RETTENS DOM (Første Afdeling)

5. oktober 2004

Sag T-45/01

Stephen Sanders m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personale ansat i fællesforetagendet JET — ligebehandling — status som midlertidigt ansat ikke anvendt — artikel 152 EA — rimelig frist — økonomisk tab«

Fuldstændig gengivelse på engelskFuldstændig gengivelse på alle sprog i Samling af Afgørelser fra Domstolen og Retten i Første Instans, afdeling II II-1183

Angående:

Påstand om erstatning for påstået tab som følge af ikke at være blevet ansat som midlertidigt ansatte ved Fællesskaberne i forbindelse med udførelsen af deres virksomhed i fællesforetagendet Joint European Torus (JET).

Udfald:

Kommissionen pålægges at erstatte det økonomiske tab, som hver enkelt sagsøger har lidt som følge af ikke at være blevet ansat som midlertidigt ansat ved Kommissionen i forbindelse med udførelsen af den pågældendes virksomhed i JET. Senest seks måneder efter afsigelsen af denne dom giver parterne Retten meddelelse om det beløb, som de efter fælles overenskomst er blevet enige om skal betales i erstatning for dette tab. Såfremt parterne ikke når til enighed, giver de inden for samme frist Retten meddelelse om deres påstande med beløbsangivelser. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Sammendrag

Tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 1, fastsætter ingen frist for indgivelse af en ansøgning. Når der ikke er fastsat udtrykkelige fristbestemmelser, kan der imidlertid stilles krav om overholdelse af en rimelig frist i alle de tilfælde, hvor retssikkerhedsprincippet eller princippet om den berettigede forventning er til hinder for, at Fællesskabets institutioner og fysiske eller juridiske personer kan handle uden tidsmæssige begrænsninger, og derved navnlig risikere, at allerede opnåede rettigheder bringes i fare. I erstatningssøgsmål, der kan medføre en økonomisk byrde for Fællesskabet, er overholdelse af en rimelig frist for fremsættelse af et erstatningskrav også begrundet i hensynet til beskyttelsen af offentlige finanser, hvilket navnlig i søgsmål vedrørende ansvar uden for kontrakt kommer til udtryk i den forældelsesfrist på fem år, som er fastsat i artikel 46 i Domstolens statut. Hvorvidt en frist er rimelig, vurderes på grundlag af omstændighederne i den enkelte sag, herunder navnlig sagens betydning for den pågældende, dens kompleksitet samt parternes adfærd. Hvad angår fremsættelsen af et erstatningskrav fra de personer, der har arbejdet for fællesforetagendet Joint European Torus (JET), i forbindelse med at være stillet til rådighed af udenforstående selskaber, som var kontraktretligt forpligtet over for JET, med den begrundelse, at de burde have været ansat som midlertidigt ansatte i henhold til ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, bør det, idet der kan drages en sammenligning med førnævnte artikel 46, antages, at de berørte, da de fandt sig udsat for en ulovlig forskelsbehandling - inden for en rimelig frist, som ikke må overskride fem år fra det tidspunkt, hvor de fik kendskab til den situation, som de klager over - burde have anmodet den pågældende fællesskabsinstitution om at træffe foranstaltninger med henblik på at afhjælpe denne situation og bringe den til ophør. Ved fastsættelsen af dette tidspunkt bør der tages udgangspunkt i indgåelsen af hver enkelt etårig kontrakt, uanset om det drejer sig om den første kontrakt eller om en forlængelse, henset til den usikkerhed, der kendetegnede de berørtes ansættelser. (jf. præmis 58, 59, 67, 69, 72, 81 og 83) Henvisning til: Domstolen, 21. maj 1981, sag 29/80, Reinarz mod Kommissionen, Sml. s. 1311, præmis 12; Domstolen, 15. oktober 2002, forenede sager C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P - C-252/99 P og C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschaapij m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 8375, præmis 187.