DOMSTOLENS DOM AF 24. OKTOBER 1995. - BUNDESKARTELLAMT MOD VOLKSWAGEN AG OG VAG LEASING GMBH. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: BUNDESGERICHTSHOF - TYSKLAND. - AUTOMOBILLEASING - FORHANDLERNES EKSKLUSIVE AGENTURVIRKSOMHED FOR FABRIKANTENS LEASINGDATTERSELSKAB - FORTOLKNING AF EOEF-TRAKTATENS ARTIKEL 85, STK. 1, OG AF FORORDNING (EOEF) NR. 123/85. - SAG C-266/93.



Samling af Afgørelser 1995 side I-03477



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence ° aftaler ° aftaler mellem virksomheder ° konkurrencebegraensning ° paavirkning af handelen mellem medlemsstater ° selektivt salgssystem for motorkoeretoejer ° eneagenturkontrakter mellem samtlige forhandlere for den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i en medlemsstat og et af fabrikanten ejet leasingselskab ° ulovligt

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence ° aftaler ° forbud ° gruppefritagelse ° forordning nr. 123/85 ° eneagenturkontrakter mellem samtlige forhandlere for den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i en medlemsstat og et af fabrikanten ejet leasingselskab ° ikke omfattet af fritagelsen

(Kommissionens forordning nr. 123/85)

Sammendrag

1. Traktatens artikel 85, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i et medlemsstat paalaegger alle sine forhandlere i denne stat udelukkende at drive agenturvirksomhed inden for leasing for fabrikantens eget leasingselskabs regning.

For det foerste har saadanne eneagenturkontrakter, idet de begraenser adgangen for leasingselskaber, der konkurrerer med den naevnte fabrikants selskab, til at drive leasingvirksomhed med dennes koeretoejer, og idet de forhindrer dennes forhandlere i at opbygge en virksomhed med leasing i eget navn og for egen regning, til formaal eller i det mindste til foelge at begraense konkurrencen maerkbart. For det andet paavirker saadanne kontrakter handelen mellem medlemsstater, idet disse forhandlere hverken kan vaere mellemmaend for leasingselskaber, der er etableret i andre medlemsstater, eller for egen regning indgaa leasingkontrakter med forbrugere, der er hjemmehoerende i andre medlemsstater.

2. Forordning nr. 123/85 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer skal fortolkes saaledes, at den ikke fritager den forpligtelse, som den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i en medlemsstat paalaegger alle sine forhandlere i denne stat til udelukkende at drive agenturvirksomhed inden for leasing for fabrikantens eget leasingselskabs regning.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 19. januar 1993, indgaaet til Domstolen den 3. maj s.aa., har Bundesgerichtshof i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, og af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 123/85 af 12. december 1984 om anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer (EFT 1985 L 15, s. 16, herefter "forordning nr. 123/85").

2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem Bundeskartellamt (forbundsmyndigheden for konkurrencespoergsmaal) og Volkswagen AG (herefter "VAG") og VAG Leasing GmbH (herefter "VAG Leasing"), som er et datterselskab af VAG, der driver leasing, efter at Bundeskartellamt havde givet disse selskaber paabud om at ophoere med en adfaerd, som det fandt stridende mod tysk konkurrenceret.

3 Med en markedsandel paa 28,2% i 1989 er VAG den stoerste fabrikant af motorkoeretoejer i Tyskland. Den saelger i Tyskland motorkoeretoejer af maerkerne Volkswagen og Audi gennem en organisation paa over 1 600 forhandlere.

4 Forbindelserne mellem VAG og forhandlerne er reguleret i en forhandlerkontrakt, hvorved VAG inden for et bestemt omraade overlader disse forhandlere salget af nye biler af maerkerne Volkswagen og Audi og reservedele hertil samt at yde kundeservice. Forhandlerne skal endvidere tilbyde visse tjenesteydelser, bl.a. den leasingvirksomhed, som inden for VAG-koncernen varetages af VAG Leasing.

5 VAG Leasing, som er et helejet datterselskab af VAG, har, siden det blev oprettet i 1966, udoevet sin virksomhed med bistand fra forhandlerne, navnlig paa grundlag af kontrakter om eneagentur. Fra 1989 er denne ordning blevet udstrakt til at omfatte samtlige tyske forhandlere. Paa det naevnte tidspunkt sendte VAG og VAG Leasing nemlig disse en skrivelse vedroerende "VAG-forhandlernes agenturvirksomhed for VAG Leasing' s regning".

6 Ifoelge denne skrivelse skulle forhandlerne afslutte leasingkontrakterne for VAG Leasing. De skulle i deres eget navn og for deres egen regning koebe de paagaeldende koeretoejer af VAG og derefter overdrage ejendomsretten hertil til VAG Leasing for den pris, som de selv havde betalt. For hver leasingaftale, som blev indgaaet, ville de fra VAG Leasing modtage en provision af en stoerrelse, der svarede til deres fortjenstmargen ved et tilsvarende salg. Efter leasingkontraktens udloeb bliver koeretoejet tilbagegivet til forhandlerne. De saelger koeretoejet i overensstemmelse med de naermere bestemmelser i kontrakterne og i de almindelige anvisninger. Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen og af den leasinghaandbog, der er blevet udleveret til forhandlerne, at disse i dette oejemed tilbagekoeber koeretoejet fra VAG Leasing.

7 Ifoelge skrivelsen skal forhandlerne endvidere yde en eksklusiv hvervnings- og agenturvirksomhed for VAG Leasing' s regning. Det fremgaar imidlertid af forelaeggelseskendelsen, at denne eksklusivitetsklausul ikke er til hinder for, at de afslutter leasingkontrakter for et konkurrerende leasingselskab, saafremt kunden har oensket at anvende dette eller er blevet henvist til dem af et saadant selskab.

8 Det blev endelig anfoert i skrivelsen, at indarbejdelsen af VAG Leasing i VAG' s forhandlersystem noedvendigvis ville medfoere, at der opstod direkte juridiske forbindelser mellem VAG Leasing og VAG-forhandlerne. Disse blev foelgelig anmodet om at erklaere sig indforstaaet med at samarbejde med VAG Leasing ved at underskrive og tilbagesende en genpart af kontrakten, der var vedlagt skrivelsen.

9 Leasingvirksomhed udgoer 18% af VAG' s omsaetning i Tyskland. VAG Leasing gennemfoerer efter sine egne oplysninger omkring 80% af den leasing, der finder sted af koeretoejer af maerkerne Volkswagen og Audi, hvilket svarer til naesten 20% af det tyske automobilleasingmarked. Omkring 400 leasingselskaber driver virksomhed paa dette marked, herunder selskaber tilknyttet andre fabrikanter og virksomheder tilknyttet automobilforhandlere eller store kreditinstitutter. Ifoelge en undersoegelse, der er offentliggjort af et af de foerende uafhaengige leasingselskaber, Auto-leasing D, har de selskaber, som kontrolleres af automobilfabrikanterne, en markedsandel paa 60%, og VAG Leasing er foerende paa dette marked.

10 Da Bundeskartellamt fandt, at VAG-forhandlernes eksklusive binding til VAG Leasing retsstridigt begraensede disse forhandleres samt de uafhaengige leasingselskabers erhvervsvirksomhed, forboed det ved beslutning af 25. juli 1990 VAG og VAG Leasing at paalaegge forhandlerne udelukkende at afslutte leasingkontrakter for VAG Leasing. Det forboed endvidere VAG at forbyde sine forhandlere at saelge nye motorkoeretoejer til uafhaengige leasingselskaber, naar disse forhandlere har optraadt som mellemmaend ved afslutningen af leasingkontrakterne.

11 Bundeskartellamt stoettede sig paa § 26, stk. 2, i Gesetz gegen Wettbewerbsbeschraenkungen (lov om forbud mod konkurrencebegraensninger, herefter "GWB"), hvorefter virksomheder, der indtager en dominerende stilling paa markedet, ikke retsstridigt ° direkte eller indirekte ° maa udelukke en virksomhed fra forretningsforbindelser, som lignende virksomheder normalt har adgang til. Den naevnte bestemmelse indeholder samme forbud over for virksomheder, som smaa eller mellemstore virksomheder er afhaengige af i deres egenskab af leverandoerer eller koebere af en bestemt slags erhvervsmaessige varer eller tjenesteydelser, saafremt der ikke foreligger et tilstraekkeligt antal rimelige muligheder for at henvende sig til andre virksomheder.

12 VAG og VAG Leasing anlagde sag ved Kammergericht, der den 15. marts 1991 ophaevede Bundeskartellamt' s beslutning med den begrundelse, at betingelserne i § 26, stk. 2, i GWB ikke var opfyldt. Ifoelge retten har VAG og VAG Leasing ikke en dominerende stilling paa bilmarkedet. Endvidere er forhandlerne ikke smaa eller mellemstore virksomheder. Bundeskartellamt ankede herefter til Bundesgerichtshof i form af en "Rechtsbeschwerde".

13 Bundesgerichtshof fandt, at saafremt eksklusivaftalerne mellem VAG-forhandlerne og VAG Leasing er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, udgoer de noedvendigvis en retsstridig hindring i § 26, stk. 2' s forstand i GWB. Foelgelig har retten foerst stillet spoergsmaal om den naevnte traktatbestemmelses raekkevidde. Saafremt de omtvistede aftaler viser sig at vaere uforenelige med traktatens artikel 85, stk. 1, har Bundesgerichtshof derefter spurgt, om de ikke er fritaget i medfoer af forordning nr. 123/85. Saafremt de omtvistede aftaler er forenelige med artikel 85, stk. 1, eller ganske vist er i strid med denne bestemmelse, men er fritaget i medfoer af forordning nr. 123/85, har retten endelig stillet spoergsmaalet, om den ene eller den anden af disse faellesskabsretlige bestemmelser er til hinder for at anvende de strengere bestemmelser i tysk konkurrenceret.

14 Paa grundlag af disse overvejelser har Bundesgerichtshof besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Den stoerste indenlandske motorkoeretoejfabrikant forbyder de indenlandske autoriserede forhandlere i sit selektive salgssystem at formidle leasingkontrakter til leasingvirksomheder ° med undtagelse af virksomhedens eget leasingselskab ° eller at saelge nye motorkoeretoejer til dem, naar koeretoejerne skal tjene til opfyldelse af leasingkontrakter, som blev formidlet af de autoriserede forhandlere. Maa det antages, at et saadant forbud og de indenlandske autoriserede forhandleres overholdelse heraf paavirker handelen mellem medlemsstater i den i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, forudsatte betydning, eller kan en saadan paavirkning formodes at foreligge?

2) Omfattes den i spoergsmaal 1) beskrevne adfaerd af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, naar den kan paavirke handelen mellem medlemsstater?

3) Saafremt spoergsmaal 2) besvares bekraeftende: Er den i spoergsmaal 1) beskrevne adfaerd undtaget fra EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, i henhold til forordning (EOEF) nr. 123/85?

4) Er de naevnte bestemmelser i faellesskabsretten til hinder for en afgoerelse fra den nationale myndighed for konkurrencespoergsmaal, der forbyder en adfaerd, som beskrevet i spoergsmaal 1)?"

15 Domstolen laegger til grund, at de praejudicielle spoergsmaal ligesom i sag C-70/93 vedroerer salg af motorkoeretoejer til leasingselskaber, hvor der ikke efterfoelgende skal ske en overfoerelse af ejendomsret til leasingtagerne.

De to foerste spoergsmaal vedroerende anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1

16 Med de to foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret i det vaesentlige oplyst, om traktatens artikel 85, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i en medlemsstat paalaegger alle sine forhandlere i denne stat at drive agenturvirksomhed inden for leasing udelukkende for fabrikantens eget leasingselskabs regning.

17 Efter fast retspraksis, som hviler paa dom af 30. juni 1966, Société technique minière (LTM) (sag 56/65, Sml. 1965-1968, s. 211, org. ref.: Rec. s. 337), og af 13. juli 1966, Consten og Grundig mod Kommissionen (forenede sager 56/64 og 58/64, Sml. 1965-1968, s. 245, org. ref.: Rec. s. 429), kan aftaler mellem virksomheder paa forskellige omsaetningstrin ° stadig betegnet som vertikale aftaler ° vaere aftaler i traktatens artikel 85, stk. 1' s forstand og falde ind under forbuddet i henhold til denne bestemmelse.

18 VAG og VAG Leasing har imidlertid anfoert, at de tyske VAG-forhandlere i deres egenskab af mellemmaend for VAG Leasing udgoer en oekonomisk enhed med dem, saaledes at kontrakterne om eneagentur ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1, da der ikke er tale om flere virksomheder.

19 Dette argument maa forkastes. Repraesentanter mister kun deres status som selvstaendige erhvervsdrivende, saafremt de ikke baerer nogen af de risici, der er forbundet med de kontrakter, de har forhandlet for kommittenten, og fungerer som hjaelpeorganer, der er integreret i kommittentens virksomhed (jf. dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Cooeperative Vereniging "Suiker Unie" m.fl., Sml. s. 1663, praemis 539). De tyske VAG-forhandlere baerer imidlertid, i det mindste delvis, de oekonomiske risici, der er forbundet med den virksomhed, som de udfoerer for VAG Leasing' s regning, idet de tilbagekoeber koeretoejerne fra denne efter leasingkontraktens udloeb. For det andet driver de som hovederhverv i det store og hele selvstaendig virksomhed med salg og service i eget navn og for egen regning.

20 Da kontrakterne om eneagentur, som knytter samtlige tyske VAG-forhandlere til VAG Leasing, er aftaler i traktatens artikel 85, stk. 1' s forstand, skal det undersoeges, om de har til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen maerkbart inden for faellesmarkedet, og om de kan paavirke handelen mellem medlemsstaterne.

21 For saa vidt angaar det konkurrencebegraensende indhold af de omtvistede eneagenturkontrakter bemaerkes foerst, at disse knytter sig til VAG' s forhandlerkontrakter, som uden tvivl er i strid med artikel 85, stk. 1, men er fritaget i medfoer af forordning nr. 123/85. Det er nemlig i deres egenskab af autoriserede VAG-forhandlere, at forhandlerne er blevet forpligtet til at blive agenter for VAG Leasing. For det foerste var de allerede i medfoer af forhandlerkontrakterne forpligtet til at tilbyde kunderne VAG Leasing' s ydelser. For det andet fremgaar det udtrykkeligt af rundskrivelsen om agenturvirksomheden vedroerende leasing, at denne har sammenhaeng med forhandlernes forpligtelse i henhold til forhandlerkontrakten til paa enhver mulig maade at repraesentere og fremme VAG' s interesser, interesserne for de organer, der er ansvarlige for salget af VW og Audi samt interesserne for deres maerke (jf. forhandlerkontraktens § 2, nr. 6).

22 Det understreges endvidere, at eneagenturkontrakterne omfatter samtlige tyske VAG-forhandlere, og at disse inden for deres aftaleomraade har enekoncession paa salget af nye koeretoejer af maerkerne Volkswagen og Audi.

23 Under disse omstaendigheder maa forbuddet mod, at forhandlerne hverver kunder og optraeder som mellemmaend for leasingselskaber, der konkurrerer med VAG Leasing, antages at begraense disses adgang til at drive leasingvirksomhed med koeretoejer af maerkerne Volkswagen og Audi. Disse selskaber kan nemlig ikke anvende den saerlige adgang til kontakt med de potentielle kunder, som VAG-forhandlernettet udgoer.

24 Eksklusivitetsklausulen i henhold til agenturkontrakten begraenser endvidere konkurrencen paa en anden maade, idet den forhindrer VAG-forhandlerne i at opbygge en virksomhed med leasing i eget navn og for egen regning. Den begraenser herved erhvervsfriheden for nogle erhvervsdrivende, som er selvstaendige i forhold til VAG, og tilsigter at integrere dem yderligere i fabrikantens salgsstrategi.

25 I betragtning af den lederstilling, som VAG har paa det nationale marked for salg af nye biler, og som VAG Leasing har paa det nationale marked for automobilleasing, maa de omtvistede eneagenturkontrakter antages at have til formaal eller i det mindste til foelge at begraense konkurrencen maerkbart.

26 Hvad endelig angaar paavirkningen af handelen mellem medlemsstater bemaerkes alene, at eneagenturkontrakterne omfatter samtlige tyske VAG-forhandlere. Som Domstolen flere gange har fastslaaet, bevirker konkurrencebegraensninger, som straekker sig over hele en medlemsstats omraade, ifoelge selve deres natur en styrkelse af opdelingen i nationale markeder, hvorved de haemmer den med traktaten tilstraebte oekonomiske integration (jf. dom af 11.7.1985, sag 42/84, Remia m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2545, praemis 22). De tyske VAG-forhandlere kan saaledes hverken vaere mellemmaend for leasingselskaber, der er etableret i andre medlemsstater, eller for egen regning indgaa leasingkontrakter med forbrugere, der er hjemmehoerende i andre medlemsstater.

27 De to foerste spoergsmaal skal herefter besvares med, at EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i en medlemsstat paalaegger alle sine forhandlere i denne stat udelukkende at drive agenturvirksomhed inden for leasing for fabrikantens eget leasingselskabs regning.

Det tredje spoergsmaal vedroerende forordning nr. 123/85

28 Med det tredje spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om forordning nr. 123/85 skal fortolkes saaledes, at den deri hjemlede fritagelse omfatter den ordning, som den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i en medlemsstat har paalagt alle sine forhandlere i denne stat, og hvorefter der udelukkende maa drives agenturvirksomhed inden for leasing for fabrikantens eget leasingselskabs regning.

29 I henhold til forordning nr. 123/85 finder traktatens artikel 85, stk. 1, ikke anvendelse paa aftaler, hvorved leverandoeren paalaegger sin (autoriserede) forhandler at fremme salget af aftalevarerne i et bestemt omraade og forpligter sig til inden for dette omraade udelukkende at levere motorkoeretoejer samt reservedele hertil til forhandleren (artikel 1). Fritagelsen gaelder ogsaa forhandlernes forpligtelse til ikke at saelge motorkoeretoejer af konkurrerende maerker (artikel 3, nr. 3) og til ikke at saelge aftalevarerne til forhandlere, der ikke indgaar i salgsnettet (artikel 3, nr. 10), medmindre de blot er mellemmaend, dvs. erhvervsdrivende, som handler i de endelige forbrugeres navn og for disses regning, og som har faaet skriftlig fuldmagt i dette oejemed (artikel 3, nr. 11).

30 Derimod omhandler ingen af forordningens bestemmelser udtrykkeligt leasing. Artikel 13, som definerer de i forordningen anvendte udtryk, bestemmer blot i nr. 12, at "' forhandle' og 'saelge' omfatter andre afsaetningsformer som f.eks. leasing".

31 VAG og VAG Leasing har under henvisning til denne bestemmelse, sammenholdt med forordningens artikel 3, nr. 10, litra a), hvorefter fabrikanten kan forbyde sine forhandlere at levere aftalevarer til en videreforhandler, der ikke hoerer til salgsnettet, sidestillet de uafhaengige leasingselskaber med forhandlere, der ikke hoerer til VAG' s salgsnet. Da det herefter ifoelge VAG og VAG Leasing er lovligt at forbyde forhandlerne at levere til de uafhaengige leasingselskaber, er det saa meget mere muligt at forbyde dem at afslutte leasingkontrakter for saadanne selskaber. Foelgelig er de omtvistede eneagenturkontrakter omfattet af forordning nr. 123/85.

32 Dette argument kan ikke tiltraedes.

33 Det bemaerkes indledningsvis, at under hensyn til det generelle forbud mod konkurrencebegraensende aftaler i traktatens artikel 85, stk. 1, maa undtagelsesbestemmelserne i en gruppefritagelsesforordning ikke fortolkes udvidende og kan ikke fortolkes saaledes, at forordningens virkninger udstraekkes ud over, hvad der er noedvendigt for at beskytte de interesser, som de har til formaal at sikre.

34 Endvidere bemaerkes, at de leasingselskaber, der ikke tilbyder option paa koeb, ikke kan betragtes som forhandlere af nye koeretoejer, som er de eneste, der omfattes af forordning nr. 123/85, eftersom de alene indkoeber biler for at tilfredsstille deres kunders efterspoergsel og ikke opretter lagre, hvorfra de forsyner en i dette oejemed fremskaffet kundekreds.

35 Endelig vedroerer definitionen i artikel 13, nr. 12, saaledes som Kommissionen med rette har understreget, alene forholdet mellem fabrikanten og forhandleren. Formaalet med denne bestemmelse er nemlig at forhindre, at forhandleren omgaar visse af sine kontraktmaessige forpligtelser ved at anvende leasing. Saaledes har artikel 13, nr. 12, til formaal at forhindre, at forhandleren omgaar sin forpligtelse til ikke at saelge koeretoejer af et andet maerke (forordningens artikel 3, nr. 3) ved at foretage leasing af koeretoejer af et konkurrerende maerke. Den sikrer ligeledes, at han overholder sin forpligtelse til ikke at drive aktiv hvervning uden for det omraade, han har faaet tildelt (forordningens artikel 3, nr. 8), idet den er til hinder for, at han foretager leasing af aftalevarer uden for sit omraade. Foelgelig er artikel 13, nr. 12, uden betydning for bedoemmelsen af, om de uafhaengige leasingselskaber er forhandlere, der staar uden for salgsnettet som omhandlet i forordningens artikel 3, nr. 10, litra a).

36 Eneagenturkontrakterne kan heller ikke fritages paa grundlag af forordningens artikel 3, nr. 3, i medfoer af hvilken det kan paalaegges forhandleren ikke at saelge nye konkurrerende motorkoeretoejer. De omtvistede aftaler vedroerer nemlig leasing af koeretoejer af maerkerne Volkswagen og Audi, ikke koeretoejer af et konkurrerende maerke.

37 Den forelaeggende rets tredje spoergsmaal maa herefter besvares med, at forordning nr. 123/85 skal fortolkes saaledes, at den ikke fritager den forpligtelse, som den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i en medlemsstat har paalagt alle sine forhandlere i denne stat til udelukkende at drive agenturvirksomhed inden for leasing for fabrikantens eget leasingselskabs regning.

Det fjerde spoergsmaal vedroerende forholdet mellem Faellesskabets konkurrenceret og national konkurrenceret

38 Da det fjerde spoergsmaal alene er stillet, saafremt de omtvistede eneagenturkontrakter er forenelige med artikel 85, stk. 1, eller saafremt de, selv om de strider mod denne bestemmelse, er fritaget i medfoer af forordning nr. 123/85, skal det ikke behandles.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

39 De udgifter, der er afholdt af den tyske regering og af Det Forenede Kongerige samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bundesgerichtshof ved kendelse af 19. januar 1993, for ret:

1) EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i en medlemsstat paalaegger alle sine forhandlere i denne stat udelukkende at drive agenturvirksomhed inden for leasing for fabrikantens eget leasingselskabs regning.

2) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 123/85 af 12. december 1984 om anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer skal fortolkes saaledes, at den ikke fritager den forpligtelse, som den stoerste motorkoeretoejsfabrikant i en medlemsstat paalaegger alle sine forhandlere i denne stat til udelukkende at drive agenturvirksomhed inden for leasing for fabrikantens eget leasingselskabs regning.