Ydelsen af støtte til skummetmælk, som fremstilles inden for Fællesskabet, og som forarbejdes til kasein, blev indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter. Ifølge den nævnte forordnings artikel 11 er det en betingelse for støtte, at »mælken og det deraf fremstillede kasein opfylder bestemte betingelser«; det er imidlertid overladt til Rådet at fastsætte »almindelige regler for ydelse af … støtte« og særlig »betingelserne for anvendelsen af denne støtte« i en senere forordning. Endelig er Kommissionen, med forbehold af en forudgående udtalelse fra forvaltningskomiteen for mælk og mejeriprodukter, ansvarlig for »gennemførelsesbestemmelserne« til den omhandlede artikel (den nævnte forordnings artikler 11, stk. 3 og 30).

Den 15. juli 1968 fastlagde Rådet de »almindelige regler for ydelse af støtte til skummetmælk, der er forarbejdet til casein og caseinater« (forordning (EØF) nr. 987/68). Ansvaret for udbetalingen af støtte betroedes »den medlemsstats interventionsorgan, på hvis område caseinet eller caseinaterne er blevet fremstillet« (artikel 2, stk. 3).

Få dage senere indførte Kommissionen ved forordning (EØF) nr. 1102/68 »gennemførelsesbestemmelser for ydelsen af støtte for skummetmælk, der er forarbejdet til kasein eller kaseinater«. To af disse bestemmelser er af særlig betydning i denne forbindelse: den ene (artikel 2) vedrører metoden for beregning af støtte, og den anden (artikel 3) vedrører ansøgningerne om støtte. Artikel 2 bestemmer, at »for beregningen af støtten anses et kilogram kasein eller kaseinat for at være fremstillet af 37,75 kilogram skummetmælk«; denne regel skal ses i sammenhæng med Kommissionens forordning nr. 1103/68, der fastsætter støttebeløbet pr. 100 kilogram skummetmælk, der er forarbejdet til kasein eller kaseinater. Artikel 3 bestemmer, at »støtten ydes først efter afsætningen af kaseinet eller kaseinaterne«; desuden skal ansøgeren også angive »den af ham fremstillede og afsatte mængde kasein eller kaseinater, for hvilken der ansøges om støtte«. Ved fortolkningen af denne bestemmelse, som ikke synes at være forbundet med nogen regel i Rådets foregående forordninger, skal der også tages hensyn til det tredje afsnit i præamblen til ovennævnte forordning (nr. 1102/68), hvori formålet med forordningen defineres, og det fastslås, at de af Rådet gennemførte almindelige regler »kræver detaljerede gennemførelsesbestemmelser, for så vidt angår fremgangsmåden ved udbetaling af støtte«.

De nævnte forordninger nr. 1102/68 og 1103/68 blev ved efterfølgende foranstaltninger underkastet forskellige ændringer. Ikke desto mindre gentager artikel 4, stk. 1 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 756/70 om ydelse af støtte til skummetmælk, som er blevet forarbejdet til kasein og kaseinater, bestemmelsen om, at »støtten ydes først efter afsætningen af caseinet eller caseinaterne«. Desuden bestemmer artikel 5 i forordning (EØF) nr. 756/70 — idet den ophæver forordning (EØF) nr. 146/69, som havde fastlagt støttebeløbet ex novo — at denne stadig skal gælde »for casein og caseinater, som er afsat før denne forordnings ikrafttræden«. Datoen for afsætningen blev således, underforstået, antaget at være den afgørende dato for fastsættelsen af støttebeløbet.

Kommissionen har for nylig ved forordning (EØF) nr. 533/75 af 28. februar 1975 taget klart stilling til spørgsmålet på en måde, som adskiller sig fra det i artikel 5 i forordning (EØF) nr. 756/70 antydede. Den føjer faktisk følgende afsnit til artikel 1 i forordning (EØF) nr. 756/70: »Det støttebeløb, der ydes, er det, som gælder på forarbejdningsdatoen af kasein og kaseinater«. Begrundelsen herfor findes i den anden indledende betragtning, hvor det fastslås, at »desuden synes det hensigtsmæssigt af klarhedsgrunde at præcisere, at forarbejdningsdatoen for kasein og kaseinater bestemmer det støttebeløb, der skal ydes, idet den i artikel 4, stk. 1 i forordning (EØF) nr. 756/70 nævnte afsætning af disse varer kun er en af de betalingsmåder, som svarer til det særlige kontrolsystem«.

Den hidtil omtalte fællesskabslovgivning er derfor noget dunkel og selvmodsigende. På den ene side har Rådet i sine forordninger betinget ydelsen af støtte af forarbejdningen af skummetmælk til kasein eller fremstillingen af kasein og i overensstemmelse hermed ladet tilladelsen til at udbetale støtten afhænge af det sted, hvor fremstillingen finder sted. På den anden side gjorde Kommissionen — da den skulle fastlægge gennemførelsesbestemmelserne til artikel 11 i Rådets grundforordning (forordning (EØF) nr. 804/68), og idet den især ønskede at vige detaljerede regler for betaling af støtten — det til en betingelse for, at støtten »kunne ydes«, at der var sket afsætning, og afgjorde de retlige problemer, som i mellemtiden var opstået på grund af ændringer i støttebeløbet, på en måde, der bevirkede, at datoen for afsætningen blev den afgørende dato for fastsættelsen af dette beløb. Den anså det imidlertid senere for påkrævet af fastslå, at betingelsen om afsætning kun angik betalingen af støtten, og dennes beløb skulle beregnes på grundlag af fremstillingsdatoen af kaseinet.