ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 24. november 2011 – Italien mod Kommissionen

(Sag C-458/09 P)

»Appel – støtte, der er ydet af de italienske myndigheder til nyligt børsnoterede virksomheder – lovgivning, der fastsætter skattefordele«

1. Retspleje – søgsmålsfrister – appel – fremsendelse af en kopi af det originale eksemplar af stævningen i »Word«-format ledsaget af et dokument i »PDF«-format forsynet med advokatens underskrift – senere fremsendelse inden for den fastsatte frist af originaleksemplaret – formaliteten (statutten for Domstolen, art. 56; Domstolens procesreglement, art. 37, stk. 6) (jf. præmis 25 og 26)

2. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – indledning af en formel undersøgelsesprocedure – forpligtelse til forudgående at drøfte støtteforanstaltningen med den pågældende medlemsstat og undersøge situationen ud fra de af denne fremlagte oplysninger (art. 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 47 og 48)

3. Statsstøtte – begreb – foranstaltningens selektive karakter – selektivitet af en skattemæssig lempelsesforanstaltning for nyligt børsnoterede virksomheder knyttet til dens korte anvendelsesperiode (art. 87, stk. 1, EF) (jf. præmis 56 og 60)

4. Appel – anbringender – anbringende rettet mod overflødig præmis – irrelevant præmis – anfægtelse af Kommissionens vurdering med hensyn til selektiviteten af en statsstøtte – anerkendelse af velbegrundetheden af et af de selektivitetsforhold, der viser sig at være fri for enhver retlig fejl – anbringende rettet mod andre selektivitetsforhold – irrelevant præmis (jf. præmis 57 og 58)

5. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan falde ind under undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra c), EF – driftsstøtte – udelukket [art. 87, stk. 3, litra c), EF] (jf. præmis 63 og 64)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 4. september 2009 i sag T-211/05, Italien mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af dens beslutning 2006/261/EF af 16. marts 2005 om Italiens støtteordning C 8/2004 (ex NN 164/2003) til fordel for nyligt børsnoterede selskaber (EUT 2006 L 94, s. 42).

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
101

Det skal under alle omstændigheder bemærkes, dels at betingelsen om, at det skal være absolut umuligt at gennemføre beslutningen, ikke er opfyldt, når den sagsøgte medlemsstat udelukkende har påberåbt sig de juridiske, politiske og praktiske vanskeligheder, som gennemførelsen af beslutningen indebar, uden at have gjort noget reelt forsøg på at tilbagesøge støtten hos de pågældende virksomheder eller foreslå Kommissionen sådanne alternative metoder til gennemførelse af beslutningen, som ville have gjort det muligt at overvinde vanskelighederne, dels at hævdede interne vanskeligheder forbundet med gennemførelsen af en afgørelse fra Kommissionen ikke kan begrunde, at denne medlemsstat undlader at overholde sine forpligtelser efter EU-retten (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Polen, præmis 70 og 72).
97

Desuden er det, i modsætning til hvad Retten fastslog, med rette, at Rådet og Kommissionen fandt, at beviserne fremlagt af Xinanchem vedrørende selskabets eksportpriser var helt uden relevans. Disse beviser viser kun, at der fandtes eksporttransaktioner, som var attesteret af CCCMC, og hvis pris var lavere end mindsteprisen. Sådanne beviser er imidlertid ikke tilstrækkelige til at tilbagevise den omstændighed, at den indførte ordning gjorde det muligt for CCCMC at kontrollere eksportpriserne. Navnlig giver den omstændighed, at visse eksporter blev gennemført til priser, som var lavere end mindsteprisen, ingen indikationer vedrørende spørgsmålet, om andre eksporter til sådanne priser blev nægtet. Den betragtning, som Retten baserede sig på, hvorefter institutionerne skal vurdere prispraksissen for at afgøre, om en ordning som den, der er omhandlet i den foreliggende tvist, reelt begrænser eksportørernes mulighed for selvstændigt at fastsætte eksportpriserne, indebærer ikke blot en vending af bevisbyrden, men gør det umuligt for disse institutioner at løfte denne bevisbyrde, eftersom de i praksis aldrig vil kunne føre bevis for, at staten reelt har deltaget i fastsættelsen af priser.
83

Hvad angår den begrundelse for denne lovgivning, der består i behovet for at opretholde sammenhængen i det nationale skattesystem, har Kongeriget Spanien bl.a. gjort gældende, at den nævnte lovgivning er uundværlig med henblik på at sikre denne sammenhæng, eftersom muligheden for at opnå henstand med betalingen af skat for allerede oppebårne indtægter indrømmes på grundlag af den garanti for betalingen, der for skatteforvaltningen består i den omstændighed, at den skattepligtige er bosiddende på det spanske område, og at den pågældende er umiddelbart og effektivt underlagt denne forvaltnings beføjelser. Bortfaldet af denne umiddelbare og effektive underkastelse begrunder, at den skattemæssige fordel, der består i muligheden for at opnå henstand med betalingen af skatten, fortabes.
Forordningens artikel 5 har således følgende ordlyd:

»Suspensionsordning

1. Som undtagelse fra kapitel 5 i bilag IV til tiltrædelsesakten [af 2003] og fra artikel 20 og 214 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 underkastes produkter under KN-kode 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 2101 12 92, 2101 20 92, 2105 og 2202, undtagen produkter opført i artikel 4, stk. 5, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1972/2003 [af 10. november 2003 om overgangsforanstaltninger for samhandelen med landbrugsprodukter som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse (EUT L 293, s. 3)], erga omnes importtold, inkl. al tillægsimporttold, der er gældende på datoen for overgangen til fri omsætning. Det er dog en betingelse, at

a) de har været i fri omsætning i Fællesskabet i dets sammensætning pr. 30. april 2004 eller i en ny medlemsstat før den 1. maj 2004, og

b) at de pr. 1. maj 2004 er i) midlertidigt oplagret, eller ii) under en af de toldbehandlinger eller -procedurer i Fællesskabet, der omhandles i artikel 4, nr. 15), litra b), og nr. 16), litra b)-g), i forordning (EØF) nr. 2913/92, eller iii) under transport efter at have været underkastet eksportbehandling i det udvidede fællesskab.

Med undtagelse af raffineret C-roesukker, C-isoglucosesirup og C-inulinsirup under KN-kode 1701 99 10, 1701 99 90, 1702 30 10, 1702 40 10, 1702 60 10, 1702 90 30, 1702 60 80 og 1702 90 80 gælder stk. 1 ikke for produkter, der er eksporteret fra Fællesskabet bestående af 15 medlemsstater, hvis importøren beviser, at der ikke i eksportlandet har været ansøgt om eksportrestitution for produkterne. Efter importørens anmodning skal eksportøren af den kompetente myndighed sørge for at få en påtegning på eksportangivelsen om, at der ikke er ansøgt om eksportrestitutioner for de pågældende produkter i eksportlandet.

2. Som undtagelse fra kapitel 5 i bilag IV til tiltrædelsesakten [af 2003] og fra artikel 20 og 214 i forordning (EØF) nr. 2913/92 underkastes produkter under KN-kode 1701, 1702, 1704, 1904, 1905, 2006, 2007, 2009, 2101 12 92, 2101 20 92, 2105 og 2202, undtagen produkter opført i artikel 4, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1972/2003, fra tredjelande erga omnes importtold, inkl. al tillægsimporttold, der er gældende på datoen for overgangen til fri omsætning. Det er dog en betingelse, at de er

a) under aktiv forædling, jf. artikel 4, nr. 16), litra d), eller midlertidig indførsel, jf. artikel 4, nr. 16), litra f), i forordning (EØF) nr. 2913/92, i en ny medlemsstat den 1. maj 2004
68

For så vidt angår den risiko for misbrug, som Kongeriget Nederlandene har påberåbt sig, og som navnlig skal følge af kortvarig beskæftigelse, der alene udøves for at opnå studiestøtte, som kan medbringes, skal det fremhæves, at begrebet arbejdstager som omhandlet i artikel 45 TEUF er et selvstændigt EU-retligt begreb og ikke må fortolkes indskrænkende. Enhver person, der udøver en reel og faktisk beskæftigelse, bortset fra beskæftigelse af så ringe omfang, at den udgør et rent marginalt supplement, skal anses for »arbejdstager«. Det afgørende kriterium for, om der foreligger et arbejdsforhold, er ifølge denne retspraksis, at en person i en vis periode præsterer ydelser mod vederlag for en anden og efter dennes anvisninger (jf. bl.a. dom af 3.7.1986, sag 66/85, Lawrie-Blum, Sml. s. 2121, præmis 16 og 17, samt af 14.10.2010, sag C-345/09, van Delft m.fl., Sml. I, s. 9879, præmis 89).
33

På baggrund af det ovenstående skal spørgsmålet besvares med, at artikel 28, stk. 3, i direktiv 2004/38 skal fortolkes således, at det er tilladt medlemsstaterne at anse strafbare handlinger som dem, der er opregnet i artikel 83, stk. 1, andet afsnit, TEUF, for at indebære et særligt alvorligt indgreb i en grundlæggende samfundsinteresse, der kan udgøre en direkte trussel mod befolkningens tryghed og fysiske sikkerhed og dermed være omfattet af begrebet »bydende nødvendig af hensyn til den offentlige sikkerhed«, hvilket kan begrunde en udsendelsesforanstaltning i medfør af artikel 28, stk. 3, i direktiv 2004/38, på betingelse af, at sådanne strafbare handlinger er blevet begået på en måde, som er af særligt grov karakter, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve på grundlag af en individuel undersøgelse af den konkrete sag, der er indbragt for den.
Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 11, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33) – tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) (EFT L 108, s. 21) – tildeling og erhvervelse af rettigheder med henblik at gøre det muligt at installere af faciliteter på, over eller under offentlig eller privat ejendom for en virksomhed, der har tilladelse til at udbyde elektroniske kommunikationsnet.
15

På denne baggrund har skiftedommeren ved Tribunale di Cosenza besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er kriterierne i artikel 18, stk. 3, 4, 5 og 6, i [lov nr. 580/1993] for fastsættelse af den årsafgift, der er beskrevet i denne lovs artikel 18, litra b), i strid med [direktiv 2008/7], da de er til hinder for, at årsafgiften kan omfattes af undtagelsen i dette direktivs artikel 6, [stk. 1,] litra e)? 2) Følgende ønskes navnlig oplyst: — Kan årsafgiften betegnes som honorarer eller anden form for vederlag, når der i definitionen af begrebet henvises til »de midler, der er nødvendige for at kunne levere de tjenesteydelser, som handelskamrene har forpligtet sig til at levere på hele det nationale område? — Udelukker bestemmelsen om en »udligningsfond«, der har til formål at standardisere udøvelsen af alle de administrative funktioner, der i lovgivningen er tildelt handelskamrene, i hele landet, at årsafgiften kan betegnes som honorarer eller anden form for vederlag? — Er den mulighed, som de enkelte handelskamre har for at øge årsafgiften med op til 20% med henblik på medfinansiering af initiativer, der har til formål at øge produktionen og forbedre den økonomiske situation inden for det pågældende territoriale kompetenceområde, forenelig med denne afgifts betegnelse som honorarer eller anden form for vederlag? — Er den manglende præcisering af metoderne til kortlægning af de behov, der vedrører handelskamrenes førelse og ajourføring af registreringerne og noteringerne i virksomhedsregistret, til hinder for, at årsafgiften kan betegnes som honorarer eller anden form for vederlag? — Er den skønsmæssige fastsættelse af årsafgiften i kraft af, at der ikke foreligger en bestemmelse om, at det med »bestemte intervaller« sikres, at afgiften svarer til de gennemsnitlige omkostninger ved tjenesteydelsen, forenelig med, at afgiften betegnes som honorarer eller anden form for vederlag?«
4

I denne resolutions punkt 12 besluttede Sikkerhedsrådet: »that all States shall freeze the funds, other financial assets and economic resources which are on their territories at the date of adoption of this resolution or at any time thereafter, that are owned or controlled by the persons or entities designated in the Annex, as well as those of additional persons or entities designated by the Security Council or by the Committee as being engaged in, directly associated with or providing support for Iran’s proliferation sensitive nuclear activities or the development of nuclear weapon delivery systems, or by persons or entities acting on their behalf or at their direction, or by entities owned or controlled by them, including through illicit means […]«.
64

Til støtte for sin appel har Den Portugisiske Republik påberåbt sig et enligt anbringende med tre led. For det første har den gjort gældende, at Rettens bemærkning om, at de portugisiske toldmyndigheder har begået fejl i fastlæggelsen og den efterfølgende kontrol af den samlede sikkerhed, er baseret på en urigtig fortolkning af EU-retten. For det andet har Den Portugisiske Republik gjort gældende, at Retten med urette fastslog, at der forelå en årsagssammenhæng mellem disse fejl og den efterfølgende opståen af en toldskyld på tidspunktet, hvor varen blev unddraget toldtilsyn. Endelig har denne medlemsstat anført, at Retten med urette fastslog, at Transnáutica havde taget alle nødvendige forholdsregler med henblik på at undgå, at den samlede sikkerhed blev anvendt i forbindelse med forsendelser vedrørende høje beløb.
Denne forordnings artikel 3, som vedrører konstatering af skade, bestemmer:

»[...]

2. En konstatering af, om der foreligger skade, baseres på positivt bevismateriale og indebærer en objektiv undersøgelse både af a) omfanget af dumpingimporten og dennes indvirkning på prisen på samme vare på markedet i Fællesskabet og b) denne indførsels følgevirkninger for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.

3. Med hensyn til omfanget af dumpingimporten fastslås det, om der har været tale om en betydelig stigning i dumpingimporten enten absolut eller i forhold til produktion eller forbrug i Fællesskabet. Hvad angår dumpingimportens virkning på priserne tages det i betragtning, om dumpingvarerne udbydes til en væsentlig lavere pris end prisen på samme vare fremstillet af erhvervsgrenen i Fællesskabet, eller om priserne som følge af en sådan indførsel er blevet trykket betydeligt, eller om prisstigninger, som ellers ville være indtruffet, i væsentlig grad hindres. Hverken en enkelt eller flere af disse faktorer er nødvendigvis udslagsgivende for afgørelsen.

[...]

5. Undersøgelsen af virkningerne af dumpingimporten for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet skal omfatte en vurdering af alle relevante økonomiske faktorer og forhold, der har indflydelse på denne erhvervsgrens situation, herunder følgende: at en erhvervsgren er inde i en periode, hvor den søger at overvinde virkningerne af tidligere dumping eller subsidier; størrelsen af den aktuelle dumpingmargen; den faktiske og mulige nedgang i salg, fortjeneste, produktion, markedsandel, produktivitet, forrentning af investeret kapital, kapacitetsudnyttelse; faktorer, der påvirker priserne i Fællesskabet; faktisk og mulig negativ indvirkning på likviditet, lagerbeholdninger, beskæftigelse, lønninger, vækst og mulighederne for at tilvejebringe kapital eller foretage investeringer. Denne liste er ikke udtømmende, og hverken en eller flere af disse faktorer er nødvendigvis udslagsgivende for afgørelsen.

6. Det skal på grundlag af alle de relevante beviser, der er fremlagt i forbindelse med stk. 2, påvises, at dumpingimporten forvolder skade som defineret i [grundforordningen]. Dette indebærer specielt en påvisning af, at de mængder og/eller priser, der er fastlagt i henhold til stk. 3, er årsag til de følgevirkninger for en erhvervsgren i Fællesskabet, som er omhandlet i stk. 5, og at følgevirkningerne er væsentlige.

7. Der foretages også en undersøgelse af andre kendte faktorer end dumpingimporten, som samtidig skader den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, for at sikre, at skade, der forvoldes af sådanne andre faktorer, ikke tilskrives dumpingimporten i henhold til stk. 6. Faktorer, der kan tages hensyn til i den forbindelse, indbefatter bl.a. mængde og priser for så vidt angår importvarer, som ikke sælges til dumpingpriser, nedgang i efterspørgslen eller ændringer i forbrugsmønstret, restriktiv handelspraksis og konkurrence mellem producenter i tredjelande og producenter i Fællesskabet, den teknologiske udvikling samt EF-erhvervsgrenens eksportresultater og produktivitet.

[...]«
60

Selv om det ifølge fast retspraksis er nødvendigt, at den retsstilling, der følger af de nationale gennemførelsesforanstaltninger til et direktiv, er tilstrækkelig præcis og klar, således at de berørte personer kan kende omfanget af deres rettigheder og forpligtelser, forholder det sig ikke desto mindre således, at ifølge selve ordlyden af artikel 288, stk. 3, TEUF kan medlemsstaterne bestemme form og midler for gennemførelse af direktiver med henblik på at sikre det resultat, der tilsigtes med dem, og det fremgår af denne bestemmelse, at hver enkelt medlemsstat ikke nødvendigvis behøver at vedtage lovgivning for at gennemføre et direktiv i national ret.
90

I besvarelse af Kommissionens opfordring til at forsyne Europaskolerne med et antal af denne type stillinger, der er proportionalt med antallet heraf i England og Wales, har Det Forenede Kongerige desuden ikke bestridt, at dette rent faktisk er muligt, men har oplyst, at det antal stillinger, der i givet fald skulle oprettes ved Europaskolerne, ville være ganske ringe, måske endda lig nul, og at det under disse omstændigheder ville være vanskeligt at afgøre, ved hvilke Europaskoler disse stillinger rent faktisk skulle oprettes. Denne type praktiske vanskeligheder ved fordelingen af stillinger, der giver ret til de pågældende lønskalaer og tillæg, kan imidlertid ikke begrunde en fuldstændig afvisning af at tilknytte sådanne stillinger til Europaskolerne. Det er i øvrigt ubestridt, at Det Forenede Kongerige i henhold til aftalens artikel 12, nr. 4), litra a), næstsidste punktum, kunne lade sig bistå af Det Øverste Råd for at løse disse vanskeligheder med henblik på bl.a. at udpege de stillinger i Europaskolerne, der skal beklædes med »excellent teachers« og »advanced skills teachers«.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF og artikel 4 i Kommissionens beslutning 2005/239/EF af 14. juli 2004 om støtteforanstaltninger, som Frankrig har iværksat til fordel for akvakulturbrugere og fiskere, idet den ikke inden for den fastsatte frist har gennemført beslutningen ved fra støttemodtagere at tilbagesøge den støtte, der ved nævnte beslutnings artikel 2 og 3 var erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 273/2004, art. 12; Rådets forordning nr. 111/2005, art. 31) (jf. præmis 15-18)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11. februar 2004 om narkotikaprækursorer (EUT L 47, s. 1) og artikel 31 i Rådets forordning (EF) nr. 111/2005 af 22. december 2004 om regler for overvågning af handel med narkotikaprækursorer mellem Fællesskabet og tredjelande (EUT 2005 L 22, s. 1).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har, idet den ikke har vedtaget de nødvendige nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11. februar 2004 om narkotikaprækursorer, samt af artikel 31 i Rådets forordning (EF) nr. 111/2005 af 22. december 2004 om regler for overvågning af handel med narkotikaprækursorer mellem Fællesskabet og tredjelande, tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til nævnte forordninger.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/46) jcf. præmits 9-12)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/46/EF af 14. juni 2006 om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF om årsregnskaberne for visse selskabsformer, 83/349/EØF om konsoliderede regnskaber, 86/635/EØF om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber og 91/674/EØF om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber (EUT L 224, s. 1).

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/46/EF af 14. juni 2006 om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF om årsregnskaberne for visse selskabsformer, 83/349/EØF om konsoliderede regnskaber, 86/635/EØF om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber og 91/674/EØF om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21) (jf. præmis 15-17)

2. Medlemsstater – forpligtelser – ikke tilladt (art. 258 TEUF) (jf. præmis 18)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF (EUT L 102, s. 15).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.