Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – begreb

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 1 og 2)

2. Tjenestemænd – søgsmål – anbringende vedrørende tilsidesættelse af lovens anvendelsesområde – undersøgelse af egen drift – betingelser herfor

(Personalerettens procesreglement, art. 77)

3. Tjenestemænd – attestationsprocedure – Kommissionens vilkår for gennemførelsen – beføjelse til at udtale sig om ansøgningerne – afgrænsning i forhold til bedømmelsesproceduren – adgangskriterier

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43; bilag XIII, art. 10, stk. 3)

1. Den nøjagtige juridiske kvalifikation af en skrivelse eller en note tilkommer alene Retten og er ikke undergivet parternes vilje. En skrivelse, hvori en tjenestemand opfordrer administrationen til at træffe visse afgørelser, skal anses for en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, når den pågældende skrivelse, uagtet at den kan fortolkes som en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, udtrykkeligt er blevet fortolket af ansættelsesmyndigheden som en klage, og den pågældende således med rette kunne mene, at vedkommende havde opfyldt kravene i den administrative procedure i henhold til vedtægtens artikel 90 og 91 og direkte kunne anlægge sag ved Retten.

I en situation, hvor en institution har udvist en adfærd, der enten i sig selv eller i afgørende omfang må antages at kunne medføre en vildfarelse hos en retsundergiven, som er i god tro, og som har udvist den agtpågivenhed, der kan kræves af en normalt påpasselig person, kan administrationen nemlig ikke påberåbe sig, at den selv har tilsidesat principperne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning, da dette er årsagen til den fejl, den retsundergivne har begået.

(jf. præmis 34, 35 og 38-40)

Henvisning til:

Retten, 29. maj 1991, sag T-12/90, Bayer mod Kommissionen, Sml. II, s. 219, præmis 29; 15. juli 1993, sag T-115/92, Hogan mod Parlamentet, Sml. II, s. 895, præmis 36.

2. Fællesskabets retsinstanser har mulighed for og i givet fald forpligtelse til af egen drift at behandle visse anbringender vedrørende den materielle lovlighed. Dette gælder for et anbringende om tilsidesættelse af en ufravigelig procesforudsætning vedrørende en afgørelses tilsidesættelse af lovens anvendelsesområde. Retten ville faktisk tilsidesætte sin funktion som retsinstans, der udfører legalitetskontrollen, hvis den afholdt sig fra, selv i tilfælde af manglende anfægtelse fra parterne på dette punkt, at fastslå, at den anfægtede afgørelse er truffet på grundlag af en norm, der ikke kan anvendes i det foreliggende tilfælde, og, hvis den følgelig skulle træffe afgørelse i den tvist, der er forelagt den, ved selv at anvende en sådan norm.

Herved kan argumentet om, at behandlingen af egen drift af et anbringende vedrørende den materielle lovlighed risikerer at skade den kontradiktoriske karakter af den verserende tvist og princippet om overholdelse af retten til forsvar, ikke tages til følge. Artikel 77 i Personalerettens procesreglement fastsætter, at Retten af egen drift kan behandle en ufravigelig procesforudsætning på betingelse af, at parterne forudgående er blevet hørt. Der er imidlertid ingen grund til at antage, at selv om denne betingelse udgør en tilstrækkelig garanti for den kontradiktoriske procedure og princippet om overholdelse af retten til forsvar i forbindelse med nævnte behandling af et anbringende vedrørende en ufravigelig procesforudsætning, forholder det sig ikke på samme måde ved en sådan behandling af et ordre public-anbringende, hvad enten der er tale om materiel lovlighed eller formel lovlighed. Det må derfor antages, at Retten ved at meddele parterne det ordre public-anbringende, som den agtede at rejse af egen drift, efter at have indhentet parternes skriftlige indlæg om dens hensigt og sætte dem i stand til at drøfte problemet under retsmødet har opfyldt kravene efter kontradiktionsprincippet og princippet om retten til forsvar.

(jf. præmis 50, 51, 57 og 60)

Henvisning til:

Domstolen, 21. november 2002, sag C-473/00, Cofidis, Sml. I, s. 10875, præmis 36 og 38; 1. juni 2006, forenede sager C-442/03 P og C-471/03 P, P & O European Ferries (Vizcaya) og Diputación Floral de Vizcaya mod Kommissionen, Sml. I, s. 4845, præmis 45; 26. oktober 2006, sag C-168/05, Mostaza Claro, Sml. I, s. 10421, præmis 39.

Retten, 15. juli 1994, forenede sager T-576/93 – T-582/93, Browet m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 677, præmis 35.

3. Ifølge statuttens artikel 43, stk. 1, udfærdiges der for hver tjenestemand i henhold til de betingelser, hver institution fastsætter, en periodisk rapport om hans kvalifikationer, tjenstlige indsats og adfærd i tjenesten. Fra lønklasse 4 kan udtalelsen for tjenestemænd i ansættelsesgruppe AST i henhold til vedtægtens artikel 43, stk. 2, også indeholde en tilkendegivelse af, om den pågældende i betragtning af den præsterede indsats har de nødvendige forudsætninger for at kunne varetage en stilling som administrator.

Artikel 10 i bilag XIII til vedtægten udgør derimod en overgangsbestemmelse. Den fastsætter karriereforløbet for tjenestemænd, der tidligere gjorde tjeneste i kategori C og D, i ansættelsesgruppen af assistenter, som de overføres til fra den 1. maj 2006. Attestationsproceduren skal baseres på anciennitet, erfaring, fortjenstfuldhed og de uddannelser for tjenestemænd, de har fulgt, og efter en procedure, hvis vilkår for gennemførelse fastlægges af institutionerne, og som bl.a. indebærer et blandet attestationsudvalgs gennemgang af ansøgningerne. Med hjemmel i artikel 10, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten fastlagde Kommissionen ved beslutning af 7. april 2004 gennemførelsesbestemmelserne for attestationsproceduren for sit personale.

Bedømmelses- og attestationsproceduren, der er fastsat i Kommissionens gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43, henholdsvis beslutningen af 7. april 2004, er forskellige og hviler på fuldstændig forskellige regler.

Selv om medbedømmeren har beføjelse til at vedtage karriereudviklingsrapporten med forbehold af, at rapporten ikke ændres af bedømmeren i appelleddet, tilkommer det herved ansættelsesmyndigheden under hver etape af attestationsproceduren at udtale sig om ansøgningerne til at få adgang til attestation. Det tilkommer navnlig ansættelsesmyndigheden, altså en anden myndighed end medbedømmeren i bedømmelsesproceduren, at vurdere attestationsansøgernes erfaring og fortjenstfuldhed. Alene ansættelsesmyndigheden er i øvrigt i stand til at harmonisere betingelserne for Kommissionens forskellige tjenestegrenes vurdering af disse kriterier, idet medbedømmeren og bedømmeren i appelleddet har tendens til at begrænse sig til de tjenester, de har ansvaret for.

Når administrationen ved udarbejdelsen af en karriereudviklingsrapport for en tjenestemand ved Kommissionen, der tidligere gjorde tjeneste i kategori C og D, afslår at give den pågældende adgang til den attestationsprocedure, der er fastsat i artikel 10, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten med den begrundelse, at vedkommende ikke i bedømmelsesperioden har udvist »potentiale« til at opnå attestationen, er afslaget ikke – som det burde i betragtning af dets genstand – truffet på grundlag af artikel 10, stk. 3, i bilag XIII, der finder anvendelse på attestationsproceduren, men på grundlag af bestemmelserne i vedtægtens artikel 43, der finder anvendelse på bedømmelsesproceduren. Administrationen har derved tilsidesat anvendelsesområdet for artikel 43, der er forskelligt fra anvendelsesområdet for artikel 10, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten, samt uafhængigheden af bedømmelsesproceduren og attestationsproceduren, og den pågældende kan derfor med føje nedlægge påstand om annullation af sin karriereudviklingsrapport, for så vidt som det heri anføres, at vedkommende ikke har de nødvendige forudsætninger for at varetage opgaver som assistent.

Desuden bestemmer hverken artikel 10, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten eller beslutningen af 7. april 2004, at retten til attestation, der uden videre giver adgang til ansættelsesgruppen for assistenter, indrømmes på grundlag af andre kriterier end anciennitet, erfaring, fortjenstfuldhed og uddannelsesniveau. En tjenestemands berettigelse til at få adgang til attestation – procedurens anden etape – er i medfør af artikel 5, stk. 1, i beslutningen af 7. april 2004 kun underlagt opfyldelsen af to betingelser, nemlig uddannelsesniveau og anciennitet, og ikke en betingelse om potentiale.

(jf. præmis 64-66, 76, 80, 82, 87, 88 og 91)