KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (TREDJE AFDELING) DEN 28. JANUAR 1993. - MIREILLE PIETTE DE STACHELSKI MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - AFVISNING. - SAG T-53/92.



Samling af Afgørelser 1993 side II-00035



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Tjenestemaend ° soegsmaal ° erstatningssoegsmaal anlagt uden forudgaaende administrativ procedure efter vedtaegten ° afvisning

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 90 og 91)

Sammendrag

I henhold til den ved vedtaegtens artikel 90 og 91 indfoerte soegsmaalsordning skal der forud for et erstatningssoegsmaal med paastand om erstatning af tab ° ikke som foelge af en bebyrdende akt, som paastaas annulleret, men som foelge af fejl og undladelser, som haevdes begaaet af administrationen ° ivaerksaettes en administrativ procedure, der falder i to led. Denne procedure skal indledes med forelaeggelse af en ansoegning, hvorved ansaettelsesmyndigheden opfordres til at afhjaelpe den haevdede skade, og fortsaetter i givet fald med en klage over beslutningen om at afvise ansoegningen.

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Det fremgaar indirekte af den indgivne staevning og af Kommissionens formalitetsindsigelse, at sagsoegeren tilhoerer en gruppe tjenestemaend og oevrige ansatte i Kommissionen, som i december 1984 anlagde sag ved Domstolen med paastand om annullation af den afgoerelse, som udvaelgelseskomitéen for den interne udvaelgelsesproeve KOM2/82 havde truffet om ikke at give dem adgang til denne udvaelgelsesproeve (sag 293/84 og sag 294/84). Udvaelgelsesproeven blev afholdt med henblik paa oprettelse af en ansaettelsesreserve af assistenter, sekretariatsassistenter og tekniske assistenter i loenklasse B, loentrin 5 og 4.

2 Ved to domme af 11. marts 1986 (sag 293/84, Sorani m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 967, og sag 294/84, Adams m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 977) annullerede Domstolen udvaelgelseskomitéens afgoerelser om ikke at give sagsoegerne i de naevnte sager adgang til udvaelgelsesproeven med den begrundelse, at de ikke havde haft mulighed for at tage stilling til de udtalelser, som deres overordnede havde afgivet til udvaelgelseskomitéen. Som foelge af disse domme indkaldte udvaelgelseskomitéen i juni 1986 de paagaeldende ansoegere, for at de kunne besvare de samme spoergsmaal, der tidligere var blevet stillet deres overordnede. Ved skrivelse af 11. juli 1986 blev ansoegerne underrettet om, at afgoerelsen om ikke at give dem adgang til proeven var blevet opretholdt.

3 Efter klage fra en raekke ansoegere over afgoerelsen af juli 1986 indkaldte udvaelgelseskomitéen dem for anden gang for at give dem mulighed for at tage stilling til de administrative overordnedes svar paa de spoergsmaal, som udvaelgelseskomitéen havde stillet dem. Ved skrivelse af 12. februar 1987 meddelte man de paagaeldende tjenestemaend, at udvaelgelseskomitéen ikke havde fundet anledning til at aendre den afgoerelse, den havde truffet dem vedroerende, og som var blevet meddelt dem den 11. juli 1986.

4 Ved dom af 28. februar 1989 (forenede sager 100/87, 146/87 og 153/87, Basch m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 447) annullerede Domstolen den af udvaelgelseskomitéen for udvaelgelsesproeve KOM2/82 trufne afgoerelse om ikke at give sagsoegerne adgang til proeverne paa grund af utilstraekkelig begrundelse og uregelmaessigheder.

5 Til opfyldelse af denne dom henstillede Kommissionen til udvaelgelseskomitéen at genoptage udvaelgelsesproceduren paa det stadium, paa hvilket den ifoelge Domstolens konstatering var behaeftet med en mangel.

6 Efter at dette arbejde var afsluttet, fik sagsoegeren i maj 1991 adgang til at deltage i udvaelgelsesproeven, hvorefter hun blev opfoert paa reservelisten. Den 29. oktober 1991 blev hun udnaevnt til assistent og indplaceret i loenklasse B5, loentrin 4.

Retsforhandlinger og parternes paastande

7 Ved skrivelse af 11. december 1991 indgav sagsoegeren ansoegning til ansaettelsesmyndigheden om at traeffe afgoerelse om at indplacere hende i loenklasse B4, loentrin 8, for at rette op paa den forsinkelse, der var sket med hendes karriere. Hun har i denne forbindelse gjort gaeldende, at hun i loebet af otte aar rent statistisk skulle vaere blevet forfremmet mindst én gang fra loenklasse B5.

8 Da Kommissionen ikke har svaret udtrykkeligt paa denne skrivelse, har sagsoegeren anlagt naervaerende sag.

9 Ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 14. juli 1992 har Mireille Piette de Stachelski nedlagt foelgende paastande:

1) Det fastslaas, at den administrative procedure udgoer en klage.

2) Det fastslaas, at Kommissionen og udvaelgelseskomitéen er ansvarlige for forsinkelsen af sagsoegerens tjenestemandskarriere, og at tjenestemandskarrieren derfor skal genoprettes ved at indplacere sagsoegeren i loenklasse B4, loentrin 8.

3) Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren 500 000 BFR i erstatning for oekonomisk skade, samt renter heraf 8%, idet sagsoegeren forbeholder sig ret til at aendre beloebet under sagen.

4) Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren 500 000 BFR i erstatning for ikke-oekonomisk skade, samt renter heraf 8%, idet sagsoegeren forbeholder sig ret til at aendre beloebet under sagen.

5) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

10 Ved saerskilt dokument indgivet til Rettens Justitskontor den 30. september 1992 har Kommissionen i medfoer af artikel 114, stk. 1, foerste afsnit, i Rettens procesreglement fremsat en formalitetsindsigelse og har anmodet Retten om at traeffe afgoerelse om denne indsigelse uden at indlede behandlingen af sagens realitet. Kommissionen har i det vaesentlige anfoert, dels at sagsoegerens skrivelse af 11. december 1991 var en ansoegning og ikke en klage efter artikel 90 og 91 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"), dels at der som foelge af ukendskab til disse bestemmelser ikke forud for sagens anlaeg er blevet indgivet en administrativ klage.

11 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

° Afvisning.

° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende bestemmelser.

12 Ved indlaeg indgivet til Rettens Justitskontor den 27. november 1992 har sagsoegeren nedlagt paastand om, at Kommissionens formalitetsindsigelse ikke tages til foelge.

Formaliteten

13 Det bestemmes i artikel 114 i Rettens procesreglement, at hvis en part oensker, at Retten skal tage stilling til, om en sag boer afvises uden at indlede behandlingen af sagens realitet, skal der forhandles mundtligt om begaeringen, medmindre Retten bestemmer andet. Retten finder i denne sag, at sagsakterne er tilstraekkelig oplysning, hvorfor der ikke er grund til at fortsaette sagens behandling.

14 Ifoelge procesreglementets artikel 113 kan Retten til enhver tid af egen drift efterproeve, om sagen skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsaetninger ikke er opfyldt. Denne bestemmelse finder, som det fremgaar af Domstolens og Rettens faste praksis (jf. f.eks. Domstolens dom af 7.5.1986, sag 191/84, Barcella mod Kommissionen, Sml. s. 1541), navnlig anvendelse ved ukendskab til proceduren i henhold til vedtaegtens artikel 90 og 91. Er det aabenbart, at en sag maa afvises, kan Retten i henhold til procesreglementets artikel 111 uden at fortsaette sagens behandling traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse.

15 Retten finder, at det i denne sag ° forud for en eventuel behandling af Kommissionens formalitetsindsigelse ° skal undersoeges, om sagen klart skal afvises.

Erstatningspaastandene

16 I denne forbindelse bemaerkes ° da der ikke foreligger en bebyrdende afgoerelse i forhold til den paagaeldende tjenestemand ° at den forudgaaende administrative procedure i medfoer af vedtaegtens artikel 90 i princippet falder i to led. Som det fremgaar af artikel 90, stk. 1, kan enhver person, der er omfattet af vedtaegten, forelaegge en ansoegning for ansaettelsesmyndigheden om at traeffe en beslutning for sit vedkommende. Saafremt ansoegningen ikke imoedekommes, eller der ikke traeffes en beslutning, kan den paagaeldende indbringe en klage for ansaettelsesmyndigheden over dennes udtrykkelige eller stiltiende beslutning paa de betingelser, der er anfoert i vedtaegtens artikel 90, stk. 2. Det bemaerkes endvidere, at klageproceduren har til formaal at give ansaettelsesmyndigheden lejlighed til paa ny at overveje sin afgoerelse paa baggrund af eventuelle indvendinger fra tjenestemandens side (jf. Domstolens dom af 21.10.1980, sag 101/79, Vecchioli mod Kommissionen, Sml. s. 3069, praemis 31), samt at den administrative procedure i henhold til i vedtaegtens artikel 90 har til formaal at muliggoere og fremme en mindelig bilaeggelse af tvister mellem tjenestemanden og administrationen (jf. Domstolens dom af 23.10.1986, sag 142/85, Schwiering mod Revisionsretten, Sml. s. 3177, praemis 11).

17 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt et erstatningskrav kan tages under realitetspaakendelse, fremgaar det af Rettens gennemgang af Domstolens praksis (jf. Rettens dom af 24.1.1991, sag T-27/90, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 35, praemis 38, og af 25.9.1991, sag T-5/90, Marcato mod Kommissionen, Sml II, s. 731, praemis 49), at kun i tilfaelde, hvor der er en direkte forbindelse mellem et annullationssoegsmaal og en erstatningspaastand, kan erstatningspaastanden admitteres som accessorisk til annullationssoegsmaalet, uden at den paagaeldende forud herfor har forelagt en ansoegning for ansaettelsesmyndigheden om erstatning for den paastaaede skade, og uden at der er indgivet en klage over den stiltiende eller udtrykkelige afvisning af ansoegningen.

18 I denne sag er der ikke nedlagt paastand om annullation af en retsakt, men om erstatning af oekonomisk og ikke-oekonomisk skade, der skyldes, at sagsoegeren foerst fik adgang til en udvaelgelsesproeve med otte aars forsinkelse og efter flere retssager, hvilket hun haevder har bevirket, at hendes karriere er blevet haemmet. Soegsmaalet er saaledes ikke baseret paa den skade, som er resultatet af en retsakt, som paastaas annulleret, men paa flere fejl og undladelser, som haevdes begaaet af administrationen. Derfor skulle den administrative procedure forud for sagsanlaegget ubetinget have vaeret indledt med, at den paagaeldende indgav ansoegning til ansaettelsesmyndigheden om at afhjaelpe disse skader (jf. Rettens kendelse af 6.2.1992, sag T-29/91, Castelletti m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 77), og i givet fald skulle den have vaeret fortsat med en klage over beslutningen om at afvise ansoegningen.

19 Retten skal imidlertid fastslaa, at der hverken forud for eller rettidigt efter sagsoegerens skrivelse til ansaettelsesmyndigheden af 11. december 1991 har vaeret nogen anden henvendelse til administrationen, der opfylder kravene i vedtaegtens artikel 90.

20 Heraf foelger, at selv om man accepterer, at ovennaevnte skrivelse boer fortolkes som en klage efter vedtaegten, saadan som sagsoegeren har haevdet, er det ubestridt, at den administrative klageprocedure ikke er forloebet i to etaper, i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 90, da der ikke forud for denne klage er blevet forelagt nogen ansoegning. Hvis derimod skrivelsen af 11. december 1991 skal fortolkes som en ansoegning, saadan som Kommissionen har haevdet, kan det ogsaa fastslaas, at der ikke er blevet indgivet nogen klage over beslutningen om at afvise denne ansoegning. Det foelger klart heraf, at sagen for saa vidt som der er nedlagt paastand om erstatning, ikke er anlagt i overensstemmelse med vedtaegtens betingelser, og derfor klart boer afvises.

De oevrige paastande

21 Hvad angaar paastanden om, at Retten skal "fastslaa", at Kommissionen og udvaelgelseskomitéen er ansvarlige for den omhandlede forsinkelse, og at sagsoegerens karriere derfor skal "genoprettes" ved at indplacere hende i loenklasse B4, loentrin 8, bemaerkes, at saadanne paastande klart ikke henhoerer under Faellesskabets retsinstansers kompetence. Disse retsinstanser har ikke kompetence til at meddele institutionerne saadanne paalaeg (jf. Domstolens dom af 19.6.1983, sag 225/82, Verzyck mod Kommissionen, Sml. s. 1991). Det er aabenbart, at disse paastande boer afvises.

22 Det foelger af det foregaaende, uden at det er noedvendigt at traeffe afgoerelse om Kommissionens formalitetsindsigelse, at det er aabenbart, at sagen boer afvises, endog selv om det antages, at den er anlagt under overholdelse af formforskrifterne i procesreglementets artikel 44, stk. 2.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

23 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 88.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Tredje Afdeling)

1) Sagen afvises.

2) Hver part betaler sine egne omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 28. januar 1993.