Når den sagsøgte institution har fremsat sine bemærkninger vedrørende dette spørgsmål under den administrative procedure, kan det forhold, at klagen er tavs på dette punkt, ikke anses for at skade retssikkerhedsprincippet og kontradiktionsprincippet, der ligger til grund for reglen om overensstemmelse mellem den administrative klage og søgsmålet.

Når ansættelsesmyndigheden i en afgørelse om at afvise en klage har taget meget detaljeret stilling til et spørgsmål, der ikke er blevet rejst i klagen, kan den pågældende tjenestemands argumenter vedrørende dette spørgsmål i et søgsmål, der er anlagt ved Fællesskabets retsinstanser vedrørende denne afvisning, antages til realitetsbehandling.

Kommissionen udøver sit skøn på en måde, der er forenelig med tjenestens interesser, når den som en adgangsbetingelse til en udvælgelsesprøve, der har til formål at gøre det muligt for midlertidigt ansatte i lønklasserne A8 og A3 at blive fastansat, opstiller et krav om ti års anciennitet i tjenesten ved De Europæiske Fællesskaber. En høj anciennitet og dermed en væsentlig erfaring ved Fællesskabets institutioner er et sikkert indicium for de kvaliteter, der er krævet i henhold til vedtægtens artikel 27, stk. 1. Kommissionen har også holdt sig inden for grænserne af en rimelig udøvelse af sine skønsbeføjelser, når henses til arten af de stillinger, der skal besættes, der alle svarer til højere styrings- eller rådgivende funktioner.

Udøvelsen af det vide skøn med hensyn til gennemførelsen af udvælgelsesprøver, som vedtægten overlader institutionerne, skal være forenelig med de ufravigelige bestemmelser i vedtægtens artikel 27, stk. 1, hvorefter formålet med enhver ansættelsesprocedure er, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet, og i vedtægtens artikel 29, stk. 1. Det valg, der skal foretages som følge af det vide skøn, der i denne forbindelse er overladt ansættelsesmyndigheden, skal derfor altid ske på grundlag af de krav, der stilles til den pågældende stilling, og mere generelt under hensyntagen til tjenestens interesse.

Retten skal i forbindelse med sin legalitetskontrol begrænse sig til at efterprøve, at dette skøn ikke er udøvet på grundlag af en åbenbar vildfarelse.

I en udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver tilkommer det udvælgelseskomiteen i de konkrete tilfælde at vurdere, om de indgivne kvalifikations- og eksamensbeviser samt den af ansøgerne angivne faglige erfaring er i overensstemmelse med det niveau, som kræves efter vedtægten og meddelelsen om udvælgelsesprøven. Udvælgelseskomiteen har et vidt skøn ved vurderingen af den tidligere erhvervede faglige erfaring hos ansøgerne såvel for så vidt angår karakteren af denne erfaring og varighed som dens større eller mindre relevans for den pågældende stillings krav.

En udvælgelseskomite er alene forpligtet til at tage hensyn til de bilag, som ansøgerne har indsendt med henblik på bedømmelsen af deres erhvervserfaring på grundlag af de i meddelelsen om udvælgelsesprøven stillede krav. Udvælgelseskomitéen er på ingen måde forpligtet til at opfordre en ansøger til at fremlægge supplerende bilag, og den er heller ikke forpligtet til at anstille undersøgelser for at kontrollere, om ansøgeren opfylder alle betingelserne i meddelelsen om udvælgelsesprøven.

Det fremgår af artikel 2, stk. 2, i vedtægtens bilag III, at den alene giver udvælgelseskomiteen mulighed for at anmode ansøgerne om supplerende oplysninger, når den finder, at der består tvivl om betydningen af en indgivet dokumentation, og at det ikke kan komme på tale at ændre en bestemmelse, hvis anvendelse ifølge fællesskabslovgiver alene er tænkt som en mulighed, men ikke en forpligtelse for en udvælgelseskomite.

(jf. præmis 77 og 78)

Henvisning til: Domstolen, 31. marts 1992, sag C-255/90 P, Búrban mod Parlamentet, Sml. I, s. 2253, præmis 16 og 20; Retten, 21. maj 1992, sag T-54/91, Almeida Antunes mod Parlamentet, Sml. II, s. 1739, præmis 40; Retten, 16. september 1998, sag T-215/97, Jouhki mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 503, og II, s. 1513, præmis 58.