Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – retssager om krænkelse af EF-varemærker og om deres gyldighed – sanktioner i tilfælde af krænkelse eller trussel om krænkelse – forbud mod at krænke eller at true med at krænke – forbud, der omfatter hele Den Europæiske Unions område – begrænsning af forbuddets territoriale udstrækning

(Rådets forordning nr. 40/94, som ændret ved forordning nr. 3288/94, art. 93, stk. 1-4, art. 94, stk. 1, og art. 98, stk. 1)

2. EF-varemærker – retssager om krænkelse af EF-varemærker og om deres gyldighed – sanktioner i tilfælde af krænkelse eller trussel om krænkelse – forbud mod at krænke eller at true med at krænke – tvangsforanstaltninger i tilknytning til et forbud – virkning i andre medlemsstater end den medlemsstat, hvor den domstol, der behandler sagen, er beliggende

(Rådets forordning nr. 40/94, som ændret ved forordning nr. 3288/94, art. 98, stk. 1, og forordning nr. 44/2001)

Sammendrag

1. Artikel 98, stk. 1, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, som ændret ved forordning nr. 3288/94, skal fortolkes således, at udstrækningen af et forbud mod at krænke eller at true med at krænke et EF-varemærke, der nedlægges af en EF-varemærkedomstol, som er kompetent i henhold til forordningens artikel 93, stk. 1-4, og artikel 94, stk. 1, i princippet omfatter hele Den Europæiske Unions område.

En EF-varemærkedomstol har kompetence til at påkende krænkelser af EF-varemærker, der er begået, eller som der er risiko for i én eller flere af medlemsstaterne, eller endog i dem alle. EF-varemærkedomstolens kompetence kan dermed udstrækkes til hele Unionens område.

Endvidere udstrækker den eneret, som en indehaver af et EF-varemærke i medfør af forordning nr. 40/94 er tillagt, sig i princippet til hele Unionens område, hvor EF-varemærkerne nyder en ensartet beskyttelse og har retsvirkning.

Formålet med artikel 98, stk. 1, i forordning nr. 40/94 er desuden at beskytte rettigheder i henhold til EF-varemærker mod risikoen for krænkelse på en ensartet måde på hele Unionens område.

Med henblik på at sikre denne ensartede beskyttelse skal et forbud mod at krænke eller at true med at krænke et EF-varemærke, der nedlægges af en kompetent EF-varemærkedomstol, i princippet omfatte hele Unionens område.

Forbuddets territoriale udstrækning kan i visse tilfælde begrænses. Eneretten for EF-varemærkets indehaver, der er fastsat i artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 40/94, tildeles for at sætte denne indehaver i stand til at beskytte sine særlige interesser som indehaver af varemærket, dvs. at sikre, at varemærket kan opfylde sine egentlige funktioner. Udøvelsen af denne ret bør derfor være begrænset til de tilfælde, hvor tredjemands brug af tegnet gør indgreb eller kan gøre indgreb i varemærkets funktioner. Det følger heraf, at eneretten for et EF-varemærkes indehaver, og dermed denne enerets territoriale udstrækning, ikke kan gå ud over, hvad der gør det muligt for denne indehaver at beskytte sit varemærke, hvilket udelukkende vil sige at få nedlagt forbud mod enhver brug, der kan gøre indgreb i varemærkets funktioner. De handlinger eller fremtidige handlinger, som sagsøgte – dvs. den person, der uberettiget gør brug af EF-varemærket – foretager, som ikke udgør et indgreb i EF-varemærkets funktioner, kan således ikke gøres til genstand for et forbud.

Såfremt en EF-varemærkedomstol finder, at krænkelsen eller truslen om krænkelse af et EF-varemærke begrænser sig til en enkelt medlemsstat eller til en del af Unionens område, f.eks. fordi den, der har begæret forbuddet nedlagt, under udøvelse af sit frie skøn til at bestemme omfanget af det søgsmål, som vedkommende har anlagt, har begrænset dets territoriale udstrækning, eller fordi sagsøgte har godtgjort, at brugen af det omhandlede tegn – især af sproglige grunde – ikke gør indgreb eller kan gøre indgreb i varemærkets funktioner, skal EF-varemærkedomstolen følgelig begrænse den territoriale udstrækning af det forbud, som den nedlægger.

(jf. præmis 38, 39, 43, 44, 46-48 og 50 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 98, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, som ændret ved forordning nr. 3288/94, skal fortolkes således, at en tvangsforanstaltning såsom en tvangsbøde, som en EF-varemærkedomstol i henhold til sin egen nationale ret har fastsat for at sikre overholdelsen af et af denne EF-varemærkedomstol nedlagt forbud mod krænkelser eller trusler om krænkelse, har virkning i andre medlemsstater end den medlemsstat, hvor EF-varemærkedomstolen er beliggende, når disse medlemsstater er omfattet af et sådant forbuds territoriale udstrækning, på de betingelser, der vedrørende anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser er fastsat i kapitel III i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område. Såfremt den nationale ret i en af disse andre medlemsstater ikke hjemler tvangsforanstaltninger af samme art som dem, der er fastsat af nævnte domstol, skal det formål, der forfølges med tvangsforanstaltningen, virkeliggøres af denne medlemsstats kompetente domstol gennem de relevante bestemmelser i dens nationale ret, der er egnede til på tilsvarende vis at sikre overholdelsen af nævnte forbud.

Forpligtelsen til at virkeliggøre det med foranstaltningen forfulgte formål udgør en forlængelse af den forpligtelse til at træffe tvangsforanstaltninger, som påhviler EF-varemærkedomstolene, når de nedlægger forbud mod krænkelse eller trussel om krænkelse. Uden disse indbyrdes forbundne forpligtelser vil der ikke til et sådant forbud kunne knyttes foranstaltninger, som er egnede til at sikre dets overholdelse, og forbuddet vil således i vidt omfang være uden afskrækkende virkning.

(jf. præmis 57 og 59 samt domskonkl. 2)