Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser — traktatens bestemmelser — anvendelsesområde — afgiftsbestemmelser — omfattet — grænser

(EF-traktaten, art. 59 (efter ændring nu art. 49 EF))

2. Fri udveksling af tjenesteydelser — restriktioner — telekommunikationssektoren — afgift på mobil- og personkommunikationsinfrastrukturer — lovlighed — betingelser

(EF-traktaten, art. 59 (efter ændring nu art. 49 EF))

3. Konkurrence — offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder — telekommunikationssektoren — direktiv 90/388 — forbud mod restriktioner vedrørende infrastrukturen — begrebet restriktion — afgift på mobilkommunikationsinfrastrukturer — ikke omfattet — betingelser

(Kommissionens direktiv 90/388, art. 3c)

Sammendrag

1. Traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) kræver ikke blot afskaffelse af enhver form for forskelsbehandling til skade for en tjenesteyder med hjemsted i en anden medlemsstat på grund af dennes nationalitet, men også ophævelse af enhver restriktion – selv om denne restriktion gælder uden forskel for indenlandske tjenesteydere og tjenesteydere fra andre medlemsstater – der kan være til hinder for eller indebære større ulemper for den virksomhed, som udøves af en tjenesteyder med hjemsted i en anden medlemsstat, hvor denne lovligt præsterer tilsvarende tjenesteydelser. Den nævnte artikel 59 er desuden til hinder for anvendelse af nationale bestemmelser, som bevirker, at levering af tjenesteydelser mellem medlemsstater bliver vanskeligere end levering af tjenesteydelser internt i en medlemsstat.

I denne forbindelse kan en national skatteregel, der hindrer udøvelsen af retten til fri udveksling af tjenesteydelser, udgøre en forbudt foranstaltning, uanset om den er indført af staten selv eller af en lokal myndighed. Derimod omfatter traktatens artikel 59 ikke foranstaltninger, hvis eneste virkning er at skabe yderligere omkostninger for den pågældende ydelse.

(jf. præmis 28-31)

2. Traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at der ved bestemmelser fra en national eller kommunal myndighed indføres en afgift, som påhviler mobil- og personkommunikationsinfrastrukturer, der benyttes i forbindelse med virksomhed, der er dækket af licenser og godkendelser, som er tildelt operatørerne, og som finder anvendelse uden forskel på indenlandske tjenesteydere og på tjenesteydere fra andre medlemsstater og påvirker leveringen af tjenesteydelser internt i en medlemsstat og leveringen af tjenesteydelser mellem medlemsstater på samme måde. Det er herved en forudsætning, at der ikke påvises en samlet virkning af de lokale afgifter, der hindrer den frie udveksling af tjenesteydelser vedrørende mobiltelefoni.

(jf. præmis 34 og 35 samt domskonkl. 1)

3. Artikel 3c i direktiv 90/388 om liberalisering af markedet for teletjenester, som ændret ved direktiv 96/19 for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester, bestemmer, at alle restriktioner på operatører af mobil- og personkommunikationssystemer med hensyn til infrastruktur skal ophæves.

Afgiftsmæssige foranstaltninger, der finder anvendelse på mobilkommunikationsinfrastrukturer, er ikke omfattet af denne bestemmelse, medmindre disse foranstaltninger, direkte eller indirekte, begunstiger de operatører, der har eller har haft særlige eller eksklusive rettigheder, til skade for de nye operatører og mærkbart påvirker konkurrencevilkårene.

(jf. præmis 38 og 50 samt domskonkl. 2)