ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Den 3. oktober 1963 importerede firmaet Adolf Reich fra Frankrig to partier fodermajs til Forbundsrepublikken og opfyldte de nødvendige toldformaliteter, for at majsen kunne komme i fri omsætning. Ved denne lejlighed forelagde firmaet to importlicenser, dateret den 5. og 13. september 1963, hvori »Ein-fuhr-und Vorratsstelle fur Getreide und Futtermittel« (EVSE) havde forudfastsat den afgiftssats, der skulle anvendes ved import af majs i september måned. Herudover var det i disse licenser præciseret, at der, såfremt eksporten fandt sted i månederne oktober til december 1963, ville blive anvendt den afgiftssats, der gjaldt på importdagen. Ved toldbehandlingen den 3. oktober 1963 fastsatte toldkontoret en foreløbig afgiftssats. Da kontoret senere fik meddelelse om dert endelige sats, fremsendte det den 6. december 1963 en berigtigelse til firma Adolf Reich, hvori det endelige beløb var anført. Firmaet klagede til hovedkontoret i Landau over denne berigtigelse. Da denne klage ikke blev imødekommet, anlagde det sag ved Finanzgericht Rhein-land-Pfalz.

Hovedsageligt på grundlag af Rådets forordning nr. 54/62 og Kommissionens forordning nr. 87/62 gjorde firma Reich bl.a. gældende, at de varer, der indgik i den omstridte import, den 25. september 1963 var blevet leveret i Mulhouse i Alsace for at blive videreført med jernbane til Wört i forbundsrepublikken Tyskland, men at de som følge af en forsinkelse, der skyldtes jernbanerne, først ankom til deres bestemmelsessted den 3. oktober 1963. Da denne forsinkelse altså ikke kunne tilregnes importøren, måtte den afgiftssats, der skulle anvendes, være den, der var blevet forudfastsat i de to importlicenser.

Finanzgericht Rheinland-Pfalz var af den mening, at der her opstod et spørgsmål om fortolkning af fællesskabsretten, og besluttede ved kendelse af 29. august 1974 at udsætte sagens behandling og i medfør af EØF-traktatens artikel 177 at forelægge Domstolen følgende spørgsmål:

»Skal artikel 7, litra a i Rådets forordning nr. 54 af 30. juni 1962 (JO CE 1962, s. 1581), jf. artikel 9 i Kommissionens forordning af 25. juli 1962 (JO CE 1962, s. 1895), fortolkes således, at den afgift, der forudfastsættes efter artikel 2, stk. 1 og 2 i Rådets forordning nr. 3 1 af 2. april 1963 (JO CE 1963, s. 1225) ved import af majs fra en medlemsstat, skal anvendes, også selv om importen som følge af en grund, der efter artikel 8, stk. 3 i forordning nr. 87 kan berettige en undtagelse, ikke har fundet sted i den måned, der er angivet i licensbegæringen?«
En første søgsmålsgrund går ud på, at der i strid med vedtægtens artikel 4, stk. 2 ikke blev foretaget noget stillingsopslag.

Kommissionen anser søgsmålsgrunden for ugrundet, idet forpligtelsen til at offentliggøre en meddelelse om stillingsledighed i artikel 4, stk. 2 er forbundet med den omstændighed, at »ansættelsesmyndigheden har besluttet, at stillingen skal besættes«. I det foreliggende tilfælde har der ikke været tale om oprettelse af nye stillinger, men om omnormering af stillinger fra C til B. Da udvælgelsesprøven var afsluttet og kandidatlisten etableret, foretog man »ophøjelsen« af de C-stillinger, som indehavedes af de 80 kandidater, der var bedst placeret på listen, ved at udnævne dem til sekretariatsoverassistent (B 3) eller sekretariatsassistent (B 4 eller B 5) ifølge deres placering på egnethedslisten og i overensstemmelse med meddelelsen om udvælgelsesprøve.

Sagsøgeren anfører hertil, at forfremmelsen, eftersom der var tale om en sådan, alene kunne finde sted for at besætte en ledig stilling. Et opslag om ledig stilling havde følgelig været påkrævet. Den betragtning, der støttes på stillingens omnormering, sammenblander rent budgetmæssige betragtninger med spørgsmålet om stillingsledighed. Påstanden om »ophøjelse« af stillingen strider imod den stillingsbeskrivelse, som er givet ved Kommissionens i Personaleposten nr. 272 af 4. september 1973 offentliggjorte beslutning, samt imod den inddeling af stillinger i kategorier ifølge deres art og opgaver, som findes i vedtægtens artikel 5. Ifølge sagsøgeren er den regel om offentliggørelse, som indeholdes i artikel 4, stk. 2, grundlæggende, fordi den udgør en garanti for de ansatte.

Kommissionen anfører i sin duplik, at en imødekommelse af sagsøgerens påstande vil betyde, at der opstilles unødvendige formkrav til fremgangsmåden. Den tilføjer, at den, selv om man antog, at der fandtes ledige stillinger, ikke desto mindre har opfyldt de forpligtelser, som er pålagt den ved vedtægtens artikel 4. Myndigheden kan faktisk ved undersøgelsen af de muligheder, som findes i artikel 29, stk. 1 a, b og c, beslutte at se bort fra mulighederne for forfremmelse eller forflyttelse og iværksætte en intern udvælgelsesprøve. Under disse omstændigheder er der ikke nogen grund til at foretage stillingsoplag, idet myndigheden fuldt ud har opfyldt sine forpligtelser over for de ansatte gennem sin underretning af disse og gennem meddelelsen om udvælgelsesprøven. Endelig har sagsøgeren ikke lidt nogen skade, idet hun har deltaget i udvælgelsesprøven.
DOMSTOLENS DOM

AF 1. OKTOBER 1975 ( 1 )

Van Vliet Kwasten- en Ladderfabriek

mod Fratelli Dalle Crode

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gerechtshof Arnhem

Sag 25/75

Sammendrag

Konkurrence – karteller – eneforhandlingsaftaler – kategorier af aftaler – fritagelse – uanvendelighed

(Kommissionens forordning nr. 67/67, artikel 3)

En eneforhandlingsaftale mellem en fabrikant i en medlemsstat og en eneforhandler andetsteds i fællesmarkedet er omfattet af artikel 3 i Kommissionens forordning nr. 67/67/EØF, når den forpligter fabrikanten til at forbyde formidlere og forbrugere i hans stat at eksportere eller lade de pågældende produkter eksportere til det område, aftalen vedrører, og når den har den virkning, at formidlere og forbrugere i dette område i betydeligt omfang afskæres fra at erhverve disse produkter direkte fra fabrikantens stat.

En sådan aftale er omfattet af artikel 3 i forordning nr. 67/67, selv om formidlere og forbrugere i det område, aftalen vedrører, har faktisk mulighed — uanset om de benytter den — for at erhverve de produkter, der omhandles af aftalen, på fællesmarkedet uden for fabrikantens stat.

( 1 ) – Processprog: Hollandsk.
For at vine kan benævnes bordvine og omsættes frit i medlemsstaterne, skal de ikke opfylde andre analysenormer end dem, der er fastsat i forordning nr. 816/70.

En medlemsstat kan ikke for vine fra en anden medlemsstat kræve et andet ledsagedokument end det, som er omhandlet i fællesskabsforordningerne.

Under hensyn til fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin kan en medlemsstat som national kontrolforanstaltning anvende en lovsformodning for kunstig forøgelse af alkoholindholdet, der støttes på forholdet mellem alkohol og tørstof beregnet ved 100o-metoden, forudsat at formodningen kan afkræftes, og at den anvendes således, at vine fra andre medlemsstater retligt eller faktisk ikke stilles ringere.
DOMSTOLENS DOM

AF 30. SEPTEMBER 1975 ( 1 )

Anita Cristini

mod Société Nationale des Chemins de Fer Français

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d'Appel Paris

»Jernbanetakster for børnerige familier«

Sag 32/75

Sammendrag

Fri bevægelighed – vandrende arbejdstager – død – familie – national behandling – sociale fordele – omfang

(Rådets forordning nr. 1612/68, artikel 7, stk. 2)

Artikel 7, stk. 2 i Rådets forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet skal fortolkes således, at den omhandler alle sociale og skattemæssige fordele, uanset om disse er knyttet til en arbejdskontrakt. Disse fordele omfatter derfor også de rabatkort til transport, som af en national jernbaneinstitution udstedes til børnerige familier, også selv om der først efter arbejdstagerens død er søgt om denne ret for hans familie, som er blevet boende i den pågældende medlemsstat.

( 1 ) – Processprog: Fransk.
DOMSTOLENS DOM

AF 25. SEPTEMBER 1975 ( 1 )

Baupla GmbH

mod Oberfinanzdirektion, Köln

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof

»Facadeskilte«

Sag 28/75

Sammendrag

Fælles toldtarif – tarifering af varer – blandinger – fortolkning – regler der skal finde anvendelse

Hvor to eller flere positioner i den fælles toldtarif kan komme i betragtning ved tarifering af en blanding, idet disse positioner hver for sig nævner et af de materialer, som indgår i produktet, kan ingen af disse positioner anses for at have en mere specificeret varebeskrivelse end de andre, blot fordi den giver det omhandlede produkt en mere nøjagtig eller fuldstændig beskrivelse end de andre. Ved tarifering af et sådant produkt skal de almindelige tariferingsbestemmelsers punkt 3 b) eller 3 c) derfor finde anvendelse.

( 1 ) – Processprog: Tysk.
DOMSTOLENS DOM

AF 10. JULI 1975 ( 1 )

Gaetano Bonaffini m. fl.

mod Istituto Nazionale della Previdenza Sociale (INPS)

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Pretore di Enna

Sag 27/75

Sammendrag

Social sikring af vandrende arbejdstagere – arbejdsløshed – ydelser i henbold til den kompetente stats lovgivning – begrænset og betinget bevarelse – den pågældendes rejse til en anden medlemsstat – ydelser i henhold til denne stats lovgivning – afslag på grund af manglende overholdelse af betingelserne i artikel 69 i forordning (EØF) nr. 1408/71 – retsstridighed

Artikel 69 i forordning (EØF) nr. 1408/71 har kun til formål at sikre vandrende arbejdstagere en begrænset og betinget bevarelse af arbejdsløshedsunderstøttelse fra den kompetente stat, selv om de pågældende rejser til en anden medlemsstat, hvorfor den omstændighed, at en arbejdstager ikke har overholdt de i den nævnte artikel fastsatte betingelser, ikke i sig selv er tilstrækkelig til, at denne anden medlemsstat kan nægte ham retten til de ydelser, som han kan gøre krav på i medfør af denne stats nationale lovgivning.

( 1 ) – Processprog: Italiensk.
De forsikringsperioder, som skal sammenlægges med henblik på erhvervelse af retten til alderspension, kan omfatte en arbejdsløshedsperiode, som efter den lovgivning, efter hvilken den er tilbagelagt, tillægges gyldighed som en arbejdsperiode. Når derimod en førtidig erhvervelse af retten til en alderspension i en national lovgivning ud over, at en tilknytningsperiode skal være tilbagelagt, er betinget af, at den pågældende har været arbejdsløs i en vis tid, og når denne arbejdsløshedsperiode derfor hverken skal lægges til for at opnå mindstetilknytningsperioden eller indgå i beregningen af ydelsen, skal der ikke tages hensyn til en arbejdsløshedsperiode, som er tilbagelagt i en anden medlemsstat.
Ved kontrollen med, hvorvidt en sådan beføjelse udøves retmæssigt, må en domstol ikke sætte sit eget skøn i stedet for den pågældende myndigheds, men skal begrænse sig til at undersøge, om skønnet er åbenbart urigtigt, eller om det er behæftet med magtfordrejning.

For at afværge truslerne om forstyrrelse har Kommissionen en vidtgående skønsbeføjelse dels med hensyn til hvilke faktorer, den eventuelt vil anse for en forstyrrelse af markedet, dels med hensyn til valget af midler til imødegåelse heraf, og denne beføjelse skal inden for den fælles landbrugspolitiks rammer udøves i lyset af den erhvervspolitiske målsætning på området Kommissionen kan særlig gøre brug af sin skønsbeføjelse til fuldstændigt at ophæve præmieudbetalingen, dersom de økonomiske omstændigheder kræver det.

Ændringer i denatureringsordningen i løbet af et høstår har en ekstraordinær karakter, idet de, da de principielt er fastsat for hele høstårets varighed, kun kan foretages i tilfælde af trussel om forstyrrelse af markedet. Et denaturerende firma kan altså med føje lægge planer for sin produktion for et høstår ad gangen.
DOMSTOLENS DOM

AF 24. JUNI 1975 ( 1 )

Caisse Primaire d'Assurance Maladie de Sélestat

mod Association du Foot-Ball Club d'Andlau

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de Cassation de France

Sag 8/75

Sammendrag

Social sikring af vandrende arbejdstagere – arbejdstagerens bopæl i en medlemsstat – lejlighedsvis beskræftigelse i en anden medlemsstat – arbejdsulykke – ulykke på vej til eller fra arbejde – naturalydelser – ydelse fra den sociale institution i opholdsstaten for institutionens regning i den kompetente stat

Social sikring af vandrende arbejdstagere – arbejdsgiver – arbejdsgiver med hjemsted i en anden meldemsstat end den, hvis lovgivning finder anvendelse på arbejdstageren – forpligtelse til at betale bidrag i henhold til denne lovgivning.

(Rådets forordning nr. 3, artikel 13, stk. 1, litra c, afsnit 1)

En arbejder, der har bopæl i en medlemsstat og lejlighedsvis har beskæftigelse i en anden meldemsstat, er, såfremt han kunne være omfattet af det sociale sikringssystem for lønmodtagere eller hermed ligestillede personer, der er oprettet i den sidstnævnte stat, i medfør af artikel 13, stk. 1, litra c, første afsnit i forordning nr. 3 omfattet af lovgivningen i bopælsstaten, for så vidt som han i sin egenskab af lønnet arbejdstager eller hermed ligestillet person er tilknyttet den sociale sikringsordning i den pågældende stat. Såfremt han ikke er tilknyttet en sådan ordning, er han undergivet sociallovgivningen i den medlemsstat, hvor han lejlighedsvis er beskæftiget.

Såfremt en arbejdsgiver, der har hjemsted i en anden medlemsstat end den, hvis socialsikringslovgivning er anvendelig på arbejdstageren, fritages for bidrag til de sociale sikringsinstitutioner i sin egen stat, er han forpligtet til at betale bidrag i henhold til den lovgivning, der gælder for arbejdstageren.
DOMSTOLENS DOM

AF 17. JUNI 1975 ( 1 )

Ægtefællerne F.

mod den belgiske stat

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal du Travail de Nivelles

Sag 7/75

Sammendrag

Selv om Domstolen, når den træffer afgørelse i medfør af EØF-traktatens artikel 177, ikke er kompetent til at anvende fællesskabsreglerne på et konkret tilfælde og følgelig heller ikke til at bedømme en bestemmelse i national ret på grundlag af disse regler, kan den imidlertid forsyne den nationale domsmyndighed med fortolkningsmomenter vedrørende fællesskabsretten, som kan komme denne til nytte ved vurderingen af nævnte bestemmelses virkninger.

Det følger al artikel 5, stk. 1 i torordning nr. 1408/71, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, at inden for rammerne af forordningens saglige anvendelsesområde og i mangel af særlig modstående bestemmelse skal et barn som medlem af en arbejdstagers familie have de samme rettigheder i henhold til dens bopælsstats lovgivning som denne medlemsstats egne statsborgere.
DOMSTOLENS DOM

AF 27. MAJ 1975 ( 1 )

Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel

mod firma C. Mackprang

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof

Sag 2/75

Sammendrag

Landbrug – falles markedsordning – korn – intervention – opkøb – begrænsning – tilladelse fra Kommissionen til Forbundsrepublikken Tyskland

(Kommissionens beslutning nr. 69/138 af 8. maj 1969)

Da Kommissionens beslutning 69/138/EØF af 8. maj 1969, hvorved der blev givet Forbundsrepublikken Tyskland tilladelse til at begrænse sine interventionsopkøb til en bestemt slags korn (JO L 112/1), er en berettiget forholdsregel, der er rettet mod spekulationsforretninger, gælder den for korn, høstet i et andet af Fællesskabets medlemslande, som var under transport til Forbundsrepublikken Tyskland enten den 2. eller den 8. maj 1969, og som først efter den sidstnævnte dato forskriftsmæssigt blev tilbudt til intervention.

( 1 ) – Processprog: Tysk.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 . LANDBRUG - FAELLES MARKEDSORDNING - MEDLEMSSTATER - INDGREB - LOVLIGHED - BETINGELSE

( EOEF-TRAKTATENS ARTIKEL 40 )

2 . LANDBRUG - FAELLES MARKEDSORDNING - KORN - PRIS - PRISDANNELSE - MEDLEMSSTATER - INDGREB - FORBUD

( RAADETS FORORDNING NR . 120/67 , ARTIKEL 2 )

3 . LANDBRUG - FAELLES MARKEDSORDNING - KORN - PRIS - ENKELT PRODUCENT - KRAV - MEDLEMSSTATER - ULOVLIGT INDGREB - TAB - ERSTATNING - NATIONAL RET - ANVENDELSE

( RAADETS FORORDNING NR . 120/67 , ARTIKEL 2 )

Sammendrag

1 . EN MEDLEMSSTATS INDGREB PAA MARKEDET FOR LANDBRUGSPRODUKTER ER KUN FORENELIGT MED DEN FAELLES MARKEDSORDNING PAA DETTE OMRAADE , SAAFREMT DET IKKE TRUER DENNE MARKEDSORDNINGS FORMAAL ELLER FUNKTION .

2 . EN MEDLEMSSTATS VIRKSOMHED , SOM BESTAAR I AT KOEBE HAARD HVEDE PAA VERDENSMARKEDET OG DEREFTER VIDERESAELGE DET PAA FAELLESSKABETS MARKED TIL EN PRIS , DER LIGGER UNDER INDIKATIVPRISEN , ER UFORENELIG MED DEN FAELLES MARKEDSORDNING FOR KORN .

3 . DEN ENKELTE KORNPRODUCENT KAN MED HJEMMEL I FAELLESSKABSREGLERNE KRAEVE , AT DER IKKE LAEGGES HINDRINGER I VEJEN FOR , AT HAN OPNAAR EN PRIS , DER LIGGER I NAERHEDEN AF INDIKATIVPRISEN , OG I HVERT FALD IKKE UNDER INTERVENTIONSPRISEN .

SAAFREMT DEN ENKELTE PRODUCENT HAR LIDT ET TAB SOM FOELGE AF MEDLEMSSTATENS INDGREB I STRID MED FAELLESSKABSRETTEN , PAAHVILER DET DEN PAAGAELDENDE STAT I FORHOLD TIL SKADELIDTE AT PAATAGE SIG DE HERAF FOELGENDE KONSEKVENSER PAA GRUNDLAG AF DE NATIONALE RETSREGLER OM STATENS ERSTATNINGSANSVAR .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 . SAMMENSATTE OEKONOMISKE FORHOLD - BEDOEMMELSE - FORVALTNING - FRIT SKOEN - VIDT - DOMSTOLSKONTROL - VID

2 . LANDBRUG - VALUTAKRISE - TREDJELANDE - SAMHANDEL - FORSTYRRELSER - FORVALTNINGSKOMITE-PROCEDURE - FRIT SKOEN - VIDT - DOMSTOLSKONTROL - BEGRAENSET

( RAADETS FORORDNING NR . 974/71 , ARTIKEL 6 )

3 . LANDBRUG - VALUTAKRISE - TREDJELANDE - SAMHANDEL - FORSTYRRELSER - FARE - EKSISTENS - ADMINISTRATIV BESLUTNING - KRITERIER

( RAADETS FORORDNING NR . 974/71 , ARTIKEL 1 , STK . 3 )

4 . EOEF - FORHOLDET UDADTIL - PRINCIPPET OM IKKE-FORSKELSBEHANDLING - INTET

Sammendrag

1 . HVOR DET DREJER SIG OM EN BEDOEMMELSE AF SAMMENSATTE OEKONOMISKE FORHOLD , HAR ADMINISTRATIONEN I VIDT OMFANG ET FRIT SKOEN . I DETTE TILFAELDE SKAL DEN NATIONALE RET BEGRAENSE SIG TIL AT UNDERSOEGE , OM UDOEVELSEN AF DENNE BEFOEJELSE ER AABENBART URIGTIG ELLER BEHAEFTET MED MAGTFORDREJNING , ELLER OM DEN PAAGAELDENDE ADMINISTRATIVE MYNDIGHED AABENBART HAR OVERSKREDET GRAENSERNE FOR SIT FRIE SKOEN .

2 . VED AFGOERELSEN AF , OM DER ER FARE FOR FORSTYRRELSE I DEN I ARTIKEL 6 I FORORDNING NR . 974/71 ANFOERTE BETYDNING , SKAL KOMMISSIONEN OG FORVALTNINGSKOMITEEN TAGE STILLING TIL SAMMENSATTE OEKONOMISKE FORHOLD OG HAR DERFOR I VIDT OMFANG ET FRIT SKOEN , HVIS UDOEVELSE ER UNDERGIVET EN BEGRAENSET DOMSTOLSKONTROL .

3 . VED AFGOERELSEN AF , OM DER ER FARE FOR FORSTYRRELSE , KAN KOMMISSIONEN FORETAGE EN GENEREL VURDERING OG TAGE HENSYN TIL PRODUKTGRUPPER , DER HENHOERER UNDER SAMME TOLDPOSITION OG ER OMFATTET AF SAMME IMPORTAFGIFTSORDNING .

DESUDEN SKAL KOMMISSIONEN IKKE ALENE TAGE HENSYN TIL DEN VIRKNING , SOM EN VAERDIFORRINGELSE ELLER VAERDISTIGNING AF EN MEDLEMSSTATS VALUTA KAN HAVE PAA HANDELEN MELLEM TREDJELANDE OG DENNE STAT , MEN OGSAA TIL VIRKNINGEN AF DENNE VAERDIFORRINGELSE ELLER VAERDISTIGNING PAA SAMHANDELEN MELLEM DE FORSKELLIGE MEDLEMSSTATER MED DEN OMHANDLEDE PRODUKTGRUPPE .

ENDELIGE BEHOEVER KOMMISSIONEN IKKE KUN AT TAGE HENSYN TIL DEN FAKTISKE PRIS FRANKO GRAENSE FOR EN BESTEMT UDFOERSEL , MEN KAN STOETTE SIG PAA VISSE SKOENSMAESSIGT , MEN VELBEGRUNDEDE FASTSATTE FAKTORER .

4 . DER FINDES IKKE I TRAKTATEN NOGET ALMINDELIGT PRINCIP , HVOREFTER FAELLESSKABET I FORHOLDET UDADTIL I ENHVER HENSEENDE SKAL INDROEMME TREDJELANDENE LIGEBEHANDLING , OG DE ERHVERVSDRIVENDE HAR UNDER INGEN OMSTAENDIGHEDER NOGET GRUNDLAG FOR AT PAABERAABE SIG ET SAADANT ALMINDELIGT PRINCIP .
De analysemetoder, som er foreskrevet i forordning nr. 1539/71, skal ikke alene finde anvendelse, når der er tale om at analysere vin af hensyn til handelen, men også hvor bestemmelsen af de nævnte elementer tjener til at konstatere bedragerier og forfalskninger.

Forordning nr. 1539/71 er ikke udtømmende, men giver medlemsstaterne mulighed for at anvende andre analysemetoder til bestemmelse af de elementer i vinen, som ikke kommer på tale ved anvendelse af forordningerne nr. 816/70 og 817/70.

Under hensyn til fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin kan en medlemsstat som national kontrolforanstaltning anvende en lovsformodning for kunstig forøgelse af alkoholindholdet, der støttes på forholdet mellem alkohol og tørstof beregnet ved 100o-metoden, forudsat at formodningen kan afkræftes, og at den anvendes således, at vine fra andre medlemsstater retligt eller faktisk ikke stilles ringere.
DOMSTOLENS DOM

AF 9. DECEMBER 1975 ( 1 )

Femand Plaquevent

mod Caisse primaire d'assurance-maladie du Havre og Directeur regional de la sécurité sociale de Rouen

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de Cassation Frankrig

Sag 57/75

Sammendrag

Social sikring af vandrende arbejdstagere – invalideforsikring – perioder tilbagelagt i flere medlemsstater – sammenlægning – nødvendighed for at erhverve ret til pension i en af disse stater – ydelser – beregning beroende på et gennemsnitligt bidrag – forholdsmæssig beregning – metode

(Rådets forordning nr. 3, artikel 28)

Litra c) i artikel 28 indeholder ikke en undtagelse fra reglen i de foregående litraer, hvorefter sammenlægning af de forsikringsperioder eller dermed ligestillede perioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i hver af de pågældende medlemsstater, har til følge, at enhver af de kompetente institutioner skal beregne ydelsernes størrelser forholdsmæssigt.

Har en forsikret følgelig successivt været omfattet af to medlemsstaters lovgivning, og har det for hans ret til invalidepension været nødvendigt at medtage forsikringsperioder tilbagelagt i den ene af staterne, fordi han ikke i den anden stat opfylder betingelserne herfor, og beror ydelsernes beregning i denne anden stat på en gennemsnitlig løn eller et gennemsnitligt bidrag uafhængig af beskæftigelsens varighed, skal den forholdsmæssige beregning ske efter sammenlægning af samtlige forsikringsperioder i henhold til artikel 28, stk. 1, b) i forordning nr. 3.

( 1 ) – Processprog: Fransk.
De restriktioner, hvis afskaffelse er bestemt i traktatens artikel 59, stk. 1, omfatter alle de vilkår, der er pålagt tjenesteyderen navnlig på grund af hans nationalitet eller den omstændighed, at han ikke har fast bopæl i den stat, hvor ydelsen præsteres, og som ikke omfatter personer, bosat på det nationale territorium, eller som vil kunne forhindre eller i øvrigt genere hans virksomhed.

EØF-traktatens bestemmelser, særlig artikel 59, 60 og 65 skal fortolkes således, at en national lovgivning ikke ved et krav om bopæl på territoriet må umuliggøre tjenesteydelser fra personer, der er bosat på en anden medlemsstats territorium, når mindre rigoristiske foranstaltninger kan sikre overholdelsen af de faglige regler, som gælder for ydelsen på det pågældende territorium.
Det følger af målene for og rammerne af traktatens artikler 48 og 51, at arbejdstagernes rettigheder kun kan begrænses som et modstykke til de fordele, fællesskabsforordningerne giver dem. EØF-traktatens artikel 51 og Rådets forordning nr. 3 af 25. september 1958 om social sikring af vandrende arbejdstagere, navnlig dennes artikler 12, 27 og 28, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke bemyndiger en national forsikringsinstitution til at nedsætte de ydelser, en arbejdstager eller hans ydelsesberettigede pårørende har krav på alene i medfør af den nationale lovgivning, og uden at periodesammenlægningsmetoden bringes i anvendelse.
Fra den 1. juli 1968 har den fælles toldtarif erstattet medlemsstaternes nationale toldtariffer. Kompetencen til at fortolke og fastsætte retsvirkningerne af FTT's positioner tilkommer udelukkende fællesskabsmyndighederne under kontrol af de retsinstanser, hvis opgave det er at anvende og fortolke fællesskabsretten. Følgelig kan en fortolkning, som en medlemsstats kompetente myndighed før den 1. juli 1968 har givet en position i en national toldtarif eller en tarif, som kun har været fælles for visse medlemsstater ikke, selv om den pågældende positions tekst er uændret i FTT, som sådan være bestemmende for fællesskabsretten.