Domstolens Dom (Første Afdeling) af 19. november 1998. - Europa-Parlamentet mod Giuliana Gaspari. - Appel - Tjenestemænd - Sygeorlov - Lægeattest - Lægeligt kontrolbesøg - Konklusioner, der modsiger lægeattesten - Begrundelsespligt - Ret til kontradiktion. - Sag C-316/97 P.



Samling af Afgørelser 1998 side I-07597



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

1 Tjenestemaend - soegsmaal - forudgaaende administrativ klage - genstand - overensstemmelse mellem klagen og staevningen

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 90 og 91)

2 Tjenestemaend - afgoerelse, der indeholder et klagepunkt - begrundelsespligt - genstand - raekkevidde - afgoerelse, hvori det efter en laegelig kontrol fastslaas, at en tjenestemands udeblivelse er ubefoejet - laegelig tavshedspligt

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 25, stk. 2)

Sammendrag

1 Selv om den administrative klage noedvendigvis skal gaa forud for et sagsanlaeg til proevelse af en akt, der indeholder et klagepunkt mod en person, der er omfattet af vedtaegten, er dens formaal derimod ikke strengt og endeligt at fastlaegge indholdet af en eventuel senere retssag, saafremt krav, der fremsaettes herunder, hverken aendrer aarsagen til eller genstanden for den administrative klage. Dette er tilfaeldet i forbindelse med et annullationssoegsmaal, der er anlagt til proevelse af afgoerelserne, der gav anledning til klagen, og hvor de anbringender, der anfoeres til stoette for annullationspaastanden, har naer sammenhaeng med klagepunkterne i klagen.

2 Begrundelsen for en afgoerelse, der indeholder et klagepunkt, som foreskrives i vedtaegtens artikel 25, stk. 2, har til formaal dels at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres kontrol med hensyn til afgoerelsens lovlighed, dels at give afgoerelsens adressat oplysninger, der er tilstraekkelige til at fastslaa, hvorvidt afgoerelsen er korrekt. Det naermere indhold af begrundelseskravet skal fastlaegges i lyset af den konkrete sags omstaendigheder, navnlig indholdet af den paagaeldende retsakt og indholdet af de anfoerte grunde.

Eftersom det i den omhandlede afgoerelse fastslaas, at en tjenestemand ubefoejet er udeblevet efter en laegelig kontrolundersoegelse, og eftersom der i afgoerelsen udtrykkeligt henvises til den kontrollerende laeges skoen, hvorefter tjenestemanden var i stand til at genoptage arbejdet dagen efter undersoegelsen, uden at tjenestemanden rettede sig efter dette, er det ikke noedvendigt, at institutionen af egen drift vedlaegger denne afgoerelse - eller i dens begrundelse gengiver - indholdet af den kontrollerende laeges laegelige vurderinger efter besoeget paa tjenestemandens bopael. Da saadanne vurderinger nemlig kan vaere omfattet af den laegelige tavshedspligt eller af fortrolighedshensyn, paahviler det tjenestemanden selv eller hans behandlende laege i givet fald at anmode institutionen om at give ham underretning om de naevnte vurderinger.

Dommens præmisser

1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 12. september 1997 har Europa-Parlamentet i medfoer af artikel 49 i EF-statutten for Domstolen ivaerksat appel til proevelse af dom afsagt den 10. juli 1997 af Retten i Foerste Instans i sag T-36/96, Gaspari mod Parlamentet (Sml. Pers. II, s. 595, herefter »den anfaegtede dom«), hvorved Retten annullerede afgoerelsen af 22. maj 1995, hvorved Parlamentet ansaa Giuliana Gaspari's udeblivelse den 5. maj 1995 for ubefoejet og fradrog en dag i hendes aarlige ferie, saavel som afgoerelsen af 9. august 1995, hvorved Parlamentet bekraeftede denne afgoerelse.

2 I den anfaegtede dom konstaterede Retten foelgende:

»1 Sagsoegeren, der er tjenestemand i loenklasse B2 i Parlamentet, og som goer tjeneste i Generaldirektoratet for Sekretariatet (GD I), Luxembourg, sendte sagsoegte en attest af 3. maj 1995 fra sin behandlende laege, hvori hun blev erklaeret uarbejdsdygtig for perioden fra onsdag den 3. maj til og med fredag den 5. maj 1995.

2 Dr. Broutchoux, der er den sagsoegte institutions kontrollerende laege i Luxembourg, indfandt sig den 4. maj 1995 paa sagsoegerens bopael med henblik paa en kontrolundersoegelse.

3 Ved afslutningen af denne meddelte han hende, at han ansaa hende for i stand til at genoptage arbejdet allerede naeste dag, fredag den 5. maj 1995.

4 Ifoelge sagsoegte proevede den kontrollerende laege forgaeves at telefonere til sagsoegerens behandlende laege efter kontrolbesoeget. Dette har sagsoegeren bestridt, og hun goer gaeldende selv at have telefoneret til sin behandlende laege efter besoeget.

5 Hun genoptog foerst tjenesten mandag den 8. maj 1995.

6 Samme dag sendte hun en notits til den sagsoegte institutions generaldirektoer for personale, budget og oekonomi, hvori hun paatalte den kontrollerende laeges adfaerd over for hende.

7 Ved skrivelse af 22. maj 1995 (herefter 'den anfaegtede afgoerelse') meddelte chefen for institutionens personaleafdeling hende for det foerste, at hendes fravaer den 5. maj 1995 blev betragtet som ubefoejet, eftersom den kontrollerende laege havde meddelt hende, at hun var i stand til at genoptage arbejdet fra denne dato, og, for det andet, at den naevnte fravaersdag ville blive fratrukket i hendes aarlige ferie med hjemmel i artikel 60 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter 'vedtaegten').

8 Ved skrivelse af 9. august 1995 bekraeftede han denne afgoerelse.«

3 Vedtaegtens artikel 59, stk. 1, foerste og andet afsnit, lyder:

»Saafremt en tjenestemand godtgoer, at han som foelge af sygdom eller ulykke er forhindret i at goere tjeneste, har han uden videre ret til sygeorlov.

Den paagaeldende skal snarest muligt give sin institution meddelelse om sin uarbejdsdygtighed og samtidig angive sit opholdssted. Han skal efter tre dages tjenestefravaer fremlaegge en laegeattest. Han kan underkastes enhver laegeundersoegelse, der foranstaltes af institutionen.«

4 Vedtaegtens artikel 60 bestemmer endvidere:

»Bortset fra sygdoms- eller ulykkestilfaelde kan tjenestemanden ikke udeblive fra tjenesten uden forudgaaende samtykke fra sin foresatte. Med forbehold af eventuelle disciplinaerretlige bestemmelser fradrages enhver ubefoejet udeblivelse, der behoerigt er konstateret, i den paagaeldendes aarlige ferie. Hvis tjenestemandens aarlige ferie er opbrugt, mister han retten til sit vederlag i en periode af tilsvarende laengde.«

5 Den 21. august 1995 indgav Gaspari en klage over afgoerelsen af 22. maj 1995, hvori hun gjorde gaeldende dels, at hun, da hun var fravaerende den 5. maj 1995, ikke havde gjort andet end noeje at foelge sin laeges anvisninger, dels at den kontrollerende laeges iagttagelser (som hendes behandlende laege »meget gerne ville have kendskab til«) var uden grundlag, for han havde aldrig set hende foer og havde anvendt metoder, som hun betegnede som »partiske«.

6 Ved afgoerelse af 13. december 1995 afviste Parlamentet klagen.

7 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 14. marts 1996 har Gaspari herefter anlagt sag til anfaegtelse af afgoerelserne af 22. maj og 9. august 1995, hvorved Parlamentet ansaa hendes udeblivelse den 5. maj 1995 for ubefoejet og fradrog en dag i hendes aarlige ferie.

Den anfaegtede dom

8 Til stoette for soegsmaalet anfoerte Gaspari tre anbringender vedroerende henholdsvis tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 25, tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 59 samt aabenbart urigtigt skoen.

9 Vedtaegtens artikel 25, stk. 2, bestemmer:

»Enhver afgoerelse, der traeffes i henhold til denne vedtaegt om en bestemt person, skal straks meddeles den paagaeldende tjenestemand skriftligt. Enhver afgoerelse, der indeholder et klagepunkt, skal begrundes.«

10 Idet Retten imidlertid fandt, at Gaspari med sin argumentation vedroerende det foerste anbringende i virkeligheden ogsaa soegte at paavise, at hendes ret til kontradiktion var tilsidesat, idet hendes behandlende laege paa trods af hendes anmodning derom ikke havde modtaget den kontrollerende laeges erklaering, som laa til grund for den anfaegtede afgoerelse, aendrede Retten indholdet af dette anbringende, da den fandt, at det ikke alene vedroerte en tilsidesaettelse af begrundelsespligten, men ogsaa en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion (praemis 19 i den anfaegtede dom).

11 Retten undersoegte alene det foerste anbringende, saaledes som det var blevet aendret.

12 Retten bemaerkede herom, at den akt, der indeholder et klagepunkt, ganske vist ikke er erklaeringen, som den kontrollerende laege udfaerdigede efter kontrolbesoeget, men derimod den administrative afgoerelse, hvori det blev fastslaaet, at udeblivelsen var ubefoejet, og denne blev fradraget i den aarlige ferie, men

»da konstateringen af, at udeblivelsen var ubefoejet, skete paa grundlag af resultaterne af den laegeundersoegelse, der omhandles i vedtaegtens artikel 59, stk. 1, andet afsnit, er den kontrollerende laeges erklaering det eneste grundlag for den paagaeldende administrative afgoerelse. For at vaere berettiget skal en saadan afgoerelse logisk foelge af den kontrollerende laeges konklusion om, at tjenestemanden var arbejdsdygtig under den omtvistede udeblivelse. Denne konklusion skal ogsaa selv foelge logisk af de konstateringer, der er foretaget i forbindelse med undersoegelsen« (praemis 27).

13 Det fulgte efter Rettens opfattelse heraf,

»at den beroerte tjenestemand, saafremt han fremsaetter begaering herom, skal kunne faa kendskab til den kontrollerende laeges erklaering, saaledes at han blive i stand til at goere sig bekendt med begrundelsen for den administrative afgoerelse og dermed bliver i stand til reelt at bedoemme, om den er berettiget« (praemis 28).

14 Retten fortsatte:

»30 I naervaerende sag blev den kontrollerende laeges erklaering ikke sendt til sagsoegeren eller til hendes behandlende laege, selv om hun havde anmodet herom i klagen. Eftersom begrundelsen for den anfaegtede afgoerelse blot bestod i en angivelse af, at den kontrollerende laege havde meddelt sagsoegeren, at han ansaa hende for i stand til at genoptage arbejdet allerede den 5. maj 1995, og da hun foerst havde genoptaget arbejdet den 8. maj 1995, var denne begrundelse saaledes holdt paa det rent formelle plan og var foelgelig utilstraekkelig til, at sagsoegeren kunne bedoemme dens rigtighed.

31 Det foelger heraf, at sagsoegeren, selv om hun havde anmodet derom, ikke paa noget tidspunkt under den administrative procedure fik adgang til - direkte eller indirekte ved hendes behandlende laeges mellemkomst - at goere sig bekendt med de praecise laegelige grunde, som den afgoerelse, der var truffet i forhold til hende, byggede paa, og hun var foelgelig ikke i stand til at fremfoere sin opfattelse vedroerende den kontrollerende laeges konstateringer og konklusioner og eventuelt anfaegte disses berettigelse.

32 Princippet om overholdelse af retten til kontradiktion er et grundlaeggende princip i faellesskabsretten, som skal sikres under enhver procedure, der ivaerksaettes over for en person, og som kan foere til en akt, der indeholder et klagepunkt mod denne, selv om der ikke er fastsat nogen bestemmelser om den paagaeldende procedure.

33 Naar dette princip anvendes paa proceduren for laegeundersoegelse efter vedtaegtens artikel 59, stk. 1, andet afsnit, indebaerer det et krav om, at tjenestemanden, i givet fald bistaaet af sin behandlende laege, skal vaere i stand til effektivt at tilkendegive sin opfattelse vedroerende konklusionerne af det laegelige kontrolbesoeg og eventuelt anfaegte disses berettigelse [dom af 6.5.1997, sag T-169/95, Quijano mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 273, praemis 44]. Eftersom tjenestemanden imidlertid ikke effektivt kan anfaegte berettigelsen af saadanne konklusioner uden at have gjort sig bekendt med de laegelige konstateringer, de hviler paa, foelger det af det naevnte princip, at tjenestemanden skal saettes i stand til at udtale sig om den kontrollerende laeges erklaering som helhed.

34 I den foreliggende sag kan det ikke udelukkes, at sagsoegte ville have truffet en anden afgoerelse end den anfaegtede afgoerelse, hvis sagsoegeren havde kunnet tilkendegive sin opfattelse vedroerende den kontrollerende laeges erklaering. Anbringendet om tilsidesaettelse af sagsoegerens ret til kontradiktion er foelgelig begrundet.

35 Det foelger af det anfoerte, at det foerste annullationsanbringende er begrundet dels, fordi afgoerelsen er behaeftet med en begrundelsesmangel, dels fordi sagsoegerens ret til kontradiktion er blevet tilsidesat.«

Appellen

15 Til stoette for appellen har Parlamentet anfoert fire anbringender.

16 Med det foerste anbringende kritiserer Parlamentet Retten for ikke at have erklaeret, at sagen maa afvises paa grund af manglende overensstemmelse mellem de anbringender, der er anfoert i klagen, og dem, der er gjort gaeldende under retssagen.

17 Det skal i den forbindelse blot bemaerkes, at det foelger af fast retspraksis, at selv om den administrative klage noedvendigvis skal gaa forud for et sagsanlaeg til proevelse af en akt, der indeholder et klagepunkt mod en person, der er omfattet af vedtaegten, er dens formaal derimod ikke strengt og endeligt at fastlaegge indholdet af en eventuel senere retssag, saafremt krav, der fremsaettes herunder, hverken aendrer aarsagen til eller genstanden for den administrative klage (jf. navnlig dom af 20.3.1984, forenede sager 75/82 og 117/82, Razzouk og Beydoun mod Kommissionen, Sml. s. 1509, praemis 9).

18 For saa vidt angaar naervaerende sag var soegsmaalet for Retten anlagt til proevelse af de afgoerelser, der havde givet anledning til klagen, og de anbringender, der anfoertes til stoette for annullationspaastanden, havde naer sammenhaeng med klagepunkterne i klagen, saaledes som de er sammenfattet i praemis 5 i denne dom.

19 Det foerste anbringende maa herefter forkastes som ubegrundet.

20 Med det tredje anbringende kritiserer Parlamentet Retten for at have tilsidesat artikel 48, stk. 2, i Rettens procesreglement, idet den gav medhold i anbringendet om tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, som Gaspari foerst fremfoerte i replikken.

21 Det skal i saa henseende bemaerkes, at Retten i praemis 19 i den anfaegtede dom fastslog, at »uanset overskriften til det foerste anbringende, som udelukkende henviser til vedtaegtens artikel 25«, soeger Gaspari med sin argumentation i forbindelse med dette anbringende »i virkeligheden ogsaa at paavise, at hendes ret til kontradiktion er blevet tilsidesat, fordi hendes behandlende laege, selv om hun anmodede herom, ikke modtog den kontrollerende laeges erklaering, som ligger til grund for den anfaegtede afgoerelse«. Der er saaledes ikke tale om et nyt anbringende, men om en aendring, som Retten med foeje foretog.

22 Det tredje anbringende maa herefter forkastes som ubegrundet.

23 Med det andet og det fjerde anbringende, som skal behandles sammen, kritiserer Parlamentet Retten for at have foretaget en urigtig retsanvendelse, da den fandt dels, at afgoerelsen af 22. maj 1995 var behaeftet med en begrundelsesmangel, dels at Gaspari's ret til kontradiktion var blevet tilsidesat af Parlamentet.

24 Parlamentet har anfoert, at den omtvistede afgoerelse udtrykkeligt henviser til resultatet af det laegelige kontrolbesoeg, der blev foretaget paa Gaspari's bopael den 4. maj 1995 i medfoer af vedtaegtens artikel 59, stk. 1. Afgoerelsen er saaledes begrundet med den kontrollerende laeges skoen, hvorefter tjenestemanden var i stand til at genoptage arbejdet, og dette skoen blev hun bekendt med ved afslutningen af det laegelige kontrolbesoeg.

25 Parlamentet har endvidere anfoert, at administrationen ikke har nogen skoensbefoejelse med hensyn til de konsekvenser, der skal drages af resultatet af en laegelig kontrolundersoegelse, som foretages paa en tjenestemands bopael: Den kan kun tage resultatet til efterretning og traeffe de administrative afgoerelser, der foreskrives i vedtaegten, som ikke omhandler noget samraad med tjenestemandens behandlende laege og heller ikke paa dette omraade indeholder bestemmelser om nedsaettelse af et laegeraad i tilfaelde af indsigelse. Den eneste mulighed, der staar til raadighed for en tjenestemand, som bestrider det ugunstige resultat af laegeundersoegelsen, er at anmode om en ny laegeundersoegelse eller fremlaegge en anden laegeattest, der er udstedt af den behandlende laege eller af en anden laege, som bekraefter den af den foerste laege stillede diagnose. I naervaerende sag blev ingen af disse foranstaltninger ivaerksat af Gaspari, som blot gjorde indsigelse mod de laegelige vurderinger uden at stoette indsigelsen paa noget bevis.

26 Der skal i den forbindelse henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter begrundelsen for en afgoerelse, der indeholder et klagepunkt, som foreskrives i vedtaegtens artikel 25, stk. 2, har til formaal dels at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres kontrol med hensyn til afgoerelsens lovlighed, dels at give afgoerelsens adressat oplysninger, der er tilstraekkelige til at fastslaa, hvorvidt afgoerelsen er korrekt (jf. navnlig dom af 26.11.1981, sag 195/80, Michel mod Parlamentet, Sml. s. 2861, praemis 22, og af 20.11.1997, sag C-188/96 P, Kommissionen mod V., Sml. I, s. 6561, praemis 26). Det naermere indhold af begrundelseskravet skal fastlaegges i lyset af den konkrete sags omstaendigheder, navnlig indholdet af den paagaeldende retsakt og indholdet af de anfoerte grunde (dom af 2.4.1998, sag C-367/95 P, Kommissionen mod Sytraval og Brink's France, Sml. I, s. 1719, praemis 63).

27 Eftersom det i den omhandlede afgoerelse fastslaas, at en tjenestemand ulovligt er udeblevet efter en laegelig kontrolundersoegelse, og eftersom der i afgoerelsen udtrykkeligt henvises til den kontrollerende laeges skoen, hvorefter tjenestemanden var i stand til at genoptage arbejdet dagen efter undersoegelsen, uden at tjenestemanden rettede sig efter dette, er det ikke noedvendigt, at institutionen af egen drift vedlaegger denne afgoerelse - eller i dens begrundelse gengiver - indholdet af den kontrollerende laeges laegelige vurderinger efter besoeget paa tjenestemandens bopael.

28 Da saadanne vurderinger nemlig kan vaere omfattet af den laegelige tavshedspligt eller af fortrolighedshensyn, paahviler det tjenestemanden selv eller hans behandlende laege, saafremt han anfaegter den kontrollerende laeges konklusion, at anmode institutionen om selv eller via sin laegetjeneste at give ham underretning om den kontrollerende laeges vurderinger.

29 Saafremt institutionen efter en saadan begaering ikke giver underretning om de naevnte vurderinger, kan det dog ikke udelukkes, at en saadan manglende underretning hos tjenestemanden kan give anledning til tvivl med hensyn til afgoerelsens rigtighed. I naervaerende sag - saaledes som det fremgaar af de faktiske omstaendigheder som fastslaaet af Retten - fandt fremlaeggelsen af den kontrollerende laeges erklaering (hvilket Gaspari ganske vist havde anmodet om under den administrative klage) faktisk sted under retssagen, og Retten blev dermed sat i stand til at udoeve sin kontrol med hensyn til den omtvistede afgoerelses lovlighed, og Gaspari fik mulighed for at kontrollere dens rigtighed. I betragtning af det ovenfor anfoerte giver disse omstaendigheder ikke tilstraekkeligt grundlag for at antage, at den kortfattede karakter af begrundelsen for den omtvistede afgoerelse, saaledes som den er suppleret under retssagen, kan begrunde, at afgoerelsen annulleres.

30 Retten har foelgelig foretaget en urigtig retsanvendelse, da den fandt, at de anfaegtede afgoerelser var behaeftet med en begrundelsesmangel.

31 Retten kunne heller ikke antage, at institutionen havde tilsidesat Gaspari's ret til kontradiktion, da den traf den omtvistede afgoerelse.

32 Den anfaegtede dom boer foelgelig annulleres, eftersom Retten foretog en urigtig retsanvendelse, da den fandt dels, at den anfaegtede afgoerelse var behaeftet med en begrundelsesmangel, dels at Gaspari's ret til kontradiktion var blevet tilsidesat af Parlamentet.

Sagens omkostninger i foerste instans

33 Det skal bemaerkes, at der for saa vidt angaar afgoerelsen om sagens omkostninger i foerste instans skal tages hensyn til det ovenfor anfoerte vedroerende den omtvistede afgoerelses kortfattede begrundelse (jf. i denne retning dom af 30.5.1984, sag 111/83, Picciolo mod Parlamentet, Sml. s. 2323, praemis 30, og af 8.3.1988, forenede sager 64/86, 71/86, 72/86, 73/86 og 78/86, Sergio m.fl. mod Kommissionen, praemis 56 og 57).

34 Uanset spoergsmaalet om afgoerelsens materielle lovlighed kan det ikke laegges Gaspari til last, at hun anlagde sag ved Retten med henblik paa en proevelse af lovligheden. Rettens afgoerelse, hvorved Parlamentet blev tilpligtet at betale samtlige sagsomkostninger i foerste instans, boer derfor opretholdes.

35 Det anfoerte kan klart ikke vedroere sagsomkostningerne i forbindelse med appelsagen, og afgoerelsen herom udsaettes.

Hjemvisning af sagen til Retten

36 Artikel 54, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen bestemmer foelgende:

»Giver Domstolen appellanten medhold, ophaever den den af Retten trufne afgoerelse. Domstolen kan i denne forbindelse enten selv traeffe endelig afgoerelse, hvis sagen er moden til paakendelse, eller hjemvise den til Retten til afgoerelse.«

37 Domstolen finder ikke den foreliggende sag moden til paakendelse, fordi det ikke er udelukket, at bedoemmelsen af de andre anbringender, som er blevet gjort gaeldende i foerste instans, goer det noedvendigt at foretage yderligere konstateringer med hensyn til faktum. Sagen boer derfor hjemvises til Retten til afgoerelse i realiteten, hvorved Retten skal tage stilling til de oevrige anbringender, som Gaspari har gjort gaeldende i foerste instans.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Foerste Afdeling)

1) Den af Retten i Foerste Instans den 10. juli 1997 afsagte dom i sag T-36/96, Gaspari mod Parlamentet, ophaeves, for saa vidt som den under henvisning til tilsidesaettelse af begrundelsespligten og af retten til kontradiktion annullerede afgoerelsen af 22. maj 1995, hvorved Parlamentet ansaa Giuliana Gaspari's udeblivelse den 5. maj 1995 for ubefoejet og fradrog en dag i hendes aarlige ferie, samt annullerede afgoerelsen af 9. august 1995, hvorved Parlamentet bekraeftede denne afgoerelse.

2) Sagen hjemvises til Retten i Foerste Instans til paakendelse af de oevrige anbringender, som Giuliana Gaspari har gjort gaeldende i foerste instans.

3) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.