Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 3. februar 1987. - ASSOCIATION NATIONALE DES TRAVAILLEURS INDEPENDANTS DE LA BATELLERIE (ANTIB) MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - FORSKELSBEHANDLING INDEN FOR FLODTRANSPORT I FRANKRIG. - SAG 272/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 02201



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

Artikel 2 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1017/68 om anvendelse af konkurrenceregler for transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje ( EFT 1968 I, s . 295 ) bestemmer, at bl.a . aftaler mellem virksomheder, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for Faellesmarkedet, er uforenelige med Faellesmarkedet og forbudt; det drejer sig navnlig om aftaler, som bestaar i :

"a ) direkte eller indirekte fastsaettelse af befordringsvederlag og vilkaar eller af af andre forretningsbetingelser;

b ) begraensning af eller kontrol med befordringsudbud, afsaetning ...;

...

d ) anvendelse af ulige vilkaar for ydelser af samme vaerdi over for handelspartnere, som derved stilles ringere i konkurrencen;

..."

Der er ikke pligt til at anmelde saadanne aftaler, men i henhold til artikel 5 kan forbuddet med tilbagevirkende gyldighed erklaeres for uanvendeligt paa aftaler, som f.eks . bidrager til at forbedre kvaliteten af transportydelserne eller til at fremme en stoerre kontinuitet og stabilitet paa de markeder, hvor udbud og efterspoergsel er underkastet staerke tidsbestemte svingninger, idet der samtidig tages passende hensyn til transport - forbrugernes interesser, uden at der paalaegges transportvirksomhederne unoedvendige begraensninger, og uden at det paavirker den frie konkurrence .

Ved beslutning 85/383 af 10 . juli 1985 ( EFT 1985 L 219, s . 35 ) fastslog Kommissionen, at aftalen af 13 . juni 1983 mellem Association nationale des travailleurs indépendants de la bBatellerie ( herefter benaevnt "ANTIB ") og Chambre syndicale nationale des courtiers de frets fluviaux ( herefter benaevnt "Chambre syndicale "), i det omfang, den paavirker konkurrencevilkaarene, indebaerer en overtraedelse af forordningens artikel 2; Kommissionen afslog at indroemme fritagelse i henhold til artikel 5 .

ANTIB har nedlagt paastand om, at denne beslutning annulleres .

Jeg skal herefter ganske kort gennemgaa baggrunden for sagen . I Frankrig varetages transporten af gods ad sejlbare vandveje ( herefter benaevnt "flodtransporten ") enten af smaa flodskippere ( der normalt kun ejer et fartoej ) eller af transportvirksomheder med en stoerre eller mindre flaade . Den almindelige godstransport udfoeres normalt som rejsebefragtning, selv om smaa flodskippere, om end det ikke er almindeligt, indgaar aftaler om tidsbefragtning . For stoerre ladninger indgaas der aftale om tonnagebefragtning enten af flaaderne eller af sammenslutninger af smaa flodskippere . Aftaler om rejsebefragtning ( med undtagelse af transporter fra Frankrig via Rhinen og Mosel ) indgaas via befragtningsagenter paa officielle boerser, befragtningskontorer, oprettet af regeringen, idet der paa disse boerser er opslaaet tavler med lister, hvorpaa ladninger og disponible fartoejer opfoeres; ladningerne fordeles i henhold til en turnusordning, hvorefter det fartoej, der staar oeverst paa listen, har fortrinsret til de udbudte ladninger . Udenlandske skippere, hvis fartoejer ikke er registreret i Frankrig kan, naar de har transporteret gods ind i Frankrig, deltage i denne turnusordning, men kun i forbindelse med en transport ud af Frankrig eller til den franske graense .

Forud for de for sagen relevante omstaendigheder havde flodtransporten tilsyneladende mistet en del af sit marked til tog - og biltransporten .

ANTIB er en erhvervssammenslutning, der blev oprettet i 1978, fordi der dengang ikke fandtes nogen national brancheforening for flodskippere; medlemmerne betaler et kontingent samt et saerligt bidrag, der udgoer 0,5% af den indtjente fragt .

Fysiske personer, der udfoerer flodtransport, og som ejer et eller flere fartoejer, der er registreret i Frankrig, saavel som udenlandske flodskippere, der opfylder samme kriterier, kan blive medlemmer uden stemmeret .

Den nationale brancheforening (( Chambre nationale de la batellerie Artisanale ( herefter benaevnt "CNBA ") )) foerst blev oprettet i henhold til lov nr . 82-1153 af 30 . december 1982, skoent det allerede havde vaeret paa tale nogle aar tidligere . Vedtaegterne for CNBA blev fastsat i dekret nr . 84-365 af 14 . maj 1984 . Selv om det oprindelig var meningen, at ANTIB skulle oploeses, saa snart CNBA var blevet oprettet, er dette endnu ikke sket .

I en regeringsrapport var det blevet foreslaaet, at der herudover oprettedes et andelsforetagende for flodskippere . Det skete ved lov nr . 83-657 af 20 . juli 1983, der bestemte, at andelsforetagender inden for flodtransport som medlemmer optager flodskippere, der er registreret hos CNBA - en bestemmelse, som efter Kommissionens opfattelse indebar, at ejere af fartoejer, som ikke var registreret i Frankrig, ikke kunne vaere medlemmer af andelsforetagendet, der blev oprettet under navnet Entreprise Artisanale de Transport par Eau ( herefter benaevnt "EATE "). Denne begraensning til fransk registrerede fartoejer var udtrykkelig nedfaeldet i ovennaevnte dekret nr . 84-365 af 14 . maj 1984, som i artikel 3 bestemmer, at virksomheder, der udfoerer flodtransport med fartoejer registreret i Frankrig, skal vaere registreret hos CNBA, hvorimod dekretet ikke indeholder bestemmelser om registrering af udenlandske fartoejer .

Den 13 . juni 1983 indgik ANTIB og befragtningsagenternes sammenslutning, Chambre syndicale, en aftale om en omorganisering af flodtransporten med virkning fra denne dato . Det er denne aftale, som paastaas annulleret . Ifoelge aftalen fastsattes der saerskilte fragtrater for indenlandsk flodtransport og for flodtransport til udlandet . Fragtraterne for eksport indkluderede en EATE-afgift, som fastsattes til 10% paa al fragt, der udfoeres i henhold til turnusordningen . EATE-afgiften blev fradraget i den samlede bruttofragt . Efter fradrag af de lov - og vedtaegtsbestemte afgifter, blev der opkraevet en provision paa 7,5% af fragten, en del credere provision paa 0,5% og et bidrag til ANTIB ( som senere skulle indbetales til CNBA ) paa 0,5% af fragten, skulle den del af EATE-afgiften, som ikke blev tilbagebetalt til medlemmerne af EATE, anvendes dels til daekning af EATE' s administrationsudgifter, dels til kommercielle formaal til gavn for erhvervet, saaledes som det var bestemt af et udvalg bestaaende af repraesentanter fra EATE og fra Chambre syndicale . 5% af befragtningsagenternes provision skulle ligeledes indbetales til en saakaldt reguleringsfond . Herudover ydede den franske regering et betydeligt bidrag . Da EATE endnu ikke var oprettet, blev afgifterne opkraevet af det oekonomiske interessefaellesskab, Batellerie Artisanale Service Commercial, der var den kommercielle del af ANTIB .

Belgiske og nederlandske transportvirksomheder protesterede omgaaende mod denne nye ordning, som de ansaa for ubillig og konkurrencebegraensende . Efter at have ivaerksat en undersoegelse konkluderede Kommissionen, at denne aftale mellem virksomheder indebar en forskelsbehandling, at den kunne paavirke handelen mellem medlemsstater, og at den fordrejede konkurrencen . For det foerste opkraeves afgiften kun paa transport til udlandet, som, for saa vidt angaar transporten fra Frankrig til Belgien og Nederlandene ( Nord-Syd-transporten ), fordelte sig med ca . halvdelen paa de franske skippere og halvdelen paa belgiske og nederlandske skippere ( jfr . beslutningens nr . 19 ), og som, for saa vidt angaar al transport til udlandet, for ca . halvdelens vedkommende udfoeres af udenlandske flodskippere ( jfr . beslutningens nr . 48 ). EATE-afgiften blev kun tilbagebetalt til franske transportvirksomheder, saaledes at udenlandske virksomheder konkurrencemaessigt blev stillet ringere . Yderligere kom stoerstedelen af den nye fragt, som EATE opnaaede ved hjaelp af de opkraevede midler, hovedsagelig franske transportvirksomheder til gode i forbindelse med indenlandsk transport, som udenlandske virksomheder kun i ringe grad havde adgang til . Franske virksomheder paa rent indenlandske sejlruter, som ikke betalte afgift, drog fordel af nye kontrakter og en forbedret ordning, mens udenlandske virksomheder, som betalte afgift, ikke fik tilsvarende fordele paa indenlandske ruter . Den fordel, som de rent faktisk opnaaede som foelge af den foroegede transport til udlandet, udlignede eller oversteg ikke de ulemper, som fulgte af den diskriminerende maade, hvorpaa afgiften blev opkraevet og tilbagebetalt . Fordelen stod heller ikke i et rimeligt forhold til stoerrelsen af deres bidrag . Endelig var de betingelser, der kraevedes for at opnaa en fritagelse, ikke opfyldt .

Opkraevningen af afgiften skete i ca . 4 maaneder fra juni til oktober 1983 og ophoerte, inden beslutningen blev udstedt . ANTIB har med rette undladt at paaberaabe sig dette forhold . I dom af 2 . marts 1983 i sag 7/82, GVL mod Kommissionen, Sml . s . 483, fastslog Domstolen nemlig, at Kommissionen kan have en legitim interesse i at traeffe en beslutning, hvorved der konstateres en overtraedelse, som allerede er bragt til ophoer . Boedepaalaeg kan endnu komme paa tale . Som et endnu staerkere argument kan anfoeres, at det kan vaere berettiget at udstede en saadan beslutning for at afklare retsstillingen eller forebygge yderligere overtraedelser .

Det er ogsaa klart, at der i loebet af disse fire maaneder var tale om betydelige beloeb; der blev i alt opkraevet ca . 5 mio FF i afgift, hvoraf 2,21 mio FF af udenlandske transportvirksomheder .

Det er for mig ikke skygge af tvivl om, at afgiften indebar en forskelsbehandling til fordel for de franske transportvirksomheder, som gav udtryk for deres oenske om at tilslutte sig EATE ( navnlig dem, der udfoerte indenlandsk transport ), og til skade for dem, som ikke kunne eller ikke ville tilslutte sig EATE, navnlig de transportvirksomheder, hvis fartoejer ikke var registreret i Frankrig, og som hovedsagelig alene kunne udfoere transport til udlandet eller til graensen, og som betalte afgift uden at have ret til tilbagebetaling .

ANTIB har anfoert, at afgiften, selv om den maatte indebaere en forskelsbehandling, ikke havde til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for Faellesmarkedet . Det naevnes for det foerste, at den paastaaede virkelige gevinst ligger i foroegelsen af og de forbedrede vilkaar for den indenlandske transport . Her kunne der ifoelge ANTIB ikke vaere tale om konkurrence, idet udenlandske flodskippere i det store og hele var udelukket herfra . Der kunne derfor ikke vaere tale om en forringelse af udenlandske flodskipperes konkurrenceevne . Jeg finder dette argument noget urealistisk . Det er rigtigt, at udenlandske flodskippere ikke kunne konkurrere paa det indenlandske marked . Kommissionens beslutning vedroerer imidlertid helt klart transporten til udlandet . Forholdet er, at udenlandske flodskippere betalte afgift uden at faa del i tilbagebetalingen . Franske flodskippere, som udfoerte transport paa dette marked, betalte afgift og fik, med visse fradrag, en del af den tilbage . Da der ikke for transport til udlandet var fastsat mindstepriser for flodtransport, skoent priserne kunne paavirkes af de for den indenlandske transport gaeldende priser, var der mulighed for at konkurrere paa fragtraterne . Det forhold, at en gruppe virksomheder modtog 90% af fragtbeloebet, mens en anden gruppe herudover fik tilbagebetalt et beloeb ( som ANTIB ikke har haevdet var ubetydeligt ), kan kun forringe foerstnaevnte gruppes konkurrenceevne . Yderligere fik de franske transportvirksomheder, som betalte afgift, andre fordele som foelge af deres deltagelse i den indenlandske transport - flere ladninger, daekning af omkostningerne, naar de maatte sejle med tomme fartoejer og vente paa befragtning, forbedret handelsposition - som udenlandske flodskippere i vidt omfang var udelukket fra . Ud fra begge disse synspunkter - tilbagebetaling og indirekte fordele - forbedredes de franske flodskipperes konkurrencesituation, for saa vidt angaar transport til udlandet, eller der blev givet dem mulighed for at forbedre den . Ikke blot fik de en del af afgiften tilbagebetalt, men desto mere de indtjente paa det indenlandske marked, jo bedre var de i stand til at tilbyde konkurrencedygtige fragtrater og tjenesteydelser ved transport til udlandet . Paa disse to punkter skete der saaledes efter min opfattelse en konkurrenceforvridning, for saa vidt angaar transport til udlandet, og herudover indebar aftalen en "anvendelse af ulige vilkaar for ydelser af samme vaerdi", jfr . artikel 2, litra d ), i forordning nr . 1017/68 .

ANTIB har imidlertid anfoert, at der her er tale om en fejlfortolkning . De fordele, som tilfaldt franske transportvirksomheder, beroede ikke paa virkningen af eller formaalet med aftalen, men fransk lovgivning, hvorefter det i vidt omfang var umuligt for udenlandske virksomheder at operere paa det indenlandske marked . I henhold til Domstolens dom i de forenede sager 40-48, 50, 54-56, 111, 113 og 114/73, Suiker Unie m.fl . mod Kommissionen, Sml . 1975, s . 1663, er der foelgelig ikke sket en overtraedelse af konkurrencereglerne . Kommissionens beslutning er derfor ifoelge ANTIB behaeftet med en retlig vildfarelse .

Dette argument er uholdbart . Den franske lovgivning vedroerer foerst og fremmest indenlandsk transport, og, for saa vidt Raadet ikke har truffet passende foranstaltninger til liberalisering af udvekslingen af transportydelser mellem medlemsstaterne, har det ikke vaeret haevdet, at lovgivningen er uforenelig med faellesskabsretten . Kommissionens beslutning vedroerer derimod konkurrencevilkaarene for flodtransport til udlandet . Der stilles ikke i fransk lovgivning krav om, at afgiften kun kan tilbagebetales til franske transportvirksomheder, og heller ikke om, at afgiften paa transport til udlandet hovedsagelig skal anvendes til at forbedre franske flodskipperes konkurrencestilling paa det indenlandske marked . Det kraeves heller ikke ifoelge fransk lovgivning, at udenlandske transportvirksomheder, som havde erlagt afgiften, skulle have forholdsvis ringe udbytte, som ikke stod i et rimeligt forhold til bidraget . Dette var en foelge af aftalen, og kun denne . Det stod parterne fuldstaendig frit ifoelge fransk lov at udfaerdige en ordning, som ikke fremkaldte denne konkurrenceforvridning - og det er ikke helt uden interesse, at den lovgivning, der blev vedtaget, efter at der ikke laengere blev opkraevet afgift ifoelge aftalen, indfoerte en skattelignende afgift paa al indenlandsk og international transport, uden at tilbagebetalingen tilsyneladende blev begraenset til franske transportvirksomheder ( dekret nr . 84-282 af 9 . april 1984 og finansloven af 1985 ).

Ifoelge sagsoegerens andet anbringende beror Kommissionens kritik af den maade, hvorpaa afgiften blev tilbagebetalt, paa en misforstaaelse . Mens det var en forudsaetning for tilbagebetaling af EATE-afgiften, at man gav udtryk for sin hensigt til at blive medlem af EATE, stoettes Kommissionens argumentation paa den opfattelse, at udenlandske transportvirksomheder ikke kunne blive medlemmer . Ifoelge sagsoegeren var dette ikke tilfaeldet i den periode, hvor afgiften blev opkraevet .

Sagsoegeren har understreget, at EATE' s vedtaegter, som var gaeldende under den relevante periode, ikke indeholdt begraensninger paa grundlag af nationalitet . De foreskrev derimod ( for saa vidt det er relevant ), at en hvilken som helst "flodskipper" kunne blive medlem indtil oprettelsen af Chambre nationale de la batellerie artisanale ( herefter benaevnt "CNBA "), hvorefter EATE-medlemmer ogsaa skulle vaere medlem af CNBA . Selv om det er rigtigt, at kun franskregistrerede flodskippere ifoelge fransk lov kunne blive medlemmer af CNBA, har ANTIB understreget, at det paagaeldende dekret foerst blev vedtaget den 14 . maj 1984, nemlig mere end 7 maaneder efter, at opkraevningen af afgiften var ophoert den 17 . oktober 1983 . Sagsoegeren har kritiseret Kommissionen for at laegge til grund, at ANTIB besad en saa enestaaende evne til at spaa om fremtiden, at den var klar over indholdet af en ny lovbestemmelse, laenge inden den blev vedtaget . ANTIB fastholder derfor, at ordningen med tilbagebetaling af afgiften ikke var diskriminerende, da den eneste grund til, at udenlandske flodskippere ikke i den relevante periode kunne faa afgiften tilbagebetalt, var, at de ikke havde givet udtryk for deres hensigt til at tilslutte sig ordningen .

Kommissionen har anfoert, at ANTIB paa tidspunktet for undertegnelsen af brancheaftalen maatte have vidst, at alene fransk-registrerede flodskippere kunne faa tilbagebetalt afgiften . Indholdet af det dekret, hvorefter alene CNBA-medlemmer kunne optages i EATE, var kendt paa det tidspunkt, da aftalen blev underskrevet, selv om dekretet foerst blev vedtaget den foelgende maaned . Da CNBA blev oprettet for at varetage franske flodskipperes interesser, maatte ANTIB have vidst eller forventet, at kun fransk registrerede transportvirksomheder kunne blive optaget, en forventning, som viste sig at holde stik, da det relevante dekret blev udstedt den 14 . maj 1984 . Hvis det havde vaeret sandsynligt, at udenlandske flodskippere kunne have faaet afgiften tilbagebetalt, ville nederlandske og belgiske transportvirksomheder heller ikke have klaget i saa stort et antal . Som det fremgaar af beslutningen, ville Kommissionen under alle omstaendigheder have anfaegtet brancheaftalens paavirkning af konkurrencen, selv om udenlandske flodskippere kunne vaere optaget i EATE, idet den fordel, de havde herved, ikke stod i et rimeligt forhold til deres bidrag .

Jeg finder ANTIB' s argument saerdeles overraskende . Selv om sammenslutningen paaberaaber sig et vist ukendskab, tyder alt paa, at den maa have vidst, at udenlandske flodskippere ikke kunne deltage i tilbagebetalingen af afgiften . Brancheaftalen saavel som ANTIB selv var oprettet for en midlertidig periode indtil stiftelsen af EATE og CNBA . Man kan vanskeligt forestille sig, at ANTIB ikke havde kendskab til de foranstaltninger, de franske myndigheder paataenkte at indfoere ved lov, navnlig da det i en laengere aarraekke havde vaeret paa tale at omstrukturere denne sektor .

Dette synspunkt bekraeftes indirekte af de nederlandske og belgiske flodskipperes klager . Det er slaaende, at ANTIB, da den ved telex af 14 . juni 1983 ( dvs . dagen efter undertegnelsen af aftalen ) besvarede deres klager fremsendt i telex af 13 . juni 1983, overhovedet ikke antydede, at belgiske og nederlandske transportvirksomheder kunne deltage i tilbagebetalingen af afgiften, hvis de gav udtryk for deres hensigt til at tilslutte sig EATE . Yderligere er det klart, at hvis udenlandske flodskippere, som haevdet af ANTIB, kunne have deltaget i tilbagebetalingen af EATE-afgiften, ville hele reguleringsfonden snart have vaeret opbrugt, saaledes at der kun havde vaeret en lille del eller intet tilbage til at fremme ANTIB' s eller EATE' s medlemmers interesser . Under alle omstaendigheder fik udenlandske flodskippere ikke paa noget tidspunkt tilbagebetalt noget som helst . Jeg mener, at det efter det for Domstolen oplyste kan fastslaas, at afgiftsordningen var diskriminerende . Ordningen maatte faa, og fik da ogsaa, en saadan virkning .

ANTIB' s naeste to argumenter haenger sammen . Det anfoeres dels, at Kommissionen undlod at tage hensyn til de udenlandske flodskipperes fordel ved brancheaftalen, dels at de anfoerte grunde er utilstraekkelige til at berettige, at Kommissionen naegtede at indroemme fritagelse i henhold til forordningens artikel 5 .

Kommissionen har ikke benaegtet, at udenlandske flodskippere opnaaede visse fordele . Den goer imidlertid gaeldende, at disse ikke stod i et rimeligt forhold til deres bidrag, og under alle omstaendigheder var artikel 5 ikke opfyldt, idet afgiften kun tilbagebetaltes til visse transportvirksomheder, uden at de virksomheder, som ikke fik tilbagebetalt afgiften, opnaaede indirekte fordele, der stod i et rimeligt forhold til bidraget .

For saa vidt angaar den indenlandske flodtransport, fremgaar det af de af sagsoegeren fremlagte tal - der er udarbejdet af Office National de la Navigation, et kontor under transportministeriet - at der faktisk skete et fald i den indenlandske flodtransport fra 40 377 842 tons i 1982 til 36 535 238 tons i 1983 og 33 619 153 tons i 1984 . Der sondres imidlertid ikke mellem den transport, som er underlagt turnusordningen, og anden transport . Selv om transporten udtrykt i tons faldt i 1983, er parterne imidlertid enige om, at der som foelge af den nye organisation blev oprettet betydelige kontrakter, og at der blev sat en stopper for flodtransportens tilbagegang i forhold til bil - og togtransporten .

For saa vidt angaar flodtransporten til udlandet, giver den af naevnte kontor udarbejdede statistik foelgende tal ( afrundet til de naermeste 100.000 tons ):

1 ) 5,6 mio tons i 1982, hvoraf franske flodskippere transporterede 45% og udenlandske flodskippere 55%; heraf tegnede nederlandske og belgiske virksomheder sig for 42%;

2 ) 5,7 mio tons i 1983, hvoraf franske flodskippere transporterede 42% og udenlandske flodskippere 58%; heraf tegnede nederlandske og belgiske virksomheder sig for 41%;

3 ) 5,7 mio tons i 1984, hvoraf franske flodskippere transporterede naesten 42% og udenlandske flodskippere lidt over 58%; heraf tegnede nederlandske og belgiske virksomheder sig for 42 %.

Den samlede stigning i flodtransporten til udlandet maalt i tons var fra 1982 til 1983 paa 104 000 tons, hvilket er under 2% af den i 1983 til udlandet samlede transporterede godsmaengde maalt i tons . Udenlandske flodskipperes godsmaengde steg med 224 228 tons, skoent den af nederlandske og belgiske virksomheder samlede transporterede godsmaengde faldt og i begge disse aar procentuelt var lavere end de franske virksomheders samlede godsmaengde . Det var hovedsagelig tyske og schweiziske transportvirksomheder, som drog fordel af stigningen i 1983 .

Jeg kan saaledes tilslutte mig Kommissionens opfattelse, hvorefter franske transportvirksomheder paa den ene side og nederlandske og belgiske transportvirksomheder paa den anden side i det store og hele havde samme andel af transporten baade i 1982 og 1983 ( skoent sidstnaevntes andel var en ubetydelighed mindre ), men alt i alt transporterede udenlandske transportvirksomheder hvert aar en stoerre godsmaengde end de franske transportvirksomheder alene .

Ordningen loeb i saa kort en periode, at det naturligvis er umuligt noejagtigt at afgoere, hvilken virkning aftalen havde paa disse tal . Andre faktorer kan have spillet en rolle . Tallene maa derfor tages med et vist forbehold, ikke mindst fordi det ikke vides, paa hvilket tidspunkt af aaret stigningen fandt sted .

Selv om det antages, at aftalen havde fremkaldt stigningen i sidste halvaar 1983, mener jeg imidlertid ikke, at tallene kan stoette det under den mundtlige forhandling anfoerte, nemlig at udenlandske transportvirksomheder som foelge af brancheaftalen foroegede deres andel af godstransporten "betydeligt", "bemaerkelsesvaerdigt" eller paa en saadan maade, at de udfoerte "langt den stoerste del af godstransporten til udlandet ."

Selv om det saaledes anerkendes - som Kommissionen har gjort - at udenlandske transportvirksomheder opnaaede en vis fordel, mener jeg, at Kommissionen var fuldt berettiget til at skoenne, at stigningen var utilstraekkelig til at opveje den afgift paa 10%, som de udenlandske transportvirksomheder havde betalt uden mulighed for tilbagebetaling . Der er her i det store og hele tale om et oekonomisk skoen, og jeg mener ikke, at Kommissionens beslutning er behaeftet med retlig vildfarelse, og heller ikke, at den er urimelig eller hviler paa en fejlagtig fremstilling af de faktiske omstaendigheder . Skoent de under sagen fremfoerte argumenter har fremhaevet visse enkeltheder i forbindelse med Kommissionens argumentation i beslutningen, mener jeg, at Kommissionens grundlag for behandling af sagen og dens vurdering fremgaar tilstraekkelig klart af beslutningen, navnlig numrene 14, 47-50 og 56, til, at ANTIB kan saette sig ind i Kommissionens behandling af spoergsmaalet, og til, at Domstolen kan udoeve sin proevelsesret . Det er altid nemt at finde huller i en tekst, naar man senere gennemgaar den med lup, men selv om man som jeg, i modsaetning til Kommissionen, er af den opfattelse, at sagsoegeren i staevningen, og ikke blot i replikken, har paaberaabt sig, at beslutningen er utilstraekkelig begrundet, mener jeg ikke, at dette anbringende kan laegges til grund .

Herefter skal jeg sammenfattende foreslaa, at Kommissionen frifindes, og at sagsoegeren betaler sagens omkostninger .

(*) Oversat fra engelsk .