ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysiske og juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – Kommissionens beslutning om ikke at kvalificere en statslig foranstaltning som statsstøtte – en konkurrerende virksomheds søgsmålsret – betingelse – væsentlig påvirkning af stillingen på markedet – deltagelse som klager i sagen for Kommissionen ikke tvungen

(Art. 87, stk. 1, EF, art. 88, stk. 2, EF og art. 230, stk. 4, EF)

Sammendrag

En kommissionsbeslutning, hvori en national foranstaltning ikke antages at udgøre en statsstøtte i artikel 87, stk. 1, EF’s forstand, og som er vedtaget ved afslutningen af den formelle undersøgelsesprocedure som omhandlet i artikel 88, stk. 2, EF, berører individuelt de virksomheder, som har taget initiativet til den klage, der har givet anledning til iværksættelsen af proceduren, og som er blevet hørt og har bestemt forløbet af proceduren, såfremt virksomhedernes stilling på markedet endvidere i væsentligt omfang er blevet påvirket af den støtteforanstaltning, som den anfægtede beslutning drejer sig om.

For så vidt angår en virksomhed, som ikke har spillet en aktiv rolle i forbindelse med den administrative procedure for Kommissionen, kan denne godtgøre, at den ligeledes er individuelt berørt, idet det præciseres, at virksomheden under alle omstændigheder skal godtgøre, at den i den anfægtede beslutning tilladte foranstaltning i væsentligt omfang var egnet til at påvirke dens stilling på det pågældende marked. Den blotte omstændighed, at denne beslutning var egnet til at øve en vis indflydelse på de på det relevante marked herskende konkurrenceforhold, og at den berørte virksomhed på en eller anden måde konkurrerede med modtageren af beslutningen, udgør ikke en sådan væsentlig påvirkning. En virksomhed kan således ikke udelukkende påberåbe sig sin egenskab af konkurrent til den støttemodtagende virksomhed, men skal endvidere godtgøre omfanget af risikoen for dens stilling på markedet.

(jf. præmis 34, 36 og 37)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Passivitetssøgsmål – passivitetens ophør efter sagens anlæg – bortfald af sagens genstand – ufornødent at træffe afgørelse i sagen

(Art. 232 EF og 233 EF)

Sammendrag

Et søgsmål i henhold til traktatens artikel 232 bygger på den tankegang, at retsstridig passivitet fra den ansvarlige institutions side giver adgang til at anlægge sag ved Domstolen for at opnå dom for, at undladelsen af at handle er traktatstridig, for så vidt den pågældende institution ikke har rådet bod på undladelsen. Afgørelsen herom medfører ifølge artikel 233 EF, at den sagsøgte institution har pligt til at gennemføre de til Domstolens eller Rettens doms opfyldelse nødvendige foranstaltninger, hvilket i øvrigt ikke berører adgangen til i anledning af samme dom at rejse krav, der støttes på Fællesskabets ansvar uden for kontrakt. I en sag, hvor den handling, hvis undladelse er genstand for retssagen, er foretaget efter sagsanlægget, men inden dommens afsigelse, kan en afgørelse fra Fællesskabets retsinstanser, der fastslår den oprindelige undladelses retsstridige karakter, ikke længere få de i artikel 233 EF nævnte retsvirkninger. I et sådant tilfælde har sagen følgelig mistet sin genstand, således at der ikke længere er anledning til at træffe afgørelse i sagen.

(jf. præmis 31)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – klagesag – søgsmål for Fællesskabets retsinstanser – overdragelse af den pågældende intellektuelle ejendomsret – sagsøgers substitution af den tidligere indehaver af ejendomsretten – kendelse fra Retten nødvendig

(Statutten for Domstolen, art. 40; Rettens procesreglement, art. 115, 116 og 134; Rådets forordning nr. 40/94, art. 63)

Sammendrag

Da hverken Domstolens statut eller Rettens procesreglement indeholder bestemmelser, der udtrykkeligt regulerer den situation, hvor en part i sagen for appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), der efter anlæggelse af sag ved Retten er blevet part heri, overdrager den i sagen omhandlede intellektuelle ejendomsret, efter at appelkammeret har truffet afgørelse, og da den nye rettighedsindehavers mulighed for at intervenere i henhold til statuttens artikel 40 og procesreglementets artikel 115 og 116 ikke i alle henseender er tilstrækkelig for at tage hensyn til den særlige situation, der gælder for parterne i en sag, der vedrører intellektuelle ejendomsrettigheder, må der gives parten i sagen for appelkammeret mulighed for at træde i stedet for overdrageren i forbindelse med sagen for Retten som intervenient i henhold til procesreglementets artikel 134.

Denne substitution kan imidlertid alene tillades ved en kendelse fra Retten, idet der tages hensyn til den tidligere rettighedsindehavers og de andre parter i sagens stillingtagen. I betragtning af, at der i det væsentlige er tale om en afgørelse, der giver tilladelse til, at en ny part deltager i sagen, skal de processuelle bestemmelser i procesreglementets artikel 115 og 116 anvendes analogt.

(jf. præmis 15, 16, 20, 24, 25, 27 og 32)
Eksistensen af en retsakt, der indeholder et klagepunkt i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, og artikel 91, stk. 1, er en forudsætning for, at en sag anlagt af tjenestemænd mod den institution, i hvilken de er ansat, kan antages til realitetsbehandling. Kun foranstaltninger, der medfører bindende retsvirkninger, som direkte og umiddelbart berører sagsøgerens interesser i den forstand, at hans retsstilling derved væsentligt ændres, udgør retsakter eller beslutninger, som kan gøres til genstand for annullationssøgsmål. Med hensyn til sager anlagt af tjenestemænd kan akter til forberedelse af en endelig afgørelse ikke indeholde klagepunkter og kan derfor kun anfægtes i form af en indsigelse under et søgsmål til prøvelse af de retsakter, som kan være genstand for en annullation. Selv om visse rent forberedende foranstaltninger kan være bebyrdende for en tjenestemand, for så vidt som de kan påvirke indholdet af en senere anfægtelig retsakt, kan de ikke være genstand for et selvstændigt søgsmål, men skal anfægtes til støtte for et søgsmål til prøvelse af denne retsakt.

Beslutninger, der træffes af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) om at indlede eller genoptage en administrativ undersøgelse - såvel som kontorets undersøgelsesforanstaltninger vedrørende gennemførelsen af en intern undersøgelse, som Kommissionen har foretaget vedrørende en tjenestemand, og OLAF's oversendelse til administrationen af rapporten, der afslutter undersøgelsen og indeholder konklusionerne og henstillingerne fra OLAF's direktør - udgør alene foranstaltninger, der forbereder en eventuel beslutning fra ansættelsesmyndigheden. Det samme er tilfældet dels for så vidt angår et afslag fra OLAF på at underrette den berørte tjenestemand om visse foranstaltninger vedrørende en intern undersøgelse, der angiveligt føres mod tjenestemanden, og på at give ham lejlighed til at forsvare sig under denne undersøgelse, dels for så vidt angår institutionens egen beslutning om at indlede og gennemføre en intern undersøgelse.

(jf. præmis 46. 47. 50. 53 og 55)

Henvisning til: Domstolen, 10. december 1969, sag 32/68. Grasselli mod Kommissionen, Sml. 1969. s. 141. org.réf.: Rec. s. 505, præmis 4-7; Domstolen. 1. februar 1979. sag 17/78. Deshormes mod Kommissionen, Sml. s. 189. præmis 10: Domstolen. 14. februar 1989. sag 346/87. Bossi mod Kommissionen. Sml. s. 303, præmis 23: Retten, 13. juli 1993, sag T-20/92, Moat mod Kommissionen. Sml. II, s. 799, præmis 39; Retten. 6. juni 1996. sag T-391/94, Baiwir mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 269, og II, s. 787. præmis 34; Retten. 18. juni 1996. sag T-293/94. Vela Palacios mod ØSU. Sml. Pers. IA. s. 305. og II. s. 893, præmis 22.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – klagesag − søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse, hvorved en ugyldighedsbegæring blev imødekommet − tilbagetrækning af ugyldighedsbegæringen − sagens genstand bortfaldet − ufornødent at træffe afgørelse i sagen

(Rettens procesreglement, art. 113)

Sammendrag

Såfremt en begæring om ugyldighed, der er indgivet mod et EF-varemærke, trækkes tilbage inden den afgørelse, der er truffet af Annullationsafdelingen ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorved det fastslås, at varemærket er ugyldigt, har fået retsvirkning og er blevet endelig i henhold til bestemmelserne i artikel 56, stk. 6, artikel 57, stk. 1, og artikel 62, stk. 3, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, bortfalder nævnte afgørelse. Dette indebærer, at den sag, der ved Retten er anlagt til prøvelse af den afgørelse, der er truffet af et appelkammer ved Harmoniseringskontoret, hvorved appelkammeret stadfæstede den første afgørelse, bliver uden genstand, jf. artikel 113 i Rettens procesreglement, og det er herefter ufornødent for Retten at træffe afgørelse i sagen.

(jf. præmis 14)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – søgsmålsfrister – sagsanlæg efter fristens udløb – undskyldelig fejl – begreb

2. Passivitetssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – undladelser, der kan være genstand for søgsmål – undladelse af at indlede en traktatbrudsprocedure med hensyn til statsstøtte – afvisning

(Art. 226 EF og 232, tredje afsnit, EF)

Sammendrag

1. Hvad angår søgsmålsfrister er en fejl undskyldelig, når den skyldes en af den pågældende institutions adfærd fremkaldt vildfarelse, og sagsøgeren er i god tro og har udvist den omhu, som kræves af en normalt påpasselig person.

(jf. præmis 35)

2. Et passivitetssøgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person med påstand om, at det fastslås, at Kommissionen – ved ikke at indlede en traktatbrudsprocedure mod en medlemsstat – i strid med traktaten har undladt at tage stilling, kan ikke antages til realitetsbehandling. Fysiske eller juridiske personer kan nemlig kun påberåbe sig artikel 232, tredje afsnit, EF med henblik på en konstatering af, at en institution i strid med traktaten har undladt at udstede retsakter, bortset fra henstillinger eller udtalelser, for hvilke de er potentielle adressater, eller som vedrører de nævnte personer umiddelbart og individuelt. I henhold til traktatbrudsproceduren efter artikel 226 EF kan Kommissionen imidlertid kun udstede retsakter rettet til medlemsstaterne. Desuden fremgår det af den i artikel 226 EF fastsatte ordning, at hverken en begrundet udtalelse, som kun er en indledende fase forud for en eventuel traktatbrudssag ved Domstolen, eller den faktiske anlæggelse af en sådan sag ved Domstolen, kan udgøre retsakter, som umiddelbart vedrører fysiske eller juridiske personer.

(jf. præmis 44)
Kun såfremt en midlertidigt ansat, som efterfølgende er blevet udnævnt til tjenestemand, var udelukket fra at anmode om overførsel af sine nationale pensionsrettigheder, fordi den pågældende medlemsstat endnu ikke havde vedtaget de nationale foranstaltninger, som var nødvendige for en sådan overførsel, kan beregningen af de pensionsgivende tjenesteår, som lægges til grund ved fastsættelsen af alderspensionen, foretages på grundlag af den pågældendes løn på tidspunktet for hans ansættelse som midlertidigt ansat, når de nationale foranstaltninger, som muliggør en sådan overførsel, er vedtaget.

Hverken vedtægten, ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte eller de almindelige gennemførelsesbestemmelser, som Kommissionen har vedtaget til artikel 11, stk. 1 og 2, i vedtægtens bilag VIII, indeholder bestemmelser, der med hensyn til overførsel af pensionsrettigheder specifikt regulerer forholdet for en midlertidigt ansat, der efterfølgende bliver ansat som tjenestemand. I mangel af sådanne specifikke bestemmelser reguleres overførslen af pensionsrettigheder for den, der er tjenestemand på det tidspunkt, hvor han indgiver ansøgning herom, af bestemmelserne i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten og artikel 4, stk. 2 og 3, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, hvorefter godskrivningen af de pensionsgivende tjenesteår beregnes på grundlag af det tidspunkt, hvor den pågældende blev udnævnt til tjenestemand, og den lønklasse, han var indplaceret i.

Forpligtelsen efter vedtægtens artikel 25, stk. 2, til at begrunde enhver afgørelse, der indebærer et klagepunkt, skal give Fællesskabets retsinstanser mulighed for at efterprøve den pågældende afgørelses lovlighed og give de pågældende tilstrækkeligt grundlag for at vurdere, om afgørelsen er velbegrundet, eller om den er behæftet med en mangel, som gør det muligt at anfægte dens lovlighed. Spørgsmålet, om begrundelsen er tilstrækkelig, skal vurderes på grundlag af de faktiske og retlige omstændigheder, hvorunder den anfægtede afgørelse er vedtaget.

En afgørelse om beregningen af de pensionsgivende tjenesteår, der godskrives i medfør af artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII i tilfælde, hvor en midlertidigt ansat indgiver anmodning om overførsel af nationale pensionsrettigheder til Fællesskabets ordning, efter at han er blevet udnævnt til tjenestemand, opfylder kravene til begrundelsespligten, når det udtrykkeligt fremgår af afgørelsen, at beregningen er foretaget på grundlag af datoen for den pågældendes udnævnelse til tjenestemand.

(jf. præmis 113-116)

Henvisning til: Domstolen, 26. november 1981, sag 195/80, Michel mod Parlamentet, Sml. s. 2861, præmis 22; Domstolen, 14. februar 1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, præmis 16; Retten, 20. februar 2002, sag T-117/01, Roman Parra mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 27, og II, s. 121, præmis 27; Retten, 12. december 2002, sag T-135/00, Morello mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 265, og II, s. 1313, præmis 28.
Pligten til at begrunde en afgørelse, der indeholder et klagepunkt, har til formål dels at give afgørelsens adressat oplysninger, der er tilstrækkelige til at fastslå, om afgørelsen er korrekt, dels at muliggøre en domstolskontrol.

Hvad angår afgørelser truffet af en udvælgelseskomite må hensynet til opfyldelsen af begrundelsespligten dog afvejes med hensynet til en overholdelse af princippet om den fortrolige karakter af udvælgelseskomiteens arbejde, jf. artikel 6 i bilag III til vedtægten. Dette princip om fortrolighed har til formål at sikre udvælgelseskomiteen uafhængighed og objektivitet i arbejdet ved at beskytte den mod enhver udefra kommende indblanding eller pression, det være sig fra fællesskabsmyndigheden selv, fra de pågældende ansøgere eller fra tredjepart. Princippet er således til hinder for dels, at der videregives oplysninger om de enkelte komitémedlemmers stillingtagen, dels at der afsløres forhold, der angår en vurdering af de enkelte ansøgere eller disse indbyrdes.

Ved undersøgelsen af ansøgernes egnethed er udvælgelseskomiteens arbejde først og fremmest af sammenlignende karakter og er af denne grund omgærdet med den fortrolighed, der er forbundet med en udvælgelseskomites arbejde. Når henses til den fortrolighed, der bør være forbundet med udvælgelseskomiteens arbejde, udgør en meddelelse om de for de forskellige prøver opnåede karakterer følgelig en tilstrækkelig begrundelse af komitéens afgørelser. En begrundelse af denne art strider ikke mod de forbigåede ansøgeres rettigheder og gør det muligt for Retten at foretage en passende domstolskontrol af denne form for tvister.

(jf. præmis 25-28)

Henvisning til: Domstolen. 28. februar 1980. sag 89/79, Bonu mod Rådet. Sml. s. 553. præmis 5; Domstolen. 26. november 1981, sag 195/80. Michel mod Parlamentet, Sml. s. 2861. præmis 22: Domstolen, 4. juli 1996, sag C-254/95 P. Parlamentet mod Innamorati. Sml. I. s. 3423. præmis 23. 24 og 28 og den deri nævnte retspraksis samt præmis 32: Retten. 2. maj 2001. forenede sager T-167/99og T-174/99. Giulietti m.fl. mod Kommissionen. Sml. Pers. IA. s. 93, og II. s. 441, præmis 81.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – registreringsprocedure – indsigelse – undladelse af inden for den fastsatte frist at fremlægge oversættelsen af beviserne og dokumentationen til støtte for indsigelsen – adgang for Harmoniseringskontoret til at afslå indsigelsen

(Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 16, og art. 1, regel 17, stk. 2)

Sammendrag

Hvis indsigeren ikke under en sag vedrørende en indsigelse, der er rejst mod registreringen af et EF-varemærke i henhold til artikel 42 ff. i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, som krævet i regel 17, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94, fremlægger oversættelsen af beviserne og dokumentationen til støtte for indsigelsen til sagsbehandlingssproget i indsigelsessagen inden udløbet af den af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) fastsatte frist herfor, kan Harmoniseringskontoret lovligt afslå indsigelsen som ubegrundet, medmindre der ellers kan træffes afgørelse herom på grundlag af de beviser, som Harmoniseringskontoret allerede har til rådighed, i henhold til regel 20, stk. 3, i gennemførelsesforordningen.

Afslaget på indsigelsen er berettiget, selv når indsigeren opfylder kravene i gennemførelsesforordningens regel 16 vedrørende fremlæggelsen af de nævnte beviser og den nævnte dokumentation, eftersom tilsidesættelsen af regel 17, stk. 2, ikke gør det muligt for ansøgeren om et varemærke at udøve sin kontradiktionsret under inter partes-proceduren eller for appelkammeret i tilstrækkeligt omfang at forvisse sig om eksistensen af de af indsigeren påberåbte rettigheder.

(jf. præmis 39, 43 og 45)
Ved overførsel af pensionsrettigheder omregnes de af overførslen omfattede samlede nationale pensionsrettigheder på grundlag af en ajourført sats, der er gældende på tidspunktet for overførslen, når beregningen af de pensionsgivende tjenesteår, som skal godskrives, foretages i henhold til artikel 4, stk. 4, litra b), i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII vedrørende overførsel til Fællesskabernes pensionsordning af pensionsrettigheder erhvervet forud for indtræden i Fællesskabernes tjeneste. I dette tilfælde er den løn og den aktuarmæssige værdi, der skal tages hensyn til ved beregningen af de pensionsgivende tjenesteår, henholdsvis den løn, der svarer til den lønklasse, tjenestemanden er fastansat i på tidspunktet for overførslen, og den aktuarmæssige værdi, der svarer til tjenestemandens alder på dette tidspunkt. Henset til denne ajourføring i forhold til overførselstidspunktet finder det i artikel 4, stk. 2, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser fastsatte rentefradrag for perioden mellem tidspunktet for fastansættelsen og tidspunktet for den nævnte overførsel, som har til formål at skadesløsholde fællesskabsinstitutionen for den forsinkelse, hvormed de nationale pensionsrettigheder, som tilkommer denne på tidspunktet for fastansættelsen, faktisk overføres til Fællesskabets konto, ikke anvendelse.

(jf. præmis 59 og 60)

Henvisning til: Retten, 30. januar 2003, forenede sager T-303/00, T-304/00 og T-322/00. Caballero Montoya m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 76.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål

–

fysiske eller juridiske personer

–

retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt (art. 230, stk. 4, EF) (jf. præmis 41, 48 og 50)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2000) 2621 af 29. december 2000 om ophævelse af støtten ydet af Den Europæiske Socialfond (ESF), som Kommissionen havde godkendt ved beslutning K(91) 2852 af 19. december 1991 inden for rammerne af fællesskabsinitiativet »Euroform« for Spanien (PO 913051ES8), og i medfør af hvilken de spanske myndigheder tildelte Cámara de Comercio e Industria de Zaragoza ESF-midler til projektet »Tricoin« (ref.: EUR-82), som selskabet Copy Aragón de Zaragoza er ansvarlig for gennemførelsen af.

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Cámara de Comercio e Industria de Zaragoza betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt – forordning om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser – søgsmål anlagt af en tværfaglig organisation, som skal varetage fælles interesser, og som er hjemmehørende i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor »feta-ost« har sin oprindelse – afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 2081/92; Kommissionens forordning nr. 1829/2002)

Sammendrag

Et annullationssøgsmål anlagt af en tværfaglig organisation bestående af Fédération régionale des syndicats des éléveurs de brebis og Fédération des syndicats des industriels de roquefort, hjemmehørende i Frankrig, til prøvelse af forordning nr. 1829/2002 om ændring af bilaget til forordning nr. 1107/96 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i forordning nr. 2081/92, for så vidt som forordningen registrerer betegnelsen »feta« som beskyttet oprindelsesbetegnelse under rubrikkerne »Ost« og »Grækenland«, må afvises.

Denne forordning er en almengyldig foranstaltning som omhandlet i artikel 249, stk. 2, EF, eftersom den finder anvendelse på objektivt bestemte situationer og har retsvirkninger for abstrakt fastlagte persongrupper, idet den giver alle virksomheder, hvis produkter opfylder de foreskrevne geografiske og kvalitative krav, ret til at markedsføre disse under ovennævnte betegnelse, hvorimod en sådan ret ikke tilkommer de virksomheder, hvis produkter ikke opfylder disse betingelser. Denne almindelige rækkevidde følger i øvrigt af formålet med de pågældende bestemmelser, nemlig at beskytte de geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser, der er gyldigt registreret, erga omnes og i hele Fællesskabet.

Selv om det ikke er udelukket, at en bestemmelse, som ifølge sin art og rækkevidde har normativ karakter, kan berøre en fysisk eller juridisk person individuelt, eller i denne forbindelse, at en branchesammenslutning, som er oprettet for at varetage og repræsentere dens medlemmers interesser, under visse omstændigheder kan anlægge et annullationssøgsmål, også selv om dens egne interesser som sammenslutning ikke er berørt, er der ikke tale om en sådan situation i det foreliggende tilfælde.

For det første indrømmer forordning nr. 2081/92 ikke på noget punkt en sådan sammenslutning egne processuelle rettigheder. Dertil kommer, at forordningen ikke fastsætter specifikke processuelle garantier på fællesskabsniveau til fordel for borgerne.

For det andet repræsenterer denne sammenslutning ikke medlemsinteresser, der kan give søgsmålskompetence, da den i henhold til sine vedtægter ikke har til opgave at varetage fetaproducenters interesser under en retssag, da den blot skal varetage fælles interesser og ikke skal repræsentere enkelte af sine medlemmer som indehavere af et varemærke, og da disse producenter under alle omstændigheder ikke har søgsmålskompetence.

(jf. præmis 52-55, 57, 58, 82 og 83)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – søgsmål anlagt af en sammenslutning, som varetager de generelle interesser for en gruppe fysiske eller juridiske personer – betingelse – individuel søgsmålskompetence for sammenslutningens medlemmer – hensyntagen til tidligere medlemmers søgsmålskompetence – udelukket

(Art. 230, stk. 4, EF)

Sammendrag

En sammenslutning, der er oprettet for at varetage en gruppe borgeres kollektive interesser, kan ikke anses for at være individuelt berørt i artikel 230, stk. 4, EF’s forstand af en retsakt, der påvirker denne gruppes interesser generelt, og har derfor ikke kompetence til at anlægge sag med påstand om annullation, når sammenslutningens medlemmer ikke kan gøre det individuelt. I denne forbindelse kan det ikke antages, at en persons tidligere medlemskab af en sammenslutning gør det muligt for sammenslutningen at påberåbe sig muligheden for, at denne person kunne have anlagt et søgsmål. At tillade en sådan argumentation ville nemlig give sammenslutningen en slags evig søgsmålskompetence, og dette uanset den omstændighed, at sammenslutningen ikke længere kan hævde at repræsentere det tidligere medlems interesser.

(jf. præmis 27 og 32)