Selv om en annullation af en beslutning fra Kommissionen om ikke at antage et forslag, som er fremsat som svar på en indkaldelse af forslag på området for nyskabende foranstaltninger i henhold til artikel 6 i forordning nr. 1784/1999 om Den Europæiske Socialfond, i denne forbindelse ikke i noget tilfælde kan føre til den situation, at sagsøgeren får krav på, at Kommissionen yder en støtte i henhold til ansøgningen om en finansiel støtte, som er indgivet inden for rammerne af den anden ansøgningsrunde, forholder det sig ikke desto mindre således, at en sådan annullation ville give sagsøgeren en yderligere mulighed for at opnå en sådan støtte. I tilfælde af en annullation ville Kommissionen således være forpligtet til at tage sagsøgerens forslag op til fornyet overvejelse, under hensyntagen til den vurdering, som Retten har foretaget. Sagsøgeren ville således ikke være forpligtet til hverken at ændre eller ajourføre sit forslag, hvilket ikke ville være tilfældet, hvis sagsøgeren på ny skulle indgive en ansøgning inden for rammerne af den tredje ansøgningsrunde.

Et annullationssøgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person kan kun admitteres, såfremt sagsøgeren har en retlig interesse i, at den anfægtede retsakt annulleres. Det skal herved godtgøres, at den pågældende har en eksisterende og faktisk interesse, og interessen skal bedømmes på det tidspunkt, hvor søgsmålet er anlagt. En sådan interesse foreligger kun, såfremt søgsmålet med sit resultat kan tilføre sagsøgeren en fordel.

Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 253 EF, skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det kræves imidlertid ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter. Spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, skal således ikke blot vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Den omstændighed, at begrundelsen for Kommissionens beslutning om at nægte en ansøgning om støtte i henhold til artikel 6 i forordning nr. 1784/1999 om Den Europæiske Socialfond er kortfattet, er en uundgåelig følge af edb-behandlingen af flere hundrede ansøgninger om støtte, som Kommissionen skal tage stilling til inden for en kort frist. En mere detaljeret begrundelse til støtte for hver enkelt individuel beslutning ville derfor kunne være en hindring for en rationel og effektiv tildeling af økonomiske tilskud fra Den Europæiske Socialfond.

Overholdelsen af begrundelsespligten skal vurderes i relation til de oplysninger, som sagsøgeren råder over ved sagens anlæg. Hvis sidstnævnte anmoder den pågældende institution om en supplerende redegørelse for en beslutning forud for anlægget af en sag, og sagsøgeren modtager en sådan redegørelse, kan han ikke anmode Retten om ikke at tage denne i betragtning ved vurderingen af, om begrundelsen er tilstrækkelig, idet institutionen dog ikke kan erstatte den oprindelige begrundelse med en helt ny begrundelse.

(jf. præmis 52-55)