Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – afgørelse, der indeholder et klagepunkt – begrundelsespligt – rækkevidde – ansøgning om godtgørelse af udgifter til lægebehandling

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2)

2. Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – bekræftende akt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 72, stk. 1, art. 90 og 91)

1. En afgørelse om afslag på godtgørelse af udgifter til lægebehandling er tilstrækkeligt begrundet, når tjenestemanden heri informeres om den måde, hvorpå hans ansøgning er blevet behandlet og om de faktiske og retlige forhold, som begrunder en tilbagesøgning fra De Europæiske Fællesskabers fælles sygesikringsordning, selv om tjenestemanden ikke har været adressat for alle de opgørelser, der er udstedt af afregningskontoret. Den omstændighed, at tjenestemanden ikke havde kendskab til sådanne opgørelser forud for modtagelsen af meddelelsen om afslaget, er uden betydning for afgørelsens lovlighed.

Selv i det tilfælde, hvor en sådan afgørelse om afslag er utilstrækkeligt begrundet, skal den desuden og under alle omstændigheder betragtes som indeholdende i det mindste en foreløbig begrundelse, som gør det muligt for institutionen at fremskaffe supplerende oplysninger under sagens behandling og at opfylde sin begrundelsespligt.

(jf. præmis 51, 52 og 54)

Henvisning til:

Retten: 20. september 1990, sag T-37/89, Hanning mod Parlamentet, Sml. II, s. 463, præmis 41 og 44.

2. En afgørelse om afslag på en ansøgning om godtgørelse af lægeudgifter med 100%, som ikke indeholder nye oplysninger i forhold til en identisk ansøgning, som tidligere blev afslået, og som har været genstand for et søgsmål for Fællesskabets retsinstanser, ændrer ikke sagsøgerens retsstilling og udgør derfor ikke en akt, der går ham imod, som omhandlet i vedtægtens artikel 90 og 91.

Selv om det antages, at en sådan afgørelse kan betragtes som en retsakt, der bekræfter den første afgørelse, at den således kan forveksles med denne og i dette omfang kan indeholde et klagepunkt, skal Fællesskabets retsinstanser ved anlæggelse af et søgsmål for disse til prøvelse af denne afgørelse af egen drift fastslå, at søgsmålet har de samme parter, vedrører samme påstand og er baseret på samme anbringender. Under sådanne omstændigheder kolliderer søgsmålet med en indsigelse om litispendens og skal derfor afvises.

(jf. præmis 60 og 61)

Henvisning til:

Domstolen: 17. maj 1973, forenede sager 58/72 og 75/72, Perinciolo mod Rådet, Sml. s. 511, præmis 3-5; 19. september 1985, forenede sager 172/83 og 226/83, Hoogovens Groep mod Kommissionen, Sml. s. 2831, præmis 9.

Retten: 14. juni 2007, sag T-68/07, Landtag Schleswig-Holstein mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 16; 9. juli 2008, forenede sager T-296/05 og T-408/05, Marcuccio mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 47-49; 9. september 2008, sag T-143/08, Marcuccio mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 0000, og II-A-2, s. 0000, præmis 39-41; 9. september 2008, sag T-144/08, Marcuccio mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 0000, og II-A-2, s. 0000, præmis 32-34.

Personaleretten: 25. januar 2008, sag F-80/06, Duyster mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 0000, og II-A-1, s. 0000, præmis 52.