RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE (Tredje Afdeling)

10. marts 2016

Małgorzata Kozak

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AD/293/14 — udvælgelseskomitéens afgørelse om ikke at give sagsøgeren adgang til at aflægge prøver ved assessmentcentret — ansøgning om en fornyet gennemgang — udvælgelseskomitéens nye afgørelse om stadfæstelse af sin oprindelige afgørelse — EPSO’s fremsendelse af et begrundet svar — rent bekræftende retsakt — søgsmålsfrist — åbenbart afvisningsgrundlag — procesreglementets artikel 81«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Malgorzata Kozak i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation dels af afgørelsen af 15. april 2015 truffet af udvælgelseskomitéen for den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AD/293/14 (herefter »udvælgelseskomitéen«), hvorefter hun ikke havde bestået prøven som »évaluateur de talents«, som blev afholdt i forbindelse med denne udvælgelsesprøve, hvilket medførte, at hun ikke fik adgang til at aflægge prøverne ved assessmentcentret i forbindelse med den nævnte udvælgelsesprøve, dels af afgørelsen af 11. juni 2015, hvorved udvælgelseskomitéen efter fornyet gennemgang stadfæstede sin første afgørelse.

Udfald:

Sagen afvises. Małgorzata Kozak bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager — forudgående administrativ klage — frister — påstand, der vedrører svaret fra en udvælgelseskomité på supplerende argumenter fremsat af en ikke-bestået ansøger efter fremsendelsen af en afgørelse om fornyet gennemgang fra nævnte udvælgelseskomité — ingen nye faktiske omstændigheder, der kan genåbne fristen — afvisning

(Art. 270 TEUF; tjenestemandsvedtægten, art. 91)

Fremsendelsen af udvælgelseskomitéens begrundede svar på de argumenter, som en ansøger, der ikke havde fået adgang til at aflægge en udvælgelsesprøves prøver ved assessmentcentret, havde fremsat i sin ansøgning om fornyet gennemgang, foretaget af Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO) på vegne af udvælgelseskomitéens formand, kan ikke anses for at være en ny afgørelse truffet af udvælgelseskomitéen efter en anden fornyet gennemgang af den nævnte ansøgers sag, som er forskellig fra den første fornyede gennemgang, som udvælgelseskomitéen allerede havde foretaget med henblik på vedtagelsen af afgørelsen om fornyet gennemgang.

Den nævnte fremsendelse udgør nemlig en retsakt, som blot bekræfter afgørelsen om fornyet gennemgang, således at fremkomsten af denne retsakt ikke kan medføre åbning af en ny søgsmålsfrist til prøvelse af udvælgelseskomitéens afgørelse om ikke at indbyde den pågældende til udvælgelsesprøvens næste fase og til prøvelse af afgørelsen om fornyet gennemgang.

I øvrigt kan den omstændighed, at EPSO med sin fremsendelse over for den pågældende angav indholdet af den begrundelse, på grundlag af hvilken udvælgelseskomitéen i sin afgørelse om fornyet gennemgang havde stadfæstet sin tidligere afgørelse, ikke til gunst for den pågældende genåbne en søgsmålsfrist til prøvelse af afgørelsen om fornyet gennemgang eller i øvrigt til prøvelse af afgørelsen om ikke at indbyde den pågældende til udvælgelsesprøvens næste prøve.

Hvis det forholdt sig anderledes ville enhver udtrykkelig afgørelse fra en udvælgelseskomité, herunder en afgørelse om fornyet gennemgang, uanset om den er utilstrækkelig begrundet eller ikke begrundet, hvilken kvalifikation kræver en prøvelse af sagens realitet, på et hvilket som helst tidspunkt kunne være genstand for en ansøgning om en supplerende begrundelse, som gør det muligt for ansøgerne til den pågældende udvælgelsesprøve at blive tildelt en ny frist regnet fra modtagelsen af den supplerende begrundelse med henblik på enten at anlægge et søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF og vedtægtens artikel 91 eller i givet fald at indgive en klage inden for den vedtægtsbestemte frist på tre måneder, selv om manglende eller utilstrækkelig begrundelse af en afgørelse fra en udvælgelseskomité netop udgør et anbringende, som kan gøres gældende i forbindelse med et søgsmål eller i givet fald en eventuel klage.

(jf. præmis 23-27)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 10. november 1980, Grasselli mod Kommissionen, 23/80, EU:C:1980:284, præmis 18, og af 14. september 2006, Kommissionen mod Fernández Gómez, C-417/05 P, EU:C:2006:582, præmis 46

Retten i Første Instans: kendelse af 7. september 2005, Krahl mod Kommissionen, T-358/03, EU:T:2005:301, præmis 47

Personaleretten: kendelse af 22. april 2015, ED mod ENISA, F-105/14, EU:F:2015:33, præmis 37 og 41 og den deri nævnte retspraksis