Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – intervention – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – interesse i afgørelsen af tvisten – begreb

(Statutten for Domstolen, art. 40, stk. 2)

2. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – bestemmelse af debitor i tilfælde af overførsel af aktiver – det såkaldte kriterium om virksomhedens »økonomiske kontinuitet«

(Art. 88, stk. 2, EF)

3. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – beregning af det beløb, der skal tilbagesøges, og fastlæggelse af adressaterne for tilbagebetalingspåbuddene – medlemsstatens vanskeligheder – forpligtelse til at samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaten

(Art. 10 EF og art. 88, stk. 2, EF)

4. Statsstøtte – begreb – vurdering på grundlag af kriteriet om den private investor – vurdering i henhold til alle de relevante elementer i den omtvistede transaktion og dens sammenhæng

(Art. 87, stk. 1 EF)

5. Statsstøtte – begreb – fordel indrømmet modtagerne af en statsstøtte – nødvendigt at tage hensyn til virkningerne af en foranstaltning for at fastslå modtagerens fordel

(Art. 87, stk. 1, EF)

6. Statsstøtte – begreb – anvendelse af kriteriet om den private investor – støtte, som består i betaling af ydelser for leasing af fly, der er lavere end dem, som er betalt i henhold til hovedaftalerne

(Art. 87, stk. 1, EF)

7. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – ny støtte – bevisbyrde – fordeling mellem Kommissionen og medlemsstaten – betingelse – overholdelse af de respektive proceduremæssige forpligtelser

(Art. 10 EF, 87, stk. 1, EF og 88, stk. 2 og 3, EF)

8. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – omhyggelig og upartisk undersøgelse – muligheden for at vedtage en beslutning på grundlag af de foreliggende oplysninger – betingelser

(Art. 10 EF, 87, stk. 1, EF og 88 EF)

9. Statsstøtte – konkurrencebegrænsning – påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne – liberalisering af en økonomisk sektor på fællesskabsplan

(Art. 87, stk. 1, EF)

10. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – eventuel berettiget forventning hos tredjeparter – beskyttelse – betingelser og grænser

(Art. 88, stk. 2 og 3, EF)

11. Statsstøtte – kommissionsbeslutning, som erklærer en støtte for uforenelig med fællesmarkedet og anordner tilbagebetaling – forpligtelse til at begrunde beregningen af det beløb, der skal tilbagebetales

12. Fællesskabsret – principper – ret til forsvar – anvendelse på administrative procedurer indledt af Kommissionen – rækkevidde

Sammendrag

1. Når en direkte og aktuel interesse i afgørelsen af en retstvist, som omhandlet i artikel 40, stk. 2, i statutten for Domstolen, på statsstøtteområdet er blevet fastslået for en intervenient, fordi intervenienten for det første var i konkurrence med støttemodtagerne, og for det andet havde deltaget aktivt i den formelle undersøgelsesprocedure, som førte til vedtagelsen af den beslutning, der fastslår støttens uforenelighed med fællesmarkedet, der faldt ud til intervenientens fordel, bevarer intervenienten en sådan direkte og aktuel interesse, så længe støttemodtagerne mener at have en interesse i at begære denne beslutning annulleret. Intervenienten vil således have en tilsvarende interesse i at intervenere i sagen til støtte for Kommissionens påstande for at forsvare denne beslutnings lovlighed – også blot for at kunne rejse erstatningskrav og anlægge sag med påstand om, at der uretmæssigt er ydet støtte til skade for intervenienten.

(jf. præmis 64)

2. I det tilfælde, hvor en støtte er ydet til et kriseramt selskab, der har overført visse aktiver til et nyt selskab, som er opstået ud af førstnævnte selskabs aktiviteter, kan det nye selskab anses for at være den faktiske modtager af støtten, hvis der er økonomisk kontinuitet mellem de to selskaber. Når de to selskaber ikke udgør en økonomisk enhed, kan den omtvistede støtte, der er tildelt det oprindelige selskab efter spaltningen, derimod ikke tilbagesøges fra det nye selskab, blot fordi dette selskab indirekte drager fordel af den.

Ved vurderingen af, om kravet om tilbagesøgning af den støtte, der er ydet et kriseramt selskab, kan udvides til at omfatte et nyt selskab, som det gamle selskab har overført visse aktiver til, såfremt denne overførsel gør det muligt at fastslå, at der er en økonomisk sammenhæng mellem de to selskaber, kan der tages hensyn til følgende forhold: overførslens genstand (aktiver og passiver, personalets forbliven, bundlede aktiver), overførslens pris, identiteten af den overtagende virksomheds og den oprindelige virksomheds aktionærer eller ejere, tidspunktet for overførslen (efter undersøgelsens iværksættelse, procedurens iværksættelse eller den endelige beslutning) eller endelig transaktionens økonomiske følgerigtighed. Kriterierne for identificeringen af den faktiske støttemodtager er under alle omstændigheder af objektiv karakter.

Formålet med et tilbagesøgningskrav er at genskabe konkurrencesituationen i den pågældende erhvervssektor og ikke at gøre det muligt for den offentlige myndighed at inddrive sine fordringer. Den økonomiske begrundelse for at overføre aktiver skal derfor i denne forstand undersøges i forhold til målet om at genskabe konkurrencen i den pågældende sektor.

(jf. præmis 104-106, 135, 146 og 148)

3. I en beslutning, hvori det fastslås, at en støtte er uforenelig med fællesmarkedet og skal tilbagesøges, behøver Kommissionen ikke at præcisere, i hvilket omfang hver virksomhed har draget fordel af den støtte, den har modtaget. Det tilkommer den berørte medlemsstat at fastlægge det beløb, som hver af disse virksomheder skal tilbagebetale i forbindelse med støttens tilbagesøgning. Det er tilstrækkeligt, at Kommissionens beslutning indeholder anvisninger, hvormed beslutningens adressat uden overdrevne vanskeligheder selv kan fastslå beløbet. Hvis medlemsstaten møder uforudsete vanskeligheder, kan den forelægge disse for Kommissionen til vurdering. I så fald skal Kommissionen og medlemsstaten i overensstemmelse med pligten til loyalt samarbejde, der bl.a. er fastsat i artikel 10 EF, samarbejde efter bedste evne med henblik på at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, særligt bestemmelserne om statsstøtte.

(jf. præmis 126 og 315-318)

4. I forhold til bestemmelserne i artikel 87 EF skal Kommissionen altid gennemgå alle de relevante elementer i den omtvistede transaktion og dens sammenhæng, bl.a. ved anvendelsen af kriteriet om den private investor. Kommissionen er forpligtet til ud fra alle de relevante forhold at efterprøve, om betingelserne for anvendelse af artikel 87, stk. 1, EF er opfyldt.

Selv om Kommissionen med rette kan tage hensyn til baggrunden for de omtvistede foranstaltninger, f.eks. den omstændighed, at støtten blev ydet i forbindelse med en omstrukturering og privatisering, er Kommissionen dog stadig forpligtet til at undersøge, om de omtvistede foranstaltninger ud fra kriteriet om den private investor kunne sidestilles med normale forretningsmæssige dispositioner under markedsøkonomiske forhold.

Selv hvor der forud for en foranstaltning er truffet en række foranstaltninger af samme art, der betragtes som statsstøtte, udelukker den omstændighed ikke i sig selv, at den nævnte foranstaltning kan anses for at opfylde kriteriet om den private investor, der virker under markedsøkonomiske vilkår. Det tilkommer under alle omstændigheder Unionens retsinstanser at undersøge, om det under hensyn til de relevante elementer er rimeligt at udskille denne foranstaltning fra de tidligere støtteforanstaltninger og betragte den som en selvstændig foranstaltning med henblik på anvendelsen af kriteriet om den private investor.

(jf. præmis 172-177)

5. Det følger af artikel 87, stk. 1, EF, at begrebet støtte er et objektivt begreb, ved hvis afgrænsning det alene har betydning, om en statslig foranstaltning giver en eller nogle virksomheder en fordel. Når det vurderes, om en foranstaltning kan udgøre statsstøtte, skal der især tages hensyn til virkningerne af denne foranstaltning for de virksomheder, som begunstiges, og ikke til situationen for de offentlige eller private organer, som yder støtten.

(jf. præmis 211 og 212)

6. Med henblik på anvendelsen af kriteriet om den private investor skal det afgøres, om de pågældende foranstaltninger giver den virksomhed, som de er rettet til, en økonomisk fordel, som den ikke ville have opnået under normale markedsvilkår. Selv om transaktionen er fornuftig for de offentlige myndigheder eller den offentlige virksomhed, der tildeler støtten, er det ikke tilstrækkeligt til at bringe denne handling i overensstemmelse med princippet om den private investor.

I forbindelse med en støtte i form af ydelser for videreleasing af fly, som er lavere end de ydelser, der betales i henhold til hovedaftalerne, er det med henblik på anvendelsen af kriteriet om den private investor nødvendigt at sammenligne de omtvistede ydelser med dem, der var på markedet. Kommissionen er i henhold til kriteriet om den private investor forpligtet til at efterprøve, om ydelserne rent faktisk var lavere end dem, som leasing-virksomheden skulle have betalt på normale markedsvilkår.

(jf. præmis 213 og 214)

7. Det påhviler Kommissionen at bevise, at der er ydet ny støtte. Det følger således af bestemmelserne i artikel 88, stk. 2 og 3, EF, at de nye foranstaltninger i mangel af godtgørelse heraf ikke kan anses for statsstøtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF.

Anvendelsen af denne regel om bevisbyrden er imidlertid betinget af, at Kommissionen og den pågældende medlemsstat overholder de processuelle forpligtelser, der påhviler dem hver især, inden for rammerne af Kommissionens udøvelse af den beføjelse, den er tillagt for at foranledige, at den pågældende medlemsstat forsyner den med alle de nødvendige oplysninger.

Bevisbyrden vedrørende en støttes forenelighed med fællesmarkedet – som en undtagelse til bestemmelserne i artikel 87, stk. 1, EF – påhviler derimod i princippet den pågældende medlemsstat, som skal bevise, at betingelserne for denne undtagelse er opfyldt.

(jf. præmis 224, 225 og 329)

8. Kommissionen er beføjet til at vedtage en beslutning på grundlag af de foreliggende oplysninger, såfremt medlemsstaten i strid med sin forpligtelse til at samarbejde med Kommissionen, jf. artikel 10 EF, undlader at meddele de oplysninger, som Kommissionen har anmodet staten om, enten med henblik på undersøgelsen af kvalificeringen og foreneligheden med fællesmarkedet af en ny eller ændret støtte eller for at kontrollere den forskriftsmæssige anvendelse af en støtte, som tidligere er godkendt. Før en sådan beslutning træffes, skal Kommissionen imidlertid pålægge medlemsstaten at give den adgang til al den dokumentation og alle de oplysninger og data, der er nødvendige for, at Kommissionen kan udøve sin kontrol, inden for en vis frist, som den fastsætter. Kun såfremt medlemsstaten på trods af Kommissionens pålæg undlader at give de ønskede oplysninger, er Kommissionen beføjet til at afslutte proceduren og vedtage en beslutning på grundlag af de dokumenter, den råder over. Disse processuelle forpligtelser påhviler den pågældende medlemsstat og Kommissionen med henblik på at gøre det muligt for Kommissionen at udøve sin kontrol på grundlag af tilstrækkelig klare og præcise oplysninger, samtidig med at den pågældende medlemsstats ret til at blive hørt overholdes. Retten til forsvar udgør således under en hvilken som helst procedure, der indledes over for en person, og som kan føre til en retsakt, der indeholder et klagepunkt imod denne, et grundlæggende fællesskabsretligt princip, der skal overholdes, selv i tilfælde, hvor der ikke foreligger særlige regler.

Det kan ikke foreholdes medlemsstaten, at den ikke forsynede Kommissionen med tilstrækkelige oplysninger, når beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure ikke indeholder en foreløbig vurdering af de omtvistede ydelser med henblik på at afgøre, om de indeholder et element af støtte, og når Kommissionen ikke under den administrative procedure udtrykkeligt rejste tvivl om de omtvistede ydelser, og end ikke udbad sig oplysninger om, hvorvidt disse foranstaltninger var i overensstemmelse med markedspriserne.

Da Kommissionen har pligt til at foretage en omhyggelig og upartisk undersøgelse ud fra hensynet til god forvaltningsskik i forbindelse med traktatens grundlæggende regler om statsstøtte, påhviler det den i et sådant tilfælde at fortsætte sine sonderinger og uddybe sin undersøgelse bl.a. for at afgøre, om de pågældende foranstaltninger overholdt kriteriet om den private erhvervsdrivende. Den skal til dette formål udstede et påbud til medlemsstaten om at fremsende supplerende oplysninger og angive, hvilke oplysninger der krævedes, eller få foretaget en supplerende sagkyndig undersøgelse.

(jf. præmis 226, 229, 240, 246, 248 og 249)

9. For at begrunde kvalificeringen af en foranstaltning som statsstøtte er Kommissionen i overensstemmelse med artikel 87, stk. 1, EF forpligtet til at bevise, at der foreligger en risiko for fordrejning af konkurrencevilkårene, hvilket er tilfældet, når den nævnte foranstaltning styrker den støttemodtagende virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, der står i et konkurrenceforhold til virksomheden i en sektor, som har været genstand for liberalisering på fællesskabsplan.

(jf. præmis 312)

10. Statsstøtte, der ydes i form af garantier, kan ikke skabe en berettiget forventning hos tredjeparter om, at disse garantier er retmæssige, hvis de er indrømmet i strid med bestemmelserne i artikel 88, stk. 3, EF. Det påhviler således de berørte tredjeparter at udvise den fornødne forsigtighed og agtpågivenhed og at sikre sig, at de fællesskabsretlige regler om statsstøtte er blevet overholdt.

(jf. præmis 354)

11. En beslutning, hvori det konstateres, at en støtte er uforenelig med fællesmarkedet, og som ikke indeholder en detaljeret opgørelse over de pågældende foranstaltninger, men som ikke desto mindre gør det muligt at kvantificere den omtvistede støtte på grundlag af de tilstrækkeligt præcise oplysninger, der findes i betragtningerne til beslutningen, som ikke kan adskilles fra den dispositive del, kan ikke anses for at være utilstrækkeligt begrundet. Det tilkommer således under alle omstændigheder medlemsstatens myndigheder at kvantificere støtten, når de gennemfører den anfægtede beslutning, som led i det loyale samarbejde med Kommissionen.

(jf. præmis 388)

12. Retten til forsvar under en hvilken som helst procedure, der indledes over for en person, og som kan føre frem til en retsakt, der indeholder et klagepunkt imod denne, udgør et grundlæggende EU-retligt princip, der skal overholdes, selv i tilfælde, hvor der ikke foreligger særlige regler. På statsstøtteområdet kan Kommissionen, når den vurderer en foranstaltning i forhold til bestemmelserne i artikel 87 EF, kun basere sig på oplysninger, som den har fået fra tredjemænd, hvis den har givet den berørte medlemsstat mulighed for at kommentere disse oplysninger.

At denne medlemsstat ikke fik tilsendt en rapport, der udelukkende er baseret på data, som Kommissionens eksperter fik fra støttemodtagerne i forbindelse med deres undersøgelse på stedet, og som ikke indeholder faktiske oplysninger, som de virksomheder, der var genstand for de omtvistede foranstaltninger, ikke havde kendskab til, kan ikke krænke denne medlemsstats ret til forsvar.

(jf. præmis 399-401)