Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 2. juni 1987. - GEORGE NOEL NEWSTEAD MOD DEPARTMENT OF TRANSPORT OG HER MAJESTY'S TREASURY. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF EMPLOYMENT APPEAL TRIBUNAL LONDON. - LIGEBEHANDLING AF MAEND OG KVINDER - ENKEPENSION - OBLIGATORISK BIDRAGSBETALING. - SAG 192/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 04753



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Denne sag, hvori jeg tidligere har fremsat forslag til afgoerelse, er blevet tilbagevist til Domstolens plenum ved afgoerelse truffet af Femte Afdeling, som sagen oprindelig var blevet henvist til . Det skyldes i det vaesentlige to nye oplysninger, som baade sagsoegeren i hovedsagen og Det Forenede Kongeriges og Kommissionens repraesentanter har paaberaabt sig med henblik paa at undersoege, om de kunne have indflydelse paa det svar, der skal gives den forelaeggende ret . Der er dels tale om Domstolens dom i Bilka-sagen ( 1 ), som er blevet afsagt efter det foerste retsmoede, og dels offentliggoerelsen af Raadets direktiv 86/378 af 24 . juli 1986 "om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger" ( 2 ).

2 . Ingen af disse to forhold giver mig anledning til at aendre den holdning, jeg gav udtryk for i mit foerste forslag til afgoerelse, som jeg udtrykkeligt skal henvise til . Det nye direktiv, som i oevrigt endnu ikke er traadt i kraft, bekraefter blot min gennemgang af Kommissionens forslag, som ligger til grund for direktivet . Bilka-dommen forekommer mig at vaere begrundet med faellesskabsregler, der har et andet anvendelsesomraade end det, der er tale om i den foreliggende sag . Denne kan - som jeg tidligere har anfoert - heller ikke henfoeres under anvendelsesomraadet for EOEF-Traktatens artikel 119 paa grundlag af dommene i Worringham-sagen ( 3 ) og Liefting-sagen ( 4 ). Lad os se naermere paa disse tre punkter .

3 . Jeg skal foerst erindre om, at hovedsagens genstand er den forpligtelse til at betale bidrag til en enkepensionsordning, som er paalagt Newstead, selv om han er ugift og - haevder han - fast besluttet paa at blive ved at vaere det . Jeg skal ligeledes erindre om, at han mener, at den omstaendighed, at de beloeb, han har indbetalt i bidrag plus renter heraf senere tilbagebetales ham selv eller hans arvinger, ikke kan bevirke, at den forskelsbehandling, han haevder at vaere udsat for, ophoerer, eftersom han - i modsaetning til sine kvindelige kolleger - ikke umiddelbart kan disponere over hele sin loen .

4 . Her gaelder det, at direktivet fra 1986 for de erhvervstilknyttede ordninger er, hvad direktiv 79/7 er for de lovbestemte ( 5 ). Begge udelukker udtrykkelig efterladtepension ( 6 ) fra deres anvendelsesomraade . Den faellesskabsretlige forpligtelse til ligebehandling af maend og kvinder er derfor paa dette omraade stadig betinget af, at de naermere bestemmelser, der er omhandlet i artikel 1, stk . 2, i direktiv 76/207 ( 7 ), bliver vedtaget . Raadets sidste direktiv, der paa det punkt foelger Kommissionens forslag, giver mig ikke anledning til at aendre min opfattelse, hvorefter medlemsstaterne paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin ikke er forpligtet til at anvende princippet om ligebehandling af maend og kvinder paa en forpligtelse til at betale bidrag til en enkepension .

5 . Lad os gaa over til Bilka-dommen . Det skulle her klarlaegges, om ydelser udbetalt af en arbejdsgiver til de ansatte som led i en virksomhedspensionsordning, som havde sin oprindelse i en overenskomst, og som udgjorde et supplement til den lovbestemte ordning og udelukkende var finansieret af arbejdsgiveren, faldt ind under artikel 119' s anvendelsesomraade . Domstolen fastslog - i oevrigt i overensstemmelse med mit forslag til afgoerelse - at denne ordning

"ikke er en social sikringsordning, der er direkte reguleret ved lov og som foelge heraf undtaget fra artikel 119' s anvendelsesomraade, og at de ydelser, der betales til de ansatte i medfoer af den omtvistede ordning, er ydelser, som arbejdstageren som foelge af arbejdsforholdet modtager fra arbejdsgiveren, jfr . artikel 119, stk . 2" ( 8 ).

Domstolens afgoerelse tog saaledes ikke sigte paa en forpligtelse til at betale bidrag, der paahvilede den ansatte, men paa en supplerende ordning i henhold til en overenskomst, hvorefter arbejdsgiveren var den eneste bidragyder, og paa de eventuelle diskriminerende foelger, den kunne faa for kvindelige arbejdstagere . Den maade, hvorpaa denne ordning blev finansieret, kunne nemlig faa indflydelse paa arbejdsgiverens administrationsomkostninger og som foelge heraf skabe objektive vilkaar, der var i modstrid med gennemfoerelsen af ligebehandlingsprincippet .

6 . Naervaerende sag frembyder ingen lighedspunkter i denne henseende . Arbejdsgiveren kan ikke drage nogen fordel af pensionsordningen, da det anfaegtede bidrag alene paahviler den ansatte . Desuden goeres der i det foreliggende tilfaelde hverken krav paa adgang til en pensionsordning eller udbetaling af ydelser, tvaertimod . Det, det drejer sig om, er forskellen med hensyn til den umiddelbare raadighed over en del af nettoloennen efter opkraevningen af bidraget . Det, der her skal tages stilling til, er derfor den virkning, denne forpligtelse har paa loennen .

7 . Jeg har da ogsaa i mit foerste forslag til afgoerelse henvist til Domstolens dom i Worringham-sagen, som blev bestyrket af Liefting-dommen, og som der i oevrigt ikke er anledning til at tage op fornyet overvejelse . Uanset ordningernes art gik Domstolen dengang ikke naermere ind paa den omstaendighed, at bidraget blev opkraevet af loennen . Domstolen lagde i begge domme vaegt paa bidragets afgoerende betydning for, hvorledes andre loenbaserede fordele skal beregnes . Med andre ord var det, der anfaegtedes, ikke bidraget som saadant, men virkningerne af dets gennemfoerelse paa afgraensningen af dette grundlag . Kun for saa vidt som beregningsgrundlaget blev forskelligt for hvert koen alt efter, om bidraget blev medregnet eller ej, fastslog Domstolen, at der forelaa en forskelsbehandling, der er omfattet af artikel 119 . I det foreliggende tilfaelde kan der ikke paavises en diskriminerende virkning af denne art . Ganske vist bliver Newstead behandlet anderledes end hans kvindelige kolleger, og det er forstaaeligt, at han beklager dette . Men der kan ikke af dommene i Worringham - sagen og Liefting-sagen uddrages en regel, hvorefter enhver forskelsbehandling paa grundlag af koen, som har indflydelse paa brutto - eller nettoloennen, automatisk skal medfoere anvendelse af artikel 119, uden at der skal tages hensyn til den retlige baggrund for forskellen . En saadan fortolkning ville efter min opfattelse ligge uden for raekkevidden af dommene i de naevnte sager . Den ville desuden vaere i modstrid med den kompetencefordeling, som Traktaten kraever, og som klart kan udledes af Defrenne III-dommen ( 9 ).

8 . Selv om denne vurdering er rigoristisk, forekommer den mig at vaere noedvendig paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin . Jeg skal derfor henholde mig fuldstaendigt til det forslag til en besvarelse, som jeg har fremsat i mit foerste forslag til afgoerelse, og som gaar ud paa, at et fradrag til efterladtepension som led i en erhvervstilknyttet ordning, der kun foretages i mandlige arbejdstageres bruttoloenninger, ikke er i strid med faellesskabsretten paa dens nuvaerende stade .

(*) Oversat fra fransk

( 1 ) Sag 170/84, Bilka Kaufhaus mod K . Weber von Hartz, dom af 13 . maj 1986, Sml . s.*1607 .

( 2 ) EFT L*225 af 12.8.1986, s.*40 .

( 3 ) Sag 69/80, Worringham og Humphreys mod Lloyds Bank, dom af 11 . marts 1981, Sml . s.*767 .

( 4 ) Sag 23/83, Liefting mod Direktionen for Academisch Ziekenhuis ved Amsterdams Universitet, dom af 18 . september 1984, Sml . s.*3225 .

( 5 ) Raadets direktiv af 19 . december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder af hensyn til social sikring ( EFT L*6 af 10.1.1979, s.*24 ).

( 6 ) Artikel 3, stk . 2, i direktiv 79/7;

Artikel 9 i direktiv 86/378 .

( 7 ) Raadets direktiv af 9 . februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar, ( EFT L*39 af 14.2.1976, s.*40 ).

( 8 ) Praemis 22 i Bilka-dommen ( fremhaevet af mig ).

( 9 ) Sag 149/77, Defrenne mod Sabena, dom af 15 . juni 1978, Sml . s.*1365 .