ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Institutionernes retsakter - direktiver - direkte virkning - betingelser - direktivets hjemmel - ingen betydning

(EF-traktaten, art. 100 A (efter aendring nu art. 95 EF))

2 Institutionernes retsakter - direktiver - direkte virkning - betingelser - en medlemsstats meddelelse i henhold til traktatens artikel 100 A, stk. 4 (efter aendring nu artikel 95, stk. 4-9, EF) - ingen betydning - ingen bekraeftelse fra Kommissionen - ingen betydning

(EF-traktaten, art. 100 A, stk. 4 (efter aendring nu art. 95, stk. 4-9, EF))

Sammendrag

1 Et direktiv kan have direkte virkning, selv om det er udstedt i medfoer af traktatens artikel 100 A (efter aendring nu artikel 95 EF), og selv om artikel 100 A, stk. 4, giver medlemsstaterne adgang til at anmode om en undtagelse fra gennemfoerelsen af direktivet. Om et direktiv generelt kan have direkte virkning, kan ikke afhaenge af direktivets hjemmel, men kan kun bero paa dets egne kendetegn.

2 Det har ikke betydning for den direkte virkning af et direktiv, hvis gennemfoerelsesfrist er udloebet, at en medlemsstat har givet meddelelse i henhold til traktatens artikel 100 A, stk. 4 (efter aendring nu artikel 95, stk. 4-9, EF), med henblik paa at faa bekraeftet nationale undtagelsesbestemmelser fra direktivet, og dette gaelder, selv om Kommissionen har undladt at reagere paa en saadan meddelelse.

Fremgangsmaaden i henhold til traktatens artikel 100 A, stk. 4, skal sikre, at ingen medlemsstat kan anvende nationale bestemmelser, som er undtagelser fra de harmoniserede regler, uden at have opnaaet Kommissionens bekraeftelse. Der opstilles i artiklen ingen frist, inden for hvilken Kommissionen skal tage stilling til de nationale bestemmelser, der er meddelt den. At der ikke gaelder en frist paa omraadet, kan imidlertid ikke fritage Kommissionen fra sin forpligtelse til, inden for sine ansvarsomraader, at handle med den fornoedne omhu. En manglende omhu fra Kommissionens side efter en meddelelse, som en medlemsstat har givet i henhold til artikel 100 A, stk. 4, kan saaledes udgoere en tilsidesaettelse af de forpligtelser, der paahviler Kommissionen, men en saadan tilsidesaettelse kan dog ikke have betydning for den fuldstaendige anvendelse af et direktiv.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnaermelse af lovgivningerne - varemaerker - direktiv 89/104 - mere omfattende beskyttelse af varemaerket i forhold til varer eller tjenesteydelser af anden art - betingelser - renommeret varemaerke i medlemsstaten - begreb - kriterier ved vurderingen heraf

(Raadets direktiv 89/104, art. 5, stk. 2)

Sammendrag

$$Artikel 5, stk. 2, i foerste direktiv 89/104 om varemaerker, som tillaegger et registreret varemaerke en mere omfattende beskyttelse i forhold til varer eller tjenesteydelser af anden art, saafremt varemaerket for det foerste er renommeret i medlemsstaten, og det for det andet bevises, at varemaerket skades uden skellig grund, skal fortolkes saaledes, at et registreret varemaerke for at opfylde betingelsen vedroerende renomméet skal vaere kendt af en betydelig del af den offentlighed, der er relevant for de varer eller tjenesteydelser, der er daekket af maerket. Ved undersoegelsen af denne betingelse skal den nationale ret tage hensyn til alle sagens relevante omstaendigheder, saaledes navnlig varemaerkets markedsandel, intensiteten, den geografiske udstraekning og varigheden af brugen af varemaerket samt stoerrelsen af de investeringer, som virksomheden har foretaget for at fremme varemaerket. I territorial henseende er denne betingelse opfyldt, naar renomméet foreligger inden for en vaesentlig del af en medlemsstats omraade, hvorved bemaerkes, at det i mangel af naermere uddybning i faellesskabsbestemmelsen ikke kan kraeves, at renomméet omfatter »hele« medlemsstatens omraade.

Inden for Benelux-omraadet er det foelgelig tilstraekkeligt, at varemaerket er kendt af en betydelig del af den relevante offentlighed inden for en vaesentlig del af dette omraade, hvilket i givet fald kan svare til en del af et af de lande, der indgaar heri.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik - mandlige og kvindelige arbejdstagere - lige loen - udbetaling af en fratraedelsesgodtgoerelse til arbejdstagere, som siger op efter foedslen af et barn paa grund af mangelen paa boernepasningsinstitutioner - nedsat godtgoerelse i forhold til den, der udbetales til arbejdstagere, hvis opsigelse beror paa en vaesentlig grund, der har forbindelse med arbejdsvilkaarene i virksomheden eller med arbejdsgiverens handlemaade - indirekte forskelsbehandling - foreligger ikke - boerneinstitutionerne af offentlig eller privat karakter - uden betydning

(EF-traktaten, art. 119 (EF-traktatens art. 117-120 er blevet erstattet af art. 136 EF - 143 EF))

Sammendrag

$$Traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 117-120 er blevet erstattet af artikel 136 EF - 143 EF) er ikke til hinder for en national ordning, hvorefter der betales en fratraedelsesgodtgoerelse til arbejdstagere, som bringer deres arbejdsforhold til ophoer inden det aftalte tidspunkt for at passe deres boern paa grund af mangelen paa boerneinstitutioner, og hvorefter denne godtgoerelse nedsaettes i forhold til den godtgoerelse, som udbetales for samme ansaettelsesperiode til arbejdstagere, hvis opsigelse beror paa en vaesentlig grund, der har forbindelse med arbejdsvilkaarene i virksomheden eller med arbejdsgiverens handlemaade.

Den omstaendighed, at arbejdstagere, som fratraeder paa grund af en foedsel, ikke kan faa udbetalt den fulde fratraedelsesgodtgoerelse, er ikke en foranstaltning, som indebaerer en indirekte forskelsbehandling af disse, naar den ikke stiller dem ringere end andre arbejdstagere, der befinder sig i den samme eller en tilsvarende situation som dem. De grupper, som i den forbindelse boer sammenlignes, er de arbejdstagere, som siger op paa grund af en foedsel, paa den ene side, og dem, som siger op uden at have en vaesentlig grund dertil, paa den anden side, og ikke de arbejdstagere, hvis opsigelse beror paa en vaesentlig grund, der har forbindelse med arbejdsvilkaarene i virksomheden eller med arbejdsgiverens handlemaade, da den situation, som foreligger for den sidstnaevnte gruppe, og som goer det umuligt at fortsaette arbejdet, har en anden karakter og baggrund end den situation, som arbejdstagere, der fratraeder paa grund af en foedsel, befinder sig i.

Den omstaendighed, at stoerstedelen af boernehaverne i den paagaeldende medlemsstat drives af det offentlige eller med offentlig oekonomisk stoette, er i denne forbindelse uden betydning.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Annullationssoegsmaal - annullationsdom - raekkevidde - pligt til at foretage en fornyet undersoegelse af en beslutning, der ligner den annullerede retsakt, men ikke har vaeret genstand for et soegsmaal - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 176 (nu art. 233 EF))

2 Annullationssoegsmaal - frister - beslutning ikke anfaegtet inden for fristen - retssikkerhed - pligt for institutionen til at foretage en fornyet undersoegelse, saafremt lignende beslutninger annulleres - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 173 (efter aendring nu art. 230 EF))

Sammendrag

1 Selv om traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF) paalaegger den institution, der har vedtaget en retsakt, som er blevet annulleret af Faellesskabets retsinstanser, at undgaa, at enhver retsakt, der skal traede i stedet for den annullerede retsakt, er behaeftet med de samme ugyldighedsgrunde som dem, der er fastslaaet i dommen om annullation, indebaerer bestemmelsen ikke, at institutionen paa anmodning af adressater for identiske eller lignende beslutninger, der ikke selv har anlagt sag, skal foretage en fornyet undersoegelse af de paagaeldende beslutninger, der haevdes at vaere ugyldige af samme grund.

Raekkevidden af en dom om annullation er nemlig begraenset i to henseender:

- Eftersom Faellesskabets retsinstanser i annullationssoegsmaal ikke kan traeffe afgoerelse ultra petita, kan en annullation ikke gaa ud over sagsoegerens paastande.

- Den absolutte retskraft, som en dom om annullation fra en af Faellesskabets retsinstanser har, knytter sig ganske vist til saavel dommens konklusion som de praemisser, der udgoer det noedvendige grundlag herfor, men den kan ikke medfoere en annullation af en retsakt, der er behaeftet med samme ugyldighedsgrund, men ikke er indbragt for Faellesskabets retsinstanser til proevelse.

2 En beslutning, der ikke er anfaegtet af adressaten inden for den i traktatens artikel 173 (efter aendring nu artikel 230 EF) fastsatte frist, bliver endelig i forhold til denne. Soegsmaalsfristerne skal vaerne om retssikkerheden, saaledes at det undgaas, at faellesskabsretsakter, der affoeder retsvirkninger, kan anfaegtes i ubegraenset tid. Retssikkerhedsprincippet er til hinder for, at en institution, der har truffet flere lignende individuelle beslutninger, hvorved der paalaegges boeder, inden for rammerne af en faelles procedure, saafremt kun nogle af adressaterne har anlagt sag og opnaaet en annullation af de beslutninger, der vedroerer dem, har pligt til paa andre adressaters anmodning paa baggrund af praemisserne i dommen om annullation at foretage en fornyet undersoegelse af lovligheden af de beslutninger, der ikke er blevet anfaegtet, og vurdere, om de betalte boeder paa grundlag af en saadan undersoegelse skal tilbagebetales.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsaetningsafgifter - det faelles mervaerdiafgiftssystem - fritagelser i henhold til sjette direktiv - »institution« eller »organ« i henhold til direktivets artikel 13, punkt A, stk. 1 - begreber - fysiske personer, der driver en virksomhed - omfattet

(Raadets direktiv 77/388, art. 13, punkt A, stk. 1)

Sammendrag

$$Det kan ikke udledes af den omstaendighed, at artikel 13, punkt A, stk. 1, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter indeholder forskellige betegnelser for de i bestemmelsen naevnte erhvervsdrivende, at de afgiftsfritagelser, der er fastsat ved denne bestemmelse, er forbeholdt juridiske personer i de tilfaelde, hvor bestemmelsen udtrykkeligt henviser til en transaktion, der udfoeres af en »institution« eller et »organ«, mens fritagelserne i de andre tilfaelde ogsaa kunne kraeves af fysiske personer. Det indgaar utvivlsomt i begreberne »institution« og »organ«, at der eksisterer en individualiseret enhed, der udfoerer en saerlig funktion. Disse betingelser opfyldes imidlertid ikke kun af juridiske personer, men ogsaa af en eller flere fysiske personer, der driver en virksomhed.

Det foelger heraf, at den ovennaevnte bestemmelse skal fortolkes saaledes, at udtrykkene »andre lignende behoerigt anerkendte institutioner« og »andre organer, der er anerkendt af den paagaeldende medlemsstat som foretagender af almennyttig karakter«, som henholdsvis findes i litra b) og litra g) i denne bestemmelse, ikke udelukker fysiske personer, der driver en virksomhed, fra afgiftsfritagelsen.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnaermelse af lovgivningerne - bortskaffelse af olieaffald - direktiv 75/439 - medlemsstaterne forpligtet til at prioritere behandlingen af olieaffald ved regenerering - graenser - tekniske, oekonomiske og organisatoriske hensyn - begreb

(Raadets direktiv 75/439, art. 3, stk. 1)

Sammendrag

$$Det fremgaar af artikel 3, stk. 1, i direktiv 75/439 om bortskaffelse af olieaffald, som aendret ved direktiv 87/101, at faellesskabslovgiver med henvisningen til »tekniske, oekonomiske og organisatoriske hensyn« ikke har villet fastsaette undtagelser, der kun omfatter en generel gennemfoerelsesbestemmelse, men definere anvendelsesomraadet og indholdet af en positiv forpligtelse til at prioritere regenerering af olieaffald.

Bestemmelsen maa opfattes som et udtryk for proportionalitetsprincippet, hvilket indebaerer, at medlemsstaterne er forpligtet til at traeffe passende foranstaltninger, som staar i rimeligt forhold til det formaal, som er, at behandlingen af olieaffald ved regenerering prioriteres, i den forstand, at graensen for den positive forpligtelse er, at saadanne tekniske, oekonomiske og organisatoriske hensyn goer sig gaeldende. Definitionen af disse hensyn henhoerer i oevrigt ikke under medlemsstaternes enekompetence.

En medlemsstat, som paa trods af, at der var en raekke foranstaltninger, der kunne bidrage til at naa det ovenfor naevnte maal, der forfoelges med direktiv 75/439, som aendret, og som ud fra et teknisk, oekonomisk og organisatorisk synspunkt kunne vedtages, men som ikke har truffet nogen af de paagaeldende foranstaltninger, men tvaertimod er ophoert med at anvende en af dem og ikke paa anden passende vis har forsoegt at naa det paagaeldende maal, overholder ikke den naevnte forpligtelse.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Praejudicielle spoergsmaal - Domstolens kompetence - graenser - aabenbart irrelevante spoergsmaal og hypotetiske spoergsmaal forelagt i en sammenhaeng, som udelukker en saglig korrekt besvarelse

(EF-traktaten, art. 177 (nu art. 234 EF))

2 Nye medlemsstaters tiltraedelse af Faellesskaberne - OEstrig - Finland - Sverige - fri bevaegelighed for personer, tjenesteydelser og kapital - overgangsforanstaltninger for OEstrig - gaeldende lovgivning om sekundaerboliger - begrebet »gaeldende lovgivning«

(Tiltraedelsesakten af 1994, art. 70)

Sammendrag

1 Den formodning om relevans, som er knyttet til spoergsmaal, der forelaegges af nationale domstole til praejudiciel afgoerelse, kan kun afvises i helt saerlige tilfaelde, naar det klart fremgaar, at den oenskede fortolkning af faellesskabsretten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller naar problemet er af hypotetisk karakter, og Domstolen ikke raader over de faktiske og retlige oplysninger, som er noedvendige for, at den kan give en saglig korrekt besvarelse af de stillede spoergsmaal. Bortset fra saadanne tilfaelde er Domstolen principielt forpligtet til at traeffe afgoerelse om praejudicielle spoergsmaal, der vedroerer fortolkningen af bestemmelser i faellesskabsretten.

2 Begrebet gaeldende lovgivning i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 70 i tiltraedelsesakten af 1994, ifoelge hvilken Republikken OEstrig kan opretholde sin gaeldende lovgivning om sekundaerboliger i fem aar fra tiltraedelsen, omfatter bestemmelser, der er vedtaget efter tiltraedelsestidspunktet, og som i det vaesentlige er identiske med den lovgivning, der var i kraft paa dette tidspunkt, eller som alene lemper eller fjerner en hindring i den naevnte lovgivning for udoevelsen af rettigheder eller friheder efter faellesskabsretten.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik - mandlige og kvindelige arbejdstagere - lige loen - kollektiv overenskomst, hvorefter der ikke skal udbetales en saerlig aarlig bonus til personer, der er ansat i en stilling med beskaeftigelse i ubetydeligt omfang - bestemmelse, der rammer en betydeligt stoerre procentdel af kvinder end maend - ulovlig

(EF-traktaten, art. 119 (EF-traktatens art. 117-120 er blevet erstattet af art. 136 EF - 143 EF))

Sammendrag

$$Traktatens artikel 119 (traktatens artikel 117-120 er blevet erstattet af artikel 136 EF - 143 EF) skal fortolkes saaledes, at en bestemmelse i en kollektiv overenskomst om, at der ikke skal udbetales en saerlig aarlig bonus, der er omhandlet i den kollektive overenskomst - hvorved denne bestemmelse finder anvendelse uafhaengigt af arbejdstagerens koen, men rammer en betydeligt stoerre procentdel af kvinder end maend - til personer, der udoever loennet beskaeftigelse, som indebaerer en normal ugentlig arbejdstid paa mindre end 15 timer og et normalt vederlag, som ikke overstiger en vis broekdel af det maanedlige referencegrundlag, og som derfor er fritaget for pligten til socialforsikring, udgoer en indirekte forskelsbehandling paa grundlag af koen.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - tilnaermelse af lovgivningerne om veterinaerpolitimaessig kontrol - finansiering af sundhedsmaessig undersoegelse og kontrol af fersk koed - direktiv 85/73 - afgifternes stoerrelse - borgernes mulighed for at modsaette sig opkraevning af hoejere afgifter end de faste beloeb - ingen - betingelse - opkraevning af en saerafgift, som overstiger de faste beloeb - tilladelighed - betingelse - de paagaeldende kommunale myndigheders mulighed for fravigelse i opadgaaende retning - raekkevidde

(Raadets direktiv 85/73, art. 2, stk. 3, og bilaget, som aendret ved direktiv 93/118)

Sammendrag

$$En borger kan ikke modsaette sig, at der opkraeves hoejere afgifter end de faste beloeb, der er fastsat i kapitel I, nr. 1, i bilaget til direktiv 85/73 om finansiering af sundhedsmaessig undersoegelse og kontrol af fersk koed og fjerkraekoed, som aendret ved direktiv 93/118, i tilfaelde, hvor en medlemsstat ikke har gennemfoert direktivet inden for den fastsatte frist, idet afgifterne dog ikke maa overstige de faktiske omkostninger.

En medlemsstat kan, uden at yderligere betingelser skal vaere opfyldt, benytte sig af muligheden for i henhold til kapitel I, nr. 4, litra b), i bilaget til direktivet at opkraeve en saerafgift, som overstiger de faste beloeb, der er fastsat i kapitel I, nr. 1, alene med det forbehold, at saerafgiften ikke maa overstige de faktiske omkostninger.

En medlemsstat kan i tilfaelde, hvor den har delegeret befoejelsen til at opkraeve afgifter vedroerende sundhedsmaessig undersoegelse og kontrol af fersk koed til de kommunale myndigheder, efter direktivets artikel 2, stk. 3, opkraeve hoejere afgifter end EF-afgifterne, men kun i et omfang, der svarer til den paagaeldende kommunale myndigheds faktiske undersoegelsesudgifter.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevaegelighed for personer - etableringsfrihed - ligebehandling - direkte skatter - ekstraordinaer afgift paa omsaetning - ret til fradrag for virksomheder, der saelger medicinske specialiteter - kun fradragsret for omkostninger til forskningsvirksomhed afholdt i den afgiftsopkraevende stat - ulovlighed - begrundelse ud fra et tvingende alment hensyn - hensynet til en effektiv skattekontrol - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 52 (efter aendring nu art. 43 EF) og art. 58 (nu art. 48 EF))

Sammendrag

$$Traktatens artikel 52 (efter aendring nu artikel 43 EF) og 58 (nu artikel 48 EF) er til hinder for bestemmelser i en medlemsstat, som paa den ene side af virksomheder, der er etableret dér samt fremstiller og saelger medicinske specialiteter, opkraever en ekstraordinaer afgift paa omsaetningen, eksklusive skatter og afgifter, paa visse af disse medicinske specialiteter i det sidste skatteaar foer aaret for disse bestemmelsers vedtagelse, og paa den anden side kun giver disse virksomheder adgang til i afgiftsgrundlaget for denne afgift at fradrage de omkostninger, der er afholdt i samme skatteaar alene til forskningsvirksomhed i den afgiftsopkraevende stat, naar afgiften finder anvendelse paa virksomheder fra Faellesskabet, der er aktive i denne stat gennem filialer.

Et saadant skattefradrag, der maa antages navnlig at kunne virke til skade for virksomheder af sidstnaevnte art, der jo typisk ville have udviklet deres forskningsvirksomhed uden for den afgiftsopkraevende medlemsstats omraade, giver nemlig anledning til en forskelsbehandling, der ikke kan begrundes i det tvingende almene hensyn til en effektiv skattekontrol, naar de paagaeldende nationale bestemmelser fuldstaendigt afskaerer den skattepligtige virksomhed fra at foere bevis for, at omkostninger til forskning, som er gennemfoert i andre medlemsstater, virkelig er blevet afholdt.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Praejudicielle spoergsmaal - Domstolens kompetence - graenser - undersoegelse af en stoettes forenelighed med faellesmarkedet - ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 93 og 177 (nu henholdsvis art. 88 EF og art.234 EF))

2 Statsstoette - begreb - betalingslettelser for betaling af socialsikringsbidrag, der ydes skoensmaessigt til en virksomhed af et organ, der har til opgave at indkassere disse bidrag - omfattet - betingelser

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter aendring nu art. 87, stk. 1, EF))

Sammendrag

1 Traktaten forudsaetter med overladelsen ved artikel 93 (nu artikel 88 EF) til Kommissionen af den loebende undersoegelse og kontrollen med stoetteordninger, at konstateringen af en stoetteordnings eventuelle uforenelighed med faellesmarkedet skal ske under Domstolens kontrol og i henhold til en saerlig procedure, hvis gennemfoerelse paahviler Kommissionen. Domstolen har foelgelig ikke kompetence til at besvare et spoergsmaal vedroerende den ved den nationale ret omtvistede stoettes forenelighed med faellesmarkedet.

2 Begrebet stoette omfatter ikke blot positive ydelser som tilskud, men ligeledes indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og som dermed uden at vaere tilskud i egentlig forstand har samme karakter og virkninger. Naar et offentligt organ, der har til opgave at opkraeve socialsikringsbidrag, accepterer, at et saadant bidrag indbetales for sent, giver den derfor den paagaeldende virksomhed en vaesentlig oekonomisk fordel, idet det letter den de byrder, som en normal anvendelse af de sociale sikringsordninger giver anledning til.

Det fremgaar endvidere af ordlyden af traktatens artikel 92, stk. 1 (efter aendring nu artikel 87, stk. 1, EF), at generelle foranstaltninger, der ikke udelukkende begunstiger visse virksomheder eller visse produktioner, ikke henhoerer under denne bestemmelse. Naar derimod det organ, som yder finansiel stoette, raader over et skoen, der tillader det at vaelge de begunstigede og fastsaette betingelserne for interventionen, kan denne ikke antages at have en generel karakter.

Heraf foelger, at betalingslettelser med betaling af socialsikringsbidrag, der ydes skoensmaessigt til en virksomhed af et organ, hvis opgave det er at indkassere bidragene, udgoer statsstoette som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, saafremt den paagaeldende virksomhed henset til stoerrelsen af den oekonomiske fordel, den dermed opnaar, klart ikke kunne have opnaaet tilsvarende ydelser hos en privat kreditor, der i forhold til den indtog samme stilling som naevnte bidragsopkraevende organ.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskeri - bevarelse af havets ressourcer - kvoteordning for fiskeriet - fordeling mellem medlemsstaterne af fiskerimulighederne - forordning nr. 390/97 om fastsaettelse og fordeling af den andel af fangstmaengderne, der var disponibel for Faellesskabet for 1997 - beregning af Sveriges andel af fangstmaengderne for torsk - tilsidesaettelse af artikel 121 i tiltraedelsesakten af 1994 - foreligger ikke

(Tiltraedelsesakten af 1994, art. 121, stk. 1; Raadets forordning nr. 390/97, bilag I)

Sammendrag

Artikel 121, stk. 1, i akten vedroerende vilkaarene for Republikken OEstrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltraedelse udelukker ikke, at den heri fastsatte fordelingsnoegle, der afgoer, hvilken andel af fangstmaengderne der tildeles Kongeriget Sverige, anvendes paa fiskeri i henhold til aftaler mellem Faellesskabet og tredjelande, uanset om dette fiskeri finder sted i eller uden for faellesskabsfiskerifarvande. For saa vidt angaar det i tabellen i bestemmelsen naevnte fiskeri af torsk i omraade III b, c og d gaelder fordelingsnoeglen dog kun de fiskerimuligheder, der er disponible i faellesskabsfiskerifarvandene, og ikke den »kompensationstorsk«, som Faellesskabet har erhvervet fra tredjelande for at raade bod paa den reducering af andelen af de samlede tilladte fangstmaengder, der for visse medlemsstater fulgte af tiltraedelsesakten, selv om denne torsk maatte blive fanget i faellesskabsfiskerifarvandene.

Raadet har saaledes med rette i bilag I til forordning nr. 390/97 om fastsaettelse for 1997 af de samlede tilladte fangstmaengder for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande samt af visse betingelser for fiskeri af disse fangstmaengder alene beregnet Kongeriget Sveriges fangstkvote for torsk i omraade III b, c og d paa grundlag af den samlede tilladte fangstmaengde, der er tildelt af Den Internationale OEstersoe-fiskerikommission, uden at medtage de overfoersler af ressourcer, som »kompensationstorsken« udgoer.