FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

fremsat den 18. maj 2017 ( 1 )

Sag C-56/16 P

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

mod

Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP

»Appel – EF-varemærket – ordmærket »Port Charlotte« – ugyldighedsbegæring indgivet af Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto – angivelser af geografisk oprindelse – forordning (EF) nr. 1234/2007 – EU-rettens udtømmende beskyttelse – mulighed for anerkendelse af et supplerende niveau af beskyttelse i henhold til national ret«

1. Domstolen har allerede en omfattende praksis for så vidt angår beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser. Denne appel giver Domstolen lejlighed til at anvende denne praksis på en konflikt mellem en beskyttet oprindelsesbetegnelse for vin og et EU-varemærke, som ifølge indehaverne af oprindelsesbetegnelsen uretmæssigt har anvendt det geografiske navn, som er specifikt for oprindelsesbetegnelsen Porto/Port ( 2 ).

2. I den konkrete tvist står Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP (herefter »IVDP«) over for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (»KHIM«, i dag Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret »EUIPO«). Efter at have registreret kendetegnet »Port Charlotte« som et EU-varemærke med henblik på identificering af whisky, forkastede EUIPO IVDP’s ugyldighedsbegæring vedrørende nævnte varemærke.

3. Retten ( 3 ) gav delvis IVDP medhold i dets søgsmål til prøvelse af EUIPO’s afgørelse, hvilket har udløst en appel og en kontraappel: a) ifølge EUIPO er den appellerede dom fejlbehæftet, idet den konstaterer, at beskyttelsen af oprindelsesbetegnelser ligeledes er underlagt national ret (portugisisk ret i dette tilfælde), og b) ifølge IVDP har retten begået en retlig fejl, idet den har anerkendt EUIPO’s antagelse, hvorefter varemærket »Port Charlotte« er foreneligt med den beskyttede oprindelsesbetegnelse Porto/Port.

I. EU-retten

A. Forordning (EF) nr. 207/2009 ( 4 )

4. Artikel 8, stk. 4, bestemmer: »Hvis indehaveren af et ikke-registreret varemærke eller af et andet erhvervsmæssigt anvendt tegn, som ikke kun har lokal betydning, rejser indsigelse, er det varemærke, der søges registreret, udelukket fra registrering, hvis og i det omfang der i henhold til fællesskabslovgivningen eller medlemsstatens lovgivning vedrørende det pågældende tegn: a) er erhvervet rettigheder til tegnet før tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om registrering som EU-varemærke eller i givet fald før tidspunktet for den prioritet, der gøres gældende til støtte for EU-varemærkeansøgningen b) tegnet giver sin indehaver ret til at forbyde anvendelsen af et yngre varemærke.«

5. Artikel 53 bestemmer: »1. EU-varemærket erklæres ugyldigt efter indgivelse af begæring herom til kontoret eller ved fremsættelse af modkrav under en sag om varemærkekrænkelse: […] c) når der findes en af de i artikel 8, stk. 4, omhandlede ældre rettigheder, og betingelserne i nævnte stykke er opfyldt. […]«

B. Forordning (EF) nr. 1234/2007 ( 5 )

6. Artikel 118b med overskriften »Definitioner« fastsætter følgende i stk. 1: »1. Ved anvendelsen af denne underafdeling forstås ved: a) »oprindelsesbetegnelse«: et navn på et område, et bestemt sted eller i exceptionelle tilfælde et land, der betegner et produkt som nævnt i artikel 118a, stk. 1, som opfylder følgende krav: i) dets kvalitet og kendetegn kan hovedsagelig eller fuldstændigt tilskrives et geografisk miljø med dets naturbetingede og menneskelige faktorer ii) de druer, det er fremstillet af, hidrører udelukkende fra dette geografiske område iii) det produceres i dette geografiske område, og iv) det er fremstillet af druesorter, der tilhører arten Vitis vinifera. b) »geografisk betegnelse«: en betegnelse for et område, et bestemt sted eller i exceptionelle tilfælde et land, der betegner et produkt som nævnt i punkt artikel 118a, stk. 1, som opfylder følgende krav: i) det besidder en særlig kvalitet, et særligt omdømme eller andre kendetegn knyttet til den pågældende geografiske oprindelse ii) mindst 85% af de druer, der anvendes til fremstillingen, hidrører udelukkende fra dette geografiske område iii) det produceres i dette geografiske område, og iv) det er fremstillet af druesorter, der tilhører arten Vitis vinifera eller en krydsning af Vitis vinifera-arten med andre arter af Vitis-slægten.«

7. Artikel 118f med overskriften »Forudgående national procedure« fastsætter følgende i stk. 6 og 7: »6. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme denne artikel inden den 1. august 2009. 7. Hvis en medlemsstat ikke har nogen national lovgivning vedrørende beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, kan den, dog kun midlertidigt, indrømme betegnelsen beskyttelse i henhold til denne underafdeling på nationalt plan med virkning fra den dato, hvor ansøgningen indgives til Kommissionen. En sådan midlertidig national beskyttelse ophører på den dato, hvor der træffes afgørelse om registrering eller afvisning i henhold til denne underafdeling.«

8. Artikel 118l (med overskriften »Forhold til varemærker«) bestemmer følgende i stk. 1: »Hvis en oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse er beskyttet i henhold til denne forordning, gives der afslag på registrering af et varemærke, der svarer til en af situationerne i artikel 118m, stk. 2, og som vedrører et produkt, der henhører under en af kategorierne i bilag XIb, hvis ansøgningen om registrering af varemærket indsendes efter datoen for indsendelsen af ansøgningen om beskyttelse af oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse til Kommissionen, og sidstnævnte ansøgning fører til beskyttelse af oprindelsesbetegnelsen eller den geografiske betegnelse. Varemærker, der er registreret i strid med første afsnit, erklæres ugyldige.«

9. Artikel 118m, »Beskyttelse«, stk. 1, 2 og 3, har følgende ordlyd: »1. Beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser kan anvendes af enhver erhvervsdrivende, der markedsfører en vin, som er fremstillet i overensstemmelse med den dertil svarende produktspecifikation. 2. Beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser og de vine, der anvender de pågældende navne i overensstemmelse med produktspecifikationen, er beskyttet mod: a) enhver direkte eller indirekte kommerciel anvendelse af en beskyttet betegnelse: i) for lignende produkter, som ikke er i overensstemmelse med den beskyttede betegnelses produktspecifikation, eller ii) for så vidt en sådan anvendelse udnytter en oprindelsesbetegnelses eller en geografisk betegnelses omdømme b) enhver uretmæssig anvendelse, efterligning eller antydning, selv om produktets eller tjenesteydelsens virkelige oprindelse er angivet, eller den beskyttede betegnelse er oversat eller er ledsaget af udtryk såsom »art«, »type«, »måde«, »som fremstillet i«, »efterligning«, »smag«, »som« eller tilsvarende c) enhver anden form for falsk eller vildledende angivelse af produktets herkomst, oprindelse, art eller væsentlige egenskaber på den indre eller ydre emballage, i reklamerne eller i dokumenterne for det pågældende vinavlsprodukt samt anvendelse af emballager, der kan give et fejlagtigt indtryk af produktets oprindelse d) enhver anden form for praksis, der kan vildlede forbrugerne med hensyn til produktets virkelige oprindelse. 3. Beskyttede oprindelsesbetegnelser eller beskyttede geografiske betegnelser bliver ikke til artsbetegnelser i Fællesskabet som omhandlet i artikel 118k, stk. 1.«

10. Artikel 118n (med overskriften »Register«) bestemmer følgende: »Kommissionen opretter og fører et elektronisk register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser for vin, som skal være offentligt tilgængeligt.«

11. Artikel 118s med overskriften »Eksisterende beskyttede vinbetegnelser« foreskriver følgende: »1. Vinbetegnelser, der er beskyttet i henhold til artikel 51 og 54 i forordning (EF) nr. 1493/1999 og artikel 28 i Kommissionens forordning (EF) nr. 753/2002 af 29. april 2002 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 [af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin (EFT 1999, L 179, s. 1)] for så vidt angår beskrivelse, betegnelse, præsentation og beskyttelse af visse vinprodukter […], beskyttes automatisk i henhold til denne forordning. Kommissionen opfører dem i det i denne forordnings artikel 118n omhandlede register. 2. For de i stk. 1 omhandlede eksisterende vinbetegnelser tilsender medlemsstaterne Kommissionen: a) det tekniske dossier, jf. artikel 118c, stk. 1 b) den nationale afgørelse om godkendelse. 3. For de i stk. 1 omhandlede vinbetegnelser, for hvilke de i stk. 2 nævnte oplysninger ikke er indsendt senest den 31. december 2011, bortfalder beskyttelsen i henhold til denne forordning. Kommissionen træffer den tilsvarende formelle foranstaltning til fjernelse af sådanne betegnelser fra det i artikel 118n omhandlede register. 4. Artikel 118r finder ikke anvendelse på de eksisterende vinbetegnelser, der er nævnt i stk. 1. Kommissionen kan indtil den 31. december 2014 på eget initiativ træffe afgørelse efter proceduren i artikel 195, stk. 4, om at annullere beskyttelsen af de i stk. 1 omhandlede eksisterende vinbetegnelser, hvis de ikke opfylder betingelserne i artikel 118b. […]«

12. Under overskriften »Strengere regler fastsat af medlemsstaterne« bestemmer artikel 120d følgende: »Medlemsstaterne kan indskrænke eller udelukke anvendelsen af visse ønologiske fremgangsmåder, som er tilladt i henhold til fællesskabsretten, og indføre strengere begrænsninger for vine, der fremstilles på deres område, med henblik på bedre at bevare de væsentlige kendetegn ved vine med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller beskyttet geografisk betegnelse og ved mousserende vine og hedvine. Medlemsstaterne meddeler disse indskrænkninger, udelukkelser og begrænsninger til Kommissionen, som underretter de øvrige medlemsstater herom.«

II. Sagens baggrund

13. Det fremgår af den appellerede doms præmis 1-15, at virksomheden Bruichladdich Distillery Co. Ltd. (herefter »Bruichladdich«) den 27. oktober 2006 ansøgte om registrering af EF-varemærket »Port Charlotte« for varer henhørende under klasse 33 i Nicearrangementet ( 6 ); »alkoholholdige drikke«.

14. Den 18. oktober 2007 blev varemærket registreret under nr. 5421474 og offentliggjort i EF-Varemærketidende nr. 60/2007 af 29. oktober 2007.

15. Den 7. april 2011 indgav IVDP til EUIPO en ugyldighedsbegæring vedrørende varemærket i medfør af artikel 53, stk. 1, litra c), sammenholdt med artikel 8, stk. 4, af artikel 53, stk. 2, litra d), og af artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra c) og g), i forordning nr. 207/2009.

16. Som svar på denne begæring begrænsede Bruichladdich listen over de varer, for hvilke det omtvistede varemærke var registreret, til »whisky«.

17. Til støtte for sin ugyldighedsbegæring påberåbte IVDP sig oprindelsesbetegnelserne »porto« og »port«, som ifølge IVDP dels er beskyttet i alle medlemsstater ved flere bestemmelser i portugisisk lovgivning og ved artikel 118m, stk. 2, i forordning nr. 491/2009, dels er registreret og beskyttet i henhold til Lissabonakten af 31. oktober 1958 om beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og deres internationale registrering, som revideret og ændret (herefter »Lissabonakten«), i Frankrig, i Italien, på Cypern, i Ungarn, i Portugal og i Slovakiet.

18. Ved afgørelse af 30. april 2013 afslog EUIPO’s annullationsafdeling ugyldighedsbegæringen.

19. Den 2. februar 2014 indbragte IVDP en klage for EUIPO til prøvelse af annullationsafdelingens afgørelse.

20. Ved afgørelse af 8. juli 2014 forkastede Fjerde Appelkammer ved EUIPO de tre anbringender, som lå til grund for klagen.

21. Appelkammeret forkastede for det første anbringendet om en tilsidesættelse af artikel 53, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med samme forordnings artikel 8, stk. 4. Appelkammeret bemærkede i det væsentlige, at beskyttelsen af oprindelsesbetegnelserne for vin udelukkende er reguleret ved forordning nr. 491/2009 og følgelig henhører under Den Europæiske Unions enekompetence. Det var desuden af den opfattelse, at oprindelsesbetegnelserne i dette tilfælde udelukkende var beskyttet for vin, som er et produkt, der ikke kan sammenlignes med whisky, samt at der med varemærket »Port Charlotte« ikke forelå en antydning af portvin. Appelkammeret tilføjede, at det ikke var nødvendigt at undersøge, om de geografiske betegnelser »porto« eller »port« havde et omdømme eller ej, eftersom det omtvistede varemærke hverken anvendte eller antydede dem.

22. Appelkammeret forkastede for det andet anbringendet om en tilsidesættelse af artikel 53, stk. 2, litra d), i forordning nr. 207/2009, som var støttet på den omstændighed, at oprindelsesbetegnelserne »porto« og »port« var registreret hos Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret (WIPO) siden den 18. marts 1983 under nr. 68, i overensstemmelse med Lissabonakten. Appelkammeret bemærkede, at denne registrering kun beskyttede udtrykket »porto« – ikke kun i Portugal – som ikke indgår i det omtvistede varemærke.

23. For det tredje forkastede appelkammeret anbringenderne om en tilsidesættelse af artikel 52, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra c) og g). Efter appelkammerets opfattelse henviste det omtvistede varemærke ikke parallelt til et – eksisterende eller ikke-eksisterende – sted benævnt Port Charlotte og »til byen Oporto (Porto)«. Appelkammeret tilføjede, at den absolutte registreringshindring i henhold til samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra c), først var blevet gjort gældende »på tidspunktet for indgivelsen af klagen«, og dermed havde IVDP ikke ret til at påberåbe sig den. Under alle omstændigheder kunne det omtvistede varemærke ikke vildlede offentligheden med hensyn til den geografiske oprindelse for det produkt, som det dækker, som omhandlet i den nævnte forordnings artikel 7, stk. 1, litra g).

III. Retsforhandlingerne ved Retten og den appellerede dom

24. Ved skrivelse af 15. september 2014 anlagde IVDP et annullationssøgsmål ved Retten til prøvelse af appelkammerets afgørelse. Søgsmålet omfattede seks anbringender, hvoraf navnlig det tredje anbringende, som vedrører tilsidesættelsen af artikel 53, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med samme forordnings artikel 8, stk. 4, er relevant i forhold til nærværende appel.

25. IVDP kritiserede appelkammeret for fejlagtigt at have fundet, at beskyttelsen af oprindelsesbetegnelsen Porto/Port for vin udelukkende var reguleret ved forordning nr. 491/2009, hvorved beskyttelsen i henhold til portugisisk ret blev udelukket.

26. I forbindelse med samme anbringende og henvisningerne til portugisisk ret kritiserede IVDP appelkammerets bedømmelser for så vidt angår foreneligheden af varemærket »Port Charlotte« og oprindelsesbetegnelsen Porto/Port under henvisning til artikel 118m, i forordning nr. 491/2009.

27. For så vidt angår sidstnævnte bestemmelse gjorde IVDP efterfølgende gældende: i) at den forbyder direkte eller indirekte kommerciel anvendelse af en oprindelsesbetegnelse for lignende produkter, hvilket er tilfældet for portvin og whisky, ii) og, selv hvis der ikke var tale om lignende produkter, at det omtvistede varemærkes kommercielle anvendelse af udtrykket Port, som er specifikt for oprindelsesbetegnelsen, medførte en udnyttelse af oprindelsesbetegnelsens omdømme eller prestige, hvilket ligeledes er forbudt i henhold til nævnte bestemmelse, samt iii) at varemærket »Port Charlotte« var en efterligning eller antydning af oprindelsesbetegnelsen Porto/Port.

28. Retten tog IVDP’s argumenter vedrørende anvendelsen af national ret til følge. Rettens analyse førte til en konklusion, hvorefter ugyldighedsgrundene for så vidt angår et varemærke alternativt eller kumulativt kan være støttet på ældre rettigheder »i henhold til [EU-]lovgivningen eller gældende nationale retsregler om varemærkebeskyttelse«. Efter Rettens opfattelse kan den beskyttelse, der gives til oprindelsesbetegnelserne, suppleres af relevant national ret, når den medfører en yderligere beskyttelse.

29. På denne baggrund, og eftersom IVDP havde påberåbt sig de gældende regler i portugisisk ret vedrørende oprindelsesbetegnelsen Porto/Port, kunne appelkammeret ikke afvise at anvende den nationale lovgivning med den begrundelse, at beskyttelsen af denne oprindelsesbetegnelse udelukkende henhørte under forordning nr. 491/2009 og under Unionens enekompetence.

30. For så vidt angår de øvrige af IVDP anførte ugyldighedsgrunde bekræftede Retten foreneligheden af det omtvistede varemærke med oprindelsesbetegnelsen Porto/Port i en bedømmelse, der (med enkelte ændringer) svarede til appelkammerets bedømmelse.

IV. EUIPO’s appel

31. EUIPO har i sit eneste appelanbringende i det væsentlige rettet kritik af, at Retten har konstateret, at de beskyttede oprindelsesbetegnelser i henhold til national ret kan opnå en supplerende beskyttelse parallelt med beskyttelsen i henhold til EU-retten. Ifølge EUIPO forudsætter dette anbringende en fejlagtig anvendelse af artikel 53, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med samme forordnings artikel 8, stk. 4, og artikel 53, stk. 2, litra d).

32. EUIPO har anerkendt, at »porto« og »port« på tidspunktet for ansøgningen om registrering af varemærket »Port Charlotte« (27.10.2006) var udtryk, der var omfattet af fællesskabslovgivningen om beskyttede oprindelsesbetegnelser. Den lovgivning, der var gældende på tidspunktet for ugyldighedsbegæringen vedrørende varemærket (7.4.2011), var forordning nr. 1234/2007, som ændret ved forordning nr. 491/2009. Denne ændring, som tilføjede artikel 118a-118t til forordning nr. 1234/2007, begrænsede sig til at gengive artikel 33-51 og 53 i forordning (EF) nr. 479/2008 ( 7 ). For at vurdere EU-lovgivers hensigt vedrørende beskyttelsen af oprindelsesbetegnelser for vin skal der således tages hensyn til bestemmelserne i og betragtningerne til både forordning nr. 1234/2007 og forordning nr. 479/2008.

33. EUIPO har støttet sig på dom af 8. september 2009, Budějovický Budvar ( 8 ), og har draget parallel mellem ordningen for beskyttelse af oprindelsesbetegnelser for vin og ordningen for beskyttelse af oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer, som er underlagt forordning (EF) nr. 510/2006 ( 9 ). Henset til nævnte dom kan det konstateres, at Retten begik en retlig fejl ved at anerkende en national ordning vedrørende supplerende beskyttelse, eftersom enhver anden beskyttelse i henhold til national ret er udelukket, idet der foreligger en ensartet lovgivning i EU-retten. Forordning nr. 491/2009 er ensartet og udtømmende på hele Unionens område.

34. EUIPO har fremsat tre argumenter desangående: i) for at den nationale lovgivning kan sameksistere med EU-rettens ordning eller ophæve den, skal der være udtrykkelige bestemmelser, der muliggør dette, og artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 207/2009 kan ikke antages som en sådan regel med dette formål. Der er tale om en generel henvisning, som ikke tillægger de nationale lovgivninger kompetence til at ophæve EU-rettens beskyttelsesordning, ii) nærhedsprincippet i forbindelse med udøvelsen af delte kompetencer tillader i henhold til artikel 2, stk. 2, TEUF ikke, at medlemsstaterne udøver deres kompetence, når Unionens institutioner har udøvet deres, og iii) det følger af Domstolens praksis vedrørende beskyttelse af oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer ( 10 ), at beskyttelsesniveauet i henhold til national ret ophører, når beskyttelsen i henhold til EU-retten træder i kraft.

35. IVDP har modsat sig denne forelæggelse og har afvist, at der skulle være en parallel mellem forordning nr. 491/2009, der gælder for oprindelsesbetegnelser for vin (artikel 118a-118z), og forordning nr. 510/2006, der gælder for oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer. Således bør den analoge anvendelse i vinsektoren af Domstolens praksis vedrørende forordning nr. 510/2006 afvises ( 11 ), hvilket underbygges af præmis 28 i dommen i sagen Assica og Krafts Foods Italia ( 12 ).

36. Ifølge IVDP begrunder artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 207/2009, at beskyttelsen i henhold til national ret anvendes. IVDP har kritiseret EUIPO’s synspunkt vedrørende risikoen for, at det indre markeds funktion forstyrres, hvis det accepteres, at nationale lovgivninger kan yde en supplerende beskyttelse, og har gjort gældende, at den beskyttelse, som velkendte oprindelsesbetegnelser nyder i henhold til portugisisk ret, er identisk med beskyttelsen i henhold til EU-varemærkeretten.

37. Bruichladdich har i det væsentlige tilsluttet sig EUIPO’s argumenter om den udtømmende karakter af beskyttelsen af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser i henhold til EU-retten.

38. Den portugisiske regering er derimod af den opfattelse, at det ikke kan antages, at beskyttelsen af oprindelsesbetegnelserne i henhold til EU-retten er udtømmende, og at den har forrang for ethvert andet nationalt beskyttelsesniveau.

V. IVDP’s kontraappel

39. IVDP har både gjort indsigelse mod EUIPO’s appel og iværksat sin egen appel, som omfatter tre anbringender. Det første anbringende ( 13 ) svarer i store træk til IVDP’s svar på EUIPO’s tilsvarende anbringende vedrørende eneanvendelsen af beskyttelsen af oprindelsesbetegnelserne i henhold til EU-retten.

40. IVDP har i sit andet anbringende kritiseret Retten ( 14 ) for at have tilsidesat artikel 118m, stk. 2, litra a), i forordning nr. 491/2009, idet den konstaterede, at det omtvistede varemærke hverken anvendte eller antydede oprindelsesbetegnelsen Porto/Port, således at det ikke var nødvendigt at undersøge dets omdømme.

41. Ifølge IVDP efterligner eller antyder udtrykket »port« i det omtvistede varemærke oprindelsesbetegnelsen Porto/Port, som er omfattet af beskyttelsen i henhold til artikel 118m, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning nr. 491/2009. Domstolen har i sin praksis præciseret, at antydning omfatter det tilfælde, hvor det udtryk, der anvendes som betegnelse for et produkt, omfatter en del af en beskyttet betegnelse, således at forbrugeren, når han ser dette produkts navn, føres til at tænke på den vare, som betegnelsen gælder for ( 15 ).

42. IVDP har i sit tredje anbringende beklaget, at Retten har fundet ( 16 ), at anvendelsen af det omtvistede varemærke ikke indeholder nogen anvendelse, efterligning eller antydning af oprindelsesbetegnelsen Porto/Port som omhandlet i artikel 118m, stk. 2, litra b), i forordning nr. 491/2009. IVDP har i denne forbindelse afvist Rettens betragtninger vedrørende kendetegnene ved portvin og whisky, som førte til, at den konkluderede, at begge alkoholholdige drikke er kendt af gennemsnitsforbrugeren. Ifølge IVDP er der i virkeligheden tale om lignende produkter.

43. Ifølge EUIPO kan det andet og det tredje appelanbringende ikke antages til realitetsbehandling, eftersom de ikke vedrører Rettens retlige bedømmelser, men derimod en vurdering af beviser og faktiske omstændigheder. IVDP har i denne forbindelse henvist til dom af 21. januar 2016, Viiniverla ( 17 ), hvor Domstolen konstaterede, at vurderingen af en antydning ikke udgør et retligt spørgsmål.

44. For så vidt angår foreneligheden mellem varemærket og oprindelsesbetegnelsen har EUIPO subsidiært gjort gældende, at IVDP blot har gengivet sine argumenter fra sagen i første instans uden at påvise, at Retten har begået en retlig fejl eller fordrejet de faktiske omstændigheder. EUIPO er desuden af den opfattelse, at Retten har foretaget en korrekt anvendelse af retspraksis fra dom af 21. januar 2016, Viiniverla ( 18 ), om begrebet antydning.

45. For så vidt angår det første af IVDP’s appelanbringender har EUIPO henvist til anbringenderne i sin egen appel vedrørende EU-rettens ensartede og udtømmende beskyttelse.

46. Bruichladdich har også gjort indsigelse mod IVDP’s første appelanbringende og gør gældende, at det skal forkastes under anvendelse af Domstolens praksis vedrørende forordning nr. 510/2006, som Retten har anvendt korrekt. Den udtømmende karakter af ordningen udelukker ikke, at de nationale lovgivninger om oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser finder anvendelse, men kun når de befinder sig uden for forordningernes anvendelsesområde.

47. Bruichladdich har understreget, at der inden for de af EU-forordningerne omfattede områder bør tages hensyn til det fælles mål om at skabe en enkelt beskyttelsesordning på EU-niveau, hvilket umuliggør en dobbelt beskyttelse, som både er baseret på national ret og EU-retten. Den eneste tilladte undtagelse er muligheden for at anvende en overgangsordning (artikel 5, stk. 6, i forordning nr. 510/2006 og artikel 118f, stk. 6 og 7, i forordning nr. 491/2009).

48. Endelig har Bruichladdich gjort gældende, at IVDP’s andet og tredje appelanbringende er ubegrundede. Den relevante kundekreds i Unionen risikerer ikke at forveksle det omtvistede varemærke med oprindelsesbetegnelsen Porto/Port. Sidstnævnte henviser til en del af det portugisiske område, mens førstnævnte ikke henviser til denne region, men derimod dels til et maritimt område, der er forbundet med en havn, og dels til et kvindeligt fornavn (Charlotte), som er varemærkets vigtigste element. Idet der ikke foreligger lighed mellem tegnene, fjernes muligheden for at anvende artikel 118m, stk. 2, i forordning nr. 491/2009, uden at det er nødvendigt at undersøge de i nævnte bestemmelse fastlagte betingelser, navnlig betingelsen vedrørende udnyttelse af omdømmet for oprindelsesbetegnelsen »porto« eller »port«. De pågældende produkter ligner ikke hinanden for så vidt angår deres ingredienser, deres smag eller deres alkoholindhold.

VI. Bedømmelse

A. Indledende bemærkning

49. Tvisten i denne (dobbelte) appelsag har i det væsentlige drejet sig om, hvorvidt den retlige ordning i forordning nr. 1234/2007 ( 19 ), der finder anvendelse på beskyttelsen af en oprindelsesbetegnelse for vin, er udtømmende.

50. IVDP har i tråd med den appellerede dom gjort gældende, at den portugisiske lovgivning bør finde anvendelse, eftersom den yder et højere beskyttelsesniveau end EU-retten. Denne præmis kan imidlertid ikke antages. I de skriftlige indlæg, der indgik til Domstolen, forholdt IVDP sig tavs for så vidt angår det nærmere indhold af dette påståede højere beskyttelsesniveau ( 20 ). Dette var ikke tilfældet under sagen ved Retten, eftersom det i ugyldighedsbegæringen ( 21 ) blev gjort gældende, at portugisisk ret forbyder anvendelse af oprindelsesbetegnelsen Porto/Port, ikke blot når der er risiko for forveksling, men også når (et varemærkes) ulovlige anvendelse heraf kan skade oprindelsesbetegnelsens omdømme ved uretmæssigt at udnytte dens særpræg eller prestige.

51. Jeg gentager, at præmissen ikke er korrekt, eftersom beskyttelsen i henhold til EU-retten i det mindste er lige så høj som den beskyttelse, der ydes af den af IVDP anførte portugisiske lovgivning. En af de årsager, der er til hinder for registrering af EU-varemærkerne, er netop, at de uretmæssigt forsøger at udnytte prestigen ved en oprindelsesbetegnelse for vin.

52. IVDP har – enten direkte eller indirekte – reelt set anerkendt, at det forholder sig således, i to henseender. For det første har IVDP i forbindelse med sin kontraappel støttet sig på forordning nr. 1234/2007 og har argumenteret, at forordningens artikel 118m, stk. 2, litra b), nr. ii), giver mulighed for at »opnå beskyttelse mod anvendelse af det omtvistede varemærke, »for så vidt en sådan anvendelse udnytter omdømmet« for oprindelsesbetegnelsen Port« ( 22 ). IVDP har for det andet gjort gældende, at »den beskyttelse, som velkendte geografiske betegnelser nyder i henhold til portugisisk ret, er identisk med EU-varemærkerettens beskyttelse af velkendte varemærker (well known trade marks)« ( 23 ).

53. Hvis portugisisk ret og EU-retten yder en lignende beskyttelse i disse tilfælde, er jeg af den opfattelse, at debatten om, hvorvidt den ene eller anden ret har forrang, som udspringer af et påstået højere beskyttelsesniveau af oprindelsesbetegnelser i henhold til national ret, i høj grad er hypotetisk. Retten kunne således have begrænset sig til at undersøge de øvrige appelanbringender uden at være nødsaget til at gå ind i en mere omfattende problemstilling, som, om end den utvivlsomt er interessant, ikke gør sig gældende i denne sag.

54. Eftersom den appellerede dom indeholder betragtninger (og en afgørelse, der udspringer heraf), der er i strid med en udtømmende anvendelse af EU-retten til begrænsning af beskyttelsen af oprindelsesbetegnelser for vin, må der tages hånd om den kritik, der er rettet herimod i appellen. Jeg vil allerede nu bemærke, at løsningen skal findes ved en fortolkning af de gældende forordninger, navnlig forordning nr. 1234/2007, som ændret ved forordning nr. 491/2009 ( 24 ).

B. Det eneste anbringende i EUIPO’s appel og det første anbringende i IVDP’s kontraappel

55. Det er efter min opfattelse hensigtsmæssigt at behandle det eneste anbringende i EUIPO’s appel sammen med det første anbringende i IVDP’s kontraappel. Selv om de har forskellige synspunkter, omhandler de begge den udtømmende karakter af anvendelsen af forordning nr. 1234/2007 over for anbringendet om, at oprindelsesbetegnelserne for vin kan nyde en supplerende beskyttelse i henhold til national ret.

56. EUIPO har støttet sig på Budějovický Budvar-dommen ( 25 ) og har udelukket, at den nationale ret kan tilbyde et beskyttelsesniveau af oprindelsesbetegnelserne, der er højere end det ved EU-retten fastsatte niveau. I nævnte sag skulle Domstolen afgøre en lignende strid ( 26 ), som vedrørte beskyttelsen i henhold til forordning nr. 510/2006 i forbindelse med en geografisk betegnelse for øl. Dommen bekræftede den udtømmende karakter af denne beskyttelse, idet formålet med forordningen ikke var »at oprette en supplerende ordning – ved siden af nationale bestemmelser, som kunne vedblive at eksistere – til beskyttelse af kvalificerede geografiske angivelser som f.eks. den ved Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (EFT 1994, L 11, s. 1) indførte ordning, men at fastsætte en ensartet og udtømmende ordning for sådanne angivelser« ( 27 ).

57. De modstridende synspunkter i appellerne har henholdsvis gjort gældende eller anfægtet, at Domstolens praksis vedrørende forordning nr. 510/2006 kan anvendes analogt på anvendelsesområdet for forordning nr. 1234/2007. Ifølge IVDP har oprindelsesbetegnelserne for vin så særlige kendetegn, at deres beskyttelse må adskille sig fra den beskyttelse, som EU-retten giver til andre lignende kendetegn.

58. Retten har indledningsvist anerkendt ( 28 ), at artikel 118m, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1234/2007 ensartet og udtømmende regulerer både tilladelsen og grænserne og eventuelt forbuddet mod kommerciel anvendelse af geografiske betegnelser. Retten har imidlertid efterfølgende ( 29 ) anført, at artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 207/2009 (om EF-varemærker) gør det muligt at forhindre registrering af et varemærke eller erklære et registreret varemærke ugyldigt, hvis det kolliderer med et tidligere tegn, som er beskyttet af EU-retten eller af national ret. På denne baggrund slutter Retten, at oprindelsesbetegnelsen Porto/Port kan opnå den supplerende beskyttelse i henhold til portugisisk ret.

59. En isoleret fortolkning af artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 207/2009 ville i teorien underbygge den konklusion, som Retten er nået til. Rettens fortolkning kan imidlertid ikke se bort fra virkningerne af andre normative elementer i EU-retten. Der skal tages hensyn til forordningerne om oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, når Unionen har udøvet sin kompetence desangående. Det har den desuden gjort ved i forordning nr. 1234/2007 at indføje en specifik bestemmelse (artikel 118l) for netop at fastlægge forholdet mellem disse former for intellektuelle ejendomsrettigheder (som har kollektiv karakter) og EU-varemærkerne (som har individuel karakter).

60. EU-lovgiver har valgt at udøve sin kompetence over oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser både på området for landbrugsprodukter og fødevarer (forordning nr. 510/2006), for spiritus (forordning nr. 110/2008) ( 30 ) og for vinsektoren (forordning nr. 1234/2007). På de områder, som ikke er omfattet af disse forordninger, er oprindelsesbetegnelserne og de geografiske betegnelser underlagt medlemsstaternes kompetence.

61. I sektorer, der er en del af EU-samarbejdet, omfatter beskyttelsen i Unionens forordninger ikke alle oprindelsesbetegnelser eller geografiske betegnelser, men derimod blot dem, der er defineret deri. For så vidt angår førstnævnte omfatter beskyttelsen oprindelsesbetegnelser for varer, hvis kvalitet og kendetegn hovedsagelig eller fuldstændigt kan tilskrives et geografisk miljø med dets naturbetingede og menneskelige faktorer. For så vidt angår sidstnævnte foreligger der kun beskyttelse af geografiske betegnelser for varer, der besidder en særlig kvalitet, et særligt omdømme eller andre kendetegn knyttet til den pågældende geografiske oprindelse. De geografiske betegnelser har det territoriale element til fælles med oprindelsesbetegnelserne, men sidstnævnte er begrænset til varer, hvis kendetegn skyldes naturbetingede eller menneskelige faktorer fra deres oprindelsessted.

62. Hvad angår oprindelsesbetegnelserne for vin har Unionens lovgivningsmæssige tiltag selv udtømt beskyttelsesområdet med henblik på at harmonisere ordningen for alle medlemsstaterne ( 31 ). Medlemsstaternes råderum kan anvendes i forbindelse med reguleringen af rene geografiske betegnelser (ikke kvalificerede), dvs. geografiske betegnelser, som ikke kræver, at produkterne har et særligt kendetegn eller et vist renommé, der hidrører fra det sted, de kommer fra, men de skal være tilstrækkelige til at identificere det pågældende sted. EU-retten omfatter kun beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser, men gør imidlertid dette udtømmende, mens de rene geografiske betegnelser opnår beskyttelse i henhold til national ret.

63. Den indholdsmæssige parallel mellem forordning nr. 510/2006 på den ene side og forordning nr. 1234/2007 for så vidt angår oprindelsesbetegnelser for vin på den anden side er efter min opfattelse ubestridelig. De har det samme formål, nemlig at forsikre forbrugeren om – og på den anden side også indehaverne af de respektive betegnelser – at de produkter, som er omfattet af forordningerne, har et højt kvalitetsniveau på baggrund af deres geografiske oprindelse. I henhold til begge forordninger skal disse produkter (vin i det ene tilfælde og overvejende landbrugsprodukter og fødevarer i det andet) være underlagt den samme registrerings- og efterfølgende beskyttelsesordning på hele Unionens område uanset deres nationale oprindelse.

64. Forordning nr. 479/2008 (hvis affattelse er gældende efter ændringen af forordning nr. 1234/2007) understreger, at sidstnævnte blot er en overførelse af principperne i forordning nr. 510/2006 til oprindelsesbetegnelser for vin. 27. betragtning til forordningen fastlægger udtrykkeligt, at »ansøgninger om oprindelsesbetegnelser [for vine] eller geografiske betegnelser behandles efter den metode, der anvendes i forbindelse med Fællesskabets horisontale kvalitetspolitik for andre fødevarer end vin og brændevin, jf. Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 af 20. marts 2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer«.

65. Der gøres opmærksom på denne parallel i forbindelse med undersøgelsen af kendetegnene ved proceduren for registrering af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser. Dom Budějovický Budvar fremhævede, at »[i] modsætning til andre EF-ordninger til beskyttelse af industrielle og kommercielle ejendomsrettigheder […] bygger registreringsproceduren i forordning nr. 2081/92 og nr. 510/2006 på en kompetencefordeling mellem den pågældende medlemsstat og Kommissionen, eftersom Kommissionen kun kan træffe beslutning om registrering af en betegnelse, såfremt den pågældende medlemsstat har indgivet ansøgning til den herom, og en sådan ansøgning kan kun indgives, såfremt medlemsstaten har kontrolleret, at den er berettiget (dom af 6.12.2001, sag C-269/99, Carl Kühne m.fl., [EU:C:2001:659], præmis 53). De nationale registreringsprocedurer er dermed integrerede i den fællesskabsretlige beslutningsprocedure og udgør en væsentlig del heraf. De kan ikke eksistere uden for EF-beskyttelsesordningen« ( 32 ).

66. Denne model blev indføjet i forordning nr. 479/2008 om vinsektoren ( 33 ) og forordning nr. 110/2008 (artikel 17) om spiritus. Domstolens ræsonnement i Budějovický Budvar-dommen, som er gengivet i det foregående punkt, vedrørende dette (processuelle) element i forordning nr. 2081/92 og forordning nr. 510/2006 kan således anvendes analogt på forordning nr. 1234/2007.

67. Desuden bekræftes den omstændighed, at forordningerne om oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser erstatter de nationale beskæftigelsesordninger, i netop disse forordninger, idet de fastlægger overgangsbestemmelser i betragtning af, at der i Unionen både var nationale ordninger, der allerede indeholdt lovgivning vedrørende oprindelsesbetegnelser, og andre, hvor dette ikke var tilfældet ( 34 ).

68. For så vidt angår vin bør der henvises til forordning nr. 1493/1999, hvis artikel 54, stk. 2, definerede »kvalitetsvin fra bestemte dyrkningsområder« (»kvbd«) og kategorierne herunder. Denne artikels stk. 4 bestemte, at »[m]edlemsstaterne sender Kommissionen listen over de kvbd, de har anerkendt, med nærmere oplysninger for hver kvbd om de nationale bestemmelser, der gælder for produktion og fremstilling af dem«. Eftersom oprindelsesbetegnelsen Porto/Port var beskyttet i henhold til portugisisk ret, fremgik dens vine af kvbd-listen og var beskyttet automatisk i henhold til forordning nr. 1234/2007 (artikel 118s, stk. 1), hvorefter Kommissionen opfører dem i det i samme forordnings artikel 118n omhandlede register (E-Bacchus-databasen) ( 35 ).

69. Denne automatik nuanceres imidlertid af artikel 118s i forordning nr. 1234/2007, som indførte visse forholdsregler for at sikre, at vine fra E-Bacchus-databasen opfyldte visse betingelser, ved at fastsætte frister for, hvornår medlemsstaterne skulle indsende de nødvendige oplysninger, og for hvornår Kommissionen skulle afgøre, hvorvidt de skulle være opført i registret ( 36 ).

70. I henhold til artikel 118f, stk. 7, i forordning nr. 1234/2007 kan en medlemsstat, hvis den ikke har nogen national lovgivning vedrørende beskyttelse af oprindelsesbetegnelser, dog kun midlertidigt, indrømme betegnelsen beskyttelse på nationalt plan. Denne midlertidige beskyttelse ophører på den dato, hvor Kommissionen træffer afgørelse om registrering eller afvisning i henhold til nævnte forordning.

71. Alle disse overgangsbestemmelser bekræfter, hvis en sådan bekræftelse er nødvendig, at medlemsstaterne har mistet kompetencen til at give en yderligere og øget beskyttelse af oprindelsesbetegnelserne for vin, når disse betegnelser har opnået den status, som forordning nr. 1234/2007 tildeler dem. I modsat fald ville det ikke give mening at overveje overgangen fra den tidligere til den nye situation, hvis formål netop er at foranstalte overflytningen af kompetencen til at fastsætte rammerne for beskyttelse. Betragtningerne i Budějovický Budvar- dommen ( 37 ) om forordning nr. 510/2006 vedrørende dette punkt gør sig atter gældende for forordning nr. 1234/2007.

72. På grundlag af disse vurderingselementer (og de øvrige elementer, der ligger til grund for dom Budějovický Budvar ( 38 ), som efter min opfattelse ikke bør behandles yderligere) har IVDP fastholdt, at der er forskel mellem forordning nr. 510/2006 og forordning nr. 479/2008. Jeg afviser ikke, at der er visse forskelle, men de svækker efter min opfattelse ikke den påståede analogi herimellem for så vidt angår forordningernes formål og væsentlige kendetegn.

73. IVDP har henvist til 28. betragtning til forordning nr. 479/2008 i forbindelse med sit anbringende om, at Unionen ønskede at respektere de særlige nationale forhold vedrørende beskyttelse af vin, hvilket fremgår af betragtningens ordlyd: »For at sikre, at vine med oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse bevarer deres kvalitetskendetegn, bør medlemsstaterne kunne anvende strengere regler herfor«.

74. Dette argument forekommer mig imidlertid ikke at være overbevisende. Betydningen af 28. betragtning til forordning nr. 479/2008 skal derimod sammenholdes med artikel 120d i forordning nr. 1234/2007, som gør det muligt for medlemsstaterne at kræve, at der anvendes visse ønologiske fremgangsmåder og indføre strengere begrænsninger for vine, der fremstilles på deres område med beskyttet oprindelsesbetegnelse. Denne bestemmelse svækker hverken ensartetheden eller den udtømmende karakter af ordningen for den beskyttelse, som tildeles de oprindelsesbetegnelser, hvis vine har opnået et mindsteniveau af kvalitet. En medlemsstat, der bestemmer, at dens vine kun kan opnå en beskyttet oprindelsesbetegnelse, hvis de overholder strengere krav til produktionsmetoder, kan gøre dette med rette. Men jeg gentager, at dette krav ikke betyder, at beskyttelsesordningen for oprindelsesbetegnelser, der er blevet registreret for hele Unionens område, kan overlades til den nationale lovgivning ( 39 ).

75. På baggrund af foregående bemærkninger foreslår jeg, at EUIPO’s eneste appelanbringende tages til følge. Hvis Retten havde ret, da den i sin dom fremhævede den »udtømmende« karakter af beskyttelsen i henhold til artikel 118m, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1234/2007 ( 40 ), begik den en retlig fejl, da den i dommens efterfølgende præmisser (44-49) afveg fra denne korrekte konstatering, idet den indrømmede en supplerende beskyttelse i henhold til national ret, som den tidligere indirekte havde afvist.

C. Det andet og tredje anbringende i IVDP’s kontraappel

1. Spørgsmålet om, hvorvidt anbringenderne kan antages til realitetsbehandling

76. Ved første øjekast kan det forekomme, at disse to af IVDP’s appelanbringender ikke kan antages til realitetsbehandling, således som sagens øvrige parter har gjort gældende, eftersom de tilsyneladende vedrører vurderinger foretaget af Retten, som ikke er undergivet Domstolens kontrol i henhold til sidstnævntes faste praksis ( 41 ).

77. Hvis indholdet af de to nævnte anbringender blot var begrænset til en uenighed i Rettens vurderinger af ligheden mellem varemærket og oprindelsesbetegnelsen, de væsentligste elementer i offentlighedens opfattelse heraf eller risikoen for forveksling herimellem, ville jeg tilslutte mig påstanden om afvisning.

78. Jeg er imidlertid ikke af den opfattelse, at dette er den egentlige betydning af de to appelanbringender, men at de gør opmærksom på et reelt retligt problem, som hverken blot består i en vurdering af sagens faktiske omstændigheder eller det, som Domstolen betegner som »bedømmelser af faktisk karakter«. Det drejer sig om at opklare, om Rettens fortolkning af artikel 118m, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1234/2007 er i overensstemmelse med det normative indhold af denne bestemmelse. For at bekræfte eller afvise denne fortolkning må der tydeligvis henvises til juridiske begreber (anvendelse, uretmæssig anvendelse, efterligning, antydning, uretmæssig udnyttelse af omdømmet), som anvendt på visse varemærker og oprindelsesbetegnelser, vil nødvendigvis kræve en konkret og ikke blot abstrakt vurdering. Hvis Domstolen i forbindelse med udøvelsen af sin appelfunktion ikke kan efterprøve, om Retten har foretaget en lovlig fortolkning på dette område, er jeg bange for, at dens prøvelsesret er ret begrænset.

79. Til støtte for sin formalitetsindsigelse har EUIPO påberåbt sig præmis 31 i dom af 21. januar 2016, Viiniverla ( 42 ), hvor Domstolen mindede om, at det tilkommer den forelæggende ret at »vurdere, om betegnelsen »Verlados« for brændevin af æblecider udgør en »antydning« som omhandlet i artikel 16, litra b), i forordning nr. 110/2008 til den beskyttede geografiske betegnelse »Calvados««. Det kan imidlertid ikke konkluderes på baggrund af denne konstatering, som er logisk i forbindelse med en præjudiciel forelæggelse, at Domstolen i en appelsag er forhindret i at træffe afgørelse om, hvordan Retten har fortolket og anvendt det retlige begreb »antydning« (eller et andet tilsvarende begreb) i sin dom.

80. På baggrund af ordlyden af dommen i første instans drejer det sig nu om at besvare spørgsmålet om, hvorvidt oprindelsesbetegnelsen Porto/Port (selv om det kunne være en hvilken som helst anden oprindelsesbetegnelse) kan opfyldte sine iboende funktioner og opnå beskyttelse i henhold til EU-retten. Hvis det antages – således som det følger af Rettens fortolkning, idet den stadfæster appelkammerets tidligere fortolkning – at denne geografiske betegnelse har et meget svagt særpræg ( 43 ), således at det er tilstrækkeligt at tilføje et andet udtryk (»Charlotte« i dette tilfælde) hertil for at kunne registrere EU-varemærker for andre alkoholholdige drikke, ville oprindelsesbetegnelsen Porto/Port lide alvorlig skade, idet den ikke ville kunne forsvare sig mod efterfølgende varemærker for alkoholholdige drikke, der anvender dens karakteristiske bestanddel (Porto/Port) sammen med en af de tusinde andre mulige geografiske betegnelser eller stednavne.

81. Med andre ord består den retlige fejl, der ligger til grund for denne del af dommen i første instans, efter min opfattelse af en manglende overholdelse af den EU-retlige bestemmelse, der fastlægger retten til oprindelsesbetegnelsen Porto/Port, som blev indført ved forordning nr. 1234/2007, ved at forbyde registrering af varemærker for alkoholholdige drikke, som anvender nævnte betegnelse. Eksklusionsretten (ius excludendi alios) er afgørende for den beskyttelse, som tillægges oprindelsesbetegnelserne for vin ved nævnte forordning, hvis artikel 118m, stk. 2, beskytter dem mod enhver direkte eller indirekte kommerciel anvendelse af deres betegnelser, for så vidt en sådan anvendelse udnytter en oprindelsesbetegnelses omdømme [litra a)], og mod enhver uretmæssig anvendelse, efterligning eller antydning af oprindelsesbetegnelsen [litra b)]. Anbringenderne IVDP’s kontraappel, som efter min opfattelse kan antages til realitetsbehandling, vedrører begge former for beskyttelse.

2. Det andet anbringende i IVDP’s kontraappel

82. IVDP gjorde i sin ugyldighedsbegæring ved Retten gældende, at appelkammeret havde tilsidesat artikel 118m, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning nr. 1234/2007, idet det afviste, at indføjelsen af oprindelsesbetegnelsen Porto/Port i varemærket »Port Charlotte« udgjorde en uretmæssig udnyttelse af denne oprindelsesbetegnelses omdømme. Retten svarede med en stadfæstelse af appelkammerets afgørelse, dvs. »at det omtvistede varemærke hverken anvendte eller antydede den nævnte oprindelsesbetegnelse, således at der ikke var anledning til at undersøge dets omdømme« ( 44 ).

83. Dette svar fra Retten afviger på den ene side i en vis grad fra det af sagsøgeren i første instans anførte. I forbindelse med sagsøgeren i første instans’ diskussion af udnyttelsen af oprindelsesbetegnelsens omdømme henviser Retten til begrebet »antydning«, som ikke optræder i artikel 118m, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning nr. 1234/2007, men derimod i samme stykkes litra b), som et af de andre appelanbringender vedrører.

84. Retten udtalte sig ikke sammenhængende, idet den konstaterede, at »det omtvistede varemærke hverken anvendte […]den nævnte oprindelsesbetegnelse« (dommens præmis 72), og derefter bemærkede, at »ordet »port« udgør en integrerende del af det omtvistede varemærke« (den appellerede doms præmis 76, som vedrører analysen af antydningen).

85. Idet der et øjeblik ses bort fra problemerne vedrørende antydningen, som jeg vil behandle under det følgende anbringende, er det ubestrideligt, at varemærket »Port Charlotte« gengiver et udtryk, der er specifikt for oprindelsesbetegnelsen, altså »Port«. Det kan ved første øjekast konstateres, at varemærkets første element er identisk med oprindelsesbetegnelsen. Dermed opfyldes den første centrale betingelse for beskyttelse i henhold til artikel 118m, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning nr. 1234/2007, og Retten begik en fejl, idet den ikke konstaterede dette i dommens præmis 72.

86. Desuden foreligger der et omdømme for de af oprindelsesbetegnelsen omfattede vine, som ikke er genstand for debat, eftersom det kan anses for at være almindeligt kendt ( 45 ). Diskussionen er dermed begrænset til en afklaring af, hvorvidt det omtvistede varemærkes anvendelse af det udtryk, der er specifikt for oprindelsesbetegnelsen, medfører en uretmæssig udnyttelse af denne med henblik på artikel 118m, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning nr. 1234/2007.

87. Årsagerne til, at Retten afviste, at der var tale om en sådan uretmæssig udnyttelse, hviler på et fejlagtigt retligt grundlag, som jeg allerede har henvist til. Ifølge Retten savner oprindelsesbetegnelsen Porto/Port et egentligt særpræg, eftersom dets eneste udtryk (Porto/Port) – når det indgår i et varemærke for alkoholholdige drikke, som gengiver det sammen med et andet ord – opfattes af offentligheden som en betegnelse for et geografisk sted (en havn), som er kendetegnet ved det andet element. Ud fra dette synspunkt er Porto/Port således enten en artsbetegnelse eller en ganske almindelig betegnelse, som enhver økonomisk aktør, der ønsker at identificere sine egne alkoholholdige drikke hermed, kan tilegne sig ved at tilføje et ord (personer, byer, stednavne eller landskabsformer).

88. Denne præmis er efter min opfattelse uantagelig, for så vidt som den i en vis grad svækker særpræget ved oprindelsesbetegnelsen Porto/Port, som den reelt set omdanner til en artsbetegnelse, hvilket udtrykkeligt er forbudt i henhold til artikel 118m, stk. 3, i forordning nr. 1234/2007 ( 46 ).

89. En konstatering således som den af Retten foretagne ( 47 ) af, at udtrykket »port« ligeledes i forbindelse med alkoholholdige drikke henviser til en havn ved havet eller ved en flod frem for til oprindelsesbetegnelsen, indebærer, at sidstnævnte udvandes og tillægges karakter af artsbetegnelse, hvorved den mister sin beskyttelse. Selv om »port« betyder havn på engelsk eller fransk, kan denne omstændighed ikke berettige, at oprindelsesbetegnelsen mister sin beskyttelse: Afgørelsen om at tillægge oprindelsesbetegnelsen den samme beskyttelse som de øvrige oprindelsesbetegnelser for vin, og ikke en forringet beskyttelse som følge af visse semantiske overvejelser, blev truffet, da Unionens myndigheder godkendte, at den blev opført på listen over beskyttede oprindelsesbetegnelser.

90. Konsekvenserne af denne beskyttelse, som er fastlagt i EU-retten, er i denne sag, at udtrykket »Port« ikke kan anvendes, hverken alene eller sammen med andre udtryk, i varemærker for alkoholholdige drikke, der uretmæssigt kan udnytte dens omdømme (navnlig drikke, som til en vis grad er beslægtet i konkurrencemæssig forstand, idet de er rettet mod den samme type målgruppe og benytter de samme distributions- og salgskanaler).

91. Dermed begik Retten en retlig fejl, idet den ikke foretog en korrekt vurdering af omfanget af den beskyttelse, der tilkommer oprindelsesbetegnelserne for vin (herunder oprindelsesbetegnelsen Porto/Port), som en forudsætning for at træffe afgørelse om, hvorvidt de varemærker, der tilegner sig denne oprindelsesbetegnelses karakteristiske udtryk, uretmæssig har udnyttet dens omdømme.

3. Det tredje anbringende i IVDP’s kontraappel

92. Dette anbringende er støttet på tilsidesættelsen af artikel 118m, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1234/2007. IVDP har kritiseret Retten for ikke at have anerkendt ( 48 ), at det omtvistede varemærke har antydet oprindelsesbetegnelsen Porto/Port.

93. Den omstændighed, at det foregående appelanbringende er taget til følge, medfører, at det ikke er nødvendigt at undersøge nærværende anbringende, eftersom den konstaterede tilsidesættelse af artikel 118m, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning nr. 1234/2007 indebærer, at Rettens dom ophæves. Jeg vil ikke desto mindre foretage nævnte undersøgelse.

94. Domstolens har i sin praksis ( 49 ) konstateret, at antydningen »omfatter det tilfælde, hvor det udtryk, der anvendes som betegnelse for et produkt, omfatter en del af en beskyttet betegnelse, således at forbrugeren, når han ser dette produkts navn, i ånden føres til at tænke på den vare, som betegnelsen gælder for« ( 50 ).

95. Forbuddet mod antydning er ikke nødvendigvis betinget af, at offentligheden reelt set forveksler de to nævnte elementer. Det er ikke afgørende, at forbrugeren tror, at det antydende varemærke tilegner sig det, der er beskyttet af den oprindelsesbetegnelse, som antydes. Domstolen har gentagne gange fastslået, at der kan foreligge en antydning af en beskyttet betegnelse, uden at der er nogen risiko for forveksling af de pågældende produkter ( 51 ).

96. Det er korrekt, at Retten i den appellerede doms præmis 76 henviste til Domstolens praksis vedrørende den manglende nødvendighed af, at der foreligger en risiko for forveksling, for at der kan være tale om antydning. I forbindelse med redegørelsen for sin holdning hertil bekræftede Retten imidlertid appelkammerets vurdering, hvorefter »der ikke forelå en »antydning« af en portvin […], idet whisky er et andet produkt, og der ikke er nogen bestanddel i det omtvistede varemærke, der indeholder en potentielt vildledende eller fordrejet angivelse« ( 52 ). På denne baggrund forkastede Retten det relevante annullationsanbringende under henvisning til »de betragtninger, der er anført i præmis 71 ovenfor« vedrørende anvendelsen af det omtvistede varemærke ( 53 ).

97. På baggrund af denne argumentation er jeg af den opfattelse, at Retten har begået en dobbelt retlig fejl: a) Retten tager på den ene side fejl for så vidt angår selve begrebet »antydning«, således som det er blevet fortolket i Domstolens praksis, idet den er af den opfattelse, at det ikke foreligger i dette tilfælde, eftersom der ikke er risiko for forveksling mellem whisky og portvin, og b) ved på den anden side at henvise til en tidligere passage i dommen begår den atter den fejl, som jeg allerede har påpeget i forbindelse med behandlingen af IVDP’s andet appelanbringende.

98. Ud fra opfattelsen hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet europæisk gennemsnitsforbruger kan varemærket »Port Charlotte«, »selv hvis der ikke er nogen risiko for forveksling« ( 54 ) med oprindelsesbetegnelsen Porto/Port, antyde de af nævnte oprindelsesbetegnelse beskyttede vine. Retten burde have set bort fra risikoen for forveksling ( 55 ) og have fokuseret på, om det nye varemærke »i offentlighedens bevidsthed [skaber] associationer vedrørende produktets oprindelse« ( 56 ), navnlig eftersom der er tale om produkter, der har visuelle ligheder, idet de begge er alkoholholdige drikke på flaske, og i betragtning af det (delvise) fonetiske slægtskab mellem den anerkendte oprindelsesbetegnelse og det varemærke, som ønskes erklæret ugyldigt ( 57 ).

99. Når alt kommer til alt, bør de to appelanbringender, som såvel EUIPO og IVDP har fremsat, efter min opfattelse tages til følge, og den appellerede dom ophæves.

100. Ifølge artikel 61, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol kan Domstolen, såfremt den ophæver den af Retten trufne afgørelse, selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse. Dette er efter min opfattelse tilfældet i nærværende sag.

VII. Forslag til afgørelse

101. På grundlag af ovenstående betragtninger foreslår jeg, at Domstolen træffer følgende afgørelse: »1) Den Europæiske Unions Rets dom af 18. november 2015, Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto mod KHIM – Bruichladdich Distillery (T-659/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:863), ophæves. 2) Afgørelse truffet den 8. juli 2014 af Fjerde Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 946/2013-4) om en ugyldighedsbegæring vedrørende varemærket »Port Charlotte«, nr. 5421474, annulleres. 3) Parterne bærer hver deres egne omkostninger.«

( 1 ) – Originalsprog: spansk.

( 2 ) – Den beskyttede geografiske betegnelse omfatter udtrykkene Oporto, Porto, Port, Portvin, Port Wine, Portwein, Portwijn, vin de Porto og vinho do Porto.

( 3 ) – Dom af 18.11.2015, Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto mod KHIM– Bruichladdich Distillery (PORT CHARLOTTE) (T-659/14, herefter den appellerede dom, EU:T:2015:863).

( 4 ) – Rådets forordning af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT 2007, L 78, s. 1).

( 5 ) – Rådets forordning af 22.10.2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (EUT 2007, L 299, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 491/2009 af 25.5.2009 (EUT 2009, L 154, s. 1) (herefter »forordning nr. 1234/2007«).

( 6 ) – Nicearrangementet af 15.6.1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som ændret den 28.9.1979 (United Nations Treaty Series, bd. 1154, nr. I 18200, s. 89).

( 7 ) – Rådets forordning af 29.4.2008 om den fælles markedsordning for vin, om ændring af forordning (EF) nr. 1493/1999, (EF) nr. 1782/2003, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 3/2008 og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2392/86 og (EF) nr. 1493/1999 (EUT 2008, L 148, s. 1). I kraft fra den 1.8.2009 sammen med gennemførelsesbestemmelserne.

( 8 ) – Sag C-478/07 (EU:C:2009:521).

( 9 ) – Rådets forordning af 20.3.2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT 2006, L 93, s. 12).

( 10 ) – Dom af 4.3.1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C-87/97, EU:C:1999:115).

( 11 ) – Dom af 8.9.2009, Budějovický Budvar (C-478/07, EU:C:2009:521).

( 12 ) – Dom af 8.5.2014 (C-35/13, EU:C:2014:306).

( 13 ) – Som særskilt kritiserer den appellerede doms præmis 38 og 41.

( 14 ) – IVDP har navnlig rettet kritik af den appellerede doms præmis 68-73.

( 15 ) – Med henvisning til dom af 4.3.1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola(C-87/97, EU:C:1999:115, præmis 25), af 26.2.2008, Kommissionen mod Tyskland (C-132/05, EU:C:2008:117, præmis 44), og af 14.7.2011, Bureau national interprofessionnel du Cognac(C-4/10 og C-27/10, EU:C:2011:484, præmis 56).

( 16 ) – IVDP har i denne retning henvist til den appellerede doms præmis 74-77.

( 17 ) – Sag C-75/15 (EU:C:2016:35, præmis 31).

( 18 ) – Sag C-75/15 (EU:C:2016:35).

( 19 ) – I den appellerede dom og i parternes skriftlige indlæg er der blevet henvist til forordning nr. 491/2009 som den gældende lovgivning. Der er i virkeligheden tale om den udgave af forordning nr. 1234/2007, der er blevet ændret ved førnævnte forordning. Forordning nr. 1234/2007 indeholdt oprindeligt blot bestemmelser om vinsektoren, som ikke var genstand for regelændringer. De bestemmelser, der var under revidering, skulle indføjes, når de var blevet godkendt, hvilket skete ved forordning nr. 479/2008 om den fælles markedsordning for vin. Ved forordning nr. 491/2009 indlemmes vinsektoren fuldt ud i forordning nr. 1234/2007 sammen med de politiske beslutninger, der blev vedtaget med forordning nr. 479/2008.

( 20 ) – Adspurgt af Domstolen forklarede IVDP’s repræsentant, at den nationale rets højere beskyttelsesniveau bestod i et forbud mod, at et varemærke uretmæssigt udnytter prestigen ved oprindelsesbetegnelsen Porto/Port.

( 21 ) – Punkt 60 i stævningen til Retten, indgivet den 15.9.2014.

( 22 ) – Punkt 62 i kontraappellen.

( 23 ) – Punkt 90 i IVDP’s svarskrift til EUIPO’s appel.

( 24 ) – Det bør tilføjes, at baggrunden for, at EU-lovgiver indførte en markedsordning for vin, findes i betragtningerne til forordning nr. 479/2008, der var forgænger til forordning nr. 491/2009, som således bliver et redskab til fortolkning af forordningens rækkevidde.

( 25 ) – Dom af 8.9.2009 (C-478/07, EU:C:2009:521).

( 26 ) – Omstændighederne ved nævnte strid var så meget lig omstændighederne ved den foreliggende sag, at ordlyden af generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomers forslag til afgørelse i sag Budějovický Budvar (C-478/07, EU:C:2009:52, punkt 89) fortsat gør sig gældende otte år efter: »Kort sagt anmodes Domstolen om at udtale sig om den udtømmende karakter af fællesskabsordningen til beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser. Dette er et af de mest omdiskuterede emner på det her omhandlede område, og retspraksis har på nuværende tidspunkt kun delvist givet et svar herpå.«

( 27 ) – Dom af 8.9.2009, Budějovický Budvar (C-478/07, EU:C:2009:521, præmis 114).

( 28 ) – Den appellerede doms præmis 41.

( 29 ) – Ibidem, præmis 44-49.

( 30 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 af 15.1.2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89 (EUT 2008, L 39, s. 16).

( 31 ) – Denne harmoniseringstendens ønskes desuden udvidet til andre sektorer. Europa-Parlamentet har f.eks. vedtaget en beslutning af 6.10.2015 om en mulig udvidelse af beskyttelsen af geografiske betegnelser i Den Europæiske Union til at omfatte ikke-landbrugsprodukter (2015/2053(INI)). Det fremhæves i denne beslutning, at »den eksisterende nationale lovgivning, som beskytter ikke-landbrugsprodukter, medfører forskellige beskyttelsesniveauer i medlemsstaterne, hvilket ikke er i overensstemmelse med målene for det indre marked og skaber problemer for en effektiv beskyttelse af dem i EU og i de medlemsstater, hvor de ikke er omfattet af national lovgivning, hvilket viser, at der er behov for et fælles system for beskyttelse af geografiske betegnelser i hele EU« (min fremhævelse). Beslutningen, hvori Kommissionen opfordres til snarest muligt at fremsætte et lovgivningsforslag, kan læses på adressen: ttp://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P8-TA-2015-0331+0+DOC+XML+V0//DA

( 32 ) – Dom af 8.9.2009, Budějovický Budvar (C-478/07, EU:C:2009:521, præmis 116 og 117). Samme mål om at sikre en ensartet beskyttelse i Unionen af de geografiske betegnelser, der er i overensstemmelse med forordningen (dengang Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14.7.1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (EFT 1992, L 208, s. 1)), såfremt de er registreret i overensstemmelse med forordningen, fremgår af dom af 9.6.1998, Chiciak og Fol (C-129/97 og C-130/97, EU:C:1998:274, præmis 25). Se i denne retning dom af 4.3.1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C-87/97, EU:C:1999:115, præmis 18).

( 33 ) – 29. betragtning til forordningen beskriver, hvordan der opnås beskyttelse ved hjælp af registrering på fællesskabsplan, og at det tilkommer Kommissionen at sikre, at ansøgningerne opfylder betingelserne i forordningen, og at tilgangen er den samme i alle medlemsstaterne.

( 34 ) – Dom af 8.9.2009, Budějovický Budvar (C-478/07, EU:C:2009:521, præmis 118-120), og af 9.6.1998, Chiciak og Fol (C-129/97 og C-130/97, EU:C:1998:274, præmis 28), opfattede dette element som en indikation af, at medlemsstaterne havde mistet deres beskyttelsesordninger.

( 35 ) – Jf. http://ec.europa.eu/agriculture/markets/wine/e-bacchus/index.cfm?language=DA

( 36 ) – I henhold til denne bestemmelse kunne Kommissionen, såfremt de relevante oplysninger ikke blev indsendt til tiden, fjerne oprindelsesbetegnelserne fra E-Bacchus-databasen. Kommissionen kunne ligeledes indtil den 31.12.2014 træffe afgørelse om at annullere beskyttelsen af de oprindelsesbetegnelser, der ikke opfyldte betingelserne i artikel 118b i forordning nr. 1234/2007.

( 37 ) – Dom af 8.9.2009 (C-478/07, EU:C:2009:521).

( 38 ) – Ibidem.

( 39 ) – Den omstændighed, at der tillades nationale kvalitetsniveauer, der er højere end det i forordningerne fastsatte niveau, fremgår desuden af artikel 6 i forordning nr. 110/2008 for så vidt angår spiritus.

( 40 ) – Den appellerede doms præmis 38 har følgende ordlyd: »I overensstemmelse med ånden og ordningen i den enkelte lovgivningsmæssige ramme for den fælles landbrugspolitik (første betragtning til forordning nr. 491/2009, jf. ligeledes i denne retning og analogt med forordning nr. 510/2006 dom af 8.9.2009, Budějovický Budvar, C-478/07, […], EU:C:2009:521, præmis 107 ff.) er de præcise betingelser og omfanget af denne beskyttelse for så vidt angår anvendelsesområdet for forordning nr. 491/2009 blevet fastsat udelukkende i samme forordnings artikel 118m, stk. 1 og 2«.

( 41 ) – Jf. bl.a. senest dom af 2.3.2017, Panrico mod EUIPO (C-655/15 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2017:155, præmis 68), der henviser til kendelse af 16.5.2013, Arav mod H.Eich og KHIM (C-379/12 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:317, præmis 42, 81 og 82), dom af 19.3.2015, MEGA Brands International mod KHIM (C-182/14 P, EU:C:2015:187, præmis 48-51), og kendelse af 7.4.2016, Harper Hygienics mod EUIPO (C-475/15 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2016:264, præmis 35 og 36).

( 42 ) – Sag C-75/15 (EU:C:2016:35).

( 43 ) – Dette blev gjort gældende af både EUIPO og Bruichladdich med andre ord i retsmødet. EUIPO har navnlig gjort gældende, at»»Porto« og »Port« er artsbetegnelser«, men korrigerede senere denne udtalelse og anførte, at »de har en vis generisk konnotation«.

( 44 ) – Den appellerede doms præmis 72.

( 45 ) – Ifølge IVDP (punkt 83 i dens ugyldighedsbegæring) havde EUIPO anerkendt omdømmet for oprindelsesbetegnelsen Porto/Port i tidligere afgørelser, som IVDP henviste til. Det forekommer ikke, at dette punkt reelt set har været genstand for diskussion på grund af de af oprindelsesbetegnelsen omfattede vines internationale anseelse og omdømme.

( 46 ) – Bekymringen over at forbyde uretmæssig anvendelse af oprindelsesbetegnelser for vin med henvisning til deres teoretiske status af artsbetegnelse har en lang historie bag sig. Artikel 4 i Madrid-aftalen om undertrykkelse af falske eller vildledende oprindelsesangivelser af 14.4.1891 fastlagde, at »de enkelte landes domstole bestemmer, hvilke betegnelser der på grund af deres karakter af artsbetegnelse er undtaget fra nærværende aftales bestemmelser, hvilket imidlertid ikke omfatter regionale oprindelsesbetegnelser for vinprodukter i form af årgangsvine, som fremgår af denne artikel« (min fremhævelse).

( 47 ) – Den appellerede doms præmis 71.

( 48 ) – Den appellerede doms præmis 74-77.

( 49 ) – Dom af 4.3.1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C-87/97, EU:C:1999:115, præmis 25), af 26.2.2008, Kommissionen mod Tyskland (C-132/05, EU:C:2008:117, præmis 44), af 14.7.2011, Bureau national interprofessionnel du Cognac (C-4/10 og C-27/10, EU:C:2011:484, præmis 56), og af 21.1.2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35, præmis 21).

( 50 ) – Denne retspraksis er ved lejlighed blevet kritiseret for at kræve, at »en del af en beskyttet betegnelse er omfattet«, eftersom et varemærke selv uden dette kan have de elementer, der i offentlighedens optik antyder den beskyttede oprindelsesbetegnelse.

( 51 ) – Dom af 4.3.1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C-87/97, EU:C:1999:115, præmis 26), af 26.2.2008, Kommissionen mod Tyskland (C-132/05, EU:C:2008:117, præmis 45), og af 21.1.2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35, præmis 45).

( 52 ) – Den appellerede doms præmis 74.

( 53 ) – Ibidem, præmis 75.

( 54 ) – Dom af 21.1.2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35, præmis 52).

( 55 ) – EUIPO havde anerkendt denne risiko i andre tilsvarende sager, som IVDP fremhævede over for Retten (punkt 71 i IVDP’s stævning). I sin af afgørelse af 14.5.2014 tog EUIPO IVDP’s klage over registreringen af EU-varemærke nr. 11229317, »Port Ruhige«, for whisky til følge efter at have bemærket, at der var risiko for forveksling mellem dette varemærke og oprindelsesbetegnelsen Porto/Port på grund af deres visuelle, fonetiske og begrebsmæssige lighed, og idet der var tale om alkoholholdige drikke, der sælges gennem de samme distributionskanaler. I forbindelse med denne afgørelse forkastede EUIPO varemærkehaverens anbringende, hvorefter det blev understreget, at oprindelsesbetegnelsen havde en svag grad af særpræg. EUIPO konstaterede ligeledes, at visse forbrugere kunne »antage, at varemærket [Port Ruhige] er en underbetegnelse af oprindelsesbetegnelsen [»Port«] med henblik på eksport«.

( 56 ) – Dom af 21.1.2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35, præmis 45).

( 57 ) – Dette kriterium blev anvendt i dom af 4.3.1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C-87/97, EU:C:1999:115, præmis 27), af 26.2.2008, Kommissionen mod Tyskland (C-132/05, EU:C:2008:117, præmis 27), af 14.7.2011, Bureau national interprofessionnel du Cognac (C-4/10 og C-27/10, EU:C:2011:484, præmis 57), og af 21.1.2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35, præmis 33).