Flensburg, Sml . 1978, s . 1787, en sag vedroerende spiritus, hvor Domstolen udtalte : "Saadanne fiskale fordele kan nemlig tjene legitime oekonomiske eller sociale formaal, saasom anvendelse af bestemte raastoffer i destillerierne, opretholdelse af produktionen af bestemte spiritusprodukter af hoej kvalitet, eller opretholdelse af bestemte grupper virksomheder, saasom landsbrugsdestillerier" ( praemis 16 ) )). I sag 169/78, ( Kommissionen mod Italien, Sml . 1980, s . 385 ), tilfoejede Domstolen : "Det skal understreges, at retmaessigheden af denne fremgangsmaade er blevet anerkendt med saerlig henblik paa at goere det muligt at opretholde produktionsformer eller virksomheder, som uden disse saerlige afgiftsmaessige begunstigelser paa grund af fremstillingsomkostningernes hoejde ikke laengere ville vaere rentable" ( praemis 16 ). ( Se ogsaa sag 26/80, Schneider Import mod Hauptzollamt Mainz, Sml . 1980, s . 3469 ).

Paa den anden side understreges det i disse sager og for nylig i Domstolens domme af 4 . marts 1986 i sag 106/84, Kommissionen mod Danmark, og sag 243/84, John Walker & Sons Ltd mod Ministeriet for Skatter og Afgifter, at en eventuel praeferencestilling ikke maa indebaere, at der udoeves forskelsbehandling over for lignende varer fra andre medlemsstater, eller at indenlandsk fremstillede varer beskyttes paa en saadan maade, at der laegges hindringer i vejen for de frie varebevaegelser mellem medlemsstaterne . En differentieret afgiftsordning "efter objektive kriterier, saasom arten af de benyttede raavarer eller den anvendte fremstillingsmetode" er "(( forenelig )) med faellesskabsretten, hvis (( den )) forfoelger formaal i den oekonomiske politik, der ogsaa er forenelige med kravene i traktaten og i afledt ret, og hvis den paagaeldende afgiftsordning er udformet saaledes, at der ikke sker nogen form for direkte eller indirekte forskelsbehandling af varer indfoert fra andre medlemsstater eller nogen form for beskyttelse af konkurrerende indenlandsk fremstillede varer" ( praemis 20 i sag 106/84 ).

Forklaringen paa den differentierede afgift i naervaerende sag er, at "vins doux naturels" fremstilles i omraader, der er kendetegnet ved ringe nedboersmaengder og forholdsvis daarlig jord, hvor den lokale oekonomi er staerkt afhaengig af produktionen af disse vine paa grund af vanskeligheden ved at dyrke andre landbrugsprodukter . Det er blevet anfoert, at restriktionerne med hensyn til udbytte pr . hektar, minimumssukkerindhold og den maksimale maengde alkohol, der kan tilsaettes druemosten, er indfoert for at opnaa, at vine fra disse omraader omfattes af ordningen, mens andre vine udelukkes, nemlig dem, hvor vinstokkene giver et hoejere udbytte og dyrkes i omraader med en stoerre nedboersmaengde og bedre jord, saasom Pineau des Charentes, der ogsaa er en soed vin .

Jeg mener ikke, at der kan vaere nogen tvivl om, at det formaal at beskytte vinproducenterne i disse omraader af sociale og oekonomiske grunde er omfattet af de principper, som Domstolen har opstillet, og at det tillader en afgiftsforskel mellem "vins doux naturels" og andre franske vine .

Desuden overholdes princippet om, at lignende vine fra andre medlemsstater kan importeres paa samme afgiftsgrundlag . Der importeres faktisk betydelige maengder soed vin fra Samos til Frankrig - i 1986 ansloges det, at der ville blive importeret ca . 38 000 hektoliter .

Saa langt maa den franske regerings argumenter godtages . Hvorvidt det ogsaa er berettiget at kraeve, at der skal vaere "tradition og saedvane" for at producere "vins doux naturels" i andre medlemsstater, er et spoergsmaal, som er vanskeligere at besvare . Det er blevet anfoert, at hensigten med dette krav er at medtage de omraader, som opfylder de andre betingelser, der er opstillet for Frankrigs vedkommende . Kravet er imidlertid klart restriktivt og stiller naturligt soede vine ringere, hvis de kommer fra et omraade, hvor produktionen foerst er begyndt for nylig, eller hvis de eventuelt produceres ved hjaelp af nyudviklede fremgangsmaader, selv om de opfylder alle de oevrige opstillede betingelser . Desuden er der hold i Kommissionens argument om, at "tradition og saedvane" ikke i sig selv er et fuldstaendigt objektivt kriterium, men giver en fleksibel maalestok, der kan bruges restriktivt og diskriminerende . Den franske regerings sagkyndige, som erkendte disse vanskeligheder, understregede, at de afgoerende krav var udbyttet pr . hektar, sukker - og alkoholindholdet, snarere end "traditionel og saedvanlig" produktion . Faktum er dog, at dette krav stadig indgaar i lovgivningen .

Kriteriet "traditionel og saedvanlig" er tilsyneladende fuldt ud velbegrundet for Frankrigs vedkommende, hvor der finder en traditionel og saedvanlig produktion sted i de omraader, som har behov for beskyttelse af berettigede sociale og oekonomiske grunde, og hvor der fremstilles vine med et hoejt sukkerindhold, som hidroerer fra vinstokke, der giver et lavt udbytte . Men hvorfor skulle vine, som importeres til Frankrig, som har samme sukkerindhold, som hidroerer fra vinstokke med samme lave udbytte, og som dyrkes i omraader, hvor produktionen ikke kan opretholdes uden stoette eller uden at nyde godt af en afgiftsnedsaettelse, saa ikke kunne opnaa samme skattefordele i Frankrig, selv om der ikke er tradition og saedvane for at producere dem? Hvis driftige folk i en anden medlemsstat, som ikke har andre naerliggende indtaegtskilder, begynder at dyrke vinstokke i et omraade med omtrent samme karakteristika som de paagaeldende distrikter i Frankrig, hvor der produceres vine af samme eller lignende kvalitet, kan man spoerge sig selv, hvorfor deres vin ikke skal behandles paa samme maade som de franske "vins doux naturels ". Baade den nyudviklede og den traditionelle produktion opfylder de kriterier, der virkelig er objektive .

Paa den anden side har Domstolen i sager som f.eks . sag 26/80 ( Sml . 1980, s . 3486, praemis 15 ), anerkendt, at kravet i traktatens artikel 95 om, at der ikke maa finde forskelsbehandling sted, er opfyldt, naar den ordning, der gaelder for spiritus indfoert fra andre medlemsstater, "kan antages at svare til den for den indenlandske produktion gaeldende ordning i den forstand, at de indfoerte varer faktisk kan opnaa de samme fordele som sammenlignelige indenlandske varer ". I denne henseende maa det i naervaerende sag erkendes, at importen behandles paa samme maade som den indenlandske produktion . I Frankrig er det kun den traditionelle og saedvanlige produktion, som opfylder betingelserne, saaledes at vinavlere i nye vinavlsomraader, som producerer vine med tilsvarende fysiske kendetegn, ikke profiterer af den lavere afgift . Det samme gaelder producenter i andre medlemsstater . Hvis det her var blevet godtgjort, at omraader i Frankrig med en saedvanlig og traditionel produktion var de eneste omraader i Faellesskabet, som overhovedet kunne profitere af afgiftslettelsen, kunne det meget vel vaere, at kravet om en "traditionel og saedvanlig" produktion var en skjult form for beskyttelse eller forskelsbehandling . Dette er ikke blevet godtgjort, og trods de vanskeligheder, der er angivet med hensyn til kriteriet "traditionel og saedvanlig", forekommer det mig, at de ordninger, der gaelder for den indenlandske produktion og for importen, i denne henseende maa betragtes som aekvivalente, saaledes at Kommissionens foerste anbringende ikke kan laegges til grund .

Det andet anbringende rejser nogle andre spoergsmaal . Kommissionen har gjort gaeldende, at det er i strid med traktatens artikel 95 at opstille den betingelse for anvendelse af den lavere afgiftssats, at vinene skal vaere undergivet kontrol, der giver garantier svarende til dem, der kraeves af indenlandske producerede "vins doux naturels" med hensyn til produktionsbetingelserne og afsaetningen . Frankrig har heroverfor anfoert, at det er berettiget til at kraeve en saadan kontrol paa grundlag af saadanne sager som f.eks . sag 21/79, ( Kommissionen mod Italien, Sml . 1980, s . 1 ).

I den foerste brevveksling mellem parterne blev det antydet, at Frankrig havde kraevet en bilateral aftale med den graeske regering med hensyn til vin fra Samos . Dette er ikke blevet godtgjort . Det synes imidlertid klart, at Frankrig forlangte, at de noedvendige beviser skulle fremlaegges af de graeske myndigheder, hvilket fremgaar af den administrative instruks, der er udstedt af Direction Générale des Impôts den 13 . august 1982, og hvori det hedder : "Sur demande des autorités grecques et après avoir été mis en mesure par celles-ci de réunir tous les éléments d' information indispensables, une décision du ministre, prise le 1er juin 1982 en application de cette disposition, a prononcé l' assimilation, prévue par la loi, au profit des vins de qualité produits dans des régions déterminées originaires de Grèce et béneficiant de l' appellation 'Samos vin doux naturel grand cru' ."

Skoent det er blevet anfoert, at efterfoelgende forsendelser af den samme vin ikke ville kraeve samme procedure, naar foerst tilladelsen var givet, mener jeg, at det gaar for vidt at kraeve bevis fra nationale myndigheder . Saafremt det er tilladt at fastsaette normer med hensyn til sukkerindholdet, alkoholindholdet og udbyttet, baade for franske og importerede vine, og at give omraader, der har behov for oekonomisk stoette, afgiftslettelse, er de franske myndigheder berettiget til at kraeve bevis for, at disse betingelser er opfyldt "uden derfor at goere dette bevis mere vanskeligt end noedvendigt" ( sag 21/79, Sml . 1980, s . 1, praemis 21 ). Mens Domstolen i denne dom accepterede, at beviset kunne kraeves foert under forhold, der udelukker muligheden for bedrageri, anfoerte den blot "certifikater udstedt af myndighederne eller andre godkendte organisationer i eksportoerens medlemsland" som eksempler paa den maade, hvorpaa det kan bevises, at betingelserne er opfyldt . Dommen angiver ikke, at der altid kan kraeves certifikater udstedt af myndighederne . Som foelge heraf kan andre bevismetoder vaere tilstraekkelige, og hvis de er tilstraekkelige, maa de accepteres . Hvis importoeren eller eksportoeren kan fremlaegge et saadant bevis, selv om der ikke foreligger nationale certifikater, boer det vaere nok .

Det yderligere krav om, at vine fra andre medlemsstater skal vaere "undergivet kontrol, der giver garantier svarende til dem, der kraeves for vins doux naturels" ( dvs . franske vine af den art, som er undergivet fransk kontrol ) forekommer mig ogsaa at vaere for vidtgaaende . Andre medlemsstater har maaske ikke den samme form for kontrol, og alligevel kan vinene opfylde alle de andre betingelser, der er opstillet . Hvis det kan bevises, at vinene opfylder alle disse andre betingelser, har de efter min opfattelse krav paa samme afgiftslettelse .

Det er klart, at det administrativt er en fordel at opstille strenge og klare regler med hensyn til national kontrol og nationale certifikater . Det, der i sidste instans har betydning, er imidlertid, at vine, der ligner hinanden, fra omraader, der er sammenlignelige, afgiftsmaessigt boer behandles ens, idet formaalet med artikel 95 er at "sikre, at interne afgifter virker fuldstaendigt neutralt i forhold til konkurrencen mellem indenlandske og indfoerte varer" ( sag 169/78, Kommissionen mod Italien, paa s . 399, praemis 4 ). Mere fleksible regler kan give anledning til bevisvanskeligheder ( som det blev erkendt i dommen i sag 21/79 ), men disse maa accepteres, hvis der skal tages hensyn til realiteterne .

Efter min opfattelse kan de franske krav om tilsvarende kontrol derfor virke urimeligt restriktive, selv om der faktisk indtil nu ikke er nogen vine, der kan sammenlignes med de franske, der er blevet naegtet afgiftslettelse . Paa dette punkt mener jeg, at der maa gives Kommissionen medhold .

Paa baggrund af den mundtlige forhandling er der endnu et spoergsmaal, der noedvendiggoer en kommentar . Blandt de indfoerte begraensninger er der to, som vedroerer sukkerindholdet . Den ene gaar ud paa, at det oprindelige naturlige sukkerindhold skal vaere paa "mindst 252 g pr . liter ". Det forekommer mig at vaere legitimt at fastsaette et minimumssukkerindhold, for saa vidt angaar de vine, der opfylder betingelserne for at opnaa afgiftslettelse . Det specielle krav indebaerer imidlertid ikke, at der ses bort fra vine med et hoejere sukkerindhold, som maaske kommer fra andre Middelhavslande med mere sol . Den anden begraensning gaar ud paa, at udbyttet ikke maa overstige 40 hektoliter pr . udnyttet hektar . Det anfoeres, at grunden til denne begraensning er, at jo lavere udbyttet er, jo hoejere er sukkerindholdet . Det er imidlertid ikke usandsynligt, at klimatiske forhold i andre medlemsstater, specielt regnmaengden og antallet af soltimer, kan give et hoejere udbytte pr . hektar og alligevel give naturligt soede vine med samme sukkerindhold, af samme kvalitet og med samme naturlige alkoholindhold . Ved en umiddelbar betragtning er disse vine saaledes objektivt de samme og boer afgiftsmaessigt behandles paa samme maade som de franske "vins doux naturels ". Det er heroverfor blevet anfoert, at et hoejt udbytte betyder, at producenten ikke har samme behov for beskyttelse i oekonomisk henseende . Det er efter min mening ikke en naturlig foelge heraf . Det kan meget vel vaere, at den normale brugsstoerrelse i nogle lande er mindre end i Frankrig, og at den lille landmand med et hoejere udbytte paa en mindre ejendom producerer en kvalitet, der kan sammenlignes med den, de mindre franske vinproducenter fremstiller . Den oekonomiske beskyttelse, der er behov for, er den samme . Hvis fransk lovgivning indroemmede afgiftslettelse paa grundlag af den faktiske produktion, ville det synes forsvarligt at anvende de samme graenser for producenter i andre medlemsstater . Artikel 95 forpligter ikke medlemsstaterne "til ogsaa at give samme afgiftslettelse til importerede produkter fra virksomheder, hvis produktion overstiger den saaledes fastsatte produktionsgraense" ( sag 26/80, jfr . ovenfor, paa s . 3486 ), i hvert fald saa laenge der ikke indfoeres betingelser, som en "virksomhed i en anden medlemsstat, enten paa grund af sin geografiske beliggenhed eller paa grund af den paagaeldende medlemsstats lovgivning om fremstilling .... ikke er i stand til at opfylde" ( sag 26 og sag 153/80, Rumhaus Hansen mod Hauptzollamt Flensburg ( Sml . 1981, s . 1165 ). Det forekommer mig imidlertid at vaere noget andet at fastsaette graenserne efter udbytte pr . hektar, og at dette kan foere til forskelsbehandling af andre medlemsstater, eftersom denne ordning saerlig synes indrettet paa at skulle beskytte det franske udbytte i de paagaeldende omraader . Jeg opfatter imidlertid ikke staevningen ( eller replikken ) saaledes, at den direkte rejser dette spoergsmaal .

Efter min opfattelse vil det derfor vaere hensigtsmaessigt at statuere, at Frankrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, idet det har kraevet, at vin fra andre medlemsstater skal vaere undergivet kontrol, der giver garantier svarende til dem, der kraeves af franske "vins doux naturels" med hensyn til produktionsbetingelserne og afsaetningen, og idet det har kraevet, at nationale myndigheder skal fremlaegge bevis for, at de opstillede betingelser er opfyldt, for at deres vin kan profitere af de afgiftslettelser, som fransk lovgivning indroemmer franske "vins doux naturels ".

Der boer efter min opfattelse gives Kommissionen og Frankrig medhold i hver et af de to punkter, der stadig var omtvistede; Kommissionen har opnaaet det, den oenskede med hensyn til det tredje punkt, eftersom Frankrig har aendret sin lovgivning siden sagsanlaegget . Kommissionen var saaledes efter min opfattelse berettiget til at anlaegge denne sag, og der er et vist hold i argumentet om, at den under alle omstaendigheder boer tillaegges sagsomkostninger . Da den paa den anden side har tabt sagen paa et vigtigt punkt, vil jeg finde det rimeligt, at hver part tilpligtes at betale sine omkostninger .

(*) Oversat fra engelsk .