Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 28. oktober 1987. - SERGIO DEL PLATO M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - AFSLAG PAA OVERGANG FRA KATEGORI B TIL KATEGORI A. - FORENEDE SAGER 181/86 - 184/86.



Samling af Afgørelser 1987 side 04991



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . De forenede sager 181-184/86 er anlagt af fire sagsoegere, Del Plato, Ferrari, Paruccini og Rodari mod Kommissionen . Sagerne drejer sig om, hvilke bestemmelser der skal anvendes, naar tjenestemaend i Faellesskabernes videnskabelige eller tekniske tjenestegrupper, som er indplaceret i kategori B, skal overgaa til kategori A .

2 . Tjenestemandsvedtaegten ( herefter benaevnt "vedtaegten ") omhandler udtrykkeligt kun to former for avancement, enten ved en udvaelgelsesproeve eller ved en forfremmelsesprocedure .

3 . Reglerne for afholdelse af en udvaelgelsesproeve fremgaar af vedtaegtens artikel 30 og bilag III, og inden for rammerne heraf vurderer en udvaelgelseskomité, udpeget af ansaettelsesmyndigheden ( AIPN ), alle ansoegere og opstiller en liste over de ansoegere, som anses for egnede til at udoeve de paagaeldende funktioner . Ansaettelsesmyndigheden udvaelger fra denne egnethedsliste de ansoegere, som bliver udnaevnt til ledige stillinger ( artikel 30 ). Ansaettelsesmyndigheden henholder sig fuldstaendig til udvaelgelseskomitéens vurderinger og tager ikke de ansoegere, som ikke er opfoert paa listen, op til fornyet overvejelse .

4 . Naar det derimod drejer sig om en forfremmelsesprocedure ( artikel 45, stk . 1 ) skal ansaettelsesmyndigheden foretage en sammenligning af fortjenester for saa vidt angaar de tjenestemaend, som har ret til forfremmelse, dvs . alle tjenestemaend, som har en minimumsanciennitet i deres loenklasse .

5 . Paa et tidspunkt har institutionerne gjort det til en fast praksis at foretage kollektive forfremmelser én gang aarligt inden for hver stillingsgruppe ( inden for kategori A fra A*7 til A*6 og fra A*5 til A*4 ). For at lette opgaven har institutionerne paalagt "forfremmelsesudvalg", som er raadgivende, at foretage en forhaandsudvaelgelse af de ansoegere, som har gjort sig mest fortjent til en forfremmelse, idet antallet af ledige stillinger naesten aldrig har vaeret tilstraekkelig til, at alle ansoegere med den kraevede anciennitet har kunnet avancere .

6 . Domstolen har anerkendt dette system, men har understreget det noedvendige i, at ansaettelsesmyndigheden formelt staar som ansvarlig for listen over de bedst egnede ansoegere efter en sammenligning af alle ansoegeres fortjenester, ogsaa de der ikke er optaget paa listen ( 1 ). ( Det er naturligvis klart, at selve udnaevnelserne i begge tilfaelde foretages af ansaettelsesmyndigheden ).

7 . Naar en tjenestemand i kategori B udnaevnes i en A*7 stilling, er der tale om, at vedkommende er blevet forfremmet i ordets brede betydning . ( Se hertil dom af 9 . oktober 1984, de forenede sager 80 til 83/81 og 182 til 185/82, Adam mod Kommissionen, Sml . s.*3411, praemis 29, s.*3426, samt D . Rogalla, Fonction publique européenne, ed . Fernand Nathan, Paris, ed . Labor, Bruxelles, 1982, s.*137 og 138 .) I vedtaegten betragtes en saadan forfremmelse imidlertid som en saerlig form for avancement, som kaldes "overgang", jfr . artikel 45, stk . 2, hvorefter "en tjenestemands overgang fra en tjenestegruppe eller kategori til en anden tjenestegruppe eller hoejere kategori ,*... kun (( kan )) finde sted paa grundlag af en udvaelgelsesproeve ".

8 . Men ifoelge artikel 98, stk . 2, finder bestemmelserne i artikel 45, stk . 2, ikke anvendelse paa tjenestemaend i Det Europaeiske Atomenergifaellesskab, som har en stilling, der kraever videnskabelig eller teknisk viden inden for det nukleare omraade, og hvis vederlag afholdes over forsknings - og investeringsbudgettet . Paa hvilken maade kan disse tjenestemaend da overgaa fra D til C, fra C til B og fra B til A?

9 . En naerliggende fortolkning, som sagsoegerne har stoettet deres foerste anbringende paa, bestaar i at sige, at naar artikel 45, stk . 2, ikke finder anvendelse, maa man falde tilbage paa artiklens stk . 1, dvs . den "normale" forfremmelsesprocedure . Herved overses det, at artiklens stk . 1 kun omhandler forfremmelse inden for en kategori, som tjenestemanden allerede tilhoerer : "Forfremmelse *... medfoerer, at tjenestemanden udnaevnes til den naermeste hoejere loenklasse inden for sin kategori eller tjenestegruppe .".

10 . Til stoette for opfattelsen kunne det dog haevdes, at begraensningen udelukkende skyldes, at artiklen indeholder et stk . 2, som foreskriver en udvaelgelsesproeve ved aendring af kategori; naar den sidstnaevnte regel ophaeves, som her for Euratom' s forskere, er der ikke laengere nogen grund til, at forfremmelsesproceduren ikke ogsaa skulle anvendes i forbindelse med overgang fra en kategori til en hoejere kategori .

11 . Uanset dette, er det i hvert fald ikke muligt at se bort fra den anden begraensning i artikel 45, stk . 1, nemlig at en forfremmelse kun kan finde sted til den naermeste hoejere loenklasse . Det foelger heraf - saafremt artikel 45, stk . 1, var anvendelig - at kun tjenestemaend i loenklasse B*1 kunne overgaa til kategori A ved forfremmelse .

12 . Kommissionen anfoerer paa sin side, at vedtaegtens artikel 45, stk . 1, ikke kan anvendes i saadanne tilfaelde, da der er en klar forskel mellem forfremmelse i ordets egentlige betydning og overgang fra en kategori til en hoejere kategori . Den paapeger, at artikel 98, stk . 2 - ved at ophaeve kravet om udvaelgelsesproeve - giver ansaettelsesmyndigheden et vidt skoen til at tilrettelaegge formen for et saadant avancement, naturligvis paa betingelse af at de grundlaeggende principper om objektivitet, ligebehandling etc . overholdes .

13 . Kommissionen har gjort brug af dette skoen ved at vedtage "De naermere procedureregler forud for beslutninger om aendring af kategori fra B til A for tjenestemaend og midlertidigt ansatte i de videnskabelige eller tekniske tjenestegrupper" ( herefter benaevnt "procedurereglerne "), som de regler, der anfaegtes i de foreliggende sager . Reglerne fastsaetter en fremgangsmaade, som - selv om den er forskellig fra en udvaelgelsesproeve - dog paa mange punkter svarer dertil .

14 . I denne sammenhaeng vil jeg isaer fremdrage to elementer i procedurereglerne .

15 . a ) Mens en forfremmelse efter artikel 45, stk . 1, kun er mulig til den naermeste hoejere loenklasse, aabner procedurereglerne mulighed for, at udnaevnelse til A*7 kan finde sted, ikke blot af tjenestemaend i B*1, men ogsaa af tjenestemaend i B*2, B*3 og B*4, saafremt de har en vis anciennitet .

16 . Kommissionen har sandsynligvis anset denne fremgangsmaade for at vaere i overensstemmelse med Traktatens artikel 92 ff ., hvorved der er indfoert en hoej grad af fleksibilitet i Euratom-forskernes karrieremuligheder . Domstolen har i dom af 20 . oktober 1977, ( sag 5/76, Jaensch mod Kommissionen, Sml . s.*1817, praemis 16 til 18, s.*1826 ) fastslaaet, at muligheden for, at Euratoms tjenestemaend kan overgaa fra en kategori til en anden uden afholdelse af en udvaelgelsesproeve, er en af de fordele, som vedtaegten har givet forskerne for at opveje den usikkerhed, forskningsprogrammernes begraensede varighed medfoerer .

17 . Som et kuriosum kan jeg oplyse, at Domstolen derved har lagt sig fast paa en fortolkning, som er modsat den, som blev fremfoert af en af de foerste, der kommenterede vedtaegten, nemlig generaldirektoer i Euratom-Kommissionen A.M . Euler ( 2 ). Han laeste nemlig artikel 98 saaledes, at de paagaeldende tjenestemaend udelukkende kunne udnaevnes i den loenklasse, der laa umiddelbart over den klasse, hvor de befandt sig, uanset om der var tale om samme kategori . Han fandt, at denne begraensning var berettiget, fordi de paagaeldende tjenestemaend havde mange fordele, dels i forbindelse med deres foerste udnaevnelse, jfr . artikel 95 og 98, stk . 1, dels i forbindelse med forfremmelser, jfr . artikel 98, stk . 3, og endelig ifoelge de oevrige bestemmelser i afsnit VIII .

18 . Selvom denne fortolkning maaske svarer til hensigten hos vedtaegtens forfattere, foelger den dog ikke noedvendigvis af ordlyden, og Domstolen ville have indfoert et alt for stift system for disse tjenestemaends karrieremuligheder ved at fastholde den .

19 . b)*Det andet element er, at den ordning, som Kommissionen har indfoert, medfoerer, at der nedsaettes et ad hoc-udvalg, som ikke er raadgivende . Naar arbejdet er afsluttet, tilstiller udvalget ansaettelsesmyndigheden en begrundet rapport med en liste over de ansoegere, som er fundet egnede til at udfoere hverv i kategori A . Denne endelige liste over egnede ansoegere forbliver gyldig, indtil der udarbejdes en ny (( procedurereglerne, punkt III, stk . 2, litra c ) og f )*)).

20 . Ansaettelsesmyndigheden tager saaledes ikke stilling til alle ansoegerne og deres fortjenester . Den overtager automatisk egnethedslisten og udnaevner de personer, der er opfoert paa listen, efterhaanden som der bliver ledige stillinger . Paa dette vaesentlige punkt ligner ad hoc-proceduren altsaa klart proceduren for udvaelgelsesproever .

Kommissionens afvisningspaastand

21 . Sagsoegerne er af den opfattelse, som jeg naermere vil omtale senere, at procedurereglerne er ulovlige, og de har derfor nedlagt paastand om, at Domstolen erklaerer reglerne for uanvendelige i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 184 og Euratom-Traktatens artikel 156 .

22 . Kommissionen goer gaeldende, at denne uanvendelighedsindsigelse maa afvises .

23 . Ifoelge teksten i de to artikler, som sagsoegerne henviser til, skal den retsakt, som er genstand for en uanvendelighedsindsigelse, vaere "*... en af Raadets eller Kommissionens forordninger *...".

24 . Trods ordlyden har Domstolen fastslaaet, at artikel 184 i EOEF-Traktaten og artikel 156 i Euratom-Traktaten indeholder et af faellesskabsrettens grundlaeggende principper, hvorefter en uanvendelighedsindsigelse skal kunne fremsaettes mod enhver retsakt fra institutionerne, hvorved der fastsaettes generelle regler, paa betingelse af at der er en direkte og noedvendig retlig forbindelse mellem den anfaegtede retsakt og den generelle retsakt, som haevdes at vaere ulovlig ( 3 ).

25 . Vedroerende tjenestemandsvedtaegten har Domstolen i dom af 18 . marts 1975 fastslaaet foelgende ( 4 ):

"naar der er tale om den klageadgang, der er hjemlet ved tjenestemandsvedtaegtens artikel 91, og i det tilfaelde, hvor der foreligger en generel retsakt, der skal ivaerksaettes ved hjaelp af en raekke individuelle beslutninger, som beroerer alle eller en stor del af tjenestemaendene ved en institution, kan tjenestemanden betragtet som enkeltperson ikke beroeves retten til at goere gaeldende, at denne retsakt er ulovlig, med henblik paa at anfaegte den individuelle beslutning, der saetter ham i stand til at faa sikker viden om, hvorledes og i hvilket omfang hans saerlige interesser er beroert ."

26 . Kan procedurereglerne anses som en saadan retsakt?

27 . Hertil har Domstolen allerede taget stilling med foelgende ord ( 5 ):

"... selv om et internt direktiv eller en intern foranstaltning, som de af Kommissionen fastsatte 'procedureregler' , efter fast retspraksis ikke kan anses som retsregler, vedkommende myndighed under alle omstaendigheder er forpligtet at overholde, fastsaetter disse dog vejledende regler for den praksis, der skal foelges, og som vedkommende myndighed ikke kan fravige uden at angive de grunde, der har foranlediget den hertil, idet grundsaetningen om ligebehandling ellers ville blive kraenket" ( 6 ).

28 . I et saadant "internt direktiv" kan der ikke under nogen omstaendigheder fastsaette regler, som fraviger vedtaegtens bestemmelser ( 7 ).

29 . Det maa herefter antages, at saafremt en eller flere tjenestemaend, der rammes af en saadan regel, mener, at den er i strid med en bestemmelse i vedtaegten eller et almindeligt princip i faellesskabsretten, har de adgang til at fremsaette en uanvendelighedsindsigelse .

30 . Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at en saadan indsigelse ikke kan admitteres i det foreliggende tilfaelde paa grund af ligheden mellem procedurereglerne og reglerne om udvaelgelsesproever . Den stoetter sin opfattelse paa dommen af 11 . marts 1986 ( H . Adams m.fl . mod Kommissionen, sag 294/84, Sml . s.*977 ), jfr . citatet i retsmoederapporten under punkt II*A .

31 . Det er ikke forkert af Kommissionen at understrege, at procedurereglerne "i lighed med en meddelelse om udvaelgelsesproeve indfoerte en bestemt procedure for overgang fra kategori B til kategori A, som tjenestemaend og midlertidigt ansatte i de videnskabelige og tekniske tjenestegrupper i kategori B kunne deltage i paa de anfoerte betingelser, saafremt de ansoegte herom foer den 30 . september 1983 ".

32 . Paa den anden side er der ikke formelt tale om en meddelelse om udvaelgelsesproeve, og den anfaegtede retsakt indeholder regler af en vis normativ karakter, som ikke findes i de egentlige meddelelser om udvaelgelsesproeve .

33 . Dernaest har Domstolen allerede i Jaensch-dommen ( dom af 20 . oktober 1977, sag 5/76, Sml . s.*1817 ) frifundet sagsoegte i en sag, der drejede sig om annullation af procedurereglerne ( i en tidligere, men for stoerstedelen identisk udgave ), og den har saaledes stiltiende fastslaaet, at et soegsmaal vedroerende disse regler kan admitteres .

34 . Endelig bemaerkes, at Domstolen siden Adams-dommen af 11 . marts 1986 har behandlet en anden sag - sag 307/85, Gavanas mod Raadet ( Sml . 1987, s.*2435 ) - hvor den sagsoegte institution haevdede, at et krav om annullation af en udnaevnelse paa grund af mangler ved udvaelgelsesproeven ikke kunne admitteres, fordi sagsoegeren ikke rettidigt havde anfaegtet tilrettelaeggelsen af udvaelgelsesproeven . Generaladvokat Lenz ( 8 ) havde anfoert, at det i retspraksis ganske overvejende tillades, at forudgaaende akter ( meddelelser om udvaelgelsesproever, akter inden for rammerne af udvaelgelsesproeven ) inddrages i sagen som forberedende akter, og kan anfaegtes som et incidenspunkt . I denne sammenhaeng havde han henvist til dommene i sagerne 11 ( 9 ) og 21/65 ( 10 ), 37/72 ( 11 ) og 101/77 ( 12 ) og foreslaaet ikke at afvise de paagaeldende klagepunkter med den begrundelse, at de rettidigt skulle have vaeret gjort til genstand for et selvstaendigt soegsmaal .

35 . Domstolen har i praemis 16 i dommen af 10 . juni 1987 i sagen Gavanas ( ovennaevnt ) fastslaaet foelgende : "Den ulovlige karakter af handlinger, som har foert til den akt, der indeholder et klagepunkt, navnlig udvaelgelseskomitéens handlinger, kan paaberaabes under et soegsmaal til proevelse af den endelige afgoerelse, som de har vaeret forberedelse til . Det kan derfor ikke af den omstaendighed, at sagsoegerne ikke har anlagt sag direkte til proevelse af udvaelgelseskomitéens handlinger, udledes, at sagsoegeren har samtykket ".

36 . Sammenfattende skal jeg foreslaa, at sagsoegernes anbringender om procedurereglernes lovlighed ikke afvises med den begrundelse, at de ikke rettidigt er blevet gjort gaeldende .

a)*Ad hoc-udvalgets rolle

37 . Sagsoegerne fremsaetter i deres foerste anbringende en uanvendelighedsindsigelse mod et af procedurereglernes vaesentlige elementer, nemlig at reglerne giver ad hoc-udvalget bemyndigelse til at opstille den endelige liste over egnede ansoegere, som om der var tale om en udvaelgelsesproeve .

38 . Dette bevirker, at procedurereglerne fremstaar som en overtraedelse af artikel 45, stk . 1, som er den eneste anvendelige bestemmelse . Sagsoegerne goer gaeldende, at ifoelge denne bestemmelse skal afgoerelser om udnaevnelser traeffes alene af ansaettelsesmyndigheden, som skal foretage udvaelgelsen blandt de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, efter en sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem, uden at dennes frie valg underkastes begraensninger ved opstilling af en egnethedsliste .

39 . Sagsoegerne kan imidlertid ikke til deres fordel fremfoere dette argument, fordi - som jeg har anfoert ovenfor - artikel 45, stk . 1, saafremt den var anvendelig, kun tillader forfremmelser "til den naermeste hoejere loenklasse", dvs . fra B*1 til A*7, eller A*8 . Paa tidspunktet for sagsanlaegget var en af sagsoegerne indplaceret i B*2, to af dem var indplaceret i B*3 og den fjerde sagsoeger i B*4 .

40 . Det foelger heraf, at sagsoegernes uanvendelighedsindsigelse vedroerende procedurereglerne maa afvises paa grund af mangel paa retlig interesse .

41 . Domstolen har flere gange tidligere afvist at admittere anbringender paa grund af manglende retlig interesse ( se isaer foernaevnte sag 37/72, og sag 90/74, Deboek mod Kommissionen, Sml . 1975, s.*1123, samt de domme, som generaladvokat J.*P . Warner har henvist til i sit forslag til afgoerelse i sidstnaevnte sag, Sml . 1975, s.*1141 f .).

42 . Det er imidlertid min pligt subsidiaert at gennemgaa indholdet i sagsoegernes argumentation .

43 . Foerst skal jeg paapege, at Kommissionen naeppe kunne kritiseres, saafremt den forfremmede tjenestemaend i loenklasse B*1 paa grundlag af kriterierne og fremgangsmaaden i artikel 45, stk . 1 .

44 . Men dette betyder ikke, at Kommissionen har valgt en ulovlig fremgangsmaade ved at vedtage procedurereglerne .

45 . I den allerede omtalte Jaensch-sag har Domstolen anlagt en vid fortolkning af artikel 98, stk . 2, idet den har statueret, at de af artikel 92 omfattede tjenestemaends mulighed for at overgaa fra en kategori til en hoejere kategori uden udvaelgelsesproeve er fastslaaet i denne artikel . Efter Domstolens opfattelse er der tale om en mulighed, som er forskellig fra den, som maaske allerede foelger af artikel 45, stk . 1, og den er ikke begraenset til tjenestemaend i loenklasse B*1 .

46 . Spoergsmaalet er herefter, hvorvidt Kommissionen ved at gaa frem paa grundlag af artikel 98, stk . 2, har haft ret til at lade sig inspirere af fremgangsmaaden ved udvaelgelsesproever og isaer at overtage reglen om en egnethedsliste, som opstilles endeligt af en udvaelgelseskomité .

47 . Med andre ord, hvad er den egentlige raekkevidde af artikel 98, stk . 2, hvorefter bestemmelserne i artikel 45, stk.2, ikke finder "anvendelse" paa tjenestemaend, hvis vederlag afholdes over forsknings - og investeringsbudgettet? Som anfoert i sidsnaevnte bestemmelse kan "en tjenestemands overgang fra *... en kategori til *... en hoejere kategori ,*... kun finde sted paa grundlag af en udvaelgelsesproeve ". Naar reglen derefter ophaeves i artikel 98, kan den paagaeldende overgang finde sted uden udvaelgelsesproeve .

48 . Men efter min opfattelse vil det vaere ulogisk at drage den konklusion af de to bestemmelser, at Euratom-tjenestemaends overgang fra B til A skal finde sted uden udvaelgelsesproeve .

49 . Naar Kommissionen imidlertid har ret til at afholde en udvaelgelsesproeve, har den ogsaa ret til at benytte en fremgangsmaade, som, uanset at den er forskellig fra en udvaelgelsesproeve, laaner visse karakteristiske elementer derfra .

50 . Domstolen har nemlig fastslaaet, at

"intet i princippet forbyder ansaettelsesmyndigheden via en generel intern beslutning at fastsaette regler for udoevelsen af det skoen, som vedtaegten giver den" ( dom af 6 . juni 1985, sag 146/84, De Santis, Sml . s.*1732, praemis 11, s.*1734 ).

51 . Paa den anden side har Domstolen ogsaa fastslaaet, at Kommissionen selv i tilfaelde hvor der var en mulighed for at besaette en ledig stilling ved forfremmelse, fordi der var en ansoeger med den kraevede anciennitet, alligevel paa grund af dens vidtgaaende skoensmaessige befoejelse kunne beslutte at ivaerksaette en udvaelgelsesproeve ( dom af 25 . november 1976, sag 123/75, Kuester mod Europa-Parlamentet, Sml . s.*1701 ).

52 . Det er herefter klart, at procedurereglerne ikke, som haevdet af sagsoegerne, medfoerer, at ansaettelsesmyndigheden har delegeret sin "forfremmelseskompetence ". Ansaettelsesmyndigheden kan frit foretage aendringer af kategori paa grundlag af egnethedslisten . Optagelse paa listen indebaerer ikke en ret til udnaevnelse .

b)*Overtraedelse af reglerne for udvaelgelsesproever

53 . Sagsoegerne goer gaeldende, at Kommissionen, fra det oejeblik den genindfoerte et system med udvaelgelsesproever, burde have respekteret alle de regler for afholdelse af udvaelgelsesproever, som er fastsat i bilag III til vedtaegten .

54 . Jeg mener, at jeg allerede ovenfor har forklaret, hvorfor den ikke var forpligtet til at goere dette .

55 . Kommissionen havde i oevrigt ikke kunnet overholde reglen om, at meddelelsen om udvaelgelsesproeven boer specificere arbejdets art og omraadet for de stillinger, der skal besaettes (( bilag III, artikel 1, stk . 1, litra c )*)), fordi man paa tidspunktet for offentliggoerelsen af procedurereglerne ikke med sikkerhed kunne vide, hvilke stillinger, der ville blive ledige i loebet af egnethedslistens gyldighedsperiode .

56 . Kommissionen skulle naturligvis paase, at en trinhoejere retsregel ikke blev overtraadt .

57 . Sagsoegerne haevder isaer, at listen burde have omfattet et antal ansoegere, der var mindst dobbelt saa stort som antallet af de stillinger, der skulle besaettes, saaledes som det fremgaar af artikel 5, naestsidste stykke, i bilag III .

58 . Ifoelge den paagaeldende bestemmelse skal det imidlertid kun ske "saa vidt muligt ".

59 . Selv om antallet af ansoegere paa listen ikke klart havde overskredet de forventede budgetmaessige muligheder, kunne denne saerlige omstaendighed paa den anden side ikke ifoelge Domstolens praksis medfoere, at resultatet af udvalgets arbejde var blevet behaeftet med en mangel . I henhold til dom af 26 . oktober 1978 (( sag 122/77, Agneessens mod Kommissionen ( Sml . s.*2085, 2098 og 2099 )*)), indeholder artikel 5, stk . 5, i bilag III, "nemlig kun en henstilling til udvaelgelseskomitéen med det formaal at lette ansaettelsesmyndighedens afgoerelser, og denne henstilling maa vurderes efter den enkelte udvaelgelsesproeves saeregenheder, efter antallet af ansoegere og deres kvalifikationer ". Den paagaeldende bestemmelse er saaledes ikke udtryk for et grundlaeggende princip, som skal respekteres under alle omstaendigheder .

60 . Ad hoc-udvalget fik paalagt at tage hensyn til, hvor store budgetmidler, der kunne forventes, dvs . hvilke stillinger, der kunne forventes at blive ledige til besaettelse ved overgang fra kategori til kategori i loebet af egnethedslistens gyldighedsperiode . Denne periode blev imidlertid ikke fastsat paa forhaand . Det blev simpelt hen bestemt, at listen skulle vaere gyldig, indtil en ny liste blev udarbejdet (( punkt III, stk . 2, litra f )*)). Da denne type avancementsprocedurer ikke finder sted med jaevne mellemrum, bestod der altsaa en vis usikkerhed omkring listens gyldighedsperiode og dermed stoerrelsen af de forventede budgetmaessige muligheder . Under disse forhold var det ikke muligt for Kommissionen med sikkerhed at opgoere "antallet af de stillinger, der skal besaettes" og for ad hoc-udvalget dermed at beregne det dobbelte antal stillinger .

61 . Ifoelge Kommissionen er resultatet paa nuvaerende tidspunkt, hvor den mundtlige forhandling i sagen foregaar, at ni udnaevnelser er blevet foretaget, og at to udnaevnelser er ved at blive foretaget, alt imens egnethedslisten indeholder femten navne . Det vil sige, at selv tre aar efter udvaelgelsesproceduren overstiger antallet af ansoegere paa listen stadig klart antallet af ledige stillinger .

62 . Under disse omstaendigheder kan anbringendet ikke laegges til grund .

c)*Tilsidesaettelse af princippet om ligebehandling til skade for ansoegere med universitetseksamen

63 . Som forklaret i detaljer i retsmoederapporten goer sagsoegerne gaeldende, at den fritagelse for at indlevere en opgave, som procedurereglerne giver tjenestemaend eller midlertidigt ansatte med eksamen paa universitetsniveau, i virkeligheden har vaeret til skade for dem i forhold til andre ansoegere .

64 . Lad mig hertil foerst bemaerke, at ifoelge Domstolens faste praksis forbyder det almindelige lighedsprincip, som er et grundlaeggende princip i faellesskabsretten, ikke, at situationer, som ikke er sammenlignelige, behandles forskelligt .

65 . Det kan ikke bestrides, at der var en objektiv forskel mellem ansoegere med og ansoegere uden en universitetseksamen . Efter min opfattelse har Kommissionen ikke skoennet aabenbart forkert ved at anse de foerstnaevntes egnethed for - i hvert fald delvis - at vaere godtgjort ved hjaelp af deres eksamensbevis og ved at antage, at fremlaeggelse af en skriftlig opgave fra deres haand saaledes ikke var noedvendig .

66 . Man kan naturligvis ikke udelukke, at en ansoeger helt konkret bedre kunne godtgoere sin egnethed ved at forelaegge en skriftlig opgave og besvare spoergsmaal i relation hertil, end ved at skulle give en improviseret redegoerelse for et emne, som han selv har valgt blandt tre forslag fra ad hoc-udvalget .

67 . Paa den anden side anfoerer den ene af ansoegerne, som udvalget forslog at aflevere en opgave, og som har gjorde det, at valget af opgaven skadede ham .

68 . Sagsoegerne, som i oevrigt haevder, at et eksamensbevis i sig selv burde give dem ret til at blive opfoert paa listen over egnede ansoegere, kan ikke i almindelighed bestride, at de maa antages at have en bredere og mere dybtgaaende basisviden end ansoegere, som har erhvervet deres kvalifikationer ved at udfylde en stilling, samt at denne viden burde saette dem i stand til uden stoerre vanskeligheder at give en redegoerelse for et emne, som i hvert fald ligger naer deres speciale . Naar man betragter listen over de emner, som sagsoegerne har skullet vaelge ud fra, maa man konstatere, at dette har vaeret tilfaeldet .

69 . De spoergsmaal, som udvalget derefter stillede om visse aspekter af emnet, burde derfor heller ikke kunne komme bag paa ansoegerne .

70 . Sagsoegernes advokat er imidlertid af den opfattelse, at Del Plato, der er arkitekt, er blevet specielt forfordelt paa grund af ad hoc-udvalgets fremgangsmaade . Denne ansoeger valgte imidlertid blandt tre emner, som blev foreslaaet ham, at fremlaegge en redegoerelse vedroerende "en arkitekts rolle i et fungerende nukleart forskningscenter ". Det er svaert at begribe, at dette emne og de spoergsmaal, han fik stillet derom i det foelgende kvarter, skulle have frataget ham muligheden for at godtgoere sin egnethed og have stillet ham ringere end ansoegere, der indgav en opgave .

71 . Paa baggrund af det foregaaende mener jeg ikke, at lighedsprincippet er blevet tilsidesat til skade for ansoegerne med en universitetseksamen .

d)*Kritikken af den sidste del af samtalen

72 . Det sidste kvarter af samtalerne drejede sig om videnskabelig og teknisk almenviden . Sagsoegerne har gjort gaeldende, at disse spoergsmaal, som var uden sammenhaeng med deres specialer, var saa generelle, at sagsoegerne kun kunne besvare dem med almindeligheder .

73 . Foerst skal jeg bemaerke, at denne del af samtalen er foregaaet paa samme maade for de to kategorier af ansoegere . De fem spoergsmaal, som blev stillet til hver ansoeger, blev taget fra en og samme liste . Et af spoergsmaalene til hver ansoeger havde sammenhaeng med vedkommendes speciale . Da der derudover blev stillet fire spoergsmaal, var der ringe risiko for, at de alle fire var enten meget vanskelige eller meget lette . Jo bredere en ansoegers almene videnskabelige og tekniske viden var, jo flere spoergsmaal ville forekomme lette .

74 . Det kan endog antages, at indehavere af et bevis for en hoejere uddannelse paa forhaand ville have lettere ved at besvare disse spoergsmaal end de andre ansoegere .

75 . Den vide skoensmaessige befoejelse, som Domstolen har anerkendt for alle udvaelgelsesorganer, indebaerer, at ad hoc-udvalget uden videre har kunnet gaa frem, som det har gjort . Den fulgte fremgangsmaade var ikke af en saadan karakter, at den kunne foere til en aabenbar urigtig vurdering af ansoegernes egnethed .

e)*De manglende referater af de forskellige samtaler

76 . Hertil kan jeg vaere meget kort . I den begrundede rapport har ad hoc-udvalget i detaljer forklaret, hvilken fremgangsmaade der blev benyttet . Ansaettelsesmyndigheden og Domstolen har kunnet konstatere, at udvalget er gaaet frem paa en samvittighedsfuld og systematisk maade . Udvalget har forklaret, hvorledes det har bedoemt de forskellige dele af proceduren . Man kan ikke kraeve, at et saadant udvalg derudover i sin rapport protokollerer alle de spoergsmaal, som er stillet til ansoegerne, eller deres svar herpaa . Der kan heller ikke vaere tale om, at rapporten bilaegges en oversigt over de point, som hver ansoeger har opnaaet efter hver del og samlet, idet dette i tilfaelde af manglende diskretion ville kunne skade de daarligere placerede ansoegere .

f)*Manglende overholdelse af de oprindeligt fastsatte frister

77 . Det er naturligvis klart, at disse frister kun var vejledende .

g)*Hemmeligholdelse af bedoemmelsesmetoden

78 . Jeg har allerede behandlet dette spoergmaal under punkt e ).

h)*Ulovlig anvendelse af et spoergeskema, som blev sendt til de administrativt overordnede, og tilsidesaettelse af retten til at blive hoert

79 . Sagsoegerne goer gaeldende, at det spoergeskema, som ad hoc-udvalget tilstillede ansoegernes overordnede, ikke kan goere det ud for den samtale med de overordnede, som er forudset i procedurereglerne, hvilket indebaerer en overtraedelse af reglerne .

80 . Det maa erkendes, at procedurereglerne intet indeholder om et saadant spoergeskema . Jeg synes dog ikke, at der er en saa stor forskel mellem et spoergeskema og en samtale, at de ikke kan anses som ligevaerdige . Et spoergeskema medfoerer efter min opfattelse, paa grund af de overvejelser, herunder om formuleringen, som skemaet tvinger til, at ansoegerne faar stoerre sikkerhed for en omhyggelig behandling end ved en samtale .

81 . Det fremgaar i oevrigt af sagsoegernes replik, at saafremt udvaelgelseskomitéen i stedet havde afholdt de paagaeldende samtaler, ville lovligheden heraf ogsaa vaere blevet bestridt, hvis sagsoegerne ikke havde faaet lejlighed til at tage stilling til de overordnedes mundtligt fremsatte bemaerkninger . De ville have stoettet sig til den samme dom af 11 . marts 1986 ( Hermanus Adams mod Kommissionen, sag 294/84, Sml . s.*977 ), som de nu paaberaaber sig til stoette for deres kritik af, at de ikke fik forelagt deres overordnedes svar paa spoergeskemaerne til udtalelse .

82 . Det er derfor tilstraekkeligt at behandle spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegerne burde have haft lejlighed til at tage stilling til svarene fra de overordnede . Foerst skal understreges, at der er en vaesentlig forskel mellem Adams-sagen og det foreliggende tilfaelde paa den maade, at samtalen spillede en betydelig vigtigere rolle i Adams-sagen, der angik spoergsmaalet om, hvorvidt 53 tjenestemaend burde have vaeret opfoert paa en liste over ansoegere, som fik adgang til at deltage i en udvaelgelsesproeve . Afslagene for deres vedkommende var blevet truffet alene paa grundlag af deres personaleakter og samtaler mellem udvaelgelseskomitéen og generaldirektoerernes sekretaerer .

83 . I de foreliggende sager er afgoerelsen om ikke at opfoere sagsoegerne paa egnethedslisten truffet efter samtaler, som ad hoc-udvalget har haft med ansoegerne selv .

84 . Ansoegerne fik tildelt point alene paa grundlag af de to samtaler . ( Pointtallene for den foerste samtale blev af og til forhoejet paa grund af ansoegernes publikationer, som var blevet laest og kommenteret af et medlem af udvaelgelseskomiteen ). De overordnedes besvarelse af spoergeskemaet blev ikke anvendt som grundlag for tildeling af point .

85 . Situationen i denne sag svarer heller ikke til den, der forelaa i Rittweger-sagen ( sag 21/70, dom af 3 . februar 1971, Sml . 1971, s.*1, org . ref . Rec . 1971, s.*7, spec . s.*17 og 18 ), hvor Domstolen fastslog, at der var tale om mangler ved en udvaelgelsesprocedure, naar ansoegerne ikke havde faaet kendskab til en telex til Kommissionens medlemmer fra personaleadministrationen, som indeholdt vurderinger af ansoegerne . I Rittweger-sagen blev afgoerelsen truffet, uden at ansoegerne havde deltaget i proever, og uden at ansaettelsesmyndigheden havde haft en samtale med dem . Ydermere fremhaevede Domstolen i dommen klart, at det paagaeldende telex havde haft en bestemmende indflydelse paa de anfaegtede afgoerelser, og at det indeholdt en meget lidt fordelagtig vurdering af sagsoegeren, en vurdering, som var slaaende modsat den, der fremgik af hendes bedoemmelse .

86 . Dette er der ikke tale om her . Som anfoert ovenfor er der ikke tale om, at de overordnedes besvarelser af spoergeskemaet har haft en bestemmende indflydelse paa ad hoc-udvalget . Hertil kommer, at det staar fast, at ingen af svarene indeholdt en negative bedoemmelse .

87 . Under den mundtlige forhandling har sagsoegernes advokat endog udtalt, at besvarelserne af spoergeskemaerne burde have givet ad hoc-udvalget anledning til at opfoere sagsoegerne paa egnethedslisten . Ifoelge Domstolens faste praksis medfoerer mangler ved proceduren imidlertid kun hel eller delvis annullation af en afgoerelse, saafremt det godtgoeres, at den anfaegtede afgoerelse kunne have faaet et andet indhold, hvis fejlen ikke var begaaet ( dom af 23 . april 1986, Bernardi mod Europa-Parlamentet, sag 150/84, Sml . s.*1375, praemis 28, og dom af 29 . oktober 1980, Van Landewyck mod Kommissionen, forenede sager 209 til 215 og 218/78, Sml . s.*3125, 3239 ).

88 . Herefter kan disse to anbringender heller ikke laegges til grund .

i)*Sagsoegeren Paruccinis saerskilte anbringender

89 . Paruccini goer foerst gaeldende, at hans opgave ikke er blevet gennemgaaet af udvaelgelseskomiteen . Hvis sagsoegeren dermed vil sige, at hans opgave ikke er blevet laest af alle udvalgets medlemmer, kan man kun konstatere, at et saadant krav ikke fremgaar af procedurereglerne . Hvis det derimod drejer sig om, at han ikke har haft lejlighed til mundtligt i femten minutter at forelaegge sin opgave for ad hoc-udvalget, har han ikke foert bevis for, at en saadan procedurefejl blev begaaet .

90 . Sagsoegeren haevder dernaest, at ad hoc-udvalget burde have indkaldt en sagkyndig paa grund af det meget specielle opgaveemne .

91 . Procedurereglerne fastsaetter imidlertid, at "udvalget kan udpege sagkyndige til at bistaa det ved forelaeggelsen af opgaven og ved gennemgangen heraf i naervaerelse af ansoegeren ". Udvalget havde derfor ret til at vurdere, at der i dette tilfaelde ikke var behov for en sagkyndig . Dernaest er det ikke bevist eller forsoegt bevist, at udvalgets medlemmer, som har gennemgaaet sagsoegerens opgave, og som har givet ham karakteren "god", ikke havde de fornoedne kvalifikationer til at vurdere opgavens indhold .

Konklusion

92 . Da ingen af sagsoegernes klagepunkter har kunnet laegges til grund, kan jeg kun foreslaa Domstolen at frifinde Kommissionen .

93 . Afgoerelsen om sagens omkostning boer helt aabenbart traeffes paa grundlag af procesreglementets artikel 70 .

(*) Oversat fra fransk

( 1 ) Se dom af 12 . oktober 1978, Ditterich mod Kommissionen, sag 86/77, Sml . s.*1855, 1864, praemis 17 .

( 2 ) A.*M . Euler, "Europaeisches Beamtenstatut", Dritter Teilband, s.*692, Koelner Schriften zum Europarecht, Carl Heymanns Verlag KG, 1966 .

( 3 ) Se senest dom af 10 . juni 1986, Usinor mod Kommissionen, de forenede sager 81 og 119/85, Sml . s.*1777, praemis 13 .

( 4 ) Dom af 18 . marts 1975, Marie-Louise Acton m.fl . mod Kommissionen, forenede sager 44, 46 og 49/74, Sml . s.*383, praemis 7 : Den generelle "retsakt, der skal ivaerksaettes" var en kommissionsbeslutning af 21 . marts 1973 om tilbageholdelse i tjenestemaendenes loen paa grund af deres deltagelse i en strejke .

( 5 ) Dom af 9 . oktober 1984, R . Adam m.fl . mod Kommissionen, de forenede sager 80 til 83/81 og 182 til 185/82, Sml . s.*3411, praemis 22; jfr . ogsaa mit forslag til afgoerelse i sag 15/85, Consorzio cooperative d' Abruzzo, s.*3 og de der citerede domme : dom af 30 . januar 1974, Louwage, sag 148/73, Sml . s.*81, praemis 12; dom af 1 . december 1983, Michael, 343/82, Sml . s.*4023, praemis 14; dom af 13 . december 1984, Lux, sag 129 og 274/82, Sml . s.*4127, praemis 20 .

( 6 ) I samme retning dom af 21 . april 1983, S . Ragusa, sag 282/81, Sml . s.*1245, praemis 18 : Den paagaeldende "internt fastsatte" procedure, som Domstolen tillagde retlig betydning, var et notat fra ansaettelsesmyndigheden om en forfremmelsesprocedure, der ikke var fastsat i vedtaegten .

( 7 ) Se dom af 1 . december 1983, Ch . Michael mod Kommissionen, sag 343/82, Sml . s.*4023, praemis 16 .

( 8 ) Forslag til afgoerelse fra generaladvokat C.*O . Lenz af 21 . januar 1987, i sag 307/85, Gavanas mod Raadet, Sml . s . 2435, punkterne 27 og 28 .

( 9 ) Dom af 14 . december 1965, sag 11/65, Morina mod Parlamentet, Sml . s.*157 .

( 10 ) Dom af 14 . december 1965, sag 21/65, Morina mod Parlamentet, Sm . s.*159 .

( 11 ) Dom af 15 . marts 1973, sag 37/72, Marcato mod Kommissionen, Sml . s.*361 .

( 12 ) Dom af 13 . april 1978, sag 101/77, Ganzini mod Kommissionen, Sml . s.*915 .