Appel iværksat den 15. august 2018 af Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 29. maj 2018 i sag T-577/15 — Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez mod EUIPO — Núcleo de comunicaciones y control, S.L.

(Sag C-534/18 P)

(2019/C 16/34)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Xabier Uribe-Etxebarría Jiménez (ved abogada M. Esteve Sanz)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Núcleo de comunicaciones y control, S.L.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves, for så vidt som den forkaster appellantens første anbringende, og for så vidt som den delvis forkaster appellantens tredje anbringende i søgsmålet for Retten.

— Appellanten gives medhold i de påstande, der blev nedlagt vedrørende første anbringende og, subsidiært, vedrørende tredje anbringende for Retten.

— EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale alle de af appellanten afholdte omkostninger i sagen for Retten og i den foreliggende sag.

Anbringender og væsentligste argumenter

Det første appelanbringende , som består af seks led, vedrører den appellerede doms begrundelse, hvorved Retten med henvisning til, at det var med rette, at appelkammeret ved EUIPO afviste den supplerende klagebegrundelse, som appellanten rettidigt havde indgivet til appelkammeret, forkastede det første anbringende i søgsmålet for Retten vedrørende tilsidesættelsen af artikel 63, stk. 1, artikel 64, stk. 1, og artikel 76, stk. 1, i forordning (EF) nr. 207/2009 (1) ved appelkammerets afgørelse.

Med det første led i det første anbringende gøres det gældende, at Retten har tilsidesat artikel 36 i statutten for Domstolen og artikel 81 i Rettens procesreglement, idet den har tilsidesat begrundelsespligten ved ikke i den appellerede dom at have taget stilling til det argument, som appellanten fremførte under retsmødet, om, at EUIPO’s argumentation i svarskriftet ikke kunne antages til realitetsbehandling.

Med det andet led i det første anbringende gøres det gældende, i) at Retten har tilsidesat artikel 36 i statutten for Domstolen og artikel 81 i Rettens procesreglement ved ikke at have overholdt pligten til af egen drift at konstatere, at den anfægtede afgørelse savnede en begrundelse for, hvorfor der ikke blev taget hensyn til appellantens anmodning om en fornyet vurdering af det bevis for brug, som var fremlagt for annullationsafdelingen, og ii) at Retten har tilsidesat appellantens ret til forsvar ved i den appellerede dom at have taget de anbringender til følge, som ex novo blev fremført i svarskriftet fra EUIPO, i stedet for af egen drift at konstatere, at appelkammerets afgørelse var mangelfuldt begrundet, og iii) at Retten har gengivet de faktiske omstændigheder urigtigt ved i den appellerede dom at anføre, at appelkammeret med rette kunne afvise appellantens klagebegrundelse, på trods af at appelkammeret ikke afviste denne begrundelse.

Med det tredje led i det første anbringende gøres det gældende, at der er foretaget en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og nærmere bestemt af de udtalelser, der fremgår af de klagebegrundelser (den første og den supplerende), som appellanten indgav til appelkammeret ved EUIPO.

Med det fjerde led i det første anbringende gøres det gældende, at Retten har tilsidesat artikel 63, stk. 1, artikel 64, stk. 1, artikel 76, stk. 1, og artikel 57, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009 ved i den appellerede dom at have anlagt en forkert fortolkning af disse bestemmelser og derved anerkendt, at appelkammeret ved EUIPO kunne undlade at tage stilling til en påstand, som appellanten havde nedlagt, og som blev drøftet for appelkammeret.

Med det femte led i det første anbringende gøres det gældende, at Retten har tilsidesat artikel 64 i forordning (EF) nr. 207/2009, for så vidt som den i den appellerede dom finder, at når spørgsmålet om reel brug ikke udtrykkeligt rejses for appelkammeret, udgør det ikke et retligt spørgsmål, som nødvendigvis skal behandles af kammeret med henblik på løsning af den tvist, der er indbragt for det.

Med det sjette led i det første anbringende gøres det gældende, at Retten har tilsidesat artikel 64 og 60 i forordning (EF) 207/2009 og regel 49, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 (2) ved at anvende retspraksis vedrørende sidstnævnte to bestemmelser, som vedrører klagers antagelse til realitetsbehandling ved appelkammeret ved EUIPO, uanset at appelkammeret i nærværende sag ikke havde afvist klagen fra realitetsbehandling, og uanset at en sådan afvisning — hvis den var sket — ville have været i strid med disse bestemmelser, eftersom de skriftlige indlæg, som appellanten indgav, kunne fremmes til realitetsbehandling.

Det andet appelanbringende vedrører den appellerede doms begrundelse, hvorved Retten delvis har forkastet det tredje anbringende i søgsmålet for Retten vedrørende tilsidesættelse af artikel 8 i forordning (EF) nr. 207/2009 ved appelkammerets afgørelse, idet dette anbringende består af to led.

Med det første led i det andet anbringende gøres det gældende, at Retten har tilsidesat artikel 36 i statutten for Domstolen og artikel 81 i Rettens procesreglement som følge af manglende begrundelse af den appellerede dom, idet Retten ikke begrundede den betydning, som den besluttede at tillægge betragtningerne i annullationsafdelingens og appelkammerets afgørelser vedrørende de varer, for hvilke det ældre varemærke måtte betragtes som registreret. Det gøres endvidere gældende, at disse betragtninger er urigtigt gengivet, idet den betydning, de tillægges i den appellerede dom, er forskellig fra vurderingerne i de nævnte afgørelser, parternes anbringender og bevisførelsen.

Med det andet led i det andet anbringende gøres det gældende, at Retten har tilsidesat artikel 8 i forordning (EF) nr. 207/2009, for så vidt som den i den appellerede dom finder, at de tjenesteydelser i klasse 42, som det anfægtede varemærke omfatter, er af lignende art som de varer, for hvilke det ældre varemærke er blevet anset for registreret.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT 2009, L 78, s. 1).

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13.12.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT 1995, L 303, s. 1).