ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – registrering i strid med artikel 7, stk. 1, litra d), i forordning nr. 40/94 – den relevante dato for undersøgelsen af, om der er tale om en almindelig betegnelse – hensyntagen til omstændigheder, der vedrører tiden efter datoen for indgivelse af registreringsansøgningen – lovlig

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra d), og art. 51, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Selv om datoen for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke er den relevante dato for undersøgelsen af den absolutte ugyldighedsgrund, som er omfattet af artikel 7, stk. 1, litra d), og artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning nr. 40/94, og som skyldes varemærkets karakter af en almindelig betegnelse, kan der tages hensyn til oplysninger, der – selv om de vedrører tiden efter ansøgningsdatoen – giver mulighed for at drage konklusioner om situationen, sådan som den forelå på netop denne dato, uden at der derved er tale om en selvmodsigende begrundelse eller retlig fejl.

(jf. præmis 40 og 41)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – skattelovgivning – indkomstbeskatning – skattefritagelse for realiseret avance i forbindelse med overdragelse mod vederlag af aktier eller andele i selskaber forbeholdt selskaber med hjemsted i beskatningsmedlemsstaten – ulovlig – restriktion for de frie kapitalbevægelser, når erhververen ikke får tilstrækkelig indflydelse på selskabet

(Art. 43 EF, 48 EF og 56 EF)

Sammendrag

Artikel 43 EF og 48 EF er til hinder for en national lovgivning, hvorefter avance realiseret i forbindelse med en overdragelse mod vederlag, der ikke sker i forbindelse med udøvelse af erhvervsvirksomhed, og som angår aktier eller andele i selskaber, sammenslutninger, organisationer eller institutioner, beskattes, når overdragelsen sker til selskaber, sammenslutninger, organisationer eller institutioner, der har hjemsted i en anden medlemsstat, når en sådan avance, under de samme omstændigheder, ikke beskattes, når overdragelse sker til selskaber, sammenslutninger, organisationer eller institutioner med hjemsted i den pågældende medlemsstat, under forudsætning af, at den andel, der overdrages, giver erhververen en sådan indflydelse på beslutningerne i selskabet, at vedkommende kan træffe afgørelse om dets drift.

Artikel 56 EF er til hinder for en sådan national bestemmelse, når den andel, der overdrages, ikke giver erhververen en sådan indflydelse.

(jf. præmis 28 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – retsakt, der er udstedt i medfør af traktatens afsnit IV, del III – forordning nr. 539/2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav – de nationale domstole, der har beføjelse til at anmode Domstolen om at træffe præjudiciel afgørelse – nationale retter, hvis afgørelser ifølge nationale retsregler ikke kan appelleres

[Art. 62, nr. 2, litra b), nr. i), EF, og 68, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 539/2001]
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et ældre identisk eller lignende varemærke, der er registreret for identiske eller lignende varer eller tjenesteydelser – lighed mellem de omhandlede varemærker – bedømmelseskriterier – sammensat varemærke

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

2. Appel – anbringender – Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurderingen af de for Retten fremlagte faktiske omstændigheder – udelukket – ord- og figurmærke, der er ansøgt registreret som EF-varemærke

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 51)

3. EF-varemærker – varemærkeindehaverens ret til at modsætte sig enhver anvendelse af varemærket, som kan forvanske oprindelsesgarantien – ret, der henhører under varemærkerettens særlige genstand – indsigelse mod registrering af et EF-varemærke, rejst af indehaveren af et nationalt varemærke, der på en anden medlemsstats sprog anses for at være beskrivende – tilladt i relation til princippet om de frie varebevægelser

(Art. 30 EF; Rådets forordning nr. 40/94)

Sammendrag

1. Ved anvendelsen af artikel 8, stk.1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker består vurderingen af ligheden mellem to varemærker ikke alene i at tage hensyn til en bestanddel i et sammensat varemærke og sammenligne denne bestanddel med et andet varemærke. Sammenligningen skal tværtimod foretages ved at undersøge de pågældende varemærker, hvorved hvert varemærke betragtes i sin helhed. Dette udelukker ikke, at det helhedsindtryk, som et sammensat varemærke fremkalder i erindringen hos den relevante kundekreds, under visse omstændigheder kan være domineret af en eller flere af varemærkets bestanddele.

(jf. præmis 32)

2. Vurderingen af de faktiske omstændigheder, som Retten foretager, og som med hensyn til et ord- og figurmærke, der er ansøgt registreret som EF-varemærke, foranlediger den til at fastslå, at ordbestanddelen udgør den dominerende bestanddel i det omhandlede varemærke, er ikke et retsspørgsmål, der som sådan er underlagt Domstolens efterprøvelse under en appelsag.

(jf. præmis 34)

3. Den ret, der indrømmes varemærkeindehaveren til at modsætte sig enhver anvendelse af dette varemærke, som kan forvanske oprindelsesgarantien, der udgør varemærkets væsentligste funktion, hører til varemærkerettens særlige genstand, hvis beskyttelse kan retfærdiggøre fravigelser fra princippet om de frie varebevægelser.

Princippet om de frie varebevægelser forbyder således hverken en medlemsstat som nationalt varemærke at registrere et tegn, der på en anden medlemsstats sprog er beskrivende for de pågældende varer eller tjenesteydelser, eller indehaveren af et sådant varemærke at rejse indsigelse, når der er risiko for forveksling mellem dette nationale varemærke og et ansøgt EF-varemærke.

(jf. præmis 41 og 42)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel — anbringender — fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder — formalitetsmangel — Domstolens prøvelse af bevisbedømmelsen — udelukket bortset fra tilfælde af urigtig gengivelse — (art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 58)

2. Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — formaliteten — afvisning — [EF-statutten for Domstolen, art. 58; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1. Det fremgår af artikel 225 EF og artikel 58 i Domstolens statut, at appel er begrænset til retsspørgsmål, og at det derfor alene er Retten, der har kompetence til at fastlægge sagens faktiske omstændigheder, bortset fra tilfælde, hvor den faktiske urigtighed af Rettens konstateringer fremgår af de aktstykker, den har fået forelagt, og til at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Bedømmelsen af de faktiske omstændigheder udgør ikke et retsspørgsmål, der er undergivet Domstolens prøvelsesret, medmindre der er tale om en urigtig gengivelse af de for Retten fremlagte beviser.

(jf. præmis 36)

2. Det fremgår af artikel 58 i Domstolens statut og artikel 112, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement, at et appelskrift præcist skal angive, hvilke elementer der er anfægtet i den dom, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand.

Dette krav er ikke opfyldt, når appelskriftet blot gentager de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremført for Retten, herunder dem, som var baseret på omstændigheder, som Retten udtrykkeligt havde forkastet. En sådan appel har i realiteten kun det formål at opnå, at de i stævningen for Retten fremsatte påstande pådømmes endnu engang, hvilket ligger uden for Domstolens kompetence.

(jf. præmis 40 og 41)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tjenestemænd – social sikring – forsikring mod ulykker og erhvervssygdomme – fastsættelse af sygdommens erhvervsmæssige oprindelse – sygdomme, som ikke er optaget i den europæiske liste over erhvervssygdomme – bevisbyrden påhviler tjenestemanden – det almindelige retsprincip »semper in dubiis benigniora preferenda sunt« – ikke anvendeligt

(Vedtægten for tjenestemænd, art. 73; ordning om dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestemænd, art. 3)

2. Appel – anbringender – anbringende, der fremsættes for første gang under appellen – afvisning

(Domstolens procesreglement, art. 42, stk. 1, andet afsnit, og art. 118)

Sammendrag

1. Når en sygdom ikke er optaget i den europæiske liste over erhvervssygdomme, bilagt Kommissionens henstilling 90/326, er det en betingelse, at der påvises en årsagsforbindelse mellem arbejdets udøvelse og sygdommen. Den kompetente administrative myndighed er ikke forpligtet til at anerkende sygdommens erhvervsmæssige oprindelse alene af den grund, at der er tvivl om årsagen til sygdommen. Det påhviler den berørte tjenestemand at bevise, at der foreligger årsagsforbindelse mellem udøvelsen af hans arbejde og sygdommen, dog uden at han kan påberåbe sig det almindelige retsprincip »semper in dubiis benigniora preferenda sunt«.

(jf. præmis 38 og 39)

2. Et anbringende, der for første gang fremføres under en appel for Domstolen, skal afvises. Domstolen har således kun kompetence til at tage stilling til Rettens bedømmelse af de anbringender, der er blevet behandlet for den.

(jf. præmis 42 og 44)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retspleje — søgsmålsfrister — sagsanlæg efter fristens udløb — uforudselige omstændigheder eller force majeure — appel — forkyndelse af den appellerede dom — appellant, der ikke har valgt adresse i Luxembourg — (EF-statutten for Domstolen, art. 45, stk. 2; Domstolens procesreglement, art. 37, stk. 6; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 2)

Sammendrag

Fællesskabsbestemmelserne vedrørende procesfrister kan kun fraviges, hvis der foreligger ganske særlige omstændigheder, omstændigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure, jf. artikel 45, stk. 2, i EF-statutten for Domstolen, da kun en streng overholdelse af de nævnte bestemmelser er i overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i retsplejen.

Det kan bl.a. ikke antages, at den omstændighed, at en part er af den opfattelse, at parten ikke råder over alle nødvendige oplysninger med henblik på at vurdere hensigtsmæssigheden af en appel, i sig selv kan begrunde en for sen indgivelse af et appelskrift, da søgsmålsfristerne i modsat fald ville blive berøvet deres effektive virkning.

I forbindelse med beregningen af fristen for iværksættelse af appel bør den forskriftsmæssige forkyndelse af den appellerede dom, når appellanten ikke har valgt adresse i Luxembourg med henblik på sagen ved Retten, i henhold til artikel 44, stk. 2, i Rettens procesreglement anses for at være sket ved indleveringen af det rekommanderede brev til postvæsenet i Luxembourg. Under alle omstændigheder bestemmer artikel 37, stk. 6, i Domstolens procesreglement, at ved afgørelsen af, om procesfristerne er overholdt, gælder den dato, hvor en genpart af det underskrevne originaleksemplar af et processkrift når frem til Justitskontoret ved ethvert teknisk kommunikationsmiddel, som Domstolen råder over, kun, såfremt det underskrevne originaleksemplar af processkriftet og de krævede bilag indleveres til Justitskontoret senest ti dage senere.

(jf. præmis 10, 13 og 16-18)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige oplysninger om den faktiske og retlige baggrund — spørgsmål, der blot indeholder en henvisning til de faktiske omstændigheder, der er fastslået i domme og beslutninger fra andre nationale myndigheder — (Art. 234 EF; Domstolens statut, art. 23)

Sammendrag

For at opnå en fortolkning af fællesskabsretten, som den nationale ret kan bruge, er det påkrævet, at denne giver en beskrivelse af de faktiske omstændigheder og de retlige regler, som de forelagte spørgsmål hænger sammen med, eller i al fald forklarer de faktiske forhold, der er baggrunden for dens spørgsmål. Dette krav gælder ganske særligt på konkurrenceområdet, der er karakteriseret ved komplekse faktiske og retlige forhold. Det er desuden nødvendigt, at den nationale ret i det mindste i et vist omfang angiver begrundelsen for udvælgelsen af de fællesskabsbestemmelser, som den ønsker fortolket, og angiver den forbindelse, som efter rettens opfattelse består mellem disse bestemmelser og den nationale lovgivning, der finder anvendelse i sagen.

Alle disse oplysninger tjener ikke blot til at sætte Domstolen i stand til at give hensigtsmæssige svar, men også til at give medlemsstaternes regeringer samt andre interesserede parter mulighed for at afgive indlæg i henhold til artikel 23 i statutten for Domstolen.

Følgelig er det åbenbart, at en anmodning om en præjudiciel afgørelse, der blot indeholder en henvisning til faktiske omstændigheder, der er fastslået i andre domme eller i en beslutning fra den kompetente konkurrencemyndighed, må afvises, for så vidt som den ikke sætter Domstolen i stand til at give hensigtsmæssige svar, eller gør det muligt for medlemsstaternes regeringer at afgive indlæg.

(jf. præmis 6-8 og 12)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug — fælles markedsordning — mælk og mejeriprodukter — medansvarsafgift — anvendelsesområde — alle overførsler fra en producent til en tredjemand, uanset under hvilken retlig form sådanne overførsler måtte finde sted — (Rådets forordning nr. 1079/77, art. 1, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 1822/77, art. 1, stk. 2)

Sammendrag

Forordning nr. 1079/77 om en medansvarsafgift og om foranstaltninger til udvidelse af markederne for mælk og mejeriprodukter og forordning nr. 1822/77 om gennemførelsesbestemmelser for opkrævning af den medansvarsafgift, der er indført i sektoren for mælk og mejeriprodukter, finder anvendelse på alle overførsler af komælk fra en producent til en tredjemand, uanset under hvilken retlig form sådanne overførsler måtte finde sted.

(jf. præmis 23 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelsen — foreløbige forholdsregler — betingelser — »fumus boni juris« — alvorligt og uopretteligt tab — skade på miljøet — ordning for begrænsning af vejtransittrafikken gennem Østrig — allerede tildelte, men endnu ikke anvendte, økopoint stilles i bero — afvejning af interesserne i sagen — (Art. 242 EF og 243 EF, protokol nr. 9 til tiltrædelsesakten af 1994; Kommissionens forordning nr. 3298/94)

Sammendrag

Selv om det er korrekt, at en miljøskade som den, der er forbundet med trafikintensiteten på visse vejstrækninger, har en uoprettelig karakter, da skaden ikke kan fjernes med tilbagevirkende kraft, kan Domstolen dog i en sag om foreløbige forholdsregler inden for rammerne af den ordning for begrænsning af vejtransittrafikken gennem Østrig, der er indført ved protokol nr. 9 til tiltrædelsesakten af 1994 og forordning nr. 3298/94, først – begrundet i den uopsættelighed, som begrunder dens behandling af sagen – fastslå, at der foreligger en sådan skade, for at begrænse de transitmuligheder, som er blevet åbnet ved en kommissionsbeslutning, fra det tidspunkt, hvor de negative konsekvenser af denne transittrafik overstiger det niveau, der blev anset for acceptabelt, da protokollen blev vedtaget.

Følgelig fremgår det ikke, når det ikke efter den første undersøgelse er åbenbart, at en sådan overskridelse foreligger, at være begrundet at anordne udsættelse af gennemførelsen eller vedtage foreløbige foranstaltninger, da de nærmest endelige virkninger af en foranstaltning, der begrænser den omhandlede transittrafik, skal afvejes i forhold til den direkte og betydelige indvirkning, som en sådan foranstaltning vil have på aktiviteterne for de virksomheder, der opererer på det omhandlede marked, og mere generelt på det indre markeds rette funktion.

Desuden vil der ved anordningen af en foreløbig forholdsregel, hvorefter anvendelsen af allerede tildelte, men endnu ikke anvendte, økopoint, stilles i bero i et forhold svarende til resten af 2003, være en risiko for, at disse økopoint fortabes, og vil derved endeligt påvirke de samme virksomheders aktiviteter, og, mere generelt, det indre markeds funktion, da det ikke er sikkert, at det selv i det tilfælde, hvor der er fastsat økopointsystem for lastvognes transitkørsel gennem Østrig for 2004, er muligt at overføre økopoint fra det gældende system til dette år.

(jf. præmis 60 og 63-65)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Procedure — søgsmål anlagt af medlemsstat med påstand om, at Kommissionen ikke har kompetence til at træffe foranstaltninger i de områder, der er omfattet af EKSF-ordningen efter udløbet af denne traktat — Domstolen ikke kompetent — (Art. 97 KS)

Sammendrag

Domstolen har åbenbart ikke kompetence til at behandle en sag anlagt af en medlemsstat med påstand om, at Domstolen konstaterer, at Kommissionen efter udløbet af EKSF-traktaten ikke har kompetence til på de områder, der er omfattet af traktaten, at træffe foranstaltninger, som ikke har været genstand for en aftale mellem de kontraherende stater, der har til hensigt midlertidigt at forlænge traktatens anvendelsesperiode for derved at ordne overgangen fra EKSF’s ordning til EF’s ordning. Et sådant søgsmål falder ikke ind under et eneste af søgsmålsområderne under Domstolens kompetence.

(Jf. præmis 20-22)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel — anbringender — urigtig retsanvendelse foretaget af Fællesskabets retsinstanser i en sag om foreløbige forholdsregler — betydning for gyldigheden af kendelsen om foreløbige forholdsregler — (Domstolens statut, art. 57, stk. 2; Rådets direktiv 91/414, bilag I)

2. Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelsen — foreløbige forholdsregler — betingelser — fumus boni juris — uopsættelighed — alvorlig og uoprettelig skade — afvejning af samtlige interesser i sagen — Kommissionens generelle interesse i, at fællesskabslovgivningen finder anvendelse, inden der afsiges dom i hovedsagen — vurdering — (Art. 242 EF og 243 EF; Kommissionens forordning nr. 3600/92)

Sammendrag

1. Når – under omstændigheder, hvor en producent er den eneste virksomhed, der støttede optagelsen af et aktivt stof i bilag I til direktiv 91/414 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, dog efter, at en anden berørt producent, der var den eneste, der havde indleveret en hovedsageligt fuldstændig aktmappe, havde trukket sig ud af sagen, og til trods for, at den rapporterende medlemsstat havde accepteret at foretage en behandling efter proceduren på grundlag af denne aktmappe – Retten, idet den tog stilling til, hvorvidt de påberåbte anbringender var begrundede, ikke har udelukket, at denne virksomhed ikke er forpligtet til at fremlægge en fuldstændig aktmappe inden for en vis frist, kan den ikke uden samtidig at begå en retlig fejl finde, at den omstændighed, at virksomheden ikke havde fremlagt en fuldstændig aktmappe, var et ufordelagtigt forhold for denne ved vurderingen af de berørte interesser. Da de andre forhold, der er behandlet af Retten i forbindelse med denne vurdering, ikke i sig selv begrunder den konklusion, at resultatet af vurderingen er ufordelagtigt for denne virksomhed, og da det i øvrigt er blevet anerkendt i den appellerede kendelse, at begæringen er uopsættelig, samt at de fremførte faktiske og retlige anbringender er begrundede, er denne retlige fejl tilstrækkelig til at medføre en ophævelse af kendelsen.

(jf. præmis 12 og 13)

2. I forbindelse med en begæring om udsættelse af gennemførelsen af en beslutning om afvisning af at indsætte et aktivt stof i bilag I til direktiv 91/414 og om tilbagekaldelse af godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder dette aktive stof, skal skaden på Kommissionen generelle interesse i, at fællesskabslovgivningen, og navnlig forordning nr. 3600/92 om de nærmere bestemmelser for iværksættelsen af første fase af det arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414, finder anvendelse, inden der afsiges dom i hovedsagen, relativiseres ved vurderingen af de berørte interesser, da andre stoffer, der ligeledes er omfattet af proceduren i artikel 8, stk. 2, fortsætter med at være godkendt i en begrænset periode uden at have været undergivet den videnskabelige vurdering, der er fastsat i direktivet.

(jf. præmis 17 og 23)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelsen — foreløbige forholdsregler — betingelser — uopsættelighed — alvorligt og uopretteligt tab — afvejning af samtlige interesser i sagen — funktionen og den økonomiske og finansielle soliditet hos adskillige virksomheder i Fællesskabet — (Art. 242 EF og 243 EF; Domstolens procesreglement, art. 83, stk. 2)

Sammendrag

Med henblik på at afgøre såvel nødvendigheden af at vedtage foreløbige forholdsregler som rækkevidden af disse, bør der foretages en afvejning af de foreliggende interesser, idet risikoen for et alvorligt og uopretteligt tab, som er et kriterium for den påståede uopsættelighed, udgør et af punkterne i den sammenligning, der i den forbindelse skal foretages.

I den henseende er en skade i forbindelse med beskyttelsen af miljøet og af sundheden principielt af uoprettelig karakter, for så vidt som indgreb i sådanne interesser som følge af disses natur oftest ikke kan omgøres med tilbagevirkende kraft.

Hvad angår en national bekendtgørelse, der indfører et sektorbestemt kørselsforbud på en motorvej med det formål at nedsætte emissioner i forbindelse med menneskelige aktiviteter og på denne måde forbedre luftkvaliteten, bringes et strukturelt tiltag på længere sigt vedrørende luftkvaliteten imidlertid ikke i fare af, at den nævnte bekendtgørelse midlertidigt ikke gennemføres.

Derimod vil et sådant kørselsforbud i betydelig grad kunne påvirke funktionen og den økonomiske og finansielle soliditet hos adskillige virksomheder i Fællesskabet. Dette tab består ikke blot i en sammenlægning af negative økonomiske konsekvenser for de forskellige virksomheder. Der består således en betydelig risiko for, at kørselsforbuddet medfører, at adskillige virksomheder forsvinder definitivt, samt at det medfører en strukturel og i et vist omfang uigenkaldelig ændring af transportvilkårene og samhandelen med varer inden for og igennem den berørte zone, således at risikoen for, at der opstår en alvorlig og uoprettelig skade under disse omstændigheder, må anses for tilstrækkeligt godtgjort.

(jf. præmis 90-92, 97, 101 og 102)