RETSMØDERAPPORT

i sag 239/85 ( *1 )

I — Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger

A — Tvistens retlige baggrund

Rådets direktiv 78/319/EØF af 20. marts 1978, der er udstedt i henhold til traktatens artikler 100 og 235, har til formål

— dels at afskaffe de ulige konkurrencevilkår, som kan fremkaldes ved forskelle mellem de bestemmelser om bortskaffelsen af giftigt og farligt affald, som allerede finder anvendelse eller er under forberedelse i de forskellige medlemsstater,

— dels at indføre mere omfattende regler vedrørende en fællesskabspolitik med hensyn til miljøbeskyttelse og forbedring af livskvaliteten.

Først opregnes i direktivets artikler 1 og 3, hvilket giftigt og farligt affald der er omfattet, henholdsvis ikke omfattet af direktivets anvendelsesområde, og derefter angives de forpligtelser, der påhviler medlemsstaterne og privatpersoner.

1) Medlemsstaternes forpligtelser

Det fremgår af direktivets artikler 4 og 5, at medlemsstaterne skal træffe hensigtsmæssige foranstaltninger »til fortrinsvis at fremme forebyggelse, recirkulation og forarbejdning af... affald« og nødvendige foranstaltninger »for at sikre, at giftigt og farligt affald bortskaffes, uden at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at miljøet skades«.

I henhold til artikel 5, stk. 2, skal medlemsstaterne således: »forbyde, at giftigt og farligt affald efterlades, eller at der sker udledning, deponering og transport heraf uden kontrol, samt at det overdrages til andre anlæg, anstalter eller virksomheder end sådanne, som er omhandlet i artikel 9, stk. 1«.

I henhold til samme direktivs artikel 6 skal medlemsstaterne desuden »udpege eller nedsætte den eller de kompetente myndigheder, som det påhviler inden for et bestemt område at planlægge, organisere, tillade og føre tilsyn med bortskaffelse af giftigt og farligt affald«. De nævnte myndigheder skal ajourføre programmer for bortskaffelse af giftigt og farligt affald, jfr. direktivets artikel 12.

Direktivets artikel 8 bestemmer, at medlemsstaterne til enhver tid kan fastsætte strengere bestemmelser for giftigt og farligt affald end de i direktivet foreskrevne. De kan imidlertid først fastsætte sådanne bestemmelser efter at have underrettet Kommissionen herom, jfr. direktivets artikel 13.

Direktivets artikel 2 bestemmer i øvrigt, at:

»Medlemsstater, der er parter i en eller flere internationale konventioner vedrørende transport af farligt gods, anses for at handle i overensstemmelse med dette direktivs bestemmelser vedrørende transport, såfremt de foranstaltninger, der træffes med henblik på disse konventioners iværksættelse, er mindst lige så strenge som dem, der kræves for dette direktivs iværksættelse.«

2) De erhvervsdrivendes forpligtelser

De anlæg, anstalter eller virksomheder, der frembringer, ligger inde med eller bortskaffer giftigt eller farligt affald, eller varetager transport af sådant affald, er underlagt de kompetente myndigheders kontrol, jfr. direktivets artikler 15 og 9.

De pågældende virksomheder skal således navnlig opfylde kravene i direktivets artikel 14. Denne bestemmelse har følgende ordlyd:

»1) Alle anlæg, anstalter eller virksomheder, der frembringer, ligger inde med og/eller bortskaffer giftigt og farligt affald skal: — føre et register over affaldets mængde, art, fysiske og kemiske egenskaber, oprindelse, metoder og steder til bortskaffelsen samt datoerne for modtagelsen og overdragelsen, — og/eller give de kompetente myndigheder disse oplysninger efter anmodning fra nævnte myndigheder.

2) Når giftigt og farligt affald transporteres som led i bortskaffelsen, skal det være ledsaget af en identifikationsformular, der i hvert tilfælde skal indeholde følgende oplysninger: — art, — sammensætning, — affaldets volumen eller vægt, — producentens eller den (eller de) tidligere indehavers (indehaveres) navn og adresse, — navn og adresse på den følgende indehaver eller på den, der foretager endelig bortskaffelse, — stedet for endelig bortskaffelse såfremt dette er kendt.

3) Dokumentationen for, at bortskaffelse er foretaget, skal opbevares, så længe medlemsstaterne finder det nødvendigt.

Denne dokumentation skal om nødvendigt tilstilles de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater.«

B — Tvistens baggrund og udvikling

Artikel 21 i direktiv 78/319 bestemmer: »Medlemsstaterne sætter de nødvendige bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden 24 måneder efter dets meddelelse og underretter straks Kommissionen herom.«

Direktivet blev meddelt kongeriget Belgien den 22. marts 1978, og fristen udløb således den 22. marts 1980.

Ved skrivelse af 2. maj 1980 tilstillede Belgiens faste repræsentation ved Fællesskaberne Kommissionen:

— lov af 22. juli 1984 om giftigt affald {Moniteur belge af 1. 3. 1975), og

— arrêté royal (kongelig anordning) af 9. februar 1976 om de almindelige regler vedrørende giftigt affald {Moniteur belge af 14. 2. 1976).

I skrivelsen understregede den faste repræsentation, at direktiv 78/319 måtte anses for gennemført ved ovennævnte lov og arrêté, idet der dog ville blive foretaget visse ændringer i den i artikel 2 i arrêté royal angivne liste over stoffer, hvorved denne ville være i overensstemmelse med listen i bilaget til direktivet.

Kommissionen fandt imidlertid, at der ikke ved de nævnte bestemmelser var sket en fuldstændig gennemførelse af direktiv 78/319, nærmere bestemt af direktivets artikel 14. Kommissionen anførte således, at det efter den belgqiske ordning hverken kræves, at virksomheder, der frembringer, ligger inde med og/eller bortskaffer giftigt og farligt affald, skal føre et register, eller en identifikationsformular vedrørende transporteret affald, således som det er tilfældet efter stk. 1 og 2 i den nævnte direktivbestemmelse.

Ved skrivelse af 15. november 1983 anmodede Kommissionen i medfør af traktatens artikel 169, stk. 1, den belgiske regering om at fremsætte sine bemærkninger inden for en frist på to måneder.

Ved skrivelse af 27. februar 1984 meddelte Belgiens faste repræsentation:

— for det første, at artiklerne 16, 17 og 18 i ovennævnte arrêté royal af 9. februar 1976 fastsætter strengere forpligtelser end dem, der er fastsat i direktivets artikel 14, stk. 1, idet det efter de nævnte bestemmelser kræves, at virksomhederne årligt eller månedligt over for myndighederne afgiver erklæringer, såfremt de ligger inde med, sælger, overdrager mod eller uden vederlag eller eksporterer giftigt affald, og;

— for det andet, at direktivets artikel 14, stk. 2, er overholdt, jfr. direktivets artikel 2, idet der i ovennævnte belgiske lovgivning er inkorporeret bestemmelser fra internationale konventioner om transport, nemlig den europæiske overenskomst om international vejtransport af farligt gods af 30. september 1957 (ADR) samt den internationale konvention om jernbanetransport af gods (CIM), som blev ratificeret ved love af henholdsvis 10. august 1960 og 24. januar 1973. De nævnte to loves ordlyd er tilstillet Kommissionen ved skrivelse fra den belgiske regering af 20. marts 1984.

Ifølge Kommissionen giver den ordning med erklæringer, der er indført i belgisk lovgivning, ikke den samme sikkerhed som den i direktivets artikel 14, stk. 1, foreskrevne. Kommissionen er desuden af den opfattelse, at indholdet af de erklæringer, der kræves afgivet efter den belgiske ordning, er utilstrækkeligt, idet disse ikke indeholder de oplysninger, der kræves efter direktivets artikel 14, stk. 1, navnlig ikke med hensyn til det pågældende affalds fysiske og kemiske egenskaber, metoder og steder til bortskaffelsen samt datoer for modtagelsen og overdragelsen af affaldet.

For så vidt angår spørgsmålet om affaldstransport, har Kommissionen anført, at bestemmelserne i ovennævnte konventioner ikke er tilstrækkelige til, at direktivets artikel 14, stk. 2, kan anses for gennemført, idet de nævnte konventioner kun vedrører vej- og jernbanetransport og desuden ikke omhandler alle de oplysninger, der er anført i direktivet, navnlig ikke med hensyn til stedet for affaldets bortskaffelse, som i henhold til ovennævnte direktivbestemmelse skal være angivet på de dokumenter, der skal ledsage affaldstransporter.

Den 16. oktober 1984 fremsatte Kommissionen den i traktatens artikel 169, stk. 2, angivne begrundede udtalelse. Heri fastslår Kommissionen, at kongeriget Belgien har undladt at opfylde forpligtelser, der påhviler det i henhold til Rådets direktiv 78/319, idet det ikke har vedtaget de ved lov og administrativt fastsatte bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre det. Udtalelsen meddeltes den belgiske regering den samme dag, og regeringen anmodedes om at efterkomme de angivne krav inden for en frist på to måneder.

Fristen udløb, uden at den belgiske regering havde svaret, hvorfor Kommissionen anlagde nærværende sag, som blev registreret på Domstolens justitskontor den 1. august 1985.

På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten, har Domstolen i henhold til artikel 21 i statutten for Domstolen og procesreglementets artikel 45 besluttet at stille Kommissionen et spørgsmål, som skulle besvares skriftligt inden den 29. april 1986.

Kommissionen besvarede spørgsmålet inden for fristen.

I henhold til procesreglementets artikel 54 har Domstolens præsident fastsat datoen for den mundtlige forhandling til udløbet af den frist, Kommissionen var indrømmet til besvarelse af Domstolens spørgsmål.

II — Parternes påstande

Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

1) Det statueres, at kongeriget Belgien har tilsidesat forpligtelser, der påhviler det i henhold til traktaten, idet det ikke har truffet alle de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af artikel 14 i Rådets direktiv 78/319/(EØF) af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald.

2) Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Kongeriget Belgien har ikke nedlagt egentlige påstande.

III — Sammenfatning af parternes argumenter

Kommissionen har anført, at den belgiske regering ikke har overholdt de forpligtelser, der er fastsat i traktatens artikler 5 og 189, hvorefter medlemsstaterne inden for de fastsatte frister skal træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre en fuldstændig gennemførelse af direktiver i deres interne retsorden.

De nævnte forpligtelser er ifølge Kommissionen ikke opfyldt, såfremt en medlemsstat ikke kræver, at der skal føres et register, eller der ikke kræves alle de oplysninger, som ifølge artikel 14, stk. 1, i ovennævnte rådsdirektiv 78/319 skal gives.

Det samme må gøre sig gældende for så vidt angår forpligtelsen til at udfærdige en identifikationsformular for affaldstransporter, jfr. direktivets artikel 14, stk. 2, idet iværksættelsen af internationale konventioner vedrørende transport af farligt gods i henhold til direktivets artikel 2 kun kan fritage de berørte medlemsstater fra at træffe yderligere foranstaltninger med henblik på direktivets gennemførelse, hvis de foranstaltninger, der træffes med henblik på at gennemføre de nævnte konventioner, er mindst lige så strenge som dem, der kræves for direktivets iværksættelse. De konventioner, den belgiske regering har omtalt, omfatter imidlertid hverken flod-, sø- eller lufttransport.

Kommissionen har anført, at selv om det af regionen Flandern udstedte dekret af 21. april 1982, som den belgiske regering har påberåbt sig i svarskriftet, opfylder kravene i direktivets artikel 14, stk. 2, er bestemmelsen fortsat ikke overholdt for så vidt angår regionerne Wallonien og Bruxelles.

Kommissionen har anført, at den har taget til efterretning, at den behlgiske regering i svarskriftet og i duplikken har erklæret, at den vil ændre ordningen med henblik på at efterkomme artikel 14, stk. 1, i direktiv 78/319. Efter Kommissionens opfattelse er der dog stadig tale om traktatbrud, selv om den belgiske regering har meddelt, at den vil udstede cirkulæreskrivelser, indtil ændringen af arrêté royal af 9. februar 1976 er gennemført. Efter Kommissionens opfattelse vil traktatbruddet kun bringes til ophør, når det nævnte arrêté royal med den krævede ændring er trådt i kraft.

Den belgiske regering har erklæret, at arrêté royal af 9. februar 1976 om de almindelige regler vedrørende giftigt affald vil blive ændret inden for de nærmeste måneder med henblik på at efterkomme direktivets artikel 14, stk. 1, som vedrører de berørte virksomheders forpligtelse til at føre et register, der indeholder samtlige de oplysninger, der kræves efter bestemmelsen; indtil da vil direktivet blive gennemført via cirkulære.

For så vidt angår indholdet af de formularer, der ledsager affaldstransporter, nærmere bestemt stedet for affaldets bortskaffelse, som kræves oplyst i henhold til direktivets artikel 14, stk. 2, har den belgiske regering anført, at den nævnte forpligtelse for regionen Flanderns vedkommende er sikret opfyldt ved dekret af 21. april 1982, udstedt i henhold til artikel 33 i dekretet af 2. juli 1981.

Myndighederne i regionen Wallonien påtænker at udstede en tilsvarende arrêté. Med hensyn til regionen Bruxelles vil der hurtigst muligt blive udarbejdet cirkulærer, indtil loven og dennes gennemførelsesbestemmelser er vedtaget.

IV — Domstolens spørgsmål til kommissionen

Spørgsmål

Artikel 14, stk. 1, i Rådets direktiv 78/319/EØF af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald bestemmer, at der enten skal føres et register eller gives de kompetente myndigheder de oplysninger, der kræves tilført registret, efter anmodning fra nævnte myndigheder.

Hvorfor har kongeriget Belgien efter Kommissionens opfattelse gjort sig skyldig i traktatbrud derved, at der i henhold til national belgisk lovgivning ikke kræves ført det pågældende register?

Det bemærkes, at spørgsmålet ikke har noget at gøre med det forhold, at det synes at fremgå af sagen, at den årlige erklæring, der kræves efter national lovgivning, ikke skal indeholde alle de oplysninger, der er angivet i direktivets artikel 14, stk. 1.

Svar

Kommissionen har erklæret, at kritikken af den belgiske ordning ikke beror på, at der ikke efter ordningen kræves ført det i direktivets artikel 14, stk. 1, angivne register, men at den belgiske ordning alene tilsigter en gennemførelse af samme direktivbestemmelses stk. 2. Kernen i Kommissionens kritik er, at det ikke efter den belgiske ordning kræves, at de berørte erhvervsdrivende skal give alle de i direktivets artikel 14, stk. 1, nævnte oplysninger.

Kommissionen har anført, at de bestemmelser, der herved skal tages i betragtning, er artiklerne 17 og 18 i arrêté royal af 9. februar 1976 om de almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende giftigt affald.

De nævnte bestemmelser har følgende ordlyd:

Artikel 17

Virksomheder, der ligger inde med, sælger, mod eller uden vederlag overdrager eller eksporterer giftigt affald, skal give oplysning herom senest otte dage efter, at transaktionen har fundet sted.

Der gælder følgende undtagelser fra stk. 1 :

a) erklæringen om opbevaring kan afgives en gang årligt af producenterog en gang månedligt af importører og professionelle opkøbere, der ikke selv foretager destruktionen, neutralisationen eller bortskaffelsen;

b) erklæringer om salg eller overdragelse mod eller uden vederlag kan afgives en gang månedligt af producenter af giftigt affald og importører og professionelle opkøbere.

Erklæringen om køb og indførsel skal afgives hver måned.

Artikel 18

Erklæringerne skal indgives til Administration de l'hygiène et de la médecine du travail (arbejdssundheds- og miljømyndighederne) og skal i hvert tilfælde indeholde følgende oplysninger:

1) Det giftige affalds art og oprindelse.

2) Det giftige affalds mængde og bestemmelsessted.

Som undtagelser fra stk. 1 skal erklæringerne om opbevaring, der afgives af producenterne af giftigt affald, i hvert tilfælde indeholde følgende oplysninger:

1) Det giftige affalds art og oprindelse.

2) Den omtrentligt producerede årlige mængde.

3) Oplagrings- og overdragelsesmetoder, såfremt destruktionen, neutralisationen eller bortskaffelsen ikke finder sted hos producenten.

4) Metoder for destruktion, neutralisation eller bortskaffelse, såfremt de nævnte transaktioner finder sted hos producenten. ( 1 )

Y. Galmot

Refererende dommer

( *1 ) – Processprog: Fransk.

( 1 ) – Domstolens oversættelse.

DOMSTOLENS DOM

2. december 1986 ( *1 )

I sag 239/85,

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, ved juridisk konsulent Jean Amphoux, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georges Kremlis, Jean Monnet-bygningen, Kirchberg,

mod

Kongeriget Belgien, ved direktøren for udenrigsministeriets departement for udenrigshandel, samarbejde og udvikling, Robert Hoebaer, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg på Belgiens ambassade, 4, rue des Girondins, résidence Champagne,

angående en påstand om, at det statueres, at kongeriget Belgien ikke har vedtaget de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre Rådets direktiv 78/319 af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald (EFT L 84, s. 43) og således ikke har opfyldt sine forpligtelser i medfør af EØFtraktaten,

har

DOMSTOLEN,

sammensat af afdelingsformanden Y. Galmot, fungerende præsident, afdelingsformændene T. F. O'Higgins og F. Schockweiler, dommerne U. Everling, K. Bahlmann, R. Joliét og J. C. Moitinho de Almeida,

generaladvokat: J. L. da Cruz Vilaça

justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A. Rühi

på grundlag af retsmøderapporten som ændret efter den mundtlige forhandling den 10. juli 1986,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 2. oktober 1986,

afsagt følgende

DOM

1 Ved stævning, indgivet til Domstolens justitskontor den 1. august 1985, har Kommissionen for De europæiske Fællesskaber anlagt sag i medfør af EØF-traktatens artikel 169 med påstand om, at det statueres, at kongeriget Belgien ikke har vedtaget de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der er nødvendige til fuldstændig gennemførelse af artikel 14 i Rådets direktiv 78/319 af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald (EFT L 84, s. 43) og således har undladt at opfylde de forpligtelser, der påhviler det i henhold til EØF-traktatens artikler 5 og 189.

2 For så vidt angår bestemmelserne i ovennævnte direktiv 78/319 og i den omtvistede nationale ordning samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmøderapporten. Disse omstændigheder omtales derfor kun i det følgende, såfremt det på de enkelte punkter er nødvendigt for forståelsen af Domstolens argumentation.

3 Kommissionens første klagepunkt er, således som den nærmere har angivet i dens besvarelse af Domstolens spørgsmål, at den belgiske regering ved gennemførelsen af den i artikel 14, stk. 1, andet led, i direktiv 78/319 fastsatte forpligtelse til at give oplysninger ikke har pålagt de virksomheder, der frembringer, ligger inde med og /eller bortskaffer giftigt og farligt affald, at give de nationale myndigheder samtlige de oplysninger, der er angivet i direktivets artikel 14, stk. 1, første led.

4 Sammenholdes sidstnævnte bestemmelser i direktiv 78/319 med artikel 18 i den belgiske »arrêté royal« (kongelig anordning) af 9. februar 1976 om de almindelige regler om giftigt affald, fremgår det, at de erhvervsdrivende efter den belgiske ordning ikke har pligt til at give nogen af de i direktivet angivne oplysninger, hverken vedrørende affaldets fysiske og kemiske egenskaber, eller datoerne for modtagelse og overdragelse af sådant affald.

5 Det bemærkes dernæst, at den belgiske ordning kun foreskriver, at der skal gives oplysninger om metoderne til bortskaffelse af affald, når bortskaffelsen foretages hos producenten, mens direktiv 78/319 ikke indeholder en sådan begrænsning. Det understreges endelig, at selv om de berørte erhvervsdrivende efter den nationale ordning har pligt til at angive bestemmelsesstedet for det giftige affald, indeholder ordningen ikke den fornødne klarhed med hensyn til den i direktiv 78/319 fastsatte forpligtelse til at angive stedet for bortskaffelsen.

6 Det må herefter fastslås, at på alle ovennævnte punkter er der ikke ved »arrêté royal« af 9. februar 1976 sikret en korrekt og fuldstændig gennemførelse af direktiv 78/319.

7 Den belgiske regering har over for Domstolen fremhævet, at den havde til hensigt at udstede et cirkulære, indtil den omtvistede nationale ordning blev ændret. I den forbindelse bemærkes, at i henhold til Domstolens faste praksis skal hver enkelt medlemsstat gennemføre direktiver på en måde, der fuldt ud opfylder kravet om retssikkerhed, og således overføre direktivets bestemmelser til bindende internretlige bestemmelser. Kongeriget Belgien kan derfor ikke opfylde sine forpligtelser efter direktiv 78/319 ved blot at udstede et cirkulære, som forvaltningen kan ændre efter forgodtbefindende.

8 Som andet klagepunkt har Kommissionen anført, at der ikke efter den belgiske ordning kræves fremlæggelse af en identifikationsformular for det transporterede affald på de betingelser, der er angivet i artikel 14, stk. 2, i direktiv 78/319.

9 Heroverfor har den belgiske regering gjort gældende, at den har opfyldt forpligtelserne efter den nævnte bestemmelse, idet den i sin interne retsorden har inkorporeret reglerne i den europæiske overenskomst om international vejtransport af farligt gods og den internationale konvention om jernbanetransport af gods, henholdsvis ved lov af 10. august 1960(Moniteur belge (lovtidende) af 7.10.1960, s. 7678) og lov af 24. januar 1973(Moniteur belge af 9.5.1973, s. 5828).

10 Det bemærkes, at det allerede af ovennævnte to internationale konventioners titel fremgår, at den belgiske lovgivning, hvorved de er inkorporeret i den belgiske retsorden, udelukkende vedrører vej- og jernbanetransport. Bestemmelserne i artikel 14, stk. 2, i direktiv 78/319 er følgelig ikke gennemført med hensyn til flod-, søeller lufttransport.

11 Det fremgår desuden af de bemærkninger, Kommissionen har fremsat i den begrundede udtalelse af 16. oktober 1984, og som den belgiske regering ikke har bestridt, at den oplysning om »stedet for endelig bortskaffelse« af affaldet, der kræves i henhold til artikel 14, stk. 2, i direktiv 78/319 — hvis stedet er kendt — ikke er påkrævet efter ovennævnte to internationale konventioner.

12 Det må herefter fastslås, at der ved ovennævnte belgiske love er truffet foranstaltninger, der er mindre strenge end foranstaltningerne i henhold til artikel 14, stk. 2, i direktiv 78/319. Der kan derfor ikke herved antages at være sikret en tilfredsstillende gennemførelse af direktivets ordlyd, jfr. dettes artikel 2.

13 Selv om den belgiske regering har anført, at kravet om angivelse af stedet for den endelige bortskaffelse af affaldet er opfyldt for så vidt angår regionen Flandern i henhold til et dekret af 21. april 1982, har den ikke bestridt, at det samme ikke er tilfældet for regionerne Wallonien og Bruxelles.

14 Det må herefter fastslås, at kongeriget Belgien har undladt at vedtage de ved lov og administrativt fastsatte bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre Rådets direktiv 78/319 og således ikke har opfyldt sine forpligtelser i medfør af direktivets egen ordlyd og traktatens artikler 5 og 189.

Sagens omkostninger

15 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, dømmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger. Sagsøgeren har tabt sagen og bør derfor betale sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer DOMSTOLEN

1) Kongeriget Belgien har undladt at vedtage de ved lov og administrativt fastsatte bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre Rådets direktiv 78/319 af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald og har således ikke opfyldt sine forpligtelser i medfør af direktivets egen ordlyd og traktatens artikler 5 og 189.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.

Galmot O'Higgins Schockweiler Everling Bahlmann Joliét Moitinho de Almeida Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 2. december 1986. P. Heim Justitssekretær Fungerende præsident Y. Galmot Afdelingsformand

( *1 ) – Processprog: Fransk.