Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte - begreb - national ordning, der finder anvendelse på enhver virksomhed, som er i betalingsstandsning - omfattet

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

2. Statsstøtte - Kommissionens beslutning, hvorved en støtte fastslås at være uforenelig med fællesmarkedet, og der anordnes tilbagesøgning af støtten - Kommissionen kan overlade beregningen af den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige beløb til de nationale myndigheder

(EF-traktaten, art. 93, stk. 2 (nu art. 88, stk. 2, EF))

3. Statsstøtte - tilbagesøgning af en ulovlig støtte - anvendelse af national ret - betingelser og begrænsninger - national ordning, hvorefter der ikke beregnes renter af fordringer på virksomheder, der er erklæret konkurs - lovlig

(EF-traktaten, art. 93, stk. 2 (nu art. 88, stk. 2, EF))

Sammendrag

1. Traktatens artikel 92, stk. 1, (efter ændring nu artikel 87, stk. 1, EF) sondrer ikke under hensyn til grundene til eller hensigten med de statslige interventioner, men definerer dem i kraft af deres virkninger.

Det forhold, at en national ordning finder anvendelse på enhver virksomhed, som er i betalingsstandsning eller har gæld hos den sociale sikring eller statskassen, er ikke i sig selv tilstrækkelig til, at de af de kompetente myndigheder trufne foranstaltninger vedrørende en virksomhed, som er omfattet af en sådan procedure, ikke kan kvalificeres som støtte, således som dette udtryk er anvendt i traktatens artikel 92.

Det eventuelle tab af skatteindtægter, som anvendelsen af ordningen om betalingsstandsning og konkurs ville medføre for staten, kan ikke i sig selv begrunde, at den nævnte ordning kvalificeres som støtte. En sådan konsekvens er uadskilleligt forbundet med enhver retlig ordning, der fastsætter rammerne for forholdet mellem en insolvent virksomhed og alle dennes kreditorer, uden at man heraf automatisk kan udlede, at der består en supplerende økonomisk byrde, der direkte eller indirekte bæres af de offentlige myndigheder, og som giver de berørte virksomheder en bestemt fordel.

Derimod kan en sådan fordel følge af, at de pågældende myndigheder under særlige omstændigheder har eller ikke har truffet foranstaltninger. Dette er tilfældet, når virksomheden har kunnet fortsætte sin virksomhed i flere år uden at opfylde sine fiskale og sociale forpligtelser.

( jf. præmis 16-20 )

2. Ingen bestemmelse i fællesskabsretten kræver, at Kommissionen, når den fastslår, at en støtte, som er erklæret uforenelig med fællesmarkedet, skal tilbagebetales, skal fastsætte den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb. Det er tilstrækkeligt, at Kommissionens beslutning indeholder anvisninger, hvorved beslutningens adressat uden overdrevne vanskeligheder selv kan fastslå beløbet.

Kommissionen kan således lovligt blot fastslå, at den omhandlede støtte skal tilbagebetales, og overlade det til de nationale myndigheder at beregne den nøjagtige størrelse af den tilbagebetalingspligtige støtte, når denne beregning kræver, at der tages hensyn til afgifts- og socialsikringsordninger, hvis bestemmelser er udformet i henhold til den gældende nationale lovgivning.

( jf. præmis 25 og 26 )

3. Selv om tilbagesøgningen af en ulovligt udbetalt støtte har til formål at genoprette situationen fra før ydelsen af støtten og i princippet skal ske i henhold til de relevante processuelle bestemmelser i national ret, skal disse bestemmelser dog anvendes på en sådan måde, at den efter fællesskabsretten krævede tilbagesøgning ikke gøres praktisk umulig.

Formålet om at genoprette den tidligere situation er imidlertid opnået, når den pågældende støtte, eventuelt med tillæg af morarenter, er blevet tilbagebetalt af støttemodtageren, idet denne ved tilbagebetalingen jo mister den fordel, han havde opnået i forhold til sine konkurrenter.

I de nationale bestemmelser, som finder anvendelse i den foreliggende sag, er det fastsat, at der ikke beregnes renter af fordringer på virksomheder, der er erklæret konkurs, fra konkurserklæringen. En sådan bestemmelse, som er berettiget ud fra kreditorernes fælles interesse i, at den konkursramte virksomhed ikke pålægges yderligere forpligtelser, som kan forværre virksomhedens situation, finder anvendelse på alle kreditorer, private såvel som offentlige, i alle procedurer af denne art.

I betragtning af det formål, som forfølges med de pågældende bestemmelser, den manglende forskelsbehandling med hensyn til deres anvendelse og den omstændighed, at de kun omfatter renter, som er forfaldet efter konkurserklæringen, af den ulovlige støtte, der er ydet før konkurserklæringen, kan de ikke antages at gøre den efter fællesskabsretten krævede tilbagesøgning praktisk umulig.

( jf. præmis 34-37 )