Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 43, stk. 2 og 3)

2. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 43, stk. 2 og 3)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Artikel 43, stk. 2, sidste punktum, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker skal fortolkes således, at når et varemærke er blevet registreret for en kategori af varer og tjenesteydelser, der er tilstrækkelig bred til, at der inden for denne kategori kan foretages en opdeling i flere underkategorier, der kan betragtes selvstændigt, medfører beviset for, at en reel brug af varemærket for en del af disse varer eller tjenesteydelser har fundet sted, i en indsigelsessag kun en beskyttelse for den eller de underkategorier, som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket rent faktisk er blevet brugt, tilhører. Er et varemærke derimod blevet registreret for varer eller tjenesteydelser, der er defineret på en så præcis og afgrænset måde, at det ikke er muligt at opdele den pågældende kategori i underkategorier af betydning, må beviset for, at der er gjort reel brug af varemærket for de nævnte varer eller tjenesteydelser, nødvendigvis omfatte hele denne kategori med henblik på indsigelsen.

Selv om formålet med begrebet delvis brug er, at varemærker, der ikke er blevet brugt for en givet varekategori, ikke bliver uanvendelige, må det dog ikke have til følge, at indehaveren af det ældre varemærke mister enhver beskyttelse for varer, der – uden at være fuldstændig identiske med dem, for hvilke en reel brug har kunnet bevises af indehaveren – i det væsentlige ikke adskiller sig fra disse og hører til samme gruppe, hvor enhver opdeling ville være vilkårlig. I denne forbindelse er det i praksis umuligt for varemærkeindehaveren at godtgøre brugen af varemærket for alle tænkelige varianter af de varer, der er omfattet af registreringen. Derfor kan begrebet »en del af de varer eller tjenesteydelser« ikke udvides til at omfatte hele det markedsførte sortiment af lignende varer eller tjenesteydelser, men kun til at omfatte de varer eller tjenesteydelser, der adskiller sig nok til at udgøre sammenhængende kategorier eller underkategorier.

(jf. præmis 23 og 24)

2. Artikel 43, stk. 2, sidste punktum, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker skal fortolkes således, at når et varemærke er blevet registreret for en kategori af varer og tjenesteydelser, der er tilstrækkelig bred til, at der inden for denne kategori kan foretages en opdeling i flere underkategorier, der kan betragtes selvstændigt, medfører beviset for, at en reel brug af varemærket for en del af disse varer eller tjenesteydelser har fundet sted, i en indsigelsessag kun en beskyttelse for den eller de underkategorier, som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket rent faktisk er blevet brugt, tilhører.

I det omfang forbrugeren først og fremmest søger en vare eller en tjenesteydelse, som kan opfylde hans særlige behov, udgør varens eller tjenesteydelsens formål eller anvendelse et væsentligt led i forbrugerens afgørelse af sit valg. Formåls- eller anvendelseskriteriet er således, i det omfang det anvendes af forbrugerne forud for ethvert køb, et primært kriterium i definitionen af en underkategori af varer eller tjenesteydelser. Hvad mere specifikt angår et behandlingsmiddel er formålet hermed og anvendelsen heraf udtrykt i dets terapeutiske indikationer.

(jf. præmis 23, 29 og 30)

3. For de tyske patienter, som lider af luftvejssygdomme, er der risiko for forveksling mellem ordmærket RESPICUR, der er søgt registreret som EF-varemærke for »behandlingsmidler til luftvejene«, der henhører under klasse 5 i Nice-arrangementet, og ordmærket RESPICORT, der tidligere er registreret i Tyskland for »farmaceutiske produkter, præparater til sundhedspleje; plastre«, der henhører under samme klasse, i det omfang de omfattede varer er af samme art, og der visuelt, fonetisk og begrebsmæssigt er lighed mellem de omhandlede tegn. Da de endelige forbrugeres opmærksomhedsniveau nemlig er højere og deres viden større end gennemsnittet på grund af den alvorlige karakter af de lidelser, de har, vil de i de to omhandlede varemærker være i stand til at udskille bestanddelen »respi« og forstå dens begrebsmæssige indhold, som er en henvisning til den generelle karakter af deres helbredsproblemer. Deres begrænsede kendskab til medicinsk terminologi gør det dog ikke muligt for dem at opfatte de begrebsmæssige henvisninger i bestanddelene »cur« og »cort«. For tyske medicinske fagfolk er der derimod ikke risiko for forveksling, eftersom de generelt på grund af deres viden og erfaring vil være i stand til at forstå den begrebsmæssige betydning af de ord, som bestanddelen »respi« og bestanddelene »cur« og »cort« henviser til, således at det ældre varemærke kan anses for at have et svækket særpræg, navnlig i forhold til medicinske fagfolk.

(jf. præmis 37, 58, 59, 62, 72 og 73)