Forenede sager C-501/12 – C-506/12, C-540/12 og C-541/12

Thomas Specht m.fl.

mod

Land Berlin

og

Bundesrepublik Deutschland

(anmodning om præjudicielle afgørelser indgivet af Verwaltungsgericht Berlin)

»Præjudiciel forelæggelse — socialpolitik — direktiv 2000/78/EF — ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv — artikel 2, artikel 3, stk. 1, litra c), og artikel 6, stk. 1 — direkte forskelsbehandling på grund af alder — tjenestemænds grundløn fastsat på grundlag af alder — overgangsordning — vedvarende forskelsbehandling — begrundelser — ret til erstatning — medlemsstatens ansvar — ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 19. juni 2014

Socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – direktiv 2000/78 – forbud mod forskelsbehandling på grund af alder – den nationale lovgivning om aflønning af tjenestemænds tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder – følger – pligt til med tilbagevirkende kraft at tilkende forskelsbehandlede tjenestemænd et beløb svarende til forskellen mellem den faktisk oppebårne løn og lønnen på det højeste løntrin i deres lønklasse – foreligger ikke – forpligtelser og beføjelser for den nationale ret, ved hvilken sagen er anlagt – pligt til at erstatte tab, som er forvoldt borgerne – betingelser – den forelæggende rets efterprøvelse

Socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – direktiv 2000/78 – forbud mod forskelsbehandling på grund af alder – overgangsordning for aflønning af tjenestemænd, som blev fastansat før ikrafttrædelsen af en ny lovgivning, der erstatter den tidligere lønordning, som indebærer en forskelsbehandling på grund af alder, selv om denne lønordning indebærer en forskelsbehandling – opretholdelse af visse forskelsbehandlende virkninger i en overgangsperiode med henblik på at sikre opretholdelsen af erhvervede rettigheder – lovlig

Socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – direktiv 2000/78 – forbud mod forskelsbehandling på grund af alder – national lovgivning, hvorefter grundløntrinnet for en tjenestemand inden for hver ansættelsesgruppe i forbindelse med vedkommendes ansættelse afgøres i forhold til den pågældendes alder – ulovlig – berettigelse – proportionalitet – foreligger ikke

Artikel 3, stk. 1, litra c), i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at bestemmelser om aflønning af tjenestemænd er omfattet af direktivets anvendelsesområde. Selv om artikel 153, stk. 5, TEUF fastsætter en undtagelse fra Unionens beføjelser på det socialpolitiske område, idet Unionen ikke har beføjelse til at gribe ind på dette område, bl.a. for så vidt angår lønforhold, skal der nemlig sondres mellem udtrykket »lønforhold« som omhandlet i denne artikel og udtrykket »lønvilkår« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra c), i direktiv 2000/78. Lønvilkårene indgår i beskæftigelsesvilkårene og omhandler ikke direkte fastsættelsen af lønniveauet. (jf. præmis 32, 34 og 37 samt domskonkl.1)

Artikel 2 og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de er til hinder for en national foranstaltning, hvorefter grundløntrinnet for en tjenestemand inden for hver ansættelsesgruppe i forbindelse med vedkommendes ansættelse afgøres i forhold til den pågældendes alder. Selv om anvendelsen af et kriterium om anciennitet generelt er hensigtsmæssig for at opnå det nævnte formål at belønne en tjenestemands erhvervserfaring, er den første indplacering i forbindelse med ansættelsen på et givet løntrin i en given lønklasse af en tjenestemand, der ikke har nogen erhvervserfaring alene begrundet i dennes alder. Den omstændighed, at indplaceringen af en tjenestemand på et grundløntrin ved tiltrædelsen fastsættes på grundlag af den pågældendes alder, går således ud over det, der er nødvendigt og hensigtsmæssigt for at opnå dette formål. (jf. præmis 48 og 50-52 samt domskonkl. 2)

Artikel 2 og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter omplaceringen i den nye lønordning af tjenestemænd, som var fastansatte før denne lovs ikrafttrædelse, og hvorefter disse tjenestemænd alene indplaceres på et løntrin i den nye ordning alene på grundlag af den grundløn, de oppebar i henhold til den tidligere lønordning – selv om denne lønordning indebærer en forskelsbehandling på grund af tjenestemandens alder – og den videre opstigning i et højere løntrin udelukkende afhænger af de erfaringsperioder, der er tilbagelagt fra denne lovs ikrafttræden. Den nationale lovgiver har ikke overskredet grænserne for sine beføjelser ved hverken at anse det for at være realistisk eller ønskværdigt at anvende den nye ordning om indplacering med tilbagevirkende kraft på alle fastansatte tjenestemænd eller at underlægge disse tjenestemænd en overgangsordning, som sikrede allerede fastansatte tjenestemænd samme lønniveau som tidligere, indtil den pågældende har erhvervet den erfaring, der i henhold til den nye lønordning kræves for at opnå en højere løn. Det kan under disse omstændigheder ikke kræves, at der skal foretages en individuel behandling af hvert enkelt konkrete tilfælde for efterfølgende og individuelt at fastlægge de tidligere tjenesteperioder, for så vidt som forvaltningen af den pågældende ordning fortsat skal være bæredygtig ud fra et teknisk og økonomisk synspunkt. (jf. præmis 78-80 og 86 samt domskonkl. 3)

Når en national lovgivning, der fastsætter omplaceringen i den nye lønordning af tjenestemænd, som var fastansatte før denne lovs ikrafttrædelse, ikke overholder direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, tilkommer det den nationale ret at drage de retlige konsekvenser heraf. Ligebehandlingsprincippet sikres nemlig kun ved, at personer tilhørende den kategori, som forskelsbehandles, indrømmes de samme rettigheder som de personer, der tilhører den privilegerede kategori. Eftersom der ikke foreligger regler, man kan henholde sig til i den nationale lovgivning, er det imidlertid ikke muligt at udpege en kategori af forskelsbehandlede tjenestemænd. Under sådanne omstændigheder hvor den nationale lovgivning om aflønning af tjenestemænd tilsidesætter princippet om forbud mod forskelsbehandling som på grund af alder kræver EU-retten, navnlig artikel 17 i direktiv 2000/78, således ikke, at forskelsbehandlede tjenestemænd med tilbagevirkende kraft tilkendes et beløb svarende til forskellen mellem den faktisk oppebårne løn og lønnen på det højeste løntrin i deres klasse. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om samtlige de i Domstolens praksis opstillede betingelser er opfyldt, for at medlemsstaten kan ifalde et ansvar ifølge EU-retten. (jf. præmis 94-96, 107 og 108 samt domskonkl. 4)