DOMSTOLENS DOM (TREDJE AFDELING) AF 10 OKTOBER 1985. - SOEHNLEIN RHEINGOLD MOD HAUPTZOLLAMT WIESBADEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF HESSISCHES FINANZGERICHT. - MONETAERE UDLIGNINGSBELOEB - EFTERGIVELSE. - SAG 183/84.



Samling af Afgørelser 1985 side 03351



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Landbrug _ monetaere udligningsbeloeb _ fritagelse _ billighedsklausul _ tidsmaessig anvendelse _ medlemsstaternes skoen _ graenser

( Kommissionens forordning nr . 1608/74 , art . 2 , stk . 1 , og 6 )

Sammendrag

1 . Forordning nr . 1608/74 , hvis bestemmelser efter artikel 6 skal anvendes med tilbagevirkende gyldighed paa »indfoersler og udfoersler , der foretages fra den 4 . juni 1973« , har til formaal at afboede virkningerne af aendringerne efter naevnte dato i de monetaere udligningsbeloeb paa loebende kontrakter . Forordningen skal derfor fortolkes saaledes , at den i billighed begrundede eftergivelse eller tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb , der er opkraevet ved indfoersel , kan finde anvendelse ogsaa naar de aftaler , der ligger til grund for indfoerslen , er indgaaet foer den 4 . juni 1973 .

2 . Forordning nr . 1608/74 hjemler de kompetente nationale myndigheder et vist skoen ved afgoerelsen af , om de i forordningens artikel 2 , stk . 2 , fastsatte betingelser er opfyldt , men den giver ikke de kompetente nationale myndigheder mulighed for at afslaa eftergivelse eller tilbagebetaling i tilfaelde , hvor disse anser betingelserne for et saadant krav for opfyldt .

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 6 . juni 1984 , indgaaet til Domstolen den 11 . juli s.aa ., har Hessisches Finanzgericht i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Kommissionens forordning nr . 1608/74 af 26 . juni 1974 om saerlige bestemmelser for monetaere udligningsbeloeb ( EFT L 170 , s . 38 ).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en for den nationale ret af Soehnlein Rheingold anlagt sag mod Hauptzollamt Wiesbaden vedroerende det afslag , de for opkraevning og udbetaling af monetaere udligningsbeloeb ( herefter benaevnt MUB ) kompetente nationale myndigheder har meddelt virksomheden paa dennes begaering om anvendelse af billighedsklausulen i forordning nr . 1608/74 . Virksomheden havde begaeret fritagelse for den del af de MUB , som udgjorde forskellen mellem de MUB , der var gaeldende paa det tidspunkt , virksomhedens aftaler om indfoersel af vin fra Frankrig og Italien blev indgaaet , og de MUB , der gjaldt paa det tidspunkt indfoerslerne fandt sted .

3 Det bestemmes i artikel 1 i forordning nr . 1608/74 , som var gaeldende paa tidspunktet for de omhandlede begivenheder :

»i tilfaelde af indfoerelse eller forhoejelse af monetaere udligningsbeloeb , som foelger af fastsaettelsen eller aendringen af centralkursen eller af den inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik anvendte repraesentative kurs for en medlemsstats valuta , eller af en medlemsstats beslutning om at lade sin valuta flyde i forhold til de medlemsstatersvalutaer , der holdes inden for en oejeblikkelig maksimumsforskel paa 2,25% , bemyndiges den paagaeldende medlemsstat til efter billighed og paa nedenstaaende betingelser ikke at opkraeve det monetaere udligningsbeloeb eller den del af beloebet , der svarer til forhoejelsen.«

4 De naevnte betingelser er fastsat i forordningens artikel 2 , stk . 2 , som bestemmer :

»den i artikel 1 naevnte bemyndigelse kan kun bringes i anvendelse efter begaering af den interesserede part og saafremt denne ved indgivelsen af begaeringen fremlaegger bevis for

a ) at opkraevningen af det indfoerte eller forhoejede monetaere udligningsbeloeb , ikke er noedvendig i det foreliggende tilfaelde for at opveje incidensen af den i naevnte artikel omhandlede monetaere foranstaltning paa prisen for varen og

b ) at opkraevningen for ham ville medfoere en overdreven yderligere belastning , som han ikke har kunnet undgaa selv ved at udvise den noedvendige og normale omhu.«

5 I forbindelse med aendringen af centralkursen for DM den 29 . juni 1973 , der medfoerte en forhoejelse af MUB fra den 3 . juli 1973 at regne , havde Forbundsrepublikken Tysklands regering i en bekendtgoerelse af 3 . juli 1974 , besluttet at goere brug af bemyndigelsen i den naevnte artikel 1 i forordning nr . 1608/74 og under de i ovennaevnte artikel 2 fastsatte betingelser at tilbagebetale eller eftergive den del af MUB , der svarede til forhoejelsen .

6 Sagsoegeren i hovedsagen , der til Forbundsrepublikken Tyskland i tiden fra juli 1973 til oktober 1973 havde indfoert bordvin fra Frankrig og Italien paa grundlag af aftaler , der var indgaaet i tiden fra november 1972 til marts 1973 , indgav begaering til vedkommende myndigheder om anvendelse af bestemmelserne i forordning nr . 1608/74 .

7 Hauptzollamt Wiesbaden meddelte afslag paa begaeringen . Afslaget indbragte Soehnlein Rheingold for Oberfinanzdirektion Frankfurt , der ved en beslutning af 7 . juni 1978 fastholdt afslaget .

8 Sagsoegeren i hovedsagen anlagde herefter sag for Hessisches Finanzgericht med paastand om annullation af de paagaeldende beslutninger .

9 For den naevnte ret har de sagsoegte nationale myndigheder , ud over de i beslutningen fra Oberfinanzdirektion Frankfurt anfoerte grunde , gjort to anbringender gaeldende :

10 Det foerste anbringende gaar ud paa , at billighedsklausulen i forordning nr . 1608/74 ikke kan anvendes paa aftaler indgaaet foer den 3 . juni 1973 , hvilket fremgaar af en af Finanzgericht Hamburg den 7 . april 1981 afsagt dom ( IV 37/79 ).

11 Det andet anbringende gaar ud paa , at sagsoegeren i aarevis har opretholdt samme priser uden hensyntagen til MUB eller andre omkostningsstigninger . Dette kan efter forelaeggelseskendelsen betyde , at en importoer ikke kan paaberaabe sig beskyttelsen af den berettigede forventning , naar han faktisk ikke har haft tiltro til opretholdelsen af faste afgiftssatser . Anbringendet kan imidlertid efter den nationale ret kun laegges til grund , saafremt forordning nr . 1608/74 hjemler myndighederne et skoen , hvilket Finanzgericht Hamburg i en dom ( IV 99/H ) af naevnte dato ikke har fundet at vaere tilfaeldet .

12 For at loese tvivlen om de naevnte to anbringender har Hessisches Finanzgericht ved kendelse af 6 . juni 1984 udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende to praejudicielle spoergsmaal :

»1 ) Skal forordning ( EOEF ) nr . 1608/74 fortolkes saaledes , at den i billighed begrundede eftergivelse eller tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb , der paahviler en indfoersel , kun kan komme paa tale i tilfaelde , hvor den aftale , der ligger til grund for indfoerslen , er indgaaet efter den 3 . juni 1973?

2)Skal forordning ( EOEF ) nr . 1608/74 fortolkes saaledes , at der , naar betingelserne er opfyldt , bestaar et retskrav paa eftergivelse eller tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb , eller er ikke alene spoergsmaalet om forordningens principielle anvendelse , men ogsaa afgoerelsen i enkelttilfaelde om eftergivelse eller tilbagebetaling overladt til medlemsstatens skoen?«

Foerste spoergsmaal

13 Sagsoegeren i hovedsagen har gjort gaeldende , at efter artikel 6 , 2 . pkt ., skal forordning nr . 1608/74 »anvendes paa indfoersler og udfoersler , der foretages fra den 4 . juni 1973« ; de aftaler , der ligger til grund for saadanne indfoersler og udfoersler , maa noedvendigvis vaere indgaaet foer den 3 . juni 1973 . Sagsoegeren har endvidere henvist til , at efter artikel 4 , stk . 1 , er forordningen ogsaa anvendelig paa saakaldt langsigtede kontrakter , hvis loebetid saedvanligvis er laengere end tre maaneder . Skal forordning nr . 1608/74 kun finde anvendelse paa kontrakter indgaaet efter den 4 . juni 1973 , vil langsigtedekontrakter foerst kunne vaere omfattet af bestemmel serne for indfoersler , der blev foretaget efter den 4 . september 1973 , hvilket strider imod med den utvetydige ordlyd af foernaevnte artikel 6 , 2 . pkt .

14 Sagsoegeren har endvidere anfoert , at den omstaendighed , at forordningen , der er offentliggjort den 27 . juni 1974 , har tilbagevirkende gyldighed til den 4 . juni 1973 , ikke indebaerer , at det har vaeret faellesskabslovgivers hensigt , at alene aftaler indgaaet efter den 4 . juni 1973 skulle vaere omfattet ; en saadan hensigt ville nemlig vaere uforstaaelig . Forklaringen paa den tilbagevirkende gyldighed og datoen 4 . juni 1973 beror paa den omstaendighed , at der , ud over opskrivningen af DM den 29 . juni 1973 , skete en anden valutamaessig aendring med virkning fra 4 . juni 1973 : ordningen med flydende MUB blev ved forordning nr . 1112/73 af 30 . april 1973 erstattet af en ordning med faste MUB , idet den nye ordning efter artikel 19 i forordning nr . 1463/73 foerst traadte i kraft fra den 4 . juli 1973 at regne . Dette er efter sagsoegerens opfattelse grunden til , at artikel 6 i forordning nr . 1608/74 fastsatte en tilbagevirkende gyldighed til naevnte dato den 4 . juni 1973 .

15 Kommissionen har gjort gaeldende , at ordlyden af artikel 6 i forordning nr . 1604/74 er til hinder for en forstaaelse , hvorefter de kontrakter , der ligger til grund for de paagaeldende indfoersler eller udfoersler , skal vaere indgaaet efter den 3 . juni 1973 .

16 Kommissionen har henvist til , at formaalet med de bestemmelser , forordning nr . 1608/74 indfoerte , var at afboede de vanskeligheder , valutariske begivenheder skabte for import- og eksportvirksomheder i forbindelse med loebende kontrakter . Forordningen udgjorde saaledes et mere varigt grundlag end de overgangsbestemmelser , der hver gang blev vedtaget for at mindske foelgerne af aendringerne i MUB .

17 Kommissionen har i den forbindelse anfoert , at forordning nr . 1608/74 traadte i kraft efter aftalen om »valutaslangen« , der indebar gennemfoerelsesbestemmelserne til den nye ordning for MUB , som blev sat i kraft ved forordning nr . 1463/73 af 4 . juni 1973 , og som var den sidste vaesentlige aendring paa omraadet indtil forordning nr . 1608/74 . Kommissionen har oplyst , at den da fandt det hensigtsmaessigt at give forordning nr . 1608/74 tilbagevirkende gyldighed for indfoersler foretaget efter den 4 . juni 1973 , og at formaalet hermed kun vil kunne naas , saafremt der ogsaa tages hensyn til aftaler indgaaet foer denne dato .

18 Det bemaerkes , som sagsoegeren og Kommissionen med foeje , har anfoert , at bestemmelserne i forordning nr . 1608/74 efter forordningens artikel 6 skal anvendes med tilbagevirkende gyldighed paa »indfoersler og udfoersler , der foretages fra den 4 . juni 1973« . Saadanne indfoersler og udfoersler kunne imidlertid kun finde sted denne dato paa grundlag af aftaler , der noedvendigvis var indgaaet paa et tidligere tidspunkt .

19 Ud over ordlyden af artikel 6 maa der laegges vaegt paa hensigten og formaalet med forordningens vedtagelse , der , som anfoert af Kommissionen og af sagsoegeren , var at afboede virkningerne af aendringerne siden den 4 . juni 1973 i MUB paa loebende kontrakter . Det er det formaal , der ligger til grund for anvendelsen af forordning nr . 1608/74 paa indfoersler og udfoersler , der blev foretaget efter den naevnte dato den 4 . juni 1973 , og da netop paa grundlag af tidligere aftaler .

20 Det foerste spoergsmaal , Hessisches Finanzgericht har stillet , maa derfor besvares med , at Komissionens forordning nr . 1608/74 af 26 . juni 1974 skal fortolkes saaledes , at den i billighed begrundede eftergivelse eller tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb , der er opkraevet ved indfoersel , kan finde anvendelse ogsaa naar de aftaler , der ligger til grund for indfoerslen , er indgaaet foer den 4 . juni 1973 .

Andet spoergsmaal

21 Sagsoegeren i hovedsagen har gjort gaeldende , at naar medlemsstaten én gang har truffet beslutning om at goere brug af bemyndigelsen i artikel 1 i forordning nr . 1608/74 , tilkommer der ikke de kompetente nationale myndigheder noget skoen i de enkelte sager ved afgoerelser i forbindelse med begaeringer om anvendelse af billighedsklausulen i forordningens artikel 1 , og de nationale myndigheder er pligtige at laegge forordningens bestemmelser til grund . Sagsoegeren har henvist til , at , saafremt det antoges , at medlemsstaterne bevarede en saadan skoensbefoejelse i konkrete tilfaelde , ville de have mulighed for at fortolke og anvende forordning nr . 1608/74 paa forskellig maade , alt efter de forskellige opfattelser og nationale bestemmelser om billighed .

22 Kommissionen er derimod af den opfattelse , at der i de enkelte tilfaelde tilkommer medlemsstaterne en skoensmaessig befoejelse ved anvendelsen af forordning nr . 1608/74 . Kommissionen har anfoert , at en saadan fortolkning foelger af fjerde og sjette betragtning til forordningen og af artikel 2 , stk . 2 , samt af Domstolens domme af 10 . maj 1978 ( Société pour l ' exportation des sucres mod Kommissionen , 137/77 , Sml . s . 1061 ), af 2 . marts 1978 ( Debayser mod Kommissionen , 12 , 18 og 21/77 , Sml . s . 553 ) og af 20 . maj 1981 ( Debayser mod FIRS , 152/80 , Sml . s . 1291 ).

23 Det er Kommissionens opfattelse , at den omstaendighed , at Domstolen ikke i de paagaeldende domme bruger ordet »skoensmaessig befoejelse« men fastslaar , at der tilkommer medlemsstaterne en »skoensmargen« ved anvendelsen af billighedsklausulen i det enkelte tilfaelde , beror paa et spoergsmaal om terminologi ; det afgoerende spoergsmaal er , om der ved anvendelsen af billighedsklausulen i enkelttilfaelde tilkommer de kompetente myndigheder en skoensbefoejelse , der kun kan vaere genstand for en begraenset domstolsproevelse . Dette spoergsmaal boer efter Kommissionens opfattelse besvares bekraeftende . Det skoen , der tilkommer de nationale myndigheder , omfatter befoejelsen til , selv i tilfaelde , hvor samtlige forordningens anvendelsesbetingelser er opfyldt , at afslaa eller kun delvis yde tilbagebetaling eller eftergivelse af MUB , naar dette i det enkelte tilfaelde er tilstraekkeligt til at opveje den overdrevne yderligere belastning , der efter forordningens artikel 2 , stk . 2 , litra b ), begrunder billighedsforanstaltningen .

24 Det bemaerkes , at den naevnte artikel 2 , stk . 2 , efter sin ordlyd overlader de nationale kompetente myndigheder en vis skoensmargen ved afgoerelsen af , om de opstillede betingelser er opfyldt . Naar det imidlertid er anerkendt , at betingelserne er opfyldt , er den kompetente myndighed ikke befoejet til at afslaa tilbagebetaling eller eftergivelse .

25 Der er ikke i bestemmelsen i det paagaeldende stk . eller i de formaal , faellesskabslovgiver forfoelger , grundlag for nogen anden fortolkning .

26 Det andet spoergsmaal , Hessisches Finanzgericht har stillet , maa derfor besvares med , at forordning nr . 1608/74 skal fortolkes saaledes , at den hjemler de kompetente nationale myndigheder et vist skoen ved afgoerelsen af , om de i forordningens artikel 2 , stk . 2 , fastsatte betingelser er opfyldt , men ikke giver de kompetente nationale myndigheder mulighed for at afslaa eftergivelse eller tilbagebetaling i tilfaelde , hvor disse anser betingelserne for et saadant krav for opfyldt .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

27 De udgifter , der er afholdt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , som har afgivet indlaeg for Domstolen , kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag , der verserer for den nationale ret , tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN ( tredje afdeling )

vedroerende de spoergsmaal , der er forelagt af Hessisches Finanzgericht ved kendelse af 6 . juni 1984 , for ret :

1 ) Kommissionens forordning nr . 1608/74 af 26 . juni 1974 skal fortolkes saaledes , at den i billighed begrundede eftergivelse eller tilbagebetaling af monetaere udligningsbeloeb , der er opkraevet ved indfoersel , kan finde anvendelse ogsaa naar de aftaler , der ligger til grund for indfoerslen , er indgaaet foer den 4 . juni 1973 .

2 ) Forordning nr . 1608/74 skal fortolkes saaledes , at den hjemler de kompetente nationale myndigheder et vist skoen ved afgoerelsen af , om de i forordningens artikel 2 , stk . 2 , fastsatte betingelser er opfyldt , men ikke giver de kompetente nationale myndigheder mulighed for at afslaa eftergivelse eller tilbagebetaling i tilfaelde , hvor disse anser betingelserne for et saadant krav for opfyldt .