ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål – dom om annullation – retsvirkninger – annullation af en kommissionsbeslutning, hvorved der konstateres en overtrædelse af konkurrencereglerne – virkningerne for adressater, der ikke har anlagt sag – foreligger ikke (art. 81 EF, 230 EF og 249 EF) (jf. præmis 20)

2. Retspleje – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling – betingelser – anbringender støttet på omstændigheder, som er kommet frem under sagens behandling – Lissabontraktatens ikrafttræden – ny omstændighed, der kan begrunde en sen indgivelse af et klagepunkt om tilsidesættelse af princippet om uskyldsformodning – ikke omfattet [art. 6 TEU; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 48; statutten for Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c), og art.48, stk. 2] (jf. præmis 27-30)

3. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for moderselskabets afgørende indflydelse på dets helejede datterselskaber – bevismæssige forpligtelser for den virksomhed, der ønsker at afkræfte denne formodning (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 66-71 og 92)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – maksimumsbeløb – beregning – relevant omsætning – samlet omsætning for alle de selskaber, som udgør den økonomiske enhed, der handler som virksomhed – pligt for Kommissionen til at godtgøre, at hvert datterselskab i en koncern ikke er selvstændigt – foreligger ikke (art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2) (jf. præmis 106-115)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – fastsættelse af bøden i forhold til de forhold, der indgår i vurderingen af overtrædelsens grovhed (art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03) (jf. præmis 128, 130 og 131)

Sagens genstand

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2005) 4634 endelig af 30. november 2005 om en procedure i henhold til artikel 81 EF (sag COMP/F/38 354 – Industrisække) vedrørende et kartel på markedet for industrisække af plastik og påstand om, at den pågældende beslutning omgøres.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Groupe Gascogne SA betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål – formaliteten – beslutning, hvorved der pålægges en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne – søgsmål med påstand om tilbagebetaling af de morarenter, som et selskab har båret som følge af betaling af en bøde – afvisning (art. 230 EF) (jf. præmis 23-26)

2. Konkurrence – karteller – aftaler og samordnet praksis, der udgør en enkelt overtrædelse – virksomheder, som kan beskyldes for at have begået en overtrædelse bestående i deltagelse i et kartel som helhed – kriterier – bevisbyrde (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 61, 62 og 64)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – virksomhedens passive rolle eller rolle som medløber – bedømmelseskriterier (art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3, første led) (jf. præmis 73, 74 og 79)

Sagens genstand

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2005) 4634 endelig af 30. november 2005 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] (sag COMP/F/38 354 – Industrisække) vedrørende et kartel på markedet for industrisække af plastik, samt subsidiært påstand om annullation eller nedsættelse af den bøde, sagsøgerne er blevet pålagt.

Afgørelse

Konklusion

1) Den bøde, der er pålagt ved artikel 2, litra l), i Kommissionens beslutning K(2005) 4634 endelig af 30. november 2005 om en procedure i henhold til [artikel 81 EF] (sag COMP/F/38 354 – Industrisække), fastsættes til 9,18 mio. EUR.

2) I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen.

3) Kommissionen, Low & Bonar plc og Bonar Technical Fabrics NV bærer hver sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Konkurrence – karteller – aftaler og samordnet praksis, der udgør en enkelt overtrædelse – virksomheder, som kan beskyldes for at have begået en overtrædelse bestående i deltagelse i et kartel som helhed – kriterier – pligt for Kommissionen til i sin beslutning at specificere overtrædelsen pr. virksomhed og pr. land – foreligger ikke (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 42-45)

2. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – den pågældende virksomheds markedsandele – Kommissionens skøn (art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 97/C 372/03) (jf. præmis 54-59)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – skønsbeføjelse forbeholdt Kommissionen – forhøjelse af det generelle bødeniveau (art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23) (jf. præmis 67 og 69)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – opdeling af berørte virksomheder i forskellige kategorier – betingelser – overholdelse af ligebehandlingsprincippet – overholdelse af proportionalitetsprincippet (art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23) (jf. præmis 77 og 78)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – formildende omstændigheder – deltagelse i møder med andre virksomheder med et konkurrencebegrænsende formål angiveligt sket under tvang – manglende hensigt om at begrænse konkurrencen – ikke relevant omstændighed (art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23) (jf. præmis 95-100)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – bødefritagelse eller bødenedsættelse som modydelse for den forfulgte virksomheds samarbejde – nødvendigt, at en adfærd har lettet Kommissionens konstatering af overtrædelsen – Kommissionens skøn – grænser – overholdelse af ligebehandlingsprincippet (art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 96/C 207/04) (jf. præmis 145-148)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2005) 4634 endelig af 30. november 2005 om en procedure i henhold til [artikel 81 EF] (sag COMP/F/38 354 – Industrisække) vedrørende et kartel på markedet for industrisække af plastik samt påstand om nedsættelse af den bøde, der er pålagt sagsøgeren ved den pågældende beslutning.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Fardem Packaging BV betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fællesskabsret – principper – grundlæggende rettigheder – uskyldsformodning og ret til et forsvar – konkurrencesag – anvendelse heraf (art. 6, stk. 2, EU; art. 81, stk. 1, EF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 48) (jf. præmis 23 og 24)

2. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for moderselskabets afgørende indflydelse på dets helejede datterselskaber – pligt for Kommissionen til at godtgøre, at moderselskabet har været involveret i overtrædelserne – foreligger ikke (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 25-30)

3. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for moderselskabets afgørende indflydelse på dets helejede eller næsten helejede datterselskaber – Kommissionens mulighed for at pålægge moderselskabet ansvar for dets datterselskabs overtrædelser (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 35)

Sagens genstand

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2005) 4634 endelig af 30. november 2005 om en procedure i henhold til [artikel 81 EF] (sag COMP/F/38 354 – Industrisække) vedrørende et kartel på markedet for industrisække af plastik og, subsidiært, påstand om nedsættelse af den bøde, sagsøgeren er blevet pålagt.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Armando Álvarez, SA betaler sagens omkostninger.
Selv om Kommissionen – inden for rammerne af et søgsmål, der anlægges i henhold til artikel 230 EF til prøvelse af en kommissionsbeslutning på konkurrenceområdet – ikke til støtte for den anfægtede beslutning kan fremføre nye belastende beviser, der ikke er nævnt i beslutningen, har den dog ret til at besvare sagsøgerens argumenter, i det omfang sagsøgeren på grundlag af andre dokumenter, som selskabet har fremlagt for Retten, søger at godtgøre, at Kommissionens opfattelse er faktisk urigtig. Den institution, der har truffet en anfægtet beslutning, kan foretage præciseringer under den retslige procedure for at supplere en begrundelse, der allerede i sig selv er tilstrækkelig, idet sådanne præciseringer kan være nyttige i forbindelse med den interne kontrol af betragtningerne til beslutningen, der foretages af Unionens retsinstanser, idet de giver institutionen mulighed for at uddybe de grunde, der danner grundlag for beslutningen.

Et selskab, der sammen med sit datterselskab anses for at udgøre en enkelt virksomhed i henhold til artikel 81 EF, kan ikke gøre gældende, at Rettens nedsættelse af den bøde, som datterselskabet er blevet pålagt, indebærer, at den bøde, som sagsøgeren er blevet pålagt solidarisk i sin egenskab af moderselskab, også bør nedsættes, eftersom denne afgørelse fra Retten støttes på den omstændighed, at Kommissionen havde tilsidesat datterselskabets ret til forsvar ved ikke i klagepunktsmeddelelsen at anføre, at den anså datterselskabet for ansvarligt for den overtrædelse, som et andet datterselskab havde begået, i egenskab af moderselskab til dette datterselskab og ikke i egenskab af den retlige efterfølger til selskabet.

Eftersom Retten ikke fastslog, at dette andet datterselskab havde udvist en ulovlig adfærd, og eftersom Kommissionen fandt, at der bestod en formodning for, at moderselskabet havde udøvet en bestemmende indflydelse på dette andet datterselskab, idet selskabet indirekte ejede hele kapitalen i selskabet, kunne Kommissionen tilregne selskabet ansvaret for det andet datterselskabs ulovlige adfærd og pålægge selskabet et solidarisk ansvar for at betale bøden. Kommissionen råder nemlig over et skøn ved beslutningen om, hvilke enheder inden for en virksomhed der kan holdes ansvarlige for en overtrædelse. Moderselskabet kan således gøres eneansvarlig for det andet datterselskabs adfærd.

(jf. præmis 72-75)
Inden for rammerne af en procedure vedrørende overtrædelse af konkurrencereglerne indebærer overholdelsen af retten til forsvar, at den pågældende virksomhed under den administrative procedure gives lejlighed til at tage stilling dels til, om de fremførte faktiske forhold og andre omstændigheder faktisk foreligger, og hvilken betydning de har, dels til de dokumenter, som Kommissionen påberåber sig til støtte for, at der foreligger en overtrædelse af traktaten. På samme måde skal klagepunktsmeddelelsen, henset til dens betydning, utvetydigt henføres til en juridisk person, der vil kunne blive pålagt en bøde, og være rettet til denne. Det har også betydning, at klagepunktsmeddelelsen angiver, i hvilken egenskab en virksomhed foreholdes de påståede faktiske omstændigheder.

Kommissionens beslutning skal ikke nødvendigvis være en nøjagtig kopi af klagepunktsmeddelelsen. Retten til forsvar kan således kun findes at være blevet tilsidesat, hvis de berørte virksomheder i den endelige beslutning lægges andre overtrædelser til last, eller hvis der lægges andre faktiske omstændigheder til grund end i klagepunktsmeddelelsen. Dette er ikke tilfældet, når de påståede forskelle mellem klagepunktsmeddelelsen og den endelige beslutning ikke drejer sig om andre handlinger end dem, som de berørte virksomheder allerede har udtalt sig om, og som derfor ikke vedrører eventuelle nye klagepunkter.

Kommissionen opfylder ikke sine forpligtelser, såfremt den ikke i klagepunktsmeddelelsen anfører, i hvilken egenskab en virksomhed bliver anset for at have foretaget en overtrædelse, og virksomheden kan derfor ikke på grundlag af klagepunktsmeddelelsen forudse, at Kommissionen i den endelige beslutning vil tilregne den ansvaret for overtrædelsen med henvisning til, at virksomheden havde deltaget direkte i kartellets aktiviteter, og til dens egenskab som moderselskab, idet Kommissionen baserede sig på formodningen om, at moderselskabet faktisk har udøvet en bestemmende indflydelse på datterselskabet, hvilket det påhviler virksomheden at afkræfte. Når klagepunktsmeddelelsen ikke giver virksomheden mulighed for at få kendskab til klagepunktet om, at denne havde deltaget indirekte i kartellets aktiviteter, sætter den ikke denne virksomhed i stand til at sikre sit forsvar på en hensigtsmæssig måde under den administrative procedure.

Den omstændighed, at Kommissionen i generelle vendinger i klagepunktsmeddelelsen anfører, at den anså moderselskaberne for ansvarlige for deres datterselskabers adfærd, og at virksomheden vidste, at den var moderselskab til sit helejede datterselskab, er ikke i sig selv tilstrækkelig til at fastslå, at Kommissionen opfyldte sin forpligtelse til i klagepunktsmeddelelsen at angive, i hvilken egenskab virksomheden bliver anset for ansvarlig for de påståede omstændigheder.

(jf. præmis 22, 23 og 29-31)
Det fremgår af punkt 7, 21 og 22 i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, at Kommissionen skal vurdere hver enkelt virksomheds faktiske bidrag – for så vidt angår kvalitet og valg af tidspunkt – til påvisningen af overtrædelsen, og at begrebet »betydelig merværdi« betegner, i hvor høj grad det fremlagte bevismateriale i sig selv og på grund af sin detailrigdom styrker Kommissionens muligheder for at bevise, at de faktiske omstændigheder, der udgør overtrædelsen, foreligger. Kommissionen tillægger således de beviser, der sammen med andre beviser, som Kommissionen i forvejen råder over, gør det muligt at godtgøre, at der foreligger et kartel, eller sådanne beviser, som er direkte relevante for fastlæggelsen af kartellets grovhed og varighed, en særlig værdi. Det er derimod ikke tilstrækkeligt for at opfylde dette krav, at en virksomhed »har gjort Kommissionens arbejde lettere«.

Kommissionen skal endvidere ikke tage hensyn til varigheden af en virksomheds samarbejde, når den skal vurdere, om de fremlagte oplysninger repræsenterer en betydelig merværdi, idet det fremgår af punkt 23 i samarbejdsmeddelelsen, at den kun skal tage hensyn til omfanget og varigheden af virksomhedens samarbejde på det tidspunkt i vurderingen, hvor den skal afgøre, hvor stor en bødenedsættelse der kan indrømmes inden for visse intervaller, efter at den allerede har fastslået, at de fremlagte beviser repræsenterer en betydelig merværdi.

Endvidere er formålet med punkt 22 i samarbejdsmeddelelsen, der indeholder en definition af begrebet »merværdi«, alene at præcisere punkt 21, der nævner begrebet »betydelig merværdi«. Begrebet »merværdi« indebærer i sig selv, at Kommissionen på et hvilket som helst tidspunkt af proceduren skal vurdere værdien af de fremlagte oplysninger sammenholdt med de andre beviser, som den har indsamlet i forbindelse med kontrolundersøgelser eller råder over, fordi andre virksomheder har fremlagt sådanne beviser. Den omstændighed, at Kommissionen under det foreløbige stadium eventuelt har anerkendt, at de fremlagte beviser repræsenterer en merværdi, vil under alle omstændigheder ikke påvirke dens endelige vurdering eller størrelsen af den bødenedsættelse, som virksomheden kan indrømmes, hvilket først afgøres på dette tidspunkt.

(jf. præmis 65, 66 og 74)
Der skal anlægges en restriktiv fortolkning af punkt 23, litra b), sidste afsnit, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, således at den kun omfatter de tilfælde, hvor et selskab, der har deltaget i et kartel, giver Kommissionen nye oplysninger om kartellets grovhed eller varighed, og ikke de tilfælde, hvor et selskab kun tilvejebringer oplysninger, der bestyrker beviserne for overtrædelsens eksistens.

Eftersom samarbejdsproceduren nemlig udgør en undtagelse fra reglen om, at en virksomhed skal pålægges en sanktion for overtrædelse af konkurrenceretten, må de bestemmelser, der knytter sig hertil, undergives en streng fortolkning.

Endvidere ville den effektive virkning af samarbejdsordningen blive påvirket, hvis virksomhederne ikke følte sig tilskyndet til at være de første til at tilvejebringe oplysninger, der kan afsløre eksistensen af et kartel over for Kommissionen.

En mindre restriktiv fortolkning af denne bestemmelse vil føre til, at den sondring, som Kommissionen foretager i meddelelsen mellem den ene virksomhed, der kan opnå en bødefritagelse (afsnit A i samarbejdsmeddelelsen), og de virksomheder, der kun kan opnå en bødenedsættelse (afsnit B i samarbejdsmeddelelsen), mister sin virkning, idet fortolkningen ville føre til, at de sidstnævnte virksomheder omfattes af en fuldstændig bødefritagelse. Der opstilles således i samarbejdsmeddelelsen en sondring mellem den virksomhed, som er den første til at fremlægge bevismateriale, der gør det muligt for Kommissionen at fastslå en overtrædelse, eller at vedtage en beslutning om at foretage kontrolundersøgelser, og som kan indrømmes en fuldstændig bødefritagelse, og de andre virksomheder, der ikke opfylder disse betingelser, og som kun kan opnå en nedsættelse af bøden med højst 50%.

Kommissionen begår derfor ikke en retlig fejl, når den ved fastsættelsen af en virksomheds bøde finder, at der skal tages hensyn til, at virksomheden ved at fremlægge visse beviser kun har bidraget til at bestyrke sagens omstændigheder, og at disse omstændigheder ikke var nye for Kommissionen.

En sådan fortolkning er ikke i strid med princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning, når Kommissionen ikke på noget tidspunkt har afgivet præcise løfter over for virksomheden vedrørende muligheden for at opnå bødefritagelse. Hvad angår bødefritagelser forholder det sig i almindelighed således, at den anmodende virksomhed indsender sine oplysninger til Kommissionen uden at have kendskab til de oplysninger, som Kommissionen allerede råder over, og virksomheden kan således ikke have nogen berettigede forventninger i forhold til størrelsen af den bødenedsættelse, den kan opnå.

(jf. præmis 33-38)
1)

Rådets forordning (EF) nr. 85/2006 af 17. januar 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af opdrættede laks med oprindelse i Norge og om endelig opkrævning af den midlertidige told, for så vidt som den vedrører Marine Harvest Norway AS, som er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer Fjord Seafood Norway AS for antidumpingtold, der blev anvendt på import hidhørende fra sidstnævnte indtil 18. september 2007, og Alsaker Fjordbruk AS, annelleres.
Nøgleord



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – forordning om indførelse af antidumpingtold – forskellig told for forskellige virksomheder – adgangen for hver virksomhed til at påberåbe sig bestemmelserne i forordningen, begrænset til at omhandle de indførsler, der vedrører deres egen produktion (art. 230, stk. 4, EF; art. 263, stk. 4, TEUF; Rådets forordning nr. 85/2006) (jf. præmis 27-29)

2. Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – indførsel af en variabel told på grundlag af en mindsteimportpris – fastlæggelse af mindsteprisen under overholdelse af reglen om den mindste told på grundlag af en sammenligning af en ikke-dumpet mindstepris og en ikke-skadevoldende mindsteimportpris – lovlighed (Rådets forordning nr. 384/96, art. 9, stk. 4, nr. 85/2006, art. 1, stk. 5, og nr. 1225/2009, art. 9, stk. 4) (jf. præmis 39-42)

3. Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – indførelse af en fast told – fastlæggelse under overholdelse af reglen om den mindste told på grundlag af en sammenligning af en vejet gennemsnitlig dumpingmargen og en vejet gennemsnitlig ikke-skadevoldende margen – fejlagtig sammenligning som følge af en urigtig beregning af den vejede gennemsnitlige dumpingmargen – ulovlig (Rådets forordning nr. 384/96, art. 9, stk. 4, nr. 85/2006, art. 1, stk. 5, og nr. 1225/2009, art. 9, stk. 4) (jf. præmis 45-49, 52, 55 og 58)

4. Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – indførelse af en variabel told – beregning i henhold til en mindsteimportpris – fastlæggelse af denne pris under anvendelse af en ikke-dumpet minimumsimportpris, der tager hensyn til produktionsomkostningerne i det pågældende tredjeland – produktionsomkostningerne udtrykt i national valuta omregnet til euro – anvendelse af en gennemsnitlig omregningssats i en periode, der ikke står i forhold til det pågældende produkts produktionscyklus – ulovlig (Rådets forordning nr. 384/96, art. 2, stk. 5, og art. 9, stk. 4, nr. 85/2006, art. 1, stk. 5, og nr. 1225/2009, art. 2, stk. 5, og art. 9, stk. 4) (jf. præmis 75 og 79-82)
Reglerne om harmonisering af de nationale lovgivninger om skatter og afgifter, herunder reglerne om punktafgifter, som er fastsat i artikel 93 EF og direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, og reglerne om statsstøtte, som er fastsat i artikel 87 EF til 89 EF, har samme formål, nemlig at fremme det indre markeds funktion ved navnlig at bekæmpe konkurrencefordrejning. På grund af deres fælles formål kræver en indbyrdes overensstemmende gennemførelse af de nævnte regler, at begrebet konkurrencefordrejning anses for at have samme rækkevidde og betydning i relation til harmoniseringen af de nationale skatte- og afgiftslovgivninger og i relation til statsstøtte. Reglerne om harmonisering af de nationale skatte- og afgiftslovgivninger, herunder reglerne om punktafgifter, som er fastsat i artikel 93 EF og direktiv 92/81, pålægger endvidere udtrykkeligt EU’s institutioner – dvs. Kommissionen, der stiller forslag, og Rådet, der træffer afgørelse – at vurdere, om der kan forekomme konkurrencefordrejning, når de giver, eller ikke giver, en medlemsstat tilladelse til at anvende eller at fortsætte med at anvende en fritagelse for den harmoniserede punktafgift i henhold til artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81, eller om der forekommer illoyal konkurrence eller forstyrrelser af det indre marked, der giver anledning til at revurdere en tilladelse, som allerede er givet på grundlag af sidstnævnte artikel, i henhold til artikel 8, stk. 5, i direktiv 92/81. I tilfælde af en negativ vurdering hvad dette angår påhviler det Kommissionen at foreslå Rådet, at det ikke giver tilladelse til den begærede fritagelse, eller at det, i givet fald, ophæver eller ændrer den allerede meddelte tilladelse til fritagelse. Hvis Rådet når til en anden vurdering i denne henseende, kan Kommissionen gøre brug af sine beføjelser i henhold til artikel 230 EF og indbringe et annullationssøgsmål for EU’s retsinstanser til prøvelse af Rådets beslutning om at tillade en fritagelse eller om at opretholde en allerede meddelt tilladelse, således at det kan kontrolleres, at fritagelsen objektivt ikke giver anledning til nogen form for konkurrencefordrejning, illoyal konkurrence eller forstyrrelse af det indre marked. Kommissionen kan derimod ikke – så længe den tilladelse, som Rådet har udstedt, er gyldig – beslutte, at de fritagelser, som medlemsstaterne har godkendt, udgør foranstaltninger, som skal meddeles Kommissionen i forbindelse med statsstøttekontrollen, idet den omstændighed i sig selv, at Rådet har tildelt en tilladelse, indebærer, at enhver konkurrencefordrejning er udelukket, idet der uden en sådan fordrejning ikke foreligger støtte forbudt ved traktaten.

(jf. præmis 72 og 84-110)
1)

Rådets forordning (EF) nr. 85/2006 af 17. januar 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af opdrættede laks med oprindelse i Norge og om endelig opkrævning af den midlertidige told annulleres, for så vidt som den vedrører Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming AS, Hydroteck AS, Hallvard Lerøy AS og Lerøy Midnor AS.