ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Er det tilladt i henhold til artikel 2, 3, 5, 6, 9, 13 og 15 i direktiv 2000/60/EF at overføre vand fra et vandområdedistrikt til et nabovandområdedistrikt? Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, må formålet med overførslen da udelukkende være at dække vandforsyningsbehov, eller kan det også være at forsyne vanding og energiproduktion? Kræves der i henhold til de ovennævnte bestemmelser i direktivet under alle omstændigheder, at forvaltningen giver en begrundet vurdering, byggende på den nødvendige videnskabelige undersøgelse af, at det modtagende vandområdedistrikt ikke kan dække de behov, det har for vandforsyning, vanding osv. gennem sine egne vandressourcer?

Såfremt Domstolen med hensyn til spørgsmål 1 finder, at der med bestemmelsen i artikel 13, stk. 6, i direktiv 2000/60/EF ikke blot fastsættes en sidste frist (22.12.2009) for udarbejdelse af forvaltningsplaner for vandressourcer, men at der med den ovennævnte dato fastlægges en særlig frist for gennemførelse af de relevante bestemmelser i artikel 3, 4, 5, 6, 9, 13 og 15 i dette direktiv, skal desuden følgende spørgsmål forelægges:
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (1), idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de kompetente myndigheder ved hjælp af godkendelser i overensstemmelse med artikel 6 og 8 eller på passende måde ved at revurdere og om nødvendigt ajourføre vilkårene sørger for, at bestående anlæg drives i overensstemmelse med kravene i direktivets artikel 3, 7, 9, 10 og 13, artikel 14, litra a) og b), samt artikel 15, stk. 2.
3)

Kan en teknisk viden i henhold til direktivets artikel 6, stk. 2, litra c), ikke patenteres, hvis anvendelsen af menneskelige embryoner ikke er omfattet af den tekniske viden, som er angivet i patentet, men anvendelsen af menneskelige embryoner er en nødvendig forudsætning for anvendelsen af denne viden, a) fordi patentet vedrører et produkt, hvis fremstilling nødvendiggør forudgående destruktion af menneskelige embryoner, eller b) fordi patentet vedrører en metode, for hvilken et sådant produkt er nødvendigt som grundmateriale?
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/43/EF af 17. maj 2006 om lovpligtig revision af årsregnskaber og konsoliderede regnskaber, om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF og 83/349/EØF og om ophævelse af Rådets direktiv 84/253/EØF (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Potrugal) den 25. februar 2010 — Lidl & Companhia mod Fazenda Pública

(Sag C-106/10)

2010/C 113/49

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lidl & Companhia

Sagsøgt: Fazenda Pública

Intervenient: Ministério Público

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 78, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 79, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 fortolkes således, at bestemmelserne er til hinder for, at beløbet af den bilafgift, der er indført ved lov nr. 22-A/2007 af 29. juni 2007, medregnes i afgiftsgrundlaget for momsen i forbindelse med erhvervelser inden for Fællesskabet?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem — EUT L 347, s. 1.
5)

I en situation hvor den nationale ret i en EU-medlemsstat foreskriver, at en person, som har lidt skade ved et færdselsulykke, kan anmode den ansvarlige person om at dække udgifterne til reparation eller i givet fald at erstatte køretøjet, samt at dække alle andre udgifter i forbindelse hermed, kan den omstændighed, at forsikringsgiveren fritages for pligten til umiddelbart at betale erstatning til en person, som har lidt skade som følge af en færdselsulykke (så snart ulykken er sket), idet forsikringsgiveren derefter alt afhængig af, hvorledes tvisten løses, og hvorledes det fastlægges hvem, der er ansvarlig for skaderne, har regres med henblik på en hurtig og effektiv løsning af erstatningssager og med henblik på så vidt muligt at undgå en bekostelig retssag, som kan gøre det umuligt for parterne at gøre deres rettigheder gældende også i en situation, hvor bestemmelserne i direktiv 2003/8/EF (5) og henstilling R (81) 7 og (93) 1 ville finde anvendelse, anses for at udgøre misbrug og for at være i strid med »betragtningerne« til samtlige direktiver om ansvarsforsikring for motorkøretøjer?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/17

Appel iværksat den 1. februar 2010 af Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 19. november 2009 i sag T-298/06 — Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-51/10 P)

2010/C 113/25

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (ved Rechtsanwälte A. von Mühlendahl og H. Hartwig)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 19. november 2009 i sag T-298/2006 ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger ved Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans tilsidesatte artikel 7, stk. 1, litra c), i varemærkeforordningen (1), idet den anvendte urigtige retlige kriterier, da den fastslog, at appellantens varemærke ikke kunne registreres.

Appellanten har endvidere gjort gældende, at Retten i Første Instans tilsidesatte EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra c), eller dennes artikel 76 eller begge bestemmelser, idet den ikke tog behørigt hensyn til Harmoniseringskontorets praksis vedrørende registrering af varemærker, der består af cifre, eller angivelsen af indholdet i offentliggørelsen.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT L 11, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Rouen (Frankrig) den 8. februar 2010 — Advokat Marc Berel, som mandatar for Société Port Angot Développement, Advokat Hess, som kurator for Société Port Angot Développement, Rijn Schelde Mondia France SA, Receveur principal des douanes de Rouen Port, Administration des douanes — Havre Port, Société Port Angot Développement, retlig efterfølger for SAS Manutention de produits Chimiques et miniers (Maprochim) og Asia Pulp & Paper France mod Administration des douanes de Rouen, Receveur principal des douanes du Havre og Administration des douanes du Havre

(Sag C-78/10)

2010/C 113/34

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Rouen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Advokat Marc Berel, som mandatar for Société Port Angot Développement, Advokat Hess, som kurator for Société Port Angot Développement, Rijn Schelde Mondia France SA, Receveur principal des douanes de Rouen Port, Administration des douanes — Havre Port, Société Port Angot Développement, retlig efterfølger for SAS Manutention de produits Chimiques et miniers (Maprochim) og Asia Pulp & Paper France

Sagsøgte: Administration des douanes de Rouen, Receveur principal des douanes du Havre og Administration des douanes du Havre

Præjudicielt spørgsmål

Er EF-toldkodeksens artikel 213, 233 og 239 (1) til hinder for, at en for toldskyld solidarisk hæftende medskyldner, der ikke har været omfattet af en beslutning om eftergivelse af denne toldskyld, kan gøre beslutningen om eftergivelse af toldskylden efter EF-toldkodeksens artikel 239 gældende over for den opkrævende myndighed under henvisning til, at denne beslutning er blevet meddelt en anden solidarisk hæftende medskyldner, med henblik på fritagelse for betaling af toldskylden?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1).
2)

Kommissionen har fremført fire anbringender til støtte for sin annullationspåstand: For det første har Kommissionen anført, at Rådet ikke havde kompetence til at handle i henhold til artikel 108, stk. 2, tredje afsnit, TEUF, idet den støtte, der blev godkendt, udgjorde eksisterende støtte, som Litauen havde forpligtet sig til at bringe til ophør inden udgangen af 2009, da Litauen accepterede de passende foranstaltninger, som Kommissionen havde foreslået den. Kommissionen har endvidere gjort gældende, at Rådet har misbrugt sine beføjelser ved at forsøge at ophæve konstateringen om, at støtteforanstaltninger, som Litauen frit kunne opretholde indtil udgangen af 2009, men ikke efter denne dato, kunne opretholdes indtil 2013. For det tredje blev den anfægtede afgørelse truffet i strid med princippet om loyalitet, som gælder for medlemsstater og mellem institutionerne. Rådet har med sin beslutning frigjort Litauen for sin samarbejdsforpligtelse over for Kommissionen for så vidt angår de passende foranstaltninger, som denne medlemsstat havde accepteret vedrørende eksisterende støtte til køb af statsejet landbrugsjord inden for rammerne af samarbejdet efter artikel 108, stk. 1, TEUF. Endelig har Kommissionen anført, at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som Rådet fandt, at der var tale om ekstraordinære omstændigheder, der kunne begrunde vedtagelsen af den godkendte foranstaltning. Kommissionen har gjort gældende, at for så vidt som der vitterlig forelå ekstraordinære omstændigheder, godkendes der ved den anfægtede afgørelse støtte, som enten ikke kan afhjælpe de pågældende ekstraordinære omstændigheder, eller overstiger, hvad der er nødvendigt for at løse dem, i strid med proportionalitetsprincippet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 8. februar 2010 — Office of Communications mod The Information Commissioner

(Sag C-71/10)

2010/C 113/31

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Office of Communications

Sagsøgt: The Information Commissioner

Præjudicielt spørgsmål

Er det inden for rammerne af Rådets direktiv 2003/4/EF (1) i en situation, hvor en offentliggørelse af miljøoplysninger, som en offentlig myndighed er i besiddelse af, vil kunne være til skade for de forskellige interesser, der varetages af mere end en undtagelse (i den foreliggende sag den offentlige sikkerhed, som varetages af artikel 4, stk. 2, litra b), og de intellektuelle ejendomsrettigheder, som varetages af artikel 4, stk. 2, litra e)), men dette ikke vil være tilfældet, når undtagelserne betragtes hver for sig, i tilstrækkelig grad til at kunne opveje offentlighedens interesse i en offentliggørelse, efter direktivet et krav, at der foretages en yderligere prøvelse, hvorunder de forskellige interesser, der varetages af de to undtagelsesbestemmelser, kumuleres og afvejes samlet over for offentlighedens interesse i en offentliggørelse?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28.1.2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (EUT L 41, s. 26).
1)

Er fællesskabsretten til hinder for, at de nationale retter anvender den forældelsesfrist på fem år, der i den nationale retsorden gælder for fordringer på staten, på fordringer om tilbagebetaling af afgifter, der er erlagt til en medlemsstat i henhold til et blandet system af støtte og afgifter, som ikke alene fremstår som delvist ulovligt, men også som delvist uforenelig, med fællesskabsretten, idet disse afgifter er blevet erlagt før ikrafttrædelsen af et nyt system med støtte og obligatoriske bidrag, der afløser det første system, og som ved Kommissionens endelige afgørelse er erklæret for forenelig med fællesskabsretten, dog ikke i det omfang disse bidrag med tilbagevirkende kraft pålægges for en periode, der ligger forud for denne beslutning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/34

Sag anlagt den 3. marts 2010 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-117/10)

2010/C 113/53

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová, A. Stobiecka-Kuik, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets beslutning 2010/10/EF af 20. november 2009 om Republikken Polens myndigheders ydelse af statsstøtte til køb af landbrugsjord mellem den 1. januar 2010 og den 31. december 2013 (1) annulleres.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved at vedtage den anfægtede beslutning har Rådet ophævet Kommissionens beslutning, som følger af forslaget om passende foranstaltninger i punkt 196 i rammebestemmelserne for landbrug fra 2007 og af Polens ubetingede tilslutning til forslaget, hvorefter Polen er forpligtet til at bringe en eksisterende støtteordning til køb af landbrugsjord til ophør senest den 31. december 2009. Under påberåbelse af at der foreligger særlige omstændigheder, har Rådet faktisk givet tilladelse til, at Polen opretholder denne ordning, indtil rammebestemmelserne for landbrug fra 2007 udløber den 31. december 2013. De af Rådet fremførte omstændigheder som begrundelse for beslutningen er af indlysende grunde ikke usædvanlige omstændigheder af en sådan karakter, at de kan begrunde den trufne beslutning, og tager ikke hensyn til Kommissionens beslutning med hensyn til denne ordning. Til støtte for påstanden om annullation har Kommissionen fremført fire anbringender:

a) For det første finder Kommissionen, at Rådet ikke har kompetence til at handle i medfør af artikel 88, stk. 2, tredje afsnit, EF, fordi Rådet ikke traf afgørelse vedrørende Polens begæring inden udløbet af den frist på tre måneder, der er fastsat i fjerde afsnit i denne bestemmelse, og fordi den støtte, som Rådet godkendte, under alle omstændigheder var en eksisterende støtte, som Polen havde forpligtet sig til at afskaffe ved udgangen af 2009, da Polen godkendte de passende foranstaltninger, som Kommissionen havde foreslået det.

b) For det andet har Rådet begået magtfordrejning, idet Rådet tilsigtede at ophæve konklusionen om, at støtteforanstaltningerne, som Polen frit kunne opretholde indtil udgangen af 2009, men ikke derefter, kunne opretholdes indtil 2013.

c) Dernæst gør Kommissionen i sit tredje anbringende gældende, at den anfægtede beslutning er vedtaget i strid med princippet om loyalt samarbejde, som gælder for medlemsstater og også imellem institutionerne. Rådet har med sin beslutning fritaget Polen fra dets samarbejdsforpligtelse med Kommissionen i forbindelse med de passende foranstaltninger, som denne medlemsstat har godkendt, vedrørende eksisterende støtte til køb af landbrugsjord inden for rammerne af samarbejdet i henhold til artikel 88, stk. 1, EF.

d) Med sit sidste anbringende gør Kommissionen gældende, at Rådet har anlagt et åbenbart fejlskøn, for så vidt som Rådet fandt, at der forelå særlige omstændigheder, der kunne begrunde den godkendte foranstaltnings vedtagelse.

(1) EUT L 4 af 8.1.2010, s. 89.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal d’instance de Dax (Frankrig) den 22. februar 2010 — AG2R Prévoyance mod Bourdil SARLi sagerne — AG2R Prévoyance mod Société boucalaise de boulangerie SARL — AG2R Prévoyance mod Baba-Pom SARL

((Sag C-97/10) - (Sag C-98/10) - (Sag C-99/10))

2010/C 113/45

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal d’instance de Dax

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AG2R Prévoyance

Sagsøgte: Bourdil SARL, Société boucalaise de boulangerie SARL og Baba-Pom SARL

Præjudicielt spørgsmål

Er en almindeligt gældende kollektiv overenskomst, der giver eneret til administration af en bestemt ordning med supplerende godtgørelse af sundhedsudgifter (i dette tilfælde AG2R Prévoyance), i strid med bestemmelserne i EF-traktatens artikel 82, idet aftalen ikke giver mulighed for, men udtrykkeligt udelukker enhver mulighed for fritagelse for tilslutning til denne ordning (under forudsætning af at EF-konkurrencereglerne ikke er til hinder for udførelsen af de opgaver, som Institut AG2R Prévoyance er blevet betroet)?
1)

Finder artikel 47 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 (1) direkte anvendelse i den nationale retsorden siden 31. januar 2006, således at den giver borgerne en ret, som de kan påberåbe sig over for den portugisiske forvaltnings organer?
—

Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/121/EF af 18. december 2006 om ændring af Rådets direktiv 67/548/EØF om tilnærmelse af lovgivning om klassificering, emballering og etikettering af farlige stoffer med henblik på tilpasning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) og om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1)

Skal artikel 12, stk. 1, i Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer (1), senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1137/2008 af 22. oktober 2008 (2) — herefter »Seveso II-direktivet« — fortolkes således, at de deraf følgende forpligtelser for medlemsstaterne, navnlig forpligtelsen til i deres fysiske planlægning samt ved gennemførelsen heraf at tage hensyn til behovet for på lang sigt at opretholde passende afstand mellem virksomheder omfattet af dette direktiv og offentlige bygninger, er rettet til planlægningsinstanser, der skal træffe afgørelse om arealanvendelse på grundlag af en afvejning mellem de berørte offentlige og private interesser, eller er de tillige rettet til bygningsmyndigheder, der skal træffe en bunden afgørelse om tilladelse vedrørende et projekt i et område, der allerede er sammenhængende bebygget?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/18

Appel iværksat den 2. februar 2010 af Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans den 19. november 2009 i de forenede sager T-64/07 — T-66/07, Agencja Wydawnicza Technopol mod KHIM (350)

(Sag C-54/10 P)

2010/C 113/27

Processprog: polsk

Parter

Appellant: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (ved D. Rzążewska)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 19. november 2009 i de forenede sager T-64/07 — T-66/07 ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten til fornyet prøvelse.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har kritiseret Retten i Første Instans for at have tilsidesat artikel 7, stk. 1, litra c), i EF-varemærkeforordningen (1), idet den har anvendt forkerte retlige kriterier, da den fastslog, at appellantens varemærker ikke kunne registreres.

Desuden har Retten i Første Instans tilsidesat EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra c), eller artikel 76 eller begge bestemmelser, idet den ikke i tilstrækkeligt omfang har taget hensyn til Harmoniseringskontorets praksis i forhold til registrering af tegn, der består af tal eller henviser til indholdet af en offentliggørelse.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1), erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT L 78, s. 1).
3)

Såfremt begrebet »kreditor« også omfatter en myndighed i en medlemsstat, der har kompetence til at indlede en insolvensbehandling, er det da nødvendigt for at kunne anvende insolvensforordningens artikel 3, stk. 4, litra b), at denne myndighed beviser, at den handler i sådanne kreditorers interesse, som har deres bopæl, sædvanlige opholdssted eller hjemsted i denne myndigheds medlemsstat?
5)

Er en national myndighed i medfør af disse bestemmelser pålagt en forpligtelse til at oplyse om betingelserne for at opnå betaling (som f.eks. om registreringen i ENAR)? I bekræftende fald hvordan og i hvilket omfang?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/19

Appel iværksat den 2. februar 2010 af Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans den 19. november 2009 i de forenede sager T-425/07 og T-426/07, Agencja Wydawnicza Technopol mod KHIM (100)

(Sag C-56/10 P)

2010/C 113/29

Processprog: polsk

Parter

Appellant: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (ved D. Rzążewska)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 19. november 2009 i de forenede sager T-425/07 og T-426/07 ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten til fornyet prøvelse.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har kritiseret Retten i Første Instans for at have tilsidesat artikel 38, stk. 2, i EF-varemærkeforordningen (1), idet den har anvendt forkerte retlige kriterier, da den fastslog, at appelkammeret med rette krævede en erklæring om, at appellanten ikke ville påberåbe sig eneret til talbestanddelene 100 og 300.

Endvidere har Retten i Første Instans tilsidesat EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra c), idet den har anvendt forkerte retlige kriterier, da den fastslog, at de bestanddele i forhold til hvilke, der blev krævet en erklæring om, at appellanten ikke ville påberåbe sig eneret, var beskrivende.

Ydermere har Retten i Første Instans tilsidesat EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra c), artikel 38, stk. 2, eller artikel 76 eller alle disse bestemmelser, idet den ikke i tilstrækkeligt omfang har taget hensyn til Harmoniseringskontorets praksis i forhold til registrering af tegn, der består af tal eller henviser til indholdet af en offentliggørelse

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1), erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT L 78, s. 1).
1)

Skal betingelsen »hvorved forbrugeren sættes i stand til at foretage et køb« i artikel 2, litra i), i direktiv 2005/29 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked (1) fortolkes således, at en købsopfordring foreligger, så snart oplysningerne om det annoncerede produkt og dets pris er tilstrækkelig til, at forbrugeren kan træffe en afgørelse om køb, eller stilles der krav om, at den kommercielle kommunikation også giver en faktisk mulighed for at købe produktet (eksempelvis en bestillingskupon) eller at den forekommer i forbindelse med en sådan mulighed (eksempelvis en reklame uden for en butik)?
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/42/EF af 17. maj 2006 om maskiner og om ændring af direktiv 95/16/EF (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

subsidiært var betingelserne for at anvende artikel 215 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde ikke opfyldt, idet der ikke gyldigt var fremlagt et forslag, og Rådet ikke tidligere havde vedtaget en beslutning i henhold til kapitel 2 i afsnit V i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde