ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, læst i lyset af 14. og 15. betragtning hertil, skal fortolkes således, at forekomsten af benzin på en lufthavns start- og landingsbane, som har ført til, at start- og landingsbanen lukkes, og at en flyvning fra eller til denne lufthavn som følge heraf er blevet væsentligt forsinket, er omfattet af begrebet »usædvanlige omstændigheder« som omhandlet i denne bestemmelse, når den omhandlede benzin ikke kommer fra et luftfartøj fra det luftfartsselskab, som havde gennemført denne flyvning.
2)

Artikel 152, stk. 1, litra b), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 skal fortolkes således, at den frist på 90 dage, inden for hvilken de indførte varer skal være solgt i Den Europæiske Union, som fastsat i artikel 152, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2454/93, med henblik på fastlæggelsen af enhedsprisen for de indførte varer i henhold til den metode, der er fastsat i artikel 30, stk. 2, litra c), i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 82/97, er en præceptiv frist.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. juni 2019 — Meca Srl mod Comune de Napoli (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale della Campania — Italien)

(Sag C-41/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter - direktiv 2014/24/EU - artikel 57, stk. 4, litra c) og g) - indgåelse af offentlige tjenesteydelseskontrakter - fakultative udelukkelsesgrunde fra deltagelse i en udbudsprocedure - alvorlig forsømmelse i forbindelse med udøvelsen af et erhverv, der sår tvivl om den økonomiske aktørs integritet - en tidligere kontrakts ophævelse som følge af mangler i forbindelse med dens gennemførelse - anlæggelse af et søgsmål, som forhindrer den ordregivende myndighed i at tage stilling til misligholdelsen af kontrakten, inden retssagen er afsluttet)

(2019/C 270/10)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale della Campania

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Meca Srl

Sagsøgt: Comune de Napoli

Procesdeltager: Sirio Srl

Konklusion

Artikel 57, stk. 4, litra c) og g), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning, hvorefter anlæggelse af et civilretligt søgsmål til prøvelse af en ordregivende myndigheds beslutning om at ophæve en offentlig udbudskontrakt på grund af betydelige mangler i forbindelse med dens gennemførelse, afskærer den ordregivende myndighed, som iværksætter en ny udbudsprocedure, fra på tidspunktet for udvælgelse af tilbudsgiverne at foretage enhver bedømmelse af pålideligheden af den erhvervsdrivende, som er berørt af denne ophævelse.

(1) EUT C 142 af 23.4.2018.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. juni 2019 — Tine Vandenbon, Jamina Hakelbracht og Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen mod WTG Retail BVBA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgien)

(Sag C-404/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2006/54/EF - ligebehandling af mænd og kvinder - adgang til beskæftigelse og arbejdsvilkår - artikel 24 - beskyttelse mod viktimiseringsforanstaltninger - afslag på at ansætte en ansøger på grund af hendes graviditet - arbejdstager, der er indtrådt til fordel for denne ansøger - afskedigelse af arbejdstageren)

(2019/C 270/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidsrechtbank Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Tine Vandenbon, Jamina Hakelbracht og Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen

Sagsøgt: WTG Retail BVBA

Konklusion

Artikel 24 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en arbejdstager i en situation, hvor en person, der anser sig for at være offer for en forskelsbehandling på grund af køn, har indgivet en klage, og arbejdstageren har støttet personen i denne sammenhæng, kun er beskyttet mod viktimiseringsforanstaltninger truffet af arbejdsgiveren, hvis arbejdstageren er indtrådt som vidne i forbindelse med bevisførelsen vedrørende denne klage, og hvis arbejdstagerens vidneudsagn opfylder formelle krav, der er fastsat i den nævnte lovgivning.

(1) EUT C 311 af 3.9.2018.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. juni 2019 — Daniel Ustariz Aróstegui mod Departamento de Educación del Gobierno de Navarra (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona — Spanien)

(Sag C-72/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 1999/70/EF - rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP - § 4, stk. 1 - princippet om ikke-diskrimination - den offentlige undervisningssektor - national lovgivning, hvorefter et løntillæg udelukkende tildeles undervisere, der er ansat inden for rammerne af et tidsubegrænset ansættelsesforhold som fastansatte tjenestemænd - udelukkelse af undervisere, der er kontraktansatte på forvaltningsretligt grundlag med tidsbegrænset ansættelse - begrebet »objektive forhold« - kendetegn, som er uløseligt forbundet med stillingen som fastansat tjenestemand)

(2019/C 270/11)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Pamplona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Daniel Ustariz Aróstegui

Sagsøgt: Departamento de Educación del Gobierno de Navarra

Konklusion

§ 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter et løntillæg er forbeholdt undervisere, der er ansat inden for rammerne af et tidsubegrænset ansættelsesforhold som fastansatte tjenestemænd, og ikke indrømmes bl.a. undervisere, der er kontraktansatte på forvaltningsretligt grundlag med tidsbegrænset ansættelse, hvis tilbagelæggelse af en bestemt tjenesteperiode udgør den eneste betingelse for indrømmelse af dette tillæg.

(1) EUT C 161 af 7.5.2018.
C 270/11

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. juni 2019 — Línea Directa Aseguradora SA mod Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-100/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - ansvarsforsikring for motorkøretøjer - direktiv 2009/103/EF - artikel 3, stk. 1 - begrebet »færdsel med køretøjer« - materiel skade på en bygning forårsaget af en brand i et køretøj, der var parkeret i bygningens private garage - den lovpligtige forsikrings dækning)

(2019/C 270/12)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Línea Directa Aseguradora SA

Sagsøgt: Segurcaixa Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse skal fortolkes således, at en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor et køretøj parkeret i en bygnings private garage, som anvendes i overensstemmelse med køretøjets brug som transportmiddel, er brudt i brand med udspring i køretøjets elektriske kredsløb og har startet en ildebrand, hvorved denne bygning blev beskadiget, er omfattet af begrebet »[færdsel med] køretøjer« som omhandlet i denne bestemmelse, selv om nævnte køretøj havde holdt stille i mere end 24 timer inden brandens opståen.

(1) EUT C 161 af 7.5.2018.
C 270/12

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. juni 2019 — Grup Servicii Petroliere SA mod Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor og Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel București — Rumænien)

(Sag C-291/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 148, litra a) og c) - fritagelse i forbindelse med internationale transporter - levering af offshore jackup-boreplatforme - begrebet »fartøjer, som anvendes til sejlads i rum sø« - rækkevidde)

(2019/C 270/13)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel București

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Grup Servicii Petroliere SA

Sagsøgte: Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Soluționare a Contestațiilor og Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

Konklusion

Artikel 148, litra a) og c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at det deri anvendte udtryk »fartøjer, som anvendes til sejlads i rum sø« ikke finder anvendelse på en levering af flydende anlæg, såsom offshore jackup-boreplatforme af den i hovedsagen omhandlede type, som fortrinsvis anvendes i en stationær position til at udvinde forekomster af kulbrinter til søs.

(1) EUT C 259 af 23.7.2018.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 13. juni 2019 — Copebi SCA mod Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-505/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - statsstøtte - beslutning 2009/402/EF - salgsfremmeplaner for frugt og grøntsager indført af Den Franske Republik - konstatering af, at støtten er uforenelig - påbud om tilbagesøgning - afgørelsens anvendelsesområde - økonomiske landbrugsudvalg)

(2019/C 263/25)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Copebi SCA

Sagsøgt: Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

Procesdeltagere: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

Konklusion

Kommissionens beslutning 2009/402/EF af 28. januar 2009 om »salgsfremmeplanerne« for frugt og grøntsager indført i Frankrig skal fortolkes således, at den omfatter den støtte, som Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor) har udbetalt til comité économique agricole du bigarreau industrie (CEBI), og som blev tildelt producenterne af hjertekirsebær til industriel brug af de producentsammenslutninger, der er medlemmer af dette udvalg, selv om dette udvalg for det første ikke er blandt de otte økonomiske landbrugsudvalg, der er omtalt i beslutningen, og denne støtte for det andet i modsætning til den finansieringsordning, der er beskrevet i beslutningen, udelukkende blev finansieret af støtte fra Oniflhor og ikke også af frivillige bidrag fra producenterne.

(1) EUT C 364 af 8.10.2018.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. juni 2019 — TopFit e.V. og Daniele Biffi mod Deutscher Leichtathletikverband e.V. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Darmstadt — Tyskland)

(Sag C-22/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - artikel 18 TEUF, 21 TEUF og 165 TEUF - et sportsforbunds reglement - deltagelse i det nationale mesterskab for en amatøratletikudøver, der er statsborger i en anden medlemsstat - forskelsbehandling på grundlag af nationalitet - begrænsning af den frie bevægelighed)

(2019/C 263/11)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Darmstadt

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: TopFit e.V. og Daniele Biffi

Sagsøgt: Deutscher Leichtathletikverband e.V.

Konklusion

Artikel 18 TEUF, 21 TEUF og 165 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for et nationalt sportsforbunds reglement som det i hovedsagen omhandlede, hvorefter en unionsborger, der er statsborger i en anden medlemsstat, og som i adskillige år har haft bopæl i den medlemsstat, hvor dette forbund er etableret, og hvor den pågældende dyrker løb som amatør i kategorien seniorer, ikke kan deltage i disse discipliner i de nationale mesterskaber på lige fod med indenlandske statsborgere eller kun kan deltage heri »uden for placering« eller »uden placering« uden at kunne kvalificere sig til finalen og uden at kunne opnå titlen som national mester, medmindre dette reglement er begrundet i objektive hensyn, der står i forhold til det lovligt forfulgte formål, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 123 af 9.4.2018.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. juni 2019 — Terre wallonne ASBL mod Région wallonne (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Belgien)

(Sag C-321/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 2001/42/EF - vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet - bekendtgørelse - fastsættelse af bevaringsmålsætninger for Natura 2000-netværket som omhandlet i direktiv 92/43/EØF - begrebet »planer og programmer« - forpligtelse til at foretage en miljøvurdering)

(2019/C 263/21)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Terre wallonne ASBL

Sagsøgt: Région wallonne

Konklusion

Artikel 3, stk. 2 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet skal fortolkes således, at en bekendtgørelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorved et organ i en medlemsstat på regionalt plan fastsætter bevaringsmålsætninger for sit Natura 2000-net, der er af vejledende karakter, mens bevaringsmålsætningerne for lokaliteterne er af forskriftsmæssig karakter, ikke er blandt de »planer og programmer« som omhandlet i dette direktiv, for hvilke der er pligt til at gennemføre en vurdering af indvirkningen på miljøet.

(1) EUT C 259 af 23.7.2018.
C 263/13

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 12. juni 2019 — Oro Efectivo SL mod Diputación Foral de Bizkaia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-185/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 401 - princip om afgiftsneutralitet - en virksomheds erhvervelse fra privatpersoner af genstande med et højt indhold af guld eller andre ædelmetaller med henblik på videresalg - afgift på overdragelse af formuegoder)

(2019/C 263/16)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Oro Efectivo SL

Sagsøgt: Diputación Foral de Bizkaia

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem og princippet om afgiftsneutralitet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter virksomheders erhvervelse fra privatpersoner af genstande med et højt indhold af guld eller andre ædelmetaller pålægges en indirekte afgift, der rammer overdragelse af formuegoder, og som er forskellig fra merværdiafgift, når disse genstande er bestemt til erhvervsvirksomheden i de nævnte virksomheder, der med henblik på en omdannelse og derefter genindførsel heraf i handelskredsløbet videresælger dem til virksomheder, som er specialiseret i fremstilling af ingots eller diverse genstande af ædelmetaller.

(1) EUT C 182 af 28.5.2018.
2)

Artikel 5, stk. 6, og artikel 8, stk. 1, i direktiv 2008/48 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, der pålægger kreditgiver at undlade at indgå en kreditaftale, hvis denne efter en kontrol af forbrugerens kreditværdighed ikke med rimelighed kan formode, at sidstnævnte vil være i stand til at overholde de forpligtelser, som følger af den planlagte aftale.
2)

Begrebet »den udstedende judicielle myndighed« som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at det ikke omfatter en medlemsstats anklagemyndigheder, der risikerer direkte eller indirekte at blive underlagt individuel styring eller instruktion fra den udøvende magt, såsom en justitsminister, i forbindelse med vedtagelsen af en afgørelse om udstedelse af en europæisk arrestordre.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 6. juni 2019 — V mod Institut national d'assurances sociales pour travailleurs indépendants (Inasti) og Securex Integrity ASBL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour du travail de Liège — Belgien)

(Sag C-33/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - koordinering af de sociale sikringsordninger - vandrende arbejdstagere - forordning (EF) nr. 883/2004 - overgangsbestemmelser - artikel 87, stk. 8 - forordning (EØF) nr. 1408/71 - artikel 14c, litra b) - arbejdstager, som udøver lønnet beskæftigelse og selvstændig virksomhed i forskellige medlemsstater - undtagelser til princippet om, at én national lovgivning finder anvendelse - dobbelt tilslutning - indgivelse af en ansøgning med henblik på at blive omfattet af den lovgivning, der finder anvendelse i henhold til forordning nr. 883/2004)

(2019/C 263/12)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour du travail de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: V

Sagsøgte: Institut national d'assurances sociales pour travailleurs indépendants og Securex Integrity ASBL

Konklusion

Artikel 87, stk. 8, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 988/2009 af 16. september 2009, skal fortolkes således, at en person, som på datoen for anvendelsen af forordning nr. 883/2004 udøvede lønnet beskæftigelse i en medlemsstat og selvstændig virksomhed i en anden medlemsstat, og som derfor samtidig var underlagt de lovgivninger, der finder anvendelse på området for social sikring i disse to medlemsstater, ikke for at blive omfattet af den lovgivning, der finder anvendelse i henhold til forordning nr. 883/2004, som ændret ved forordning nr. 988/2009, skulle indgive en udtrykkelig anmodning herom.

(1) EUT C 112 af 26.3.2018.
2)

Artikel 1, stk. 1, og artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at et søgsmål som det i hovedsagen omhandlede, hvori der er nedlagt påstand om opløsning af det formueforhold, der følger af et faktisk samlivsforhold, henhører under begrebet »det civil- og handelsretlige område« som omhandlet i nævnte stk. 1 og derfor er omfattet af denne forordnings materielle anvendelsesområde.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. juni 2019 — Compagnie d’entreprises CFE SA mod Région de Bruxelles-Capitale (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Belgien)

(Sag C-43/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 2001/42/EF - vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet - bekendtgørelse - udpegning af et særligt bevaringsområde i henhold til direktiv 92/43/EØF - fastsættelse af bevaringsmålsætninger og visse forebyggende foranstaltninger - begrebet »planer og programmer« - pligt til at foretage en miljøvurdering)

(2019/C 263/13)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Compagnie d’entreprises CFE SA

Sagsøgt: Région de Bruxelles-Capitale

Konklusion

Artikel 3, stk. 2 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet skal fortolkes således, at en bekendtgørelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorved en medlemsstat udpeger et særligt bevaringsområde (SBO) og fastsætter bevaringsmålsætninger samt visse forebyggende foranstaltninger, med forbehold for de undersøgelser, det tilkommer den forelæggende ret at foretage, ikke er omfattet af de »planer og programmer«, for hvilke der er pligt til at gennemføre en vurdering af indvirkningen på miljøet.

(1) EUT C 112 af 26.3.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 5. juni 2019 — Skype Communications Sàrl mod Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-142/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - elektroniske kommunikationsnet og -tjenester - direktiv 2002/21/EF - artikel 2, litra c) - begrebet »elektronisk kommunikationstjeneste« - overføring af signaler - IP-telefonitjeneste (VoIP) til et fastnummer eller mobilnummer - SkypeOut-tjeneste)

(2019/C 263/15)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Skype Communications Sàrl

Sagsøgt: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

Konklusion

Artikel 2, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/140/EF af 25. november 2009, skal fortolkes således, at en softwareproducents levering af en funktionalitet, som tilbyder en »Voice Over Internet Protocol«-tjeneste, der gør det muligt for en bruger at foretage opkald til et fastnet eller mobilnet omfattet af en national telefonnummerplan via det offentlige telefonnet i en medlemsstat fra en terminal, udgør en »elektronisk kommunikationstjeneste« i denne bestemmelses forstand, når leveringen af denne tjeneste dels giver anledning til betaling af producenten, dels indebærer, at den sidstnævnte producent indgår aftaler med udbydere af telekommunikationstjenester, der er behørigt godkendte til at overføre og terminere opkald til det offentlige telefonnet.

(1) EUT C 161 af 7.5.2018.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. juni 2019 — IO mod Inspecteur van de rijksbelastingdienst (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof ’s-Hertogenbosch — Nederlandene)

(Sag C-420/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 9 og 10 - afgiftspligtig person - »selvstændigt« udøvet økonomisk virksomhed - begreb - virksomhed som medlem af bestyrelsen i en stiftelse)

(2019/C 263/23)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof ’s-Hertogenbosch

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IO

Sagsøgt: Inspecteur van de rijksbelastingdienst

Konklusion

Artikel 9 og 10 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at et medlem af bestyrelsen i en stiftelse såsom sagsøgeren i hovedsagen, som — selv om der hverken består noget hierarkisk arbejdstager-arbejdsgiverforhold til denne stiftelses ledelsesorgan eller et sådant til bestyrelsen i nævnte stiftelse for så vidt angår udøvelsen af vedkommendes virksomhed som medlem af denne bestyrelse — hverken handler i eget navn, for egen regning eller under eget ansvar, men handler for samme bestyrelses regning og under dennes ansvar og heller ikke bærer nogen økonomisk risiko som følge af den virksomhed, som vedkommende udøver, idet vedkommende oppebærer et fast honorar, som hverken afhænger af dennes mødedeltagelse eller dennes effektivt udførte arbejdstimer, ikke selvstændigt udøver økonomisk virksomhed.

(1) EUT C 319 af 10.9.2018.