ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for et tostrenget system for tilrettelæggelse af markedet for hasardspil, hvorved visse typer af disse spil henhører under den statslige monopolordning, mens andre henhører under ordningen med koncessioner og tilladelser til foranstaltning af hasardspil, når den forelæggende ret har fastslået, at de bestemmelser, der begrænser den frie udveksling af tjenesteydelser, reelt og på en sammenhængende og systematisk måde forfølger de formål, som den berørte medlemsstat har påberåbt sig.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/14

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 28. februar 2018 — Comune di Castelbellino mod Regione Marche m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche — Italien)

(Sag C-117/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 2011/92/EU - artikel 4, stk. 2 og 3, og bilag I-III - vurdering af indvirkningen på miljøet - tilladelse til at udføre arbejder i et biogasanlæg til elproduktion uden en indledende undersøgelse af behovet for at foretage en vurdering af indvirkningen på miljøet - annullation - efterfølgende lovliggørelse af tilladelsen på grundlag af nye bestemmelser i national ret uden indledende undersøgelse af behovet for at foretage en vurdering af indvirkningen på miljøet))

(2018/C 142/19)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Comune di Castelbellino

Sagsøgte: Regione Marche, Ministero per i beni e le attività culturali, Ministero dell'Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Regione Marche Servizio Infrastrutture Trasporti Energia — P.F. Rete Elettrica Regionale og Provincia di Ancona

Procesdeltager: Società Agricola 4 C S.S.

Konklusion

Såfremt et projekt, der skal øge kapaciteten af et elproduktionsanlæg som det i hovedsagen omhandlede, ikke er blevet undergivet en indledende undersøgelse af behovet for at foretage en vurdering af indvirkningen på miljøet i henhold til nationale bestemmelser, der efterfølgende er blevet erklæret uforenelige i denne henseende med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, kræver EU-retten, at medlemsstaterne bringer de ulovlige følgevirkninger af denne tilsidesættelse til ophør, og er ikke til hinder for, at dette anlæg, efter at projektet er blevet gennemført, gøres til genstand for en ny undersøgelsesprocedure fra de kompetente myndigheders side med henblik på at kontrollere, om det overholder kravene i dette direktiv, og eventuelt undergive det en vurdering af indvirkningen på miljøet, forudsat at de nationale bestemmelser, der tillader denne lovliggørelse, ikke giver de berørte anledning til at omgå EU-reglerne eller til at undlade at anvende dem. Der skal også tages hensyn til anlæggets indvirkning på miljøet siden projektets gennemførelse. Disse myndigheder kan på grundlag af de nationale bestemmelser, der er gældende på det tidspunkt, hvor de skal træffe afgørelse, anse en sådan vurdering af indvirkningen på miljøet for ikke at være nødvendig, for så vidt som disse bestemmelser er forenelige med dette direktiv.

(1) EUT C 221 af 10.7.2017.
2)

§ 5, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, for så vidt som den uden yderligere betingelser giver ansættelseskontraktens parter mulighed for ved aftale indgået under ansættelsen uden tidsmæssig begrænsning at udsætte det aftalte tidspunkt for ansættelsesforholdets ophør som følge af den almindelige pensionsalders indtræden, eventuelt også flere gange, alene af den grund, at arbejdstageren som følge af den almindelige pensionsalders indtræden har ret til alderspension.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/15

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 28. februar 2018 — Collect Inkasso OÜ m.fl. mod Rain Aint m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tartu Maakohus — Estland)

(Sag C-289/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - samarbejde på det civil- og handelsretlige område - forordning (EF) nr. 805/2004 - europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav - betingelser for attestering - mindstestandarder for retssager om ubestridte krav - skyldners rettigheder - manglende angivelse af adressen på den instans, ved hvilken kravet kan bestrides, eller en sag til prøvelse af afgørelsen kan anlægges))

(2018/C 142/20)

Processprog: estisk

Den forelæggende ret

Tartu Maakohus

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Collect Inkasso OÜ, ITM Inkasso OÜ og Bigbank AS

Sagsøgte: Rain Aint, Lauri Palm, Raiko Oikimus, Egle Noor og Artjom Konjarov

Konklusion

Artikel 17, litra a), og artikel 18, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav skal fortolkes således, at en retsafgørelse, som er blevet truffet, uden at debitor er blevet informeret om adressen på den retsinstans, over for hvilken der kan gøres indsigelse, for hvilken der kan gives møde, eller i givet fald for hvilken der kan anlægges sag til prøvelse af denne afgørelse, ikke kan attesteres som europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument.

(1) EUT C 249 af 31.7.2017.
1)

Artikel 2, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at virksomhed som den i hovedsagen omhandlede — med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse af de relevante faktiske forhold — der består i, at et selskab udfører visse offentlige opgaver i henhold til en aftale indgået mellem selskabet og en kommune, udgør en levering af ydelser, der leveres mod vederlag, og er merværdiafgiftspligtig i medfør af denne bestemmelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 123/6

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 8. februar 2018 — Lloyd’s of London mod Agenzia Regionale per la Protezione dell’Ambiente della Calabria (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale Calabria — Italien)

(Sag C-144/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter - artikel 49 TEUF og 56 TEUF - direktiv 2004/18/EF - udelukkelsesgrunde for deltagelse i en udbudsprocedure - forsikringstjenester - deltagelse af flere syndikater af Lloyd’s of London i samme udbudsprocedure - bud underskrevet af Lloyd’s of Londons generalagent for det pågældende land - gennemsigtighedsprincippet, ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling - proportionalitet))

(2018/C 123/07)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale Calabria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lloyd’s of London

Sagsøgt: Agenzia Regionale per la Protezione dell’Ambiente della Calabria

Konklusion

Gennemsigtighedsprincippet, ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling, som følger af artikel 49 TEUF og 56 TEUF og er indeholdt i artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som ikke giver mulighed for at udelukke to af Lloyd’s syndikater fra at deltage i samme offentlige udbud af forsikringstjenester, alene fordi begge deres bud er underskrevet af Lloyd’s generalagent for denne medlemsstat, men som derimod giver mulighed for at udelukke dem, hvis det på grundlag af uigendrivelige beviser fremstår, at deres bud ikke er udarbejdet uafhængigt.

(1) EUT C 213 af 3.7.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/5

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 31. januar 2018 — Paweł Hofsoe mod LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Okręgowy w Szczecinie — Polen)

(Sag C-106/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - forordning (EU) nr. 1215/2012 - artikel 11, stk. 1, litra b), og artikel 13, stk. 2 - kompetence i forsikringssager - anvendelsesområde ratione personae - begrebet »skadelidte« - erhvervsdrivende i forsikringsbranchen - ikke omfattet))

(2018/C 112/07)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Szczecinie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Paweł Hofsoe

Sagsøgt: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster AG

Konklusion

Artikel 13, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, sammenholdt med denne forordnings artikel 11, stk. 1, litra b), skal fortolkes således, at den ikke kan påberåbes af en fysisk person, som navnlig driver virksomhed med at gøre erstatningskrav gældende over for forsikringsgivere, og som påberåber sig en aftale om overdragelse af krav indgået med ofret for en trafikulykke i en sag mod skadevolderens ansvarsforsikringsselskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor den skadelidte har bopæl, ved en domstol i denne sidstnævnte medlemsstat.

(1) EUT C 202 af 26.6.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 83/6

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 18. januar 2018 — INEOS Köln GmbH mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-58/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - miljø - Den Europæiske Unions ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner - direktiv 2003/87/EF - artikel 10a - midlertidige regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter - perioden 2013-2020 - afgørelse 2011/278/EU - artikel 3, litra h) - begrebet »procesemissionsdelinstallation« - emissioner fra forbrænding af ufuldstændigt oxideret kulstof - flydende restprodukter - ikke omfattet))

(2018/C 083/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: INEOS Köln GmbH

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 3, litra h), i Kommissionens afgørelse 2011/278/EU af 27. april 2011 om fastlæggelse af midlertidige EU-regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter i henhold til artikel 10a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som udelukker drivhusgasemissioner, der stammer fra forbrænding af ufuldstændigt oxideret kulstof i flydende form, fra begrebet »procesemissionsdelinstallation«.

(1) EUT C 144 af 8.5.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 83/5

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 18. januar 2018 — Frédéric Jahin mod Ministre de l'Économie et des Finances og Ministre des Affaires sociales et de la Santé (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-45/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - artikel 63 TEUF og 65 TEUF - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 11 - opkrævninger af indtægter af kapital som led i finansieringen af en medlemsstats sociale sikring - fritagelse for statsborgere i Den Europæiske Union, som er tilknyttet en social sikringsordning i en anden medlemsstat - fysiske personer, som er tilknyttet en social sikringsordning i et tredjeland - forskellig behandling - restriktion - berettigelse))

(2018/C 083/07)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Frédéric Jahin

Sagsøgte: Ministre de l'Économie et des Finances og Ministre des Affaires sociales et de la Santé

Konklusion

Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en statsborger fra denne medlemsstat, som er bosat i et tredjeland, der ikke er en medlemsstat i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) eller Det Schweiziske Forbund, og som dér er tilknyttet en social sikringsordning, i den pågældende medlemsstat er underlagt opkrævninger på kapitalindkomst i henhold til et bidrag til den sociale sikringsordning, som er indført herved, skønt en statsborger i Unionen, som henhører under en social sikringsordning i en anden medlemsstat, er fritaget herfra på grund af det i artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger fastsatte princip om, at kun én medlemsstats lovgivning finder anvendelse.

(1) EUT C 121 af 18.4.2017.
Sag C-537/17: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 31. maj 2018 — Claudia Wegener mod Royal Air Maroc SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Berlin — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — lufttransport — forordning (EF) nr. 261/2004 — artikel 3, stk. 1 — anvendelsesområde — begrebet »direkte tilsluttede flyforbindelser« — flyafgang fra en lufthavn, der er beliggende på en medlemsstats område, med flyforbindelse til en lufthavn, der er beliggende på et tredjelands område, når det endelige bestemmelsessted er en anden lufthavn i dette tredjeland)

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 31. maj 2018 — Claudia Wegener mod Royal Air Maroc SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-537/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — lufttransport — forordning (EF) nr. 261/2004 — artikel 3, stk. 1 — anvendelsesområde — begrebet »direkte tilsluttede flyforbindelser« — flyafgang fra en lufthavn, der er beliggende på en medlemsstats område, med flyforbindelse til en lufthavn, der er beliggende på et tredjelands område, når det endelige bestemmelsessted er en anden lufthavn i dette tredjeland)«

Den forelæggende ret

Landgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Claudia Wegener

Sagsøgt: Royal Air Maroc SA

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 skal fortolkes således, at denne forordning finder anvendelse på en passagertransport, der foretages i henhold til en samlet reservation, og som mellem afrejsen fra en lufthavn, der er beliggende på en medlemsstats område, og ankomsten i en lufthavn, der er beliggende på et tredjelands område, omfatter en planlagt mellemlanding uden for Unionen med et flyskift.

( 1 ) – EUT C 424 af 11.12.2017.
2)

I tilfælde af, at det i punkt 1 fastslåede traktatbrud fortsat består på datoen for afsigelsen af denne dom, pålægges det Den Italienske Republik at betale Europa-Kommissionen en tvangsbøde på 30112500 EUR pr. halvårs forsinkelse med gennemførelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme dom af 19. juli 2012, Kommissionen mod Italien (C-565/10, ikke trykt i Sml., EU:C:2012:476), regnet fra afsigelsen af denne dom og indtil den fuldstændige opfyldelse af dom af 19. juli 2012, Kommissionen mod Italien (C-565/10, ikke trykt i Sml., EU:C:2012:476), idet bødens faktiske beløb skal beregnes ved udløbet af hver seks-måneders-periode ved nedsættelse af det samlede beløb vedrørende hver af disse perioder med en procentdel svarende til den andel, som udgør det antal personækvivalenter i byområder, hvis kloaknet og rensning af byspildevand er blevet bragt i overensstemmelse med dom af 19. juli 2012, Kommissionen mod Italien (C-565/10, ikke trykt i Sml., EU:C:2012:476) ved udløbet af den betragtede periode, i forhold til antallet af personækvivalenter i byområder, som ikke råder over sådanne kloaknet og en sådan rensning af byspildevand på datoen for afsigelsen af denne dom.
Sag C-229/17: Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 17. maj 2018 — Evonik Degussa GmbH mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — miljø — ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Den Europæiske Union — gratistildeling — direktiv 2003/87/EF — artikel 10a — bilag I — afgørelse 2011/278/EU — punkt 2 i bilag I — fastsættelse af produktbenchmark — produktion af hydrogen — systemgrænser for produktbenchmarket for hydrogen — proces til separation af hydrogen fra en højkaloriegasstrøm, der allerede indeholder hydrogen)

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 17. maj 2018 — Evonik Degussa GmbH mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-229/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — miljø — ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Den Europæiske Union — gratistildeling — direktiv 2003/87/EF — artikel 10a — bilag I — afgørelse 2011/278/EU — punkt 2 i bilag I — fastsættelse af produktbenchmark — produktion af hydrogen — systemgrænser for produktbenchmarket for hydrogen — proces til separation af hydrogen fra en højkaloriegasstrøm, der allerede indeholder hydrogen)«

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Evonik Degussa GmbH

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Punkt 2 i bilag I til i Kommissionens afgørelse 2011/278/EU af 27. april 2011 om fastlæggelse af midlertidige EU-regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter i henhold til artikel 10a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF skal fortolkes således, at en proces som den i hovedsagen omhandlede, der ikke producerer hydrogen ved kemisk syntese, men udelukkende isolerer dette stof, som allerede er indeholdt i en gasblanding, ikke falder inden for systemgrænserne for produktbenchmarket for hydrogen. Det ville kun være anderledes, hvis denne proces for det første vedrørte »produktion af hydrogen« som omhandlet i bilag I til Europa Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/29/EF af 23. april 2009, og hvis den for det andet var teknisk forbundet hermed.

( 1 ) – EUT C 256 af 7.8.2017.
Sag C-30/17: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. maj 2018 — Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu mod Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen) (Præjudiciel forelæggelse — fiskale bestemmelser — punktafgifter — direktiv 92/83/EØF — artikel 3, stk. 1 — alkohol og alkoholholdige drikkevarer — øl — aromatiseret øl — Plato-grad — beregningsmåde)

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. maj 2018 — Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu mod Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-30/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — fiskale bestemmelser — punktafgifter — direktiv 92/83/EØF — artikel 3, stk. 1 — alkohol og alkoholholdige drikkevarer — øl — aromatiseret øl — Plato-grad — beregningsmåde)«

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dyrektor Izby Celnej w Poznaniu

Sagsøgt: Kompania Piwowarska S.A. w Poznaniu

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer skal fortolkes således, at der ved fastsættelsen af afgiftsgrundlaget for aromatiseret øl ved hjælp af Plato-skalaen skal ske medregning af tørstoffet i stamurten, uden at de aromastoffer og den sukkeropløsning, der tilsættes efter gæringens afslutning, skal medregnes.

( 1 ) – EUT C 161 af 22.5.2017.
Sag C-34/17: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. april 2018 — Eamonn Donnellan mod The Revenue Commissioners (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court (Irland) — Irland) (Præjudiciel forelæggelse — gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer — direktiv 2010/24/EU — artikel 14 — adgang til effektive retsmidler — Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — artikel 47 — den bistandssøgte myndigheds mulighed for at afslå bistand til inddrivelse, fordi fordringen ikke er blevet behørigt meddelt)

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. april 2018 — Eamonn Donnellan mod The Revenue Commissioners (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court (Irland) — Irland)

(Sag C-34/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer — direktiv 2010/24/EU — artikel 14 — adgang til effektive retsmidler — Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — artikel 47 — den bistandssøgte myndigheds mulighed for at afslå bistand til inddrivelse, fordi fordringen ikke er blevet behørigt meddelt)«

Den forelæggende ret

High Court (Irland)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eamonn Donnellan

Sagsøgt: The Revenue Commissioners

Konklusion

Artikel 14, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 2010/24 af 16. marts 2010 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger, sammenholdt med chartrets artikel 47, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at en myndighed i en medlemsstat afslår eksekution af en anmodning om inddrivelse af en fordring vedrørende en bøde, der er pålagt i en anden medlemsstat, såsom den i hovedsagen omhandlede, under henvisning til, at den afgørelse, der pålægger denne bøde, ikke blev behørigt meddelt den pågældende, før anmodningen om inddrivelse blev fremsat for nævnte myndighed under anvendelse af dette direktiv.

( 1 ) – EUT C 104 af 3.4.2017.