DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:F:2010 :160 1PERSONALERETTENS DOM
(Anden Afdeling)
9. december 2010
Sag F-88/08
Monique Vandeuren
mod
Det E uropæiske E r h v er vsuddannelsesinstitut (E T F )
»Personalesag — personale ved Det Europæiske E rhvervsuddannelsesinstitut — midlertidigt ansat — 
kontrakt på ubestemt tid — afskedigelse — krav om gyldig begrundelse — stillingsnedlæggelse — 
omsorgspligt — forflyttelse«
Angående:Søgsmål anlagt i h enhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved M onique Vandeuren har 
nedlagt påstand om a nnullation a f ETF’s afgørelse af 23. oktober 2007 o m a t opsige 
hendes arbejdskontrakt me d virkning fra den 31. august 2008 , samt påstand om, at ETF 
tilpligtes at betale erstatning for økono misk og ikke-økono misk skade.
Udfald: Afgørelsen af 23. oktober 2007 o m afskedigelse af Monique Vandeuren annulleres. I øvrigt 
frifindes sagsøgte. ETF betaler sagens omkostninger.
Samm endrag
1. Tjenestemænd — søgsmål — anbringender
2. Tjenestemænd — midlertidigt a nsatte — opsigelse a f en ko ntrakt på u bestemt tid — 
indskrænkning af et unionsagenturs aktivitetsområde — pligt til at undersøge m uligheden for at 
forflytte den berørte tjenestemand
3. Tjenestemænd — institutionernes a nsvar uden for ko ntraktforhold — skade f orvoldt ved u lovlig 
afskedigelse — erstatning for ikke-økonomisk skade — betingelser
1. Den omstændighed, at princippet om g od forvaltningsskik ikke i ndebærer, at enkeltpersoner 
tillægges rettigheder, me d undtagelse af de situationer, hvor dette princip er udtryk for en særlig 
rettighed, me dfører ikke, at et anbringende eller et led i e t anbringende, som ve drører tilsidesættelsen 
af dette princip, ikke ka n antages til realitetsbehandling me d den virkning, at de argumenter, der er 
anført til støtte for dette anbringende eller det nævnte anbringendes led, ikke ka n tages i b etragtning. 
Det er nemlig først ved realitetsbehandlingen af disse ar gumenter, at det er muligt at afgøre, om 
administrationen eve ntuelt har tilsidesat en særlig rettighed, der er udtryk for princippet om g od 
forvaltningsskik.
(jf. præmis 40)
2 ECLI:EU:F:2010 :160SAMM ENDR AG—SAGF-88/08
VANDEUREN M ODETF
2. Den omstændighed, at der foretages en indskrænkning af et unionsagenturs aktivitetsområde, kan 
anses for at udgøre en gyldig begrundelse for at afskedige en ansat, me d hvem d er er indgået en 
kontrakt på ubestemt tid, dog forudsat at det pågældende agentur ikke råd er over en stilling, som den 
berørte ansatte ka n overflyttes til. Det er ku n i d ette sidstnævnte tilfælde, at en afskedigelse, der er 
begrundet i, at det berørte agenturs aktivitetsområde er blevet indskrænket, er berettiget.
Det er i d enne henseende uden betydning, at der i d e interne bestemme lser er fastsat særlige 
udvælgelsesprocedurer vedrørende intern forflyttelse af ansatte, når der opstår ledige stillinger. Inden 
der gives me ddelelse om e n ledig stilling me d henblik på at besætte en stilling ve d en intern 
forflyttelse, har ad ministrationen nemlig altid m ulighed for af egen dri ft at træffe afgørelse om 
forflyttelse i t jenestens interesse uden derved at tilsidesætte ligebehandlingsprincippet, eftersom d e 
ansatte, der forflyttes som følge af administrationens afgørelse, ikke b efinder sig i d en samme s ituation 
som de ansatte, der ansøger om at blive forflyttet. Den omstændighed, at der er vedtaget supplerende 
foranstaltninger, er tillige u den b etydning. Selv o m ve dtagelsen a f sådanne foranstaltninger 
uomtvisteligt bidrager til, at et agentur opfylder sin omsorgspligt, ka n denne omstændighed ikke 
fritage den ko mpe tente myndighed fra at støtte sine afgørelser om afskedigelse på gyldige grunde.
Det følger heraf, at inden et unionsagentur afskediger en ansat, me d hvem d er er indgået en kon trakt 
på ubestemt tid, på grund af, at de opgaver, som den ansatte varetager, ikke l ængere skal udføres, eller 
skal udføres af en anden enhed, har agenturet pligt til at undersøge, om den berørte ka n flyttes til en 
anden ledig stilling eller en stilling, som forventes at blive o prettet inden for kort tid bl.a. i forbindelse 
med, at agenturet tildeles ny beføjelser.
Administrationen har i f orbindelse me d denne undersøgelse pligt til at foretage en afvejning af 
tjenestens interesse i a t ansætte den pe rson, som er bedst egnet til at besætte den ledige stilling eller 
den stilling, som forventes at blive o prettet inden for ko rt tid, over for den interesse, som en ansat, 
der risikerer afskedigelse, har. For at opfylde denne forpligtelse skal ad ministrationen inden for 
ramme rne af sin skønsbeføjelse tage hensyn til forskellige kri terier, herunder bl.a. stillingens kra v 
henset til den ansattes kv alifikationer og potentiale, om d et fremgår a f den b erørte ansattes 
ansættelseskontrakt, a t den pågældende er ansat på ubestemt tid, den ansattes bedømme lsesrapporter 
samt den ansattes alder, anciennitet i tjenesten og det antal år, som d en ansatte mangler at bidrage, 
før vedkomme nde er pensionsberettiget.
(jf. præmis 60-64)
Henvisning til:
Personaleretten: 25. januar 2007 , sag F-55/06, de Albuquerque mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-I, s. 35, og II-A-1, 
s. 183, præmis 93 o g 94; 24. april 2008 , sag F-74/06, Longinidis mod Cedefop, Sml. Pers. I-A-I, s. 125, og II-A-1, 
s. 655, præmis 138
3. Selv om enhver afskedigelse i s ig selv hos tjenestemanden ka n fremkalde en følelse af afvisning, 
frustration o g usikkerhed me d hensyn til fremtiden, kan den omstændighed, at Unionens retsinstanser 
har fastslået, at en afskedigelse er ulovlig, ikke a utomatisk indebære et kra v på erstatning for 
ikke-økono misk skade. Det er nemlig ku n, når d er foreligger særlige omstændigheder, at det ka n 
fastslås, at en arbejdsgivers handlinger har påvirket en ansat på det moralske p lan på en måde, der går 
ud over, hvad en afskediget person no rmalt føler, navnlig når ar bejdsgiveren har anført grunde, som er 
udtryk for en vurdering af den ansattes evner eller adfærd, som ka n være sårende.
(jf. præmis 73)
Henvisning til:
Retten: 12. december 2000 , sag T-233/99, Dejaiffe mod KHIM, Sml. Pers. I-A, s. 227, og II, s. 1267 , præmis 91