Sag T-392/15

European Dynamics Luxembourg SA m.fl.

mod

Den Europæiske Unions Jernbaneagentur

»Offentlige tjenesteydelseskontrakter – udbudsprocedure – eksterne tjenesteydelser med henblik på udvikling af informationssystemet for Den Europæiske Unions Jernbaneagentur – indplaceringen af en tilbudsgivers bud – afvisning af en tilbudsgivers bud – begrundelsespligt – unormalt lavt bud«

Sammendrag – Rettens dom (Tredje Afdeling) af 4. juli 2017

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser – hensyntagen til begrundelseselementer fremlagt under retssagen – lovlighed – karakter af undtagelse

Annullationssøgsmål – søgsmålsinteresse – bedømmelse på tidspunktet for sagens anlæg – søgsmål anlagt af en afvist tilbudsgiver til prøvelse af den ordregivende myndigheds afgørelse om at afvise buddet – påberåbelse af mangelfuld begrundelse – afgivelse af en begrundelse for afgørelsen efter sagens anlæg, men inden søgsmålsfristens udløb – opretholdelse af søgsmålsinteressen

Søgsmålsinteressen er en afgørende og grundlæggende betingelse for al rettergang. Denne interesse skal for så vidt angår sagens genstand foreligge på tidspunktet for sagens anlæggelse, idet sagen i modsat fald afvises. En sådan interesse skal bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse. Hvad angår den afviste tilbudsgivers søgsmål til prøvelse af den ordregivende myndigheds afgørelse, som efter tilbudsgiverens opfattelse er mangelfuldt begrundet, har den omstændighed, at den ordregivende myndighed efter sagsanlægget, men inden søgsmålsfristens udløb, afgav uddybende forklaringer hvad angår den anfægtede retsakts begrundelse, ikke frataget sagsanlægget dets effektive virkning. Den omtvistede afgørelse var bebyrdende på tidspunktet for sagsanlægget. En annullation af denne afgørelse vil medføre, at den ordregivende myndighed i princippet på ny ville skulle bedømme sagsøgerens bud, hvilket kan tilføre sagsøgeren en fordel, da det bl.a. ikke kan udelukkes, at det af dette bud omfattede parti efter en ny bedømmelse kan tildeles sagsøgeren. I øvrigt kunne en annullation af denne afgørelse føre til, at den ordregivende myndighed fremover foretager ændringer, der måtte forekomme passende i udbudsprocedurerne. (jf. præmis 31, 34, 36 og 37)

For at en part har søgsmålsinteresse, er det nødvendigt, men også tilstrækkeligt, at udfaldet af det annullationssøgsmål, der er anlagt for Den Europæiske Unions retsinstanser, kan tilføre den part, der har anlagt det, en fordel. Sagsøgerens søgsmålsinteresse er derfor ikke afhængig af, hvorvidt dens klagepunkt er velbegrundet. (jf. præmis 41)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 45)

Princippet om den frie bevisbedømmelse indebærer for Unionens retsinstansers vedkommende, at det eneste relevante kriterium for bedømmelsen af beviserne er disses troværdighed. Princippet om den frie bevisbedømmelse har princippet om bevisbedømmelsens frihed som konsekvens, som giver parterne mulighed for for Unionens retsinstanser at fremlægge ethvert lovligt tilvejebragt bevis, som de anser for relevant, til støtte for deres synspunkter. Bevisbedømmelsens frihed bidrager til at sikre parterne adgang til effektive retsmidler, der er fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Princippet om den frie bevisbedømmelse og princippet om bevisbedømmelsens frihed skal imidlertid forliges med de grundlæggende EU-retlige principper, såsom retten til en retfærdig rettergang og til processuel ligestilling. Princippet om bevisbedømmelsens frihed skal således forliges med de enkelte parters ret til at varetage deres interesser uden at være udsat for indflydelse udefra, navnlig fra offentlighedens side, og beskyttes mod uretmæssig brug af procesdokumenterne. (jf. præmis 50-53)

Det følger af princippet om bevisbedømmelsens frihed, at en part for Retten i princippet er berettiget til som bevis at påberåbe sig dokumenter fremlagt i forbindelse med en anden retssag, hvori denne selv var part. Såfremt denne part har fået adgang til disse dokumenter på lovlig vis, og de ikke er fortrolige, er hensynet til en ordentlig retspleje i princippet ikke til hinder for, at de fremlægges for Retten. En part i en sag ved Domstolen kan således ikke anmode om, at et procesdokument trækkes tilbage, såfremt dette procesdokument allerede er blevet fremlagt af denne part i en anden sag mellem de samme parter. Endvidere kan et samtykke fra den part, som har fremlagt procesdokumentet, ikke udgøre en forudgående betingelse for, at et dokument fra en anden sag ved Retten kan antages til realitetsbehandling. Selv om et samtykke fra den part, som har fremlagt dokumentet, kan have betydning for bedømmelsen af spørgsmålet om, hvorvidt en brug heraf er hensigtsmæssig, vil et krav om, at dette samtykke indhentes forud for fremlæggelsen heraf ved Retten, idet sagen i modsat fald afvises, give den part, som har fremlagt det, en beføjelse til at udelukke det ved at fratage Retten muligheden for at udtale sig om spørgsmålet om dets hensigtsmæssighed, og derved dens forpligtelse til at give begge parter rimelig mulighed for at fremlægge sin sag, herunder sine beviser, under betingelser, der ikke stiller ham i en situation, der er til hans ugunst i forhold til modparten. Det tilkommer således Retten i hvert enkelt tilfælde at foretage en afvejning af på den ene side bevisbedømmelsens frihed, og på den anden side beskyttelsen mod uretmæssig brug af procesdokumenterne fra parter i retssager. (jf. præmis 55 og 56)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 72-75)

Kun særlige omstændigheder kan begrunde, at Domstolen og Retten tager hensyn til beviselementer, der blev forelagt under behandlingen af sagen. Dette gælder for så vidt angår en afvist tilbudsgivers søgsmål anlagt til prøvelse af den ordregivende myndigheds afgørelse om at afvise tilbudsgiverens bud, når det er uden at afvente den ordregivende myndigheds svar på sagsøgerens særlige anmodning om begrundelse med hensyn til de antagne buds prisers unormale karakter og uden at give den en tilstrækkelig frist hertil, selv om søgsmålsfristerne ikke var til hinder for en sådan mulighed, at den afviste tilbudsgiver anlagde denne sag udelukkende under påberåbelse af, at den anfægtede afgørelse er mangelfuldt begrundet, bl.a. fordi dens anmodning ikke blev besvaret. Den ordregivende myndighed redegjorde for, hvorfor de antagne bud ikke forekom den at være unormalt lave, inden for en rimelig frist. (jf. præmis 74 og 102)

Artikel 113, stk. 2, i forordning nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget, og artikel 161, stk. 2, i forordning nr. 1268/2012 om gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen, fastsætter en begrundelse i to faser for afviste tilbudsgivere. Den ordregivende myndighed skal for det første oplyse alle de bydende, hvis bud er blevet afvist, at deres bud er blevet afvist, og om årsagen hertil. Disse begrundelser kan være kortfattede, når henses til, at samme bestemmelse giver en afvist tilbudsgiver mulighed for at anmode om en mere præcis begrundelse. I medfør af de samme bestemmelser, hvis en afvist tilbudsgiver, der opfylder kriterierne for udelukkelse og udvælgelse, skriftligt anmoder herom, skal den ordregivende myndighed hurtigst muligt og i alle tilfælde senest 15 kalenderdage efter modtagelsen af denne anmodning dernæst oplyse om de kvaliteter og relative fordele, der kendetegner det valgte bud, samt opgive navnet på ordremodtageren. Denne angivelse af en begrundelse i to faser er ikke i strid med formålet med begrundelsespligten, dels således at de berørte personer kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, dels således at Domstolen og Retten kan udøve deres prøvelsesret. (jf. præmis 78 og 79)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 80 og 106)

Den ordregivende myndigheds vurdering af forekomsten af unormalt lave bud foretages i to faser. I første omgang skal den ordregivende myndighed bedømme, om de indgivne bud »forekommer« at være unormalt lave. Brugen af verbet »forekommer« i artikel 151, stk. 1, i forordning nr. 1268/2012 om gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen indebærer, at den ordregivende myndighed foretager en umiddelbar bedømmelse af et buds unormalt lave karakter. Den nævnte forordning pålægger således ikke den ordregivende myndighed af egen drift at foretage en nærmere undersøgelse af sammensætningen af hvert enkelt bud med henblik på at godtgøre, at det ikke udgør et unormalt lavt bud. I første omgang skal den ordregivende myndighed således udelukkende afgøre, om de indgivne bud indeholder holdepunkter, der kan vække mistanke om, at de kan være unormalt lave. Dette er bl.a. tilfældet, når den pris, der foreslås i et bud, der indgives, er væsentligt lavere end andre indgivne buds priser eller den sædvanlige markedspris. Hvis de indgivne bud ikke indeholder et sådant holdepunkt og derfor ikke forekommer at være unormalt lave, kan den ordregivende myndighed gå videre med vurderingen af det omhandlede bud og proceduren for kontraktens tildeling. Hvis der derimod foreligger holdepunkter, der kan vække mistanke om, at et bud kan være unormalt lavt, skal den ordregivende myndighed i anden omgang foretage en kontrol af det pågældende buds sammensætning med henblik på at sikre sig, at dette ikke er unormalt lavt. I denne forbindelse har den ordregivende myndighed pligt til at give tilbudsgiveren for dette bud mulighed for at påvise, hvorfor han ikke mener, at buddet er unormalt lavt. Den ordregivende myndighed skal dernæst vurdere de afgivne forklaringer og afgøre, om det pågældende bud er unormalt lavt, i hvilket tilfælde den er forpligtet til at afvise det. (jf. præmis 87-89)