ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/13

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 21. marts 2013 — Magdeburger Mühlenwerke GmbH mod Finanzamt Magdeburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt — Tyskland)

(Sag C-129/12) (1)

(Regionalstøtteordning - investeringer i forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter - Kommissionens beslutning - uforenelighed med det indre marked - ophævelse af den uforenelige støtte - det tidspunkt, hvor støtten er ydet - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning)

2013/C 156/19

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Magdeburger Mühlenwerke GmbH

Sagsøgt: Finanzamt Magdeburg

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht des Landes Sachsen-Anhalt — fortolkning af Kommissionens beslutning 1999/183/EF af 20. maj 1998 om statsstøtte til forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, som påtænkes ydet i Tyskland på grundlag af eksisterende regionale støtteordninger (EFT L 60, s. 61) — Tysklands forpligtelse til at ophæve de eksisterende støtteordninger, der ikke var i overensstemmelse med de rammebestemmelser, som Kommissionen havde foreslået i sin meddelelse vedrørende sådan støtte — tidsmæssig rækkevidde af en sådan forpligtelse — mulighed for den pågældende medlemsstat at undlade at ophæve den pågældende støtte inden udløbet af fristen for gennemførelse af beslutningen og inden offentliggørelsen af, at medlemsstaten havde til hensigt ophæve støtte til sådanne investeringer, når den pågældende investering var sket efter gennemførelsen af beslutningen

Konklusion

Artikel 2 i Kommissionens beslutning 1999/183/EF af 20. maj 1998 om statsstøtte til forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, som påtænkes ydet i Tyskland på grundlag af eksisterende regionale støtteordninger, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at der bliver ydet støtte til investeringer vedrørende møllerier, når den bindende investeringsbeslutning er blevet truffet inden udløbet af den frist, der er indrømmet Forbundsrepublikken Tyskland til at efterkomme denne beslutning, eller inden offentliggørelsen i Bundessteuerblatt af de foranstaltninger, der træffes i den henseende, selv om leveringen af investeringsgodet samt fastsættelse og udbetaling af støtten først skete efter, at denne frist var udløbet, eller efter denne offentliggørelse, hvis det tidspunkt, hvor et investeringstilskud anses for at være ydet, først ligger efter udløbet af den nævnte frist. Det tilkommer den forelæggende ret at fastsætte det tidspunkt, hvor et investeringstilskud som det i hovedsagen omhandlede skal anses for at være ydet, idet samtlige betingelser for at opnå den pågældende støtte i henhold til national ret skal tages i betragtning, og sikre, at forbuddet i artikel 2, nr. 1), i beslutning 1999/183 ikke omgås.

(1) EUT C 174 af 16.6.2012.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, og særligt direktivets artikel 148, litra a), c) og d), idet den ikke betinger merværdiafgiftsfritagelsen for de transaktioner, der omhandles i artikel 262, stk. II, nr. 2, 3, 6 og 7, i code général des impôts (den franske skattelov), af, at de anvendes til sejlads i rum sø for så vidt angår fartøjer, som mod betaling udfører passagerbefordring, og fartøjer, der anvendes i forbindelse med handelsvirksomhed.
2)

Bestemmelserne i artikel 2, stk. 1, artikel 4, stk. 2, litra a), og artikel 4, stk. 3, i direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 97/11, har direkte virkning, når en medlemsstat i henhold til direktivets artikel 4, stk. 2, litra b), vedrørende projekter, der er omfattet af bilag II hertil, indfører en grænseværdi, som er uforenelig med forpligtelsen i henhold til direktivets artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 3, hvilket indebærer, at de kompetente nationale myndigheder skal sikre, at det først undersøges, om de omhandlede projekter kan få væsentlig indvirkning på miljøet, og, såfremt dette er tilfældet, at der dernæst foretages en vurdering af deres indvirkning.
1)

Princippet om merværdiafgiftens neutralitet, som konkretiseret i retspraksis vedrørende artikel 203 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, skal fortolkes således, at det er til hinder for, at en afgiftsmyndighed på grundlag af en national bestemmelse til gennemførelse af nævnte artikel giver leverandøren af en afgiftsfritaget levering afslag på tilbagebetaling af den merværdiafgift, som han med urette har faktureret sin kunde, med den begrundelse, at denne leverandør ikke har foretaget en berigtigelse af den fejlbehæftede faktura, når denne myndighed definitivt har givet denne kunde afslag på retten til fradrag af nævnte merværdiafgift, hvilket definitive afslag indebærer, at den nationale lovbestemte ordning om berigtigelse ikke længere er anvendelig.
—

det forhold, at ydelser som de i hovedsagen omhandlede leveres eller udføres af autoriseret plejepersonale, eller at formålet med sådanne ydelser afgøres af en sådan autoriseret person, har betydning for vurderingen af spørgsmålet om, hvorvidt indgreb som de i hovedsagen omhandlede er omfattet af begreberne »pleje« og »behandling af personer«, jf. henholdsvis artikel 132, stk. 1, litra b), i direktiv 2006/112 og dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra c)
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/15

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 11. april 2013 — Oreste Della Rocca mod Poste Italiane SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Napoli — Italien)

(Sag C-290/12) (1)

(Socialpolitik - direktiv 1999/70/EF - rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP - § 2 - rammeaftalens anvendelsesområde - vikarbureau - tilrådighedsstillelse af vikaransatte for en brugervirksomhed - flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter)

2013/C 156/24

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Napoli

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Oreste Della Rocca

Sagsøgt: Poste Italiane SpA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale di Napoli — fortolkning af §§ 2 og 5 i Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43) — anvendelsesområde — direktivets anvendelse på vikarbureauer — muligheden for disse selskaber for at indgå successive tidsbestemte kontrakter med vikaransatte med henvisning til forhold, der begrunder den midlertidige karakter af arbejdsforholdet mellem den vikaransatte og brugervirksomheden

Konklusion

Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, og rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, der er indeholdt i bilaget til dette direktiv, skal fortolkes således, at de hverken finder anvendelse på det tidsbegrænsede ansættelsesforhold mellem en vikaransat og et vikarbureau eller på det tidsbegrænsede ansættelsesforhold mellem en sådan arbejdstager og en brugervirksomhed.

(1) EUT C 243 af 11.8.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/14

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 11. april 2013 — Europa-Kommissionen mod Irland

(Sag C-158/12) (1)

(Traktatbrud - miljø - direktiv 2008/1/EF - artikel 5 - integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening - godkendelsesvilkår for bestående anlæg - forpligtelse til at sikre, at disse anlæg drives i overensstemmelse med direktivets krav)

2013/C 156/21

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (S. Petrova og K. Mifsud-Bonnici, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Irland (ved E. Creedon, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (EUT L 24, s. 8) — godkendelsesvilkår for bestående anlæg — forpligtelse til at sikre, at sådanne anlæg drives i overensstemmelse med direktivets krav

Konklusion

1) Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening, idet Irland ikke har meddelt godkendelser i overensstemmelse med artikel 6 og 8, eller ikke i tilstrækkelig grad har revurderet og om nødvendigt ajourført godkendelsesvilkårene med hensyn til 13 bestående svine- og fjerkræproduktioner, og dermed ikke har sikret, at alle bestående anlæg benyttes i overensstemmelse med kravene i direktivets artikel 3, 7, 9, 10 og 13, artikel 14, litra a) og b), og artikel 15, stk. 2.

2) Irland betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 174 af 16.6.2012.
Artikel 63 og 65 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor bebyggelses- og brugsrettigheder stiftes til fordel for et selskab, der skal opføre en bebyggelse, mod levering af byggeydelser på visse faste ejendomme, som det nævnte selskab har påtaget sig at levere nøglefærdigt til de personer, der har stiftet disse bebyggelses- og brugsrettigheder, fortolkes således, at disse artikler ikke er til hinder for, at merværdiafgiften på disse byggeydelser forfalder på det tidspunkt, hvor bygge- og brugsretten stiftes, dvs. inden disse tjenesteydelser udføres, såfremt alle relevante forhold ved disse fremtidige tjenesteydelser allerede er kendte på tidspunktet for stiftelsen af disse rettigheder, og navnlig at de omhandlede tjenesteydelser dermed er specifikt angivet, og såfremt værdien af disse rettigheder kan opgøres i penge, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at bedømme.

Under situationer som de i hovedsagen omhandlede, hvor transaktionerne ikke gennemføres mellem parter, der er nært tilknyttet som omhandlet i artikel 80 i direktiv 2006/112, hvilket det imidlertid tilkommer den forelæggende ret at bedømme, skal dette direktivs artikel 73 og 80 fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter beskatningsgrundlaget for en transaktion, når modværdien for denne transaktion i sin helhed består af varer eller tjenesteydelser, er normalværdien af de leverede varer eller tjenesteydelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 114/20

Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. februar 2013 — Finanzamt Köln-Nord mod Wolfram Becker (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-104/12) (1)

(Sjette momsdirektiv - artikel 17, stk. 2, litra a) - retten til at fradrage indgående afgift - nødvendigheden af, at der findes en direkte og umiddelbar tilknytning mellem den indgående transaktion og en afgiftspligtig udgående transaktion - kriterium for fastlæggelse af denne forbindelse - advokatbistand leveret i forbindelse med en straffesag om bestikkelse mod direktøren og hovedanpartshaveren i et anpartsselskab)

2013/C 114/29

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt Köln-Nord

Sagsøgt: Wolfram Becker

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 17, stk. 2, litra a), og artikel 22, stk. 3, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — fradragsrettens indtræden og omfang — kravet om en direkte og umiddelbar forbindelse mellem en afgiftspligtig persons økonomiske virksomhed og en tjenesteydelse — advokatydelser leveret inden for rammerne af en straffesag for korruption indledt over for en direktør og majoritetsdeltager i et anpartsselskab

Konklusion

Hvorvidt der foreligger en direkte og umiddelbar tilknytning mellem en given transaktion og den afgiftspligtige persons samlede virksomhed med henblik på at afgøre, om denne har anvendt goder og tjenesteydelser »i forbindelse med (sine) afgiftspligtige transaktioner« som omhandlet i artikel 17, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2001/115/EF af 20. december 2001, afhænger af det objektive indhold af det gode eller den ydelse, som denne afgiftspligtige person har erhvervet.

I den foreliggende sag giver advokatydelserne, som har til formål at afværge strafferetlige sanktioner mod fysiske personer, der er direktører i et afgiftspligtigt selskab, ikke dette selskab ret til som indgående afgift at fradrage den merværdiafgift, der er betalt for de leverede ydelser.

(1) EUT C 138 af 12.5.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 114/21

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 28. februar 2013 — Ellinika Nafpigeia AE mod Europa-Kommissionen

(Sag C-246/12 P) (1)

(Appel - statsstøtte - skibsbygning - beslutning, der fastslår støtteforanstaltningers uforenelighed med fællesmarkedet - beskyttelse af væsentlige interesser med henblik på landets sikkerhed - konkurrencevilkår på det indre marked)

2013/C 114/31

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Ellinika Nafpigeia AE (ved dikigoroi I. Drosos og V. Karagiannis)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved C. Urraca Caviedes og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 15. marts 2012 i sag T-391/08, Ellinika Nafpigeia mod Kommissionen, som frifandt Kommissionen for en påstand om delvis annullation af dens beslutning K(2008) 3118 endelig af 2. juli 2008, som erklærede den støtte, som de græske myndigheder havde tildelt Ellinika Nafpigeia (Hellenic Shipyards »HSY«) i forbindelse med ændringer af den oprindelige investeringsplan vedrørende omstillingen af dette skibsværft (statsstøtte C 16/04 (ex NN 29/2004, CP 71/2002 og CP 133/2005)), uforenelig med fællesmarkedet

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Ellinika Nafpigeia AE betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 200 af 7.7.2012.
1)

Kendelse afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 28. februar 2012, Abdulrahim mod Rådet og Kommissionen (sag T-127/09), ophæves, for så vidt som den fastslår, at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse i det annullationssøgsmål, som Abdulbasit Abdulrahim har anlagt for denne.
2)

Artikel 6, stk. 1, litra b) og c), samt artikel 7, litra c) og e), i direktiv 95/46 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som den i hovedsagen omhandlede, der pålægger arbejdsgiveren en forpligtelse til at stille arbejdstidsregisteret til rådighed for den kompetente nationale myndighed på området for tilsyn med arbejdsvilkår på en måde, der muliggør umiddelbar aflæsning, for så vidt som denne forpligtelse er nødvendig med henblik på denne myndigheds gennemførelse af sine tilsynsopgaver med forvaltningen af lovgivningen på området for arbejdsvilkår, bl.a. for så vidt angår arbejdstid.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/33

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. juni 2013 — Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr mod Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Linz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-219/12) (1)

(Sjette momsdirektiv - artikel 4, stk. 1 og 2 - begrebet »økonomisk virksomhed« - fradrag for indgående afgift - drift af et solcelleanlæg placeret på taget af en beboelsesejendom - levering til nettet - betaling - elektricitetsproduktion, som er mindre end forbruget)

2013/C 225/56

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr

Sagsøgt: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Linz

Procesdeltager: Thomas Fuchs

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 4 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — begrebet »økonomiske virksomhed« — installation af et solcelleanlæg til produktion af el ved en privatbolig uden oplagringsmulighed — salg af den producerede energi til et selskab, som leverer denne bolig den energi, som den har behov for — energiproduktionen på lang sigt lavere end forbruget

Konklusion

Artikel 4, stk. 1 og 2, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 95/7/EF af 10. april 1995, skal fortolkes således, at driften af et solcelleanlæg, som er placeret på eller i nærheden af en beboelsesejendom, og som er udformet således, at mængden af produceret elektricitet for det første altid er mindre end den samlede mængde elektricitet, som operatøren forbruger privat, og for det andet leveres til nettet mod indtægter af en vis varig karakter, er omfattet af begrebet »økonomisk aktivitet« som omhandlet i denne artikel.

(1) EUT C 243 af 11.8.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/26

Domstolens dom (Første Afdeling) af 13. juni 2013 — Galin Kostov mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto« — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad — Varna — Bulgarien)

(Sag C-62/12) (1)

(Det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 9, stk. 1 - begrebet »afgiftspligtig« - fysisk person - afgiftspligtig levering af tjenesteydelser - lejlighedsvis levering - manglende tilknytning til en registreret og momspligtig erhvervsvirksomhed - selvstændig foged)

2013/C 225/41

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad — Varna

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Galin Kostov

Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Obzhalvane I upravlenie na izpalnenieto« — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administrativen sad — Varna — fortolkning af artikel 9, stk. 1 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — afgiftspligtig person — fysisk persons momspligt ved lejlighedsvis levering af afgiftspligtige tjenesteydelser, som ikke har forbindelse med hans virksomhed som privat foged

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en fysisk person, der allerede er merværdiafgiftspligtig af sin virksomhed som selvstændig foged, skal anses for »afgiftspligtig« af enhver anden økonomisk virksomhed, der udøves lejlighedsvis, på betingelse af, at denne virksomhed udgør virksomhed i henhold til artikel 9, stk. 1, andet afsnit, i direktiv 2006/112.

(1) EUT C 118 af 21.4.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/38

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 13. juni 2013 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik

(Sag C-345/12) (1)

(Traktatbrud - direktiv 2002/91/EF - bygningers energimæssige ydeevne - artikel 7, stk. 1 og 2, artikel 9, 10 og artikel 15, stk. 1 - ukorrekt gennemførelse - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist - direktiv 2010/31/EU - artikel 29)

2013/C 225/64

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Montaguti og K. Herrmann, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato A. De Stefano)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme artikel 7, stk. 1 og 2, artikel 10 og artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/91/EF af 16. december 2002 om bygningers energimæssige ydeevne (EFT L 1, s. 65), sammenholdt med artikel 29 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU af 19. maj 2010 om bygningers energimæssige ydeevne (EUT L 153, s. 13)

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter artikel 7, stk. 1 og 2, artikel 10 og artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/91/EF af 16. december 2002 om bygningers energimæssige ydeevne, sammenholdt med artikel 29 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU af 19. maj 2010 om bygningers energimæssige ydeevne, idet den ikke har fastsat en forpligtelse til at forelægge en energitest ved salg eller udleje af en fast ejendom i overensstemmelse med artikel 7 og 10 i direktiv 2002/91, og idet den har undladt at meddele Europa-Kommissionen de i artikel 9 i direktiv 2002/91 omhandlede gennemførelsesforanstaltninger.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 287 af 22.9.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/32

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 16. maj 2013 — Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó Kft mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kúria — Ungarn)

(Sag C-191/12) (1)

(Manglende tilbagebetaling af hele den merværdiafgift, der er erlagt med urette - national lovgivning, der udelukker tilbagebetaling af moms, fordi den overvæltes på en tredjemand - kompensation i form af støtte til en andel af den ikke-fradragsberettigede moms - ugrundet berigelse)

2013/C 225/54

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Kúria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Alakor Gabonatermelő és Forgalmazó Kft

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Észak-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Kúria Budapest — fortolkning af de EU-retlige bestemmelser om det fælles merværdiafgiftssystem — fradrag af indgående moms — støtte hidrørende fra offentlige midler til køb af goder, hvilken støtte tillige finansierer den ikke-fradragsberettigede moms af de pågældende køb — national lovgivning, der udelukker afgiftens tilbagebetaling under henvisning til, at den er overvæltet på tredjemand

Konklusion

Princippet om tilbagebetaling af afgifter opkrævet i en medlemsstat i strid med EU-retten skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at denne medlemsstat nægter at tilbagebetale den del af merværdiafgiften, for hvilken fradrag er blevet forhindret på grund af en national foranstaltning i strid med EU-retten, under henvisning til, at den afgiftspligtige person har modtaget støtte, finansieret af både Den Europæiske Union og nævnte medlemsstat, til denne del af afgiften, såfremt den økonomiske byrde forbundet med afslaget på momsfradrag er blevet fuldstændig udlignet, hvilket det tilkommer den nationale retsinstans at efterprøve.

(1) EUT C 243 af 11.8.2012.