ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
PERSONALERETTENS DOM

(Første Afdeling)

2. december 2008

Sag F-131/07

Barbora Baniel-Kubinova m.fl.

mod

Europa-Parlamentet

»Personalesag – midlertidigt ansatte og hjælpeansatte, der er blevet udnævnt til tjenestemænd på prøve – artikel 10 i bilag VII til vedtægten – ret til dagpenge efter udbetaling af en del af bosættelsespengene«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Barbora Baniel-Kubinova og 13 andre tjenestemænd har nedlagt påstand om annullation af flere afgørelser truffet af Parlamentet om ikke at tildele dem dagpenge i henhold til artikel 10 i bilag VII til vedtægten.

Udfald: Europa-Parlamentet frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – godtgørelse af udgifter – bosættelsespenge – midlertidigt ansatte

(Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 5, stk. 1; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 24)

2. Tjenestemænd – godtgørelse af udgifter – dagpenge – betingelser for tildeling – tjenestemand på prøve, der oppebar bosættelsespenge som midlertidigt ansat – ikke omfattet

(Tjenestemandsvedtægten, art. 71; bilag VII, art. 5 og10; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 24, stk. 1)

1. Fællesskabslovgiver fastsætter i artikel 24 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte en udbetaling af bosættelsespenge til midlertidigt ansatte ud fra den forudsætning, at selv uden den sikkerhed, som udnævnte tjenestemænd har, kan midlertidigt ansatte, hvis forventede tjenesteperiode strækker sig over mindst et år, have et ønske om at integrere sig på fast og varig vis på tjenestestedet. For at kunne afholde de udgifter, som er et resultat af denne integrationsindsats, udbetales bosættelsespengene til midlertidigt ansatte, dog kun delvist i tilfælde af, at den fastsatte ansættelsesperiode er under tre år.

(jf. præmis 20)

2. En umiddelbar sammenligning af artikel 5 og 10 i vedtægtens bilag VII viser, at disse er til hinder for, at en person, som i medfør af artikel 24, stk. 1, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte har oppebåret bosættelsespenge som midlertidigt ansat, senere kan gøre krav på dagpenge, når vedkommende udnævnes til tjenestemand på prøve, uanset overgangen til en ny vedtægtsordning. For så vidt som tildelingen af bosættelsespenge er betinget af, at vedkommende flytter bopælen til den pågældendes tjenestested, kan den pågældende for at få en økonomisk fordel nemlig ikke med føje efterfølgende hævde, at vedkommendes flytning til tjenestestedet er midlertidig i modsætning til den »reelle« bopæl, som befinder sig i dennes hjemland.

Når den pågældende med henblik på at få bosættelsespenge har underskrevet en erklæring på tro og love for at godtgøre beliggenheden af sin bopæl ved tjenestestedet, og til denne erklæring har vedlagt den relevante dokumentation herfor, har administrationen som følge af det tillidsforhold, som skal bestå mellem en institution og dens tjenestemænd, og som følge af almindelig fornuftig forvaltning, ret til at undlade at foretage en ny undersøgelse af den pågældendes bopæl, når den pågældende anmoder om at få tildelt dagpenge.

(jf. præmis 27 og 30)
PERSONALERETTENS DOM

(Anden Afdeling)

25. november 2008

Sag F-53/07

Ivanka Iordanova

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – ansættelse – almindelig udvælgelsesprøve – adgangsbetingelser – afslag på ansøgningen – eksamensbeviser«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Ivanka Iordanova dels har nedlagt påstand om annullation af afgørelse truffet af udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøve EPSO/AST/14/06 om ikke at give hende adgang til prøverne, dels om, at Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for det tab, som hun angiveligt har lidt.

Udfald: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver – adgangsbetingelser – fremlagte eksamensbeviser eller dokumenteret erhvervserfaring

(Tjenestemandsvedtægtens bilag III, art. 1og 5)

Udvælgelseskomitéen for en udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver har ansvaret for i hvert enkelt tilfælde at vurdere, om den enkelte ansøgers eksamensbeviser og dokumenterede erhvervserfaring svarer til det niveau, der kræves i vedtægten og i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Selv om udvælgelseskomitéen er bundet af ordlyden af meddelelsen om udvælgelsesprøven, således som den er blevet offentliggjort, råder den herved over et vidt skøn, og Fællesskabets retsinstanser skal begrænse sig til at efterprøve, at dette skøn ikke er udøvet på grundlag af en åbenbar vildfarelse.

(jf. præmis 34 og 35)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 11. februar 1999, sag T-244/97, Mertens mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 23, og II, s. 91, præmis 44; 13. marts 2002, sag T-139/00, Bal mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 33, og II, s. 139, præmis 35; 28. november 2002, sag T-332/01, Pujals Gomis mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 233, og II, s. 1155, præmis 39-41; 11. maj 2005, sag T-25/03, De Stefano mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 125, og II, s. 573, præmis 34.

Personaleretten: 11. juli 2006, sag F-12/05, Tas mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 79, og II-A-1, s. 285, præmis 39 og 43.
PERSONALERETTENS DOM

(Tredje Afdeling)

8. oktober 2008

Sag F-44/07

Florence Barbin

mod

Europa-Parlamentet

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – procedure for tildeling af point for fortjenester i Europa-Parlamentet – ulovlige retningslinjer i denne procedure – sammenligning af fortjenester«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Florence Barbin har nedlagt påstand om annullation af Europa-Parlamentets afgørelse af 16. oktober 2006 om tildeling af et point for fortjeneste i forfremmelsesåret 2005.

Udfald: Europa-Parlamentet frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43 og 45)

2. Ulovlighedsindsigelse – rækkevidde – anfægtelige retsakter

(Art. 241 EF)

1. Sammenligningen af fortjenester med henblik på tildeling af point for fortjenester til en tjenestemand kan kun ske ved det generaldirektorat, som tjenestemanden er tilknyttet, henset til det begrænsede antal point for fortjeneste, som er til rådighed for hvert generaldirektorat, og henset til, at hver tjenestemand ved et direktorat eller en tjenestegren, der kan komme i betragtning til en forfremmelse, konkurrerer med alle andre tjenestemænd i vedkommendes direktorat eller tjenestegren om et begrænset antal point for fortjeneste. Det generaldirektorat, som er udvalgt til at tildele disse point, er det generaldirektorat, hvortil tjenestemanden har været knyttet i længst tid i løbet af referenceåret.

(jf. præmis 44 og 45)

Henvisning til:

Retten, 8. marts 2006, sag T-289/04, Lantzoni mod Domstolen, Sml. Pers. I-A-2, s. 39, og II-A-2, s. 171, præmis 68 og 69; 27. september 2006, sag T-156/05, Lantzoni mod Domstolen, Sml. Pers. I-A-2, s. 189, og II-A-2, s. 969, præmis 52 og 53.

2. Rækkevidden af en ulovlighedsindsigelse bør begrænses til, hvad der er nødvendigt for løsningen af tvisten. Den generelle retsakt, om hvis lovlighed der rejses indsigelse, skal direkte eller indirekte finde anvendelse på det tilfælde, som er genstand for sagen, og der skal være en direkte retlig forbindelse mellem den anfægtede individuelle beslutning og den pågældende generelle retsakt.

(jf. præmis 61)

Henvisning til:

Domstolen, 31. marts 1965, sag 21/64, Macchiorlati Dalmas mod Den Høje Myndighed, Sml. 1965-1968, s. 43, org.ref.: Rec. s. 227, på s. 245; 13. juli 1966, sag 32/65, Italien mod Rådet og Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 303, org.ref.: Rec. s. 563, på s. 594.

Retten, 26. oktober 1993, forenede sager T-6/92 og T-52/92, Reinarz mod Kommissionen, Sml. II, s. 1047, præmis 57; 3. februar 2000, sag T-60/99, Townsend mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 11, og II, s. 45, præmis 53.

Personaleretten, 28. juni 2006, sag F-19/05, Sanchez Ferriz mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 41, og II-A-1, s. 135, præmis 57.
PERSONALERETTENS DOM

(Tredje Afdeling)

8. oktober 2008

Sag F-81/07

Florence Barbin

mod

Europa-Parlamentet

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2006 – sammenligning af fortjenester«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Florence Barbin har nedlagt påstand om annullation af Europa-Parlamentets afgørelse om ikke at forfremme hende til lønklasse AD12 i forfremmelsesåret 2006.

Udfald: Europa-Parlamentets afgørelse af 20. november 2006 om ikke at forfremme sagsøgeren i forfremmelsesåret 2006 annulleres. Europa-Parlamentet betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – forfremmelse – klage fra en ikke forfremmet ansøger – afslag – fuldstændig mangel på begrundelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2, art. 45 og art. 90, stk. 2)

Ansættelsesmyndigheden er ikke forpligtet til at begrunde afgørelser om forfremmelser over for ikke-forfremmede tjenestemænd, men den er derimod forpligtet til at begrunde sit afslag på en klage, der er indgivet af en ikke-forfremmet tjenestemand. Begrundelsen for denne afgørelse om afslag må antages at falde sammen med begrundelsen for den afgørelse, som klagen var rettet imod, således at undersøgelsen af begrundelsen for afgørelsen og for klagen er sammenfaldende.

En fuldstændig mangel på begrundelse, inden der anlægges sag, kan ikke afhjælpes ved forklaringer, der afgives af den nævnte myndighed efter sagens anlæg. På dette stadium opfylder sådanne forklaringer ikke længere deres funktion, som er at gøre den berørte part i stand til at beslutte, om der er grundlag for at anlægge sag, og for Domstolen at kontrollere, om begrundelsen var korrekt. Hertil kommer, at muligheden for at supplere en fuldstændig mangelfuld begrundelse efter et sagsanlæg ville gøre indgreb i retten til forsvar, idet sagsøgeren ville blive frataget muligheden for anføre sine anbringender over for en begrundelse, som først blev ham bekendt efter sagsanlægget. Princippet om parternes ligestilling for Fællesskabets retsinstanser ville blive berørt.

(jf. præmis 27 og 28)

Henvisning til:

Domstolen, 30. oktober 1974, sag 188/73, Grassi mod Rådet, Sml. s. 1099, præmis 13; 27. oktober 1977, sag 121/76, Moli mod Kommissionen, Sml. s. 1971, præmis 12; 13. april 1978, sag 75/77, Mollet mod Kommissionen, Sml. s. 897, præmis 12; 26. november 1981, sag 195/80, Michel mod Parlamentet, Sml. s. 2861, præmis 22; 7. februar 1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 13 og 15; 23. september 2004, sag C-150/03 P, Hectors mod Parlamentet, Sml. I, s. 8691, præmis 50.

Retten, 12. februar 1992, sag T-52/90, Volger mod Parlamentet, Sml. II, s. 121, præmis 40 og 41; 20. februar 2002, sag T-117/01, Roman Parra mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 27, og II, s. 121, præmis 32; 11. december 2007, sag T-66/05, Sack mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 66, sagen er appelleret til Domstolen, sag C-38/08 P.
PERSONALERETTENS DOM

(Anden Afdeling)

12. marts 2009

Sag F-24/07

Virginie Lafleur Tighe

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – kontraktansatte – ansættelse – indplacering i lønklasse – tidligere selvstændige eksperter – faglig erfaring – eksamensbevis – overensstemmelsescertifikat – formaliteten – ny og væsentlig faktisk omstændighed«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Virginie Lafleur Tighe i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse om at indplacere hende i lønklasse 13, løntrin 1, således som denne afgørelse fremgår af den ansættelseskontrakt, der blev indgået den 22. december 2005.

Udfald: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – frister – ufravigelighed – præklusion – optagelse – betingelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Det er fra underskrivelsen, at en kontrakt, der er indgået mellem en midlertidigt ansat og en institution, udfolder sine virkninger og følgelig bliver bebyrdende for den midlertidigt ansatte, såfremt alle forholdene i kontrakten er fastsat.

De i vedtægtens artikel 90 og 91 fastsatte frister, der sikrer hensynet til retssikkerhedsprincippet, er ufravigelige og skal overholdes af parterne og af Fællesskabets retsinstanser. Kun forekomsten af nye og væsentlige omstændigheder kan begrunde indgivelse af en ansøgning om genbehandling af en afgørelse, såsom en afgørelse om indplacering af en ansat, som ikke er blevet anfægtet inden for de frister, der er fastsat i vedtægtens artikel 90 og 91. For at en omstændighed er »ny«, er det nødvendigt, at hverken sagsøgeren eller administrationen har haft eller har kunnet få kendskab til den pågældende omstændighed på det tidspunkt, hvor den tidligere afgørelse, som er blevet endelig, blev truffet. For at være »væsentlig« skal den pågældende faktiske omstændighed i væsentlig grad kunne ændre sagsøgerens retsstilling, som var grundlaget for den oprindelige ansøgning, der har givet anledning til den tidligere afgørelse, som er blevet endelig.

(jf. præmis 53 og 55-57)

Henvisning til:

Domstolen: 26. september 1985, sag 231/84, Valentini mod Kommissionen, Sml. s. 3027, præmis 14.

Retten i Første Instans: 11. juli 1997, sag T-16/97, Chauvin mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 237, og II, s. 681, præmis 32, 7. februar 2001, sag T-186/98, Inpesca mod Kommissionen, Sml. II, s. 557, præmis 50 og 51, 11. juli 2002, forenede sager T-137/99 og T-18/00, Martínez Páramo m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 119, og II, s. 639, præmis 56, 14. februar 2005, sag T-406/03, Ravailhe mod Regionsudvalget, Sml. Pers. I-A, s. 19, og II, s. 79, præmis 57.

Personaleretten: 19. februar 2008, sag F-49/07, R mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 79, som i øjeblikket verserer for Retten i Første Instans som sag T-156/08 P, 10. juli 2008, sag F-141/07, Maniscalco mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 25.
PERSONALERETTENS DOM

(Tredje Afdeling)

11. december 2008

Sag F-92/07

Pascal Evraets

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2006 – evne til at arbejde på et tredje sprog«

Angående: Søgsmål indgivet i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Pascal Evraets bl.a. har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen om ikke at forfremme ham i forfremmelsesåret 2006.

Udfald: Afgørelsen om ikke at forfremme Pascal Evraets i forfremmelsesåret 2006 annulleres. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger. Rådet for Den Europæiske Union, der er interveneret i sagen til støtte for Kommissionens påstande, bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Retspleje – stævning – formkrav – manglende fremlæggelse af den anfægtede akt

(Statutten for Domstolen, art. 21; procesreglementet for Retten i Første Instans, art. 44, stk. 3-6)

2. Tjenestemænd – forfremmelse – betingelser – påvisning af evne til at arbejde på et tredje sprog

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45, stk. 2, bilag III, art. 7, og bilag XIII, art. 11)

1. Når justitssekretæren, i strid med artikel 44, stk. 6, i procesreglementet for Retten i Første Instans, ikke har anmodet en sagsøger, der ikke har indleveret den anfægtede afgørelse sammen med stævningen, om at berigtige denne, kan Fællesskabets retsinstanser ikke afskære sagsøgeren fra muligheden for berigtigelse derved, at søgsmålet afvises med den begrundelse, at betingelserne i procesreglementets artikel 44, stk. 4, ikke er opfyldt.

(jf. præmis 21)

Henvisning til:

Personaleretten, 5. november 2008, sag F-48/06, Avanzata m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 49 og 50.

2. Vedtægtens artikel 45, stk. 2, som affattet ved forordning nr. 723/2004 om ændring af vedtægten for tjenestemænd og af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, hvorefter der gælder en forpligtelse for tjenestemanden til før sin første forfremmelse at påvise, at vedkommende har evne til at arbejde på et tredje sprog, finder først anvendelse fra det tidspunkt, hvor de fælles gennemførelsesbestemmelser, der vedtages ved fælles aftale mellem institutionerne, træder i kraft.

Da lovgiver under alle omstændigheder i artikel 11 i bilag XIII til vedtægten har udelukket, at artikel 45, stk. 2, kan anvendes på forfremmelser, der finder sted inden den 1. maj 2006, kan bestemmelsen nemlig ikke anvendes, før de nævnte fælles gennemførelsesbestemmelser træder i kraft, under de af lovgiver fastsatte betingelser, dvs. at der foreligger en garanti for en ensartet anvendelse i de forskellige institutioner, og at denne nye vedtægtsforpligtelse knyttes til tjenestemændenes mulighed for at få undervisning i et tredje sprog. En institution kan således ikke anvende denne vedtægtsbestemmelse efter nærmere regler, som den selv fastsætter.

(jf. præmis 35-38)
PERSONALERETTENS DOM

(Første Afdeling)

27. oktober 2009

Sag F-61/07

Gerhard Bauch

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – midlertidigt ansatte – udtrædelsesgodtgørelse – retlig karakter«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Gerhard Bauch har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 9. oktober 2006 om ikke at ændre den attest, som blev udstedt til ham vedrørende de udtrædelsespenge, han modtag i 1994 efter udløbet af hans kontrakt som midlertidigt ansat.

Udfald: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – udtrædelsesgodtgørelse – sammenhæng med retten til alderspension

(Tjenestemandsvedtægten, bilag VIII, art. 11, stk. 1, og art. 12)

2. Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – udtrædelsesgodtgørelse – beregning

1. Selv om udtrædelsespenge ikke som sådan har samme karakter som alderspension, fremgår det af artikel 12 i bilag VII til den tidligere vedtægt, at udtrædelsespenge udbetales til de tjenestemænd eller øvrige ansatte, der ved et månedligt bidrag, som fratrækkes deres løn, er begyndt at optjene alderspensionsrettigheder, men som ikke har ret til at få udbetalt alderspension fra Fællesskaberne, da de ikke har opnået en tjenestetid på mindst ti år eller ikke kan påberåbe sig bestemmelserne i artikel 11, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten i den affattelse, der var gældende indtil den 30. april 2004. Et beløb, der udbetales i henhold til artikel 12, litra b), i bilag VIII til vedtægten, og som udgør et af de to elementer i udtrædelsespengene til midlertidigt ansatte, beregnes i øvrigt på grundlag af de beløb, der indeholdes i disse ansattes grundløn som pensionsbidrag med renter på 3,5% p.a. Det kan derfor ikke hævdes, at udtrædelsespengene ikke har nogen sammenhæng med alderspensionsrettigheder.

(jf. præmis 51-56)

2. Den omstændighed, at udtrædelsespengene udbetales som en godtgørelse til de ansatte, der er begyndt at optjene alderspensionsrettigheder, men som ikke har ret til at få udbetalt sådanne pensionsrettigheder, indebærer ikke nødvendigvis, at udtrædelsespengenes størrelse skal svare til den aktuarmæssige modværdi af de optjente alderspensionsrettigheder.

(jf. præmis 60)
PERSONALERETTENS DOM

(Anden Afdeling)

24. september 2009

Sag F-94/07

Jean Rebizant m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2006 – multiplikationsfaktor – vedtægtens artikel 6, stk. 2 – artikel 9 i bilag XIII til vedtægten – forfremmelsestærskel«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Jean Rebizant, Georges Vlandas og Vinceno Vocino har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at forfremme sagsøgerne til lønklasse AD 13 i forfremmelsesåret 2006.

Udfald: Appellen forkasten. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Annullationssøgsmål – anbringender – anbringende uden betydning





Hvis et anbringende under et annullationssøgsmål ikke kan medføre den annullation, som sagsøgeren har nedlagt påstand om, selv hvis det bygger på et rigtigt grundlag, skal anbringendet anses for at være uden betydning. Når en tjenestemand, som aflønnes via midler fra en af delene i det almindelige budget, således anlægger søgsmål til prøvelse af en afgørelse fra Kommissionen, i henhold til hvilken han ikke er blevet forfremmet, til trods for at han ikke kunne blive forfremmet som følge af, at det samlede antal forfremmelsespoint, som han har optjent, er utilstrækkeligt, må det lægges til grund, at han ikke har en retlig interesse i at opnå annullation af en afgørelse, hvorom det allerede nu med sikkerhed vides, at den ikke ville kunne ændres for hans vedkommende.

(jf. præmis 61 og 62)

Henvisning til:

Domstolen: 21. september 2000, sag C-46/98 P, EFMA mod Rådet, Sml. I, s. 7079, præmis 37 og 38; 30. september 2003, sag C-76/01 P, Eurocoton m.fl. mod Rådet, Sml. I, s. 10091, præmis 52

Retten: 6. juni 2007, sag T-432/04, Parlante mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 0000, og II, s. 0000, præmis 38
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – arbejdsvilkår – tillæg for skifteholds- eller turnustjeneste

(Tjenestemandsvedtægten, art. 56a)

En institutions individuelle afgørelser om ikke at yde tillæg til tjenestemænd, som arbejder inden for rammerne af en skifteholds- eller turnustjeneste, jf. vedtægtens artikel 56a, til tjenestemænd, som udfører en sådan tjeneste, der er påkrævet af hensyn til den telefoncentral, hvortil de er knyttet, skal annulleres, når denne tjeneste er »sædvanlig og permanent«, når nævnte institution desuden i forbindelse med tildelingen af dette tillæg ved individuelle afgørelser truffet på et tidspunkt, der ligger efter førnævnte afgørelser selv stiltiende – men klart – har erkendt, at sagsøgerne opfylder de betingelser, som artikel 56a opstiller for tildelingen heraf, og endelig når det er ubestridt, at sagsøgernes materielle arbejdsvilkår var de samme før og efter ikrafttrædelsesdatoen for de individuelle afgørelser, hvorved de blev tildelt nævnte tillæg.

I denne forbindelse kan det ikke gøres gældende, at vedtægtens artikel 56a ikke finder anvendelse med den begrundelse, at tjenestemændenes skifteholds- eller turnustjeneste ikke følger af formelle afgørelser truffet af denne institution.

Ligeledes kan den omstændighed, at de nævnte tjenestemænd ikke har overarbejdstimer og har en ugentlig arbejdstid, som er mindre end denne institutions normale arbejdstid, ikke rejse tvivl om retten til det i vedtægtens artikel 56a fastsatte tillæg. Denne bestemmelse kræver nemlig ikke, at der udføres overarbejdstimer, eller at der findes en ugentlig arbejdstid, der svarer til nævnte institutions normale arbejdstid. I alle tilfælde, og henset til de personlige og familiemæssige ulemper, som en ugentlig arbejdstid tilrettelagt med skifteholds- eller turnustjeneste medfører, er forskellen på 7,5 timer, som adskiller den normale ugentlige arbejdstid ved denne institution fra den arbejdstid, der er indført for telefoncentralen, ikke urimelig.

(jf. præmis 21-23)