ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/26/EF af 21. april 2004 om ændring af direktiv 97/68/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke‑vejgående maskiner (EUT L 146, s. 1).
Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 26 i Rådets direktiv 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love eller administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 12. januar 2006 i sag T-147/03, Devinlec Développement Innovation Leclerc mod KHIM, hvorved Retten efter påstand nedlagt af indehaveren af det nationale figurmærke »QUANTIEME« for varer i klasse 14 og 18 annullerede afgørelse R 109/2002-3 truffet den 30. januar 2003 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), hvorved denne annullerede den af Indsigelsesafdelingen trufne afgørelse om at give afslag på registrering af EF-figurmærket »QUANTUM« for varer i klasse 14.
1)

Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 53 i Rådets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at muliggøre en passende intervention i alle situationer med en vedvarende udsættelse for ioniserende stråler, som skyldes eftervirkningerne af en strålerelateret nødsituation eller en tidligere eller gammel praksis eller arbejdsaktivitet.
1)

Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer (EUT L 345, s. 90).
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)

18. juli 2007

Sag C-213/06 P

Det Europæiske Genopbygningsagentur (EAR)

mod

Georgios Karatzoglou

»Appel – midlertidigt ansat – opsigelse af kontrakt«

Angående: Appel af dom afsagt den 23. februar 2006 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans, Karatzoglou mod EAR (sag T-471/04, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), og med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald: Dommen ophæves, og sagen hjemvises til De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.

Sammendrag

Tjenestemænd – principper – beskyttelse af den berettigede forventning

(Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber, art. 47-50)

Den omstændighed, at en ændring af en midlertidigt ansats ansættelseskontrakt har skabt en tvetydig situation, der kan give det indtryk, at administrationen havde begrænset sine opsigelsesbeføjelser i medfør af artikel 47-50 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, kan ikke bibringe den ansatte en berettiget forventning med hensyn til varigheden af hans arbejdskontrakt. En usikker kontraktlig situation kan nemlig ikke give grundlag for at antage, at administrationen har afgivet sådanne præcise løfter, der er nødvendige for, at der kan opstå en berettiget forventning.

I øvrigt kan princippet om, at den svageste part i et ansættelsesretligt kontraktforhold kan forvente, at upræcise bestemmelser i en sådan kontrakt vil blive fortolket i dennes favør, ikke påberåbes. Betragtninger, der støttes på en ansats kontraktforhold til sin arbejdsgiver, kan ikke afbøde virkningen af, at en af de nødvendige betingelser for, at det må anses for godtgjort, at der foreligger en berettiget forventning, ikke er opfyldt.
Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2004/116/EF af 23. december 2004 om ændring af bilaget til Rådets direktiv 82/471/EØF for så vidt angår medtagelse af Candida guilliermondii, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 14. juni 2007 – Kommissionen mod Italien

(sag C‑82/06)

»Traktatbrud – miljø – affald – farligt affald – direktiv 75/442/EØF og 91/689/EØF – forpligtelse til at udarbejde og give meddelelse om affaldshåndteringsplaner«

1. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure (art. 226 EF) (jf. præmis 14)

2. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse (art. 249 EF; Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156 og 91/689) (jf. præmis 19, 34, 35 og 37-39)

3. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 25)

4. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – undladelse – begrundet i interne forhold – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 26)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 7 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (EFT L 194, s. 39), som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 (EFT L 78, s. 32), og artikel 6 i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald (EFT L 377, s. 20) – forpligtelse til at give meddelelse om affaldshåndteringsplaner.

Konklusion

Den Italienske Republik har, idet den ikke har udarbejdet

– affaldshåndteringsplaner for provinsen Rimini i henhold til artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991

– affaldshåndteringsplaner, der omfatter de områder eller anlæg, der er egnet for bortskaffelse af affald, for regionen Lazio i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, fjerde led, i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156

– affaldshåndteringsplaner for regionerne Friuli-Venezia-Guilia og Puglia, samt for den selvstyrende provins Bolzano-Alto-Adige og for provinsen Rimini i overensstemmelse med artikel 6 i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald

tilsidesat sine forpligtelser i henhold til disse direktiver.
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer (EUT L 345, s. 90).
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet og om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF og 96/61/EF for så vidt angår offentlig deltagelse og adgang til klage og domstolsprøvelse, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. september 2007 – Nestlé mod KHIM

(sag C-193/06 P)

»Appel – EF-varemærker – forordning (EF) nr. 40/94 – artikel 8, stk. 1, litra b) – figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »QUICKY« – indsigelse fra indehaveren af de ældre nationale ordmærker QUICKIES – risiko for forveksling – helhedsvurdering«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 34, 35, 46, 47 og 76)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 22. februar 2006 i sag T-74/04, Nestlé mod KHIM, intervenient: Quick restaurant SA, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål anlagt til prøvelse af afgørelsen truffet den 17. december 2003 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 922/2001-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Société des produits Nestlé SA og Quick restaurants SA.

Konklusion

1) Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 22. februar 2006, Nestlé mod KHIM – Quick (QUICKY) (sag T-74/04), ophæves, da Retten i strid med artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker ikke tog stilling til den visuelle lighed mellem de berørte tegn, men lagde helhedsindtrykket af tegnene til grund.

2) I øvrigt forkastes appellen.

3) Sagen hjemvises til De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab – Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens fælles erklæring om arbejdstagerrepræsentation (EFT L 80, s. 29).
Anmodning om præjudiciel afgørelse – Hoge Raad der Nederlanden – fortolkning af bilag I i Kommissionens forordning (EF) nr. 1734/96 af 9. september 1996 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 238, s. 1) – vare, der er fremstillet ved syrning af mælk og ved at fjerne en stor del af vallen, som har et valleproteinindhold på op til 2%, og hvori proteinerne er fjernet under tørringsprocessen på 24-36 timer under virkning af et tilsat enzym.
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 13. januar 2006 i sag T-42/04, Komninou m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt sagsøgte i et erstatningssøgsmål med henblik på tilkendelse af erstatning for ikke-økonomisk skade, som sagsøgerne hævder at have lidt på grund af den behandling, Kommissionen har givet deres klage vedrørende fællesskabsfinansieringen af et rensningsanlæg i Preveza i Grækenland.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 20. juni 2006 i sag T-251/04, Grækenland mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i et søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2004/457/EF af 29. april 2004 om at udelukke visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbrug (EUGFL), Garantisektionen, fra EF-finansiering (meddelt under nr. K(2004) 1706) (EUT L 156, s. 48).
Appel af dom afsagt den 13. juli 2006 af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling), Italien mod Kommissionen (sag T-225/04), hvorved Retten frifandt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2003) 3971 endelig udg. af 26. november 2003 om fastsættelsen af en vejledende fordeling på medlemsstaterne af forpligtelsesbevillinger i henhold til EF-initiativer for perioden 1994-1999 samt alle hermed forbundne tidligere retsakter.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 29. november 2007 – Stadtwerke Schwäbisch Hall m.fl. mod Kommissionen

(sag C-176/06 P)

»Appel – statsstøtte, som de tyske myndigheder hævdes at have ydet til kernekraftværker – bestemmelser vedrørende nedlukning af kernekraftværker og bortskaffelse af radioaktivt affald – formaliteten i sagen for Retten – ordre public-anbringende«

1. Appel – anbringender – formaliteten i sagen for Retten – ordre public-anbringende som følge af tilsidesættelse af betingelsen i artikel 230, stk. 4, EF – undersøgelse ex officio (art. 230, stk. 4, EF; statutten for Domstolen, art. 56) (jf. præmis 18)

2. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt (art. 88, stk. 2 og 3, EF og art. 230, stk. 4, EF) (jf. præmis 19-25 og 28-31)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 26. januar 2006, Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH m.fl. mod Kommissionen (sag T-92/02), hvorved Retten frifandt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2001) 3967 endelig udg. af 11. december 2001, hvori Kommissionen fastslår, at den tyske ordning om skattemæssige fritagelser for hensættelser foretaget af kernekraftværkerne med henblik på bortskaffelse af radioaktivt affald og nedlukning af kernekraftværker ikke udgør en støtte i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 87, stk. 1 – Kommissionens forpligtelse til at indlede den i art. 88, stk. 2 EF fastsatte kontradiktoriske procedure i tilfælde af vanskeligheder ved vurderingen eller tvivl.

Konklusion

Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 26. januar 2006,Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH m.fl. mod Kommissionen (ag T-92/02) annulleres.

Sagen anlagt af Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH og Stadtwerke Uelzen GmbH ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans med påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2001) 3967 af 11. december 2001, hvori Kommissionen fastslår, at den tyske ordning om skattemæssige fritagelser for hensættelser foretaget af kernekraftværkerne med henblik på bortskaffelse af radioaktivt affald og nedlukning af kernekraftværker ikke udgør en støtte i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, afvises.
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)

29. november 2007

Sag C-9/06 P

Tomás Salazar Brier

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelsen i artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII – begrebet »tjeneste for en anden stat««

Angående: Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans den 25. oktober 2005 i sag T-83/03, Salazar Brier mod Kommissionen (Sml. Pers. I-A, s. 311, og II, s. 1407), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald: Appellen forkastes.

Sammendrag

1. Appel – anbringender – nye argumenter – formaliteten – grænser

(Domstolens statut, art. 58; Domstolens procesreglement, art. 113, stk. 2)

2. Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelser for tildeling

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra a)]

1. Det fremgår af artikel 58 i Domstolens statut, sammenholdt med artikel 113, stk. 2, i dens procesreglement, at en appellant under en appelsag kan påberåbe sig alle relevante argumenter, alene med forbehold af, at appellen ikke ændrer sagens genstand, således som den har foreligget for Retten.

2. Selv om kompetencefordelingen staterne imellem varierer på grund af hver medlemsstats institutionelle opbygning, skal staten efter folkeretten anses for et enkelt retssubjekt. Det kræves derfor, at staten ved de øvrige stater og internationale organisationer er repræsenteret ved en enkel ordning om diplomatisk repræsentation, hvilket er en følge af den enhed, som den pågældende stat internationalt udgør.

Selv om det ikke, for at den pågældende tjenestemand kan anses for at have gjort tjeneste for »en anden stat«, er afgørende, at vedkommende er ansat af denne anden stats centraladministration, udgør vedkommendes ansættelsesforhold i denne anden stats Faste Repræsentation en afgørende betingelse.

Ansatte, som gør tjeneste for staten via dens centraladministration, og ansatte, som gør tjeneste for en selvstyrende region via dennes administration, må herved anses for at befinde sig i en udlændighedssituation som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i vedtægtens bilag VII, såfremt de formelt er integreret i nævnte stats Faste Repræsentation.

Ved fortolkningen af »tjeneste for en anden stat« i artikel 4, stk. 1. litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII skal det alene anses for relevant, at tjenesten er udført i en medlemsstats Faste Repræsentation. Tjeneste udført for medlemsstaters politiske underenheders regeringer kan derfor ikke anses for tjeneste udført for en anden stat, hvis den pågældende ikke formelt er blevet integreret i statens Faste Repræsentation. Af samme grund kan tjeneste for et offentligt ejet selskab, som henhører under en af kategorierne for erhvervsdrivende selskaber, ikke anses for tjeneste for en stat.
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)

29. november 2007

Sag C-8/06 P

Anna Herrero Romeu

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelsen i artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII – begrebet »tjeneste for en anden stat««

Angående: Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans den 25. oktober 2005 i sag T-298/02, Herrero Romeu mod Kommissionen (Sml. Pers. I-A, s. 295, og II, s. 1349), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald: Appellen forkastes.

Sammendrag

1. Appel – anbringender – nye argumenter – formaliteten – grænser

(Domstolens statut, art. 58; Domstolens procesreglement, art. 113, stk. 2)

2. Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelser for tildeling

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra a)]

1. Det fremgår af artikel 58 i Domstolens statut, sammenholdt med artikel 113, stk. 2, i dens procesreglement, at en appellant under en appelsag kan påberåbe sig alle relevante argumenter, alene med forbehold af, at appellen ikke ændrer sagens genstand, således som den har foreligget for Retten.

2. Selv om kompetencefordelingen staterne imellem varierer på grund af hver medlemsstats institutionelle opbygning, skal staten efter folkeretten anses for et enkelt retssubjekt. Det kræves derfor, at staten ved de øvrige stater og internationale organisationer er repræsenteret ved en enkel ordning om diplomatisk repræsentation, hvilket er en følge af den enhed, som den pågældende stat internationalt udgør.

Selv om det ikke, for at den pågældende tjenestemand kan anses for at have gjort tjeneste for »en anden stat«, er afgørende, at vedkommende er ansat af denne anden stats centraladministration, udgør vedkommendes ansættelsesforhold i denne anden stats Faste Repræsentation en afgørende betingelse.

Ansatte, som gør tjeneste for staten via dens centraladministration, og ansatte, som gør tjeneste for en selvstyrende region via dennes administration, må herved anses for at befinde sig i en udlændighedssituation som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i vedtægtens bilag VII, såfremt de formelt er integreret i nævnte stats Faste Repræsentation.

Ved fortolkningen af »tjeneste for en anden stat« i artikel 4, stk. 1. litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII skal det alene anses for relevant, at tjenesten er udført i en medlemsstats Faste Repræsentation. Tjeneste udført for medlemsstaters politiske underenheders regeringer kan derfor ikke anses for tjeneste udført for en anden stat, hvis den pågældende ikke formelt er blevet integreret i statens Faste Repræsentation.
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)

29. november 2007

Sag C-7/06 P

Beatriz Salvador García

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelsen i artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII – begrebet »tjeneste for en anden stat««

Angående: Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans den 25. oktober 2005 i sag T-205/02, Salvador García mod Kommissionen (Sml. Pers. I-A, s. 285, og II, s. 1311), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald: Appellen forkastes.

Sammendrag

1. Appel – anbringender – nye argumenter – formaliteten – grænser

(Domstolens statut, art. 58; Domstolens reglement, art. 113, stk. 2)

2. Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelser for tildeling

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra a)]

1. Det fremgår af artikel 58 i Domstolens statut, sammenholdt med artikel 113, stk. 2, i dens procesreglement, at en appellant under en appelsag kan påberåbe sig alle relevante argumenter, alene med forbehold af, at appellen ikke ændrer sagens genstand, således som den har foreligget for Retten.

2. Selv om kompetencefordelingen staterne imellem varierer på grund af hver medlemsstats institutionelle opbygning, skal staten efter folkeretten anses for et enkelt retssubjekt. Det kræves derfor, at staten ved de øvrige stater og internationale organisationer er repræsenteret ved en enkel ordning om diplomatisk repræsentation, hvilket er en følge af den enhed, som den pågældende stat internationalt udgør.

Selv om det ikke, for at den pågældende tjenestemand kan anses for at have gjort tjeneste for »en anden stat«, er afgørende, at vedkommende er ansat af denne anden stats centraladministration, udgør vedkommendes ansættelsesforhold i denne anden stats Faste Repræsentation en afgørende betingelse.

Ansatte, som gør tjeneste for staten via dens centraladministration, og ansatte, som gør tjeneste for en selvstyrende region via dennes administration, må herved anses for at befinde sig i en udlændighedssituation som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i vedtægtens bilag VII, såfremt de formelt er integreret i nævnte stats Faste Repræsentation.

Ved fortolkningen af »tjeneste for en anden stat« i artikel 4, stk. 1. litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII skal det alene anses for relevant, at tjenesten er udført i en medlemsstats Faste Repræsentation. Tjeneste udført for medlemsstaters politiske underenheders regeringer kan derfor ikke anses for tjeneste udført for en anden stat, hvis den pågældende ikke formelt er blevet integreret i statens Faste Repræsentation. Af samme grund kan tjeneste for et offentligt ejet selskab, som henhører under en af kategorierne for erhvervsdrivende selskaber, heller ikke anses for tjeneste for en stat.