ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Tredje Afdeling)

18. september 2014

Luigi Marcuccio

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — invaliditet — invaliditetsydelse — indeholdelse i invaliditetsydelsen«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Luigi Marcuccio bl.a. har nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelser, som er indeholdt i sagsøgerens pensionsoversigter for april, maj og juni 2012, om indeholdelse af 500 EUR pr. måned i hans invaliditetsydelse, annullation af afgørelserne om afslag på klagerne af 15. maj og 10. juli 2012 samt annullation af afgørelsen af 14. august 2012 og påstand om, at Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale de indeholdte beløb, med tillæg af morarenter.

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes, da søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet. Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager – annullationsdom – retsvirkninger – ophævelse af en dom fra Personaleretten om annullation af afgørelsen om pensionering af en tjenestemand og om, at institutionen pålægges at erstatte det lidte tab – tilbagebetaling af det uretmæssigt udbetalte beløb

Den Europæiske Unions Rets, endog delvise, ophævelse af en dom eller en kendelse afsagt af Personaleretten bevirker, at de bestemmelser, hvorved Personaleretten i denne dom eller kendelse har truffet afgørelse, annulleres.

Den Europæiske Unions Rets dom om ophævelse af Personalerettens dom, hvorved sidstnævnte havde annulleret afgørelsen om pensionering af en tjenestemand og havde pålagt den pågældende institution at betale tjenestemanden et vist beløb i erstatning for det lidte tab som følge af nævnte afgørelse, har ophævet det retsgrundlag, hvorpå tjenestemandens fordring mod institutionen var baseret.

Under disse omstændigheder påhviler det tjenestemanden at imødekomme institutionens anmodning om, at det uretmæssigt udbetalte beløb tilbagebetales til institutionen.

(jf. præmis 27-30)

Henvisning til:

Retten i Første Instans:,dom Kommissionen mod Marcuccio, T-20/09 P, EU:T:2011:257, præmis 2

Personaleretten: dom De Nicola mod EIB, F-63/12, EU:F:2013:169, præmis 24
Eftersom den berørte i henhold til vedtægtsordningen skal indgive klage over den afgørelse, som anfægtes, og anlægge søgsmål rettet mod den afgørelse, hvorved klagen afslås, kan søgsmålet antages til realitetsbehandling, uanset om det alene er rettet mod den afgørelse, der er genstand for klagen, er rettet mod afgørelsen om afslag på klagen eller er rettet mod begge disse afgørelser i forening, under forudsætning af at klagen indgives eller søgsmålet anlægges inden for fristerne i vedtægtens artikel 90 og 91. I overensstemmelse med princippet om procesøkonomi kan Unionens retsinstanser imidlertid fastslå, at der ikke er grundlag for at tage særskilt stilling til de påstande, der er rettet mod afgørelsen om afslag på klagen, når det kan konstateres, at disse påstande ikke har et selvstændigt indhold, og de reelt er sammenfaldende med de påstande, der er rettet mod den afgørelse, der har været genstand for klagen. Dette kan bl.a. være tilfældet i de situationer, hvor Unionens retsinstanser fastslår, at afgørelsen om afslag på klagen, eventuelt fordi den har stiltiende karakter, blot bekræfter den afgørelse, der er genstand for klagen, hvilket indebærer, at annullation af den førstnævnte afgørelse ikke vil medføre andre virkninger for den berørte persons retlige situation end de virkninger, der følger af annullationen af den sidstnævnte afgørelse.

I denne forbindelse gælder hvad angår en afgørelse om afslag på klagen, som ikke indeholder en fornyet undersøgelse af den pågældendes situation i forhold til nye retlige eller faktiske oplysninger, men som stadfæster den anfægtede afgørelse, at det er lovligheden af den oprindeligt bebyrdende afgørelse, som skal undersøges under hensyn til den begrundelse, der fremgår af afgørelsen om afslag på klagen, idet denne begrundelse skal anses for at være sammenfaldende med denne retsakt.

(jf. præmis 30 og 31)

Domstolen: dom Vainker mod Parlamentet, 293/87, EU:C:1989:8, præmis 7 og 8

Den Europæiske Unions Ret: domme Kommissionen mod Birkhoff, T-377/08 P, EU:T:2009:485, præmis 58 og 59 og den deri nævnte retspraksis, og Adjemian m.fl. mod Kommissionen, T-325/09 P, EU:T:2011:506, præmis 33
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Tredje Afdeling)

2. juli 2014

Sag F-62/12

Gian Andrea Bandieri

mod

Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur (EASA)

»Personalesag – processuelle stridsspørgsmål – formalitetsindsigelse – delegation af beføjelser, der er tillagt den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakter – søgsmål rettet mod den delegerende myndighed – den anfægtede retsakt kan ikke tilskrives sagsøgte – åbenbart afvisningsgrundlag«

Angående: Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorunder Gian Andrea Bandieri i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af forslaget af 14. november 2011, hvorved Europa-Kommissionen på sagsøgerens anmodning fastsatte antallet af pensionsgivende tjenesteår i Unionens pensionsordning som følge af overførslen af de pensionsrettigheder, som han havde erhvervet under den italienske pensionsordning.

Udfald: Sagen afvises. Gian Andrea Bandieri bærer sine egne omkostninger og betaler Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager – status som sagsøgt – Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur – delegation af beføjelser, der er tillagt den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakter – søgsmål rettet mod den delegerende myndighed – afvisning

(Tjenestemandsvedtægten, art. 91a)

Søgsmål vedrørende områder, der omfattes af vedtægtens artikel 2, stk. 2, rettes mod den institution, som den beføjede ansættelsesmyndighed henhører under.

Når Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur (EASA) har delegeret dets beføjelser som ansættelsesmyndighed eller som myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakter, til Kontoret for Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder (PMO), på området for overførsel af pensionsrettigheder for de ansatte ved agenturet, må et søgsmål, der er rettet mod EASA til prøvelse af en afgørelse vedtaget på dette område af PMO, afvises.

(jf. præmis 19-21 og 25)

Henvisning til:

Personaleretten: dom Hall mod Kommissionen og CEPOL, F-22/12, EU:F:2013:202, præmis 25
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Anden Afdeling)

12. december 2013

Luigi Marcuccio

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — Unionens erstatningsansvar uden for kontraktforhold — erstatning for skade, som følge af at institutionen har sendt sagsøgerens advokat en skrivelse vedrørende de omkostninger, der er pålagt sagsøgeren — åbenbart, at sagen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet — procesreglementets artikel 94«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Luigi Marcuccio bl.a. har nedlagt påstand dels om annullation af den afgørelse, hvorved Europa-Kommissionen afslog hans ansøgning om erstatning for det tab, som følger af fremsendelsen til den advokat, som har repræsenteret ham siden 2007 ved Den Europæiske Unions retsinstanser (herefter »sagsøgerens advokat« eller »hans advokat«) af en skrivelse vedrørende betaling af sagsomkostningerne i 24 sager, som har fået retskraft, hvori han er blevet dømt til at betale Kommissionens sagsomkostninger, dels om, at Kommissionen tilpligtes at betale ham erstatning.

Udfald:

Sagen afvises, idet det er åbenbart, at den delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet. Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger. Luigi Marcuccio betaler Personaleretten et beløb på 2000 EUR.

Sammendrag

Tjenestemandssager – erstatningssøgsmål – påstand om annullation af den administrative afgørelse om afslag på ansøgningen om erstatning – påstand, der ikke er selvstændig i forhold til erstatningspåstanden (Tjenestemandsvedtægten, art. 91) Retslig procedure – sagsomkostninger – udgifter pålagt Personaleretten ved en tjenestemands søgsmål, som har karakter af misbrug – tjenestemanden pålagt at erstatte nævnte udgifter (Personalerettens procesreglement, art. 94)
En tjenestemand eller en tidligere tjenestemand kan inden for rammerne af et søgsmål, der er anlagt i henhold til vedtægtens artikel 90 og 91, nedlægge påstand om annullation af en akt, der indeholder et klagepunkt imod ham i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i vedtægtens artikel 90, stk. 2, såfremt den pågældende på tidspunktet for sagens anlæggelse har en eksisterende, faktisk og tilstrækkelig klar interesse i at opnå annullation af den pågældende akt, idet den pågældende, for at en sådan interesse kan anses at foreligge, kan opnå en fordel ved søgsmålet.

(jf. præmis 23)

Retten i Første Instans: 29. november 2006, forenede sager T-35/05, T-61/05, T-107/05, T-108/05 og T-139/05, Agne-Dapper m.fl. mod Kommissionen m.fl., præmis 35 og den deri nævnte retspraksis

Den Europæiske Unions Ret: 11. september 2013, sag T-475/11 P, Marcuccio mod Kommissionen, præmis 13-18
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Tredje Afdeling)

9. december 2013

Luigi Marcuccio

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — social sikring — vedtægtens artikel 72 — Kommissionens afgørelse om afslag på at godtgøre de af sagsøgeren afholdte lægeudgifter med 100% — procedurens varighed — erstatningssøgsmål — åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er retligt ugrundet«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Luigi Marcuccio i det væsentlige har nedlagt påstand om erstatning af det tab, han angiveligt har lidt som følge af den alt for lange administrative procedure vedrørende den ansøgning, som han indgav til Europa-Kommissionen den 25. november 2002 med henblik på at opnå godtgørelse på 100% af hans lægeudgifter i henhold til artikel 72 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«).

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes, da søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet. Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

Sammendrag

Ansvar uden for kontraktforhold – tilsidesættelse af begrundelsespligten – Unionens ansvar uden for kontrakt – foreligger ikke

(Art. 340, stk. 2, TEUF)

Tilsidesættelse af begrundelsespligten kan ikke medføre, at Unionen ifalder ansvar uden for kontrakt.

(jf. præmis 33)

Henvisning til:

Retten: 20. november 2012, sag T-491/11 P, Marcuccio mod Kommissionen, præmis 21 og den deri nævnte retspraksis
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

16. december 2013

CL

mod

Det Europæiske Miljøagentur (EEA)

»Personalesag — midlertidigt ansat — sygeorlov — genindtrædelse — omsorgspligt — psykisk chikane«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorunder CL i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af skrivelsen af 21. februar 2012 vedrørende hans genindtrædelse efter en langvarig sygeorlov og annullation af afgørelsen af 20. september 2012 om afslag på klagen over nævnte skrivelse samt om, at Det Europæiske Miljøagentur (EEA) tilpligtes at betale ham et beløb svarende til et års løn i erstatning for det lidte tab.

Udfald:

Det Europæiske Miljøagentur frifindes. CL bærer sine egne omkostninger og betaler Miljøagenturets omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – administrationens omsorgspligt – rækkevidde – forstærket forpligtelse i tilfælde af påvirkning af tjenestemandens mentale helbredstilstand

(Tjenestemandsvedtægten, art. 24)

Begrebet administrationens omsorgspligt afspejler den balance mellem gensidige rettigheder og pligter, som vedtægten har skabt i forholdet mellem administrationen og de ansatte i den offentlige tjeneste. Denne balance indebærer navnlig, at administrationen, når den træffer afgørelse om forhold vedrørende en tjenestemand, skal tage samtlige omstændigheder i betragtning, der kan være bestemmende for dens afgørelse, og at den herved skal tage hensyn til ikke blot tjenestens, men tillige til den pågældende tjenestemands interesse.

Omsorgspligten pålægger, når der foreligger tvivl om, hvorvidt de vanskeligheder, som en tjenestemand har ved at udføre de opgaver, som påhviler ham, er helbredsmæssigt begrundede, administrationen at foretage det fornødne med henblik på at fjerne denne tvivl. De forpligtelser, som omsorgspligten pålægger administrationen, forstærkes desuden væsentligt, når der er tale om den særlige situation for en tjenestemand, med hensyn til hvilken der foreligger tvivl om hans mentale helbredstilstand og følgelig om hans evne til på hensigtsmæssig måde at forsvare sine egne interesser. Følgelig påhviler det i denne særlige sammenhæng administrationen over for tjenestemanden at insistere på, at denne accepterer at gennemgå en supplerende helbredsundersøgelse, navnlig ved at påberåbe sig institutionens ret til at lade tjenestemanden undersøge af den rådgivende læge, på grundlag af artikel 59, stk. 1, tredje afsnit.

(jf. præmis 45 og 46)

Henvisning til:

Domstolen: 28. maj 1980, forenede sager 33/79 og 75/79, Kuhner mod Kommissionen, præmis 22; 29. juni 1994, sag C-298/93 P, Klinke mod Domstolen, præmis 38

Personaleretten: 13. december 2006, sag F-17/05, de Brito Sequeira Carvalho mod Kommissionen, præmis 72; 28. oktober 2010, sag F-92/09, U mod Parlamentet, præmis 65 og 85
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemandssager – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – akt, der indeholder et klagepunkt – præceptiv karakter – rettens efterprøvelse af egen drift

(Art. 263 TEUF; tjenestemandsvedtægten, art. 91)

2. Tjenestemandssager – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – afgørelse om fastsættelse af listen over omklassificerede midlertidigt ansatte – omfattet

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

1. Det er en afgørende forudsætning for, at et annullationssøgsmål i henhold til bestemmelserne i artikel 263 TEUF eller vedtægtens artikel 91 kan antages til realitetsbehandling, at der foreligger en retsakt, der kan efterprøves, og den omstændighed, at forudsætningen ikke er opfyldt, kan fastslås af egen drift af Unionens retsinstanser. Det følger heraf, at et søgsmål om annullation af en karriereudviklingsrapport, som ikke var endeligt udfærdiget, og som følgelig ikke eksisterede på tidspunktet for anlæggelsen af søgsmålet, må afvises.

(jf. præmis 36, 43 og 47)

Henvisning til:

Domstolen: 4. juni 1986, sag 78/85, Groupe des droites européennes mod Parlamentet, præmis 11; 7. oktober 1987, sag 248/86, Brüggemann mod CES, præmis 6

Retten i Første Instans: 10. juli 1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, præmis 41; 18. november 1992, sag T-16/91, Rendo m.fl. mod Kommissionen, præmis 39

2. Ifølge artikel 1, stk. 2, i afgørelsen truffet af Det Europæiske Agentur for Net- og Informationssikkerhed om fastsættelse af de almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43 og til artikel 15 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte er omklassificering en forfremmelse fra den lønklasse, der indehaves, til den umiddelbart højere lønklasse i samme ansættelsesgruppe. I overensstemmelse med artikel 10, stk. 10, i nævnte afgørelse udfærdiges listen over omklassificerede midlertidigt ansatte af ansættelsesmyndigheden.

Det følger heraf, at afgørelsen fra denne myndighed om udfærdigelse af listen over omklassificerede midlertidigt ansatte udgør en endelig afgørelse, for så vidt som den identificerer de midlertidigt ansatte, som omklassificeres i forbindelse med den pågældende omklassificeringsrunde. Det er derfor på tidspunktet for offentliggørelsen af denne liste, at de midlertidigt ansatte, som er af den opfattelse, at de skal forfremmes, sikkert og definitivt får kendskab til vurderingen af deres fortjenester og kan konstatere, at deres retsstilling berøres. Følgelig udgør en sådan afgørelse i princippet en akt, der indeholder et klagepunkt, som kan være genstand for et søgsmål anlagt af de midlertidigt ansatte, der er af den opfattelse, at den har forvoldt dem skade derved, at de ikke er blevet omklassificeret.

(jf. præmis 51 og 52)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 21. november 1996, sag T-144/95, Michaël mod Kommissionen, præmis 30 og 31; 28. september 2004, sag T-216/03, Tenreiro mod Kommissionen, præmis 47 og 48
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

7. november 2013

CA

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — stævning — formkrav — fremstilling af søgsmålsgrunde — afvisning«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder CA har nedlagt påstand om annullation af hans bedømmelsesrapporter for 2010, annullation af Europa-Kommissionens afgørelse om at tildele ham to forfremmelsespoint for denne periode, fornyet undersøgelse af hans bedømmelse, idet han tildeles det antal point, der er nødvendige for en forfremmelse med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 2011, og om, at Kommissionen tilpligtes at betale et beløb på 20000 EUR.

Udfald:

Sagen afvises. CA bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

Sammendrag

Retslig procedure – stævning – formkrav – klar og præcis fremstilling af søgsmålsgrunde

[Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og bilag I, art. 7, stk. 3; Personalerettens procesreglement, art. 35, stk. 1, litra e)]

I henhold til artikel 35, stk. 1, litra e), i Personalerettens procesreglement skal stævningen indeholde søgsmålsgrundene og de faktiske og retlige anbringender, der gøres gældende. Disse søgsmålsgrunde og anbringender skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og til, at Personaleretten kan tage stilling til sagen, i givet fald alene på det foreliggende grundlag. Det er af retssikkerheds- og retsplejehensyn en forudsætning for, at et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som dette støttes på, fremgår på en sammenhængende og forståelig måde af selve stævningen. Dette gælder så meget desto mere, som det af artikel 7, stk. 3, i bilag I til statutten for Domstolen fremgår, at den skriftlige forhandling ved Personaleretten som hovedregel kun omfatter én skriftveksling, medmindre Personaleretten beslutter andet. Dette særlige kendetegn ved proceduren for Personaleretten er baggrunden for, at fremstillingen af søgsmålsgrunde og anbringender i stævningen ikke må være kortfattet, i modsætning til hvad der er fastsat vedrørende Domstolen eller Retten, jf. artikel 21, stk. 1, i statutten for Domstolen.

(jf. præmis 11)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 28. april 1993, sag T-85/92, De Hoe mod Kommissionen, præmis 20

Personaleretten: 4. juni 2009, forenede sager F-134/07 og F-8/08, Adjemian m.fl. mod Kommissionen, præmis 76; 15. september 2011, sag F-102/09, Bennett m.fl. mod KHIM, præmis 115; 1. februar 2012, sag F-123/10, Bancale og Buccheri mod Kommissionen, præmis 38; 8. marts 2012, sag F-12/10, Kerstens mod Kommissionen, præmis 68
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – afgørelse, der indeholder et klagepunkt – begrundelsespligt – beslutning vedtaget i en sammenhæng, som er velkendt for adressaten

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2)

2. Retslig procedure – retsudgifter – udgifter pålagt Personaleretten ved en tjenestemands søgsmål, som har karakter af misbrug – tjenestemanden pålagt at erstatte nævnte udgifter

[Personalerettens procesreglement, art. 94, litra a)]

1. Pligten til at begrunde en afgørelse, der indeholder et klagepunkt, har til formål at give den pågældende tilstrækkelige oplysninger til, at vedkommende kan vurdere, om afgørelsen er korrekt, eller om den er behæftet med en mangel, der gør det muligt at anfægte dens gyldighed, og at gøre det muligt for Unionens retsinstanser at udøve sin kontrol med hensyn til den anfægtede afgørelses lovlighed. En afgørelse er tilstrækkeligt begrundet, når den akt, der er genstand for søgsmålet, er blevet udfærdiget under omstændigheder, som den berørte tjenestemand er bekendt med, og som gør det muligt for ham at forstå rækkevidden af den foranstaltning, der er truffet i forhold til ham.

(jf. præmis 30 og 31)

Henvisning til:

Personaleretten: 7. oktober 2009, sag F-3/08, Marcuccio mod Kommissionen, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis; 1. december 2010, sag F-89/09, Gagalis mod Rådet, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis

2. Det fremgår af artikel 94, litra a), i Personalerettens procesreglement, at har Retten afholdt udgifter, som kunne have været undgået, navnlig i tilfælde, hvor søgsmålet har karakter af åbenbart misbrug, kan den pålægge den part, som har givet anledning til udgifterne, at erstatte disse helt eller delvist, dog således at erstatningen ikke kan overstige 2 000 EUR. Et søgsmål lægger på en måde, som har karakter af åbenbart misbrug, beslag på Personalerettens ressourcer, når sagsøgeren ikke omtaler oplysningerne vedrørende begrundelsen for en institutions afgørelser, som sidstnævnte imidlertid har givet ham, og som han havde kendskab til inden anlæggelsen af søgsmålet.

(jf. præmis 55 og 56)
Anvendelsen af nye almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11 og 12 i bilag VIII til vedtægten for så vidt angår en overførsel til Unionens pensionsordning af pensionsrettigheder optjent i en anden pensionsordning, som der blev anmodet om før vedtagelsen af de nævnte bestemmelser, men som blev gennemført efter disses ikrafttræden, er ikke i strid med artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten.

I denne forbindelse gælder, at ifølge et almindeligt anerkendt princip finder en ny regel, for så vidt ikke andet er bestemt, øjeblikkelig anvendelse på situationer, der opstår, samt på fremtidige virkninger af situationer, der er opstået, uden imidlertid at være fuldstændigt konstituerede, under den tidligere regel. Der gælder kun noget andet for situationer, der er opstået og endeligt realiseret, mens den tidligere bestemmelse var gældende, som skaber velerhvervede rettigheder. En rettighed er velerhvervet, når dens retsstiftende forhold er opstået før lovændringen. Dette er imidlertid ikke tilfældet, hvis rettigheden er støttet på et retsstiftende forhold, der ikke faktisk er opstået, mens de retsforskrifter, der blev ændret, var gældende.

Dels er artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten ikke til hinder for en sådan øjeblikkelig anvendelse af de nye almindelige gennemførelsesbestemmelser.

Dels ændrer hverken fremsendelsen til den tjenestemand eller anden ansatte, som har indgivet en anmodning om overførsel til Unionens pensionsordning af pensionsrettigheder, der er optjent i forbindelse med en anden pensionsordning, af et forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår eller endnu mindre den blotte indgivelse af en sådan anmodning den berørtes retsstilling og har ikke bindende retsvirkninger. Følgelig havde en tjenestemand eller en anden ansat ikke velerhvervede rettigheder, som kunne tilsidesættes ved anvendelsen af de nye bestemmelser.

En tjenestemand eller en anden ansat erhverver i øvrigt først fuldt ud ret til at få en godskrivning af pensionsgivende tjenesteår, når den kapital, der repræsenterer de rettigheder, som han har erhvervet i en anden ordning, er blevet overført til Unionens pensionsordning.

(jf. præmis 43-46 og 48)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: dom af 13. oktober 2015, Kommissionen mod Verile og Gjergji, T-104/14 P, EU:T:2015:776, præmis 151-154 og den deri nævnte retspraksis