ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 14. maj 2020 — AGROBET CZ, s.r.o. mod Finanční úřad pro Středočeský kraj (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-446/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - ret til fradrag for indgående moms - overskydende moms - tilbageholdelse af det overskydende beløb efter indledning af en afgiftskontrolprocedure - anmodning om tilbagebetaling af den del af dette overskydende beløb, som vedrører transaktioner, der ikke er omfattet af denne procedure - skatte- og afgiftsmyndighedens afslag)

(2020/C 240/03)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AGROBET CZ, s.r.o.

Sagsøgt: Finanční úřad pro Středočeský kraj

Konklusion

Artikel 179, 183 og 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med princippet om afgiftens neutralitet, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der ikke indeholder en mulighed for, at skatte- og afgiftsmyndigheden inden afslutningen af en afgiftskontrolprocedure vedrørende en angivelse af merværdiafgift (moms), der for en given afgiftsperiode udviser et overskydende beløb, kan tilbagebetale den del af dette overskydende beløb, der vedrører transaktioner, som ikke indgår i denne procedure på tidspunktet for indledningen heraf, forudsat at det ikke er muligt klart, præcist og entydigt at fastsætte, at den overskydende moms, hvis beløb eventuelt kan være lavere end det beløb, der vedrører de transaktioner, som ikke er omfattet af nævnte procedure, vedbliver at bestå uanset udfaldet af proceduren, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 328 af 17.9.2018.
2)

Artikel 184-186 i direktiv 2006/112, sammenholdt med princippet om afgiftsneutralitet, effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, i medfør af hvilken en afgiftspligtig person, der har foretaget fradrag for indgående moms af varer eller tjenester, der er blevet benyttet såvel til transaktioner, der giver ret til fradrag, som til transaktioner, der ikke giver ret til fradrag, efter den omsætningsbaserede metode, nægtes muligheden for — efter fastsættelsen af den endelige pro rata-sats i medfør af direktivets artikel 175, stk. 3 — at regulere disse fradrag efter den metode, hvor der tages hensyn til benyttelsen, i en situation, hvor: — den pågældende medlemsstat i medfør af nævnte direktivs artikel 173, stk. 2, litra c), tillader afgiftspligtige personer at foretage momsfradrag under hensyn til, om samtlige eller en del af varerne og ydelserne er blevet benyttet i forbindelse med transaktioner, der giver ret til fradrag, eller til transaktioner, der ikke giver ret til fradrag — den afgiftspligtige person på det tidspunkt, hvor den pågældende valgte fradragsmetode, i god tro var uvidende om, at en transaktion, som den pågældende anså for at være fritaget, faktisk ikke var fritaget — den almindelige forældelsesfrist, der er fastsat i national ret med henblik på at foretage regulering af fradrag, endnu ikke er udløbet, og — ændringen af fradragsmetoden gør det muligt med størst mulig præcision at fastsætte, hvilken del af momsen, som vedrører transaktioner, der giver ret til fradrag.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. maj 2020 — LG m.fl. mod Rina SpA og Ente Registro Italiano Navale (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Genova — Italien)

(Sag C-641/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - civilretligt samarbejde - forordning (EF) nr. 44/2001 - artikel 1, stk. 1 - begreberne »det civil- og handelsretlige område« og »administrative anliggender« - anvendelsesområde - skibsklassifikations- og certificeringsselskabers aktiviteter - handlinger, der er udført jure imperii, og handlinger, der er udført jure gestionis - prærogativer som offentlig myndighed - retslig immunitet)

(2020/C 240/12)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Genova

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: LG m.fl.

Sagsøgte: Rina SpA og Ente Registro Italiano Na

Konklusion

Artikel 1, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at et erstatningssøgsmål anlagt mod privatretlige juridiske personer, der udøver virksomhed inden for skibsklassifikation og -certificering på vegne af og efter bemyndigelse fra en tredjestat, falder ind under begrebet »det civil- og handelsretlige område« som omhandlet i denne bestemmelse og derfor er omfattet af denne forordnings anvendelsesområde, for så vidt som denne virksomhed ikke udøves i kraft af prærogativer som offentlig myndighed i EU-rettens forstand, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Princippet i den folkeretlige sædvaneret om retslig immunitet er ikke til hinder for, at den nationale ret, som skal pådømme sagen, udøver den retslige kompetence, der er fastsat i den nævnte forordning, i en tvist vedrørende et sådant søgsmål, når denne ret fastslår, at sådanne organisationer ikke har gjort brug af prærogativer som offentlig myndighed i folkerettens forstand.

(1) EUT C 25 af 21.1.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. maj 2020 — Dong Yang Electronics Sp. z o.o. mod Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu — Polen)

(Sag C-547/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 44 - gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 - artikel 11, stk. 1 - levering af tjenesteydelser - afgiftsmæssigt tilknytningssted - begrebet »fast forretningssted« - momspligtig - datterselskab i en medlemsstat, hvis moderselskab er etableret i en tredjestat)

(2020/C 240/04)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dong Yang Electronics Sp. z o.o.

Sagsøgt: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

Konklusion

Artikel 44 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2008/8/EF af 12. februar 2008, samt artikel 11, stk. 1, og artikel 22, stk. 1, i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 af 15. marts 2011 om foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at en tjenesteyder af det blotte forhold, at et selskab med hjemsted i en tredjestat ejer et datterselskab på en medlemsstats område, ikke kan udlede, at der foreligger et fast forretningssted for det førstnævnte selskab på det nævnte område, og at denne tjenesteyder med henblik på en sådan vurdering ikke er forpligtet til at forhøre sig om kontraktforholdet mellem de to enheder.

(1) EUT C 44 af 4.2.2019.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 30. april 2020 — DHL Logistics (Slovakia) spol. s r. o. mod Finančné riaditeľstvo SR (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Krajský súd v Trnave — Slovakiet)

(Sag C-810/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EØF) nr. 2658/87 - toldunion og fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - underposition 8525 80 91 - digitalkameraer - videokameraer - digitalt videokamera, der kan optage og lagre stillbilleder og videosekvenser med en opløsning, der er lavere end 800 × 600 pixels)

(2020/C 240/18)

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Krajský súd v Trnave

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DHL Logistics (Slovakia) spol. s r. o.

Sagsøgt: Finančné riaditeľstvo SR

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, i den affattelse, der følger af henholdsvis Kommissionens forordning (EF) nr. 1031/2008 af 19. september 2008, Kommissionens forordning (EF) nr. 948/2009 af 30. september 2009, Kommissionens forordning (EU) nr. 861/2010 af 5. oktober 2010, Kommissionens forordning (EU) nr. 1006/2011 af 27. september 2011 og Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 927/2012 af 9. oktober 2012, skal fortolkes således, at digitale videokameraer med to funktioner, nemlig at optage og lagre såvel stillbilleder som videosekvenser, skal tariferes i denne nomenklaturs underposition 8525 80 91 som »[v]ideokameraer«, skønt disse kameraer for så vidt angår videosekvenserne kun gør det muligt at optage sekvenser med en billedopløsning, der er lavere end 800 × 600 pixels, for så vidt som disse digitale videokameraers hovedfunktion er at optage og lagre sådanne sekvenser, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 82 af 4.3.2019.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 30. april 2020 — A mod B (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein oikeus — Finland)

(Sag C-772/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - varemærker - direktiv 2008/95/EF - artikel 5, stk. 1 - artikel 5, stk. 3, litra b) og c) - varemærkekrænkelse - begrebet »erhvervsmæssig brug« - vare, der er overgået til fri omsætning - import - opbevaring - oplagring af varer med henblik på markedsføring - eksport)

(2020/C 240/16)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A

Sagsøgt: B

Konklusion

Artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, sammenholdt med dette direktivs artikel 5, stk. 3, litra b) og c), skal fortolkes således, at en person, der ikke udøver en erhvervsmæssig aktivitet som professionel, som modtager varer, der tydeligvis ikke er beregnet til privat brug, bringer dem i fri omsætning i en medlemsstat og opbevarer disse, hvilke varer er blevet sendt til den pågældendes adresse fra et tredjeland, og hvorpå der uden indehaverens samtykke er anbragt et varemærke, skal anses for at gøre erhvervsmæssig brug af varemærket som omhandlet i den første af disse bestemmelser.

(1) EUT C 72 af 25.2.2019.
2)

EU-retten skal fortolkes således, at et luftfartsselskab, der direkte eller gennem sine repræsentanter i lufthavnen i afgangsmedlemsstaten afviser en passager med henvisning til en afgørelse fra bestemmelsesmedlemsstatens myndigheder om at nægte vedkommende indrejse, ikke kan anses for at handle som en forlængelse af staten, således at den skadelidte passager ved en ret i afgangsmedlemsstaten ikke kan gøre afgørelse nr. 565/2014 gældende over for dette luftfartsselskab med henblik på at opnå erstatning for tilsidesættelsen af vedkommendes ret til indrejse på bestemmelsesmedlemsstatens område uden at have et visum udstedt af sidstnævnte medlemsstat.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 30. april 2020 — Société Générale S.A. mod Agenzia delle Entrate — Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia — Italien)

(Sag C-565/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 63 TEUF - frie kapitalbevægelser - afgift på finansielle transaktioner - transaktioner vedrørende afledte finansielle instrumenter med et underliggende værdipapir, som er udstedt af et selskab, der er hjemmehørende i beskatningsmedlemsstaten - afgift skyldig, uanset hvor transaktionen indgås - administrative og angivelsesmæssige forpligtelser)

(2020/C 240/06)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione Tributaria Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société Générale S.A.

Sagsøgt: Agenzia delle Entrate — Direzione Regionale Lombardia Ufficio Contenzioso

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter finansielle transaktioner, som involverer afledte finansielle instrumenter, pålægges en afgift, der påhviler parterne i transaktionen, uanset hvor transaktionen er indgået, og i hvilken stat disse parter og en eventuel mellemmand er hjemmehørende, i tilfælde, hvor disse instrumenter har et underliggende værdipapir, der er udstedt af et selskab, som er hjemmehørende i denne medlemsstat. De administrative og angivelsesmæssige forpligtelser, der ledsager denne afgift, som påhviler de ikke-hjemmehørende enheder, må imidlertid ikke gå videre, end hvad der er nødvendigt for at inddrive den nævnte afgift.

(1) EUT C 436 af 3.12.2018.
2)

Artikel 49 TEUF og 54 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som bevirker, at et moderselskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat, tvinges til at opløse en eksisterende vertikale sambeskatning mellem et af sine datterselskaber og et vist antal af sine hjemmehørende datterselskaber på lavere niveauer for at give dette datterselskab mulighed for at foretage en horisontal sambeskatning med andre hjemmehørende datterselskaber til dette moderselskab, selv om det konsoliderende, hjemmehørende datterselskab forbliver det samme, og opløsningen af den vertikale sambeskatning inden udløbet af sambeskatningens minimumsvarighed, der er fastsat i national ret, medfører en berigtigende individuel beskatning af de pågældende selskaber.
2)

Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vnesheconombank) bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. juni 2020 — Den Franske Republik mod Europa-Parlamentet

(Sag C-92/18) (1)

(Annullationssøgsmål - regler for institutionerne - protokol om fastlæggelse af hjemstedet for Den Europæiske Unions institutioner og for visse af Unionens organer, kontorer, agenturer og tjenester - Europa-Parlamentet - begrebet »budgetmøderækken«, der afholdes i Strasbourg (Frankrig) - artikel 314 TEUF - udøvelse af budgetkompetencen under en yderligere plenarmøderække i Bruxelles (Belgien))

(2020/C 279/02)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Den Franske Republik (først ved E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, J.-L. Carré, F. Alabrune, D. Colas og B. Fodda, derefter ved E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, A. Daly og J.-L. Carré, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved R. Crowe, U. Rösslein og S. Lucente, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Storhertugdømmet Luxembourg (først ved D. Holderer, C. Schiltz og T. Uri, derefter ved C. Schiltz og T. Uri, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Europa-Parlamentet frifindes.

2) Den Franske Republik bærer sine egne omkostninger og betaler de af Parlamentet afholdte omkostninger.

3) Storhertugdømmet Luxembourg bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 44 af 4.2.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 2. juli 2020 — SC Terracult SRL mod Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara –Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Arad — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Juridice 5 og ANAF Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara Serviciul de Soluţionare a Contestaţiilor (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Timişoara — Rumænien)

(Sag C-835/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - berigtigelse af en faktura - fejlagtigt faktureret afgift - tilbagebetaling af uretmæssigt betalt afgift - ordning for omvendt betalingspligt af moms - transaktioner, der vedrører en afgiftsperiode, som allerede har været genstand for en afgiftskontrol - afgiftsmæssig neutralitet - effektivitetsprincippet - proportionalitet)

(2020/C 279/08)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Timişoara

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC Terracult SRL

Sagsøgte: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara –Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Arad — Serviciul Inspecţie Fiscală Persoane Juridice 5 og ANAF Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Timişoara Serviciul de Soluţionare a Contestaţiilor

Konklusion

Bestemmelserne i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2013/43/EU af 22. juli 2013, samt princippet om afgiftsneutralitet, effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning eller en national administrativ praksis, som ikke gør det muligt for en afgiftspligtig person, der har foretaget transaktioner, med hensyn til hvilke det senere har vist sig, at de henhører under ordningen for omvendt betalingspligt af merværdiafgift (moms), at berigtige fakturaerne vedrørende disse transaktioner og at påberåbe sig disse ved berigtigelse af en tidligere afgiftsansættelse eller ved indgivelse af en ny afgiftsansættelse, som tager den således foretagne berigtigelse i betragtning, med henblik på at opnå tilbagebetaling af moms, som uretmæssigt er faktureret til og opkrævet hos denne afgiftspligtige person, med den begrundelse, at den periode, hvor nævnte transaktioner blev foretaget, allerede har været genstand for en afgiftskontrol, på baggrund af hvilken den kompetente skatte- og afgiftsmyndighed udstedte en afgiftsansættelse, der er blevet endelig, idet den ikke blev anfægtet af nævnte afgiftspligtige person.

(1) EUT C 131 af 8.4.2019.
1)

Artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal s således, at bestemmelsen er til hinder for en national retspraksis, hvorefter en arbejdstager, som er blevet ulovligt afskediget og derefter genansat i sin stilling i overensstemmelse med national lovgivning som følge af ophævelsen af afskedigelsen ved en retsafgørelse, ikke har ret til årlig betalt ferie for perioden mellem afskedigelsen og dennes genansættelse med den begrundelse, at denne arbejdstager i denne periode ikke har udført et faktisk arbejde for arbejdsgiveren.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. juni 2020 — ratiopharm GmbH mod Novartis Consumer Health GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-786/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af folkesundheden - det indre marked - humanmedicinske lægemidler - direktiv 2001/83/EF - reklame - artikel 96 - uddeling af gratis lægemiddelprøver forbeholdt personer, som er beføjet til at ordinere lægemidler - apotekeres udelukkelse fra uddeling - gælder ikke for uddeling af gratis prøver af lægemidler, der ikke er receptpligtige - virkninger for medlemsstaterne)

(2020/C 271/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ratiopharm GmbH

Sagsøgt: Novartis Consumer Health GmbH

Konklusion

Artikel 96, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke tillader lægemiddelvirksomheder gratis at uddele prøver af receptpligtige lægemidler til apotekere. Den nævnte bestemmelse er derimod ikke til hinder for gratis uddeling af prøver af ikke-receptpligtige lægemidler til apotekere.

(1) EUT C 112 af 25.3.2019.
1)

Ungarn har med vedtagelsen af bestemmelserne i a külföldről támogatott szervezetek átláthatóságáról szóló 2017. évi LXXVI. törvény (lov nr. LXXVI af 2017 om gennemsigtighed for organisationer, der modtager udenlandsk støtte), som pålægger visse kategorier af civilsamfundsorganisationer, der direkte eller indirekte modtager udenlandsk støtte, der overstiger en nærmere bestemt tærskel, forpligtelser til registrering, anmeldelse og offentliggørelse, og som fastsætter en mulighed for at anvende sanktioner over for organisationer, der ikke opfylder disse forpligtelser, indført diskriminerende og ubegrundede restriktioner for udenlandske donationer til civilsamfundsorganisationer og dermed tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 TEUF og artikel 7, 8 og 12 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
C 271/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 11. juni 2020 — Europa-Kommissionen mod Dôvera zdravotná poist'ovňa a.s., Den Slovakiske Republik og Union zdravotná poisťovňa a.s.

(Forenede sager C-262/18 P og C-271/18 P) (1)

(Appel - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - social sikringsordning - sygeforsikringsselskaber - begreberne »virksomhed« og »økonomisk aktivitet« - socialt formål - solidaritetsprincippet - statskontrol - helhedsbedømmelse - mulighed for at efterstræbe overskud - subsidiær konkurrence med hensyn til kvaliteten og udbuddet af sygeforsikringsydelser)

(2020/C 271/03)

Processprog: engelsk

Parter

(Sag C-262/18)

Appellant: Europa-Kommissionen (ved F. Tomat og P.-J. Loewenthal, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for appellanten: Republikken Finland (ved S. Hartikainen, som befuldmægtiget)

De øvrige parter i appelsagen: Dôvera zdravotná poisťovňa a.s. (ved advocaten F. Roscam Abbing, A. Pliego Selie og O.W. Brouwer), Den Slovakiske Republik (ved M. Kianička, D. Kaiserová og B. Ricziová, som befuldmægtigede) og Union zdravotná poisťovňa a.s (ved advocaten A.M. ter Haar, A. Kleinhout og J.K. de Pree)

(Sag C-271/18)

Appellant: Den Slovakiske Republik (ved M. Kianička, D. Kaiserová og B. Ricziová, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for appellanten: Republikken Finland (ved S. Hartikainen, som befuldmægtiget)

De øvrige parter i appelsagen: Dôvera zdravotná poisťovňa a.s. (ved advocaten F. Roscam Abbing, A. Pliego Selie og O.W. Brouwer), Europa-Kommissionen (ved F. Tomat og P.-J. Loewenthal, som befuldmægtigede) og Union zdravotná poisťovňa a.s. (ved advocaten A.M. ter Haar, A. Kleinhout og J.K. de Pree)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 5. februar 2018, Dôvera zdravotná poisťovňa mod Kommissionen (T-216/15, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:64), ophæves.

2) Europa-Kommissionen frifindes.

3) Dôvera zdravotná poisťovňa a.s. bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger i forbindelse med nærværende appelsager og sagen ved Retten. Derudover betaler Dôvera zdravotná poisťovňa Den Slovakiske Republiks omkostninger i forbindelse med nærværende appelsager.

4) Den Slovakiske Republik bærer sine egne omkostninger i forbindelse med sagen ved Retten.

5) Union zdravotná poisťovňa a.s. bærer sine egne omkostninger i forbindelse med nærværende appelsager og sagen ved Retten.

6) Republikken Finland bærer sine egne omkostninger i forbindelse med nærværende appelsager.

(1) EUT C 231 af 2.7.2018.

EUT C 259 af 23.7.2018.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. juni 2020 — straffesag mod JI (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy w Słupsku — Polen)

(Sag C-634/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - rammeafgørelse 2004/757/RIA - mindsteregler for gerningsindholdet i strafbare handlinger i forbindelse med ulovlig narkotikahandel og straffene herfor - artikel 2, stk. 1, litra c) - artikel 4, stk. 2, litra a) - begrebet »store mængder narkotika« - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - ligebehandling - artikel 20 og 21 - det strafferetlige legalitetsprincip - artikel 49)

(2020/C 271/06)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy w Słupsku

Part i hovedsagen

JI

Procesdeltager: Prokuratura Rejonowa w Słupsku

Konklusion

Artikel 4, stk. 2, litra a), i Rådets rammeafgørelse 2004/757/RIA af 25. oktober 2004 om fastsættelse af mindsteregler for gerningsindholdet i strafbare handlinger i forbindelse med ulovlig narkotikahandel og straffene herfor, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, litra c), deri, og artikel 20, 21 og 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at en medlemsstat kvalificerer både besiddelse af en stor mængde narkotika eller psykotrope stoffer til personligt forbrug og med henblik på narkotikahandel som en strafbar handling, samtidig med, at den overlader fortolkningen af begrebet »stor mængde narkotika eller psykotrope stoffer« til de nationale retters skøn fra sag til sag, for så vidt som denne fortolkning er rimeligt forudsigelig

(1) EUT C 65 af 18.2.2019.