Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 21. september 1994. - GOLDSTAR EUROPE GMBH MOD HAUPTZOLLAMT LUDWIGSHAFEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: FINANZGERICHT RHEINLAND-PFALZ - TYSKLAND. - FAELLES TOLDTARIF - MECADECKS - TARIFERING - ALMINDELIG TARIFERINGSBESTEMMELSE 2 A) - VAESENTLIGSTE KENDETEGN - FORORDNING (EOEF) NR. 2275/88 - UGYLDIGHED. - SAG C-401/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-05587



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Naar en bestemmelse i en kommissionsforordning, hvorved visse vaesentlige dele af videobaandoptagere er blevet tariferet i henhold til den position i den kombinerede nomenklatur, som gaelder for komplette videobaandoptagere, viser sig at vaere i modstrid med en efterfoelgende udtalelse afgivet af Toldsamarbejdsraadet, og derfor er blevet ophaevet ved en senere kommissionsforordning, fandt den tidligere forordning da anvendelse, selv om selve positionen forblev uaendret inden for den relevante periode, eller har den senere forordning tilbagevirkende gyldighed, saaledes at den finder anvendelse paa varer, som blev importeret, foer forordningen traadte i kraft? Dette er i det vaesentlige det spoergsmaal, som Finanzgericht Rheinland-Pfalz har anmodet Domstolen om at besvare i den foreliggende sag.

Gaeldende faellesskabsforskrifter

2. Med virkning fra den 1. januar 1988 afloeste Raadets forordning (EOEF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif (1) de dagaeldende raadsforordninger paa omraadet, nemlig Raadets forordning (EOEF) nr. 950/68 om den faelles toldtarif (2) og Raadets forordning (EOEF) nr. 97/69 om de noedvendige foranstaltninger for ensartet anvendelse af den faelles toldtarifs nomenklatur (3). Formaalet med forordning nr. 2658/87 er forklaret paa foelgende maade i forordningens anden og tredje betragtning:

"[Indsamling] og udveksling af oplysninger vedroerende statistik over Faellesskabets udenrigshandel kan bedst ske paa grundlag af en kombineret nomenklatur, som erstatter nomenklaturerne i den nuvaerende faelles toldtarif og Nimexe, for samtidig at imoedekomme baade de toldmaessige og de statistiske behov;

Faellesskabet har undertegnet den internationale konvention og det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem, benaevnt 'det harmoniserede system' , som skal erstatte konventionen af 15. december 1950 om nomenklatur til klassifikation af varer i toldtariffer; den naevnte kombinerede nomenklatur boer derfor udarbejdes paa grundlag af det harmoniserede system."

3. Bestemmelsen om indfoerelsen af den kombinerede nomenklatur er affattet paa foelgende maade i forordningens artikel 1:

"1. Der indfoeres en varenomenklatur, i det foelgende benaevnt 'den kombinerede nomenklatur' eller forkortet 'KN' , som opfylder behovene saavel i forbindelse med den faelles toldtarif som i forbindelse med statistikken over Faellesskabets udenrigshandel.

2. Den kombinerede nomenklatur omfatter:

a) det harmoniserede systems nomenklatur

b) faellesskabsunderopdelinger af denne nomenklatur, benaevnt 'KN-underpositioner' i de tilfaelde, hvor der er fastsat saerlige toldsatser for disse

c) indledende bestemmelser, supplerende bestemmelser til afsnit og kapitler, samt fodnoter til de i litra b) omhandlede KN-underpositioner.

3. Den kombinerede nomenklatur er gengivet i bilag I.

I dette bilag anfoeres de autonome og bundne toldsatser i den faelles toldtarif, de supplerende statistiske enheder samt andre noedvendige elementer."

4. Forordningens artikel 3, stk. 1, bestemmer saaledes:

"Hver KN-underposition forsynes med et ottecifret kodenummer, hvoraf

a) de foerste seks cifre er kodenumrene for positionerne og underpositionerne i det harmoniserede systems nomenklatur

b) det syvende og ottende ciffer angiver KN-underpositionerne. Findes der ikke en faellesskabsunderopdeling af en position eller en underposition i det harmoniserede system, angives som syvende og ottende ciffer '00' ."

5. Inden for den i hovedsagen omhandlede periode, dvs. fra den 25. oktober 1988 til den 25. oktober 1991, havde de paagaeldende KN-koder (4) foelgende ordlyd:

"8521 Apparater til optagelse og gengivelse af video:

8521 10 ° Til magnetbaand:

...

8521 10 39 ° ° ° ° I andre tilfaelde

...

8522 Dele og tilbehoer til apparater henhoerende under pos. 8519 til 8521:

8522 10 00 ° Pick-ups

8522 90 ° Andre varer

...

8522 90 99 ° ° ° ° Andre varer."

6. Ifoelge artikel 9 i forordning nr. 2658/87 skal Kommissionen vedtage foranstaltninger vedroerende nedenstaaende spoergsmaal:

"a) anvendelse af den kombinerede nomenklatur ... isaer for saa vidt angaar:

° tarifering af varer i de i artikel 8 naevnte nomenklaturer,

..."

I medfoer af denne bestemmelse er der ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2275/88 af 25. juli 1988 (5) foretaget en tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur. Saaledes er der i bilaget til denne forordning foretaget foelgende tarifering i bestemmelse 9:

VarebeskrivelseTarifering

(KN-kode)Begrundelse Mekaniske komponenter til apparater til optagelse og gengivelse af video, henhoerende under KN-kode 8521, med optage- og gengivehoveder ("mecadecks") 8521 10 39Tarifering i henhold til almindelig tariferingsbestemmelse 1, 2 a) og 6 samt teksten til KN-kode 8521, 8521 10 og 8521 10 39.

Disse mekaniske komponenter fremtraeder i det vaesentlige som faerdige apparater til optagelse og gengivelse af video.

Ved denne forordning blev de omhandlede "mecadecks" dermed tariferet som komplette apparater til optagelse og gengivelse af video og ikke som dele af saadanne apparater.

7. Den 7. april 1991 afgav Toldsamarbejdsraadet en udtalelse (som er citeret nedenfor i forslagets punkt 33), hvorefter mekaniske komponenter til apparater til optagelse og gengivelse af video skulle tariferes under underposition 8522 90 i nomenklaturen for det harmoniserede system som en del af et saadant apparat.

8. I overensstemmelse med denne tariferingsudtalelse udstedte Kommissionen forordning (EOEF) nr. 3085/91 af 21. oktober 1991 (6), hvorved bestemmelse 9 i bilaget til forordning nr. 2275/88 blev ophaevet med virkning fra den 23. oktober 1991.

De faktiske omstaendigheder i hovedsagen og de for Domstolen forelagte spoergsmaal

9. Fra den 3. juni 1988 indfoerte GoldStar Europe GmbH (herefter benaevnt "GoldStar") nogle produkter til fremdrivning af videobaandoptagere fra Sydkorea, der var betegnet som "deck ass' y". Produkterne blev indfoert enten saerskilt eller sammen med nogle hovedplatiner, der var betegnet "main board ass' y". Begge typer produkter blev i foerste omgang tariferet som komponenter til videobaandoptagere i henhold til KN-kode 8522 90 99 og paalagt en toldafgift paa 5,8%. Efter vedtagelsen af forordning nr. 2275/88 fandt sagsoegte i hovedsagen, Hauptzollamt Ludwigshafen, imidlertid, at de omhandlede produkter svarede til beskrivelsen af de i forordningen naevnte "mecadecks", og at de burde vaere tariferet under KN-kode 8521 10 39 som "apparater til optagelse og gengivelse af video ... I andre tilfaelde", for hvilke der gjaldt en toldsats paa 14%. Herefter opkraevede Hauptzollamt told efter en hoejere sats saavel for de tidligere som de efterfoelgende indfoersler. Efter vedtagelsen af forordning nr. 3085/91 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2275/88 ansoegte GoldStar den 25. oktober 1991 Hauptzollamt om tilbagebetaling af den supplerende told, som var opkraevet for varer, der var indfoert i loebet af de tre foregaaende aar, dvs. fra den 25. oktober 1988. Hauptzollamt afslog imidlertid at tilbagebetale tolden, hvorefter GoldStar anlagde sag ved Finanzgericht Rheinland-Pfalz. Under retssagen gjorde GoldStar gaeldende, for det foerste, at der var vaesentlig forskel mellem en "mecadeck" og en "deck ass' y", og at en "deck ass' y", selv om den kombineres med en "main board ass' y", ikke er noget apparat til optagelse og gengivelse af video, og at den heller ikke i det vaesentlige fremtraeder som et videoapparat, da den mangler flere vigtige komponenter. For det andet gjorde GoldStar gaeldende, at forordning nr. 2275/88 og nr. 3085/91 udelukkende har en retskonstaterende karakter, da de er udstedt for at sikre en ensartet anvendelse af den kombinerede nomenklatur og ikke kan aendre ved de paagaeldende KN-koders anvendelsesomraade. Da Kommissionen med udstedelsen af forordning nr. 3085/91 aendrede en tariferingspraksis, som den selv opfattede som fejlagtig, maatte denne forordning ogsaa anvendes paa indfoersler forud for forordningens ikrafttraeden, navnlig da ordlyden af de paagaeldende koder ikke havde aendret sig inden for den relevante periode.

10. For at kunne afgoere tvisten i hovedsagen har Finanzgericht anmodet Domstolen om at traeffe en praejudiciel afgoerelse vedroerende foelgende spoergsmaal:

"1) Var Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2275/88 af 25. juli 1988 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur (De Europaeiske Faellesskabers Tidende L 200 af 26.7.1988, s. 10) ugyldig i det omfang, de 'mekaniske komponenter til apparater til optagelse og gengivelse af video, henhoerende under KN-kode 8521, med optage- og gengivehoveder (' mecadecks' )' , som er naevnt i bestemmelse 9 i bilaget, herved blev tariferet under KN-kode 8521 10 39?

2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares bekraeftende:

Har Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3085/91 af 21. oktober 1991 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2275/88 (De Europaeiske Faellesskabers Tidende L 291 af 23.10.1991, s. 12) tilbagevirkende gyldighed i den forstand, at den ogsaa fandt anvendelse paa indfoersler forud for sin ikrafttraeden?

3) Saafremt spoergsmaal 2) besvares benaegtende:

Hvilke er de egenskaber ved de naevnte 'mecadecks' , som har foranlediget Kommissionen til at antage, at disse produkter [i henhold til den almindelige tariferingsbestemmelse 2 a)] i det vaesentlige fremtraeder som faerdige apparater til optagelse og gengivelse af video, der skal tariferes under KN-kode 8521 (saaledes som det er anfoert i begrundelsen til bestemmelse 9 i bilaget til forordning nr. 2275/88)?"

Foerste spoergsmaal

11. I sit skriftlige indlaeg har Kommissionen som led i sin besvarelse af Finanzgericht' s foerste spoergsmaal behandlet de punkter, der er faelles for de tre praejudicielle spoergsmaal. Det foerste punkt er rejst af Finanzgericht i forelaeggelseskendelsen, og herom anfoerer Kommissionen, at forordning nr. 2275/88 ikke er ugyldig udelukkende som foelge af, at Nomenklaturudvalget (dvs. det udvalg, som er oprettet i henhold til artikel 7 i forordning nr. 2658/87, og som bestaar af medlemsstaternes toldsagkyndige, og hvori Kommissionens repraesentant er formand) ikke forud for forordningens vedtagelse afgav udtalelse inden for den frist, formanden havde fastsat. Kommissionen er af den opfattelse, at den kun er forpligtet ifoelge artikel 10, stk. 1 og 2, i forordning nr. 2658/87 til at udsaette gennemfoerelsen af de paagaeldende foranstaltninger, saafremt disse ikke er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse. Nomenklaturudvalgets undladelse af at afgive udtalelse maa her ifoelge Kommissionen sidestilles med en udtalelse, der er i overensstemmelse med udkastet.

12. Vedroerende gyldigheden af bestemmelse 9 i bilaget til forordning nr. 2275/88 anfoerer Kommissionen, at det afgoerende kriterium for tariferingen almindeligvis er de paagaeldende varers objektive kendetegn og egenskaber, saaledes som disse er fastlagt i de paagaeldende positioners og underpositioners ordlyd i henhold til den faelles toldtarif og i bestemmelserne for de enkelte afsnit og kapitler. Ifoelge artikel 9, stk. 1, litra a), og artikel 10 i forordning nr. 2658/87 har Kommissionen tillige bemyndigelse til at tarifere bestemte varer selv. Disse tariferinger maa dog ikke aendre ved tariffens ordlyd eller de enkelte positioners anvendelsesomraade. Der tilkommer imidlertid Kommissionen et vidt skoen ved afgraensningen mellem de enkelte positioner, og Domstolens kontrol skal begraenses til, om Kommissionen har begaaet en aabenbar fejl eller gjort sig skyldig i magtfordrejning. Kommissionen skal endvidere tage hensyn til Toldsamarbejdsraadets forklarende bemaerkninger og udtalelser, da den ensartede anvendelse af nomenklaturen inden for rammerne af den internationale konvention om det harmoniserede system i modsat fald bringes i fare.

13. Under anvendelse af disse principper paa den foreliggende sag anfoerer Kommissionen, at de mekaniske komponenter til en videobaandoptager, der betegnes som en "mecadeck", "i det vaesentlige fremtraeder" som et faerdigt videoapparat i henhold til bestemmelse 2 a) i de almindelige tariferingsbestemmelser vedroerende den kombinerede nomenklatur. Det er denne del af apparatet, som indeholder alle de komponenter, der er karakteristiske for apparatets funktion, nemlig at optage og gengive video. Paa tidspunktet for forordningens vedtagelse var der intet i de forklarende bemaerkninger eller i Toldsamarbejdsraadets udtalelser, som talte imod denne fortolkning. Bestemmelse 9 i bilaget var derfor gyldig paa tidspunktet for forordningens vedtagelse.

14. Under henvisning til dommen af 28. marts 1979 i sagen Biegi (7) anfoerer Kommissionen, at forordninger om tarifering af varer principielt ikke har tilbagevirkende gyldighed. Det gaelder dog ikke, hvis en forordning blot klargoer den retsstilling, som gjaldt forud for dens ikrafttraeden. Efter Kommissionens opfattelse var det dog ikke denne situation, der forelaa i sagen. Den udtalelse, som Toldsamarbejdsraadet afgav, og som skyldtes et initiativ fra den japanske delegation, blev vedtaget med et flertal paa 14 stemmer for og 8 imod. Selv om Kommissionen fortsat var overbevist om, at dens opfattelse var korrekt, var den forpligtet til at aendre forordning nr. 2275/88 for at sikre en ensartet anvendelse af nomenklaturen paa omraadet i de stater, der er kontraherende parter i konventionen om det harmoniserede system. Kommissionen erkender, at det er muligt at anlaegge den fortolkning af tariffen, som Toldsamarbejdsraadet har gjort. Foer Toldsamarbejdsraadet afgav sin udtalelse, var der imidlertid betydelig usikkerhed om fortolkningen. I den forbindelse henviser Kommissionen til en skrivelse, som Direktoratet for Toldsamarbejdsraadets Nomenklatur og Tarifering tilsendte Den Koreanske Ambassade og hvori det anfoertes, at Faellesskabets hidtidige tarifering af mecadecks ikke kunne anses for at vaere i modstrid med dets forpligtelser efter konventionen om det harmoniserede system. Det hedder herom i skrivelsen: "Sekretariatet er af den opfattelse, at der ikke er tale om en juridisk forpligtelse, men om et spoergsmaal vedroerende fortolkningen af en retsforskrift", og at "der altid vil vaere graensetilfaelde, hvor det er muligt at anlaegge forskellige fortolkninger".

15. Jeg finder, at Kommissionens argumenter er overbevisende paa alle vaesentlige punkter. For det foerste mener jeg ikke, at forordning nr. 2275/88 kan anses for ugyldig, blot fordi Kommissionen satte den i kraft med oejeblikkelig virkning i stedet for at udsaette dens gennemfoerelse tre maaneder i henhold til artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 2658/87. Artikel 10, som indeholder forskrifter for proceduren vedroerende vedtagelsen af foranstaltninger i henhold til artikel 9, bestemmer saaledes:

"1. Kommissionens repraesentant forelaegger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal vedtages. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsaette under hensyntagen til det paagaeldende spoergsmaals hastende karakter. Udtalelsen vedtages med det flertal, som er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af afgoerelser, som Raadet skal traeffe efter forslag fra Kommissionen. Under afstemninger i udvalget tillaegges de stemmer, der afgives af repraesentanterne for medlemsstaterne, den vaegt, der er fastlagt i den naevnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.

2. Kommissionen vedtager foranstaltningerne, der straks finder anvendelse. Saafremt disse foranstaltninger ikke er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, underretter Kommissionen straks Raadet herom. I saa fald udsaetter Kommissionen gennemfoerelsen af de vedtagne foranstaltninger med hoejst tre maaneder regnet fra datoen for denne underretning.

3. Raadet kan med kvalificeret flertal traeffe en anden afgoerelse inden for den i stk. 2 naevnte frist."

16. Ifoelge ordlyden af artikel 10, stk. 2, skal de af Kommissionen vedtagne foranstaltninger anvendes med oejeblikkelig virkning, medmindre de ikke er i overensstemmelse med en udtalelse fra Nomenklaturudvalget, som er vedtaget med det fornoedne flertal. Forordningens ordlyd afviger paa dette punkt fra den tidligere gaeldende forordning, forordning nr. 97/69 (8). Ifoelge sidstnaevnte forordnings artikel 3, stk. 2, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2055/84 af 16. juli 1984 (9), skulle den situation, hvor der ikke var afgivet nogen udtalelse, udtrykkeligt ligestilles med den situation, hvor udkastet til forordningen ikke var i overensstemmelse med Nomenklaturudvalgets udtalelse. Denne bestemmelse loed nemlig saaledes:

"a) Kommissionen udsteder den paataenkte forordning, naar den er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse.

b) Saafremt forordningen ikke er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller saafremt udvalget ikke har afgivet nogen udtalelse, forelaegger Kommissionen straks Raadet et forslag til forordning.

Raadet traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal.

c) Har Raadet ikke truffet afgoerelse inden udloebet af en frist paa tre maaneder fra forslagets forelaeggelse, udsteder Kommissionen den foreslaaede forordning." (Min fremhaevelse).

Den omstaendighed, at man i artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 2658/87 har udeladt de af mig fremhaevede ord "eller saafremt udvalget ikke har afgivet nogen udtalelse", viser klart, at Kommissionen kan saette en tariferingsforanstaltning i kraft straks, saavel naar foranstaltningen er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, som naar udvalget har undladt at afgive udtalelse inden for den af udvalgets formand fastsatte frist. Jeg skal bemaerke, at det ikke er blevet gjort gaeldende i denne sag, at den frist, der var fastsat af den repraesentant for Kommissionen, som var formand for udvalget, var urimelig kort, eller at proceduren ved udvalget var behaeftet med andre uregelmaessigheder.

17. Jeg skal herefter behandle spoergsmaalet om omfanget af Kommissionens befoejelse til at traeffe foranstaltninger om tarifering af varer i henhold til tariffen og omfanget af Domstolens kontrol med saadanne foranstaltninger. Domstolen har haft lejlighed til at behandle dette spoergsmaal i flere sager. Det gaelder f.eks. i sagen Vismans Nederland (10), der vedroerte en tariferingsforordning, som Kommissionen havde udstedt i medfoer af foernaevnte forordning nr. 97/69. I dommen fastslog Domstolen (se praemis 13),

"... at Raadet, for saa vidt angaar fortolkningen af [den faelles toldtarif], har tildelt Kommissionen vide skoensmaessige befoejelser til i samarbejde med medlemsstaternes toldsagkyndige at praecisere indholdet af positioner, der kommer i betragtning ved tariferingen af en bestemt vare, med det ene forbehold, at de af Kommissionen vedtagne bestemmelser ikke maa aendre tariffens ordlyd ...".

Jeg skal endvidere henvise til dommen af 19. januar 1988 i Imperial Tobacco-sagen (11) og dommene i Bagusat-sagerne (12).

18. I sit forslag til afgoerelse i den foerste Bagusat-sag (13) udtalte generaladvokat Mayras sig paa foelgende maade om en tariferingsforordning, som Kommissionen havde udstedt i overensstemmelse med en udtalelse fra Nomenklaturudvalget: "Her mener jeg imidlertid, at Domstolens kontrol er begraenset, og at en konstatering af, at der foreligger ugyldighed, kun kan ske under henvisning til aabenbare fejl eller magtfordrejning. Domstolen kan ikke saette sit skoen i stedet for Nomenklaturudvalgets."

19. Generaladvokat Mayras' opfattelse laa paa linje saavel med Domstolens konstatering i samme sag af, at der ikke var fremfoert noget bevis for, at Kommissionen havde overskredet graenserne for sin skoensbefoejelse, som med Domstolens konstatering i den anden Bagusat-sag, der vedroerte den samme forordning (14), hvori Domstolen fandt, at der ikke var fremfoert noget under sagen til godtgoerelse af, at den af Kommissionen foretagne vurdering var "klart urigtig".

20. Der blev ikke i den foreliggende sag afgivet nogen udtalelse af de af medlemsstaternes toldsagkyndige, som er medlemmer af Nomenklaturudvalget, hvorfor der ikke her kan opstaa den situation, at Domstolen saetter sit eget skoen i stedet for Nomenklaturudvalgets. Det kan dog ikke efter min opfattelse vaere noget afgoerende punkt. Det maa herved konstateres, at Kommissionen i denne sag fuldt ud har opfyldt procedurekravene i forordning nr. 2658/87, idet den dels forelagde spoergsmaalet for Nomenklaturudvalget, dels afholdt sig fra at vedtage foranstaltningen inden udloebet af den frist, som var fastsat af udvalgets formand. Den var derfor berettiget til at traeffe en tariferingsforanstaltning, der var i overensstemmelse med dens eget skoen.

21. Foer jeg behandler spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen udoevede sin skoensbefoejelse paa dette omraade korrekt, da den ved forordning nr. 2275/88 tariferede mecadecks paa den angivne maade, skal jeg bemaerke, at denne tarifering ikke efter min opfattelse var ugyldig udelukkende som foelge af, at den senere viste sig at vaere uforenelig med en senere udtalelse fra Toldsamarbejdsraadet. Ganske vist skal Kommissionen ved udoevelsen af sin skoensbefoejelse paa dette omraade tage hensyn til de forklarende bemaerkninger og Toldsamarbejdsraadets udtalelser for at sikre en ensartet anvendelse af nomenklaturer paa omraadet i de stater, som er kontraherende parter i konventionen om det harmoniserede system. Som Domstolen udtalte i dommen af 19. november 1975 i sagen Nederlandse Spoorwegen (15):

"... [Ganske] vist er de naevnte tariferingsudtalelser ikke bindende for de kontraherende parter, men de maa anses som fortolkningsbidrag, der maa tillaegges saa meget mere vaegt, som de hidroerer fra en myndighed, der af de kontraherende parter har faaet til opgave at sikre ensartethed i fortolkningen og anvendelsen af nomenklaturen;

en saadan fortolkning kan ikke, naar den desuden svarer til den almindelige fulgte praksis i de kontraherende stater, tilsidesaettes, medmindre den viser sig uforenelig med den paagaeldende positions ordlyd, eller den klart ligger uden for graenserne af det skoen, som Toldsamarbejdsraadet har faaet tildelt."

I dommen af 8. februar 1990 i Van de Kolk-sagen (16) fastslog Domstolen dog foelgende:

"Er Toldsamarbejdsraadets fortolkning af nomenklaturen ikke bindende for Faellesskabet, eller har Toldsamarbejdsraadet ikke foretaget nogen fortolkning, har faellesskabslovgiver kompetence til i form af en forordning og under Domstolens kontrol at give en fortolkning af nomenklaturen, som den skal anvendes af Faellesskabet."

22. Hele formaalet med tariferingsforordningerne ° og for den sags skyld ogsaa med Toldsamarbejdsraadets udtalelser ° er jo at klargoere retsstillingen i graensetilfaelde, dvs. i de tilfaelde, hvor flere forskellige tariferinger kan komme paa tale. Saa laenge der ikke foreligger nogen udtalelse fra Toldsamarbejdsraadet, er Kommissionen, under Domstolens kontrol, kompetent til at fortolke nomenklaturen vedroerende det harmoniserede system, som denne skal anvendes af Faellesskabet. I saadanne graensetilfaelde kan det naturligvis altid taenkes, at Toldsamarbejdsraadet efterfoelgende kommer frem til en anden opfattelse. Faellesskabet er i saa fald forpligtet til at tage hensyn til denne opfattelse, medmindre den er uforenelig med den paagaeldende positions ordlyd eller klart overskrider graenserne for den skoensbefoejelse, som er tillagt Toldsamarbejdsraadet. Det medfoerer dog ikke noedvendigvis, at den tarifering, Kommissionen tidligere har foretaget, dermed bliver ugyldig. Kommissionen skal ved udoevelsen af sin skoensbefoejelse paa et givet tidspunkt tage hensyn til en raekke faktorer, herunder bestemmelserne vedroerende de enkelte afsnit og kapitler i tariffen, de forklarende bemaerkninger til den kombinerede nomenklatur samt Toldsamarbejdsraadets forklarende bemaerkninger og udtalelser. Kommissionen maa naturligvis ogsaa, om noedvendigt, have mulighed for at aendre en tarifering under hensyn til den udvikling, der maatte vaere sket paa et omraade, saasom naar der er afgivet en udtalelse af Toldsamarbejdsraadet. Gyldigheden af en tariferingsforordning fra Kommissionen beroeres dog ikke af, at en efterfoelgende udvikling paa omraadet har noedvendiggjort en revision af tariferingen, forudsat at Kommissionen ved udstedelsen af forordningen har holdt sig inden for rammerne af sin skoensbefoejelse.

23. Denne konklusion har stoette i en raekke tidligere domme fra Domstolen. Det gaelder f.eks. dommen af 13. juni 1972 i sagen Compagnie d' approvisionnement, de transport et de crédit SA, og Grands Moulins de Paris mod Kommissionen (17), hvori Domstolen utvetydigt fastslog:

"Gyldigheden af en forordning kan ikke drages i tvivl paa grund af begivenheder, som er indtruffet paa et senere tidspunkt" (18).

24. I oevrigt er det modsatte synspunkt uforeneligt med kravene til retssikkerheden. I saa fald ville Kommissionen nemlig vaere afskaaret fra at aendre en tariferingsforordning under hensyn til en senere udvikling paa omraadet uden samtidig at drage behandlingen af tidligere transaktioner i tvivl. Desuden kunne en aendret tarifering medfoere anvendelsen af en hoejere told i stedet for den lavere toldsats, der gjaldt tidligere. Hvis den tidligere forordning, som foreskrev en lavere told, i saa fald var ugyldig, kunne det taenkes, at toldmyndighederne ville forsoege at paalaegge allerede solgte varer en supplerende told med tilbagevirkende gyldighed, selv om den paagaeldende tarifering paa indfoerselstidspunktet blev anset for korrekt.

25. Det maa derfor undersoeges, om Kommissionen ved tariferingen af mecadecks under KN-kode 8521 10 39 overskred graenserne for sine befoejelser ved at foretage en klart urigtig tarifering, som reelt var ensbetydende med en aendring af tariffen. Jeg mener ikke, at dette kan antages.

26. Det fremgaar af Domstolens faste praksis, at:

"... hensynet til retssikkerheden og kontrolmulighederne [kraever] ..., at det afgoerende kriterium for varernes tarifering i almindelighed skal soeges i deres objektive kendetegn og egenskaber, saaledes som disse fremgaar af ordlyden af positionerne i [den faelles toldtarif] og de hertil hoerende bestemmelser til tariffens afsnit eller kapitler" (19).

27. I den forbindelse skal endvidere henvises til bestemmelse 2 a) i de almindelige tariferingsbestemmelser vedroerende den kombinerede nomenklatur, der udgoer en integrerende bestanddel af nomenklaturen, saaledes som denne oprindeligt fremgik af bilag I til forordning nr. 2658/87. Bestemmelse 2 a) lyder saaledes:

"Naar en bestemt vare naevnes i en positions tekst, omfatter positionen ogsaa ukomplette eller ufaerdige varer af den omhandlede art, for saa vidt de fremtraeder som i det vaesentlige komplette eller faerdige varer. Positionen omfatter endvidere varer af den paagaeldende art (herunder ukomplette eller ufaerdige varer, som efter denne bestemmelse tariferes som komplette eller faerdige varer), naar de foreligger i adskilt eller ikke samlet stand."

28. Det maa derfor afgoeres, hvad der er den vaesentlige bestanddel ved et apparat til optagelse og gengivelse af video, og om de omhandlede mecadecks, selv om de er ukomplette, i det vaesentlige fremtraeder som et saadant apparat.

29. Den vaesentligste bestanddel i et apparat til optagelse og gengivelse af video er apparatets evne til at optage og gengive billeder og lyd. Udtrykt i tekniske vendinger registrerer apparatet de elektriske impulser (signaler), der svarer til billederne og lyden, paa et medie, der som regel er et magnetbaand, og omdanner de registrerede signaler til billeder og lyd (se herom Toldsamarbejdsraadets forklarende bemaerkninger til pos. 8521).

30. Hvilke komponenter i apparatet er da karaktergivende for det? Det fremgaar af sagens akter, at apparatet navnlig indeholder foelgende dele: et chassis til magnetbaandet, en hovedplatin med det noedvendige elektriske kontroludstyr, en tuner, en mekanisme til tidsindstilling, et "keyboard", en ordning til opbevaring af kassetter samt forskellige beskyttelsesplader. I chassis' et med magnetbaandet findes foelgende komponenter, som er disponeret meget overskueligt:

° transformatorer til billed- og lyddata (video- og tonehoveder), som under optagelsen omdanner video- og elektriske data til magnetiske data, som kan registreres paa magnetbaand, og som under gengivelsen omdanner de paa baandet registrerede magnetiske data til elektriske signaler

° en transformator til kontroldata (kontrolhoved), hvis formaal er at sikre, at magnetbaandet ved optagelsen paa og gengivelse af data fra dette har en bestemt kontrolleret hastighed i maskineriet

° en transformator til sletning af de registrerede data (slettehoved), som sletter de magnetiske data, der er lagret paa magnetbaandet

° andre elektromagnetiske transformatorer med saerlige funktioner saasom gengivelse af fastfrosne billeder

° elektromotorer, som sikrer de bevaegelser, der er noedvendige for at kunne optage og gengive.

31. Det fremgaar klart af denne beskrivelse, at de komponenter, som er karaktergivende for apparatet, er magnetbaandschassis' et, navnlig video- og tonehovederne, samt kontrolhovedet og de oevrige elektromagnetiske transformatorer. Det er navnlig i kraft af disse komponenter, naar de er paamonteret chassis' et paa en bestemt maade, at apparatet kan opfylde sine basisfunktioner, nemlig at optage og gengive video.

32. De i bestemmelse 9 i bilaget til forordning nr. 2275/88 omhandlede mecadecks fremgaar at indeholde disse komponenter. I selve bestemmelse 9 er de nemlig defineret som "mekaniske komponenter til apparater til optagelse og gengivelse af video ... med optage- og gengivehoveder".

33. I denne forbindelse boer ogsaa Toldsamarbejdsraadets udtalelse naevnes, som er offentliggjort sammen med Toldsamarbejdsraadets forklarende bemaerkninger (REC-MJ 7 ° juli 1991, s. 39 i den franske version), og som har foelgende ordlyd:

"8522 90 1. Mekaniske komponenter til et apparat til optagelse og gengivelse af video, som bestaar af et chassis, hvorpaa er monteret foelgende hoveddele:

i) en cylinderdel, som bestaar af en oevre roterende cylinder med videohoveder, en fast nedre cylinder og en motor. Denne del goer det muligt at registrere videosignaler paa magnetbaandet og gengive disse

ii) et tonehoved, som registrerer hoeresignalerne paa magnetbaand og gengiver dem

iii) et slettehoved, som ved optagelse sletter de tidligere signaler

iv) en kapstan, som sikrer, at magnetbaandet holder den samme konstante hastighed

tariferes som del af det paagaeldende apparat."

34. Selv om udtrykket "mecadeck" ikke anvendes i selve udtalelsen, fremgaar det af de dokumenter, som er fremlagt for Domstolen, navnlig af Toldsamarbejdsraadets dokument nr. 35.479, at mecadecks var den forkortelse, der blev benyttet for de mekaniske komponenter til de videobaandoptager, som Toldsamarbejdsraadets droeftelser og udtalelse vedroerte.

35. Under den mundtlige forhandling spurgte Domstolen Kommissionen, hvor stor en del af prisen mecadeck' en udgoer af den komplette videobaandoptager. Det er Kommissionen og GoldStar uenige om. I sin skriftlige besvarelse af Domstolens spoergsmaal anfoerer Kommissionen, at en mecadeck inden for den i sagen omhandlede periode repraesenterede mellem 30 og 40% af de komplette videobaandoptageres samlede vaerdi. Dette bestrides af GoldStar, som har fremlagt fakturaer til godtgoerelse af, at apparatets chassis, afhaengig af modellen, udgoer mellem 15 og 19% af videobaandoptagerens salgspris.

36. GoldStar' s sammenligning mellem omkostningerne for chassis' et og salgsprisen paa en komplet videobaandoptager er uhensigtsmaessig, da salgsprisen formentlig omfatter andre omkostninger, saasom loenninger, generelle omkostninger og fortjeneste. Et mere relevant sammenligningskriterium er den andel, chassis' et udgoer af de samlede omkostninger i forbindelse med komponenterne. Denne andel vil formentlig vaere betydelig hoejere. Under alle omstaendigheder fremgaar det klart, at chassis' et udgoer en vaesentlig andel af apparatets samlede omkostninger.

37. De forklarende bemaerkninger til bestemmelse 2 a) i de almindelige tariferingsbestemmelser vedroerende det harmoniserede system omtaler ikke komponenternes vaerdi. I sine bemaerkninger til Kommissionens besvarelse af Domstolens spoergsmaal har GoldStar dog henvist til den forklarende bemaerkning nr. 8 vedroerende bestemmelse 3 i almindelige tariferingsbestemmelser. Bestemmelse 3 b) fastsaetter saaledes:

"Naar den foran under a) naevnte regel ikke kan anvendes ved tariferingen af blandinger eller sammensatte varer, bestaaende af forskellige materialer af forskellige bestanddele, eller af varer i saet til detailsalg, tariferes de paagaeldende varer, som om de bestod af det materiale eller den bestanddel, der er karaktergivende, for saa vidt udoevelsen af et skoen herover forekommer mulig."

Den forklarende bemaerkning nr. 8 til bestemmelse 3 b) lyder saaledes:

"Den karaktergivende faktor varierer efter varernes art. Den kan f.eks. bestemmes af materialets eller bestanddelens omfang, maengde, vaegt eller vaerdi, eller af den betydning, som et af materialerne har for varens anvendelse."

GoldStar anfoerer, at denne forklarende bemaerkning ogsaa boer tages i betragtning ved fortolkningen af bestemmelse 2 a) om ukomplette eller ufaerdige varer. Da det ikke ifoelge GoldStar kan laegges til grund, at apparatets chassis i det vaesentlige fremtraeder som en komplet videobaandoptager efter andre kriterier, maa vaerdikriteriet anvendes.

38. Det er imidlertid paa ingen maade sikkert, at de kriterier, som opregnes i den forklarende bemaerkning nr. 8 til bestemmelse 3 b), og som er udformet saerlig med henblik paa tarifering af blandinger eller sammensatte varer, kan anvendes analogt ° og uden aendringer ° paa ukomplette eller ufaerdige varer. Selv om dette imidlertid forudsaettes at vaere tilfaeldet, er vaerdikriteriet desuden kun en af de faktorer, som naevnes i den forklarende bemaerkning nr. 8 til bestemmelse 3, hvori der bl.a. tales om "den betydning, som et af materialerne har for varens anvendelse". Efter min opfattelse tilkommer det Kommissionen som led i dens skoensbefoejelse at vurdere, hvilken vaegt der boer tillaegges hver af disse kriterier efter de givne omstaendigheder. Kommissionen kan saaledes med foeje komme til det resultat, at det afgoerende kriterium i denne sag ikke er vaerdikriteriet. Lad os f.eks. antage, at de oevrige komponenter af videobaandoptageren, herunder platinen, importeres som en selvstaendig vare. Selv om disse komponenter udgoer den stoerste andel af omkostningerne ved det komplette apparat, er det tvivlsomt, om de objektivt kan antages i det vaesentlige at fremtraede som et komplet apparat efter bestemmelse 2 a), naar de ikke indeholder chassis' et, dvs. de komponenter, der mest direkte opfylder videobaandoptagerens saerlige funktioner. Det fremgaar i oevrigt klart af Domstolens dom af 5. april 1984 i sagen Schickedanz (20), at en komponents vaerdi ikke er afgoerende for tariferingen af en vare i henhold til bestemmelse 3 b). I denne dom fastslog Domstolen, at sportssko, hvis overdel bestod af tekstilmateriale, hvorpaa der var paasyet laederstykker, skulle tariferes som "andet fodtoej" og ikke som "fodtoej med ydersaal af laeder", selv om laederet daekkede ca. 70% af tekstilmaterialet og havde en stoerre vaerdi. I dommens praemis 12 praeciserede Domstolen foelgende:

"Laederstykkernes hoejere egenvaerdi i forhold til tekstilmaterialet giver ikke grundlag for at fastslaa, at laederet er karaktergivende for overdelen."

39. I den foreliggende sag kunne Kommissionen formentlig vaere naaet frem til den opfattelse, at det var apparatets chassis og hovedplatinen med det elektriske kredsloeb, der som helhed var karaktergivende for apparatet. Efter min opfattelse kan Kommissionen imidlertid ikke antages at have begaaet et aabenbart fejlskoen ved at indtage det synspunkt, den gjorde.

40. Jeg mener derfor, at Kommissionen har holdt sig inden for graenserne af sin skoensbefoejelse ved at naa frem til den konklusion, at en mecadeck ifoelge bestemmelse 2 a) i det vaesentlige fremtraadte som et komplet apparat til optagelse og gengivelse af video og foelgelig maatte tariferes under KN-kode 8521 10 39.

Andet spoergsmaal

41. Med dette spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om forordning nr. 3085/91 har tilbagevirkende gyldighed, saaledes at den ogsaa finder anvendelse paa varer, som blev indfoert, inden den traadte i kraft.

42. Det er for mig at se klart, at forordningen ikke har tilbagevirkende gyldighed. I dommen i Biegi-sagen (21) fastslog Domstolen foelgende (se praemis 11):

"En forordning, som fastlaegger betingelserne for tarifering under en position eller underposition, er retsstiftende og kan ikke have tilbagevirkende gyldighed."

43. Kommissionen er paa dette punkt tilsyneladende af den opfattelse, at en forordning kan have tilbagevirkende gyldighed, saafremt den blot klargoer den gaeldende retsstilling. Dog ville det her vaere mere korrekt at udtrykke det paa den maade, at en tariferingsforordning under de angivne omstaendigheder kan indeholde en vejledning for, hvorledes tariffen skulle fortolkes, foer forordningen traadte i kraft. Under alle omstaendigheder havde forordning nr. 3085/91, som Kommissionen med rette bemaerkede, aabenbart ikke til formaal at stadfaeste den gaeldende retsstilling. Det fremgaar nemlig af forordningens betragtninger og bestemmelser, at den aendrede den hidtidige retsstilling for at bringe Faellesskabets retsforskrifter i overensstemmelse med Toldsamarbejdsraadets udtalelse.

Tredje spoergsmaal

44. Med dette spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige, at det fastslaas af Domstolen, hvilke egenskaber der var karaktergivende ved de omhandlede mecadecks, og gjorde det berettiget at tarifere dem som komplette apparater til optagelse og gengivelse af video. Formaalet med dette spoergsmaal er at faa afgjort, om de af GoldStar indfoerte varer var omfattet af tariferingen af mecadecks i bestemmelse 9 i bilaget til forordning nr. 2275/88.

45. Svaret paa dette spoergsmaal foelger af mit svar paa det foerste spoergsmaal. Den karaktergivende egenskab ved et apparat til optagelse og gengivelse af video er apparatets evne til at optage og gengive billeder og lyd. Kommissionen kunne ved udoevelsen af sin skoensbefoejelse paa dette omraade med foeje naa frem til den konklusion, at en mecadeck ° eller mekaniske komponenter til et apparat til optagelse og gengivelse af video ° i det vaesentlige fremtraeder som et komplet apparat, da den, med en passende indretning, var paamonteret de komponenter ° navnlig et video-, tone- og slettehoved ° hvormed den kunne opfylde sine vaesentligste funktioner, nemlig at optage og gengive video.

Forslag til afgoerelse

46. Jeg er foelgelig af den opfattelse, at de spoergsmaal, som Finanzgericht Rheinland-Pfalz har forelagt Domstolen, boer besvares paa foelgende maade:

"1) Gennemgangen af det forelagte spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af bestemmelse 9 i bilaget til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2275/88.

2) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3085/91 har ikke tilbagevirkende gyldighed i den forstand, at den er anvendelig paa indfoersler forud for sin ikrafttraeden.

3) Inden ikrafttraedelsen af forordning (EOEF) nr. 3085/91 kunne en mecadeck ° eller mekaniske komponenter til et apparat til optagelse og gengivelse af video ° ifoelge bestemmelse 2 a) i de almindelige tariferingsbestemmelser vedroerende den kombinerede nomenklatur anses for i det vaesentlige at fremtraede som et komplet apparat, da den, med en passende indretning, var paamonteret de komponenter ° navnlig et video-, tone- og slettehoved ° hvormed den kunne opfylde sine vaesentligste funktioner, nemlig at optage og gengive video."

(*) Originalsprog: engelsk.

(1) ° EFT 1987 L 256, s. 1.

(2) ° EFT 1968 I, s. 265.

(3) ° EFT 1969 I, s. 10.

(4) ° Den kombinerede nomenklatur, som oprindeligt var indeholdt i bilag I til forordning nr. 2658/87, blev i henhold til forordningens artikel 9 aendret inden for den omhandlede periode ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3174/88 af 21.9.1988 (EFT L 298, s. 1), nr. 2886/89 af 2.8.1989 (EFT L 282, s. 1), nr. 2472/90 af 31.7.1990 (EFT L 247, s. 1) og nr. 2587/91 af 26.7.1991 (EFT L 259, s. 1). I overensstemmelse med artikel 12 i forordning nr. 2658/87 er den aendrede nomenklatur gentaget i hver af disse forordninger.

(5) ° EFT L 200, s. 10.

(6) ° EFT L 291, s. 12.

(7) ° Sag 158/78, Sml. s. 1103.

(8) ° Jf. fodnote 3.

(9) ° EFT L 191, s. 1.

(10) ° Dom af 18.9.1990, sag C-265/89, Sml. I, s. 3411.

(11) ° Sag 141/86, Sml. s. 57.

(12) ° Dom af 11.11.1975, sag 37/75, Bagusat, Sml. s. 1339, og af 20.3.1980, forenede sager 87/79, 112/79 og 113/79, Bagusat, Sml. s. 1159.

(13) ° Se s. 1350.

(14) ° Se dommens praemis 14.

(15) ° Sag 38/75, Sml. s. 1439, praemis 24 og 25.

(16) ° Sag C-233/88, Sml. I, s. 265, praemis 10.

(17) ° Forenede sager 9/71 og 11/71, Sml. 1972, s. 101, org. ref.: Rec. s. 391, praemis 39.

(18) ° Se ligeledes dom af 7.2.1973, sag 40/72, Schroeder, Sml. s. 125, praemis 14, og af 21.2.1990, forenede sager C-267/88 ° C-285/88, Wuidart m.fl., Sml. I, s. 435, praemis 14.

(19) ° Jf. dommen i sagen Vismans Nederland, se fodnote 10, praemis 14; se ligeledes dom af 28.6.1989, sag 164/88, Rispal m.fl., Sml. s. 2041, og Van de Kolk-dommen, fodnote 16.

(20) ° Sag 298/82, Sml. s. 1829.

(21) ° Jf. fodnote 7.