Henset til, at en tjenestemand eller en ansat ikke kan handle i lovens eller institutionernes interesse og til støtte for sit søgsmål alene kan anføre klagepunkter, der vedrører denne personligt, er det åbenbart, at påstande vedrørende annullation af en institutions afgørelse om bestemmelser vedrørende gennemførelse af artikel 30, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten, som ændret ved forordning nr. 1023/2013, skal afvises, uafhængigt af den omstændighed, at den berørte tjenestemand eller ansatte har ønsket at anfægte afgørelsen med sin klage, og at ansættelsesmyndigheden har afslået den nævnte klage som ugrundet.

Hvad angår administrationens afgørelse om at indplacere visse tjenestemænd i den pågældende institution i stillingsbetegnelsen »kontorchef eller tilsvarende«, således som indført ved forordning nr. 1023/2013 om ændring af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, i henhold til en intern afgørelse om bestemmelser vedrørende gennemførelse af artikel 30, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten, som ændret ved den nævnte forordning, kan den nævnte afgørelse, for så vidt som den deri fastsatte liste over tjenestemænd ikke indeholder navnet på en tjenestemand i lønklasse AD 13, ikke anses for at være en afgørelse truffet af ansættelsesmyndigheden om afslag på at give den pågældende andel i undtagelsesordningen i artikel 30, stk. 3, i bilag XIII til den nye vedtægt, eller for at være en afgørelse, der er truffet af den nævnte myndighed, og som har berørt den nævnte tjenestemands ønske om en karriere, idet denne blev frataget muligheden for at blive forfremmet til lønklasse AD 14 under den nye vedtægt.

En sådan konklusion understøttes dels af den omstændighed, at i et tilfælde med en almengyldig retsakt, der skal gennemføres ved en række individuelle afgørelser, der berører adskillige tjenestemænd i en institution, kan en manglende anvendelse af denne foranstaltning af almengyldig karakter i forhold til et bestemt tilfælde ikke anses for at være en afgørelse, heller ikke en stiltiende afgørelse, om afslag på en ansøgning som den, der er omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1.

Dels kan en tjenestemand på området for forfremmelse, såfremt dennes navn ikke er opført på den årlige liste over forfremmede tjenestemænd, indgive en klage direkte over denne liste, fordi den manglende opførelse af en tjenestemands navn på denne eneste liste, henset til ansættelsesmyndighedens pligt til hvert år at foretage en forfremmelsesøvelse, betyder, at denne myndighed, der hvert år skal foretage en sammenlignende undersøgelse af alle tjenestemænds fortjenester, har afslået at forfremme den pågældende i forbindelse med forfremmelsesøvelsen, hvilket er udtryk for den nævnte myndigheds endelige vurdering af den pågældendes situation.

Dette er imidlertid ikke tilfældet for den undtagelsesordning i artikel 30, stk. 3, i bilag XIII til den ændrede vedtægt, der desuden er frivillig og ikke kræver nogen sammenlignende undersøgelse af fortjenesterne som omhandlet i vedtægtens artikel 45. Når der nemlig for det første i denne bestemmelse gøres brug af ordene »kan indplacere[s]«, har EU-lovgiver alene givet hver ansættelsesmyndighed en mulighed for at anvende undtagelsesordningen eller at undlade det, hvorved udøvelsen af denne mulighed samtidigt begrænses dels tidsmæssigt, idet det fastsættes, at ansættelsesmyndighedens afgørelse/r skal være truffet senest den 31. december 2015, dels antalsmæssigt, idet kun 5% af tjenestemændene i ansættelsesgruppe AD pr. 31. december 2013 kan drage fordel af undtagelsen.

For det andet angives det klart ved brugen i den interne afgørelse om bestemmelser vedrørende gennemførelse af artikel 30, stk. 3, i bilag XIII til den ændrede vedtægt af ordene »fastlægger«, »kan […] indplacere« og »på ethvert tidspunkt mellem den 1. januar 2014 og den 31. december 2015«, at ansættelsesmyndigheden i denne afgørelse ikke havde truffet afgørelse om at pålægge sig en forpligtelse til at gøre brug af undtagelsesordningen i artikel 30, stk. 3, i bilag XIII til den nye vedtægt eller at gøre det ved en enkelt afgørelse om indplacering.

(jf. præmis 47-51)

Domstolen: dom af 16. oktober 1980, Hochstrass mod Domstolen, 147/79, EU:C:1980:238, præmis 3

Retten i Første Instans: dom af 19. oktober 2006, Buendía Sierra mod Kommissionen, T-311/04, EU:T:2006:329, præmis 108 og den deri nævnte retspraksis