ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 3. oktober 2019 – Landwirtschaftskammer Niedersachsen mod Reinhard Westphal (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht – Tyskland)

(Sag C-378/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 - beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser - artikel 3, stk. 1 - forældelsesfrist - forordning (EØF) nr. 3887/92 og (EF) nr. 2419/2001 - integreret system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger - tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalte beløb - anvendelse af den mindst strenge forældelsesregel)

(2019/C 413/19)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Landwirtschaftskammer Niedersachsen

Sagsøgt: Reinhard Westphal

Konklusion

Artikel 49, stk. 6, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 118/2004 af 23. januar 2004, skal fortolkes således, at begyndelsestidspunktet for den forældelsesfrist, som bestemmelsen fastsætter, skal fastlægges i henhold til artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser og svarer for de vedvarende eller gentagne uregelmæssigheder til den dato, hvor uregelmæssigheden er ophørt.

(1) EUT C 301 af 27.8.2018.
1)

Artikel 168, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en afgiftspligtig person, der er involveret i fødevarekæden, nægtes retten til fradrag af erlagt indgående merværdiafgift (moms) med den blotte begrundelse – såfremt den viser sig at være behørigt konstateret, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve – at denne afgiftspligtige person ikke har overholdt de forpligtelser, der vedrører identifikationen af dennes leverandører med henblik på fødevarernes sporbarhed, og som påhviler den pågældende i medfør af artikel 18, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed. Den manglende overholdelse af disse forpligtelser kan imidlertid udgøre et blandt andre forhold, som tilsammen og samstemmende kan tyde på, at den afgiftspligtige person vidste eller burde have vidst, at den pågældende deltog i en transaktion, der var led i momssvig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at bedømme.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. september 2019 – VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. mod Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungarn)

(Sag C-222/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - grænseoverskridende sundhedsydelser - direktiv 2011/24/EU - artikel 3, litra k), og artikel 11, stk. 1 - recept - begreb - anerkendelse af recept udstedt i en anden medlemsstat af en person, der er bemyndiget hertil - betingelser - frie varebevægelser - forbud mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative udførselsrestriktioner - artikel 35 TEUF og 36 TEUF - restriktion for et apoteks udlevering af receptpligtige lægemidler - bestillingsseddel udstedt i en anden medlemsstat - begrundelse - beskyttelse af menneskers liv og sundhed - direktiv 2001/83/EF - artikel 81, stk. 2 - lægemiddelforsyning til befolkningen i en medlemsstat)

(2019/C 399/12)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft

Sagsøgt: Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

Konklusion

Artikel 3, litra k), og artikel 11, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/24/EU af 9. marts 2011 om patientrettigheder i forbindelse med grænseoverskridende sundhedsydelser skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter det ikke er tilladt for et apotek i denne medlemsstat at udlevere receptpligtige lægemidler på grundlag af en bestillingsseddel, når denne bestillingsseddel er udstedt af en sundhedsprofessionel, der er bemyndiget til at udskrive lægemidler og udøve sin virksomhed i en anden medlemsstat, skønt en sådan udlevering er tilladt, når en sådan bestillingsseddel er udstedt af en sundhedsprofessionel, der er bemyndiget til at udøve sin virksomhed i denne førstnævnte medlemsstat, idet det præciseres, at sådanne bestillingssedler i henhold til disse bestemmelser ikke er forsynet med den pågældende patients navn.

Artikel 35 TEUF og 36 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en sådan lovgivning i en medlemsstat, for så vidt som denne lovgivning er begrundet i målet om beskyttelse af menneskers liv og sundhed, er egnet til at sikre virkeliggørelsen af dette mål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 221 af 25.6.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. september 2019 – The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs mod Henrika Dakneviciute (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal – Det Forenede Kongerige)

(Sag C-544/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 49 TEUF - etableringsfrihed - selvstændig erhvervsvirksomhed - statsborger i en medlemsstat, der er ophørt med at udøve selvstændig erhvervsvirksomhed som følge af fysiske begrænsninger i forbindelse med en graviditets sene stadier og eftervirkningerne af fødslen - bibeholdelse af status som selvstændig erhvervsdrivende)

(2019/C 399/18)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal

Parter i hovedsagen

Sagsøger: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Sagsøgt: Henrika Dakneviciute

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at en kvinde, som ophører med at drive selvstændig erhvervsvirksomhed som følge af fysiske begrænsninger i forbindelse med en graviditets sene stadier og eftervirkningerne af en fødsel, bevarer sin status som selvstændig erhvervsdrivende, forudsat at hun genoptager denne erhvervsvirksomhed eller finder anden selvstændig eller lønnet beskæftigelse inden for en rimelig tid efter barnets fødsel.

(1) EUT C 436 af 3.12.2018.
1)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/48/EU af 22. oktober 2013 om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og i sager angående europæiske arrestordrer og om ret til at få en tredjemand underrettet ved frihedsberøvelse og til at kommunikere med tredjemand og med konsulære myndigheder under frihedsberøvelsen skal fortolkes således, at de finder anvendelse på en retsprocedure som den, der er fastsat i den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning, hvorefter det af terapeutiske hensyn og sikkerhedshensyn er tilladt at anordne psykiatrisk internering af personer, som i en tilstand af sindssyge har begået handlinger, der udgør en fare for samfundet. Direktiv 2012/13 skal fortolkes således, at personer, der mistænkes for at have begået en strafbar handling, skal informeres om deres rettigheder hurtigst muligt efter det tidspunkt, hvor den mistanke, som de er genstand for, i andre sammenhænge end nødsituationer begrunder, at de kompetente myndigheder indskrænker personernes frihed gennem tvangsforanstaltninger, og senest inden politiets første officielle afhøring.
1)

Artikel 6, stk. 1, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2007 af 20. juni 2007 om typegodkendelse af motorkøretøjer med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 5 og Euro 6) og adgang til reparations- og vedligeholdelsesinformationer om køretøjer skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke pålægger bilfabrikanter at give uafhængige aktører adgang til reparations- og vedligeholdelsesinformationer om køretøjer i et format, der kan være genstand for elektronisk behandling.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. september 2019 – Trace Sport mod Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Eindhoven (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Noord-Holland – Nederlandene)

(Sag C-251/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - handelspolitik - antidumpingtold - import af cykler afsendt fra Indonesien, Malaysia, Sri Lanka og Tunesien - udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes på importen af cykler med oprindelse i Kina, til også at omfatte disse lande - gennemførelsesforordning (EU) nr. 501/2013 - gyldighed - formaliteten - sagsøgeren i hovedsagen har ikke anlagt et annullationssøgsmål - forretningsmæssigt forbundet importør - kompetence med hensyn til annullationssøgsmål - forordning (EF) nr. 1225/2009 - artikel 13 - omgåelse - artikel 18 - manglende samarbejde - bevis - en række indicier)

(2019/C 399/13)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Noord-Holland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Trace Sport

Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Eindhoven

Konklusion

Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 501/2013 af 29. maj 2013 om udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes ved gennemførelsesforordning (EU) nr. 990/2011 over for importen af cykler med oprindelse i Folkerepublikken Kina, til også at omfatte importen af cykler afsendt fra Indonesien, Malaysia, Sri Lanka og Tunesien, uanset om varen er angivet med oprindelse i Indonesien, Malaysia, Sri Lanka og Tunesien er ugyldig, for så vidt som den finder anvendelse på import af cykler afsendt fra Sri Lanka, uanset om varen er angivet med oprindelse i Sri Lanka.

(1) EUT C 276 af 6.8.2018.
2)

Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 af 5. marts 2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine, Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5. marts 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine, Rådets afgørelse (FUSP) 2016/318 af 4. marts 2016 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine, Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/311 af 4. marts 2016 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine, Rådets afgørelse (FUSP) 2017/381 af 3. marts 2017 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine, du 3 mars 2017 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2017/374 af 3. marts 2017 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine, annulleres, for så vidt som de vedrører Oleksandr Viktorovych Klymenko.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 7, sammenholdt med artikel 13, stk. 1, artikel 14 og artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, som ændret ved Rådets direktiv 2013/64/EU af 17. december 2013, ved ikke inden for den fastsatte frist at have foretaget en offentlig oplysning og høring om en revision og ajourføring af planerne for vandområdedistrikterne på Lanzarote, Fuerteventura, Gran Canaria, Tenerife, La Gomera, La Palma og El Hierro, og ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget, offentliggjort og tilsendt Europa-Kommission en revision og ajourføring af disse planer.
1)

Artikel 45 TEUF og 48 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, i henhold til hvilken en vandrende arbejdstager, som er bosat på denne medlemsstats område, og som i henhold til artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, er underlagt lovgivningen om social sikring i beskæftigelsesmedlemsstaten, ikke er forsikret i medfør af de sociale forsikringer i denne bopælsmedlemsstat, selv om lovgivningen i beskæftigelsesmedlemsstaten ikke tillægger denne arbejdstager ret til en alderspension eller til børneydelser.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 26. september 2019 – UTEP 2006. SRL mod Vas Megyei Kormányhivatal Hatósági Főosztály, Hatósági, Építésügyi és Oktatási Osztály (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungarn)

(Sag C-600/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - vejtransport - artikel 91 TEUF og 92 TEUF - forordning (EU) nr. 165/2014 - artikel 32, stk. 3, artikel 33, stk. 1, og artikel 41, stk. 1 - tilsidesættelse af reglerne om anvendelse af takografer - medlemsstaternes forpligtelse til at fastsætte sanktioner, som er effektive, har en afskrækkende virkning og ikke medfører forskelsbehandling - hjemmehørende og ikke-hjemmehørende små og mellemstore virksomheder - differentieret behandling)

(2019/C 399/20)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UTEP 2006. SRL

Sagsøgt: Vas Megyei Kormányhivatal Hatósági Főosztály, Hatósági, Építésügyi és Oktatási Osztály

Konklusion

Artikel 41, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 165/2014 af 4. februar 2014 om takografer inden for vejtransport, om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport skal fortolkes således, at den er til hinder for en administrativ praksis i en medlemsstat, hvorefter små og mellemstore virksomheder inden for vejtransport, som har hjemsted på denne medlemsstats område, til forskel fra små og mellemstore virksomheder inden for vejtransport, som ikke er hjemmehørende i denne medlemsstat, kan pålægges en mildere sanktion, som består i en advarsel i stedet for en administrativ bøde, når sådanne små og mellemstore virksomheder for første gang begår en overtrædelse af bestemmelserne i forordning nr. 165/2014 af en samme alvorsgrad.

(1) EUT C 436 af 3.12.2018.
3)

Artikel 41 i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om insolvensbehandling skal fortolkes således, at en kreditor i forbindelse med en insolvensbehandling kan anmelde en fordring uden formelt at angive, hvornår fordringen er opstået, såfremt lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område denne insolvensbehandling er indledt, ikke fastsætter et krav om at angive tidspunktet herfor, og såfremt dette tidspunkt uden større vanskelighed kan udledes af den dokumentation, der er omhandlet i nævnte artikel 41, hvilket det tilkommer den kompetente myndighed, som har til opgave at prøve fordringerne, at vurdere.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 18. september 2019 – AQ (sag C-662/18) og DN (sag C-672/18) mod Ministre de l’Action et des Comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État – Frankrig)

(Forenede sager C-662/18 og C-672/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direkte beskatning - direktiv 90/434/EØF - direktiv 2009/133/EF - artikel 8 - kapitalgevinster hidrørende fra aktie- eller anpartsombytningstransaktioner - afhændelse af aktier eller anparter, der er modtaget ved ombytningen - kapitalgevinst, som er henført til udskudt beskatning - beskatning af aktionærer - beskatning efter forskellige skatteligningsregler og med forskellige satser - ligningsmæssige fradrag, der tager højde for varigheden af ejerskabet af aktierne)

(2019/C 399/21)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AQ (sag C-662/18) og DN (sag C-672/18)

Sagsøgt: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Konklusion

Artikel 8, stk. 1 og 6, i Rådets direktiv 2009/133/EF af 19. oktober 2009 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, partiel spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater og ved flytning af et SE’s eller SCE’s vedtægtsmæssige hjemsted mellem medlemsstater og artikel 8, stk. 1, samt artikel 8, stk. 2, andet afsnit, i Rådets direktiv 90/434/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater skal fortolkes således, at de i forbindelse med en aktieombytning kræver, at kapitalgevinsten ved de ombyttede aktier, som blev henført til udskudt beskatning, og kapitalgevinsten hidrørende fra afhændelsen af de modtagne aktier undergives samme skattemæssige behandling med hensyn til skattesatsen og anvendelsen af et fradrag, der tager højde for varigheden af ejerskabet af aktierne, som den behandling, kapitalgevinsten ville have været undergivet, hvis den var blevet realiseret ved afhændelsen af de aktier, der fandtes inden ombytningstransaktionen, såfremt denne ombytning ikke havde fundet sted.

(1) EUT C 4 af 7.1.2019

EUT C 25 af 21.1.2019.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 18. september 2019 – José Manuel Ortiz Mesonero mod UTE Luz Madrid Centro (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 33 de Madrid – Spanien)

(Sag C-366/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2010/18/EU - den reviderede rammeaftale vedrørende forældreorlov - national lovgivning, som gør tildeling af forældreorlov betinget af en nedsættelse af arbejdstiden med en forholdsmæssig nedsættelse af lønnen - skifteholdsarbejde med skiftende arbejdstider - arbejdstagerens anmodning om at udføre sit arbejde med faste arbejdstider med henblik på at kunne tage sig af sine mindreårige børn - direktiv 2006/54/EF - lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv - indirekte forskelsbehandling - delvis afvisning)

(2019/C 399/15)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 33 de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: José Manuel Ortiz Mesonero

Sagsøgt: UTE Luz Madrid Centro

Konklusion

Rådets direktiv 2010/18/EU af 8. marts 2010 om iværksættelse af den reviderede rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP og EFS, og om ophævelse af direktiv 96/34/EF skal fortolkes således, at det ikke finder anvendelse på en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter en ret for en arbejdstager til, med henblik på, at arbejdstageren selv kan tage sig af mindreårige eller familiemedlemmer, som er afhængige af denne, at få nedsat sin almindelige arbejdstid, med en forholdsmæssig nedsættelse af lønnen, uden at arbejdstageren, når dennes almindelige arbejdsforhold er skifteholdsarbejde med skiftende arbejdstider, har mulighed for at drage fordel af faste arbejdstider med bibeholdelse af sit normale timetal.

(1) EUT C 294 af 20.8.2018.
2)

Artikel 3, stk. 3, i direktiv 93/13, sammenholdt med punkt 1, litra q), i bilaget til dette direktiv, skal fortolkes således, at denne bestemmelse dels ikke omfatter et kontraktvilkår, hvis formål eller virkning er at give en debitor rimelig grund til at tro, at vedkommende skal opfylde samtlige sine forpligtelser i henhold til aftalen, selv om vedkommende er af den opfattelse, at visse ydelser ikke er eksigible, når dette kontraktvilkår ikke ændrer forbrugerens retsstilling, henset til de gældende nationale bestemmelser, dels omfatter et kontraktvilkår, som har til formål eller virkning at indskrænke forbrugerens adgang til at rejse søgsmål eller benytte andre retsmidler, når det resterende skyldige beløb, som denne skal betale i medfør af aftalen, er fastslået ved et notardokument med bevisværdi, som gør det muligt for långiver ensidigt og endeligt at afslutte tvisten.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. oktober 2019 – Michael Winterhoff, som kurator for DIREKTexpress Holding AG mod Finanzamt Ulm (sag C-4/18) og Jochen Eisenbeis, som kurator for JUREX GmbH mod Bundeszentralamt für Steuern (sag C-5/18) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof – Tyskland)

(Forenede sager C-4/18 og C-5/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 132, stk. 1, litra a) - fritagelser til fordel for visse former for virksomhed af almen interesse - det offentlige postvæsen - direktiv 97/67/EF - befordringspligtig virksomhed - privat erhvervsdrivende, der leverer en tjeneste bestående i forkyndelse af dokumenter fra domstole og administrative myndigheder)

(2019/C 423/05)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Michael Winterhoff, som kurator for DIREKTexpress Holding AG (sag C-4/18) og Jochen Eisenbeis, som kurator for JUREX GmbH (sag C-5/18)

Sagsøgte: Finanzamt Ulm (sag C-4/18) og Bundeszentralamt für Steuern (sag C-5/18)

Konklusion

Artikel 2, nr. 13), og artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/6/EF af 20. februar 2008, skal fortolkes således, at leverandører af postomdelingstjenester som de i hovedsagerne omhandlede, der i deres egenskab af indehavere af en national licens, som tillader dem at udbyde denne tjeneste, i henhold til bestemmelser i national ret er forpligtet til at foretage ydelser bestående i forkyndelse af dokumenter fra domstole og administrative myndigheder, skal anses for »befordringspligtige virksomheder« i disse bestemmelsers forstand, således at disse ydelser skal fritages for merværdiafgift som ydelser, der præsteres af »det offentlige postvæsen« i medfør af artikel 132, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem.

(1) EUT C 123 af 9.4.2018.