ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Appel iværksat den 26. november 2019 af Den Tjekkiske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. september 2019 i sag T-629/17, Den Tjekkiske Republik mod Kommissionen

(Sag C-862/19 P)

(2020/C 27/34)

Processprog: tjekkisk

Parter

Appellant: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, O. Serdula, I. Gavrilová og J. Vláčil, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Republikken Polen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom i sag T-629/17 ophæves.

— Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2017) 4682 annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har fremført et enkelt anbringende til støtte for appellen, idet den har gjort en tilsidesættelse af artikel 16, litra b), i direktiv 2004/18 (1) gældende.

Appellanten har anført, at den appellerede dom skal ophæves med den begrundelse, at Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at undtagelsen i artikel 16, litra b), i direktiv 2004/18 kun vedrører offentlige kontrakter for programmateriale, når den ordregivende myndighed er et radio- eller tv-selskab. Appellanten har gjort gældende, at det ikke desto mindre fremgår af den omhandlede bestemmelses ordlyd, formål, opbygning og forarbejder, at den omhandlede undtagelse også skal anvendes i en situation, hvor radio- eller tv-selskabet er en aftalepart, som er leverandør af programmateriale, således som det var tilfældet ved den kontrakt, der var tale om i Tjekkiet.

Henset til den omstændighed, at den finansielle korrektion, der blev gennemført ved Kommissionens afgørelse C(2017) 4682, udelukkende var baseret på den omstændighed, at den ordregivende myndighed i den omhandlede kontrakt ikke var et radio- eller tv-selskab, bør denne afgørelse annulleres, og den appellerede dom fra Retten bør ophæves.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv Nr. 2004/18/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT 2004, L 134, s. 114).
3)

Er sagsøgerens tjenesteydelse, som vekseludstederen betaler et vederlag på 1 % for, og som består i, at sagsøgeren overdrager den modtagne veksel til et factoringselskab og i denne sammenhæng over for dette selskab garanterer, at vekseludstederen betaler fordringen i henhold til vekslen til forfaldstid: a) en tjenesteydelse, som er fritaget for moms som omhandlet i momsdirektivets artikel 135, stk. 1, litra b), eller b) en tjenesteydelse, som er fritaget for moms som omhandlet i momsdirektivets artikel 135, stk. 1, litra d)?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy dla Łodzi (Polen) den 23. september 2019 – K.S. mod A.B.

(Sag C-707/19)

(2020/C 27/19)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy dla Łodzi

Parter i hovedsagen

Sagsøger: K.S.

Sagsøgt: A.B.

Præjudicielle spørgsmål

Skal artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrol med forsikringspligtens overholdelse (1) fortolkes således, at »passende foranstaltninger« indebærer, at hver medlemsstat skal træffe foranstaltninger for at sikre, at erstatningsansvaret for forsikringsselskaber på området for erstatningsansvar dækker alle skader forvoldt af motorkøretøjer, herunder andre følger af skader såsom behovet for at bugsere den skadede bil til hjemlandet og omkostninger ved nødvendig parkering af køretøjet?

Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende: kan dette ansvar på nogen måde begrænses i medlemsstaternes lovgivning?

(1) EUT 2009, L 263, s. 11.
3)

Skal artikel 2, nr. 11), i direktiv 2011/83 og artikel 2, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/770 (2) af 20. maj 2019 fortolkes således, at sådanne filer også kan udgøre »digitalt indhold« som omhandlet i artikel 2, nr. 11), i direktiv 2011/83 og artikel 2, nr. 1), i direktiv 2019/770, der stilles til rådighed som delydelse inden for rammerne af en samlet ydelse, der hovedsageligt leveres som »digital tjeneste« som omhandlet i artikel 2, nr. 2), i direktiv 2019/770, med den følge, at den erhvervsdrivende for så vidt angår delydelsen kan bringe fortrydelsesretten i henhold til artikel 16, litra m), i direktiv 2011/83 til ophør, men forbrugeren, såfremt dette ikke lykkes for den erhvervsdrivende, kan fortryde aftalen som helhed og i medfør af artikel 14, stk. 4, litra b), nr. ii), i direktiv 2011/83 ikke skal betale nogen godtgørelse for denne delydelse?
2)

a) Skal EU-retten, især under hensyntagen til — artikel 3, 13 og 14 i direktiv 2004/48 — artikel 8 i direktiv 2001/29 og — artikel 7 i direktiv 2009/24 — fortolkes således, at en indehaver af intellektuelle ejendomsrettigheder som omhandlet i artikel 2 i direktiv 2004/48 principielt har krav på erstatning for de samlede i spørgsmål 1a nævnte advokatudgifter, i hvert fald for en rimelig og væsentlig del heraf, selv om — den af en fysisk person foretagne krænkelse er begået uden for dennes erhvervsmæssige virksomhed og — en national ordning i dette tilfælde fastlægger, at sådanne udgifter til advokat normalt kun kan erstattes efter en nedsat værdi af kravet? b) Hvis svaret på spørgsmål 2a er bekræftende: Skal de i spørgsmål 2a nævnte EU-retlige bestemmelser fortolkes således, at en undtagelse til det i spørgsmål 2a nævnte princip, ifølge hvilket rettighedshaveren skal have erstattet de i spørgsmål 1a nævnte advokatudgifter med det fuldstændige beløb, eller i hvert med en rimelig og væsentlig del heraf, kan komme i betragtning, idet der tages hensyn til andre faktorer (som f.eks. hvor aktuelt værket er, hvor længe det er tilgængeligt, og om krænkelsen er foretaget af en fysisk person uden for dennes erhvervsmæssige interesser), selv om tilsidesættelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder som omhandlet i artikel 2 i direktiv 2004/48 består i fildeling, dvs. i at stille værket til rådighed for almenheden ved, at det tilbydes alle deltagere i en frit tilgængelig peer-to-peer-børs at downloade værket gratis, men uden digital rights management (DRM)?
1)

Skyldes en aflysning af en flyvning eller en lang forsinkelse ved en flyvnings ankomst i tilfælde af strejke også usædvanlige omstændigheder som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1), såfremt den omtvistede flyvning ikke var direkte berørt af strejken og kunne være blevet gennemført som planlagt, men aflysningen eller forsinkelsen skete på grund af luftfartsselskabets omorganisering af flyveplanen i forbindelse med strejken (her: det forhold, at den flyvemaskine, der efter planen skulle anvendes til den omtvistede flyvning, i stedet for blev anvendt til at afhjælpe følgerne af strejken)?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Namur (Belgien) den 15. november 2019 – C.J. mod Région wallonne

(Sag C-830/19)

(2020/C 27/32)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Namur

Parter i hovedsagen

Sagsøger: C.J.

Sagsøgt: Région wallonne

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 2, 5 og 19 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 af 17. december 2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 (1), sammenholdt med artikel 2 i Kommissionens [delegerede] forordning (EU) nr. 807/2014 af 11. marts 2014 om supplerende bestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om indførelse af overgangsbestemmelser (2), til hinder for, at medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen af disse bestemmelser tager højde for hele bedriften og ikke kun den unge landbrugers andel heraf og/eller arbejdsenhederne ved fastsættelsen af de øvre og nedre tærskler, når landbrugsbedriften har form af en ikke-registreret forening, hvoraf den unge landbruger erhverver en udelelig andel og bliver driftsleder, men ikke eneste driftsleder?

(1) EUT 2013, L 347, s. 487.

(2) EUT 2014, L 227, s. 1.
1.

Udgør betalinger, som køberen af en vare betaler ud over købsprisen afhængigt af sin omsætning i fire år en gang årligt til gengæld for, at han må sælge varen — i et bestemt område — i det hele taget — eksklusivt og — permanent royalties og licensafgifter som omhandlet i artikel 32, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (toldkodeksen) (1), som skal lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer, jf. toldkodeksens artikel 32, stk. 5, litra b), sammenholdt med artikel 157, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til toldkodeksen (gennemførelsesforordningen til toldkodeksen) (2)?
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, ønskes svar på følgende spørgsmål 2: Er afvigelse fra det grundlæggende krav om brug af den mest avancerede teknologi, der stod til rådighed på tidspunktet for typegodkendelsen, tilladt af andre grunde – såsom f.eks. manglende erfaring på langt sigt og uforholdsmæssigt høj pris på avanceret teknologi set i forhold til andre teknologier og med væsentlig betydning for salgsprisen? Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, ønskes svar på følgende spørgsmål 2: Kan der også i tilfælde af brug af i princippet tilladte teknologiske komponenter ikke desto mindre være tale om en forbudt manipulationsanordning i form af et såkaldt »termisk interval«, såfremt de parametre, der i denne henseende er integreret i motorstyringssystemet, er valgt således, at rensningen af udstødningsgas ikke eller kun i begrænset omfang aktiveres: a) som følge af de temperaturer, der er valgt under hensyntagen til de temperaturer, der normalt forventes i det meste af året? b) som følge af andre parametre – f.eks. køretøjets aktuelle højde over havets overflade – i de relevante regioner i Tyskland eller i EU’s indre marked?
1)

Udgør den omstændighed, at en national ret har en væsentligt større arbejdsbyrde end de andre retter i samme instans, og at dommerne ved denne ret derfor er forhindret i at undersøge de dokumenter, som de får forelagt, og på grundlag af hvilke der kan eller skal træffes afgørelse om foreløbig eksigibilitet, samtidig med, at de træffer deres afgørelser inden for en rimelig frist, som sådan en tilsidesættelse af EU-retten vedrørende forbrugerbeskyttelse eller af andre grundlæggende rettigheder?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 24. oktober 2019 – B-GmbH mod Finanzamt D

(Sag C-797/19)

(2020/C 27/27)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger og revisionsappellant: B-GmbH

Sagsøgt og revisionsindstævnt: Finanzamt D

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at der er tale om statsstøtte, som er omfattet af denne bestemmelse, når et kapitalselskabs (vedvarende) underskud hidrørende fra en økonomisk aktivitet, der udføres uden omkostningsdækkende vederlag, i henhold til en medlemsstats lovgivning ganske vist principielt skal anses for skjulte udbytteudlodninger og derfor ikke må reducere et kapitalselskabs overskud, men vedvarende underskudsgivende aktiviteter i kapitalselskaber, hvor offentligretlige juridiske personer direkte eller indirekte har et flertal af stemmerne, ikke har disse retlige konsekvenser, når de pågældende aktiviteter udføres af trafik-, miljø-, social-, kultur-, uddannelses- eller sundhedspolitiske grunde?
1)

Omfatter begrebet »restaurationsydelse«, som den nedsatte momssats finder anvendelse på [jf. artikel 98, stk. 2, sammenholdt med punkt 12a) i bilag III til Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1, som ændret), sammenholdt med artikel 6 i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 (2) af 15.3.2011 om foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 2006/112/EF om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2011, L 77, s. 1)] også salg af færdigretter under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, hvor: — sælgeren stiller infrastruktur til rådighed for køberne, der tillader indtagelse af det indkøbte måltid på stedet (et anvist område til indtagelse, adgang til toiletter) — sælgeren ikke stiller en specialiseret tjenerservice til rådighed — sælgeren ikke yder nogen egentlig betjening — sælgeren har en forenklet og delvis automatiseret bestillingsprocedure, og — sælgeren giver kunden begrænsede muligheder for at individualisere sin bestilling?
1.

Første appelanbringende: Princippet om energimæssig solidaritet er ikke et retligt kriterium; det medfører ingen handlepligt for de håndhævende myndigheder Princippet om energimæssig solidaritet som omhandlet i artikel 194 TEUF er som almindeligt vejledende princip et rent politisk begreb og ikke et retligt kriterium. Der kan ikke ud fra det primærretlige princip om energimæssig solidaritet opstå nogen konkrete rettigheder og pligter for Unionen og/eller for medlemsstaterne. Navnlig følger der af dette abstrakte vejledende princip ingen pligter for de håndhævende myndigheder, såsom eksempelvis kontrolforpligtelser for Europa-Kommissionen i forbindelse med dens beslutningsproces. Grundet dets abstrakte og ubestemte karakter kan begrebet energimæssig solidaritet ikke gøres til genstand for retlig prøvelse.
Sag anlagt den 8. november 2019 – Europa-Kommissionen mod Ungarn

(Sag C-821/19)

(2020/C 19/36)

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Condou-Durande, J. Tomkin og A. Tokár, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Ungarn

Sagsøgerens påstande

a) Det fastslås, at — Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 33, stk. 2, i direktiv 2013/32/EU, idet det har indført en ny afvisningsgrund for så vidt angår asylansøgninger, ud over de afvisningsgrunde, der udtrykkeligt er fastsat i nævnte direktiv — Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, stk. 2, artikel 12, stk. 1, litra c), og artikel 22, stk. 1, i direktiv 2013/32/EU samt artikel 10, stk. 4, i direktiv 2013/33/EU, idet det har vedtaget foranstaltninger, hvorefter det anses for strafbart at udøve enhver organiseret aktivitet med henblik på at muliggøre iværksættelse af en asylprocedure for personer, der ikke opfylder de kriterier, som er fastsat i national ret på asylområdet, og som foreskriver vedtagelse af restriktive foranstaltninger over for personer, der tiltales eller dømmes for et sådant strafbart forhold.

b) Ungarn tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Efter at antallet af asylansøgninger pludselig steg i 2015 ændrede Ungarn sin asylordning flere gange. I 2018 blev de ungarske bestemmelser om asylret væsentligt ændret. Den 20. juni 2018 vedtog det ungarske parlament az egyes törvényeknek a jogellenes bevándorlás elleni intézkedésekkel kapcsolatos módosításáról szóló, 2018. Évi VI. törvény (lov nr. VI af 2018 om ændring af visse love med hensyn til foranstaltninger mod ulovlig indvandring) og den syvende ændring af den ungarske forfatning. Denne lovpakke kendes også som »Stop Soros«-lovgivningen. Med disse ændringer blev den personkreds, der kan gøre krav på asyl, yderligere indskrænket, eftersom en asylansøgning i henhold til ændringen af lov om asylret ikke kan antages til realitetsbehandling, når asylansøgeren ankommer til den ungarske område via et land, hvori vedkommende ikke har været udsat for forfølgelse eller direkte trusler om forfølgelse. Straffeloven (Büntető Törvénykönyv) blev ændret i samme retning. Denne ændring gjorde det strafbart at udføre enhver organiseret aktivitet med henblik på at muliggøre iværksættelse af en asylprocedure for personer, der ikke forfølges eller ikke har grund til at frygte direkte forfølgelse på grund af deres race, religion, nationalitet, deres tilhørsforhold til en særlig social gruppe eller deres religiøse eller politiske anskuelser i det land, hvor de har statsborgerret, i det land, hvor de har sædvanligt ophold, eller i et andet land, fra hvilket de ankom.

Kommissionen er af den opfattelse, at bestemmelserne vedtaget i 2018 er i strid med EU-retten, og har følgelig indledt en traktatbrudsprocedure mod Ungarn. Da de argumenter, som Ungarn fremsatte under den procedure, der gik forud for søgsmålet, ikke har ændret Kommissionens opfattelse, har Kommissionen besluttet at indbringe sagen for Domstolen.
C 45/14

Appel iværksat den 24. september 2019 af Ramón Guiral Broto til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 12. juli 2019 i sag T-773/17 – Café del Mar m.fl. mod EUIPO – Guiral Broto (Café del Mar)

(Sag C-714/19 P)

(2020/C 45/11)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Ramón Guiral Broto (ved abogado A. Sirimarco)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret, Café del Mar, SC, José Les Viamonte og Carlos Andrea González

Appellanten har nedlagt følgende påstande

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 12. december 2019 besluttet, at appellen ikke admitteres, og truffet afgørelse om, at Ramón Guiral Broto bærer sine egne omkostninger.
1)

Er udøvelsen blandt de ansatte i et luftfartsselskab af strejkeretten, som er varslet af en fagforening med henblik på at forbedre arbejdsvilkårene, og som ikke er ansporet af arbejdsgiverens forudgående beslutning, men af arbejdstagernes krav – at betragte som en »usædvanlig omstændighed« som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i forordning 261/20[0]4 (1), eller er det derimod et led i luftfartsselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse?
1.

Skal §§ 6, stk. 1, og 27, stk. 1, i Verordnung über die EG-Genehmigung für Kraftfahrzeuge und ihre Anhänger sowie für Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten für diese Fahrzeuge (1) (herefter »EG-FGV«) henholdsvis artikel 18, stk. 1, og artikel 26, stk. 1, i direktiv 2007/46/EF (2) fortolkes således, at fabrikanten tilsidesætter sin pligt til at udstede en gyldig attest i henhold til § 6, stk. 1, i EG-FGV (henholdsvis sin pligt til i henhold til artikel 18, stk. 1, i direktiv 2007/46/EF at vedlægge en typeattest), når han har monteret en ulovlig manipulationsanordning som omhandlet i artikel 5, stk. 2, og artikel 3, nr. 10), i forordning (EF) nr. 715/2007 (3) i køretøjet, og markedsføring af et sådant køretøj er i strid med forbuddet mod at markedsføre et køretøj uden gyldig typeattest som omhandlet i EG-FGV’s § 27, stk. 1 (henholdsvis med forbuddet mod at sælge uden gyldig typeattest som omhandlet i artikel 26, stk. 1, i direktiv 2007/46/EF)? I bekræftende fald: 1 a. Har EG-FGV’s §§ 6 og 27 henholdsvis artikel 18, stk. 1, artikel 26, stk. 1, og artikel 46 i direktiv 2007/46/EF til formål også at beskytte slutkunden og – i tilfælde af videresalg på brugtvognsmarkedet – navnlig den efterfølgende bilkøber, også med hensyn til dennes dispositionsfrihed og formue? Hører en bilkøbers erhvervelse af en brugt bil, som er blevet markedsført uden gyldig typeattest, til den gruppe af risici, som disse bestemmelser blev udstedt for at afværge?
1)

Skal §§ 6, stk. 1, og 27, stk. 1, i Verordnung über die EG-Genehmigung für Kraftfahrzeuge und ihre Anhänger sowie für Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten für diese Fahrzeuge (1) (herefter »EG-FGV«) henholdsvis artikel 18, stk. 1, og artikel 26, stk. 1, i direktiv 2007/46/EF (2) fortolkes således, at fabrikanten tilsidesætter sin pligt til at udstede en gyldig attest i henhold til § 6, stk. 1, i EG-FGV (henholdsvis sin pligt til i henhold til artikel 18, stk. 1, i direktiv 2007/46/EF at vedlægge en typeattest), når han har monteret en ulovlig manipulationsanordning som omhandlet i artikel 5, stk. 2, og artikel 3, nr. 10), i forordning (EF) nr. 715/2007 (3) i køretøjet, og markedsføring af et sådant køretøj er i strid med forbuddet mod at markedsføre et køretøj uden gyldig typeattest som omhandlet i EG-FGV’s § 27, stk. 1 (henholdsvis med forbuddet mod at sælge uden gyldig typeattest som omhandlet i artikel 26, stk. 1, i direktiv 2007/46/EF)? I bekræftende fald: 1 a. Har EG-FGV’s §§ 6 og 27 henholdsvis artikel 18, stk. 1, artikel 26, stk. 1, og artikel 46 i direktiv 2007/46/EF til formål at beskytte en tredjemand som omhandlet i BGB’s § 823, stk. 2, navnlig også med hensyn til dennes dispositionsfrihed og formue? Hører en slutkundes erhvervelse af et køretøj, som er blevet markedsført uden gyldig typeattest, til den gruppe af risici, som disse bestemmelser blev udstedt for at afværge?
Appel iværksat den 4. december 2019 af Fiat Chrysler Finance Europe til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Udvidede Afdeling) den 24. september 2019 i forenede sager T-755/15 og T-759/15, Luxembourg og Fiat Chrysler Finance Europe mod Kommissionen

(Sag C-885/19 P)

(2020/C 45/28)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Fiat Chrysler Finance Europe (ved abogado J. Rodriguez, avocat N. de Boynes, Rechtsanwalt M. Engel og avvocato G. Maisto)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Irland

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten (Syvende Udvidede Afdeling) den 24. september 2019 i de forenede sager T-755/15 og T-759/15 annulleres.

— Kommissionens omtvistede afgørelse af 21. oktober 2015 (1) annulleres, eller, subsidiært, såfremt og for så vidt som Domstolen ikke kan træffe en endelig afgørelse, hjemvises sagen til Retten.

— Kommissionen tilpligtes at betale de af Fiat Chrysler Finance Europe afholdte omkostninger i medfør af artikel 138, stk. 1, artikel 184, stk. 1 og 2, i Domstolens procesreglement og at betale Fiat Chrysler Finance Europes sagsomkostninger i første instans.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende om, at Rettens analyse af, om Fiat Chrysler Finance Europe opnåede en fordel af den forhåndsgodkendte prisfastsættelsesordning, er i strid med artikel 107 TEUF, idet (i) Retten foretog en urigtig anvendelse af den retlige test af, om den forhåndsgodkendte prisfastsættelsesordning støttede en metode, som oversteg den gældende skønsmargen, og (ii) Retten ikke foretog en passende definition af den relevante virksomhed, der var begunstiget af den forhåndsgodkendte prisfastsættelsesordning.

Andet anbringende om, at Rettens analyse af retsgrundlaget for Kommissionens armslængdeprincip er upassende og selvmodsigende og i strid med det generelle princip om at angive en passende og sammenhængende begrundelse.

Tredje anbringende om, at Retten tilsidesatte det grundlæggende retssikkerhedsprincip, idet den (i) tiltrådte Kommissionens urigtige definition af den forhåndsgodkendte prisfastsættelsesordning uden at behandle ordningens formål eller indhold, og ved at (ii) opretholde anvendelsen af formodningen om, at den forhåndsgodkendte prisfastsættelsesordning var selektiv.

(1) Kommissionens afgørelse (EU) 2016/2326 af 21.10.2015 om statsstøtte SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) iværksat af Luxembourg til fordel for Fiat (meddelt under nummer C(2015) 7152) (EUT 2016, L 351, s. 1).