ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/15

Domstolens dom (Første Afdeling) af 27. juni 2013 — Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos mod Ypourgos Ygeias & Pronoias (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Symvoulio tis Epikrateias — Grækenland)

(Sag C-575/11) (1)

(Anerkendelse af eksamens- og kvalifikationsbeviser - direktiv 2005/36/EF - fysioterapeuterhvervet - delvis og begrænset anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer - artikel 49 TEUF)

2013/C 225/24

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eleftherios-Themistoklis Nasiopoulos

Sagsøgt: Ypourgos Ygeias & Pronoias

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Symvoulio tis Epikrateias — fortolkning af artikel 49 TEUF og Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT L 19, s. 16) og Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF (EFT L 209, s. 25) — afslag på at give tilladelse til at udøve det lovregulerede erhverv som fysioterapeut i en værtsmedlemsstat til en af dens statsborgere, som ikke har et eksamensbevis som omhandlet i artikel 1, litra a), i direktiv 92/51/EØF, men som har et kvalifikationsbevis, der giver mulighed for at udøve et lignende erhverv, som er godkendt i en anden medlemsstat — mulighed for en delvis adgang, begrænset til visse dele af erhvervet

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der udelukker delvis adgang til det i værtsmedlemsstaten lovregulerede erhverv som fysioterapeut for en statsborger i denne medlemsstat, der i en anden medlemsstat har opnået et kvalifikationsbevis, som f.eks. massør/medicinsk bademester, der giver ham ret til i denne anden medlemsstat at udøve en del af den virksomhed, som er omfattet af fysioterapeuterhvervet, når forskellen mellem aktivitetsområderne er så stor, at det reelt er nødvendigt at gennemføre en samlet uddannelse for at få adgang til fysioterapeuterhvervet. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om dette er tilfældet.

(1) EUT C 25 af 28.1.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/5

Domstolens dom (Første Afdeling) af 16. maj 2013 — Melzer mod MF Global UK Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-228/11) (1)

(Retligt samarbejde i civile sager - specielle kompetenceregler i sager om erstatning uden for kontrakt - flere personers grænseoverskridende deltagelse i den samme ulovlige handling - mulighed for at fastlægge stedlig kompetence efter det sted, hvor handlingen begås af en anden skadevolder end sagsøgte (»wechselseitige Handlungsortzurechnung«))

2013/C 225/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Melzer

Sagsøgt: MF Global UK Ltd

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landgericht Düsseldorf — fortolkning af artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1) — særlig kompetence på området for ulovlige handlinger eller lignende handlinger — fastlæggelse af den stedlige kompetence til at påkende er erstatningssøgsmål i tilfælde flere personers grænseoverskridende deltagelse i den samme ulovlige handling — mulighed for at fastlægge denne kompetence efter det sted, hvor handlingen begås af en anden gerningsmand end sagsøgte

Konklusion

Artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ikke gør det muligt ud fra det sted, hvor den skadevoldende handling, der tilregnes en af de formodede skadevoldere, som ikke er part i tvisten, foretages, at etablere en stedlig kompetence i forhold til en anden formodet forvolder af den nævnte skade, som ikke har foretaget handlinger i den påkendende rets jurisdiktion.

(1) EUT C 211 af 16.7.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/11

Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. maj 2013 — ENI SpA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-508/11 P) (1)

(Appel - konkurrence - karteller - markedet for butadiengummi og styrenbutadiengummi fremstillet ved emulsionspolymerisation - datterselskabers ulovlige adfærd tilregnet deres moderselskaber - formodning om, at et moderselskab reelt har udøvet afgørende indflydelse - begrundelsespligt - overtrædelsens grovhed - en multiplikator som afskrækkende virkning - konkret indvirkning på markedet - skærpende omstændigheder - gentagelse)

2013/C 225/17

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: ENI SpA (ved avvocati G.M. Roberti og I. Perego)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, G. Conte og L. Malferrari, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 13. juli 2011 i sag T-39/07, ENI mod Kommissionen, hvorved Retten delvis frifandt Kommissionen i et søgsmål med påstand om annullation, for så vidt angår Eni SpA, af Kommissionens beslutning K(2006) 5700 endelig af 29. november 2006 om en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/F/38.638 — Butadiengummi og styrenbutadiengummi fremstillet ved emulsionspolymerisation) eller, subsidiært, om annullation eller nedsættelse af den bøde, som ENI blev pålagt — bevis for overtrædelsen — tilregnelse af ulovlig adfærd — manglende begrundelse

Konklusion

1) Appellen og kontraappellen forkastes.

2) Eni SpA betaler omkostningerne i hovedappellen.

3) Europa-Kommissionen betaler omkostningerne i kontraappellen.

(1) EUT C 340 af 19.11.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/22

Domstolens dom (Store Afdeling) af 18. juni 2013 — Bundeswettbewerbsbehörde og Bundeskartellanwalt mod Schenker und Co AG m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-681/11) (1)

(Karteller - artikel 101 TEUF - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 5 og artikel 23, stk. 2 - subjektive betingelser for at pålægge en bøde - virkning af juridisk rådgivning eller en beslutning fra en national konkurrencemyndighed - en national konkurrencemyndigheds mulighed for at fastslå en overtrædelse af Den Europæiske Unions konkurrenceret uden at pålægge en bøde)

2013/C 225/36

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtsho

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Bundeswettbewerbsbehörde og Bundeskartellanwalt

Sagsøgte: Schenker und Co AG, ABX Logistics (Austria) GmbH, Logwin Invest Austria GmbH, Logwin Road + Rail Austria GmbH, Alpentrans Spedition und Transport GmbH, Kapeller Internationale Spedition GmbH, Johann Strauss GmbH, Wildenhofer Spedition und Transport GmbH, DHL Express (Austria) GmbH, G. Englmayer Spedition GmbH, Internationale Spedition Schneckenreither Gesellschaft mbH, Leopold Schöffl GmbH & Co KG, Express-Interfracht Internationale Spedition GmbH, Rail Cargo, A. Ferstl Speditionsgesellschaft mbH, Spedition, Lagerei und Beförderung von Gütern mit Kraftfahrzeugen Alois Herbst GmbH & Co KG, Johann Huber Spedition und Transportgesellschaft mbH, Keimelmayr Speditions- u. Transport GmbH, »Spedpack«-Speditions- und Verpackungsgessellschaft mbH, Thomas Spedition GmbH, Koch Spedition GmbH, Maximilian Schludermann, som bobestyrer for Kubicargo Speditions GmbH, Kühne + Nagel GmbH, Lagermax Internationale Spedition Gesellschaft mbH, Morawa Transport GmbH, Johann Ogris Internationale Transport- und Speditions GmbH, Traussnig Spedition GmbH, Treu SpeditionsgesmbH, Spedition Anton Wagner GmbH, Gebrüder Weiss GmbH og Marehard u. Wuger Internat. Speditions- u. Logistik GmbH

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof — fortolkning af EU-rettens bestemmelser om karteller og navnlig artikel 101 TEUF — bøde pålagt transportvirksomheder, der deltager i et priskartel — nævnte virksomheders vildfarelse med hensyn til lovligheden af kartellet

Konklusion

1) Artikel 101 TEUF skal fortolkes således, at en virksomhed, der har overtrådt denne bestemmelse, ikke kan undgå at blive pålagt en bøde, når denne overtrædelse skyldes en vildfarelse fra virksomhedens side vedrørende lovligheden af dens adfærd på grund af konklusionen i en advokats juridiske rådgivning eller konklusionen i en national konkurrencemyndigheds afgørelse.

2) Artikel 101 TEUF samt artikel 5 og artikel 23, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i [artikel 101 TEUF og 102 TEUF] skal fortolkes således, at i tilfælde, hvor eksistensen af en overtrædelse af artikel 101 TEUF er fastslået, kan de nationale konkurrencemyndigheder undtagelsesvis begrænse sig til at fastslå overtrædelsen uden at pålægge en bøde, når den berørte virksomhed har deltaget i et nationalt kronvidneprogram.

(1) EUT C 89 af 24.3.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/19

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 30. maj 2013 — Scandic Distilleries SA mod Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Oradea — Rumænien)

(Sag C-663/11) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 92/12/EØF - punktafgifter - varer, der overgår til forbrug i en medlemsstat, hvor punktafgiften er blevet erlagt - samme varer, som transporteres til en anden medlemsstat, hvor punktafgiften også er blevet erlagt - anmodning, der indgives med henblik på godtgørelse af den punktafgift, som er blevet erlagt i den første medlemsstat - afslag på grund af manglende indgivelse af anmodningen inden afsendelse af varerne - forenelighed med EU-retten)

2013/C 225/32

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Oradea

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Scandic Distilleries SA

Sagsøgt: Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Curtea de Apel Oradea — fortolkning af artikel 7 og artikel 22, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76, s. 1) — de nationale myndigheders afslag på at godtgøre punktafgifter opkrævet på varer, som er overgået til forbrug i en anden medlemsstat — manglende overholdelse af forpligtelsen for afsenderen til at indsende anmodning om godtgørelse til de kompetente myndigheder i hans medlemsstat før afsendelse af varerne — national lovgivning, som kræver fremlæggelse af en række dokumenter, som først kan fremskaffes efter levering af varerne — strengere kriterier for berigtigelse end den generelle frist på fem år, som finder anvendelse på alle ansøgninger om godtgørelse — fortabelse af den erhvervsdrivendes ret til at opnå godtgørelse — overensstemmelse med princippet om skatteneutralitet, ækvivalens- og effektivitetsprincippet

Konklusion

Artikel 22, stk. 1-3, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved Rådets direktiv 92/108/EØF af 14. december 1992, skal fortolkes således, at når punktafgiftspligtige varer, der er overgået til forbrug i en medlemsstat, hvor der er erlagt punktafgift heraf, er blevet transporteret til en anden medlemsstat, hvor disse varer belægges med punktafgift, og hvor denne også er blevet erlagt, kan en anmodning om godtgørelse af den i afsendelsesmedlemsstaten erlagte punktafgift ikke afvises alene med den begrundelse, at denne anmodning ikke er blevet indgivet inden afsendelsen af nævnte varer, men skal bedømmes på grundlag af denne artikels stk. 3. Hvis punktafgiften derimod ikke er blevet erlagt i bestemmelsesmedlemsstaten, kan en sådan anmodning afslås på grundlag af nævnte artikels stk. 1 og 2.

(1) EUT C 89 af 24.3.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/17

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. juni 2013 — HGA Srl m.fl. mod Europa-Kommissionen

(Forenede sager C-630/11 P — C-633/11 P) (1)

(Appel - statsstøtte med regionalt sigte - støtte til fordel for hotelindustrien på Sardinien - ny støtte - ændring af en eksisterende støtteordning - beslutning om ændring - mulighed for at vedtage en sådan beslutning - forordning (EF) nr. 659/1999 - artikel 4, stk. 5, artikel 7, stk. 6, artikel 10, stk. 1, artikel 13, stk. 2, artikel 16 og artikel 20, stk. 1 - støttens tilskyndelseseffekt - beskyttelse af den berettigede forventning)

2013/C 225/27

Processprog: italiensk

Parter

Appellanter: HGA Srl, Gimar Srl, Coghene Costruzioni Srl, Camping Pini e Mare di Cogoni Franco & C. Sas, Immobiliare 92 Srl, Gardena Srl, Hotel Stella 2000 Srl, Vadis Srl, Macpep Srl, San Marco Srl, Due lune SpA, Hotel Mistral di Bruno Madeddu & C.Sas, L'Esagono di Mario Azara & Co. Snc, Le Buganville Srl (tidligere Le Buganville di Cogoni Giuseppe & C. Snc), Le Dune Srl (tidligere Le Dune di Stefanelli Vincenzo & C. Snc) (ved avvocati G. Dore, F. Ciulli et A. Vinci) (sag C-630/11 P), Regione autonoma della Sardegna (ved avvocati A. Fantozzi og G. Mameli) (sag C-631/11 P), Timsas srl (ved avvocati D. Dodaro og S. Pinna) (sag C-632/11 P) og Grand Hotel Abi d’Oru SpA (ved avvocati D. Dodaro og R. Masuri (sag C-633/11 P)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved D. Grespan, C. Urraca Caviedes og G. Conte, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 20. september 2011 i sag T-394/08, Regione autonoma della Sardegna m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten forkastede påstandene om annullation af Kommissionens beslutning 2008/854/EF af 2. juli 2008 om støtteordningen »Regionallov nr. 9 af 1998 — Misbrug af støtte N 272/98« (EUT L 302, s. 9), hvorved Regione autonoma della Sardegna har ydet støtte til startinvesteringer i hotelindustrien på Sardinien — begrundelsespligt — retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) Appellanterne betaler sagens omkostninger in solidum.

(1) EUT C 118 af 21.4.2012.
4)

Begrebet »reproduktioner ved hjælp af en fotografisk teknik eller en anden proces med tilsvarende virkning«, som omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra a), i direktiv 2001/29 skal fortolkes således, at det omfatter reproduktioner, der foretages ved hjælp af en printer og en personlig computer i tilfælde, hvor disse apparater er tilkoblet hinanden. I sådanne tilfælde, kan medlemsstaterne indføre en ordning, ifølge hvilken den rimelige kompensation betales af de personer, der råder over et af apparaterne, der på ikke-selvstændig vis bidrager til denne enkeltstående proces for reproduktion af et værk eller en anden beskyttet frembringelse på et givet medium, for så vidt som disse sidstnævnte har mulighed for at overvælte omkostningen ved afgiften på deres kunder, idet det forudsættes, at den rimelige kompensations endelige beløb, der tilkommer ophavsmanden som en modydelse for den skade, han lider ved udførelsen af en sådan enkeltstående proces, ikke i det væsentlige afviger fra den, der er fastsat for reproduktioner, der er fremstillet på baggrund af et enkelt apparat.
1)

Det fastslås, at Kongeriget Sverige har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i medfør af artikel 260, stk. 1, TEUF, idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dommen af 4. februar 2010, Kommissionen mod Sverige (sag C-185/09), om manglende gennemførelse i national ret af bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF, og idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
2)

Rådets direktiv 2003/9 af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne og direktiv 2005/85 er ikke til hinder for, at en tredjelandsstatsborger, der har indgivet en anmodning om international beskyttelse som omhandlet i direktiv 2005/85 efter at være blevet frihedsberøvet i medfør af artikel 15 i direktiv 2008/115, får opretholdt sin frihedsberøvelse i henhold til en bestemmelse i national ret, når det efter en konkret vurdering af samtlige relevante omstændigheder fremgår, at denne anmodning er blevet indgivet med det ene formål at forsinke eller umuliggøre gennemførelsen af tilbagesendelsesafgørelsen, og det er objektivt nødvendigt at opretholde frihedsberøvelsen for at forhindre, at den pågældende definitivt unddrager sig sin tilbagesendelse.
2)

Artikel 4, stk. 1, nr. 4), i direktiv 2004/39 skal fortolkes således, at der, hvis en kunde tilbydes en swap-aftale for at dække risikoen for udsving i renten på et finansielt produkt, som kunden har indgået aftale om, er tale om investeringsrådgivning som defineret i denne bestemmelse, for så vidt som anbefalingen om at indgå en sådan swap-aftale gives til denne kunde i dennes egenskab af investor, at den fremsættes som passende til nævnte kunde eller tager udgangspunkt i kundens egne omstændigheder, og at den ikke udelukkende udsendes via distributionskanaler eller til offentligheden.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/16

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 16. maj 2013 — Europa-Kommissionen mod Ryanair Ltd og Air One SpA

(Sag C-615/11 P) (1)

(Appel - passivitetssøgsmål - artikel 232 EF - forordning (EF) nr. 659/1999 - artikel 20, stk. 2 - påstået statsstøtte til fordel for italienske flyselskaber - klage - Kommissionens manglende afgørelse)

2013/C 225/26

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn, D. Grespan og S. Noë, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Ryanair Ltd (ved avocat E. Vahida og dikigoros I.-G. Metaxas-Maragkidis,), Air One SpA (ved avvocati M. Merola, M.C. Santacroce og G. Belotti)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 29. september 2011 i sag T-442/07, Ryanair mod Kommissionen, der gav delvis medhold i et passivitetssøgsmål med påstand om, at det fastslås, at Kommissionen retsstridigt har undladt at træffe en afgørelse vedrørende sagsøgerens klager over den støtte, som angiveligt blev udbetalt af Italien til Alitalia, Air One og Meridiana i form af forskellige typer begunstigende foranstaltninger, der anvendes til fordel for disse selskaber

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 65 af 3.3.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/21

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 30. maj 2013 — Doux Élevage SNC og Coopérative agricole UKL-ARREE mod Ministère de l’Agriculture, de l’alimentation, de la pêche, de la ruralité et de l’aménagement du territoire og Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-677/11) (1)

(Artikel 107, stk. 1, TEUF - statsstøtte - begrebet »statsmidler« - begrebet »kan tilregnes staten« - landbrugsbrancheorganisationer - anerkendte organisationer - fælles foranstaltninger truffet af disse organisationer i erhvervets interesse - finansiering ved hjælp af bidrag indført frivilligt af de nævnte organisationer - administrativ retsakt, som gør disse bidrag obligatoriske for samtlige erhvervsdrivende i den berørte landbrugsbranche)

2013/C 225/35

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Doux Élevage SNC og Coopérative agricole UKL-ARREE

Sagsøgte: Ministère de l’Agriculture, de l’alimentation, de la pêche, de la ruralité et de l’aménagement du territoire og Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d’État — fortolkning af artikel 107 TEUF sammenholdt med dommen af 15. juli 2004, Pearle m.fl. (sag C-345/02) — afgørelse fra en national myndighed, som udvider en aftale, der indfører et bidrag inden for rammerne af en af den nævnte myndighed anerkendt brancheorganisation og gør bidraget obligatorisk, til samtlige erhvervsdrivende i en branche — foranstaltning af kommunikation, tilbud, eksterne forbindelser, varetagelse af branchens interesser — finansiering af aktiviteter i strid med EU-retten — begrebet »støtte«

Konklusion

Artikel 107, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at en afgørelse fra en national myndighed, som udvider en aftale — der ligesom den brancheaftale, der er omhandlet i hovedsagen, indfører et bidrag inden for rammerne af en af en national myndighed anerkendt brancheorganisation og derved gør dette obligatorisk med henblik på at gøre det muligt for denne at foranstalte kommunikation, tilbud, eksterne forbindelser, kvalitetssikring, forskning og varetagelse af den pågældende branches interesser — til samtlige erhvervsdrivende i en landbrugsbranche, ikke indebærer et element af statsstøtte.

(1) EUT C 89 af 24.3.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/6

Domstolens dom (Store Afdeling) af 25. juni 2013 — Europa-Kommissionen mod Den Tjekkiske Republik

(Sag C-241/11) (1)

(Traktatbrud - direktiv 2003/41/EF - arbejdsmarkedsrelaterede pensionskassers aktiviteter og tilsynet hermed - delvis manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist - dom, hvorved Domstolen fastslår et traktatbrud - manglende opfyldelse - artikel 260, stk. 2, TEUF - økonomiske sanktioner - fast beløb)

2013/C 225/08

Processprog: tjekkisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved Z. Malůšková, N. Yerrell og K.-Ph. Wojcik, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek og J. Očková som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — artikel 260 TEUF — manglende opfyldelse af Domstolens dom af 14. januar 2010 i sag C-343/08, Kommissionen mod Den Tjekkiske Republik — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/41/EF af 3. juni 2003 om arbejdsmarkedsrelaterede pensionskassers aktiviteter og tilsynet hermed (EUT L 235, s. 10) — pålæggelse af et fast beløb og en tvangsbøde

Konklusion

1) Den Tjekkiske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF, idet den ikke — ved udløbet af den frist, der var fastsat i den åbningsskrivelse, som Europa-Kommissionen fremsendte til den i henhold til artikel 260, stk. 2, TEUF — har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige til opfyldelse af dom af 14. januar 2010, Kommissionen mod Den Tjekkiske Republik (sag C-343/08).

2) Den Tjekkiske Republik skal til Europa-Kommissionen, på kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter«, betale et fast beløb på 250 000 EUR.

3) Den Tjekkiske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 232 af 6.8.2011.