Som det fremgår af forelæggelsesdommen, var det oprindeligt den nederlandske regerings hensigt, at direktivet skulle gennemføres samtidig med en sammenlægning af WW og WWV som led i en omfattende reform af den sociale sikringsordning. Herved skulle den forskelsbehandling, som artikel 13 medfører, ophæves, idet artiklens ordlyd skulle udvides til også at omfatte gifte mænd, der ikke er familieforsørgere (jfr. de skriftlige forespørgsler nr. 508/84 og 715/84 fra len van den Heuvel til Kommissionen, EFT 1984, C 256, s. 30, og 1985, C 4, s. 6).

Det viste sig imidlertid hurtigt umuligt at gennemføre reformen inden for den frist på seks år, der var fastsat i direktivet. Regeringen fremsatte derfor et lovforslag, som indeholdt forskellige overgangsbestemmelser, bl. a. netop en udvidelse af artikel 13 som ovenfor angivet; men den 13. december 1984 blev forslaget forkastet af andetkammeret ved Staaten-Generaal. Fem dage efter meddelte statssekretæren i arbejds- og socialministeriet formanden for andetkammeret, at regeringen påtænkte at fremsætte et nyt lovforslag, som skulle tillægges tilbagevirkende gyldighed til den 23. december 1984, således at direktivet blev gennemført inden for fristen. Parlamentet blev anmodet om at vedtage det inden den 1. marts 1985 (forslag nr. 18849, fremsat den 6. februar 1985).

Den 21. december 1984 (dvs. to dage inden udløbet af den i direktivet fastsatte frist) tilstillede samme statssekretær imidlertid de kommunale myndigheder et cirkulære, hvori det understregedes, at indtil den fornødne lovgivning var gennemført, skulle bestemmelserne i WWV og derfor også artikel 13 fortsat finde anvendelse. Herefter indstævnede FNV, som efter sine vedtægter beskytter arbejdstagere og deres familier, den nederlandske stat for præsidenten for Arrondissementsrechtbank, Haag, i en sag om foreløbige forholdsregler, og nedlagde herunder påstand om, at staten tilpligtedes at sætte betingelsen om forsørgerprincippet i den omtvistede bestemmelse ud af kraft eller i det mindste undlade at anvende det, indtil den påtænkte lovændring var trådt i kraft. Ved dom af 17. januar 1985 tog præsidenten påstanden til følge, og pålagde således staten at ændre artikel 13 inden den 1. marts 1985. Både staten og FNV har appelleret dommen.

Det fremgår i øvrigt af forelæggelsesdommen, at parterne i hovedsagen er enige om, at bestemmelsen er uforenelig med det princip om ligebehandling, der er fastsat i direktivets artikel 4, stk. 1. Under appelsagen har FNV desuden gjort gældende, at staten har handlet retsstridigt, idet den har opretholdt artikel 13 efter den 23. december 1984 eller afvist at undlade at anvende den, og endog pålagt de kommunale myndigheder fortsat at anvende den. Ifølge FNV indebærer den omstændighed, at artikel 4 har direkte virkning, at ovennævnte nationale lovbestemmelse ikke har retsvirkning efter det pågældende tidspunkt.

Gerechtshof (tredje afdeling), Haag, var af den opfattelse, at direktivets rækkevidde ikke er klar og udsatte derfor ved dom af 13. marts 1985 sagen, idet den i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagde Domstolen tre præjudicielle spørgsmål, som jeg for klarhedens skyld vil formulere på følgende måde:

1) Har artikel 4 i direktiv 79/7/EØF haft direkte virkning siden den 23. december 1984, og har dette til følge, at artikel 13, stk. 1, litra 1), i den nederlandske »Wet Werkloosheidsvoorziening« fra denne dato ikke længere kan finde anvendelse, og at de i denne bestemmelse omhandlede gifte kvinder fra denne dato har erhvervet ret til en ydelse?

2) Er det herved af betydning, om staten, bortset fra muligheden for uden videre at ophæve den i afsnit I nævnte bestemmelse, havde alternative muligheder for at efterkomme direktivet som f. eks. i sammenhæng med ophævelsen af den nævnte bestemmelse med henblik på finansiering af følgerne af denne ophævelse at skærpe betingelserne for retten til ydelse og begrænse retten til ydelse for arbejdsløse under 35 år?

3) Er det herved af betydning, at en overgangsbestemmelse er nødvendig i forbindelse med ophævelsen af denne bestemmelse, og at der herved må gøres et valg blandt flere muligheder?

Lad mig desuden nævne, at det nederlandske parlament den 24. april 1985 vedtog en ændring af WWV (Stb. 230). Herved ophævedes artikel 13, stk. 1, litra 1), med tilbagevirkende gyldighed fra den 23. december 1984, ligesom den nye lov for at sikre den budgetmæssige dækning indeholder en overgangsbestemmelse, hvorefter den maksimale ydelsesperiode nedsættes for arbejdsløse, der endnu ikke er fyldt 35 år. I loven er det desuden bestemt, at artikel 13 fortsat omfatter arbejdstagere, hvis arbejdsløshedsperiode begyndte inden den 23. december 1984, medmindre disse på det tidspunkt modtog ydelser i henhold til WW eller ydelser i henhold til en ordning, der — så vidt jeg kan se — omfatter personer, som er i et ansættelsesforhold, men som anses for at være uden beskæftigelse i henhold til artikel 6, stk. 1, litra a) og b) i WW.

Jeg skal endelig nævne, at der under sagen er indgivet skriftlige indlæg af parterne i hovedsagen, Kommissionen for De europæiske Fællesskaber og kongeriget Storbritannien og Nordirland.