Rettens dom (Sjette Afdeling) af 13. december 2018 –

Schubert m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-530/16)

»Personalesag – vederlag – årlig tilpasning af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte – forordning (EU) nr. 422/2014 og forordning (EU) nr. 423/2014 – tilpasning af løn og pensioner for 2011 og 2012 – begrundelsespligt – proportionalitet – berettiget forventning – regler om social dialog«

1. Institutionernes retsakter – procedure for udarbejdelse – traktatbestemmelser – tvingende karakter – en institution har mulighed for at indføre afledte retsgrundlag – foreligger ikke (jf. præmis 54 og 60)

2. Tjenestemænd – vederlag – justeringskoefficienter – gennemførelsesforordninger til vedtægten – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde (Tjenestemandsvedtægten, art. 64 og 65; bilag XI) (jf. præmis 72-75 og 81)

3. Tjenestemænd – vederlag – justeringskoefficienter – fastsættelse – domstolsprøvelse – grænser (Tjenestemandsvedtægten, art. 64 og 65; bilag XI) (jf. præmis 92 og 93)

4. Tjenestemænd – vederlag – årlig tilpasning – fordeling af kompetencerne mellem de forskellige institutioner (Tjenestemandsvedtægten, art. 65 og bilag IX, art. 3 og 10) (jf. præmis 94, 105 og 106)

5. Tjenestemænd – vederlag – årlig tilpasning – undtagelsesklausul – institutionernes skønsbeføjelser – rækkevidde (Tjenestemandsvedtægten, bilag XI, art. 3 og 10) (jf. præmis 97-101)

6. Annullationssøgsmål – dom om annullation – retsvirkninger – forpligtelse til at vedtage gennemførelsesforanstaltninger – rækkevidde – hensyntagen til såvel begrundelsen som domskonklusionen (Art. 266 TEUF) (jf. præmis 115 og 118)

7. Institutionernes retsakter – tidsmæssig anvendelse – øjeblikkelig anvendelse af den nye retsforskrift på endnu ikke indtrådte virkninger af en situation, der er opstået, mens den gamle regel var gældende – vedtagelse af forordning nr. 422/2014 og forordning nr. 423/2014 om tilpasning af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte – tilsidesættelse af velerhvervede rettigheder – foreligger ikke (jf. præmis 123-126)

8. Tjenestemænd – vederlag – årlig tilpasning – undtagelsesklausul – rækkevidde – justeringskoefficienter – overholdelse af proportionalitetsprincippet – domstolsprøvelse – grænser (Tjenestemandsvedtægten, art. 64 og 65 og bilag XI, art. 10) (jf. præmis 138-140)

9. Tjenestemænd – vederlag – årlig tilpasning – undtagelsesklausul – rækkevidde – justeringskoefficienter – overholdelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning – rækkevidde (Tjenestemandsvedtægten, art. 64 og 65 og bilag XI, art. 10) (jf. præmis 155, 156 og 158-160)

10. Grundlæggende rettigheder – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – ret til information og høring af arbejdstagerne i virksomheden – ret til kollektive forhandlinger – fordeling af kompetencen mellem Unionens institutioner og de nationale myndigheder – grænser (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 27 og 28) (jf. præmis 176)

11. Tjenestemandssager – erstatningspåstand tilknyttet en annullationspåstand – afvisning af annullationspåstanden medfører afvisning af erstatningspåstanden (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 192)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelser om på sagsøgernes løn eller pensioner at anvende den tilpasning på 0% for 2011, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 422/2014 af 16. april 2014 om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2011 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte i Den Europæiske Union samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner (EUT 2014, L 129, s. 5), og den tilpasning på 0,8% for 2012, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 423/2014 af 16. april 2014 om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2012 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte ved Den Europæiske Union samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner (EUT 2014, L 129, s. 12), dels om erstatning for det tab, sagsøgerne angiveligt har lidt som følge af disse afgørelser.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Sagsøgerne bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.