Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder - formalitetsmangel - afvisning - retlig bedømmelse af faktiske omstændigheder - formaliteten

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1)

2 De Europæiske Fællesskabers egne indtægter - efteropkrævning af import- og eksportafgifter - betingelserne ifølge artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 for at undlade efteropkrævning - »en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begået« - foreligger ikke - god tro hos den importør, der er forpligtet til at udrede toldskylden - ingen virkning

(Rådets forordning nr. 1697/79, art. 5, stk. 2)

3 Appel - anbringender - anbringende, der fremsættes første gang under appellen - afvisning

(Domstolens procesreglement, art. 113, stk. 2)

4 Retspleje - fremsættelse af nye anbringender under sagen - betingelser - betingelsernes gyldighed under appellen - anbringende, der fremsættes første gang i replikken, og som støttes på retlige omstændigheder, der stammer fra tiden før appellen - afvisning

(Domstolens procesreglement, art. 42, stk. 2, og art. 118)

Sammendrag

1 Det fremgår af traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF) og artikel 51, stk. 1, i statutten for Domstolen, at appel er begrænset til retsspørgsmål og skal være støttet på, at Retten savner kompetence, at der er begået rettergangsfejl, som krænker appellantens interesser, eller at Retten har tilsidesat fællesskabsretten.

Appel kan kun støttes på, at Retten har tilsidesat visse retsregler, idet enhver bedømmelse af faktisk karakter er udelukket. Alene Retten har kompetence til på den ene side at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den behandler, og på den anden side til at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Når Retten har fastlagt eller vurderet de faktiske omstændigheder, har omvendt Domstolen i medfør af traktatens artikel 168 A kompetence til at gennemføre sin kontrol med Rettens fastlæggelse af disse faktiske omstændigheders beskaffenhed og dens retslige konklusioner heraf.

2 Efter artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 om efteropkrævning af import- og eksportafgifter skal tre kumulative betingelser være opfyldt, for at de kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkrævning af importafgifter, nemlig at afgiften ikke er opkrævet som følge af en fejl, som de kompetente myndigheder har begået, at debitor har handlet i god tro, og i forbindelse med toldangivelsen har overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter.

Hvad den førstnævnte betingelse angår kan den ikke anses for opfyldt, når de kompetente myndigheder er blevet vildledt, navnlig vedrørende varernes oprindelse, af afgiftsskyldners urigtige angivelser, som myndighederne ikke skal kontrollere eller bedømme gyldigheden af. Således giver kun fejl, som kan tilskrives de kompetente myndigheders aktive adfærd, ret til, at efteropkrævning af told undlades.

Endvidere kan debitor, når varen er indført i god tro, ikke gøre gældende, at princippet om respekt for den berettigede forventning er tilsidesat, da det påhviler de erhvervsdrivende selv i deres kontraktforhold at træffe de foranstaltninger, der kan afværge risikoen for en efteropkrævning.

3 Efter artikel 113, stk. 2, i Domstolens procesreglement kan der ikke under appel foretages nogen ændring af sagsgenstanden, som den har foreligget for Retten. En parts adgang til først for Domstolen at fremføre et anbringende, der ikke er blevet fremført for Retten er ensbetydende med en adgang til at forelægge Domstolen - der har en begrænset kompetence i appelsager - en mere omfattende tvist end den, der blev forelagt Retten. Under en appel har Domstolen således kun kompetence til at prøve Rettens bedømmelse af anbringender, der er blevet behandlet af Retten.

4 Artikel 42, stk. 2, i Domstolens procesreglement, der ifølge samme reglements artikel 118 finder anvendelse på forhandlingerne for Domstolen i sager, der angår appel af en afgørelse fra Retten, bestemmer, at nye anbringender ikke må fremsættes under sagens behandling, medmindre de støttes på retlige eller faktiske omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne. Et anbringende, der fremføres for første gang af appellanten i replikken under appelsagen, og som vedrører en forordning, der blev vedtaget og offentliggjort før appelskriftets indgivelse, skal således afvises.