Domstolens Dom (Femte Afdeling) af 21. januar 1999. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik. - En stats traktatbrud - Direktiv 85/337/EØF. - Sag C-150/97.



Samling af Afgørelser 1999 side I-00259



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Miljoe - vurdering af visse projekters indvirkning paa miljoeet - direktiv 85/337 - for sent vedtagne nationale gennemfoerelsesforanstaltninger om undtagelse fra forpligtelsen til vurdering af godkendelsesprocedurer, indledt inden de nationale lovbestemmelsers ikrafttraedelse, men efter udloebet af gennemfoerelsesfristen - ulovlighed

(Raadets direktiv 85/337, art. 12, stk. 1)

2 Medlemsstater - forpligtelser - manglende overholdelse - begrundelse - ulovlig

(EF-traktaten, art. 169)

3 Traktatbrudssoegsmaal - Domstolens proevelse af soegsmaalsgrundlaget - ingen skadelige virkninger af det paastaaede traktatbrud - irrelevant

(EF-traktaten, art. 169)

4 Retspleje - sagsomkostninger - ophaevelse berettiget som foelge af den anden parts forhold

(Domstolens procesreglement, art. 69, stk. 5)

Sammendrag

1 Artikel 12, stk. 1, i direktiv 85/337 om vurderingen af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat, der har gennemfoert direktivet i national ret efter den 3. juli 1988, hvor fristen for gennemfoerelse udloeb, ikke ved hjaelp af en overgangsbestemmelse kan dispensere fra de i direktivet indeholdte forpligtelser til at vurdere indvirkningerne paa miljoeet af projekter, hvis godkendelsesprocedure er paabegyndt foer ikrafttraedelsen af den nationale lov om gennemfoerelse af direktivet, men efter den 3. juli 1988.

2 En medlemsstat kan ikke paaberaabe sig bestemmelser, fremgangsmaader eller forhold i sin nationale retsorden til stoette for, at forpligtelser og frister, der foelger af et direktiv, ikke overholdes.

3 En medlemsstats tilsidesaettelse af en forpligtelse i henhold til faellesskabsretten er i sig selv et traktatbrud og det forhold, at tilsidesaettelsen ikke har haft skadelige virkninger, er irrelevant ved afgoerelsen af, om et soegsmaal i henhold til traktatens artikel 169 er begrundet.

4 Naar sagsoegerens delvise haevelse af en sag er berettiget paa grund af sagsoegtes forhold, og den haevende part har nedlagt paastand herom, paalaegges det i henhold til Domstolens procesreglement artikel 69, stk. 5, den anden part at betale sagens omkostninger.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. april 1997 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 189, stk. 3, og artikel 12 i Raadets direktiv 85/337/EOEF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet (EFT L 175, s. 40, herefter »direktivet«), idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for fuldstaendigt og korrekt at efterkomme naevnte direktiv.

2 I henhold til direktivets artikel 12, stk. 1, skulle medlemsstaterne traeffe de noedvendige foranstaltninger til at efterkomme direktivet inden tre aar fra dets meddelelse. Direktivet blev meddelt den 3. juli 1985.

3 Skoent Den Portugisiske Republik foerst blev medlem af De Europaeiske Faellesskaber den 1. januar 1986, var den i henhold til artikel 392 og 395 i akten vedroerende vilkaarene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltraedelse og tilpasningerne af traktaterne (EFT 1985 L 302, s. 23) forpligtet til at traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa at gennemfoere direktivet senest den 3. juli 1988.

4 Den portugisiske regering har meddelt Kommissionen de bestemmelser, der ifoelge den sikrer direktivets gennemfoerelse, nemlig

- lov nr. 11/87 af 7. april 1987 (basisloven om miljoeforhold)

- lovdekret nr. 186/90 af 6. juni 1990

- bekendtgoerelse nr. 38/90 af 27. november 1990 og

- regionalbekendtgoerelse nr. 14/91/M af 16. august 1991 om de noedvendige tilpasninger med henblik paa gennemfoerelsen af lovdekret nr. 186/90 og bekendtgoerelse nr. 38/90 paa Madeira.

5 Kommissionen fandt imidlertid, at disse bestemmelser ikke sikrede en fuldstaendig gennemfoerelse af direktivet, og den meddelte derfor den portugisiske regering grundene til, at den ikke ansaa gennemfoerelsen for fuldstaendig. Den 25. januar 1993 fremsendte Kommissionen endnu en skrivelse til den portugisiske regering og anmodede den om at fremsaette sine bemaerkninger inden to maaneder.

6 Den portugisiske regering fremsendte sine bemaerkninger til Kommissionen og underrettede den heri bl.a. om vedtagelsen af nye lovbestemmelser.

7 Da Kommissionen fandt, at disse nye lovbestemmelser sikrede en delvis gennemfoerelse af direktivet, frafaldt den en del af sine klagepunkter, men tilstillede dog den 6. august 1996 Den Portugisiske Republik en begrundet udtalelse om de klagepunkter, som den opretholdt.

8 Ved skrivelse af 17. december 1996 meddelte den portugisiske regering Kommissionen, at der var nedsat en arbejdsgruppe, som skulle udarbejde de noedvendige lovbestemmelser med henblik paa at loese de af Kommissionen rejste spoergsmaal.

9 Da Kommissionen ikke blev underrettet om de planlagte lovbestemmelser, har den anlagt denne sag.

10 Kommissionen har i staevningen fremfoert ni klagepunkter vedroerende den portugisiske lovgivning.

11 Den 23. oktober 1997 underrettede den portugisiske regering Domstolen om lovdekret nr. 278/97 om aendring af lovdekret nr. 186/90 af 6. juni 1990 (Diário da República nr. 233/97, I, serie A, af 8.10.1997) samt om bekendtgoerelse nr. 42/97 om aendring af bekendtgoerelse nr. 38/90 af 27. november 1990 (Diário da República nr. 235/97, I, serie B, af 10.10.1997).

12 Kommissionen meddelte efter at have gennemgaaet disse nationale gennemfoerelsesbestemmelser Domstolen ved skrivelse af 30. juni 1998, at den delvis haevede soegsmaalet og alene opretholdt et enkelt klagepunkt.

13 Kommissionen foreholder ved dette klagepunkt Den Portugisiske Republik, at lovdekret nr. 186/90 i henhold til artikel 11, stk. 2, ikke finder anvendelse paa projekter, hvis godkendelsesprocedurer verserede paa tidspunktet for dekretets ikrafttraeden, nemlig den 7. juni 1990, skoent direktivets bestemmelse i henhold til artikel 2, stk. 1, og artikel 12, stk. 1, finder anvendelse fra den 3. juli 1988, hver gang det er noedvendigt at traeffe en afgoerelse vedroerende en ansoegning om tilladelse. Kommissionen har anfoert, at Den Portugisiske Republik ikke kan paaberaabe sig retssikkerhedsprincippet for at begrunde, at de nye lovbestemmelser ikke finder anvendelse paa verserende ansoegninger, idet der ifoelge Kommissionen, saa laenge der ikke administrativt er truffet afgoerelse vedroerende de indbragte projekter, ikke foreligger nogen erhvervet ret for bygherrerne.

14 Kommissionen har i sin skrivelse vedroerende haevelsen af sagen anfoert, at lovdekret nr. 298/97 ikke har aendret dette forhold. Kommissionen har derfor nedlagt paastand om, at det fastslaas, at dette klagepunkt udgoer et traktatbrud som omhandlet i soegsmaalet.

15 Den Portugisiske Republik har i bemaerkningerne vedroerende Kommissionens begaering om delvis haevelse af sagen anfoert, at loven ikke er blevet indfoert med tilbagevirkende gyldighed af hensyn til retssikkerhedsprincippet, som er knaesat i artikel 12 i den portugisiske civillovbog, hvorefter en lov kun kan have virkning for fremtiden. Enhver undtagelse fra dette princip maa noeje overvejes, og de beskyttede eller forventede legitime interesser hos borgerne kan under ingen omstaendigheder tilsidesaettes.

16 Den Portugisiske Republik har tilfoejet, at de i artikel 11 i lovdekret nr. 186/90 omhandlede projekter, altsaa projekter, der er soegt tilladelse til efter den 3. juli 1988, men inden ikrafttraedelsen af de nationale lovbestemmelser, var faa, og at de alle har vaeret genstand for en rapport om deres indvirkning paa miljoeet.

17 Den Portugisiske Republik har vedroerende lovdekret nr. 278/97 gjort gaeldende, at den herved alene har oensket ikke at give de bestemmelser tilbagevirkende gyldighed, som indebar et alvorligt indgreb i rettighederne og de legitime forventninger hos de retssubjekter, som var underlagt forpligtelsen i henhold til de paagaeldende bestemmelser.

18 Herved skal det paapeges, at Domstolen allerede i dom af 9. august 1994, sag C-396/92, Bund Naturschutz in Bayern m.fl. (Sml. I, s. 3717), fastslog, at artikel 12, stk. 1, i direktivet skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat, der har gennemfoert direktivet i national ret efter den 3. juli 1988, hvor fristen for gennemfoerelse udloeb, ikke ved hjaelp af en overgangsbestemmelse kan dispensere fra de i direktivet indeholdte forpligtelser til at vurdere indvirkningerne paa miljoeet af projekter, hvis godkendelsesprocedure er paabegyndt foer ikrafttraedelsen af den nationale lov om gennemfoerelse af direktivet, men efter den 3. juli 1988 (jf. herved dom af 11.8.1995, sag C-431/92, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 2189, praemis 28, af 18.6.1998, sag C-81/96, Gedeputeerde Staten van Noord-Holland, Sml. I, s. 3923, praemis 23-28, og af 22.10.1998, sag C-301/95, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 6135, praemis 29).

19 Direktivet indeholder nemlig ingen bestemmelse, der giver medlemsstaterne befoejelse til at undtage projekter, hvis godkendelsesprocedure foerst er blevet paabegyndt efter fristen den 3. juli 1988, fra forpligtelsen til at vurdere deres indvirkninger paa miljoeet (dommen i sagen Bund Naturschutz in Bayern m.fl., praemis 18, og Gedeputeerde Staten van Noord-Holland, praemis 22).

20 Det bemaerkes med hensyn til den portugisiske regerings anbringende vedroerende dens forpligtelse til at overholde princippet om forbud mod indfoerelse af loven med tilbagevirkende kraft, at Kommissionen alene har kraevet dom for, at det forhold, at Den Portugisiske Republik ikke har ladet loven om gennemfoerelse af direktivet finde anvendelse straks paa ansoegninger indgivet til den kompetente nationale myndighed efter den 3. juli 1988, som stadig verserede paa tidspunktet for ikrafttraedelsen af de nationale lovbestemmelser, udgoer et traktatbrud.

21 Endvidere maa der henvises til fast retspraksis, hvorefter en medlemsstat ikke kan paaberaabe sig bestemmelser, fremgangsmaader eller forhold i sin nationale retsorden til stoette for, at forpligtelser og frister, der foelger af et direktiv, ikke overholdes (jf. bl.a. dom af 28.3.1985, sag 275/83, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 1097, praemis 10, af 28.5.1998, sag C-298/97, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 3301, praemis 15, og af 15.10.1998, sag C-326/97, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 6107, praemis 7).

22 Det bemaerkes endelig med hensyn til anbringendet om, at de ansoegninger om godkendelse, der var indgivet efter den 3. juli 1988, men inden ikrafttraedelsen af de nationale lovbestemmelser, var faa, og alle har vaeret genstand for en rapport om deres indvirkning paa miljoeet, at en medlemsstats tilsidesaettelse, uanset dette, af en forpligtelse i henhold til faellesskabsretten i sig selv er et traktatbrud, og at det forhold, at tilsidesaettelsen ikke har haft skadelige virkninger, er irrelevant (dom af 27.11.1990, sag C-209/88, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 4313, praemis 14).

23 Det maa herefter fastslaas, at den portugisiske regering har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivet, idet den har indfoert en overgangsbestemmelse, hvorefter nationale bestemmelser til gennemfoerelse af direktivet, som er vedtaget efter den 3. juli 1988, datoen for direktivets gennemfoerelsesfrist, ikke finder anvendelse paa projekter, hvis godkendelsesprocedure var blevet paabegyndt inden ikrafttraedelsen af den nationale lov til gennemfoerelse af direktivet, men efter den 3. juli 1988.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

24 I medfoer af procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Artikel 69, stk. 5, fastsaetter endvidere, at det ved en sags haevelse paa begaering af den haevende part kan bestemmes, at den anden part skal betale sagens omkostninger, hvis dette findes berettiget som foelge af denne parts forhold.

25 Kommissionen har nedlagt paastand om, at Den Portugisiske Republik, trods Kommissionens delvise haevelse af sagen, paalaegges sagens omkostninger, eftersom sagens delvise haevelse var berettiget som foelge af Den Portugisiske Republiks forhold.

26 Da Kommissionens delvise haevelse af sagen var berettiget paa grund af Den Portugisiske Republiks forhold, som foerst vedtog bestemmelser til gennemfoerelse af direktivet efter sagens anlaeg, og da denne medlemsstat ikke har faaet medhold i paastanden vedroerende det klagepunkt, som efter sagens haevelse stadig bestod, paalaegges det Den Portugisiske Republik at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Raadets direktiv 85/337/EOEF af 27. juni 1985 om vurderingen af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet, idet den efter den 3. juli 1988, datoen for direktivets gennemfoerelsesfrist, har vedtaget en overgangsbestemmelse, hvorefter nationale bestemmelser til gennemfoerelse af naevnte direktiv ikke finder anvendelse paa projekter, hvis godkendelsesprocedure var blevet paabegyndt inden ikrafttraedelsen af den nationale lov til gennemfoerelse af direktivet, men efter den 3. juli 1988.

2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.