Kravet om en håndskreven underskrift fra sagsøgerens repræsentant har nemlig ud fra retssikkerhedsmæssige betragtninger til formål at sikre stævningens autenticitet og at udelukke risikoen for, at stævningen ikke hidrører fra den advokat, der har beføjelse til at skrive under. Sidstnævnte udfylder således i sin egenskab af rettens hjælper den vigtige rolle, som han er tillagt i statutten for Domstolen og i Personalerettens procesreglement, ved gennem sit virke at gøre det muligt for sagsøgeren at få adgang til nævnte Personaleret. Dette krav må herefter anses for at udgøre en væsentlig formforskrift og være genstand for en streng anvendelse, hvis manglende overholdelse medfører, at sagen må afvises.

Det fremgår af artikel 19, stk. 3, og af artikel 21, stk. 1, i statutten for Domstolen, at en sagsøger skal repræsenteres ved en person, der har bemyndigelse hertil, og at der følgelig kun gyldigt kan anlægges sag ved Unionens retsinstanser ved en stævning underskrevet af sidstnævnte. I henhold til artikel 7, stk. 1, i bilag I til samme statut for Domstolen finder disse bestemmelser også anvendelse på rettergangsmåden ved Personaleretten. Der er imidlertid ikke fastsat fravigelser af eller undtagelser til denne forpligtelse hverken i statutten for Domstolen eller i Personalerettens procesreglement.

I forbindelse med EU-personalesager gælder med hensyn til indgivelsen af det originale eksemplar af ethvert processkrift inden for de gældende frister, at artikel 34 i Personalerettens procesreglement ikke gør det muligt for den berørte parts repræsentant at påføre to forskellige håndskrevne underskrifter, selv om disse er autentiske, den ene underskrift på det dokument, der fremsendes pr. fax til nævnte Personalerettens Justitskontor, og den anden underskrift på det originaleksemplar, som fremsendes pr. post eller afleveres personligt på nævnte Justitskontor.

Under disse omstændigheder gælder, at hvis det viser sig, at det originale eksemplar af den retsakt, som fysisk er indgivet på Justitskontoret inden ti dage efter dens fremsendelse i kopi pr. fax til Personaleretten, ikke har samme underskrift som den underskrift, der fremgår af det faxede dokument, må det fastslås, at der til nævnte Personalerets Justitskontor er indkommet to forskellige processkrifter, der er påført hver sin underskrift, selv om hver af disse er blevet påført af den samme person. Eftersom fremsendelsen af skrivelsen sendt pr. fax ikke opfylder betingelserne om retssikkerhed i artikel 34 i Personalerettens procesreglement, kan datoen for fremsendelsen af dokumentet sendt pr. fax ikke lægges til grund med henblik på overholdelsen af søgsmålsfristen.

I øvrigt er søgsmålsfristen fastsat i vedtægtens artikel 91, stk. 3, som ikke kan fraviges ved Personalerettens procesreglement. Følgelig skal originaleksemplaret af stævningen udfærdiges senest ved udløbet af denne frist. Ud fra dette synspunkt er fremsendelse pr. fax ikke blot en fremsendelsesmåde, men gør det også muligt at godtgøre, at originaleksemplaret af stævningen, som er fremkommet til denne Personalerets Justitskontor efter fristens udløb, allerede var blevet udfærdiget inden for søgsmålsfristen.

(jf. præmis 22-24)

Domstolen: 22. september 2011, sag C-426/10 P, Bell & Ross BV mod KHIM, præmis 37-43

Personaleretten: 21. februar 2013, sag F-113/11, Marcuccio mod Kommissionen, præmis 22