ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, idet den kræver, at private kontrolorganer inden for området for økologisk landbrug, som er godkendt i en anden medlemsstat, skal have et forretningssted i Tyskland, for at de kan udøve deres kontrolvirksomhed dér.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF, idet den udelukkende anvender overgangsbestemmelserne eller princippet om »velerhvervede rettigheder«, som gør det muligt for psykoterapeuter at opnå autorisation eller godkendelse uafhængigt af de gældende bestemmelser om den lovpligtige sygesikring, på psykoterapeuter, som har udøvet deres erhverv inden for den tyske lovpligtige sygesikringsordning, og idet den ikke har taget hensyn til tilsvarende eller lignende erhvervsmæssig beskæftigelse, der er udøvet af psykoterapeuter i andre medlemsstater.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/2

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 6. december 2007 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik

(Sag C-280/05) (1)

(Traktatbrud - statsstøtte - uforenelig med fællesmarkedet - forpligtelse til tilbagesøgning - manglende gennemførelse)

(2008/C 22/03)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Di Bucci og E. Righini, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved I.M. Braguglia, som befuldmægtiget, og avocat D. Del Gaizo)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2004/800/EF af 30. marts 2004 som i forhold til fællesmarkedet underkender en støtteordning gennemført af Italien vedrørende hastetiltag til støtte for beskæftigelsen i virksomheder i økonomiske vanskeligheder, undergivet et konkurssurrogat, og med mere end tusind ansatte (støtte nr. CR 62/2003 ex NN 7/2003 — Italien) (EUT L 352, s.10) — tilsidesættelse af pligten til inden for den fastsatte frist at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at tilbagesøge den støtte, som er blevet erklæret uforenelig med fællesmarkedet

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og 3 i Kommissionens beslutning 2004/800/EF af 30. marts 2004 vedrørende den statsstøtteordning om hastetiltag på beskæftigelsesområdet, som Italien har gennemført, idet den ikke inden for de fastsatte frister har truffet de nødvendige foranstaltninger med henblik på fra de begunstigede at tilbagesøge den statsstøtte, der ved denne beslutning blev erklæret for ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 229 af 17.9.2005.
3)

Artikel 7, stk. 4, i direktiv 92/12, som ændret ved direktiv 92/108, er ikke til hinder for, at lovgivningen i bestemmelsesmedlemsstaten, hvor punktafgiften er forfalden til betaling, således som direktivets artikel 9, stk. 3, giver mulighed for, foreskriver, at en privatperson, der personligt og til eget brug køber brændselsolie i en anden medlemsstat, hvor denne vare er overgået til forbrug, og selv transporterer varen til bestemmelsesmedlemsstaten ved hjælp af en atypisk transportform i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 9, stk. 3, skal have stillet sikkerhed for betaling af punktafgifter og skal medbringe et ledsagedokument samt et dokument, der attesterer denne sikkerhedsstillelse.
1)

Artikel 4, stk. 5, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, og bilag D, nr. 2, hertil skal fortolkes således, at individuel tilslutning, der som i hovedsagen består i, at der indlægges en ledning med henblik på tilslutning af en ejendoms hydrauliske anlæg til de faste vandforsyningsnet, er omfattet af vandforsyning som omhandlet i nævnte bilag således, at et offentligretligt organ, der handler i sin egenskab af offentlig myndighed, er en afgiftspligtig person med hensyn til denne transaktion.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 128/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. april 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik

(Sag C-337/05) (1)

(Traktatbrud - offentlige indkøb - direktiv 77/62/EØF og 93/36/EØF - tildeling af en offentlig kontrakt uden forudgående offentliggørelse - ingen udbudsprocedure - helikoptere af mærkerne Agusta og Agusta Bell)

(2008/C 128/03)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Recchia og X. Lewis, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved I.M. Braguglia, som befuldmægtiget, og avocat G. Fiengo)

Sagens genstand

Traktatbrud — Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb (EFT L 199, s. 1) og direktiv 77/62/EØF af 21. december 1976 — manglende bevisførelse for tilstedeværelsen af årsager, der kan give den ordregivende myndighed hjemmel til at benytte udbud efter forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse — indkøb af helikoptere af typen »Augusta« og »Augusta Bell« til brug for skovvagt, kystvagt, militærpoliti etc

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/52/EF af 13. oktober 1997, og tidligere Rådets direktiv 77/62/EØF af 21. december 1976 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, som ændret og suppleret ved Rådets direktiv 80/767/EØF af 22. juli 1980 og Rådets direktiv 88/295/EØF af 22. marts 1988, idet den har iværksat en praksis, der har eksisteret og været opretholdt længe, hvorefter Agusta SpA direkte tildeles aftaler vedrørende indkøb af helikoptere af mærkerne Agusta og Agusta Bell til dækning af behovene hos flere af den italienske stats militære og civile korps uden en udbudsprocedure og navnlig uden at følge de procedurer, der er fastsat i disse direktiver.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 281 af 12.11.2005.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 116/2

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. marts 2008 — Straffesag mod Ioannis Doulamis (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-446/05) (1)

(Artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 10 EF - national lovgivning, der forbyder reklame for tandplejeydelser)

(2008/C 116/03)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Bruxelles

Part i hovedsagen

Ioannis Doulamis

Procesdeltagere: Union des Dentistes et Stomatologistes de Belgique (UPR), Jean Totolidis

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de première instance de Bruxelles — fortolkning af EF-traktatens artikel 81, artikel 10, stk. 2, og artikel 3, stk. 1, litra g) — national lovgivning, der forbyder enhver form for reklame for tandlægevirksomhed

Konklusion

Artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra g) EF og artikel 10, stk. 2 EF, er ikke til hinder for en national lovgivning, såsom loven af 15. april 1958, der forbyder enhver og personer, der yder tandpleje inden for rammerne af et liberalt erhverv eller en tandlægepraksis, at gøre nogen som helst reklame for tandpleje.

(1) EUT C 48 af 25.2.2006.
1)

Begrebet »berørt« bruger eller virksomhed som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (»rammedirektivet«) og »berørt« part som omhandlet i direktivets artikel 16, stk. 3, skal fortolkes således, at dette kan omfatte ikke alene en (tidligere) stærk virksomhed på det relevante marked, der er genstand for en beslutning fra en national tilsynsmyndighed, truffet under en markedsanalyseprocedure som omhandlet i direktivets artikel 16, og som er adressat herfor, men også de brugere og konkurrerende virksomheder til en sådan virksomhed, som ikke selv er adressater for beslutningen, men hvis rettigheder påvirkes ugunstigt af beslutningen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 92/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. februar 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-132/05) (1)

(Traktatbrud - forordning (EØF) nr. 2081/92 - beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler - »Parmigiano Reggiano«-ost - anvendelse af betegnelsen »parmesan« - forpligtelse for en medlemsstat til ex officio at retsforfølge uretmæssig brug af en beskyttet oprindelsesbetegnelse)

(2008/C 92/03)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. de March, S. Grünheid og B. Martenczuk, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgeren: Den Tjekkiske Republik (ved T. Boček, som befuldmægtiget), Den Italienske Republik (ved I.M. Braguglia, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato G. Aiello)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland (ved M. Lumma og A. Dittrich, som befuldmægtigede, og Rechtsanwalt M. Loschelder)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Danmark (ved J. Molde, som befuldmægtiget), Republikken Østrig (ved E. Riedl, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 13, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (EFT L 208, s. 1) — manglende foranstaltninger til hindring af anvendelsen af betegnelsen »Parmesan« for varer, der ikke opfylder de for den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Parmigiano Reggiano« fastsatte betingelser

Konklusion

1) Forbundsrepublikken Tyskland frifindes.

2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.

3) Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Den Italienske Republik og Republikken Østrig bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 132 af 28.5.2005.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 79/2

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 31. januar 2008 — Centro Europa 7 Srl mod Ministero delle Comunicazioni e Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni og Direzione Generale Autorizzazioni e Concessioni Ministero delle Comunicazioni (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato, Italien)

(Sag C-380/05) (1)

(Fri udveksling af tjenesteydelser - elektronisk kommunikation - radio-/tv-spredningsvirksomhed - nye fælles rammebestemmelser - tildeling af radiofrekvenser)

(2008/C 79/02)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Centro Europa 7 Srl

Sagsøgte: Ministero delle Comunicazioni e Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Direzione Generale Autorizzazioni og Concessioni Ministero delle Comunicazioni

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Consiglio di Stato — fortolkning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) (EFT L 108, s. 21) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33) — fortolkning af artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention — medlemsstaternes pligt til at sikre adgang til netværker og opretholdelse af en mangfoldighed af operatører på markedet på området for radio- og tv-spredningsvirksomhed — nationale bestemmelser, der gør det muligt at tildele individuelle rettigheder til virksomheder, der ikke er udpeget i den nationale plan, som opregner hvilke virksomheder, der har fået tildelt koncessioner på tv-transmission, og som ikke gør det muligt for en virksomhed, der har fået tildelt en koncession inden for rammerne af den nationale plan, at udøve sin virksomhed

Konklusion

Artikel 49 EF og — fra deres ikrafttræden — artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet), artikel 5, stk. 1, artikel 5, stk. 2, andet afsnit, og artikel 7, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) samt artikel 4 i Kommissionens direktiv 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester skal fortolkes således, at de på området for radio-/tv-spredning er til hinder for en national lovgivning, som indebærer, at en udbyder, der er indehaver af en koncession, er ude af stand til at udøve sin sendevirksomhed, da han ikke har fået tildelt radiofrekvenser på grundlag af objektive, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og forholdsmæssige kriterier.

(1) EUT C 10 af 14.1.2006.
2)

Virkningerne af opførelsen af invaliditetsydelsen i afsnittet vedrørende »Det Forenede Kongerige«, litra d), i bilag IIa til Rådets forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved forordning nr. 647/2005, opretholdes for så vidt angår denne ydelses mobilitetsdel alene, for at der inden for en rimelig frist kan træffes de fornødne foranstaltninger til at sikre opførelsen af denne del i det nævnte bilag.
2)

Endvidere annulleres Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers afgørelse af 26. marts 2002 om ikke at give IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH's aktindsigt i visse dokumenter, som Kommissionen havde modtaget i forbindelse med en procedure, efter hvis afslutning denne institution afgav en positiv udtalelse om gennemførelsen af et industriprojekt på et fredet område i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter.
Artikel 43 EF skal fortolkes således, at kollektive kampskridt som dem, der er genstand for hovedsagen, der indledes for at tvinge en virksomhed, der har hjemsted i en bestemt medlemsstat, til at tilslutte sig en kollektiv overenskomst med en fagforening i denne stat og til at anvende de vilkår, der er fastsat i denne overenskomst, på arbejdstagerne i et af virksomhedens datterselskaber, der har hjemsted i en anden medlemsstat, er restriktioner som omhandlet i denne artikel.

Disse restriktioner kan i princippet begrundes med henvisning til et tvingende alment hensyn, såsom hensynet til beskyttelse af arbejdstagere, på den betingelse, at det godtgøres, at de er egnede til at sikre gennemførelsen af det pågældende mål, og at de ikke går videre end, hvad der er nødvendigt for at nå det.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 51/6

Domstolens dom (Store Afdeling) af 18. december 2007 — Skatteverket mod A (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Regeringsrätten — Sverige)

(Sag C-101/05) (1)

(Frie kapitalbevægelser - restriktion for kapitalbevægelser mellem medlemsstater og tredjelande - skat af kapitalindkomst - udbytte fra et selskab med hjemsted i en EØS-medlemsstat - fritagelse - udbytte fra et selskab med hjemsted i et tredjeland - fritagelse under forudsætning af, at der foreligger en beskatningsaftale med bestemmelse om informationsudveksling - effektiv skattekontrol)

(2008/C 51/09)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Regeringsrätten

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Skatteverket

Sagsøgt: A

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Regeringsrätten — fortolkning af artikel 56 EF og 58 EF — beskatning hos en skattepligtig person, der er bosiddende i en medlemsstat, af udbytte udloddet af et selskab, der har hjemsted i et tredjeland — nationale bestemmelser, hvorefter skattefritagelse for sådant udbytte er betinget af, at der med tredjelandet er indgået en beskatningsaftale, der indeholder en bestemmelse om informationsudveksling

Konklusion

Artikel 56 EF og 58 EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, hvorefter fritagelse for indkomstskat af udbytte, der udloddes i form af aktier i et datterselskab, kun kan indrømmes, hvis det udloddende selskab har hjemsted i en stat, der er medlem af EØS, eller i en stat, med hvilken beskatningsstaten har indgået en beskatningsaftale med bestemmelse om informationsudveksling, såfremt fritagelsen er undergivet betingelser, hvis overholdelse kun kan kontrolleres af denne medlemsstats kompetente myndigheder ved indhentelse af oplysninger fra den stat, hvor det udloddende selskab har hjemsted.

(1) EUT C 106 af 30.4.2005.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 51/5

Domstolens dom (Store Afdeling) af 18. december 2007 — Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-77/05) (1)

(Forordning (EF) nr. 2007/2004 - oprettelse af et europæisk agentur for forvaltning af det operative samarbejde ved EU-medlemsstaternes ydre grænser - gyldighed)

(2008/C 51/08)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved E. O'Neill og C. Gibbs, som befuldmægtigede, og barrister A. Dashwood)

Intervenienter til støtte for sagsøgeren: Irland (ved D. O'Hagan, som befuldmægtiget, og A. Collins, SC, P. McGarry, BL), Republikken Polen (ved J. Pietras, som befuldmægtiget), Den Slovakiske Republik (ved R. Procházka, J. Čorba og B. Ricziová som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved J. Schutte og R. Szostak, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Spanien (ved J.M. Rodríguez Cárcamo, som befuldmægtiget), Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved C. O'Reilly, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 2007/2004 af 26. oktober 2004 om oprettelse af et europæisk agentur for forvaltning af det operative samarbejde ved EU-medlemsstaternes ydre grænser (EUT L 349, s. 1)

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.

3) Kongeriget Spanien, Irland, Republikken Polen, Den Slovakiske Republik og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 82 af 2.4.2005.
1)

Idet Den Italienske Republik i den italienske konsoliderede lov om offentlig sikkerhed (Testo unico delle leggi di pubblica sicurezza), der er godkendt ved kongeligt dekret nr. 773 af 18. juni 1931, som ændret, har fastsat, at — virksomhed som privat sikkerhedsvagt alene kan udøves, såfremt der forinden er afgivet troskabsed til Den Italienske Republik, har den tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF og 49 EF — privat vagtvirksomhed kun kan udøves af tjenesteydere, som er etableret i andre medlemsstater, såfremt der er meddelt tilladelse med territorial gyldighed fra præfekten, uden at der tages hensyn til de forpligtelser, som disse tjenesteydere allerede skal opfylde i deres oprindelsesmedlemsstat, har den tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF — tilladelsen har begrænset territorial gyldighed, og udstedelsen er betinget af, hvor mange og hvor store de allerede eksisterende vagtselskaber er på det omhandlede område, har den tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF og 49 EF — de private vagtselskaber skal have driftssted i hver provins, hvor de udøver virksomhed, har den tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF — virksomhedernes personale individuelt skal have tilladelse til at arbejde som vagt, uden at der tages hensyn til den kontrol eller de undersøgelser, der allerede er gennemført i oprindelsesmedlemsstaten, har den tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF — vagtselskaberne skal anvende et minimums- og/eller maksimumsantal ansatte for at kunne blive autoriseret, har den tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF og 49 EF — vagtselskaberne skal stille sikkerhed hos den lokale repræsentant for den statslige finansforvaltning, har den tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF og 49 EF — prisen for de private vagttjenester fastsættes i tilladelsen fra præfekten i henhold til en forudbestemt variationsmargen, har den tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 51/8

Domstolens dom (Store Afdeling) af 11. december 2007 — Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie mod R.N.G. Eind (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad van State, Nederlandene)

(Sag C-291/05) (1)

(Fri bevægelighed for personer - arbejdstagere - opholdsret for et familiemedlem, der er statsborger i et tredjeland - arbejdstagerens tilbagevenden til den medlemsstat, hvori han er statsborger - oprindelsesmedlemsstatens forpligtelse til at give opholdstilladelse til familiemedlemmet - spørgsmålet, om der gælder en sådan forpligtelse i tilfælde, hvor arbejdstageren ikke udfører reelt og faktisk arbejde)

(2008/C 51/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie

Sagsøgt: R.N.G. Eind

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Nederlandse Raad van State — fortolkning af artikel 10 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT 1968, s. 467) og Rådets direktiv 90/364/EØF af 28. juni 1990 om opholdsret (EFT L 1800, s. 26) — fortolkning af artikel 18 EF — opholdsret for et familiemedlem, der er statsborger i et tredjeland — spørgsmålet, om der består en sådan ret, når arbejdstageren ikke har reelt og faktisk arbejde — arbejdstagerens tilbagevenden til sin hjemstat — ingen opholdsret i denne stat for familiemedlemmet

Konklusion

1) I en situation, hvor en fællesskabsarbejdstager vender tilbage til den medlemsstat, hvori han er statsborger, pålægger fællesskabsretten ikke myndighederne i denne stat at give en tredjelandsstatsborger, som er familiemedlem til denne arbejdstager, en ret til indrejse og ophold, alene af den grund, at den pågældende tredjelandsstatsborger i den værtsmedlemsstat, hvor arbejdstageren havde lønnet beskæftigelse, havde en gyldig opholdstilladelse, der var udstedt i henhold til artikel 10 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2434/92 af 27. juli 1992.

2) En tredjelandsstatsborger, der er familiemedlem til en arbejdstager, der vender tilbage til den medlemsstat, hvori han er statsborger, efter at have udført lønnet beskæftigelse i en anden medlemsstat, har i medfør af artikel 10, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1612/68, som ændret ved forordning nr. 2434/92 af 27. juli 1992, hvilken bestemmelse finder analog anvendelse, ret til ophold i den medlemsstat, hvori arbejdstageren er statsborger, selv om denne sidstnævnte ikke udfører reelt og faktisk arbejde dér. Den omstændighed, at en tredjelandsstatsborger, der er familiemedlem til en fællesskabsstatsborger, ikke før den pågældende tog ophold i den værtsmedlemsstat, hvor arbejdstageren havde lønnet beskæftigelse, havde opholdsret i medfør af national ret i den medlemsstat, hvor arbejdstageren er statsborger, er irrelevant for bedømmelsen af denne statsborgers ret til at opholde sig i denne sidstnævnte stat.

(1) EUT C 296 af 26.11.2005.