Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – manglende overholdelse af forpligtelsen til at tilbagesøge tildelt støtte – indsigelse – absolut umulighed – skønskriterier – vanskeligheder ved gennemførelsen – forpligtelse for Kommissionen og medlemsstaten til at samarbejde for at finde en løsning, som er i overensstemmelse med traktaten

(Art. 10 EF og 88, stk. 2, EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af en statsstøttebeslutning fra Kommissionen – indsigelser – anfægtelse af en beslutnings lovlighed – afvisning

3. Statsstøtte – kommissionsbeslutning, som fastslår, at en statsstøtte er uforenelig med fællesmarkedet og skal tilbagebetales – Kommissionens mulighed for at overlade det til de nationale myndigheder at beregne størrelsen af det beløb, der skal tilbagebetales

Sammendrag

1. Den eneste indsigelse, som kan gøres gældende af en medlemsstat over for et af Kommissionen anlagt traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, er indsigelsen om, at det er absolut umuligt at gennemføre beslutningen om tilbagesøgning korrekt.

Betingelsen om, at det skal være absolut umuligt at gennemføre beslutningen, er ikke opfyldt i forbindelse med en kommissionsbeslutning om statsstøtte, når den sagsøgte regering udelukkende har underrettet Kommissionen om de retlige, politiske og praktiske vanskeligheder, som gennemførelsen af beslutningen indebar, uden at have gjort noget reelt forsøg på at tilbagesøge støtten hos de pågældende virksomheder eller foreslå Kommissionen sådanne alternative metoder til gennemførelse af beslutningen, som ville have gjort det muligt at overvinde vanskelighederne. Når gennemførelsen af en sådan beslutning støder på visse vanskeligheder i det nationale system, skal Kommissionen og medlemsstaten i henhold til den regel, der pålægger medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner en gensidig pligt til loyalt samarbejde, jf. navnlig artikel 10 EF, samarbejde efter bedste evne med henblik på at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, særligt bestemmelserne om statsstøtte.

(jf. præmis 35, 42 og 43)

2. Inden for rammerne af en sag, som vedrører manglende gennemførelse af en statsstøttebeslutning, og som ikke er anlagt ved Domstolen af den medlemsstat, som er adressat for beslutningen, kan medlemsstaten ikke gøre gældende, at beslutningen er ulovlig.

(jf. præmis 38)

3. Ingen bestemmelse i fællesskabsretten kræver, at Kommissionen, når den fastslår, at en støtte, som er erklæret uforenelig med fællesmarkedet, skal tilbagebetales, skal fastsætte den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb. Det er således tilstrækkeligt, at Kommissionens beslutning indeholder anvisninger, hvorved beslutningens adressat uden overdrevne vanskeligheder selv kan fastslå beløbet. Kommissionen kan således med føje blot fastslå, at den omhandlede støtte skal tilbagebetales, og overlade det til de nationale myndigheder at beregne den nøjagtige størrelse af den tilbagebetalingspligtige støtte. Da man ikke kan udskille en statsstøttebeslutnings konklusion fra dens betragtninger, hvorfor den om nødvendigt må fortolkes under hensyntagen til de betragtninger, som har ført til dens vedtagelse, kan de beløb, som skal tilbagebetales i henhold til Kommissionens beslutning, udledes af dennes bestemmelser, sammenholdt med betragtningerne hertil.

(jf. præmis 39-41)