Domstolens Dom (Anden Afdeling) af 15. januar 1998. - Hartmut Simon mod Hauptzollamt Frankfurt am Main. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Hessisches Finanzgericht, Kassel - Tyskland. - Tillægsafgift på mælk - Forfaldsdato - Artikel 15, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 1546/88 - Begrebet 'det afgiftsbeløb, de eventuelt skylder'. - Sag C-125/96.



Samling af Afgørelser 1998 side I-00145



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Landbrug - faelles markedsordning - maelk og mejeriprodukter - tillaegsafgift paa maelk - valg af formel A - det eventuelt skyldige afgiftsbeloeb - begreb - det beloeb, maelkeproducenten objektivt skylder som foelge af en faktisk overskridelse af hans referencemaengde - forfaldsdato

(Kommissionens forordning nr. 1546/88, art. 15, stk. 4)

Sammendrag

Artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 om gennemfoerelsesbestemmelserne for tillaegsafgiften paa maelk, ifoelge hvilken opkoeberne af maelk til det kompetente organ indbetaler det eventuelt skyldige afgiftsbeloeb, skal fortolkes saaledes, at dette beloeb ved anvendelsen af formel A, hvorefter afgiften opkraeves af opkoeberen hos vedkommende maelkeproducent, for det foerste er det beloeb, producenten objektivt skylder som foelge af en faktisk overskridelse af hans referencemaengde, selv om det noejagtige beloeb foerst fastlaegges efter en kontrol af de leverede maengder, og for det andet forfalder paa det i den paagaeldende bestemmelse fastsatte tidspunkt, nemlig senest tre maaneder efter udloebet af hver tolvmaaneders periode, dvs. den foelgende 30. juni.

Parter

I sag C-125/96,

angaaende en anmodning, som Hessisches Finanzgericht, Kassel (Tyskland), i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,

Hartmut Simon

mod

Hauptzollamt Frankfurt am Main,

at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12),

har

DOMSTOLEN

(Anden Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, R. Schintgen, og dommerne H. Ragnemalm og G.F. Mancini (refererende dommer),

generaladvokat: M.B. Elmer

justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,

efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:

- Hartmut Simon ved advokat Frank Schulze, Muenster

- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Klaus-Dieter Borchardt, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at der i retsmoedet den 1. juli 1997 er afgivet mundtlige indlaeg af Hartmut Simon og af Kommissionen,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 17. juli 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 26. marts 1996, indgaaet til Domstolen den 18. april 1996, har Hessisches Finanzgericht, Kassel, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en retssag mellem maelkeproducenten Hartmut Simon og Hauptzollamt Frankfurt am Main (herefter »Hauptzollamt«) angaaende betaling af renter af et beloeb, der skyldtes i form af tillaegsafgift, og - mere specifikt - angaaende forfaldsdatoen for det omtalte beloeb.

3 Ifoelge artikel 5c i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169), som blev indfoejet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 10), skal enhver maelkeproducent i henhold til formel A, der finder anvendelse i Tyskland, erlaegge en tillaegsafgift for de maengder maelk og/eller maelkeaekvivalenter, som han har leveret til en opkoeber, og som i det paagaeldende mejeriaar overstiger en referencemaengde, som naermere skal fastsaettes.

4 Artikel 5c, stk. 1, i forordning nr. 804/68 har foelgende ordlyd:

»... [der] indfoeres ... en tillaegsafgift, som skal erlaegges af producenterne ... af komaelk ...«

5 Hvad angaar opkraevningen af de beloeb, som skyldes i form af tillaegsafgift, foreskriver Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 774/87 af 16. marts 1987 (EFT L 78, s. 3), i artikel 4a, stk. 3a, og artikel 10, stk. 3, at »afgiften opkraeves for alle maengder, der overstiger de individuelle referencemaengder efter en eventuel korrektion af disse«.

6 Artikel 9 i forordning nr. 857/84, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1305/85 af 23. maj 1985 (EFT L 137, s. 12), lyder:

»1. Ved anvendelsen af formel A og B opkraeves afgiften ved aarlige betalinger. Med henblik herpaa fastsaettes der for hver afgiftspligtig en opgoerelse efter udloebet af den paagaeldende tolvmaaneders-periode paa grundlag af den faktiske overskridelse i samme periode af den afgiftspligtiges aarlige referencemaengde ...

2. Ved anvendelse af formel A opkraeves afgiften af opkoeberen hos vedkommende producent.«

7 Artikel 15, stk. 2 og 4, i forordning nr. 1546/88 foreskriver foelgende:

»1. ...

2. Opkoeberne indsender inden 45 dage efter udgangen af hver periode paa tolv maaneder en erklaering til det kompetente organ med foelgende oplysninger:

- ved anvendelse af formel A separat for hver beroert producent de maengder maelk eller maelkeaekvivalent, der

- blev leveret i alt i den paagaeldende periode paa tolv maaneder

- eventuelt overstiger den paagaeldende producents aarlige referencemaengde

...

4. De i stk. 1, 2, og 3 omhandlede opkoebere indbetaler senest tre maaneder efter udgangen af hver periode paa tolv maaneder [til] det kompetente organ det afgiftsbeloeb, de eventuelt skylder.

...«

8 Efter en officiel undersoegelse viste det sig, at Hartmut Simon i tolvmaaneders-perioden 1988/1989 havde leveret en maelkemaengde, der overskred hans referencemaengde med 14 619 kg. Denne overskridelse fremgik ikke af opkoeberens erklaeringer.

9 Hauptzollamt fastsatte derfor ved afgoerelse af 12. november 1993 det beloeb, som skyldtes i form af tillaegsafgift, til 9 709,94 DM, hvilket beloeb Hartmut Simon betalte den 20. december 1993.

10 Ved afgoerelse af 21. juni 1994 kraevede Hauptzollamt betaling af 4 274,63 DM i renter, beregnet i henhold til § 14 i Marktordnungsgesetz (lov om markedsordninger). Til brug for denne beregning havde Hauptzollamt fastsat tidsrummet, for hvilket der skulle betales renter, til perioden fra den 1. juli 1989 til den 20. december 1993, da Hartmut Simon betalte tillaegsafgiften.

11 Hartmut Simon har for Hessisches Finanzgericht gjort gaeldende, at kravet om, at han skal betale renter, er retsstridigt, og har herved henvist til en af Bundesfinanzhof afsagt dom af 17. august 1993. I henhold til denne er kun det beloeb i tillaegsafgift forfaldent pr. 30. juni i det paa det afsluttede maelkeproduktionsaar foelgende aar, som fremgaar af opkoeberens erklaering, men ikke det beloeb, der efteropkraeves.

12 Hessisches Finanzgericht fandt, at afgoerelsen af tvisten afhang af en fortolkning af artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88, og har derfor udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:

»1) Skal artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 fortolkes saaledes, at der ved 'det afgiftsbeloeb, de skylder' skal forstaas det afgiftsbeloeb, der skulle erlaegges, hvis de faktiske oplysninger, som laegges til grund for fastsaettelsen af de afgifter, der forfalder som foelge af overskridelser af referencemaengden, var blevet opstillet korrekt og var blevet lagt til grund for opkoeberens beregning af afgiften,

eller

angiver denne ordlyd blot det beloeb, der - uden hensyntagen til rigtigheden af oplysningerne - fremgaar af de faktiske omstaendigheder, som opkoeberen har angivet, og som er lagt til grund for beregningen af tillaegsafgiften?

2) Saafremt bestemmelsen skal forstaas paa den foerstnaevnte maade, rejser det spoergsmaalet, om det samlede beloeb i tillaegsafgift, som skyldes i henhold til lovgivningen, forfalder paa det i forordningen naevnte tidspunkt - dengang: 30. juni - saaledes at skyldneren for afgiften (i Tyskland er dette maelkeproducenten) ved kun delvis erlaeggelse - som foelge af for lave angivelser fra opkoeberens side - fra den 1. juli at regne skal betale renter af differencebeloebet i henhold til de nationale regler herom?«

13 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at den nationale ret har fortolket Domstolens dom af 14. juli 1994 (sag C-352/92, Milchwerke Koeln/Wuppertal, Sml. I, s. 3385) saaledes, at der ved det beloeb, som »de skylder« i henhold til artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88, skal forstaas det beloeb, der objektivt skyldes af producenten senest tre maaneder efter udgangen af hver periode paa tolv maaneder, dvs. den foelgende 30. juni. Den paagaeldende ret anser derfor denne dato for ligeledes at vaere forfaldsdato for de afgiftsbeloeb, der efteropkraeves.

Formaliteten

14 Hartmut Simon har indledningsvis anfoert, at den praejudicielle forelaeggelse boer afvises, da den nationale ret ikke har godtgjort, at en fortolkning af artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 er relevant med henblik paa at afgoere, fra hvilket tidspunkt maelkeproducenten skylder tillaegsafgiften. Den paagaeldende bestemmelse omhandler efter sin ordlyd kun den betalingspligt, som paahviler opkoeberen.

15 Det er herved tilstraekkeligt at henvise til, at det fremgaar af fast retspraksis, at naar de af den nationale ret forelagte spoergsmaal vedroerer fortolkningen af en bestemmelse i faellesskabsretten, er Domstolen i princippet forpligtet til at traeffe afgoerelse derom (dom af 30.11.1995, sag C-134/94, Esso Española, Sml. I, s. 4223, og af 5.10.1995, sag C-125/94, Aprile, Sml. I, s. 2919, praemis 17). Omvendt er en afvisning fra realitetsbehandling af en anmodning fra en national retsinstans kun mulig, hvis det viser sig, at den oenskede fortolkning af faellesskabsretten aabenbart savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand (dom af 28.3.1996, sag C-129/94, Ruiz Bernáldez, Sml. I, s. 1829, praemis 7).

16 Det kan ikke bestrides, at artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 indgaar i faellesskabsreglerne om tillaegsafgift og fastsaetter betingelserne for betaling af det beloeb, den afgiftspligtige skylder i den forbindelse.

17 De to spoergsmaal skal derfor besvares.

Realiteten

18 Med de to spoergsmaal, der boer behandles samlet, oensker Hessisches Finanzgericht i realiteten at faa oplyst, om artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 skal fortolkes saaledes, at det eventuelt skyldige afgiftsbeloeb ved anvendelsen af formel A for det foerste er det beloeb, maelkeproducenten objektivt skylder som foelge af en faktisk overskridelse af hans referencemaengde, selv om det noejagtige beloeb foerst fastlaegges efter en kontrol af de leverede maengder, og for det andet forfalder paa det i den paagaeldende bestemmelse fastsatte tidspunkt, nemlig senest den 30. juni i det paa udloebet af den paagaeldende tolvmaaneders-periode foelgende aar.

19 Det bemaerkes for det foerste, at ved anvendelsen af formel A under tillaegsafgiftsordningen fastslaar artikel 5c, stk. 1, i forordning nr. 804/68 princippet om, at maelkeproducenten alene er ansvarlig for en overskridelse af referencemaengden og foelgelig er den eneste afgiftspligtige med hensyn til tillaegsafgiften.

20 Som Domstolen udtalte i praemis 15 og 16 i ovennaevnte dom i sagen Milchwerke Koeln/Wuppertal, er en maelkeopkoeber derimod ikke forpligtet til at betale tillaegsafgiften og kan ikke goeres afgiftspligtig med hensyn til tillaegsafgiften i henhold til artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88, som forpligter opkoeberne til at indbetale det afgiftsbeloeb, som er opkraevet hos hver producent, til det kompetente organ. Det foelger i den henseende af artikel 9 i forordning nr. 857/84, at opkoeberen skal udstede en opgoerelse forud for opkraevningen.

21 Hvad angaar det noejagtige beloeb, som producenten skylder, indfoerer artikel 9, stk. 1, samt artikel 4a, stk. 3a, og artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 857/84, der omhandler ikke-anvendte og derfor omfordelte maengder, et princip om, at den af producenten faktisk leverede maelkemaengde i den seneste tolvmaaneders-periode udgoer beregningsgrundlaget for overskridelsen af referencemaengden. Den foerstnaevnte maelkemaengde skal derefter sammenholdes med den individuelle referencemaengde og laegges til grund i det omfang, den faktisk overskrider den sidstnaevnte maengde.

22 Dette princip anfaegtes ikke af, at de naermere bestemmelser om opkraevningen ikke indeholder bestemmelser vedroerende det tilfaelde, at den faktisk leverede maelkemaengde ikke svarer til den maengde, opkoeberen har lagt grund for sin opgoerelse i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 857/94.

23 Kommissionen kunne saaledes tage udgangspunkt i den antagelse, at de maengder, opkoeberen har lagt til grund for opgoerelsen i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 857/94 og har meddelt den kompetente myndighed i medfoer af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 1546/88, er lig med de maengder, producenten faktisk har leveret.

24 I tilfaelde af forskelle mellem de to maengder er der imidlertid intet, som hjemler en fravigelse af princippet om, at det alene er de faktisk leverede maengder, som skal laegges til grund.

25 Denne fortolkning har stoette i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 1546/88, der paalaegger opkoeberen at meddele den kompetente myndighed de i alt leverede maengder saavel som de maengder, der overskrider referencemaengderne. Denne forpligtelse ville ikke have nogen som helst vaerdi, hvis det udelukkende var de af opkoeberen angivne maengder, der skulle laegges til grund for beregningen af beloebet. I en saadan situation ville det vaere opkoeberen og ikke det kompetente organ, der i sidste ende foerte kontrol med den korrekte betaling af det beloeb, der skyldes i tillaegsafgift.

26 Det beloeb, der eventuelt skyldes - i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 - er foelgelig det beloeb, der svarer til de reelt af producenten leverede maengder, i det omfang disse faktisk overstiger hans referencemaengde.

27 Hvad endelig angaar forfaldsdatoen for beloebet bemaerkes, at bestemmelserne ikke indeholder nogen udtrykkelig angivelse herom.

28 Imidlertid har opkoeberen i henhold til artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 pligt til senest tre maaneder efter udgangen af det forudgaaende maelkeproduktionsaar til det kompetente organ at indbetale det afgiftsbeloeb, der objektivt skyldes. Men han kan ikke opfylde sin forpligtelse i henhold til artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88, foer han selv har opkraevet beloebet fra producenten. Denne sidste har derfor pligt til at betale det paagaeldende beloeb senest den 30. juni efter udloebet af det forudgaaende maelkeproduktionsaar.

29 I overensstemmelse med den forelaeggende rets og Kommissionens opfattelse goer kun en fortolkning, hvorefter producentens betaling forfalder senest den 30. juni efter udloebet af det forudgaaende maelkeproduktionsaar, det muligt at sikre ligebehandling af producenterne i relation til den finansielle byrde ved overskridelse af referencemaengden. I tilfaelde, hvor en del af det objektivt skyldige beloeb paa grund af en forkert beregning faktisk opkraeves i form af en efteropkraevning, kan producenterne saaledes ikke drage fordel af den forsinkede betaling, for saa vidt som de efter udloebet af den i artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 fastlagte frist skal betale morarenter.

30 Paa grundlag af ovenstaaende skal de forelagte spoergsmaal besvares med, at artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 1546/88 skal fortolkes saaledes, at det eventuelt skyldige afgiftsbeloeb ved anvendelsen af formel A for det foerste er det beloeb, maelkeproducenten objektivt skylder som foelge af en faktisk overskridelse af hans referencemaengde, selv om det noejagtige beloeb foerst fastlaegges efter en kontrol af de leverede maengder, og for det andet forfalder paa det i den paagaeldende bestemmelse fastsatte tidspunkt, nemlig senest tre maaneder efter udloebet af hver tolvmaaneders-periode, dvs. den foelgende 30. juni.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

31 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

(Anden Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Hessisches Finanzgericht, Kassel, ved kendelse af 26. marts 1996, for ret:

Artikel 15, stk. 4, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68, skal fortolkes saaledes, at det eventuelt skyldige afgiftsbeloeb ved anvendelsen af formel A for det foerste er det beloeb, maelkeproducenten objektivt skylder som foelge af en faktisk overskridelse af hans referencemaengde, selv om det noejagtige beloeb foerst fastlaegges efter en kontrol af de leverede maengder, og for det andet forfalder paa det i den paagaeldende bestemmelse fastsatte tidspunkt, nemlig senest tre maaneder efter udloebet af hver tolvmaaneders-periode, dvs. den foelgende 30. juni.