RETTENS DOM (Femte Afdeling)

15. juni 1994

Sag T-6/93

Fernando Pérez Jiménez

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — almindelig udvælgelsesprøve — påstand om annulation af en af udvælgelseskomiteen truffet beslutning — formaliteten — akt der indeholder et klagepunkt«

Fuldstændig gengivelse på spansk II-497

Angående:

Påstand om annulation af den af udvælgelseskomiteen for den almindelige udvælgelsesprøve KOM/A/720 trufne beslutning om at udvide listen over ansøgere, der fik adgang til de skriftlige prøver d) og e), samt af alle efterfølgende foranstaltninger.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Kommissionen afholdt en almindelig udvælgelsesprøve med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve. De skriftlige prøver omfattede først tre stopprøver, a), b) og c), og derefter yderligere to prøver, d) og e). Til den mundtlige prøve fik de ansøgere adgang, der ved de skriftlige prøver d) og e) havde opnået i alt mindst 48 point, og som ved hver enkelt prøve havde opnået det krævede minimum.

Efter at sagsøgeren havde bestået stopprøverne, blev han anmodet om at deltage i den anden del af de skriftlige prøver. Hertil blev også ansøgere, der oprindelig var dumpet til stopprøverne, indkaldt den 15. maj 1992.

Sagsøgeren indgav herefter en klage over denne udvidelse af listen over indkaldte ansøgere. Heri anførte han, at hans chancer for at blive optaget på egnethedslisten derved var blevet mindre, og al udvidelsen var i strid med meddelelsen om udvælgelsesprøven.

Den 1. oktober 1992 fik sagsøgeren meddelelse om, at han ikke havde fået adgang til at deltage i den mundtlige prøve, idet han ikke havde opnået det krævede antal minimumspoint ved den skriftlige prøve d).

Kommissionen afviste hans klage, idet den anførte, at kun de ansøgere, der ved stopprøverne havde opnået det i meddelelsen om udvælgelsesprøven krævede antal minimumspoint, havde fået adgang til at deltage i prøverne d) og e).

I — Påstandene vedrørende udvidelsen af listen over ansøgere, der fik adgang til de skriftlige prøver d) og e)

Formaliteten

Til støtte for, at sagen måtte afvises, idet der ikke fandtes en akt, der indeholdt et klagepunkt imod sagsøgeren, eftersom den omtvistede udvidelse ikke formindskede sagsøgerens chancer for at blive optaget på egnethedslisten, anførte Kommissionen, at 2405 ansøgere oprindelig havde opnået de i meddelelsen om udvælgelsesprøven krævede antal minimumspoint ved de skriftlige stopprøver. Udvælgelseskomiteen anvendte herefter en vægtningskoefficient og nedbragte herved antallet af ansøgere, som fik adgang til at deltage i prøverne d) og e), til 394. Efter at der var indgivet Uager, blev det besluttet, at koefficienten ikke skulle bringes i anvendelse, og alle ansøgere, der oprindelig havde opnået det krævede antal minimumspoint ved prøverne, blev herefter indkaldt til proverne d) og e).

Retten bemærkede hertil, at retsakter eller beslutninger, der kan være genstand for et annullationssøgsmål, kun omfatter akter, der afføder bindende retsvirkninger, som direkte og umiddelbart berører sagsøgerens interesser i den forstand, at hans retsstilling herved ændres væsentligt. Når der er tale om retsakter eller beslutninger, som tilvejebringes gennem fiere faser, f.cks. under en intern procedure som en udvælgelsesprøve, kan kun sådanne retsakter anfægtes, som delinit.vt lastlægger institutionens standpunkt som afslutning på den pågældende procedure, og således ikke foreløbige foranstaltninger, hvis formål er at forberede den endelige beslutning. Sådanne retsakter indeholder ikke et klagepunkt i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, og kan kun anfægtes som led i et søgsmål anlagt til prøvelse af retsakter, der kan annulleres (præmis 34 og 35).

Henvisning til: Domstolens dom af 21. januar 1987, sag 204/85. Strogh.li mod Revisionsretlen. Sml. s. 389; Rettens dom af 24. juni 1993, sag T-69/92, Seghers mod Rådet. Sml. II, s. 651, af 13 juli 1993, sag T-20/92, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 799, og af 15. juli 1993, forenede sager T-17/90. T-28/91 og T-17/92, Cámara Alloisio m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 841.

Retten afviste de påstande vedrørende den anfægtede retsakt, hvorved det alene tilsigtedes at bringe de enkelte dele af udvælgelsesprøven i overensstemmelse med meddelelsen, og hvis virkninger ikke fandtes at overskride dem, der er forbundet med en foreløbig retsakt. Den omtvistede retsakt kunne ikke antages at ændre vilkårene omkring afviklingen af udvælgelsesprøven og udgjorde heller ikke en akt, der indeholder et klagepunkt imod de ansogere, der oprindelig havde fået adgang, eftersom den ikke berører deres interesser, men en forberedende retsakt, der er en integrerende del af proceduren omkring udvælgelsesprøven, og hvis eventuelle retsstridighed kun ville kunne gøres gældende under et søgsmål anlagt til prøvelse af den beslutning, der måtte blive truffet som afslutning på denne procedure, dvs. beslutnincen om ikke at give sagsøgeren adgang til de mundtlige prøver. Denne beslutning indeholder et klagepunkt, for så vidt som den er det konkrete udtryk for udvælgelseskomiteens beslutning om ikke at optage ham på egnethedshsten (præmis 37 og 38).

II — Påstandene vedrørende beslutningen af 1. oktober 1992 om ikke at give sagsøgeren adgang til den mundtlige prøve

Med hensyn til lovligheden af den retsakt, der var forberedende i forhold til den anfægtede beslutning, og som det påhvilede Retten at undersøge på dette trin af sagen, fremhævede Retten, at udvælgelseskomiteen er bundet af ordlyden af den offentliggjorte meddelelse om udvælgelsesprøve, og at den havde anvendt den korrekt ved til disse prøver at indkalde de 2405 ansøgere, som havde opnået det krævede antal minimumspoint ved stopprøverne (præmis 40 og 41).

Henvisning til: Rettens dom af 3. marts 1993, sag T-44/92, Delloye m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 221, og ovennævntedom i sagen Cámara Alloisio m.fl. mod Kommissionen.

Retten bemærkede først, at en udvælgelseskomite har vidtgående skønsmæssige beføjelser, og at grundlaget for en komités skønsmæssige beslutninger ikke kan efterprøves retligt, ligesom en udvælgelseskomite skal træffe sine beslutninger på grundlag af objektive kriterier, som alle ansøgerne bør have kendskab til, og skal begrunde sin beslutning i fornødent omfang. Retten bemærkede afslutningsvis, at sagsøgeren ikke fandtes at have godtgjort, at det var retsstridigt ikke at give ham adgang til den mundtlige prøve (præmis 42 og 43).

Henvisning til: Domstolens dom af 14. juli 1983, sag 144/82, Detti mod Domstolen Sml s. 2421.

Konklusion: Sagsøgte frifindes.