Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 18. november 1987. - MARIA BEITEN MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ANNULLATION AF EN AFGOERELSE OM IKKE AT GIVE EN ANSOEGER ADGANG TIL PROEVERNE I EN UDVAELGELSESPROEVE. - SAG 206/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 05301



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

I sag 293/84 Sorani m.fl . mod Kommissionen og i sag 294/84 Adams m.fl . mod Kommissionen annullerede Domstolen i domme afsagt den 11 . marts 1986 ( Sml . s.*967, 977 ) en afgoerelse truffet af udvaelgelseskomitéen for udvaelgelsesproeve KOM/B/2/82 ( afholdt med henblik paa oprettelse af en reserveliste for assistenter i loenklasserne 5 og 4 i kategori B ). Afgoerelsen, der blev fremsendt i form af en standardskrivelse dateret 7 . september 1984, blev rettet til hver enkelt sagsoeger i de paagaeldende sager, og den gik ud paa at udelukke dem fra proeverne .

I denne sag er der ogsaa tale om, at den sagsoegende tjenestemand, her i loenklasse C, og ansat ved Kommissionen, har faaet afslag paa at deltage i proeverne . Hun anfaegter afgoerelsen i standardskrivelsen af 7 . september 1984, som ogsaa hun modtog, og Kommissionens afvisning ( af 17 . april 1985 ) af hendes klage ( af 5 . december 1984 ), som var indbragt i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2 . De naermere omstaendigheder vedroerende udvaelgelsesproeven og udvaelgelseskomitéens fremgangsmaade fremgaar af dommene og mine forslag til afgoerelse i de tidligere sager, som jeg derfor skal henvise til .

Kommissionen har gjort gaeldende, at sagen boer afvises, idet skrivelsen af 7 . september 1984 blot bekraefter en tidligere afgoerelse, der fremgaar af en anden standardskrivelse af 15 . juni 1984, som sagsoegeren ikke har anfaegtet rettidigt . Denne indsigelse blev ikke taget til foelge i Sorani/Adams-sagen med den begrundelse, at forholdene var blevet taget op til fornyet overvejelse paa de paagaeldende sagsoegeres anmodning, hvorpaa der fulgte en ny afgoerelse og ikke en blot bekraeftelse . Kommissionens repraesentant erkendte i retsmoedet, at der i den henseende ikke bestod nogen forskel mellem den foreliggende sag og Sorani/Adams-sagen . Derfor boer denne indsigelse ogsaa forkastes i sagen her af de samme grunde . Sagen er ikke paastaaet afvist, for saa vidt som den angaar klageafvisningen . Denne boer derfor i det hele fremmes til paakendelse .

Domstolens begrundelse for at annullere udvaelgelseskomitéens afgoerelse i Sorani/Adams-sagen var, at sagsoegerne ikke havde lejlighed til at fremsaette deres synspunkter vedroerende de udtalelser, deres administrativt overordnede havde fremsat om dem . Udvaelgelseskomitéen havde nemlig anmodet om en bedoemmelse fra en administrativt overordnet, fortrinsvis fra den, der arbejdede som assistent hos generaldirektoeren i det generaldirektorat, hvor ansoegeren gjorde tjeneste ( en "sekretaer ") men havde ikke forelagt sagsoegerne udtalelsen fra den paagaeldende sekretaer .

I sin staevning har Maria Beiten ikke gjort dette synspunkt gaeldende, skoent hun befandt sig i noejagtig samme situation . Efter dommen i Sorani/Adams-sagen anmodede hun om Domstolens tilladelse til at supplere de i staevningen angivne soegsmaalsgrunde og argumenter med dette anbringende . I retsmoedet frafaldt sagsoegerens advokat imidlertid paa hendes vegne anmodningen, da udvaelgelseskomitéen efter disse domme havde givet hende lejlighed til at kommentere de bemaerkninger, som var fremsat af den paagaeldende sekretaer .

I sine processkrifter har sagsoegeren gjort tre argumenter gaeldende . De vedroerer hovedsagelig, om end ikke fuldstaendigt, udvaelgelseskomitéens beslutning om at inddele de ansoegere, som fik adgang til udvaelgelsesproeven i to grupper - a ) ansoegere, der allerede udfoerte "alle opgaver" under kategori B, eller som allerede besad alle de noedvendige kvalifikationer for at udfoere dem, og b ) ansoegere, som alene besad nogle af de noedvendige kvalifikationer eller kun besad dem i utiltraekkeligt omfang - og alene at lade ansoegere under gruppe a ) aflaegge proeve .

Det foerste af sagsoegerens ovennaevnte tre argumenter er, at udvaelgelseskomitéens afgoerelse ikke opfyldte kravet om behoerig begrundelse, som navnlig er fastsat i tjenestemandsvedtaegtens artikel 25, stk . 2, og i artikel 5 i vedtaegtens bilag III .

"Enhver afgoerelse, der traeffes i henhold til denne vedtaegt om en bestemt person, skal straks meddeles den paagaeldende tjenestemand skriftligt . Enhver afgoerelse, der indebaerer et klagepunkt, skal begrundes" ( artikel 25, stk . 2 )

"Udvaelgelseskomiteen udfaerdiger efter at have set disse akter listen over ansoegere, der opfylder de betingelser, der er fastsat i meddelelsen om udvaelgelsesproeven *...

Ved en udvaelgelse paa grundlag af kvalifikationsbeviser fastlaegger udvaelgelseskomitéen kriterierne, paa grundlag af hvilke bedoemmelsen af ansoegernes kvalifikationsbeviser sker, og efterproever derefter kvalifikationsbeviserne for de ansoegere, der er opfoert paa den i foerste stykke ovenfor naevnte liste .

Ved en udvaelgelsesprocedure paa grundlag af kvalifikationsbeviser og proever bestemmer udvaelgelseskomiteen, hvilke af de paa denne liste opfoerte ansoegere der skal have adgang til proeverne *..." ( artikel 5, bilag III ).

Sagsoegeren paataler, at den anfaegtede afgoerelse ikke indeholder nogen som helst konkret begrundelse, og at afgoerelsen indeholdes i en standardskrivelse, som angiver udvaelgelseskomitéens kriterier uden nogen naermere forklaring paa, hvorfor netop sagsoegeren ikke kunne faa adgang til proeverne, ligesom det isaer ikke forklares, hvorfor man ikke fandt, at hun for tiden udfoerte opgaver paa B-niveau eller var fuldt kvalificeret hertil .

Hun har saerligt henvist til Domstolens dom i sag 225/82, Verzyck mod Kommissionen ( sml . 1983, s.*1991 ). I den paagaeldende sag foerte den omstaendighed, at en behoerig begrundelse ikke var givet, til, at sagsoegeren fik underkendt en afgoerelse om ikke at lade ham faa adgang til proeverne . Jeg skal citere de relevante afsnit in extenso, idet Domstolen her gav vejledning om, hvorledes en udvaelgelseskomité boer gaa frem under proever med et meget stort antal ansoegere, saaledes som tilfaeldet er her :

"... pligten til at begrunde en akt, der indeholder et klagepunkt, (( har )) til formaal at goere det muligt for Domstolen at udoeve sin kontrol med hensyn til afgoerelsens lovlighed og at give afgoerelsens adressat oplysninger, der er tilstraekkelige til at fastslaa, hvorvidt afgoerelsen er rigtig eller behaeftet med en mangel, som giver mulighed for at anfaegte dens lovlighed .

Dette krav om begrundelse skal imidlertid ses i sammenhaeng med de forskellige niveauer og arter af udvaelgelsesproever og, ganske saerligt, i forbindelse med antallet af ansoegere til disse . Ved udvaelgelsesproever med et stort antal ansoegere boer begrundelsen for et afslag ikke vaere af et saadant omfang, at den udgoer en urimelig belastning for udvaelgelseskomitéernes virksomhed og personaleadministrationens arbejde . Af hensyn til praktiske vanskeligheder, som en udvaelgelsesproeve med mange ansoegere stiller en udvaelgelseskomité over for, kan det tillades, at en udvaelgelseskomité paa det foerste stadium blot tilsender ansoegeren en meddelelse om kriterierne og resultatet af udvaelgelsen og foerst giver individuelle oplysninger senere og kun til de ansoegere, der udtrykkeligt anmoder herom, dog forudsat, at individuelle oplysninger af udvaelgelseskomiteen afsendes inden udloebet af fristen i vedtaegtens artikler 90 og 91, saaledes at adressaterne har mulighed for at goere brug af deres rettigheder, dersom de finder det hensigtsmaessigt .

Det fremgaar af ordlyden af den anfaegtede afgoerelse *... at afgoerelsen intet, end ikke summarisk indeholdt, som kunne anses fort en individuel begrundelse" ( dommens praemisser 15-17 ).

Verzyck-afgoerelsen ligger paa linje med tidligere af Domstolen afsagte domme, isaer dommen i de forenede sager 4, 19 og 28/78, Salerno m.fl . mod Kommissionen ( Sml . 1978, s.*2403 ). Her udtalte Domstolen vedroerende en udvaelgelsesproeve med over 4*000 ansoegere, at en standardskrivelse rettet til afviste ansoegere, der blot henviste til netop den betingelse i meddelelsen om udvaelgelsesproeven, som de paagaeldende ikke fandtes at opfylde - naar forholdet var det, at den enkelte betingelse bestod af flere led - ikke "(( er )) en fyldestgoerende begrundelse, idet en saadan henvisning navnlig ikke kan give vedkommende tilstraekkelig oplysning om, hvorvidt afslaget er berettiget, eller om det derimod er behaeftet med en mangel, saaledes at dets lovlighed kan anfaegtes" ( s.*2417 ).

Resultatet blev det samme i sag 108/84 De Santis mod Revisionsretten ( Sml . 1985, s.*947 ), der drejede sig om en klage fra sagsoegeren rettet til ansaettelsesmyndigheden, hvorunder han haevdede, at udvaelgelseskomitéens afslag paa at give ham adgang til en udvaelgelsesproeve hvilede paa en forkert bedoemmelse af hans kvalifikationer .

I henhold til disse domme har en udvaelgelseskomité pligt til at give en individuel forklaring, i det mindste til de ansoegere, som udtrykkeligt anmoder om det, ligesom den i det mindste kortfattet har pligt til at fremlaegge de grunde, der i relation til den paagaeldende ansoeger var bestemmende for dens afgoerelse .

Disse betingelser opfylder den her anfaegtede afgoerelse ikke . Det forklares ikke, om sagsoegeren blev afvist, fordi hun ikke udfoerte B-opgaver, eller fordi hun ikke besad de herfor noedvendige kvalifikationer, eller, hvis det sidste var tilfaeldet, i hvilke henseender hendes arbejde eller kvalifikationer var utilstraekkelige i forhold til de opstillede krav . Kommissionen henviser til, at afgoerelsen ikke alene hvilede paa generelle kriterier, men ogsaa specificerede de "parametre", der kunne udledes af den enkelte ansoegers ansoegning . Jeg finder imidlertid, at skrivelsen klart alene beskriver, hvorledes udvaelgelseskomitéen har loest sin opgave, og ikke indeholder nogen reference til ansoegerens saerlige forhold .

I duplikken udtaler Kommissionen, at udvaelgelseskomitéen henset til de mange ansoegere til udvaelgelsesproeven kunne noejes med at fastsaette kriterierne; den havde ikke pligt til at forklare den enkelte ansoeger naermere, hvorledes og i hvilket omfang varetagelsen af bestemte opgaver godtgjorde, at ansoegeren var egnet til at udfoere opgaver paa B-niveau . Indsigelsen gaar stik imod Domstolens dom i Verzyck-sagen, og afgoerelsen boer underkendes, fordi den enten slet ikke eller kun utilstraekkeligt indeholder en begrundelse .

Herefter er det ufornoedent at tage stilling til sagsoegerens oevrige anbringender . Jeg skal dog kort gennemgaa dem for det tilfaelde, at mit resultat vedroerende foerste anbringende ikke tiltraedes .

Sagsoegerens andet anbringende er, at den anfaegtede afgoerelse er fejlagtig, da det stiltiende antages, at hun ikke for tiden udfoerer opgaver paa B-niveau, eller i det mindste ikke er fuldt kvalificeret hertil . Dette skulle indebaere en tilsidesaettelse af tjenestemaendsvedtaegtens artikel 5, stk . 3, som bestemmer : "Tjenestemaend, der tilhoerer samme kategori eller samme tjenestegruppe, er undergivet de samme ansaettelses - og karrierevilkaar ". Der haevdes ogsaa herved at foreligge en tilsidesaettelse af almindelige retsgrundsaetninger .

Ifoelge tjenestemandsvedtaegtens artikel 5, stk . 1, afsnit 2 og 3, udfoerer ansatte i kategori B "sagsbehandlende funktioner, der kraever gymnasieuddannelse eller hermed ligestillet uddannelse eller faglige kundskaber", og ansatte i kategori C udfoerer "udoevende funktioner, der kraever realskoleuddannelse eller hermed ligestillet uddannelse eller faglige kundskaber ".

Sagsoegeren finder det aabenbart, at hun udfoerer opgaver paa B-niveau i sekretariatet ved GD IV, hvor hun har arbejdet siden november 1979, hvilket hun begrunder med, at hendes forgaenger var B*2 ( jfr . staevningen ) eller B*3 ( jfr . replikken ). Hun finder, at der bestaar en retlig formodning til hendes fordel, fordi tjenestemandsvedtaegtens artikel 7, stk . 1, forpligter ansaettelsesmyndigheden til at "ansaette den enkelte tjenestemand i en stilling *... som svarer til hans loenklasse ": hendes forgaenger maa formodes, naar der ikke foreligger holdepunkter om det modsatte ( hvilket Kommissionen ikke har godtgjort ), at have udfoert opgaver, der varetages af tjenestemaend paa B-niveau . Subsidiaert antager hun, at hun i det mindste besidder de noedvendige kvalifikationer for at udfoere opgaver paa B-niveau, henset til sit tidligere arbejde, ligesom hun er i besiddelse af en attest om, at hun har fulgt et arkiveringskursus tilrettelagt af en vis hr . Hoffmann .

Ifoelge Kommissionen besidder udvaelgelseskomitéen efter Domstolens praksis et vidt skoen, og Domstolen kan kun gribe ind i tilfaelde af, at der foreligger aabenbare fejl . En gennemgang af sagsoegerens toaarige bedoemmelser viser ifoelge Kommissionen, at det arbejde, hun udfoerte, henhoerer under kategori C : maskinskrivning, sekretariatsarbejde, journalisering og arkivering . At sagsoegeren deltog i hr . Hoffmann' s kursus viser ikke, at hun besidder alle noedvendige kvalifikationer for at udfoere B-opgaver .

Selv om en afgoerelse, som er ganske inkonsekvent eller fuldstaendig urimelig ud fra de fakta, som foreligger for udvaelgelseskomitéen - og dermed er behaeftet med en "aabenbar fejl" - indebaerer, at den maa annulleres, finder jeg ikke et saadant forhold godtgjort i denne sag, ligesom det heller ikke kan antages, at udvaelgelseskomitéen har overskredet graenserne for det skoen, som utvivlsomt tilkommer den ved bedoemmelsen af ansoegninger . F.eks . er Domstolen ikke i besiddelse af oplysninger om, hvor fagligt kraevende de af sagsoegeren udfoerte arbejdsopgaver var, eller i hvilket omfang hendes arbejde var undergivet tilsyn . Umiddelbart virker det rigtignok overraskende, at sagsoegeren ikke fik adgang til proeverne, hvis hendes forgaenger som af hende anfoert var indplaceret i loenklasse B*2 eller B*3, men Domstolen kan ikke traeffe sin afgoerelse paa den blotte paastand om, at hun i det vaesentlige udfoerer samme arbejde eller et arbejde paa samme niveau . Sagen er ikke tilstraekkeligt oplyst for at antage noget saadant, og jeg kan ikke foreslaa Domstolen at laegge det andet anbringende til grund .

Sagsoegerens tredje anbringende er subsidiaert i forhold til de to foerste, og det er, at udvaelgelseskomitéen handlede retsstridigt ved at inddele ansoegerne i to grupper ( nemlig i ansoegere, som allerede udfoerte opgaver paa B-niveau, eller som besad alle de herfor noedvendige kvalifikationer, og i ansoegere, der ikke besad disse kvalifikationer ). Det haevdes at vaere i strid med baade tjenestemandsvedtaegtens artikel 5, stk . 3, og med artikel 5, stk . 1, afsnit 3 og 4, i vedtaegtens bilag III, samt med formaalet med begrebet udvaelgelsesproeve, hvorfor der her foreligger magtfordrejning og en tilsidesaettelse af forskellige retsgrundsaetninger . Det kriterium, der blev anvendt til at inddele de to grupper, medfoerte forskelsbehandling mellem dem, som havde, og dem, som ikke havde vaeret saa heldige at have udfoert B-opgaver . Herved fordrejedes formaalet med udvaelgelsesproever, endda en intern udvaelgelsesproeve, som er at give alle, der opfylder grundbetingelserne for adgang hertil, en chance for at bevise deres kvalifikationer ganske uafhaengigt af tilfaeldigheder, saasom at visse ansoegere har haft lejlighed til at udfoere B-opgaver .

Alene at give personer med praktisk erfaring i B-arbejde adgang til proeverne, ville det efter min opfattelse have vaeret for restriktivt i denne udvaelgelsesproeve, og selv det at give saadanne personer direkte adgang til proeverne, finder jeg uhensigtsmaessigt, jfr . mine bemaerkninger i Adams-sagen . At udvide gruppen ved at give dem, der har vist sig egnede til at udfoere B-opgaver, adgang til proeverne, er klart mindre restriktivt, men har den ulempe, at man herved udelukker folk, der ikke har haft mulighed for at bevise, at de er kvalificeret til at udfoere B-arbejde, hvilket indebaerer en vis subjektiv bedoemmelse af de af ansoegerne fremlagte oplysninger . Det forekommer mere tilfredsstillende at fastsaette strengere grundbetingelser for selve adgangen til proeven og derefter via proeverne finde de bedst egnede ansoegere .

Imidlertid maatte udvaelgelseskomitéen, med 800 ansoegere, som fik adgang til udvaelgelsesproeven, opstille en eller anden maalestok for at kunne udarbejde den endelige liste . Saafremt de paagaeldende blev oplyst om, hvorfor de var blevet afvist - nemlig fordi de ikke fandtes at besidde de noedvendige kvalifikationer eller ikke havde arbejdet paa B-niveau - saaledes at de kunne anfaegte afgoerelsen, hvis den var ganske urimelig eller baseret paa faktiske vildfarelser, vil jeg ikke antage, at den valgte fremgangsmaade gaaende ud paa, at man soegte mulige kvalificerede ansoegere paa grundlag af samtlige foreliggende forhold, maa bedoemmes som magtfordrejning .

Det tredje anbringende boer derfor forkastes .

Eftersom Kommissionen ikke kunne underkende udvaelgelseskomitéens afgoerelse, finder jeg det forkert at annullere afvisningen af klagen . Dette indvirker paa ingen maade paa det resultat, som jeg mener, at sagsoegeren boer opnaa .

Naar henses til, at sagsoegerens advokat erkendte, at deres indlaeg vedroerende afgoerelsen af 7 . september 1984 ogsaa omfattede de senere samtaler i september og december 1986, der foerte til skrivelsen af 12 . februar 1987 - hvori komitéen tilsyneladende opretholdt sin tidligere afgoerelse ( hvilken skrivelse Domstolen dog ikke har set ) - forekommer det mig unoedvendigt at gaa ind i spoergsmaalet om, hvorvidt staevningen skal forstaas saaledes, at den ogsaa tager sigte paa den senere afgoerelse . Hvorom alting er, hvis der foreligger en senere afgoerelse, der anfaegtes af selvstaendige grunde, er det en klog ( og efter min mening noedvendig ) foranstaltning rettidigt at anlaegge en ny sag .

Som sagen foreligger, finder jeg, at Domstolen boer annullere den afgoerelse, der indeholdes i skrivelsen af 7 . september 1984, og hvorved udvaelgelseskomitéen ikke gav sagsoegeren adgang til proeverne, og at Kommissionen boer betale sagsoegerens omkostninger .

(*) Oversat fra engelsk