5

15., 17., 24.-27., 29. og 71. betragtning til beslutning 2009/402 har følgende ordlyd: »(15) Otte økonomiske [landbrugsudvalg] (Rhône-Méditerranée, Grand Sud-Ouest, Corse, Val de Loire, Nord, Nord-Est, Bretagne og Normandie) har i mange år, bl.a. gennem [Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture, det nationale, tværfaglige kontor for frugter, grøntsager og havebrug (Oniflhor)], fået offentlige midler, der er blevet brugt til finansiering af støtteforanstaltninger, de såkaldte »salgsfremmeplaner«, som har omfattet aktioner i og uden for EU med det formål at fremme markedsføring af landbrugsprodukter høstet i Frankrig, især i kriseperioder. […] (17) For så vidt angår aktionernes nøjagtige art har de franske myndigheder i deres brev af 26. december 2002 forklaret, at de sigtede mod at forhindre eller, i tilfælde af kriser, at begrænse virkningerne af midlertidige udbudsoverskud i forhold til efterspørgslen ved at påvirke tre niveauer: udenlandske markeder, det indre marked og forarbejdning. […] (24) I brev af 26. december 2002 forklarede Frankrig, at foranstaltningerne blev finansieret af de berørte sektorer med 30% eller 50%, og det offentlige sørgede for resten. (25) [Fédération des comités économiques agricoles rattachés à la filière de production des fruits et légumes (sammenslutningen af økonomiske landbrugsudvalg, der er tilknyttet produktionen af frugter og grøntsager, herefter »Fedecom«)] forklarede detaljeret finansieringsordningen »salgsfremme« samt udvalgenes rolle. Disse forklaringer blev ikke anfægtet af Frankrig. (26) Ifølge [Fedecom] var det udelukkende [Oniflhor], som fastlagde, hvilke foranstaltninger der skulle anvendes, mens de økonomiske [landbrugsudvalg] var forpligtede til at anvende dem. [Oniflhor] traf for hver salgsfremmende kampagne og for hver planteart en beslutning om, hvilke foranstaltninger der skulle gennemføres, og pålagde den berørte nationale afdeling at iværksætte dem. [Oniflhor] besluttede også, hvilket beløb der skulle afsættes til den pågældende plan, samt hvilket bidragsbeløb de pågældende økonomiske [landbrugsudvalg] skulle betale. (27) Foranstaltningerne blev finansieret af en driftsfond forvaltet af de økonomiske [landbrugsudvalg]. Denne fond fungerede efter de samme principper som dem, der gælder for fællesskabsstøtten, jf. artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager [(EFT 1996, L 297, s. 1)], idet den finansieres dels af offentlig støtte dels af finansielle bidrag fra de producenter, der er medlemmer (de såkaldte erhvervsandele), og beregnes på grundlag af mængderne eller værdien af de markedsførte frugter og grøntsager. Bidrag for udvidelse af reglerne indgik ikke i erhvervsandelene. De var dermed ikke obligatoriske i medfør af et ministerielt dekret. […] (29) [Tabellen i denne 29. betragtning] giver en oversigt over de beløb, [Oniflhor] har udbetalt i euro til »salgsfremme« fra 1992 til 2002 […]. Beløbene er fordelt på år og foranstaltning. For årene 1992 og 1993 er dog kun anført det samlede støttebeløb. Frankrig har forklaret, at [Oniflhors] arkiver ikke længere gør det muligt at foretage en detaljeret opdeling for disse to år. […] (71) Ifølge Kommissionens oplysninger indeholdt »salgsfremmeplanerne« foranstaltninger, der havde til formål at imødegå kriser som følge af overforsyning med franske produkter på det fælles marked, navnlig gennem subsidiering af salgspriserne, støtte til oplagring eller destruktion af en del af høsten samt økonomiske incitamenter til forarbejdning af friske produkter. På markederne uden for EU skal eksportsubsidier ligeledes have bidraget til afsætningen af franske overskudsvarer og kunne styrke operatørernes konkurrenceposition. Denne støtte ser ud til at være blevet tildelt på grundlag af pris og produceret mængde.«