Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - retsakter, der kan være genstand for søgsmål - begreb - retsakter, der har bindende retsvirkninger - sag til prøvelse af en kommissionsbeslutning, hvorved der gives den begunstigede en negativattest eller en individuel fritagelse i medfør af konkurrencereglerne af en kortere varighed end den, der oprindelig blev anmodet om - antagelse til realitetsbehandling

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

2. Konkurrence - aftaler - spørgsmålet, om der findes en »rule of reason« i Fællesskabets konkurrenceret - findes ikke

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 og 3 (nu artikel 81, stk. 1 og 3, EF))

3. Konkurrence - aftaler - forbud - fritagelse - klausul kvalificeret som accessorisk begrænsning - begrebet accessorisk begrænsning - rækkevidde - begrænsning, der har direkte forbindelse med og er nødvendig for en hovedtransaktion - objektiv og forholdsmæssig karakter - kompliceret økonomisk vurdering - domstolskontrol - grænser - konsekvenser af kvalificeringen

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 og 3 (nu artikel 81, stk. 1 og 3, EF))

4. Konkurrence - aftaler - forbud - fritagelse - domstolskontrol - grænser

(EF-traktaten, art. 85, stk. 3 (nu art. 81, stk. 3, EF))

Sammendrag

1. Der foreligger retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF), når foranstaltningerne har bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling.

Således har enhver fysisk eller juridisk person adgang til at anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af en EF-institutions beslutning, hvori en klar og præcis begæring, der er fremsat af denne person, og som henhører under nævnte institutions kompetence, helt eller delvis ikke tages til følge. I en sådan situation har en hel eller delvis afvisning af begæringen nemlig bindende retsvirkninger, som kan berøre den persons interesser, som har fremsat begæringen.

En kommissionsbeslutning, hvorved der kun gives en negativattest eller en fritagelse i medfør af konkurrencereglerne for en del af en anmeldt aftales løbetid, har i forhold til aftalens parter - som havde anmodet om en negativattest eller subsidiært en fritagelse for hele aftalens løbetid - bindende retsvirkninger, der kan berøre deres interesser.

( jf. præmis 35-41 )

2. Det kan ikke antages, at der i Fællesskabets konkurrenceret indgår en »rule of reason«.

En fortolkning af traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), hvorefter der - i overensstemmelse med en »rule of reason« - skal foretages en afvejning af en aftales konkurrencefremmende og konkurrencebegrænsende virkninger for at afgøre, om aftalen er omfattet af forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, er vanskeligt forenelig med artikel 85's normative opbygning. I traktatens artikel 85, stk. 3, gives nemlig udtrykkeligt mulighed for at fritage konkurrencebegrænsende aftaler, såfremt disse opfylder en række betingelser, bl.a. aftaler, som er nødvendige for at opnå visse mål, og som ikke giver virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende varer. Kun i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, kan der ske en afvejning af en begrænsnings konkurrencefremmende og konkurrencebegrænsende aspekter. Traktatens artikel 85, stk. 3, ville miste en stor del af sin effektive virkning, hvis en sådan afvejning allerede skulle finde sted i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1.

Det er rigtigt, at Domstolen og Retten i en række domme - jf. bl.a. dom af 30. juni 1966, sag C-56/65, Société technique minière, af 8. juni 1982, sag 258/78, Nungesser og Eisele mod Kommissionen, af 6. oktober 1982, sag 262/81, Coditel m.fl., af 28. januar 1986, sag 161/84, Pronuptia, af 15. december 1994, sag C-250/92, DLG, af 12. december 1995, sag C-399/93, Oude Luttikhuis m.fl., og af 15. september 1998, forenede sager T-374/94, T-375/94, T-384/94 og T-388/94, European Night Services m.fl. mod Kommissionen - har udtalt sig til fordel for en mere fleksibel fortolkning af forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, men disse domme kan dog ikke fortolkes således, at de bekræfter eksistensen af en »rule of reason«. De er snarere udtryk for en bredere retspraksis, hvorefter en aftale, der indskrænker handlefriheden for parterne eller en af disse, ikke ud fra en fuldstændig abstrakt vurdering og uden forskel nødvendigvis skal anses for at falde ind under forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1. Ved undersøgelsen af, om denne bestemmelse finder anvendelse på en aftale, er det nemlig nødvendigt at tage hensyn til aftalens konkrete anvendelsesområde, især den økonomiske og retlige sammenhæng, de pågældende virksomheder indgår i, de produkter/tjenesteydelser, der er tale om i aftalen, samt til, hvorledes det pågældende marked er opbygget og reelt fungerer.

( jf. præmis 72-76 og 107 )

3. Begrebet accessorisk begrænsning i Fællesskabets konkurrenceret omfatter enhver begrænsning, der har direkte forbindelse med og er nødvendig for en hovedtransaktion.

Ved begrænsninger, der hænger direkte sammen med en hovedtransaktion, skal der forstås begrænsninger, der er af underordnet karakter i forhold til denne transaktions gennemførelse, og som har åbenbar sammenhæng med gennemførelsen af transaktionen.

Hvad angår betingelsen om, at begrænsningen skal være nødvendig, er der to aspekter, der skal undersøges. Det skal nemlig undersøges, dels om begrænsningen er objektivt nødvendig for gennemførelsen af hovedtransaktionen, dels om begrænsningen står i rimeligt forhold til transaktionen. Undersøgelsen af, om en begrænsning er objektivt nødvendig i forhold til hovedtransaktionen, kan ikke undgå at blive forholdsvis abstrakt. Det gælder ikke om at undersøge, om begrænsningen i betragtning af konkurrencesituationen på det pågældende marked er nødvendig for hovedtransaktionens kommercielle succes, men om at afgøre, om begrænsningen, hvis man ser snævert på hovedtransaktionen, er nødvendig for at gennemføre denne transaktion. Hvis hovedtransaktionen viser sig vanskelig eller umulig at gennemføre uden begrænsningen, kan begrænsningen anses for objektivt nødvendig for transaktionens gennemførelse.

Hvis en begrænsning er objektivt nødvendig for gennemførelsen af en hovedtransaktion, skal det stadig undersøges, om begrænsningens varighed og saglige og geografiske anvendelsesområde går ud over det, der er nødvendigt for at gennemføre den nævnte transaktion. Hvis begrænsningens varighed eller anvendelsesområde går ud over det, der er nødvendigt for at gennemføre transaktionen, skal begrænsningen vurderes særskilt i forhold til traktatens artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81, stk. 3, EF).

Når vurderingen af en bestemt forpligtelses accessoriske karakter i forhold til en hovedtransaktion kræver komplicerede økonomiske overvejelser i Kommissionen, begrænses domstolsprøvelsen af overvejelsernes resultat i øvrigt til en efterprøvelse af, om formforskrifterne er overholdt, om begrundelsen er tilstrækkelig, om de faktiske omstændigheder materielt er rigtige, samt om der foreligger en klar faktisk vildfarelse eller magtfordrejning.

Hvis det fastslås, at en begrænsning er direkte forbundet med og nødvendig for gennemførelsen af en hovedtransaktion, skal denne begrænsnings forenelighed med konkurrencereglerne undersøges samtidig med undersøgelsen af hovedtransaktionens forenelighed med disse regler. Når hovedtransaktionen ikke er omfattet af forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, gælder det samme således for de begrænsninger, der er direkte forbundet med og nødvendige for denne transaktion. Hvis hovedtransaktionen derimod udgør en begrænsning i denne bestemmelses forstand, men er fritaget i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, gælder denne fritagelse ligeledes for de nævnte accessoriske begrænsninger.

( jf. præmis 104-116 )

4. Ved udøvelsen af sine beføjelser i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81, stk. 3, EF), skal Kommissionen nødvendigvis skal anlægge vanskelige økonomiske vurderinger, hvilket indebærer, at domstolsprøvelsen af disse vurderinger især må begrænse sig til en undersøgelse af rigtigheden af de faktiske omstændigheder og Kommissionens henførelse af disse under gældende ret. Dette princip gælder bl.a. for så vidt angår Kommissionens afgørelse af, hvor længe en begrænsning anses for at være nødvendig.

( jf. præmis 156 og 157 )