ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Omfatter anvendelsesområdet for artikel 22, nr. 2), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) (herefter »forordning nr. 44/2001«) også tvister, hvor et selskab eller en juridisk person modsætter sig et krav, der er gjort gældende over for dette selskab eller denne juridiske person i forbindelse med en retlig transaktion, med henvisning til, at de beslutninger, der blev truffet af dets eller dens egne organer med henblik på gennemførelsen af den retlige transaktion, er ugyldige som følge af tilsidesættelse af selskabets eller personens egne vedtægter?
b)

Er det af skattemyndighederne anvendte kriterium — hvorefter der ikke foreligger væsentlige økonomiske betragtninger, der kan begrunde det overtagende selskabs ansøgning om overførsel af skattemæssige underskud fra det overtagne selskab, hvorfor skattemyndighederne fandt, at det fra det overtagende selskabs synspunkt ikke var nogen åbenbar økonomisk interesse i overførslen, henset til, at det overtagne selskab ikke udøvede nogen virksomhed som holdingselskab og ikke rådede over finansielle andele og derfor blot ville overføre betydelige underskud, selv om fusionen kunne have en positiv virkning med hensyn til koncernens omkostningsstruktur — foreneligt med ovennævnte fællesskabsforskrift?
2)

Var artikel 38, stk. 1, i Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Bulgarien på den anden side til hinder for anvendelse af § 30, stk. 1 og stk. 5, i den østrigske Rechtsanwaltsordnung, hvorefter bl.a. godtgørelse af østrigsk statsborgerskab eller statsborgerskab, der må sidestilles hermed, er en forudsætning for den den 2. januar 2004 indgivne begæring fra en bulgarsk statsborger, der er ansat hos en østrigsk advokat, om optagelse på den østrigske liste over advokatfuldmægtige samt om meddelelse af fuldmagtsbevis i henhold til § 15, stk. 3, i den østrigske Rechtsanwaltsordnung, og til hinder for afslaget på begæringen, som uanset at de øvrige betingelser er opfyldt, og der er meddelt etablerings- og arbejdstilladelse i Østrig, alene er begrundet i nationalitet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 134/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 17. marts 2010 — Prism Investments B.V. mod J.A. van der Meer, i sin egenskab af kurator ved likvidationen af Arilco Holland B.V.

(Sag C-139/10)

2010/C 134/43

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Prism Investments B.V.

Sagsøgt: J.A. van der Meer, i sin egenskab af kurator ved likvidationen af Arilco Holland B.V.

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 45 i forordning nr. 44/2001 (1) til hinder for, at en ret, der skal træffe afgørelse vedrørende en appel i henhold til denne forordnings artikel 43 eller 44, afslår at erklære en retsafgørelse for eksigibel eller ophæver en afgørelse om eksigibilitet af andre grunde, som er anført mod fuldbyrdelsen af en afgørelse, der er erklæret for eksigibel, end en af de grunde, der er anført i forordningens artikel 34 og 35, og som er opstået efter vedtagelsen af denne afgørelse, som f.eks., at afgørelsen er efterkommet?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 134/24

Sag anlagt den 5. marts 2010 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-121/10)

2010/C 134/36

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, L. Flynn, A. Stobiecka-Kuik og K. Walkerová, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2009/1017/EU af 22. december 2009 om Republikken Ungarns myndigheders ydelse af statsstøtte til køb af landbrugsjord mellem den 1. januar 2010 og den 31. december 2013 (1) annulleres.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved at vedtage den anfægtede afgørelse har Rådet ophævet Kommissionens beslutning, som følger af forslaget om passende foranstaltninger i punkt 196 i rammebestemmelserne for landbrug fra 2007 og af Ungarns ubetingede tilslutning til forslaget, hvorved Ungarn er tvunget til at bringe to eksisterende støtteordninger til køb af landbrugsjord til ophør senest den 31. december 2009. Under påberåbelse af at der forelå særlige omstændigheder gav Rådet tilladelse til, at Ungarn opretholdt disse ordninger indtil rammebestemmelserne for landbrug fra 2007 udløb den 31. december 2013. De af Rådet fremførte omstændigheder som begrundelse for afgørelsen er af indlysende grunde ikke omstændigheder af en sådan karakter, at de kan begrunde den trufne afgørelse og tager ikke hensyn til Kommissionens beslutning med hensyn til denne ordning.

Til støtte for annullationspåstanden har Kommissionen fremført fire anbringender:

a) For det første er Kommissionen af den opfattelse, at Rådet ikke har kompetence til at handle i medfør af artikel 108, stk. 2, tredje afsnit, TEUF, fordi den støtte, som Rådet godkendte, var en eksisterende støtte, som Ungarn havde forpligtet sig til at afskaffe ved udgangen af 2009, da Ungarn godkendte de passende foranstaltninger, som Kommissionen havde foreslået.

b) For det andet har Rådet misbrugt sine beføjelser, idet Rådet forsøgte at ophæve Kommissionens afgørelse om, at støtteforanstaltningerne, som Ungarn frit kunne opretholde indtil udgangen af 2009, men ikke derefter, kunne opretholdes indtil 2013.

c) Med sit tredje anbringende gør Kommissionen gældende, at den anfægtede afgørelse er vedtaget i strid med princippet om loyalt samarbejde, som gælder for medlemsstater og også institutionerne imellem. Rådet har med sin afgørelse fritaget Ungarn fra medlemsstatens samarbejdsforpligtelse med Kommissionen i forbindelse med de passende foranstaltninger, som denne medlemsstat har godkendt, vedrørende eksisterende støtte til køb af landbrugsjord inden for rammerne af samarbejdet i henhold til artikel 108, stk. 1, TEUF.

d) Med sit sidste anbringende gør Kommissionen gældende, at Rådet har anlagt et åbenbart fejlskøn for så vidt, at Rådet fandt, at der forelå særlige omstændigheder, der kunne begrunde vedtagelsen af den godkendte foranstaltning.

(1) EUT L 348, s. 55.
1)

Skal artikel 11, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester (1) […] og navnlig kravene om at sikre optimal udnyttelse af knappe ressourcer og styrke nyskabende tjenester, fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som afkobler gebyrbeløbet på denne type ressourcer (afgift for brug af radiospektret) fra det særlige formål, der tidligere udtrykkeligt henvistes til (finansiering af forskning og uddannelse på teleområdet samt opfyldelse af public serviceforpligtelserne), uden at henvise til et andet særligt formål?
1)

Vedrørende fortolkning af artikel 2, nr. 1), og artikel 4 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (1): Foreligger der ved salg (køb) af nødlidende fordringer som følge af, at køberen af fordringen overtager inddrivelsen af fordringen og tabsrisikoen, ligeledes en ydelse mod vederlag og en økonomisk aktivitet hos køberen, i det tilfælde, at købsprisen — ikke fastsættes efter fordringernes pålydende værdi med et aftalt fast nedslag som kompensation for, at køberen overtager inddrivelsen af fordringen og tabsrisikoen, men derimod — tager udgangspunkt i den anslåede tabsrisiko for den enkelte fordring og kun tillægger inddrivelsen af fordringen en underordnet betydning i forhold til nedsættelsen for tabsrisikoen?
2)

Som følge heraf har Kommissionen i henhold til artikel 226 EF, nu artikel 258 TEUF, tilstillet Nederlandene en åbningsskrivelse og en begrundet udtalelse. Heri har Kommissionen anført, at de for den sociale sikring gældende bestemmelser i Nederlandene, efter Kommissionens opfattelse, også skal finde anvendelse på alle medarbejdere på nederlandske boreplatforme, der er statsborgere i en anden EU-medlemsstat. De nederlandske myndigheders vægring ved at tilkende disse personer deres sociale sikringsydelser er uforenelig med afsnit II i forordning (EØF) nr. 1408/71, navnlig med artikel 13, stk. 2, litra a), og artikel 3, stk. 1, heri, samt med artikel 39 — 42 EF (nu artikel 45-48 TEUF).
b)

bestemmelser, som garanterer faktisk fastholdelse af de markedspositioner, som er blevet opnået (eksempelvis et forbud mod at nye koncessionshavere åbner centre inden for en vis afstand i forhold til de eksisterende centre);
2)

Er artikel 67 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, undertegnet i Lissabon den 13. december 2007, til hinder for en lovgivning som den, der er fastsat i artikel 78-2, stk. 4, i code de procédure pénale, der har følgende ordlyd: »I en zone mellem Frankrigs landgrænse til stater, som er parter i den i Schengen den 19. juni 1990 undertegnede konvention, og en linje på fransk område i en afstand af 20 kilometer herfra samt i offentligt tilgængelige zoner på havne, i lufthavne og på jernbane- og rutebilstationer, som er åbne for international trafik og udpeget ved bekendtgørelse, kan der ligeledes foretages kontrol af enhver persons identitet i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 1 med henblik på at kontrollere overholdelsen af pligten til at være indehaver af, være i besiddelse af og fremvise de ved lov foreskrevne beviser og dokumenter. Såfremt kontrollen finder sted om bord på et tog, der tilbagelægger en international strækning, kan kontrollen foretages på strækningen mellem grænsen og den første station efter 20 kilometer-linjen fra grænsen. På internationale jernbanelinjer med særlige karakteristika for så vidt angår hvilke stationer de betjener, kan kontrollen tillige foretages mellem denne station og en station beliggende inden for de følgende halvtreds kilometer. Disse jernbanelinjer og disse stationer udpeges ved ministeriel bekendtgørelse. Såfremt en motorvejsstrækning begynder i den i dette stykkes første punktum nævnte zone, og det første betalingsanlæg er beliggende efter 20 kilometer-linjen, kan kontrollen desuden finde sted på strækningen indtil dette første betalingsanlæg, på holdepladser samt ved betalingsanlægget og holdepladser i forbindelse hermed. De betalingsanlæg, som er omfattet af denne bestemmelse, udpeges ved bekendtgørelse.«?
2)

Kan nationale bestemmelser, der forpligter arbejdsgivere til at oprette og føre talrige social- og arbejdsretlige dokumenter som foreskrevet i artikel 157-169 i programloven af 22. december 1989, og hvis tilsidesættelse kan sanktioneres strafferetligt eller administrativt ved pålæggelse af bøder eller ved civilretlige retsfølger, forenes med fællesskabsretten og med Rådets direktiv 97/81/EF, nærmer bestemt § 5, stk. 1, litra a), [i rammeaftalen i bilaget til dette direktiv] hvori bestemmes, at medlemsstaterne, efter høring af arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med national lovgivning eller praksis, bør identificere og tage op til overvejelse hindringer af juridisk eller administrativ art, der kan begrænse mulighederne for deltidsarbejde, og hvor det er hensigtsmæssigt, fjerne disse hindringer?
4)

Såfremt det foregående spørgsmål besvares benægtende, spørges, om den sanktion, der skal finde anvendelse, kan bestå i inddrivelse af den del af omstruktureringsstøtten, der er tildelt, og tilbageførelse af overgangskvoten? Hvorledes fastsættes det tilbagebetalingspligtige beløb i henhold til artikel 26, stk. 1, og den sanktion, som er omhandlet i artikel 27 i Kommissionens forordning nr. 968/2006, i de situationer, hvor en virksomhed, der fremstiller sukker, har modtaget omstruktureringsstøtte (for produktionsåret 2006-2007) og har anvendt sin overgangskvote (for hvilken der ikke er tildelt nogen omstruktureringsstøtte)? Skal der ved fastsættelsen af beløbet og sanktionen tages hensyn til følgende elementer: a) de omkostninger, som den pågældende virksomhed, der fremstiller sukker, har afholdt i forbindelse med nedlæggelsen af sine produktionsfaciliteter? b) de tab, som den pågældende virksomhed, der fremstiller sukker, har lidt som følge af, at virksomheden har givet afkald på sin almindelige basiskvote? c) den omstændighed, at overgangskvoten er en punktuel overgangsforanstaltning, som alene vedrører produktion i produktionsåret 2006-2007, men som ikke finder anvendelse på de andre produktionsår (bortset fra overgangskvoterne for sukker)? d) er fastsættelsen af et tilbagebetalingspligtigt beløb, som ikke tager hensyn til de førnævnte elementer under punkt a) — c) i strid med proportionalitetsprincippet?
C 161/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Isernia (Italien) den 2. april 2010 — straffesag mod Aldo Patriciello

(Sag C-163/10)

(2010/C 161/37)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Isernia

Part i straffesagen

Aldo Patriciello

Præjudicielt spørgsmål

Den Europæiske Unions Domstol om at træffe afgørelse vedrørende det præjudicielle spørgsmål, om den påståede lovovertrædelse (der er beskrevet i anklageskriftet og som allerede har været genstand for en afgørelse om beskyttelse af immunitet vedtaget af Europa-Parlamentet den 5.5.2009) begået af europaparlamentarikeren Aldo Patriciello, der er kvalificeret som bagvaskelse i henhold til artikel 368 i Codice Penale, udgør en meningstilkendegivelse under udøvelse af hvervet i henhold til artikel 9 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter
ii)

Er det navnlig tilstrækkeligt, at den skete betaling i henhold til national ret og/eller praksis og/eller i henhold til kollektive aftaler og/eller kontraktordninger, der er forhandlet mellem arbejdsgivere og arbejdstagere, gør det muligt for arbejdstageren og tilskynder vedkommende til at afholde og nyde — i ordenes bredeste forstand — hans eller hendes årlige ferie, og ikke indebærer nogen mærkbar risiko for, at arbejdstageren ikke vil gøre dette?
Sag anlagt den 15. marts 2010 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-134/10)

(2010/C 161/25)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Nijenhuis og C. Vrignon, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (1) og til artikel 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet det ikke har gennemført direktivets artikel 31 korrekt.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Europa-Kommissionen har anført tre klagepunkter til støtte for sit søgsmål, hvori den hævder, at den anfægtede nationale lovgivning ikke er forholdsmæssig, navnlig for så vidt angår proceduren og kriterierne for udpegning af de radio- og tv-kanaler, der er omfattet af fordelingsordningen (»must carry«).

For det første har Kommissionen gjort gældende, at sagsøgte ikke på klar og forudsigelig måde har fastsat de almennyttige målsætninger, der er nødvendige for tildelingen af denne ordning. TV-radiospredningsorganerne har således ikke mulighed for på forhånd at få kendskab til arten og rækkevidden af de betingelser, der skal opfyldes, og de forsyningsforpligtelser, der påhviler dem.

For det andet har Kommissionen anfægtet såvel den manglende gennemsigtighed for så vidt angår afviklingen af tilladelsesproceduren som den omfattende skønsbeføjelse, som myndighederne råder over, idet den nationale lovgivning synes at pålægge de pågældende organer en pligt til at transmittere samtlige kanaler de tilbyder og ikke blot de kanaler, der forfølger en almennyttig målsætning, samt den diskriminerende virkning af kravet om, at disse organer skal være etableret i Belgien.

For det tredje har Kommissionen gjort gældende, at Kongeriget Belgien har tilsidesat anvendelsesområdet for forsyningspligtdirektivets artikel 31, idet det undergiver transmissionen et krav om, at der skal være et betydeligt antal slutbrugere i kommunikationsnettene.

(1) EFT L 108, s. 51.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 148/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de grande instance de Paris (Frankrig) den 6. april 2010 — Olivier Martinez og Robert Martinez mod Société MGN Limited

(Sag C-161/10)

2010/C 148/33

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de grande instance de Paris

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Olivier Martinez og Robert Martinez

Sagsøgt: Société MGN Limited

Præjudicielt spørgsmål

»Skal artikel 2 og artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1), fortolkes således, at de giver en ret i en medlemsstat kompetence til at træffe afgørelse i en sag på grund af en skade på personlige rettigheder, der kan være opstået ved onlineoplysninger og/eller fotografier på et websted, som udgives i en anden medlemsstat af et selskab med hjemsted i den anden medlemsstat — eller i en anden medlemsstat, som under alle omstændigheder adskiller sig fra den første:

— uden nogen anden betingelse, end at der er adgang til dette websted fra den første medlemsstat,

— eller alene når der foreligger en tilstrækkelig, væsentlig eller klar tilknytning mellem skadetilføjelsen og den første medlemsstats område, og i det andet tilfælde, hvis denne tilknytning kan følge af: — betydningen af forbindelser til det omtvistede websted fra den første medlemsstat, i absolutte tal eller relativt i forhold til samtlige forbindelser til det pågældende websted — bopælen, eller endog nationaliteten, af den person, der påberåber sig en tilsidesættelse af personlige rettigheder, eller mere generelt de berørte personer — det sprog, som de omtvistede oplysninger formidles på, eller andre forhold, der kan godtgøre webstedsadministrationens hensigt om specifikt at henvende sig til befolkningen i den første medlemsstat — det sted, hvor de fremførte faktiske omstændigheder har fundet sted, og/eller hvor de negativer, som eventuelt bliver lagt på nettet, blev taget — andre kriterier?«

(1) EFT L 12, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 179/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Republikken Polen) den 9. april 2010 — Jarosław Słaby mod Ministrowi Finansów

(Sag C-180/10)

2010/C 179/28

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jarosław Słaby

Sagsøgt: Ministrowi Finansów

Præjudicielt spørgsmål

Er en fysisk person, der har udøvet landbrugsvirksomhed på et bestemt areal, men som senere — som følge af en ændring af lokalplanen, der ikke er udtryk for hans vilje — har indstillet denne aktivitet og omdannet ejendommen til privat formue, og herefter udstykket arealet (til sommerhusbebyggelse) og påbegyndt salget heraf, af denne grund en afgiftspligtig person som omhandlet i artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) samt artikel 4, stk. 1 og 2, i sjette direktiv 77/388/EØF (2), der har pligt til at beregne moms af salget?

(1) Rådets direktiv af 28.11. 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).

(2) Rådets sjette direktiv af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
5)

Skal den nævnte bestemmelse fortolkes således, at den nationale ret, på trods af at forudsætningerne i forbindelse med et offentligt stillingsopslag er blevet offentliggjort, og at disse ikke er blevet påklaget af ansøgeren, er forpligtet til at undersøge, om disse forudsætninger er i strid med fællesskabslovgivningen, og om retten i så fald skal undlade at tage de pågældende forudsætninger i betragtning eller tilsidesætte den nationale bestemmelse, der ligger til grund for disse, såfremt forudsætningerne er i strid med den nævnte bestemmelse?
6)

Såfremt det foregående spørgsmål besvares benægtende spørges, om artikel 6, stk. 4, i Rådets direktiv 92/73/EØF skal fortolkes således, at bestemmelsen giver mulighed for at antage, at en infrastruktur, der har til formål at huse et privat selskabs hovedkontor og et stort antal medarbejdere, må anses for at være af tvingende almen interesse?
1)

Kan der udstedes et supplerende beskyttelsescertifikat for et lægemiddel (1), såfremt det tidsrum, der er forløbet mellem datoen for indleveringen af ansøgningen om grundpatentet og datoen for den første tilladelse til markedsføring i Fællesskabet, er kortere end fem år?
ii)

Hvis spørgsmål i) besvares bekræftende, medfører artikel 8, stk. 2, i direktiv 2006/115/EF da, at medlemsstaterne har pligt til at tillægge ophavsmanden ret til et rimeligt vederlag fra hotelejeren ud over det rimelige vederlag fra radio-/fjernsynsvirksomheden for afspilningen af fonogrammet?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 6. april 2010 — Johan van Leendert Holding BV, den anden part: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

(Sag C-158/10)

(2010/C 161/33)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Johan van Leendert Holding BV

Den anden part: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 56 og 57 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at de er til hinder for en national ordning som indeholdt i artikel 2 i Wet arbeid vreemdelingen (lov om beskæftigelse af udlændinge), læst i sammenhæng med artikel 1e, stk. 3, in initio, og litra c), i Besluit uitvoering Wet Wet arbeid vreemdelingen, i henhold til hvilken der for tilrådighedsstillelse af arbejdstagere som omhandlet i direktiv 96/71/EF (1), artikel 1, stk. 3, in initio, og litra b), kræves en beskæftigelsestilladelse?

(1) Europa-Parlamentet og Rådets Direktiv 96/71/EF af 16.12.1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EFT 1997 L 18, s. 1).