Der kan kun foretages en sammenligning inden for det samme land som omhandlet i antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 5, med en virksomhed, der tilhører en markedsøkonomi, og ikke med en virksomhed, som anmoder om status som virksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, og som pr. definition tilhører et land uden markedsøkonomi. Hvis der hersker tvivl om rigtigheden af de omkostninger, der er afholdt af en virksomhed, som anmoder om status som virksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, skal anmodningen derfor afslås, og den normale værdi af varen i henhold til antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a), fastslås på grundlag af en sammenligning med et tredjeland med markedsøkonomi.

Det er derfor fejlagtigt, når sagsøgeren har gjort gældende, at en sådan betingelse kan opfyldes alene ved, at der gennemføres en revisionsprocedure, som er i overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder, uden hensyn til de konklusioner, der under proceduren drages om, hvorvidt virksomhedens regnskaber opfylder de internationale regnskabsstandarder.

På baggrund af formålet med betingelserne i forordningens artikel 2, stk. 7, litra c), kan henvisningen i denne bestemmelses andet led til »ét klart sæt grundlæggende regnskabsforskrifter, som revideres uafhængigt i overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder og anvendes til alle formål«, ikke forstås på anden måde, end at den tilsigter at gøre det muligt for institutionerne at forvisse sig om rigtigheden af den pågældende virksomheds regnskabsdokumenter.

Det forhold, at Unionens retsinstanser har fremhævet såvel det særlige ved Unionens fremgangsmåde som manglen på en tilsvarende bestemmelse i aftalen om anvendelsen af artikel VI i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel af 1994 (GATT), betyder, at den omstændighed, at tredjelandet er medlem af verdenshandelsorganisationen (WTO), ikke er relevant i forbindelse med fortolkningen af betingelserne i antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c).

Da det fastlægges i artikel 2, stk. 7, litra c), i antidumpinggrundforordning nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, hvilke betingelser der skal være opfyldt, for at undtagelsen i denne forordnings artikel 2, stk. 7, litra b), finder anvendelse, skal betingelserne fortolkes indskrænkende.

Artikel 3, stk. 4, litra a), i antidumpinggrundforordning nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, er blevet fortolket således, at bestemmelsen ved en kumulativ vurdering kun giver mulighed for at tage hensyn til indførsler fra et bestemt land, såfremt disse hidrører fra en producerende eksportør, som er konstateret at have udøvet dumping. Heraf følger, at formålet med denne bestemmelse er at undgå, at der ved en kumulativ vurdering af virkningerne af importen ikke medtages et land, for hvilket importen fra den omhandlede eksporterende producent ikke giver anledning til dumping, enten fordi dumpingmargenen er lavere end minimumsgrænsen, eller fordi importmængderne er ubetydelige.

Den angivelse i antidumpinggrundforordningens artikel 5, stk. 7, hvorefter »[der ikke skal] indledes en procedure mod lande, hvis indførsler udgør en markedsandel på under 1%, medmindre disse lande tilsammen tegner sig for 3% eller derover af forbruget i Fællesskabet«, har netop til formål at tydeliggøre, under hvilke omstændigheder den pågældende imports andel af forbruget i Unionen er for begrænset til, at den kan anses for at give anledning til dumping.

Der er således et komplementaritetsforhold mellem de to bestemmelser, og Rådet begik derfor ikke en retlig fejl, da det ved fortolkningen af betingelsen i antidumpinggrundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a), om, at importen ikke må være ubetydelig, tog hensyn til den grænse på 1%, der angives i samme forordnings artikel 5, stk. 7.

(jf. præmis 103-105)