ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte - tilbagesøgning af en ulovlig støtte - anvendelse af national ret - kravet om, at den valgte foranstaltning har samme virkning for konkurrencevilkårene som en tilbagebetaling

2. Traktatbrudssøgsmål - bevis for traktatbruddet - Kommissionens bevisbyrde - tilsidesættelse af forpligtelsen til at tilbagesøge en ulovlig støtte - tilbagesøgningen angiveligt foretaget på anden måde end ved kontant betaling - medlemsstatens informationspligt

(Art. 88, stk. 2, EF og art. 226 EF)

3. Traktatbrudssøgsmål - manglende efterkommelse af en beslutning fra Kommissionen om en statsstøtteforanstaltning - indsigelser - gennemførelsen absolut umulig

(Art. 88, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. Da tilbagesøgning af ulovlig støtte principielt skal ske i henhold til de herfor gældende bestemmelser i national ret, kan den pågældende medlemsstat frit vælge de midler, hvormed den vil opfylde denne forpligtelse, forudsat at de valgte foranstaltninger ikke er til skade for fællesskabsrettens rækkevidde og effektivitet, og at de, hvis ikke de har karakter af en tilbagebetaling ved overdragelse af pengemidler, har samme virkning som denne.

Enhver foranstaltning, der træffes til opfyldelse af en sådan forpligtelse, skal således være egnet til at genoprette de normale konkurrencevilkår, som blev fordrejet ved tildelingen af den ulovlige støtte, den skal kunne identificeres som sådan af Kommissionen og andre interesserede parter, og den skal være ubetinget og anvendes uden ophold.

Dette er ikke tilfældet med en foranstaltning, som dels vedrører usikre, fremtidige forhold, dels er midlertidig.

( jf. præmis 32, 34 og 35, 57-62 )

2. Når Kommissionen anlægger en traktatbrudssag mod en medlemsstat for ikke at have tilbagesøgt en ulovlig støtte, det være sig i medfør af artikel 226 EF eller artikel 88, stk. 2, EF - hvorved det sidstnævnte retsmiddel blot er en variant af traktatbrudssøgsmålet, der er tilpasset de særlige problemer, som opretholdelse af statsstøtte, der er erklæret ulovlig, frembyder for konkurrencen på fællesmarkedet - påhviler det den at godtgøre det hævdede traktatbrud. Kommissionen skal fremlægge de nødvendige oplysninger for Domstolen til efterprøvelse af, om der foreligger et traktatbrud, og kan ikke påberåbe sig nogen form for formodning.

Hvis en medlemsstat bestemmer, at tilbagesøgning af ulovlig støtte skal ske ved andre foranstaltninger end kontant betaling, skal den sørge for, at foranstaltningerne er tilstrækkeligt gennemskuelige, og give Kommissionen de oplysninger, som er nødvendige til efterprøvelse af, at foranstaltningerne er egnede til at gennemføre beslutningen, således at Kommissionen kan sikre sig, at de er egnede til at fjerne den konkurrencefordrejning, som skyldes den pågældende støtte, og fællesskabsretten dermed fuldt ud overholdes.

( jf. præmis 37 og 38, 40, 43 og 44 )

3. Den eneste indsigelse, som en medlemsstat kan gøre gældende over for et af Kommissionen i henhold til artikel 88, stk. 2, EF anlagt traktatbrudssøgsmål, er, at det er absolut umuligt at gennemføre beslutningen korrekt.

( jf. præmis 70 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug - fælles landbrugspolitik - forrang i forhold til traktatens formål på konkurrenceområdet - virkninger med hensyn til anvendelsen af bestemmelser om statsstøtte i en sektor, der er omfattet af en fælles markedsordning

(Art. 36 EF og art. 87 EF til 89 EF)

2. Landbrug - fælles markedsordning - vin - statsstøtte til produkter, der er omfattet af en fælles markedsordning - støtten ikke forenelig med bestemmelserne om denne ordning

(Rådets forordning nr. 822/87 og nr. 1493/1999)

3. Statsstøtte - forbud - undtagelser - Kommissionens skøn - judiciel kontrol - grænser

(Art. 87, stk. 3, EF)

Sammendrag

1. Kommissionen forudsættes ved vurderingen af en statsstøtte i en sektor, hvor der er indført en fælles markedsordning, at undersøge den virkning, en sådan støtte måtte have på den pågældende markedsordnings funktion, eftersom medlemsstaterne er forpligtet til ikke at gøre undtagelser fra ordningen eller i øvrigt tilsidesætte den. En medlemsstats påberåbelse af artikel 87 EF til 89 EF kan med andre ord ikke have forrang i forhold til bestemmelserne i forordningen om oprettelse af den pågældende markedsordning, idet den fælles landbrugspolitiks forrang i forhold til traktatens formål på konkurrenceområdet i øvrigt anerkendes ved artikel 36 EF.

( jf. præmis 31-33 )

2. Cognac er en brændevin, der er undtaget fra listen over landbrugsprodukter, og er derfor ikke blandt de produkter, der reguleres ved den fælles markedsordning for vin. Såfremt de arealer, der er tilplantet med vinstokke af sorten Ugni blanc, hvis udbytte anvendes til fremstilling af en brændevin, der som industrivare derfor ikke afsættes på vinmarkedet, men omstilles til arealer, hvorpå der produceres landvine, der sælges på dette marked, vil mængden af disse vine, der produceres i den pågældende region, nødvendigvis stige, hvilket vil være i strid med formålet om ligevægt mellem produktion og efterspørgsel inden for denne markedsordning. Derfor er nationale støtteordninger, der tilskynder til rydning af vinstokke af sorten Ugni blanc med henblik på at erstatte disse med druesorter, der anvendes til fremstilling af kvalitetslandvine, uforenelige med bestemmelserne om denne ordning.

( jf. præmis 35, 37-39 )

3. Kommissionen har ved anvendelsen af artikel 87, stk. 3, EF et vidt skøn ved vurderingen af de økonomiske og sociale faktorer, der kommer i betragtning på fællesskabsplan. Domstolen kan ved kontrollen med, hvorvidt denne beføjelse udøves retmæssigt, ikke erstatte de kompetente myndigheders skøn med sit eget, men skal begrænse sig til at vurdere, om skønnet er åbenbart urigtigt, eller om det er behæftet med magtfordrejning.

( jf. præmis 41 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne - varemærker - direktiv 89/104 - tegn, der kan udgøre et varemærke - tegn, der ikke kan opfattes visuelt - omfattet - betingelse - tegn, der kan gengives grafisk - dufttegn

(Rådets direktiv 89/104, art. 2)

Sammendrag

$$Artikel 2 i direktiv 89/104 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at et tegn, som ikke i sig selv kan opfattes visuelt, kan udgøre et varemærke, såfremt tegnet kan gengives grafisk, særligt ved brug af figurer, linjer eller skrifttegn, og gengivelsen er klar og præcis, kan stå alene, er let tilgængelig, forståelig, bestandig og objektiv. For så vidt angår dufttegn opfyldes kravet om, at et tegn skal kunne gengives grafisk, ikke ved hjælp af en kemisk formel, en beskrivelse med ord, en deponering af en duftprøve eller en kombination af disse.

( jf. præmis 55 og 73 samt domskonkl. 1 og 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål - Domstolens kompetence - grænser - spørgsmål forelagt i en sammenhæng, som udelukker en hensigtsmæssig besvarelse - spørgsmål, der beror på en hypotetisk fortolkning af andre nationale bestemmelser end den forelæggende rets - afvisning af spørgsmålet uden særlig begrundelse

(Art. 234 EF)

Sammendrag

$$Inden for rammerne af det samarbejde, der i henhold til artikel 234 EF er indført mellem Domstolen og de nationale retter, tilkommer det udelukkende den nationale ret, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retsafgørelse, som skal træffes, at vurdere på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen. Når de stillede spørgsmål vedrører fortolkningen af fællesskabsretten, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at træffe afgørelse herom.

I særlige tilfælde er Domstolen dog af hensyn til efterprøvelsen af sin egen kompetence beføjet til at undersøge de omstændigheder, hvorunder den nationale domstol har forelagt sagen. Den kan således bl.a. afslå at træffe afgørelse, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en hensigtsmæssig besvarelse af de stillede spørgsmål. Det er endvidere ubetinget nødvendigt, for at Domstolen kan foretage en fortolkning af fællesskabsretten, som kan benyttes af den nationale ret, at denne angiver grundene til, at den finder, at en besvarelse af dens spørgsmål er nødvendig for tvistens løsning.

Hvad angår præjudicielle spørgsmål, hvoraf relevansen forudsætter en bestemt fortolkning af national ret, som ikke er den, den forelæggende ret har anlagt, og i henhold til hvilke den nationale rets fortolkning er af hypotetisk karakter, er det særligt nødvendigt at begrunde forelæggelseskendelsen på dette punkt. Sådanne spørgsmål må derfor afvises, såfremt den forelæggende ret ikke forklarer sine grunde til at antage, at den af den anlagte fortolkning er den eneste mulige.

( jf. præmis 31-34, 37-40 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - skattelovgivning - beskatning af selskabers overskud - beskatning som maskeret udbytte af renter, der af et selskab betales som godtgørelse for fremmedkapital fra en selskabsdeltager, som er indehaver af en betydelig del af selskabets kapital, og som ikke har ret til skattegodtgørelse - bestemmelse, som, blandt selskaber, der er selskabsdeltagere, først og fremmest rammer udenlandske moderselskaber - ulovlig - begrundelse - foreligger ikke

(Art. 43 EF)

Sammendrag

$$Artikel 43 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en skattelovgivning i en medlemsstat - hvorefter godtgørelser for fremmedkapital, som et selskab har modtaget fra en selskabsdeltager, herunder selskabets moderselskab, der er indehaver af en betydelig del af selskabets kapital, i visse tilfælde skal betragtes som maskerede udbetalinger af udbytte - kun finder anvendelse på godtgørelser for fremmedkapital, som er modtaget fra en selskabsdeltager, der ikke har ret til selskabsskattegodtgørelse, idet moderselskaber, der er hjemmehørende i medlemsstaten, i langt de fleste tilfælde har ret til skattegodtgørelse, mens udenlandske moderselskaber i almindelighed ikke har det.

En sådan forskellig behandling af hjemmehørende datterselskaber, alt efter hvor deres moderselskabs hjemsted befinder sig, gør det mindre attraktivt for selskaber, der er etableret i andre medlemsstater, at gøre brug af etableringsfriheden, idet de som følge heraf kan give afkald på at erhverve, oprette eller opretholde et datterselskab i den medlemsstat, der har truffet foranstaltningen, og foranstaltningen udgør en hindring for etableringsfriheden, der som udgangspunkt er forbudt i henhold til artikel 43 EF.

En sådan lovgivning kan ikke begrundes i hensynet til risikoen for skatteunddragelse, da den ikke specielt har til formål at udelukke rene konstruktioner, hvis formål er at omgå den nationale skattelovgivning, men generelt tager sigte på enhver situation, i hvilken moderselskabet, uanset af hvilken grund, har hjemsted uden for medlemsstaten, og en sådan situation indebærer ikke i sig selv en risiko for skatteunddragelse. Lovgivningen kan heller ikke begrundes i nødvendigheden af at sikre sammenhængen i beskatningsordningen, da der ikke består en direkte forbindelse mellem den ufordelagtige skattemæssige behandling af et datterselskab af et ikke-hjemmehørende moderselskab og en skattemæssig fordel, som for datterselskabet vil kunne opveje en sådan behandling.

( jf. præmis 27 og 28, 32, 36, 37, 40, 42 og 45 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - punktafgifter - direktiv 92/12 - varer, der omsættes under suspensionsordningen med henblik på udførsel til tredjelande, men som ikke når frem til bestemmelsesstedet - overtrædelse, der anses for at have fundet sted i afgangsmedlemsstaten - muligheden for, at en erhvervsdrivende, der har stillet sikkerhed for betaling af punktafgifterne, kan føre bevis for det modsatte - frist på fire måneder regnet fra datoen for afsendelsen - ulovlig, hvis den er utilstrækkelig til at sikre retten til kontradiktion - den tilsvarende bestemmelse ugyldig i samme omfang

(Rådets direktiv 92/12, art. 20, stk. 3)

Sammendrag

$$Når punktafgiftspligtige varer - inden for rammerne af den ordning, der er fastsat i direktiv 92/12 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed - der omsættes under suspensionsordningen, ikke når frem til deres bestemmelsessted, og det ikke er muligt at fastslå, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden har fundet sted, bestemmer direktivets artikel 20, stk. 3, dels, at denne overtrædelse eller uregelmæssighed anses for at have fundet sted i afgangsmedlemsstaten, som således er kompetent til at inddrive punktafgifterne, og dels at de pågældende inden for en frist på fire måneder fra datoen for varernes afsendelse kan føre bevis for, at omsætningen er foregået forskriftsmæssigt, eller påvise, hvor overtrædelserne eller uregelmæssighederne faktisk har fundet sted.

Denne bestemmelse er ugyldig, for så vidt som den bestemmer, at fristen på fire måneder kan gøres gældende over for en erhvervsdrivende, der har stillet sikkerhed for betaling af punktafgifterne, men som ikke rettidigt har kunnet få kendskab til, at der har fundet en overtrædelse sted i form af manglende afslutning af suspensionsordningen.

Under sådanne omstændigheder opfylder denne frist på fire måneder regnet fra datoen for afsendelsen af de omhandlede varer ikke de krav, som princippet om retten til kontradiktion stiller.

( jf. præmis 47 og 48, 53 og 54 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer - arbejdstagere - ligebehandling - løn - indkomstbeskatning - nationale bestemmelser til undgåelse af dobbeltbeskatning, hvorefter en skattepligtig udelukkes fra at opnå en skattefordel, fordi han i en anden medlemsstat har haft lønindtægt, som er blevet beskattet i den anden medlemsstat, uden at der derved er taget hensyn til hans personlige og familiemæssige forhold - ulovlige - betingelser for at tage hensyn til en sådan situation - krav i henhold til fællesskabsretten - foreligger ikke - grænser

(EF-traktaten, art.48 (efter ændring nu art. 39 EF))

Sammendrag

$$Traktatens artikel 48 (efter ændring nu artikel 39 EF) er til hinder for nationale bestemmelser - uanset om de er optaget i en overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning - hvorefter en skattepligtig med henblik på beregningen af sin indkomstskat i bopælsstaten mister en del af fordelen ved den andel af indkomsten, som er fritaget for beskatning, og en del af sine personlige skattefordele, fordi han i det pågældende år også har haft lønindtægt i en anden medlemsstat, som er blevet beskattet i denne anden medlemsstat, uden at der derved er taget hensyn til hans personlige og familiemæssige forhold.

Fællesskabsretten stiller ikke særlige krav til den måde, hvorpå bopælsstaten skal tage hensyn til en arbejdstagers personlige og familiemæssige forhold i tilfælde, hvor arbejdstageren i et bestemt skatteår har haft indtægter i bopælsstaten og i en anden medlemsstat, for så vidt som bopælsstatens vilkår for, at den tager hensyn til disse forhold, ikke udgør en direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og heller ikke en hindring for udøvelsen af en grundlæggende frihed, der er sikret ved traktaten.

( jf. præmis 110 og 115 samt domskonkl. 1 og 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fælles toldtarif - toldværdi - transaktionsværdi - fastsættelse - indkøbsprovision, som ikke er fratrukket den oplyste værdi, og som ikke er angivet særskilt fra varens salgspris i fortoldningsbegæringen - omfattet

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 29, 32 og 33)

2. Toldunion - toldangivelser - efterfølgende kontrol - ufuldstændig fortoldningsbegæring som følge af en utilsigtet fejl fra klarererens side - toldmyndighedernes revision - endelig karakter

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 78, stk. 3)

Sammendrag

1. Artikel 29, 32 og 33 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at en indkøbsprovision, som indgår i den oplyste toldværdi, og som ikke er angivet særskilt fra varens salgspris i fortoldningsbegæringen, skal anses for at udgøre en del af transaktionsværdien i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i toldkodeksens artikel 29, og er således toldpligtig.

( jf. præmis 17, 25 og domskonkl. 1 )

2. Når toldmyndighederne har accepteret at foretage en revision af en fortoldningsbegæring, og når de har vedtaget en afgørelse, for at »få afklaret situationen« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 78, stk. 3, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, ved at tage hensyn til, at begæringen var ufuldstændig som følge af en utilsigtet fejl fra klarererens side, er det ikke tilladt disse myndigheder at trække denne afgørelse tilbage.

( jf. præmis 24 og 25 samt domskonkl. 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne - varemærker - direktiv 89/104 - ret for indehaveren af et registreret varemærke til at modsætte sig uberettiget anvendelse af varemærket - tegn, der er identisk med varemærket - tegn, der uden ændring eller tilføjelse reproducerer alle de bestanddele, der udgør varemærket, eller som, når det betragtes i sin helhed, udviser forskelle, der er så ubetydelige, at de kan blive overset af en gennemsnitsforbruger - fortolkning, der har gyldighed såvel for direktivets artikel 5, stk. 1, litra a), som for artikel 4, stk. 1, litra a).

[Rådets direktiv 89/104, art. 4, stk. 1, litra a), og art. 5, stk. 1, litra a) og b)]

Sammendrag

$$Artikel 5, stk. 1, litra a), i første direktiv 89/104 om varemærker, som fastlægger, hvornår varemærkeindehaveren kan forbyde tredjemand at gøre brug af tegn, der er identiske med hans mærke, skal fortolkes således, at et tegn er identisk med varemærket, såfremt tegnet uden ændring eller tilføjelse reproducerer alle de bestanddele, der udgør varemærket, eller såfremt tegnet, når det betragtes i sin helhed, udviser forskelle, der er så ubetydelige, at de kan blive overset af en gennemsnitsforbruger, der anses for at være almindeligt oplyst, rimelig opmærksom og velunderrettet.

I modsætning til det nævnte direktivs artikel 5, stk. 1, litra b), som kun finder anvendelse, hvis der på grund af identitet eller lighed mellem tegn og varemærker og mellem de heraf omfattede varer eller tjenesteydelser i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, kræver den nævnte artikel 5, stk. 1, litra a), således ikke bevis for en sådan risiko som betingelse for, at der ydes fuldstændig beskyttelse i tilfælde af identitet mellem tegnet og varemærket såvel som mellem varerne eller tjenesteydelserne. Kriteriet for, at der er identitet mellem tegnet og varemærket, skal derfor fortolkes restriktivt. Det følger således af selve definitionen af identitetsbegrebet, at de to bestanddele, der sammenlignes, på alle punkter er de samme. Den fuldstændige beskyttelse, der sikres i medfør af artikel 5, stk. 1, litra a), såfremt et tegn, der er identisk med varemærket, bruges for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke mærket er registreret, kan i øvrigt ikke udvides ud over de situationer, for hvilke den er blevet fastsat, navnlig ikke til de situationer, hvor der gives den særlige beskyttelse i medfør af stk. 1, litra b).

Eftersom betingelserne for anvendelse af den nævnte artikel 5, stk. 1, litra a), i det væsentlige svarer til betingelserne for anvendelse af det nævnte direktivs artikel 4, stk. 1, litra a), finder den således fastlagte fortolkning af artikel 5, stk. 1, litra a), i øvrigt ligeledes anvendelse på artikel 4, stk. 1, litra a), som bestemmer, at et registreret varemærke kan erklæres ugyldigt, såfremt det er identisk med et ældre varemærke, og de varer eller tjenesteydelser, for hvilke mærket er registreret, er af samme art som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det ældre mærke er beskyttet.

( jf. præmis 40 og 41, 43, 48-54 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø - beskyttelse af vilde fugle - direktiv 79/409 - udlægning af særligt beskyttede områder - medlemsstaternes forpligtelse - forpligtelse til at foretage en endelig og fuldstændig udlægning

(Rådets direktiv 79/409, art. 4)

Sammendrag

$$Artikel 4, stk. 1 og 2, i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til som særligt beskyttede områder at udlægge områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede til beskyttelse af de arter, der er nævnt i direktivets bilag I, og af regelmæssigt tilbagevendende trækfuglearter, som ikke er anført i nævnte bilag, for så vidt angår de pågældende arters yngle-, fjerskifte- og overvintringsområder samt rasteområder inden for deres trækruter.

En fiktiv udlægning af lokaliteter som særligt beskyttede områder ved en beslutning truffet af den berørte medlemsstats kompetente myndigheder, der kan ændres afhængigt af udfaldet af søgsmålene anlagt til prøvelse af beslutningen, kan ikke anses for en gyldig gennemførelse af den forpligtelse til udlægning, der påhviler medlemsstaterne. I øvrigt kan den manglende endelige og fuldstændige udlægning forhindre Kommissionen i at tage passende initiativer i overensstemmelse med direktivets artikel 4, stk. 3, til den samordning, som er nødvendig, for at de særligt beskyttede områder kan udgøre et samlet hele.

( jf. præmis 16 og 17, 19 og 20, 32 og 33 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne - klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter - direktiv 89/665 - klage indgivet af en bydende over den ordregivende myndigheds beslutning om at udelukke ham fra en udbudsprocedure - anbringende om, at udbudsbekendtgørelsen er uforenelig med fællesskabsretten - realitetsbehandling, selv om fristen for at indgive klage over udbudsbekendtgørelsen er overskredet - betingelse - adfærd fra den ordregivende myndigheds side, som har til formål at fratage den bydende muligheden for at udøve de rettigheder, fællesskabsretten tillægger ham

(Rådets direktiv 89/665)

Sammendrag

$$Direktiv 89/665 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, skal fortolkes således, at de kompetente nationale retter - når det er godtgjort, at en ordregivende myndighed ved sin adfærd har gjort det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt for en unionsborger, som berøres af en beslutning truffet af denne ordregivende myndighed om at udelukke ham fra en udbudsprocedure, at udøve de rettigheder, fællesskabsretten tillægger ham - er forpligtet til at realitetsbehandle de anbringender om, at udbudsbekendtgørelsen er uforenelig med fællesskabsretten, som er fremsat til støtte for en klage over den nævnte beslutning, idet retterne i givet fald skal gøre brug af den adgang, de i henhold til national ret har til at undlade at anvende nationale præklusionsregler, som foreskriver, at det, når fristen for at indgive klage over en udbudsbekendtgørelse er overskredet, ikke længere er muligt at påberåbe sig, at en sådan uforenelighed foreligger.

( jf. præmis 66 og domskonkl. )