DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/49

Appel iværksat den 14. september 2009 af Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 8. juli 2009 i sag T-225/08 — Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design); andre parter i appelsagen: Schwarzbräu GmbH

(Sag C-365/09 P)

2009/C 267/82

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH (ved Rechtsanwalt P. Wadenbach)

De andre parter i appelsagen:

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

— Schwarzbräu GmbH

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 8. juli 2009 i sag T-225/08 ophæves.

— Afgørelse truffet den 8. april 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 877/2004-4) annulleres.

— EF-varemærke nr. 505 552»ALASKA« slettes fuldstændigt, da der foreligger en absolut registreringshindring.

— Appelindstævnte betaler sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Denne appel er iværksat til prøvelse af Retten i Første Instans’ dom, hvorved Harmoniseringskontoret blev frifundet i en sag, som appellanten havde anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 8. april 2008 af Harmoniseringskontorets Fjerde Appelkammer. Ved denne afgørelse tiltrådte appelkammeret Annullationsafdelingens afslag på den af appellanten fremsatte begæring om at erklære EF-figurmærket »ALASKA« ugyldigt. Appellantens begæring var rettet mod alle de af registreringen omfattede varer i klasse 32 (Mineralvand og kulsyreholdige vande og andre ikke-alkoholholdige drikke; frugtdrikke og frugtsaft; saft og andre præparater til fremstilling af drikke).

Mellem parterne er det i det væsentlige omtvistet, hvorvidt der foreligger en absolut registreringshindring i form af et friholdelsesbehov for en angivelse vedrørende en geografisk oprindelse.

Appellanten gør i appelskriftet gældende, at Retten har anlagt en urigtig fortolkning af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94 (herefter »varemærkeforordningen«), hvilket navnlig begrundes ud fra de i retspraksis udviklede principper.

Ifølge ordlyden af den ovennævnte bestemmelse i varemærkeforordningen kræver et varemærkes udelukkelse fra registrering blot, at varemærket udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne de af registreringen omfattede varers geografiske oprindelse. Heraf følger, at også geografiske betegnelser, som vil kunne anvendes af virksomheder, i forhold til sidstnævnte skal friholdes som angivelser vedrørende den geografiske oprindelse for den pågældende varegruppe. Anvendelsen af den nævnte bestemmelse i varemærkeforordningen afhænger ikke af, at der består et konkret, aktuelt eller tungtvejende friholdelsesbehov.

Hvis Retten i det foreliggende tilfælde havde anvendt varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra c), og de i retspraksis udviklede principper rigtigt, skulle den have fastslået, at Alaska er det største drikkevandsreservoir i USA, at den relevante kundekreds forbinder Alaska med en naturlig overflod af rent vand i dets forskellige former, at der i Alaska finder fremstilling af mineralvand sted i et erhvervsmæssigt relevant omfang, og at en markedsføring inden for Fællesskabet allerede gennemføres, hvorfor en fortsat markedsføring reelt kommer i betragtning. Heraf følger entydigt, at betegnelsen »ALASKA« fremover af konkurrenter vil kunne anvendes som oprindelsesbetegnelse.

Retten har derimod anvendt bestemmelsen i varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra c), og de i retspraksis udviklede principper retsstridigt, idet den ved at foretage en opportunitetsefterprøvelse — det vil sige, om markedsføringen af mineralvand fra Alaska inden for Fællesskabet ud fra et erhvervsmæssigt synspunkt (konkurrencesituationen, transportomkostningerne) giver mening — har opstillet yderligere krav, som gå videre end de ovennævnte principper. Disse yderligere krav er i henseende til varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra c), til ordlyden heraf, og navnlig i henseende til de i retspraksis udviklede principper for strenge og vil føre til en alt for vidtgående fortolkning, som ikke er forenelig med formålet med den fællesskabsretlige regulering.