Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – forelæggelse for Retten på grundlag af en voldgiftsbestemmelse

(Art. 238 EF og 240 EF)

2. Retspleje – forelæggelse for Retten på grundlag af en voldgiftsbestemmelse – stævning

(Art. 238 EF; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 5a)

3. Retspleje – forelæggelse for Retten på grundlag af en voldgiftsbestemmelse

(Art. 238 EF)

4. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse af fællesskabsretten

(Art. 288, stk. 2, EF)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilsidesættelse af retsregel, der tillægger borgerne rettigheder

(Art. 288, stk.2, EF)

6. De Europæiske Fællesskabers budget – finansforordning – regler om procedurer for indgåelse af offentlige kontrakter

(Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 101, stk. 1)

7. Fællesskabsret – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – De Europæiske Fællesskabers offentlige kontrakter

8. De Europæiske Fællesskabers offentlige kontrakter – udbud efter forhandling

(Art. 288, stk. 2,EF)

9. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser

(Art. 288, stk. 2, EF)

10. De Europæiske Fællesskabers budget – finansforordning – regler om procedurer for indgåelse af offentlige kontrakter

(Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 101, stk. 1)

Sammendrag

1. Kun de parter, som har aftalt en voldgiftsklausul, kan være parter i en sag, som er indbragt på grundlag af artikel 238 EF. Medmindre parterne har givet udtryk for, at de ønsker at tillægge Retten kompetence til at træffe afgørelse om tvister vedrørende kontrakten, må Retten derfor afvise at behandle en sådan tvist, idet den i modsat fald ville udvide sin kompetence til at omfatte andre tvister end dem, som er omfattet af den udtømmende angivelse i artikel 240 EF af, hvilke tvister den kan påkende; det bestemmes således i denne artikel, at de nationale domstole er kompetente til at træffe afgørelse i tvister, som falder ind under den almindelige ret, og hvori Fællesskabet er part. Da den nævnte fællesskabskompetence udgør en undtagelse fra de almindelige retsregler, skal den desuden fortolkes restriktivt.

Mens Fællesskabets retsinstanser på grundlag af en voldgiftsklausul vedtaget i henhold til artikel 238 EF efter omstændighederne skal træffe afgørelse i en tvist på grundlag af de nationale retsregler, der skal anvendes på kontrakten, hviler deres kompetence til at pådømme en tvist vedrørende denne kontrakt derimod alene på artikel 238 EF og voldgiftsklausulen, og nationale retsregler kan ikke påberåbes over for Fællesskabets retsinstanser som angiveligt værende til hinder for deres kompetence.

(jf. præmis 53 og 55)

2. Selv om det ikke er præciseret i artikel 238 EF, hvilken form voldgiftsklausulen skal have, følger det af artikel 44, stk. 5a, i Rettens procesreglement, hvorefter en stævning, der udtages i henhold til artikel 225, stk. 1, EF og artikel 238 EF, skal ledsages af et eksemplar af den bestemmelse, hvorved Fællesskabets retsinstanser tillægges kompetence, at denne i princippet skal være skriftlig. Nævnte procesreglements artikel 44, stk. 5a, tjener imidlertid et bevismæssigt formål, og det formkrav, der fastsættes i bestemmelsen, må anses for opfyldt, når de af sagsøgeren fremlagte dokumenter gør det muligt for den af Fællesskabets retsinstanser, for hvilken sagen er indbragt, at erhverve et kendskab til den af tvistens parter indgåede aftale, som er tilstrækkeligt stort til, at den strid om kontrakten, som er opstået mellem dem, ikke skal forelægges de nationale retsinstanser, men kan forelægges Fællesskabets retsinstanser.

(jf. præmis 56)

3. Hvis det antoges, at princippet om en åbenbar fuldmagt gjaldt i fællesskabsretten, og at dette bl.a. omfattede repræsentationen af parterne i en kontrakt, ville den tredjemand, der påberåbte sig det, nødvendigvis skulle godtgøre, at omstændighederne i sagen havde givet ham grundlag for at antage, at den åbenbare fuldmagt var i overensstemmelse med realiteterne. Heraf følger, at en sagsøger, der har indbragt et søgsmål på grundlag af en voldgiftsklausul, som sagsøgeren og Kommissionen »åbenbart« har indgået, i det mindste skal godtgøre, at han i betragtning af sagens omstændigheder med føje kunne antage, at en medarbejder i infrastruktur- og logistikkontoret i Bruxelles, som blev oprettet ved afgørelse 2003/523, havde beføjelse til at forpligte Kommissionen kontraktligt, idet han handlede på dens vegne og for dens regning.

(jf. præmis 60)

4. På området for Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold skal den ulovlige adfærd, der bebrejdes institutionen, udgøre en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, som har til formål at tillægge borgerne rettigheder. Det afgørende kriterium for, om en overtrædelse af fællesskabsretten kan anses for tilstrækkelig kvalificeret, er, at den pågældende fællesskabsinstitution åbenbart og groft har overskredet grænserne for sine skønsbeføjelser. Såfremt den pågældende institution råder over et stærkt begrænset eller intet skøn, kan selve den omstændighed, at der er begået en overtrædelse af fællesskabsretten, være tilstrækkelig til bevise, at der foreligger en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse.

(jf. præmis 105)

5. En offentlig fællesskabsmyndighed skal på såvel det administrative som det aftalemæssige område altid følge princippet om redelighed. Endvidere kan de retsundergivne ikke påberåbe sig fællesskabsbestemmelserne med henblik på at muliggøre misbrug. Ved forhandlinger om indgåelse af en kontrakt mellem en offentlig fællesskabsmyndighed og en tilbudsgiver inden for rammerne af en procedure for indgåelse af en offentlig aftale tillægger disse retsregler tilbudsgiveren rettigheder, hvis tilsidesættelse kan medføre, at Fællesskabet ifalder ansvar uden for kontraktforhold, idet de fastsætter visse grænser for, hvilke handlinger en ordregivende fællesskabsmyndighed, som beslutter ikke at indgå aftalen og ikke at slutte kontrakt, kan foretage. Endvidere er princippet om beskyttelse eller iagttagelse af den berettigede forventning et almindeligt princip i fællesskabsretten, der tillægger borgerne rettigheder. Inden for rammerne af en procedure for indgåelse af en offentlig aftale tillægger princippet om beskyttelse af den berettigede forventning en tilbudsgiver rettigheder i en situation, hvor det fremgår, at fællesskabsadministrationen ved at give den pågældende konkrete forsikringer har givet ham anledning til at nære begrundede forhåbninger.

(jf. præmis 107-109)

6. Det fremgår bl.a. af artikel 101, stk. 1, i forordning nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, at den ordregivende myndighed inden for rammerne af en procedure for indgåelse af en offentlig aftale uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse råder over et meget vidt skøn med hensyn til, om den skal undlade at indgå kontrakten og følgelig afbryde de forhandlinger, som er indledt om denne.

(jf. præmis 111)

7. Retten til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning omfatter enhver privatperson, hos hvem Fællesskabets administration har givet anledning til begrundede forhåbninger ved at afgive præcise løfter. Sådanne løfter skal, uanset under hvilken form de er afgivet, være præcise, ubetingede og samstemmende og stamme fra pålidelige og troværdige kilder. Selv om erhvervsdrivende i princippet må bære de økonomiske risici, som normalt er forbundet med deres virksomhed, og sådanne økonomiske risici i forbindelse med en offentlig kontrakts udbud i licitation bl.a. omfatter omkostningerne ved udarbejdelse af et tilbud, kan det udgøre en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som kan medføre, at Fællesskabet pådrager sig et ansvar uden for kontraktforhold, når en af de bydende før tildelingen af den pågældende kontrakt til vinderen af udbuddet af den ordregivende institution er blevet tilskyndet til på forhånd at foretage uigenkaldelige investeringer og dermed gå ud over grænserne for de økonomiske risici, som normalt er forbundet med den aktivitet, der er tale om, nemlig at afgive bud.

(jf. præmis 138 og 139)

8. I forbindelse med en aftale om fast ejendom, som der kun er blevet ført forhandlinger med en part om, og hvor kontraktforhandlingerne har drejet sig om et anlægsaktiv, har Kommissionen på tilstrækkeligt kvalificeret måde tilsidesat princippet om redelighed og misbrugt sin ret til ikke at indgå kontrakt, når den først har underrettet sin forhandlingspartner om sin beslutning om ikke at indgå kontrakt og dermed at afbryde kontraktforhandlingerne, mere end to måneder efter vedtagelsen af denne beslutning, idet den således fortsatte forhandlinger om en kontrakt, som den vidste ikke ville føre til et positivt resultat, og derved fratog forhandlingspartneren muligheden for fra denne beslutnings vedtagelse at forsøge at finde en anden potentiel lejer til ejendommen.

Kommissionen tilsidesatte endvidere på en tilstrækkeligt kvalificeret måde princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ved at afbryde forhandlingerne om kontrakten efter at have tilskyndet sin forhandlingspartner til at gennemføre indretningsarbejderne for at kunne udleje ejendommen fra den fastsatte dato for lejemålets begyndelse. Kommissionen tilskyndede i sin egenskab af ordregivende myndighed forhandlingspartneren til på forhånd at foretage uigenkaldelige investeringer og dermed gå ud over de risici, som normalt er forbundet med den virksomhed, der er tale om, dvs. at afgive bud inden for rammerne af en procedure for indgåelse af offentlige aftaler. Endvidere handlede forhandlingspartneren rimeligt og realistisk ved at acceptere at gennemføre de investeringer på forhånd, som var nødvendige for at opfylde lejekontrakten i overensstemmelse med Kommissionens krav, idet forhandlingspartneren forinden havde modtaget præcise forsikringer fra Kommissionen om, at den ville godtgøre de indretningsarbejder, han var blevet foranlediget til at udføre uden for kontraktens dækningsområde.

Kommissionen udviste i forbindelse med afbrydelsen af forhandlingerne om kontrakten en ulovlig adfærd, hvorved Fællesskabet kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold, ved at lade forhandlinger om en kontrakt fortsætte, som den vidste ikke ville føre til et positivt resultat, og ved at afbryde kontraktforhandlingerne efter at have tilskyndet sin forhandlingspartner til at gennemføre de indretningsarbejder, som var nødvendige for, at ejendommen kunne udlejes fra den fastsatte dato for lejemålets begyndelse.

(jf. præmis 131, 132, 137, 153, 155 og 156)

9. En ensidig afbrydelse af forhandlingerne om kontrakten er inden for rammerne af en procedure vedrørende en fællesskabsinstitutions udbud efter forhandling omfattet af den ordregivende myndigheds beføjelse i medfør af bestemmelserne i artikel 101, stk. 1, i forordning nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget til ikke at indgå den påtænkte lejekontrakt. Følgelig har den erhvervsdrivende ikke erhvervet nogen ret til, at kontrakten blev indgået. Desuden kan budgiveren ikke have erhvervet nogen rettighed i medfør af kontrakten, og følgelig heller ikke nogen ret til at opnå den forventede fortjeneste ved kontrakten, da der ikke er indgået nogen klar og endelig aftale mellem parterne. Heraf følger, at da institutionens ulovlige adfærd alene følger af omstændighederne i forbindelse med udøvelsen af dens ret til ikke at indgå kontrakten og ensidigt at afbryde forhandlingerne om denne, kan adfærden ikke anses for at være årsagen til den skade, det indebar at miste muligheden for at indgå kontrakten og at opnå den fortjeneste, der kunne forventes som følge deraf.

(jf. præmis 161og 162)

10. Det fremgår af artikel 101, stk. 1, i forordning nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, at de omkostninger og udgifter, en bydende har afholdt i forbindelse med en procedure for indgåelse af en offentlig aftale, i princippet ikke kan være et tab, der kan genoprettes ved ydelse af erstatning. Den nævnte bestemmelse kan imidlertid ikke, uden risiko for at gøre indgreb i retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, finde anvendelse i tilfælde, hvor en tilsidesættelse af fællesskabsretten under gennemførelsen af en procedure for indgåelse af en offentlig aftale har påvirket en bydendes chancer for at få tildelt kontrakten eller direkte foranlediget den pågældende til at afholde uberettigede omkostninger og udgifter.

(jf. præmis 165)