Dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 14. maj 1998. - BPB de Eendracht NV, tidligere Kartonfabriek de Eendracht NV, mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - EF-traktatens artikel 85, stk. 1 - Ret til kontradiktion - Bevis for deltagelse i ulovligt samarbejde - Udveksling af oplysninger - Påbud - Bøde - Begrundelse - Bødeudmåling - Samarbejde under den administrative procedure. - Sag T-311/94.



Samling af Afgørelser 1998 side II-01129



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Konkurrence - administrativ procedure - meddelelse af klagepunkter - noedvendigt indhold

(Raadets forordning nr. 17, art. 19, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 99/63, art. 4)

2 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - anbringende om manglende eller utilstraekkelig begrundelse - anbringende om, at begrundelsen er ukorrekt - sondring

(EF-traktaten, art. 190)

3 Konkurrence - karteller - bevis - indicier fremfoert af Kommissionen - vurdering

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

4 Konkurrence - karteller - deltagelse i moeder med andre virksomheder med et konkurrencebegraensende formaal - i mangel af afstandtagen fra de trufne beslutninger grundlag for at fastslaa, at virksomheden deltog i den efterfoelgende aftale

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

5 Konkurrence - karteller - aftaler og former for samordnet praksis, der udgoer en enkelt overtraedelse - virksomheder, der kan anses for ansvarlige for overtraedelsen bestaaende i en deltagelse i et kartel i sin helhed - kriterier

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

6 Konkurrence - administrativ procedure - standsning af overtraedelser - byrder, som paalaegges virksomhederne - proportionalitet - kriterier

(Raadets forordning nr. 17, art. 3, stk. 1)

7 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed og varighed - forhold, der indgaar i bedoemmelsen - mulighed for at forhoeje boedeniveauet for at forstaerke boedernes afskraekkende virkning

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

8 Konkurrence - boeder - ligebehandlingsprincippet - boedenedsaettelse - forskelle ud fra virksomhedens adfaerd under den administrative procedure - tilladt

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

9 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - virksomhedens adfaerd under den administrative procedure

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

Sammendrag

1 Meddelelsen af klagepunkter, som skal give virksomhederne alle de oplysninger, der er noedvendige, for at de kan forsvare sig effektivt, foer Kommissionen vedtager en endelig beslutning, skal vaere formuleret i vendinger, der, selv om de er kortfattede, er tilstraekkelig klare til, at de beroerte reelt kan forstaa, hvilken adfaerd Kommissionen laegger dem til last.

2 Begrundelsen for en beslutning, der indeholder et klagepunkt, skal goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres legalitetskontrol og for den beroerte at goere sig bekendt med begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik paa at kunne varetage sine interesser og afgoere, om beslutningen er lovlig.

Det foelger heraf, at paaberaabelse af manglende eller utilstraekkelig begrundelse er et anbringende vedroerende vaesentlige formelle mangler, der adskiller sig fra anbringendet om, at den omtvistede beslutning er truffet af de forkerte grunde, idet proevelsen af det sidstnaevnte forhold henhoerer under behandlingen af beslutningens materielle rigtighed.

3 De indicier, Kommissionen paaberaaber sig i en beslutning med henblik paa at bevise, at en bestemt virksomhed har tilsidesat traktatens artikel 85, stk. 1, skal ikke betragtes isoleret, men som et hele.

4 Den omstaendighed, at en virksomhed ikke boejer sig for udfaldet af moeder med et klart konkurrencebegraensende formaal, som den har deltaget i, kan ikke fritage virksomheden for det fulde ansvar som foelge af dens deltagelse i kartellet, naar den ikke offentligt har taget afstand fra deres indhold.

5 For at Kommissionen kan anse de enkelte virksomheder, der er naevnt i en beslutning om anvendelse af konkurrencereglerne, for ansvarlige for at have deltaget i et kartel i sin helhed i en bestemt periode, skal det for hver enkelt virksomhed bevises, at den har indvilget i en samlet plan, som omfatter de elementer, kartellet bestaar af, eller i denne periode har deltaget direkte i samtlige disse elementer. En virksomhed kan endvidere anses for ansvarlig for et kartel i sin helhed, selv om det er godtgjort, at virksomheden kun deltog direkte i ét eller flere af kartellets elementer, saafremt virksomheden vidste eller noedvendigvis burde vide, at det ulovlige samarbejde, som den deltog i, indgik i en samlet plan, og saafremt den samlede plan daekkede samtlige kartellets elementer. Naar dette er tilfaeldet, kan den omstaendighed, at den paagaeldende virksomhed ikke deltog direkte i samtlige elementer af kartellet i sin helhed, ikke fritage virksomheden for ansvar for overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. En saadan omstaendighed kan imidlertid indgaa i vurderingen af overtraedelsens grovhed.

6 Anvendelsen af artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 vil ikke alene kunne omfatte forbud mod at fortsaette med visse handlinger eller at opretholde en vis praksis eller situation, der er fundet ulovlig, men tillige mod at udvise en tilsvarende praksis for fremtiden. I det omfang anvendelsen af bestemmelsen skal ske under hensyn til arten af den konstaterede overtraedelse, har Kommissionen endvidere befoejelse til at praecisere omfanget af de forpligtelser, der paahviler de beroerte virksomheder med henblik paa at bringe overtraedelsen til ophoer. De byrder, som paalaegges virksomhederne, maa imidlertid ikke overskride graenserne for, hvad der er rimeligt og noedvendigt for at opfylde det tilsigtede maal, nemlig at sikre, at de regler, som er blevet tilsidesat, overholdes.

Betingelserne for at anvende artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 er ikke opfyldt, naar der er tale om et forbud, der skal forhindre, at der udveksles rent statistiske oplysninger, der ikke har karakter af individuelle eller identificerbare oplysninger, hvis det ikke fremgaar af beslutningen, at Kommissionen har anset den paagaeldende udveksling som saadan for at vaere i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, da den omstaendighed, at et system til udveksling af statistiske oplysninger vil kunne anvendes til konkurrencebegraensende formaal, ikke i sig selv medfoerer, at det er i strid med den naevnte bestemmelse, idet dets konkurrencebegraensende virkninger i saa tilfaelde skal fastslaas konkret.

7 Kommissionen kan ved fastlaeggelsen af det generelle boedeniveau kan tage hensyn til, at aabenbare overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler fortsat er relativt hyppige, hvorfor den har adgang til at forhoeje boedeniveauet for at forstaerke deres forebyggende virkning. Den omstaendighed, at Kommissionen tidligere har paalagt boeder af en bestemt stoerrelsesorden i tilfaelde af visse typer overtraedelser, kan ikke beroeve den muligheden for at forhoeje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er noedvendigt for at gennemfoere Faellesskabets konkurrencepolitik.

Desuden kan Kommissionen ved fastsaettelsen af det generelle boedeniveau tage hensyn til, at en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, har vaeret langvarig og aabenbar, uanset den advarsel, der maa antages at ligge i Kommissionens hidtidige beslutningspraksis.

8 Ligebehandlingsprincippet kan kun antages at vaere tilsidesat, saafremt ensartede situationer behandles forskelligt, eller forskellige situationer behandles ens, medmindre en saadan behandling er objektivt begrundet. Kommissionen handler ikke i strid med dette princip, naar den nedsaetter eller undlader at nedsaette boeder afhaengigt af, om den paagaeldende virksomhed har samarbejdet med Kommissionen under den administrative procedure.

9 Ved udmaalingen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler er en boedenedsaettelse som foelge af samarbejde under den administrative procedure kun berettiget, saafremt den paagaeldende virksomheds adfaerd har bevirket, at Kommissionens vanskeligheder i forbindelse med at konstatere en overtraedelse og med i givet fald at bringe denne til ophoer mindskes.

En virksomhed, der udtrykkeligt erklaerer, at den ikke bestrider de faktiske forhold, som Kommissionen laegger vaegt paa over for den, kan antages at have bidraget til at lette Kommissionens opgave med hensyn til konstatering og bekaempelse af overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler.

Forholdet er et andet, naar en virksomhed i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter i det vaesentlige eller i det hele bestrider de faktiske forhold, som Kommissionen har lagt vaegt paa heri, undlader at svare eller blot erklaerer, at man ikke oensker at tage stilling til de paagaeldende faktiske forhold. Med en saadan holdning under den administrative procedure bidrager virksomheden ikke til at lette Kommissionens opgave.

Parter

I sag T-311/94,

BPB de Eendracht NV, tidligere Kartonfabriek de Eendracht NV, Appingedam (Nederlandene), ved advokat Alexandre Vandencasteele, Bruxelles, og solicitor Gordon Boyd Buchanan Jeffrey, Liverpool, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Arendt & Medernach, 8-10, rue Mathias Hardt,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, foerst ved Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Rosemary Caudwell, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionen, som befuldmaegtigede, derefter ved Richard Lyal, bistaaet af barrister James Flynn, Bar of England and Wales, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Goméz de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Tredje Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,

justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling, der fandt sted fra den 25. juni 1997 til den 8. juli 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Den foreliggende sag vedroerer Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1), som berigtiget inden offentliggoerelsen ved Kommissionens beslutning af 26. juli 1994 (K(94) 2135 endelig udg.) (herefter »beslutningen«). Ved beslutningen blev 19 producenter, der leverer karton inden for Faellesskabet, paalagt boeder for overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1.

2 Det produkt, som beslutningen vedroerer, er karton. I beslutningen omtales tre kartonkvaliteter, henholdsvis »GC«, »GD« og »SBS«.

3 Kartonkvaliteten GD (herefter »GD-kvaliteter«) er en bleget aeskekarton (genbrugspapir), der normalt anvendes til emballering af nonfoodprodukter.

4 Kartonkvaliteten GC (herefter »GC-kvaliteter«) er en karton med hvidt daeklag, der normalt anvendes til emballering af foedevarer. GC-kvaliteter er af en bedre kvalitet end GD-kvaliteter. I den periode, beslutningen vedroerer, var prisforskellen mellem disse to produkter saedvanligvis ca. 30%. De bedste GC-kvaliteter anvendes endvidere i et vist omfang til grafiske formaal.

5 SBS er forkortelsen for et helt igennem hvidt kartonprodukt (herefter »SBS-kvaliteter«). Prisen for dette produkt ligger ca. 20% over prisen for GC-kvaliteter. Det anvendes til emballering af foedevarer, kosmetik, laegemidler og cigaretter, men dets hovedanvendelse er grafiske formaal.

6 Ved skrivelse af 22. november 1990 indgav British Printing Industries Federation, der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede Kongerige (herefter »BPIF«), en uformel klage til Kommissionen. BPIF haevdede, at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget en raekke samtidige og ensartede prisforhoejelser, og anmodede Kommissionen om at undersoege, hvorvidt der forelaa en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler. BPIF udsendte en pressemeddelelse for at sikre, at dens initiativ blev omtalt i pressen. Pressemeddelelsen blev omtalt af fagpressen i december 1990.

7 Den 12. december 1990 indgav Fédération française du cartonnage ligeledes en uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte paastande vedroerende det franske kartonmarked svarende til dem, der var indeholdt i BPIF's klage.

8 Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repraesentanter i henhold til artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), samtidige, uanmeldte kontrolundersoegelser hos et antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren.

9 Efter disse undersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering til alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, om oplysninger og skriftligt materiale.

10 Paa grundlag af de ved kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger og skriftligt materiale fremkomne oplysninger konkluderede Kommissionen, at de beroerte virksomheder fra midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste tilfaelde) havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

11 Den besluttede som foelge heraf at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse. Ved skrivelse af 21. december 1992 fremsendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til hver enkelt virksomhed. Samtlige virksomheder svarede skriftligt. Ni virksomheder begaerede mundtlig hoering. Hoeringen fandt sted fra den 7. til den 9. juni 1993.

12 Som afslutning paa proceduren vedtog Kommissionen en beslutning, der bl.a. indeholder foelger bestemmelser:

»Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co. KG, Kartonfabriek 'De Eendracht' NV (der handler under navnet BPB de Eendracht), NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co. KG, Mo och Domsjoe AB (MoDo), Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik A/S, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidligere Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidligere Tampella Española SA) og Moritz J. Weig GmbH & Co. KG har overtraadt artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten ved deltagelse

- i Buchmann's og Rena's tilfaelde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990

- hvad angaar Enso Española i hvert fald fra marts 1988 til i hvert fald udgangen af april 1991

- i Gruber & Weber's tilfaelde i hvert fald fra 1988 og indtil slutningen af 1990

- i de andre tilfaelde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991

i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF

- samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen

- naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta

- planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF

- naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden

- traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger

- udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler.

... Artikel 3

Foelgende boeder paalaegges nedennaevnte virksomheder for den overtraedelse, der er omhandlet i artikel 1:

...

viii) Kartonfabriek de Eendracht NV (der handler under navnet BPB de Eendracht) en boede paa 1 750 000 ECU

...«

13 Det fremgaar af beslutningen, at overtraedelsen fandt sted gennem organet »Product Group Paperboard« (herefter »PG Paperboard«), der omfattede en raekke grupper eller udvalg.

14 Under dette organ oprettedes i midten af 1986 et udvalg, »Presidents Working Group« (herefter »PWG«), der bestod af repraesentanter for den oeverste ledelse for de stoerste kartonproducenter i Faellesskabet (ca. otte).

15 PWG's formaal var navnlig droeftelse og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser og kapacitet. Gruppen traf navnlig generelle beslutninger om tidspunkterne for og stoerrelsen af de prisforhoejelser, som producenterne skulle gennemfoere.

16 PWG refererede til »Direktoerkonferencen« (herefter »Direktoerkonferencen« eller »PC«), i hvis moeder naesten samtlige administrerende direktoerer for virksomhederne deltog (mere eller mindre regelmaessigt). I den relevante periode holdt Direktoerkonferencen moede to gange om aaret.

17 I slutningen af 1987 oprettedes »Joint Marketing Committee« (herefter »JMC«). Dette udvalgs hovedopgave var at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, samt at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et ensartet prissystem i Europa.

18 Det OEkonomiske Udvalg (herefter »DOEU«) droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC, eller indtil udgangen af 1987 til dens forgaenger, Marketing Committee. DOEU, der bestod af flertallet af de beroerte virksomheders marketingdirektoerer, holdt moeder flere gange om aaret.

19 Det fremgaar endvidere af beslutningen, at Kommissionen antog, at PG Paperboard's aktiviteter befordredes ved hjaelp af udveksling af oplysninger gennem Fides, der er et forvaltningsinstitut med hjemsted i Zuerich (Schweiz). Det fremgaar af beslutningen, at de fleste af PG Paperboard's medlemmer sendte regelmaessige rapporter om ordrer, produktion, omsaetning og kapacitetsudnyttelse til Fides. Rapporterne blev behandlet i Fides-systemet, og de samlede data blev udsendt til medlemmerne.

20 Sagsoegeren BPB de Eendracht NV, tidligere Kartonfabriek de Eendracht NV, producerer GD-kvaliteter. Ifoelge Kommissionen deltog sagsoegeren i moeder i PC, JMC og DOEU i perioden fra midten af 1986 til april 1991.

Retsforhandlinger

21 Sagsoegeren anlagde naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 7. oktober 1994.

22 16 af de oevrige 18 selskaber, der blev anset for ansvarlige for overtraedelsen, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (sag T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94).

23 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juni 1996 haevede sagsoegeren i sag T-301/94, Laakmann Karton GmbH, sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 18. juli 1996 (sag T-301/94, Laakmann Karton mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

24 Fire finske virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen Finnboard, og som i denne egenskab er anset for solidarisk ansvarlige for den boede, der er paalagt Finnboard, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (forenede sager T-339/94, T-340/94, T-341/94 og T-342/94).

25 Endelig er der anlagt sag af sammenslutningen CEPI-Cartonboard, som ikke er adressat for beslutningen. CEPI har imidlertid ved skrivelse, indleveret til Rettens Justitskontor den 8. januar 1997, haevet sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 6. marts 1997 (sag T-312/94, CEPI-Cartonboard mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

26 Ved skrivelse af 5. februar 1997 indkaldte Retten parterne til et uformelt moede, bl.a. for at hoere deres bemaerkninger til en eventuel forening af sagerne T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94 med henblik paa den mundtlige forhandling. Under moedet, der fandt sted den 29. april 1997, tiltraadte parterne, at sagerne forenedes.

27 Som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten har Kommissionen ved telefax af 20. maj 1997 tilkendegivet, at dokumenterne vedroerende Association of Cartonboard Manufacturers (herefter »ACBM«), som ikke blev tilstillet sagsoegeren under den administrative procedure for Kommissionen, kunne stilles til raadighed for selskabet. Ved skrivelse af 21. maj 1997 har Rettens Justitskontor meddelt sagsoegeren, at selskabet kunne faa indsigt i de paagaeldende dokumenter.

28 Ved kendelse af 4. juni 1997 har formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50, og at tage en begaering om fortrolighed, som sagsoegeren i sag T-334/94 har fremsat, til foelge.

29 Ved kendelse af 20. juni 1997 har afdelingsformanden taget en begaering om fortrolighed fra sagsoegeren i sag T-337/94 til foelge for saa vidt angaar et dokument, der er blevet fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten.

30 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, idet parterne er blevet opfordret til at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal samt til at fremlaegge visse dokumenter. Parterne har efterkommet opfordringerne.

31 Parterne i de i praemis 26 anfoerte sager afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten i retsmoeder, der blev afholdt i tidsrummet fra den 25. juni til den 8. juli 1997.

Parternes paastande

32 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Beslutningen annulleres.

- Subsidiaert: Beslutningens artikel 2 annulleres.

- Mere subsidiaert: Det fastslaas, at den paastaaede overtraedelse ikke varede fra midten af 1986 til april 1991.

- Mere subsidiaert: Det fastslaas, at det geografiske omraade, som den paastaaede overtraedelse omfattede, ikke blev afgraenset korrekt.

- Mest subsidiaert: Boeden nedsaettes.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

33 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Paastanden om annullation af beslutningen

34 Sagsoegeren har gjort fire anbringender gaeldende til stoette for annullationspaastanden. Det foerste anbringende gaar ud paa, at der er sket en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, for saa vidt som Kommissionen ikke praeciserede de enkelte producenters adfaerd i meddelelsen af klagepunkter og i beslutningen. Det andet anbringende gaar ogsaa ud paa, at der er sket en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, for saa vidt som Kommissionen ikke gav adgang til samtlige dokumenter. Som det tredje anbringende goer sagsoegeren gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190. Endelig goeres det som det fjerde anbringende gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat traktatens artikel 85, idet den har anlagt en aabenbart urigtig faktisk og retlig vurdering.

35 Retten skal foerst behandle det foerste og det tredje anbringende, hvorefter der skal tages stilling til det fjerde anbringende og endelig til det andet anbringende.

A - Anbringendet om en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, for saa vidt som Kommissionen ikke praeciserede de enkelte producenters adfaerd i meddelelsen af klagepunkter og i beslutningen

Parternes argumenter

36 Sagsoegeren bestrider ikke, at Kommissionen kan godtgoere, at hver enkelt virksomhed, som beslutningen er rettet til, medvirkede ved overtraedelsen, ved at paavise kartellets eksistens og virksomhed samt fremherskende traek som helhed og derefter fastslaa, dels om der foreligger trovaerdige og overbevisende beviser paa, at hver enkelt producent var deltager i den faelles ordning, dels det tidsrum, i hvilket den enkelte producent deltog (beslutningens betragtning 116 og 117).

37 Kommissionen definerede imidlertid ikke den anfaegtede ordning korrekt, idet den ikke noejagtigt fastlagde dens omfang og anvendelsesomraade. Det er ikke korrekt, at den enkelte producents deltagelse i kartellet kan fastslaas ved den paagaeldendes medlemskab af PG Paperboard og deltagelse i denne organisations forskellige udvalg (beslutningens betragtning 119, foerste afsnit). Det er heller ikke korrekt, at DOEU's aktiviteter var en del af den ulovlige ordning (betragtning 119, andet afsnit). Desuden tager Kommissionens konklusion, hvorefter alle PG Paperboard's organer havde et overvejende ulovligt formaal, ikke hensyn til hverken PC's eller DOEU's rolle. Hvad angaar JMC finder sagsoegeren, at kun fem af de 29 moeder, der blev afholdt i den omhandlede periode, kan have drejet sig om prisfastsaettelse.

38 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen skal bevise, at beslutningen goer det muligt for hver adressat med sikkerhed at uddrage de klagepunkter, der vedroerer den paagaeldende (Rettens dom af 10.3.1992, sag T-12/89, Solvay mod Kommissionen, Sml. II, s. 907, praemis 276). Dette krav er imidlertid ikke opfyldt for sagsoegerens vedkommende. I modsaetning til, hvad Kommissionen goer gaeldende i beslutningens betragtning 118, er der ikke direkte bevismateriale, der dokumenterer sagsoegerens medvirken ved overtraedelsen.

39 Sagsoegeren afviser Kommissionens paastand om, at der »[ikke] findes ... tegn paa, at de enkelte producenter kunne vaelge de aspekter af kartellet, hvori de oenskede at deltage, og fravaelge andre« (betragtning 116, andet afsnit). For at kunne drage en saadan konklusion havde Kommissionen skullet godtgoere, at en virksomhed ikke kunne deltage i et element i ordningen uden at deltage i samtlige elementer heri. Kommissionen har selv anerkendt, at visse af de vaesentligste elementer i den paastaaede ordning var forbeholdt de store producenter (betragtning 36, 51 og 71).

40 I strid med princippet om uskyldsformodningen opstiller Kommissionen en formodning om, at virksomheder er skyldige (betragtning 116, sidste afsnit), hvis der ikke findes nogen skriftlige beviser i relation til dem.

41 For saa vidt angaar sagsoegeren er de eneste gyldige klagepunkter dem, der er indeholdt i de individuelle oplysninger, som var vedlagt meddelelsen af klagepunkter, angaaende selskabets deltagelse i samordnede prisforhoejelser i Det Forenede Kongerige i april 1989, april 1990 og januar 1991.

42 Ifoelge sagsoegeren blev selskabet ikke i meddelelsen af klagepunkter beskyldt for at have deltaget i den samordnede prisforhoejelse i 1987 i Det Forenede Kongerige. Kommissionen kunne ikke afhjaelpe denne situation ved blot i en skrivelse af 4. maj 1993 at henvise til et teknisk bilag til dokumenterne vedroerende prisinitiativerne.

43 Kommissionen har erindret om den fremgangsmaade, den fulgte, saaledes som beskrevet i beslutningens betragtning 116 og 117.

44 Den har ikke pligt til at opdele virksomhedernes sammenhaengende adfaerd i flere saerskilte overtraedelser, og de enkelte producenters deltagelse ved en bestemt lejlighed eller i en bestemt handling fra kartellets side modbevises ikke blot ved, at der ikke er foert direkte beviser for, at de var involveret (Rettens dom af 24.10.1991, sag T-1/89, Rhône-Poulenc mod Kommissionen, Sml. II, s. 867, praemis 126).

45 Som svar paa de af sagsoegeren fremfoerte argumenter goer Kommissionen gaeldende, at den faelles ordnings noejagtige omfang og anvendelsesomraade blev defineret korrekt (beslutningens betragtning 119).

46 Klagepunkterne mod sagsoegeren blev ogsaa fastlagt i tilstraekkelig grad i meddelelsen af klagepunkter og i beslutningen.

47 Endelig bevises sagsoegerens deltagelse i kartellet af, at selskabet var medlem af PG Paperboard og i den omhandlede periode deltog regelmaessigt i moeder i PC, JMC og DOEU.

48 Over for det af sagsoegeren anfoerte om, at de eneste klagepunkter, der blev fastlagt paa gyldig vis for selskabets vedkommende, er de klagepunkter, der er indeholdt i de individuelle oplysninger, nemlig om selskabets deltagelse i samordnede prisforhoejelser i Det Forenede Kongerige i 1989, 1990 og 1991, goer Kommissionen gaeldende, at sagsoegeren bevidst har undladt at laese meddelelsen af klagepunkter i sammenhaeng med de individuelle oplysninger paa trods af den udtrykkelige, indrammede advarsel i de individuelle oplysninger, side 75 i meddelelsen af klagepunkter og Kommissionens skrivelse af 4. maj 1993. Sagsoegerens argumentation angaaende den samordnede prisforhoejelse i 1987 er derfor ubegrundet.

Rettens bemaerkninger

49 Sagsoegerens argumentation, hvorefter selskabets ret til kontradiktion er blevet tilsidesat, fordi Kommissionen ikke praeciserede de enkelte producenters adfaerd i beslutningen, kan ikke tiltraedes.

50 I det omfang argumentationen sigter mod at paavise, at klagepunkterne mod sagsoegeren ikke er fremfoert tilstraekkeligt klart i beslutningen, skal den undersoeges i forbindelse med anbringendet om en tilsidesaettelse af begrundelsespligten. For saa vidt som sagsoegeren med den paagaeldende argumentation bestrider, at der i beslutningen er foert bevis for selskabets deltagelse i kartellet, skal den undersoeges i forbindelse med spoergsmaalet om beslutningens materielle rigtighed, hvorfor den er irrelevant i naervaerende sammenhaeng.

51 Sagsoegerens argument om, at de eneste klagepunkter, der blev fremfoert gyldigt mod selskabet, er de klagepunkter, der er indeholdt i de individuelle oplysninger, som var vedlagt meddelelsen af klagepunkter, kan heller ikke tiltraedes.

52 Det skal hertil blot bemaerkes, at det i en indledende bemaerkning til de paagaeldende individuelle oplysninger angaaende sagsoegeren udtrykkeligt anfoeres, at »disse individuelle oplysninger skal laeses i sammenhaeng med selve meddelelsen af klagepunkter«.

53 Endvidere hedder det i de individuelle oplysninger:

»Angivelserne under overskriften 'Vigtigste beviser for [virksomhedens] deltagelse i kartellet' er ikke ment som en udtoemmende opregning af, paa hvilke punkter Deres virksomhed har overtraadt artikel 85. De naermere detaljer omkring de overtraedelser, Deres virksomhed formodes at have deltaget i, er indeholdt i selve meddelelsen af klagepunkter. De her naevnte elementer er de vigtigste direkte og/eller indirekte beviser for, at Deres virksomhed deltog i kartellet.«

54 Kommissionen redegoer i meddelelsen af klagepunkter (s. 75-78) for grundene til, at alle de virksomheder, dokumentet er rettet til, blev anset for at have deltaget i alle de paastaaede konkurrencestridige handlinger. Denne forklaring svarer i oevrigt til den, der gives i beslutningens betragtning 116 til 119.

55 Det anfoeres saaledes (s. 76), at det i et tilfaelde som det foreliggende, »naar foerst kartellets eksistens og funktion er bevist, er ... tilstraekkeligt at angive trovaerdige og overbevisende beviser for hver enkelt deltagers forbindelse til den faelles virksomhed og at godtgoere varigheden af den paagaeldendes deltagelse i ordningen«.

56 Under disse omstaendigheder findes klagepunktet om, at sagsoegeren deltog i det paastaaede kartel i dets helhed, at vaere formuleret tilstraekkelig klart i meddelelsen af klagepunkter til, at sagsoegeren reelt kunne forstaa det. Meddelelsen af klagepunkter har saaledes paa dette punkt opfyldt sin rolle, nemlig at give virksomhederne alle de oplysninger, der er noedvendige, for at de kan forsvare sig effektivt, foer Kommissionen vedtager en endelig beslutning (jf. bl.a. Domstolens dom af 31.3.1993, forenede sager C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 og C-125/85 - C-129/85, Ahlstroem Osakeyhtioe m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1307, praemis 42).

57 Endelig kan der ikke gives sagsoegeren medhold i, at selskabets ret til kontradiktion er blevet tilsidesat, fordi det ikke i meddelelsen af klagepunkter blev anset for at have deltaget i det ulovlige samarbejde om prisforhoejelsen i Det Forenede Kongerige i januar 1987. Det er ikke noedvendigt at undersoege, om det paagaeldende klagepunkt blev formuleret tilstraekkelig klart i selve meddelelsen af klagepunkter, idet det blot skal bemaerkes, at Kommissionen, efter at have modtaget sagsoegerens svar paa meddelelsen af klagepunkter, ved sin skrivelse af 4. maj 1993 understregede, at sagsoegeren blev anset for at have deltaget i det ulovlige samarbejde om prisforhoejelsen i Det Forenede Kongerige i januar 1987.

58 Det hedder i skrivelsen:

»For det andet er det selv i relation til selve 'prisinitiativerne' ikke korrekt at haevde (punkt 52 i Deres svar), at 'Kommissionen ikke goer gaeldende, at [Kartonfabriek de Eendracht] deltog i et samordnet prisinitiativ i Det Forenede Kongerige i januar 1987', og endnu mindre (punkt 64), at 'Kommissionen ikke har haevdet, at prisforhoejelsen i januar 1987 var resultatet af en samordning mellem producenterne'. Disse kommentarer gentages i punkt 150 i Deres svar.

Kommissionen haevder absolut, at prisinitiativet i 1987 hvilede paa en ulovlig aftale, og at Deres klient deltog heri.

Jeg skal i denne forbindelse blot henvise til fortegnelse A i dokumenterne angaaende 'prisinitiativer', saerlig s. 3, tredje afsnit, og hele s. 4.«

59 Da sagsoegeren i skrivelsen af 4. maj 1993 udtrykkeligt har faaet oplysning om muligheden for under den administrative procedure, og inden tre uger, at fremsaette sine bemaerkninger til bl.a. klagepunktet om selskabets deltagelse i det ulovlige samarbejde om prisforhoejelsen i Det Forenede Kongerige i januar 1987, har Kommissionen ikke afskaaret selskabet fra i tide at udtale sig om dette klagepunkt (jf. i samme retning Domstolens dom af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, Sml. s. 461, praemis 11, og af 25.10.1983, sag 107/82, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27).

60 Anbringendet kan herefter ikke tiltraedes.

B - Anbringendet om en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190

Parternes argumenter

61 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter begrundede, hvorfor det finder, at ingen af de dokumenter, Kommissionen kan have taget hensyn til, stoetter Kommissionens paastande. Kommissionen blev navnlig udtrykkeligt opfordret til at praecisere sine klagepunkter. Den undlod imidlertid at besvare sagsoegerens argumenter.

62 Kommissionen finder, at den definerede sine klagepunkter i meddelelsen af klagepunkter. Den har efter traktatens artikel 190 kun pligt til at redegoere for beviserne og de juridiske og oekonomiske argumenter, der begrunder beslutningen, hvilket den har gjort i det foreliggende tilfaelde ved at paapege og fremfoere beviserne for, at sagsoegeren deltog i en samlet overtraedelse, ved i beslutningen at give en detaljeret fremstilling af Stora's redegoerelser og de skriftlige beviser for karakteren af PG Paperboard's udvalg og ved ogsaa at identificere de moeder, sagsoegeren havde deltaget i, samt de prisforhoejelser, selskabet havde gennemfoert i overensstemmelse med de i kartellet trufne beslutninger.

63 Ifoelge Kommissionen ignorerer sagsoegeren Kommissionens detaljerede redegoerelse for sine vaesentligste argumenter, og selskabet har ikke kunnet angive, paa hvilket punkt Kommissionen skal have undladt at give en praecis definition af klagepunkterne mod selskabet, med undtagelse af selskabets paastand angaaende prisforhoejelsen i 1987.

Rettens bemaerkninger

64 Sagsoegerens argumentation maa forstaas som et anbringende om, at beslutningen er utilstraekkeligt begrundet for saa vidt angaar selskabets deltagelse i overtraedelsen.

65 Det fremgaar af fast retspraksis (Domstolens dom af 4.7.1963, sag 24/62, Tyskland mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 407, org. ref.: Rec. s. 129, paa s. 143, af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 22, og Rettens dom af 24.1.1992, sag T-44/90, La Cinq mod Kommissionen, Sml. II, s. 1, praemis 42), at begrundelsen for en beslutning, der indeholder et klagepunkt, skal goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres legalitetskontrol og for den beroerte at goere sig bekendt med begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik paa at kunne varetage sine interesser og afgoere, om beslutningen er lovlig.

66 Det foelger heraf, at paaberaabelse af manglende eller utilstraekkelig begrundelse er et anbringende vedroerende vaesentlige formelle mangler, der adskiller sig fra anbringendet om, at den omtvistede beslutning er truffet af de forkerte grunde, idet proevelsen af det sidstnaevnte forhold henhoerer under behandlingen af beslutningens materielle rigtighed.

67 I det foreliggende tilfaelde naevner beslutningen direkte sagsoegeren i forbindelse med beskrivelsen af de samordnede prisforhoejelser (betragtning 79 og tabel A, D, F og G i bilagene til beslutningen). Desuden vedroerer de betragtninger i beslutningen, hvori de konkurrencebegraensende droeftelser i JMC beskrives (f.eks. betragtning 44, 45, 46, 58, 71, 73, 84, 85 og 87), noedvendigvis sagsoegeren, som ikke har bestridt sin deltagelse i to af dette organs moeder. Endelig redegoeres der i beslutningen klart for Kommissionens grunde til at anse sagsoegeren for at have deltaget i et samlet kartel (betragtning 116-119).

68 Under disse omstaendigheder findes beslutningens begrundelse at have givet sagsoegeren en tilstraekkelig angivelse af de vaesentligste faktiske og retlige betragtninger, der fik Kommissionen til at goere selskabet ansvarligt for en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

69 Anbringendet om, at beslutningen er utilstraekkeligt begrundet, kan herefter ikke tiltraedes.

C - Anbringendet om en tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, idet Kommissionen har anlagt en aabenbart urigtig faktisk og retlig vurdering

Parternes argumenter

PG Paperboard's organer

- PC's funktioner og sagsoegerens deltagelse

70 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet i perioden fra midten af 1986 til april 1991 deltog i to af de ni moeder i PC, Kommissionen henviser til, nemlig moederne den 4. december 1987 og den 17. november 1988. I modsaetning til hvad der fremgaar af tabel 3 i bilagene til beslutningen, deltog selskabet ikke i moedet den 20. maj 1987.

71 Sagsoegeren bestrider, at PC havde til opgave at orientere producenterne om de priser, der angiveligt blev aftalt i PWG. Paastanden om, at PC modtog rapporter fra PWG, og at medlemmerne fik oplyst, hvilken pris der skulle anvendes, forudsaetter, at der blev givet en saadan meddelelse, naar en PC blev afholdt umiddelbart efter et moede i PWG, hvorunder der var blevet truffet beslutning om en prisforhoejelse. Sagsoegeren deltog imidlertid kun sporadisk i moederne i PC, og tidspunkterne for selskabets deltagelse viser ogsaa, at det ikke var bekendt med de paastaaede prisinitiativer.

72 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at beskrivelsen af, hvorledes PWG's beslutninger blev meddelt PC (beslutningens betragtning 38), hviler paa modstridende forklaringer fra Stora og hr. Roos, et tidligere medlem af direktionen i Feldmuehle fra Stora-koncernen (jf. nedenfor, praemis 127).

73 Sagsoegeren bestrider, at det interne notat fra et moede den 10. november 1986, som blev fundet hos Mayr-Melnhof's salgsagent i Det Forenede Kongerige (beslutningens betragtning 41, bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter), indeholder beviser for, at der fandtes en ulovlig prisfastsaettelsespolitik inden for PC. Det er ikke bevist, at notatet hidroerte fra et moede i PWG eller i PC og ikke fra et andet saerskilt privat moede. Notatet stoetter heller ikke Kommissionens konklusion om, at medlemmerne af PC blev informeret om den pris, der skulle anvendes.

74 Sagsoegeren har endelig anfoert, at Kommissionens paastand om, at PC ogsaa havde til opgave at kontrollere gennemfoerelsen af prisinitiativerne, ikke er indeholdt i beslutningen og savner ethvert grundlag. Stora har paa intet tidspunkt udtalt, at PC havde et saadant formaal.

75 Sagsoegeren har mere generelt bestridt, at PC deltog i droeftelser om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen (beslutningens artikel 1).

76 Kommissionen har i duplikken indroemmet, at sagsoegeren ikke deltog i PC den 20. maj 1987, og at oplysningen herom i tabel 3 i bilagene til beslutningen er en fejl. Sagsoegeren deltog imidlertid i moederne i PC den 26. juni 1986 og den 17. november 1988. Der er ikke foert bevis for, at sagsoegeren deltog i disse moeder med andre bevaeggrunde end kartellets (Rettens dom af 24.10.1991, sag T-3/89, Atochem mod Kommissionen, Sml. II, s. 1177, praemis 53 og 54), eller at det undlod at foelge det faelles initiativ.

77 Kommissionen finder, at argumentet baseret paa tidspunkterne for sagsoegerens deltagelse, hvorefter prisinitiativerne ikke kan vaere blevet droeftet under moederne i PC, er uholdbart af to grunde. For det foerste har sagsoegeren ikke givet fuldstaendige oplysninger om alle de moeder, selskabet deltog i, og datoerne herfor. For det andet er PC's funktion beskrevet tilstraekkeligt af Stora (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, s. 4 og 5), og det fremgaar klart, at moederne i PC hovedsagelig havde et ulovligt formaal. Under alle omstaendigheder falder tidspunkterne for sagsoegerens deltagelse i moederne i PC sammen med de kendte prisinitiativer.

78 Endelig kan Kommissionen ikke acceptere sagsoegerens paastand om, at der ikke findes noget bevis for, at det notat, der er indeholdt i bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter, vedroerer et moede i PC (moedet den 10.11.1986). Kommissionen har understreget, at Weig foerst begyndte at deltage i PWG i 1988, og at der i notatet henvises til en repraesentant for denne producent. Under alle omstaendigheder understreger notatet forbindelserne mellem PWG og PC, som beskrevet af Stora. Det maa derfor konkluderes, at notatet faktisk vedroerer et moede i PC.

- JMC's funktioner og sagsoegerens deltagelse

79 Sagsoegeren har for det foerste understreget, at selskabet kun deltog i to moeder i JMC, den 4. april 1989 og den 20. november 1990, ud af de 29 moeder, Kommissionen har henvist til for perioden fra midten af 1986 til april 1991.

80 Selskabet har dernaest bestridt Kommissionens konklusioner vedroerende JMC's funktioner. Selskabet har i betragtning af tidspunkterne for de moeder, det deltog i, afvist beskrivelsen af JMC's hovedopgave i beslutningens betragtning 44. Det bestrider navnlig, at JMC's moede den 4. april 1989 kan have haft til formaal at bestemme, om der kunne gennemfoeres en prisforhoejelse, eller at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med det prisinitiativ i marts/april 1989, der haevdes at vaere blevet besluttet af PWG, eftersom producenterne i slutningen af 1988 (beslutningens betragtning 79) aftalte en prisforhoejelse, der skulle traede i kraft i marts 1989, og dette prisinitiativ blev annonceret af producenterne i januar 1989. Sagsoegeren bestrider ogsaa, at JMC's moede i november 1990 kan have haft til formaal at gennemfoere det paastaaede prisinitiativ i januar 1991 og at fastlaegge enkelthederne i forbindelse hermed. Ifoelge Kommissionen blev dette prisinitiativ nemlig aftalt i juni 1990 og annonceret i september/oktober 1990, dvs. foer JMC's moede i november. Desuden fremgaar det af beslutningens betragtning 87 og 88, at detaljerne i forhoejelsen var blevet fastlagt under JMC's moede den 6. september 1990.

81 Sagsoegeren har mere generelt bestridt, at JMC deltog i droeftelser om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen (beslutningens artikel 1).

82 Selskabet anerkender, at Kommissionen har godtgjort, at bilag 117 til meddelelsen af klagepunkter, som er haandskrevne notater taget af Rena's salgsdirektoer, og bilag 109, som er en fortrolig rapport fra Mayr-Melnhof's marketingdirektoer til hr. Katzner (den marketingchef, der var ansvarlig for Mayr-Melnhof-koncernens salg i Tyskland), er dokumenter, der vedroerer moeder i JMC. Disse moeder drejede sig imidlertid om GC-kvaliteter, som sagsoegeren ikke fremstiller. Desuden indeholder bilag 117 til meddelelsen af klagepunkter en raekke forskellige oplysninger, som kun for en dels vedkommende blev givet under et moede i JMC (jf. Rena's foelgeskrivelse, bilag 116 til meddelelsen af klagepunkter).

83 Det er ikke bevist, at de andre dokumenter, Kommissionen paaberaaber sig, vedroerer JMC. Det er saaledes ikke godtgjort, at bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter, som er en maskinskrevet prisliste paa svensk fra Rena, der »viser, hvornaar og hvor meget priserne skulle forhoejes for de enkelte kvaliteter i hver af de nationale valutaer« (beslutningens betragtning 80), vedroerer et moede i JMC, endsige et moede i et af PG Paperboard's organer.

84 Sagsoegeren har anfoert, at notatet af 11. januar 1990, som er skrevet af FS-Karton's salgschef (bilag 113 til meddelelsen af klagepunkter) og er naevnt i beslutningens betragtning 84, ifoelge Kommissionen vedroerer et moede i JMC i forbindelse med gennemfoerelsen af prisinitiativet i marts/april 1990. Sagsoegeren har imidlertid understreget, at der ifoelge Mayr-Melnhof's udtalelser var tale om et notat til internt brug, som blev udarbejdet med henblik paa et moede, og at der ikke findes andre beviser i relation hertil.

85 Endvidere var det detaljerede saet haandskrevne notater vedroerende JMC's moede den 6. september 1990, der blev fundet hos Rena (bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter), og som er naevnt i beslutningens betragtning 87, ifoelge Rena blot »forberedelse af et budgetmoede«. For saa vidt som der i notatet henvises til GD-kvaliteter, konkluderer forfatteren fejlagtigt, at alle producenterne ville annoncere en prisforhoejelse foer den 8. oktober. Sagsoegeren har i denne forbindelse anfoert, at selskabet foerst bekendtgjorde en prisforhoejelse den 31. oktober, og det bestrider, at det deltog i den paastaaede aftale med henblik paa at forhoeje priserne for GD-kvaliteter.

86 Sagsoegeren afviser ogsaa Kommissionens konklusion om, at skoent alle de notater vedroerende JMC's moeder, der er indhentet af Kommissionen, omhandler GC-kvaliteter, kan de i mangel af andre optegnelser betragtes som typiske for moeder afholdt angaaende GD-kvaliteter samt for emnet for JMC's moeder i almindelighed (beslutningens betragtning 113). Sagsoegeren har paapeget, at Stora i de redegoerelser, Kommissionen har paaberaabt sig i svarskriftet, ikke sondrer mellem de moeder, som producenter af GC-kvaliteter deltog i, og de moeder, producenter af GD-kvaliteter deltog i.

87 Ifoelge sagsoegeren har Kommissionen identificeret 29 moeder i JMC i den omhandlede periode, men kun fem prisinitiativer. Sagsoegeren konkluderer paa denne baggrund, at JMC kun kan have udoevet sine paastaaede ulovlige funktioner under faa af disse moeder, nemlig de moeder, der fandt sted umiddelbart efter PWG's paastaaede prisinitiativer.

88 Endelig finder sagsoegeren, at der ikke er noget bevis for paastanden om, at »[PWG] paa grundlag af de forberedelser, der var blevet gjort i JMC, traf ... principbeslutninger om tidspunkterne for og stoerrelsen af forhoejelserne« (beslutningens betragtning 72).

89 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren deltog i JMC's moeder den 3.-4. april 1989 og den 19.-20. november 1990. Endvidere har sagsoegeren anerkendt, at selskabet droeftede saerlige punkter med andre producenter vedroerende moeder, som det ikke havde deltaget i. Bevismaterialet (bilag 109, 113, 117 og 118 til meddelelsen af klagepunkter) gendriver sagsoegerens paastande, idet det viser, at JMC's opgave for det foerste var at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, og meddele sine konklusioner til PWG, og for det andet at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et aekvivalent prissystem i Europa (beslutningens betragtning 44). Endelig fremgaar det af Stora's anden redegoerelse (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, s. 9), at JMC's rolle ogsaa var at droefte vanskelighederne ved at gennemfoere prisstigningerne for baade GC-kvaliteter og GD-kvaliteter.

90 Hvad naermere angaar prisforhoejelsen i april 1989 deltog sagsoegeren i PC's moede den 17. november 1988, hvorunder der blev truffet en principbeslutning om forhoejelsen. Den af sagsoegeren anvendte forhoejelse paa 25 GBP i Det Forenede Kongerige blev meddelt kunderne den 16. februar og anvendt fra den 10. maj 1989. To dokumenter viser, at sagsoegerens adfaerd var et resultat af kartellet, nemlig en udateret prisliste, som blev fundet hos Finnboard (UK) Ltd, med overskriften »Prisstigning andet kvartal 1989«, og som angiver prisstigningerne paa hvert enkelt nationalt marked, herunder Det Forenede Kongerige med hensyn til GD-kvaliteter, og et dokument fra Fiskeby af 14. februar 1989 (dokument D-G-1), der bekraefter disse oplysninger. Kommissionen paapeger i denne forbindelse, at sagsoegeren deltog i et moede i JMC den 3.-4. april 1989, og at sagsoegerens agent i Det Forenede Kongerige den 4. april 1989 deltog i et moede i Paper Agents Association (herefter »PAA«) for at droefte gennemfoerelsen af den inden for kartellet indgaaede aftale.

91 For saa vidt angaar prisforhoejelsen i januar 1991 fremgaar det af dokumenterne vedroerende JMC's moede den 6. september 1990 (notaterne fra Rena), at forhoejelsen skulle annonceres for alle kvaliteter, udgjorde 40 GBP i Det Forenede Kongerige og skulle traede i kraft den 31. januar 1991. Kommissionen ved ikke, om sagsoegeren deltog i dette moede, men den henviser til, at selskabet var repraesenteret under PAA's moede den 18. september 1990, hvorunder der blev foert droeftelser om den paagaeldende forhoejelse, hvilket fremgaar af et notat, som blev fundet hos Iggesund Board Sales (bilag 132 til meddelelsen af klagepunkter). JMC's moede den 19. og 20. november 1990 drejede sig ifoelge Kommissionen om at kontrollere, hvorledes gennemfoerelsen af prisforhoejelsen, som var blevet annonceret af sagsoegeren den 31. oktober 1990, skred frem. Sagsoegeren forhoejede sine priser med 40 GBP med virkning fra den 28. januar 1991.

92 Kommissionen afviser sagsoegerens paastand om, at moederne i JMC udelukkende vedroerte GC-kvaliteter. Notatet fra Rena angaaende JMC's moede den 6. september 1990 (bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter) vedroerer en prisforhoejelse for samtlige kvaliteter, hvilket stoetter Stora's redegoerelser paa dette punkt (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, s. 6 og 8).

93 Endelig giver notatet fra Rena angaaende JMC's moede den 6. september 1989 (bilag 117 til meddelelsen af klagepunkter) detaljerede oplysninger om de prisforhoejelser, der var blevet annonceret i de enkelte nationale valutaer, og det indeholder vurderinger af kundernes reaktioner og af, i hvilket omfang forhoejelserne var gennemfoert paa de enkelte nationale markeder.

- DOEU's funktioner og sagsoegerens deltagelse

94 Sagsoegeren, som efter eget udsagn deltog i syv moeder i den af beslutningen omfattede periode, goer gaeldende, at DOEU droeftede spoergsmaal, som branchen havde en legitim interesse i.

95 Selskabet bestrider, at det centrale tema for droeftelserne var analysering og vurdering af markedet for karton i de enkelte lande (beslutningens betragtning 50).

96 Der er ikke foert bevis for Kommissionens paastand om, at »droeftelserne om markedsforholdene ... ikke [var vage]. Samtalerne om markedssituationen i de enkelte lande skal ses i sammenhaeng med de planlagte prisinitiativer, herunder det konstaterede behov for midlertidige produktionsstandsninger for at stoette prisforhoejelserne« (beslutningens betragtning 50, foerste afsnit). Det af FS-karton's repraesentant udfaerdigede notat (bilag 70 til meddelelsen af klagepunkter), som ifoelge Kommissionen vedroerer »hoejdepunkterne« fra DOEU's moede den 3. oktober 1989, viser i realiteten, at DOEU foretog en generel gennemgang af markedsvilkaarene i de enkelte lande, bl.a. med hensyn til ordrebeholdningerne. Den eneste henvisning til en paastaaet samordnet prisforhoejelse vedroerer det franske marked, og notatet angiver blot, hvilken politik der ville blive fulgt af den virksomhed, notatet hidroerer fra.

97 Sagsoegeren bestrider det af Kommissionen i beslutningens betragtning 119 anfoerte om, at det ikke er trovaerdigt, at deltagerne i DOEU ikke var bekendt med det ulovlige formaal, hvortil de oplysninger, som de bevidst stillede til raadighed for JMC, skulle anvendes. Ifoelge sagsoegeren betragter Kommissionen synspunkter som kendsgerninger, og der er ingen beviser, der stoetter den paagaeldende paastand.

98 Kommissionen har foerst understreget, at DOEU's adfaerd skal ses i sammenhaeng med overtraedelsen som helhed og de funktioner, der blev udoevet af JMC, hvis moeder sagsoegeren deltog i, og som DOEU refererede til. De emner, der blev droeftet i DOEU, er blevet beskrevet af Stora. At DOEU ikke blot beskaeftigede sig med udveksling af statistikker paa grundlag af samlede tal, bevises af et notat fra en repraesentant for FS-Karton vedroerende DOEU's moede den 3. oktober 1989 (jf. nedenfor, praemis 115), der redegoer for droeftelser om ordrebeholdningerne hos producenterne af GC- og GD-kvaliteter, herunder de individuelle situationer.

99 Kommissionen har endelig afvist sagsoegerens paastand om, at der er en uskyldig forklaring paa udvekslingen af oplysninger inden for DOEU. Denne paastand er ikke alene uforenelig med de droeftelser, der er refereret i notatet vedroerende moedet den 3. oktober 1989, men ogsaa med de droeftelser, der blev foert under JMC's moede den 16. oktober samme aar, idet det fremgaar af sidstnaevnte droeftelser, at situationen med hensyn til ordrebeholdninger var en afgoerende faktor for ikrafttraedelsen af en prisforhoejelse.

Prisinitiativerne

100 Sagsoegeren har for det foerste anfoert, at selskabet helt uafhaengigt af andre afgjorde, om det ville tilpasse sine priser til dem, der blev anvendt af de dominerende virksomheder paa markedet.

101 Dets normale praksis var at tage priserne i Det Forenede Kongerige op til revision hvert halve aar, saedvanligvis i april og oktober.

102 Hvad angaar prisforhoejelsen i april 1989 har sagsoegeren anfoert, at selskabet i Det Forenede Kongerige den 16. februar 1989 annoncerede en prisforhoejelse paa 25 GBP, som traadte i kraft den 10. maj samme aar, for at tilpasse sine priser til dem, der blev anvendt af de dominerende virksomheder paa markedet, under hensyn til foelgende faktorer:

- den oekonomiske situation i Det Forenede Kongerige;

- den staerke efterspoergsel i slutningen af 1988;

- tegn paa en stramning af priserne for raamaterialerne;

- en oplysning givet den 1. februar 1989 i et fagblad, »EUWID Pulp & Paper« (bilag G til sagsoegerens svar paa meddelelsen af klagepunkter), hvorefter der var blevet annonceret prisforhoejelser i Tyskland, hvorved priserne for GD-kvaliteter steg med 8-10 DEM den 1. maj 1989;

- Mayr-Melnhof's annoncering af en prisforhoejelse den 6. februar 1989 i Det Forenede Kongerige med virkning fra april 1989 og SCA Colthrop's annoncering to dage senere af en lignende forhoejelse, der ogsaa skulle traede i kraft i april.

103 Sagsoegeren har anfoert, at aftalen om at forhoeje priserne for GD-kvaliteter i Det Forenede Kongerige ifoelge de af Kommissionen paaberaabte dokumenter indebar, at forhoejelsen skulle traede i kraft den 1. maj. Sagsoegeren forhoejede imidlertid selv foerst sine priser den 10. maj.

104 Det aendrer ikke noget herved, at selskabet var til stede under JMC's moede den 4. april 1989, idet formaalet med dette moede hverken kan have vaeret at afgoere, om der kunne gennemfoeres en prisforhoejelse (forhoejelsen blev besluttet i slutningen af 1988), eller at fastlaegge detaljerne i det prisinitiativ, der haevdes at vaere blevet besluttet af PWG. Eftersom prisforhoejelsen endnu ikke var blevet ivaerksat paa markedet, kan moedet heller ikke have haft til formaal at kontrollere den faktiske gennemfoerelse af forhoejelsen efter dennes ikrafttraeden.

105 Endelig kan Kommissionen ikke i svarskriftet laegge sagsoegeren til last, at selskabets agent deltog i PAA's moeder, idet den paagaeldende agent er fuldstaendig uafhaengig.

106 Hvad angaar prisforhoejelsen i april 1990 blev det i flere numre af fagbladet EUWID Pulp & Paper naevnt, at der forestod en prisforhoejelse. Bladet annoncerede naermere, at der var planlagt en prisforhoejelse paa 8% i marts, men at den ville vaere hoejere i Det Forenede Kongerige paa grund af pundets svage stilling (nummeret af 20.12.1989). I det nummer, der udkom den 17. januar, blev det oplyst, at Mayr-Melnhof havde sendt en rundskrivelse til kunderne for at annoncere en prisforhoejelse. I det foelgende nummer blev det bekraeftet, at der var planlagt prisforhoejelser paa 8% i marts. Sagsoegeren fik senere bekraeftelse fra markedet paa den prisforhoejelse i Det Forenede Kongerige, der var annonceret af Mayr-Melnhof med virkning fra marts.

107 Paa baggrund af de faldende vekselkurser i slutningen af 1989 og de faldende markedspriser saa sagsoegeren sig noedsaget til at tilpasse sig de virksomheder, der dikterede priserne.

108 Hvad angaar prisforhoejelsen i januar 1991 har sagsoegeren anfoert, at selskabet vidste, at dets driftsomkostninger i 1991 ville stige vaesentligt, foerst og fremmest som foelge af en stigning i gaspriserne og en foroegelse af personalet.

109 Det har i denne forbindelse understreget, at det laeste i fagbladene, navnlig bladet EUWID Pulp & Paper, at producenterne planlagde en prisforhoejelse fra begyndelsen af 1991. Denne oplysning var blevet givet allerede i begyndelsen af august og bekraeftet i det nummer, der udkom den 12. september 1990. Ifoelge det nummer af EUWID Pulp & Paper, der udkom den 25. september 1990, ville Mayr-Melnhof forhoeje sine priser med virkning fra den 7. januar med 40 GBP pr. ton. I det nummer, der udkom den 24. oktober 1990, blev det bekraeftet, at Feldmuehle ogsaa havde annonceret lignende forhoejelser. I nogle rapporter om markedssituationen, som sagsoegeren fik fra sine kunder og andre kilder, blev det bekraeftet, at SCA Colthrop havde annonceret en prisforhoejelse den 29. oktober. Under disse omstaendigheder besluttede sagsoegeren den 31. oktober 1990 at forhoeje sine priser med et tilsvarende beloeb paa markedet i Det Forenede Kongerige for at tilpasse sine priser til sine konkurrenters priser.

110 Sagsoegeren har for det andet anfoert, at Kommissionen ikke har nogen direkte beviser for selskabets deltagelse i et ulovligt samarbejde.

111 Eftersom Kommissionen ikke har bevist, at selskabet deltog regelmaessigt i moederne i PG Paperboard eller i moeder, hvorunder der blev droeftet konkurrencebegraensende former for praksis, kan den ikke paaberaabe sig Rettens praksis, hvorefter det, saafremt saadanne omstaendigheder er bevist, paahviler virksomheden at godtgoere, at den ikke tilsluttede sig det initiativ, der blev aftalt under moederne.

112 Kommissionen har for det foerste understreget, at den afviser sagsoegerens forsoeg paa at splitte overtraedelsen op i flere dele. Det er uholdbart, naar sagsoegeren haevder, at selskabet kun er blevet beskyldt for konkurrencestridige handlinger i Det Forenede Kongerige, idet ordningen gik ud paa at fastsaette samordnede priser i hele Faellesskabet og gennemfoere dem paa alle de nationale markeder.

113 Kommissionen bestrider, at sagsoegeren helt uafhaengigt af andre tilpassede sine priser til konkurrenternes. Den paapeger, at sagsoegerens agent deltog i moeder, hvorunder der blev foert droeftelser om gennemfoerelsen af kartellet paa nationalt plan, hvilket sagsoegeren vidste, eftersom agenterne handlede i henhold til deres hovedmaends instrukser. Kommissionen understreger endvidere, at sagsoegeren deltog regelmaessigt i de moeder i PG Paperboard's udvalg, hvorunder prisinitiativerne blev droeftet, at selskabet har anerkendt, at det foerte telefonsamtaler med andre producenter angaaende de moeder, det ikke deltog i, at selskabet ikke har godtgjort, at det ikke tilsluttede sig den enighed, der blev opnaaet mellem deltagerne i kartellet, og at det selv efter Kommissionens kontrolundersoegelser fortsatte med at deltage i moeder.

114 Kommissionen har anfoert, at saafremt det er godtgjort, at en virksomhed har deltaget regelmaessigt i moeder, der f.eks. har drejet sig om prisinitiativer, paahviler det den paagaeldende virksomhed at godtgoere, at den ikke tilsluttede sig det initiativ, der blev aftalt under moederne, og at den med henblik herpaa skal bevise, at dens konkurrenter var klar over, at den tog afstand fra den enighed, der blev opnaaet under moederne (jf. Rettens dom af 24.10.1991, sag T-2/89, Petrofina mod Kommissionen, Sml. II, s. 1087, dommen i sagen Atochem mod Kommissionen, a.st., samt domme af 10.3.1992, henholdsvis sag T-9/89, Huels mod Kommissionen, Sml. II, s. 499, og sag T-13/89, ICI mod Kommissionen, Sml. II, s. 1021).

Princippet »pris frem for maengde«

115 Sagsoegeren bestrider, at selskabet deltog i en aftale med henblik paa at »fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden« (artikel 1, ottende led), og at det traf »samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger« (artikel 1, niende led).

116 De beviser, Kommissionen raader over, giver ikke grundlag for at konkludere, at de mindre kartonproducenter havde tilsluttet sig det paastaaede princip om »pris frem for maengde«. Der er tale om en ren formodning fra Kommissionens side, naar den haevder, at de mindre producenter var klar over behovet for at tilpasse deres egen adfaerd paa baggrund af den generelle forstaaelse mellem de store producenter.

117 Sagsoegeren udnyttede tvaertimod sin kapacitet fuldt ud i stoerstedelen af den omhandlede periode. Maskinudnyttelsesgraderne viser en nedgang i produktionsstandsningerne mellem 1987 og 1990.

118 Hvad angaar det af Kommissionen paaberaabte notat fra Rena's administrerende direktoer vedroerende et saerligt moede i Nordic Paperboard Institute (herefter »NPI«) (bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter) goer sagsoegeren gaeldende, at selskabet ikke er medlem af NPI, at det paagaeldende moede ikke var et moede i PG Paperboard, og at notatet derfor ikke stoetter Kommissionens paastand om, at alle de mindre producenter havde tilsluttet sig princippet om pris frem for maengde.

119 Selskabet bestrider ogsaa, at det deltog i den paastaaede aftale om fastholdelse af markedsandelene, idet det har anfoert, at dets markedsandel blev mindre i loebet af den af beslutningen omfattede periode.

120 Endelig bestrider sagsoegeren Kommissionens paastand (jf. beslutningens betragtning 53) om, at den dokumentation, der blev fundet hos FS-Karton, bekraefter, »at der i slutningen af 1987 var opnaaet enighed i de to Direktoergrupper om de to indbyrdes afhaengige spoergsmaal maengdetilpasning og prisdisciplin«. Selskabet har i denne forbindelse paapeget, at det notat, Kommissionen stoetter sig til (bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter), ikke henviser til de to »Presidents groups« (»the President Conference« og PWG), men til »Presidents grouping«. Kommissionen henviser saaledes sandsynligvis til PWG og ikke til »President Conference«, og der er intet, der tyder paa, at denne henvisning sigter til mere end »one group«. Sagsoegeren var ikke medlem af PWG.

121 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren giver en forkert fremstilling af Kommissionens argumentation. Det foreholdes sagsoegeren, at selskabet har deltaget i en faelles plan, der som to af sine bestanddele gik ud paa at kontrollere udbuddet af produktet inden for Faellesskabet for derved at sikre gennemfoerelsen af de samordnede prisforhoejelser og at udveksle oplysninger om bl.a. midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger og maskinudnyttelsesgrader. Sagsoegeren deltog i JMC's moeder, hvorunder de mindre producenter inden for rammerne af princippet om pris frem for maengde, som samtlige producenter tilsluttede sig, fik kendskab til den aftale, der var indgaaet mellem de store producenter, om at fastholde leverancerne paa konstante niveauer, og til noedvendigheden af at tilpasse deres egen adfaerd som foelge heraf.

122 Det forhold, at sagsoegeren ikke var medlem af NPI, svaekker ikke bevisvaerdien af notatet fra Rena vedroerende det saerlige moede i NPI (jf. ovenfor, praemis 118). Dette notat giver ikke blot yderligere beviser for den ordning, der blev indfoert for at kontrollere produktionen, idet det ogsaa stoetter Stora's redegoerelser, hvorefter de producenter, der ikke var medlem af PWG, blev orienteret om den generelle forstaaelse mellem de store producenter om at fastholde leverancerne paa konstante niveauer. En saadan fortolkning betyder ikke, at sagsoegeren er direkte beroert af notatet.

Metoderne til fremsendelse af oplysninger

123 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Stora's redegoerelser ikke er trovaerdige.

124 Eftersom Stora har erkendt, at selskabets datterselskaber Feldmuehle, Kopparfors og CBC deltog i visse former for politik og foranstaltninger, der kan vaere i strid med konkurrencereglerne (beslutningens betragtning 34), har selskabet en interesse i at godtgoere, at et saa stort antal kartonproducenter som muligt havde forbindelse med det paastaaede kartel, navnlig de mindre producenter, med henblik paa at bagatellisere selskabets egen rolle.

125 Endvidere er Stora's redegoerelser selvmodsigende med hensyn til, hvorledes PWG's beslutninger blev meddelt PC.

126 I sin anden redegoerelse udtaler Stora, at PWG's rolle bl.a. var at »give Direktoerkonferencen en vurdering og beskrivelse af den noejagtige tilstand med hensyn til udbud og efterspoergsel paa markedet og de forholdsregler, der burde traeffes for at skabe disciplin paa markedet« (beslutningens betragtning 38), hvorimod selskabet i en senere redegoerelse (skrivelse af 17.9.1991, bilag 38 til meddelelsen af klagepunkter) praeciserer, hvorledes resultatet af moederne i PWG blev videregivet individuelt gennem saerlige kontakter mellem flere virksomheder. I relation til sidstnaevnte punkt finder sagsoegeren, at Stora henviser til de informationskanaler, der fandtes i Tyskland, Frankrig og Skandinavien, hvorimod der ikke henvises til et saadant system i Nederlandene eller et system, der involverer sagsoegeren.

127 De to redegoerelser er ogsaa i strid med udtalelsen fra hr. Roos, et tidligere medlem af Feldmuehle's direktion. Sidstnaevnte udtalelse er ikke saerlig klar, idet det haevdes, at PC og JMC blev orienteret om droeftelserne i PWG, bl.a. gennem personer, der havde deltaget i begge de to gruppers arbejde.

128 Kommissionen finder, at sagsoegerens argument om, at Stora's redegoerelser skulle tjene selskabets egne interesser, er uholdbart, idet andre producenter ogsaa har identificeret sagsoegeren som en af deltagerne i JMC.

129 Kommissionen bestrider, at udtalelserne vedroerende kommunikationslinjerne mellem PWG og JMC er indbyrdes modstridende. Hr. Roos modsiger ikke sig selv, naar han haevder, at der ikke var nogen formelle kommunikationslinjer, og at informationerne cirkulerede uformelt mellem enkeltpersoner, herunder dem, der deltog i moederne i begge grupper. Kommissionen paapeger, at hr. Roos var formand for JMC.

130 PWG traadte sammen forud for ethvert planlagt moede i PC. Da begge moeder blev ledet af den samme person, er der ingen tvivl om, at det var denne person, der meddelte resultatet af droeftelserne i PWG til de producenter, der ikke havde deltaget. Naar der ikke blev afholdt et moede i PC umiddelbart efter PWG-moedet, orienterede deltagerne de mindre producenter gennem deres nationale sammenslutninger om de trufne beslutninger. Disse kommunikationslinjer var heller ikke formaliserede.

Deltagelsens varighed

131 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke kan bevise, at selskabet deltog i kartellet bortset fra dets deltagelse i prisinitiativerne i april 1989, april 1990 og januar 1991. Selskabet naegter at have deltaget i prisforhoejelsen i 1987. Der findes i oevrigt ingen beviser for, at selskabet deltog i denne forhoejelse. Det maa derfor anerkendes, at dets deltagelse i den paastaaede overtraedelse foerst begyndte i 1989.

132 Kommissionen har afvist det af sagsoegeren anfoerte. Prisforhoejelsen i januar 1987 blev allerede planlagt i slutningen af 1986. Sagsoegeren deltog i moeder i PG Paperboard's udvalg i hele overtraedelsesperioden, og selskabet deltog i et moede i PC den 29. maj 1986.

Rettens bemaerkninger

133 Retten skal for det foerste undersoege, om Kommissionen har foert bevis for, at sagsoegeren medvirkede i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, i perioden fra midten af 1986 til april 1989, fra hvilket tidspunkt sagsoegeren har erkendt, at virksomheden deltog i JMC's moeder. Retten skal for det andet undersoege, om Kommissionen har foert bevis for, at sagsoegeren medvirkede i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, i den resterende periode, dvs. fra april 1989 til april 1991.

1. Perioden fra midten af 1986 til april 1989

134 Som bevis for sagsoegerens medvirken i en overtraedelse af de faellesskabsretlige konkurrenceregler i den omhandlede periode har Kommissionen henvist til, at virksomheden deltog i flere moeder i PC (tabel 3 i bilagene til beslutningen) og i DOEU (tabel 6 i bilagene til beslutningen), og til dens faktiske adfaerd med hensyn til priser.

135 Hvert enkelt af disse beviser skal herefter undersoeges i den anfoerte raekkefoelge.

a) Sagsoegerens deltagelse i visse af PC's moeder

136 Kommissionen har erkendt, at det er en fejl, at det i tabel 3 i bilagene til beslutningen anfoeres, at sagsoegeren deltog i PC's moede den 20. maj 1987.

137 Den har endvidere som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten erklaeret, at henvisningen i dens skriftlige indlaeg til, at sagsoegeren deltog i et moede i PC den 26. juni 1986, skulle forstaas som en henvisning til, at virksomheden deltog i PC's moede den 29. maj 1986.

138 Det foelger heraf, at sagsoegeren ifoelge Kommissionen deltog i tre bestemte moeder i PC i den omhandlede periode, nemlig moederne den 29. maj 1986, den 4. december 1987 og den 17. november 1988. Kommissionen har ikke henvist til beviser for emnet for disse tre moeder. Naar Kommissionen derfor henviser til denne deltagelse som bevis for, at virksomheden har medvirket i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, er det noedvendigvis begrundet i den generelle beskrivelse i beslutningen af formaalet med moederne i dette organ, samt i de beviser, som er naevnt i beslutningen til stoette for denne beskrivelse.

139 Det hedder saaledes i beslutningen: »Som Stora har forklaret, var en af PWG's funktioner at forklare Direktoerkonferencen de forholdsregler, der var noedvendige for at skabe orden paa markedet ... Paa denne maade blev de administrerende direktoerer, der deltog i Direktoerkonferencerne, informeret om de beslutninger, der blev truffet af PWG, og om de instrukser, der skulle gives til deres salgsafdelinger med henblik paa at gennemfoere de aftalte prisinitiativer« (beslutningens betragtning 41, foerste afsnit). Det hedder endvidere: »PWG traadte altid sammen forud for en Direktoerkonference, og da begge moeder blev ledet af den samme person, er der ingen tvivl om, at det var denne person, der meddelte resultatet af droeftelserne i PWG til de medlemmer blandt de saakaldte 'direktoerer', der ikke tilhoerte inderkredsen« (beslutningens betragtning 38, andet afsnit).

140 Ifoelge Stora blev deltagerne i PC's moeder informeret om de beslutninger, PWG traf (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 8). Rigtigheden af denne oplysning bestrides imidlertid af flere af de virksomheder, der deltog i PC, herunder sagsoegeren. Stora's redegoerelser om PC's rolle kan derfor ikke uden stoette i andre omstaendigheder anses for tilstraekkeligt bevis for, hvad organets moeder omhandlede.

141 I sagen findes et dokument, en erklaering af 22. marts 1993 afgivet af et tidligere medlem af Feldmuehle's direktion (hr. Roos), der umiddelbart synes at bekraefte Stora's paastande. Hr. Roos har bl.a. oplyst: »Indholdet af droeftelserne i PWG blev videregivet til de virksomheder, der ikke var repraesenteret i denne gruppe paa Direktoerkonferencen, der fulgte umiddelbart efter, eller hvis dette ikke var tilfaeldet, paa JMC's moede.« Kommissionen har ikke udtrykkeligt henvist til dette dokument i beslutningen til stoette for sine paastande i relation til PC's moeder, og det kan under alle omstaendigheder ikke anses for et selvstaendigt bevis i forholdt til Stora's redegoerelser. Da disse redegoerelser nemlig sammenfatter svarene fra de tre virksomheder, der indgik i Stora i overtraedelsesperioden, herunder Feldmuehle, er et forhenvaerende medlem af Feldmuehle's direktion noedvendigvis en af kilderne til Stora's redegoerelser.

142 Kommissionen anfoerer i beslutningen, at bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter, der er et notat, som blev fundet hos Mayr-Melnhof's salgsagent i Det Forenede Kongerige og vedroerer et moede i Wien den 12. og 13. december 1986, »[bekraefter] Stora's indroemmelse af, at Direktoerkonferencen rent faktisk droeftede [et ulovligt samarbejde om priser]« (beslutningens betragtning 41, tredje afsnit, og betragtning 75, andet afsnit). Dokumentet indeholder foelgende oplysning:

»Fastsaettelse af priser for det britiske marked

I seneste Fides-moede deltog ogsaa Weig's repraesentant, der udtalte, at de fandt 9% for hoejt for det britiske marked og havde besluttet sig for 7%! Stor skuffelse, da det indebaerer et forhandlingsniveau for alle andre. Prispolitikken for Det Forenede Kongerige overlades til RHU, med stoette fra [Mayr-Melnhof], selv om dette indebaerer et midlertidigt omsaetningstab, mens vi goer bestraebelser paa at fastholde maalet paa 9% (som man vil kunne se). [Mayr-Melnhof/FS] fastholder en vaekstpolitik i Det Forenede Kongerige, men det faldende overskud er alvorligt, og vi maa slaas for at faa kontrol med priserne igen. [Mayr-Melnhof] erkender, at det ikke hjaelper, at det er kendt, at de har oeget omsaetningen i Tyskland med 6 000!«

143 Det Fides-moede, der naevnes i indledningen af den citerede passage, maa ifoelge Mayr-Melnhof (svar paa en begaering om oplysninger, bilag 62 til meddelelsen af klagepunkter) antages at vaere PC's moede den 10. november 1986. Det fremgaar imidlertid af tabel 3 i bilagene til beslutningen, at sagsoegeren ikke deltog i dette moede.

144 Det bemaerkes, at dokumentet bekraefter, at Weig reagerede med at give oplysninger om sin fremtidige prispolitik i Det Forenede Kongerige i forhold til prisstigningernes oprindelige omfang.

145 Dette kan imidlertid ikke betragtes som bevis for, at Weig reagerede paa en bestemt prisforhoejelse, som var aftalt mellem virksomhederne i PG Paperboard foer den 10. november 1986.

146 Kommissionen har ikke paa dette punkt paaberaabt sig andre beviser. Weig's henvisning til en prisforhoejelse paa »9%« kan forklares med, at Thames Board Ltd havde annonceret en prisforhoejelse i Det Forenede Kongerige den 5. november 1986 (bilag A-12-1). Denne meddelelse blev offentliggjort med kort frist, hvilket fremgaar af et avisudklip (bilag A-12-3). Kommissionen har ikke fremlagt andet materiale, der umiddelbart kan tjene som direkte bevis for, at prisforhoejelserne var blevet droeftet paa PC's moeder. Det kan herefter ikke udelukkes, at Weig's udtalelse, som den fremgaar af bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter, fandt sted uden for moedet i PC den 10. november 1986, i overensstemmelse med hvad Weig gentagne gange gjorde gaeldende under retsmoedet.

147 Kommissionen anfoerer ogsaa i beslutningen, at den »hos FS-Karton (et selskab i M-M-koncernen) fandt ... dokumentation for, at der i slutningen af 1987 var opnaaet enighed i de to Direktoergrupper om de to indbyrdes afhaengige spoergsmaal maengdetilpasning og prisdisciplin« (betragtning 53, foerste afsnit). Kommissionen henviser i denne forbindelse til bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter, som er et fortroligt notat af 28. december 1988 fra den marketingchef, der var ansvarlig for Mayr-Melnhof-koncernens salg i Tyskland (hr. Katzner), til koncernens administrerende direktoer i OEstrig (hr. Groeller), om markedssituationen.

148 Forfatteren til notatet henviser i dets indledning til det naermere samarbejde paa europaeisk plan paa »direktoerniveau« (»Praesidentenkreis«), hvilket udtryk af Mayr-Melnhof blev fortolket som omfattende baade PWG og PC generelt, dvs. uden reference til en bestemt begivenhed eller et bestemt moede (bilag 75 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 2.a).

149 Det er ganske vist i naervaerende sag ubestridt, at bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter bekraefter Stora's forklaringer, dels om, at der fandtes et ulovligt samarbejde om markedsandele mellem de virksomheder, der hoerte til paa »direktoerniveau«, dels om et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger mellem samme virksomheder, men der findes ikke andre beviser, der stoetter den antagelse, at bl.a. det ulovlige samarbejde om markedsandele og kontrollen med produktionens omfang skulle droeftes i PC. Udtrykket »direktoerniveau« (»Praesidentenkreis«) i bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter kan derfor, uanset Mayr-Melnhof's forklaring, ikke antages at henvise til andre organer end PWG.

150 Herefter kan det ikke antages, at Kommissionen har foert bevis for, at moederne i PC, foruden lovlige aktiviteter, havde en konkurrencebegraensende funktion. Heraf foelger, at Kommissionen ikke paa grundlag af de anfoerte beviser kan udlede, at de virksomheder, der deltog i dette organs moeder, havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

151 Det maa derfor konkluderes, at sagsoegerens deltagelse i en overtraedelse af konkurrencereglerne i perioden fra midten af 1986 til april 1989 ikke er bevist med henvisning til virksomhedens deltagelse i moederne i PC.

b) Sagsoegerens deltagelse i tre moeder i DOEU

152 Det er ubestridt, at sagsoegeren i perioden fra midten af 1986 til april 1989 deltog i tre moeder i DOEU, nemlig moederne den 15. oktober 1986, den 4. februar 1987 og den 3. februar 1989. Da Kommissionen ikke har paaberaabt sig beviser, der saerlig vedroerer disse moeder, skal det undersoeges mere generelt, om DOEU's moeder havde et konkurrencebegraensende formaal.

153 Ifoelge beslutningen var »'det centrale tema' for droeftelserne i Det OEkonomiske Udvalg ... analysering og vurdering af markedet for karton i de enkelte lande« (beslutningens betragtning 50, foerste afsnit). DOEU »droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC (eller forgaengeren, Markedsfoeringsudvalget, foer udgangen af 1987)« (beslutningens betragtning 49, foerste afsnit).

154 Ifoelge Kommissionen var »droeftelserne om markedsforholdene ... ikke [vage]. Samtalerne om markedssituationen i de enkelte lande skal ses i sammenhaeng med de planlagte prisinitiativer, herunder det konstaterede behov for midlertidige produktionsstandsninger for at stoette prisforhoejelserne« (beslutningens betragtning 50, foerste afsnit). Kommissionen finder endvidere, at »Det OEkonomiske Udvalg ... maaske i mindre grad [har] vaeret beskaeftiget med prisfastsaettelse som saadan, men det er ikke trovaerdigt, at deltagerne ikke var bekendt med det ulovlige formaal, hvortil de oplysninger, som de bevidst stillede til raadighed for JMC, skulle anvendes« (beslutningens betragtning 119, andet afsnit).

PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 694A0311.1

155 Til stoette for sine paastande om, at droeftelserne i DOEU havde et konkurrencebegraensende sigte, har Kommissionen henvist til ét dokument, nemlig et fortroligt notat, forfattet af en repraesentant for FS-Karton (et selskab i Mayr-Melnhof-koncernen), der indeholdt »hoejdepunkterne« fra DOEU's moede den 3. oktober 1989 (bilag 70 til meddelelsen af klagepunkter).

156 Kommissionen har i beslutningen refereret indholdet af dokumentet. Det fremgaar heraf, at moedet:

»... foruden en grundig gennemgang af efterspoergsel, produktion og ordrebeholdninger for de enkelte landes nationale markeder, ogsaa beskaeftigede sig med:

- den staerke kundemodstand, der var konstateret mod den seneste forhoejelse af prisen paa GC-kvaliteter, der traadte i kraft den 1. oktober

- ordrebeholdninger for henholdsvis GC- og GD-producenter, herunder oplysninger om de enkelte producenters situation

- rapport om gennemfoerte og planlagte midlertidige produktionsstandsninger

- saerlige problemer i forbindelse med gennemfoerelse af prisforhoejelsen i Det Forenede Kongerige og forhoejelsens betydning for opretholdelse af den noedvendige prisforskel mellem GC- og GD-kvaliteter

- sammenligning af de enkelte nationale sammenslutningers forventede og aktuelle ordreindtag« (beslutningens betragtning 50, andet afsnit).

157 Denne gengivelse af dokumentets indhold er i det vaesentlige korrekt. Men Kommissionen har ikke henvist til beviser til stoette for sin paastand om, at bilag 70 til meddelelsen af klagepunkter maa anses som »udtryk for den reelle beskaffenhed af dette organs droeftelser« (beslutningens betragtning 113, sidste afsnit).

158 Endvidere bemaerkes, at Stora's redegoerelser er af meget begraenset betydning for saa vidt angaar DOEU. Stora udtaler: »Inden 1987 varetog Det OEkonomiske Udvalg baade JMC's og Det Statistiske Udvalgs funktioner. Det var marketing- og/eller salgschefer, der deltog i moederne. Der blev bl.a. foert droeftelser om prisudviklingerne paa de nationale markeder, tillaeg for smaa maengder, arktaelning, faktureringsvilkaar og raamaterialer. Der blev ogsaa foretaget undersoegelser af de statistiske rapporter« (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 12). Som det fremgaar, vedroerer denne paastand kun perioden foer 1987. Stora tilkendegiver ganske vist, at der under DOEU's moeder blev foert droeftelser om prisudviklingerne paa de nationale markeder, men indholdet af disse droeftelser praeciseres ikke. Det kan derfor ikke konkluderes, at der var tale om droeftelser med et konkurrencebegraensende formaal.

159 For saa vidt angaar perioden fra begyndelsen af 1988 anfoerer Stora: »JMC blev oprettet i slutningen af 1987 og holdt sit foerste moede i begyndelsen af 1988, fra hvilket tidspunkt det overtog en del af Det OEkonomiske Udvalgs opgaver. Det OEkonomiske Udvalgs oevrige opgaver blev overtaget af Det Statistiske Udvalg« (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 13).

160 Redegoerelserne fra Stora indeholder saaledes ikke oplysninger, der stoetter Kommissionens paastand om, at droeftelserne i dette organ havde et konkurrencebegraensende sigte for saa vidt angaar perioden efter begyndelsen af 1987.

161 Kommissionen har heller ikke paaberaabt sig beviser, der giver grundlag for at antage, at deltagerne i DOEU's moeder havde kendskab til den naermere beskaffenhed af moederne i JMC, som DOEU rapporterede til. Det kan derfor ikke anses for udelukket, at de deltagere i DOEU's moeder, der ikke samtidig deltog i JMC's moeder, ikke var bekendt med den reelle anvendelse af de rapporter, som DOEU udarbejdede.

162 Bilag 70 til meddelelsen af klagepunkter kan derfor ikke betragtes som bevis for, hvilken beskaffenhed DOEU's droeftelser reelt havde.

163 I oevrigt synes Kommissionen selv at vaere af den opfattelse, at deltagelse i DOEU's moeder ikke udgjorde et tilstraekkeligt bevis for en overtraedelse, idet virksomheden Enso Española, der havde deltaget i moeder i DOEU i 1987 (tabel 6 i bilagene til beslutningen), ikke blev anset for at have begaaet en overtraedelse af konkurrencereglerne foer marts 1988 (beslutningens artikel 1).

164 Henset til det saaledes anfoerte kan det forhold, at sagsoegeren i den omhandlede periode deltog i tre moeder i DOEU, ikke siges at bevise, at selskabet deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

c) Sagsoegerens faktiske adfaerd med hensyn til priser

165 Det fremgaar i relation til den omhandlede periode af tabel A i bilagene til beslutningen, at sagsoegeren ifoelge Kommissionen den 14. november 1987 annoncerede en forhoejelse af sine priser i Det Forenede Kongerige med 8% og gennemfoerte den den 12. januar 1988.

166 Ifoelge tabel B og C raader Kommissionen derimod ikke over oplysninger om eventuelle forhoejelser af sagsoegerens kartonpriser i forbindelse med prisforhoejelsesinitiativerne i marts/april 1988 og oktober 1988.

167 Under disse omstaendigheder finder Retten, at sagsoegerens faktiske adfaerd med hensyn til priser, som fastslaaet af Kommissionen, bestaaende i et enkelt prisforhoejelsesinitiativ i Det Forenede Kongerige, der synes at vaere i overensstemmelse med det, der blev gennemfoert af de andre producenter, ikke giver tilstraekkelig stoette for Kommissionens paastand om, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, i den omhandlede periode.

d) Konklusion vedroerende den omhandlede periode

168 Paa baggrund af ovenstaaende betragtninger kan de af Kommissionen paaberaabte beviser - selv naar de betragtes samlet - ikke anses for at godtgoere, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, i perioden fra midten af 1986 til april 1989.

2. Perioden fra april 1989 til april 1991

169 Ifoelge beslutningens artikel 1 har de i bestemmelsen naevnte virksomheder overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved - i sagsoegerens tilfaelde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991 - at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF bl.a. »naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta«, »planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF«, »naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden« og »traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger«.

170 Det foelger heraf, at alle de i beslutningens artikel 1 naevnte virksomheder har overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en enkelt overtraedelse, der bestaar af et ulovligt samarbejde vedroerende tre forskellige emner, men med et faelles maal. Disse former for ulovligt samarbejde maa betragtes som de elementer, der udgoer kartellet i sin helhed.

171 Det skal paa denne baggrund undersoeges saerskilt, om sagsoegeren deltog i de enkelte former for ulovligt samarbejde i perioden fra april 1989 til april 1991.

a) Sagsoegerens deltagelse i et ulovligt samarbejde om priser

- Sagsoegerens deltagelse i to moeder i JMC

172 Det er ubestridt, at sagsoegeren deltog i to moeder i JMC, nemlig moederne den 4. april 1989 og den 20. november 1990.

173 Ifoelge Kommissionen var JMC's hovedopgave fra foerste faerd:

»- at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, og meddele sine konklusioner til PWG

- at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et aekvivalent (dvs. ensartet) prissystem i Europa ...« (beslutningens betragtning 44, sidste afsnit).

174 I beslutningens betragtning 45, foerste og andet afsnit, anfoerer Kommissionen saaledes naermere:

»Udvalget diskuterede, marked for marked, hvordan de enkelte producenter skulle gennemfoere de af PWG besluttede prisforhoejelser. De praktiske detaljer i forbindelse med gennemfoerelsen af de paataenkte prisforhoejelser blev droeftet ved 'rundbordssamtaler', hvorunder deltagerne havde mulighed for at fremkomme med deres kommentarer til den foreslaaede forhoejelse.

Problemer med at gennemfoere de af PWG besluttede prisforhoejelser eller lejlighedsvise tilfaelde af manglende samarbejdsvilje blev meddelt til PWG, som derefter (som Stora udtrykte det) 'forsoegte at opnaa samarbejde, i det omfang det blev anset for noedvendigt'. JMC udarbejdede saerskilte rapporter for GC- og GD-kvaliteter. Saafremt PWG aendrede en beslutning om prisfastsaettelse paa grundlag af de rapporter, man havde modtaget fra JMC, blev de skridt, der var noedvendige for at gennemfoere beslutningen, droeftet ved naeste JMC-moede.«

175 Det bemaerkes, at Kommissionen med rette har henvist til redegoerelserne fra Stora som stoette for disse oplysninger om genstanden for JMC's moeder (bilag 35 og 39 til meddelelsen af klagepunkter).

176 Selv om Kommissionen ikke er i besiddelse af officielle referater af moeder i JMC, har den fra Mayr-Melnhof og Rena faaet adgang til nogle interne notater dateret henholdsvis den 6. september 1989, den 16. oktober 1989 og den 6. september 1990 (bilag 117, 109 og 118 til meddelelsen af klagepunkter). Retten finder, at disse notater, der er omtalt i beslutningens betragtning 80, 82 og 87, gengiver droeftelser under disse moeder i JMC.

177 Sagsoegeren bestrider ikke, at bilag 117 og 109 vedroerer JMC's moeder henholdsvis den 6. september 1989 og den 16. oktober 1989. Retten kan i denne forbindelse ikke give sagsoegeren medhold i, at det ikke er bevist, at bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter, som er et notat fra Rena dateret den 6. september 1990, vedroerer et moede i JMC. Det paagaeldende notat er nemlig udarbejdet paa brevpapir med navnet »Schweizerischer Bankverein« og dateret den 6. september 1990, paa hvilken dato JMC holdt et moede i Zuerich. Det fremgaar tydeligt af notatet, at der blev foert droeftelser i konkurrencebegraensende oejemed mellem de naevnte producenter. Det findes derfor godtgjort, at notatet vedroerer JMC's moede den paagaeldende dag.

178 Foelgelig er bilag 117, 109 og 118 beviser, der klart stoetter Stora's beskrivelse af JMC's funktioner.

179 I denne forbindelse skal der som eksempel henvises til bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter, hvoraf bl.a. foelgende fremgaar:

»Der bliver annonceret en prisforhoejelse i naeste uge, i september.

Frankrig 40 FRF Nederlandene 14 Tyskland 12 DEM Italien 80 ITL Belgien 2,50 BEF Schweiz 9 CHF Det Forenede Kongerige 40 GBP Irland 45 IEP

Alle kvaliteter boer forhoejes lige meget GD, UD, GT, GC osv.

Kun 1 prisforhoejelse om aaret. For leverancer fra den 7. januar. Senest den 31. januar. 14. september skrivelse om prisforhoejelse (Mayr-Melnhof). 19. september, Feldmuehle udsender sin meddelelse. Cascades foer udgangen af september. Alle skal have udsendt meddelelserne foer den 8. oktober.«

180 Som det fremgaar af beslutningens betragtning 88, 89 og 90, lykkedes det endvidere Kommissionen at faa adgang til interne dokumenter, der godtgoer, at virksomhederne, bl.a. dem, der udtrykkeligt er anfoert i bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter, faktisk annoncerede og gennemfoerte de aftalte prisforhoejelser.

181 I relation til bilag 117 til meddelelsen af klagepunkter, som er et dokument, der blev fundet hos Rena, anfoerer Kommissionen, at der er tale om notater, der blev taget under JMC's moede den 6. september 1989, og at de udgoer et bevis for det ulovlige samarbejde om prisforhoejelsesinitiativet i oktober 1989. Kommissionen anfoerer naermere, at dokumentet »rummer oplysninger om de prisforhoejelser, der var blevet annonceret i de enkelte valutaer og vurderer kundereaktionen og de fremskridt, der allerede var sket med hensyn til at gennemfoere forhoejelserne paa de enkelte nationale markeder« (beslutningens betragtning 80, femte afsnit). Sagsoegeren, der ikke deltog i det paagaeldende moede (tabel 4 i bilagene til beslutningen), bestrider ikke, at bilag 117 henviser til dette moede. Selskabet finder imidlertid, at de i bilaget indeholdte oplysninger kun delvis stammer fra moedet i JMC, saaledes som det blev oplyst af Rena, da denne virksomhed tilstillede Kommissionen (skrivelse fra Rena, bilag 116 til meddelelsen af klagepunkter) de dokumenter, der senere blev henvist til som bilag 117 og 118 til meddelelsen af klagepunkter.

182 Det maa imidlertid konstateres, at bilag 117 indeholder en raekke oplysninger om kartonproducenternes priser og prisforhoejelser. Naar henses til, at oplysningerne vedroerer samme emne, og til det forhold, at bl.a. Stora's redegoerelser og bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter bekraefter, at der faktisk blev udvekslet saadanne oplysninger under JMC's moeder, finder Retten, at Kommissionen med rette konkluderede, at alle de oplysninger, der er indeholdt i bilag 117 til meddelelsen af klagepunkter, hidroerte fra JMC's moede den 6. september 1989.

183 Hvad angaar Kommissionens bemaerkning om, at de i beslutningens artikel 1 naevnte virksomheder kontrollerede, om prisforhoejelserne blev gennemfoert (beslutningens betragtning 82), henviser Kommissionen til bilag 109 til meddelelsen af klagepunkter, der vedroerer JMC's moede den 16. oktober 1989. Sagsoegeren bestrider ikke den beskrivelse af dette dokuments indhold, der gives i beslutningen.

184 Selv om de dokumenter, som Kommissionen har henvist til, kun vedroerer faa moeder i JMC inden for den periode, som beslutningen omfatter, bekraefter alle de foreliggende bevisdokumenter Stora's oplysninger, hvorefter JMC's vaesentligste opgave var at beslutte og planlaegge gennemfoerelsen af de samordnede prisforhoejelser og at kontrollere, om de faktisk blev gennemfoert. I denne forbindelse maa den naesten fuldstaendige mangel paa referater af JMC's moeder, officielle saavel som interne, anses for tilstraekkeligt bevis for Kommissionens paastand om, at de deltagende virksomheder bestraebte sig paa at skjule den reelle beskaffenhed af de droeftelser, der fandt sted i dette organ (jf. bl.a. beslutningens betragtning 45). Under disse omstaendigheder gaelder der en omvendt bevisbyrde, saaledes at det paahviler de virksomheder, som beslutningen er rettet til, og som deltog i organets moeder, at bevise, at det havde et lovligt formaal. Da virksomhederne ikke har foert bevis herfor, har Kommissionen med rette antaget, at hovedformaalet med de droeftelser, som virksomhederne foerte paa moederne i dette organ, var konkurrencebegraensende.

185 For saa vidt angaar sagsoegerens paastand om, at de dokumenter, Kommissionen stoetter sig til med henblik paa at bevise, at der blev foert konkurrencebegraensende droeftelser i JMC, ikke vedroerer GD-kvaliteter, bemaerkes for det foerste, at bilag 117 til meddelelsen af klagepunkter, som vedroerer JMC's moede den 6. september 1989, indeholder foelgende bemaerkninger (s. 3 og 4): »Frankrig vil have en prisforhoejelse for GD-kvaliteter fra den 1.1.90« og »prisforskellen GC-GD er naesten 40%«.

186 For det andet bemaerkes, at bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter, i relation til hvilket det er godtgjort, at det henviser til JMC's moede den 6. september 1990, indeholder detaljerede oplysninger om GD-kvaliteter.

187 For det tredje stoetter disse beviser Stora's paastand om, at JMC's opgave var »prisfastsaettelse for visse store kunder og udarbejdelse af enkelthederne i forbindelse med gennemfoerelsen af PWG's beslutninger vedroerende prisfastsaettelse for baade GC- og GD-kvaliteter« (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 13). Denne afsloering skal forstaas i lyset af foelgende forklaring, der gives i bilag 35 til meddelelsen af klagepunkter (s. 16): »Saa vidt Stora-producenterne ved, holdt Joint Marketing Committee oprindelig fem eller seks moeder om aaret for at droefte saavel GC- som GD-kvaliteter. Efterfoelgende blev der holdt saerskilte moeder for GC- og GD-kvaliteter, hvilket stort set medfoerte en fordobling af antallet af moeder.«

188 Kommissionen kunne saaledes med rette udlede af sagens akter, at de i JMC foerte droeftelser om samordnede prisforhoejelser vedroerte saavel GC-kvaliteter som GD-kvaliteter.

189 Hvad angaar sagsoegerens individuelle situation maa selskabets deltagelse i to moeder i JMC paa baggrund af ovenstaaende i hvert fald betragtes som et kraftigt indicium for, at det deltog i det ulovlige samarbejde om priser.

190 Det skal i denne sammenhaeng i betragtning af formaalet med JMC's moeder som beskrevet ovenfor understreges, at sagsoegeren i en skrivelse af 28. august 1991 til Kommissionen som svar paa en skrivelse i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 anerkendte, at selskabet ikke deltog i stoerstedelen af moederne i JMC, men at der »undertiden blev foert en telefonsamtale med kollegerne angaaende moedet«.

- Sagsoegerens deltagelse i DOEU's moede den 3. oktober 1989

191 Bilag 70 til meddelelsen af klagepunkter, som er et fortroligt notat forfattet af en repraesentant for FS-Karton (fra Mayr-Melnhof-koncernen) angaaende de vigtigste punkter fra DOEU's moede den 3. oktober 1989, kan i mangel af dokumenter, der bekraefter dets indhold, ikke anses for at bevise den egentlige karakter af droeftelserne under moederne i DOEU (jf. ovenfor, praemis 152 ff.). Retten har ganske vist allerede fastslaaet, at beskrivelsen af det paagaeldende dokuments indhold i det vaesentlige var korrekt, men der er ikke taget stilling til, om dokumentet beviser, at der blev foert konkurrencebegraensende droeftelser under moedet den 3. oktober 1989. Det skal derfor undersoeges, om sagsoegerens deltagelse i dette moede er et tilstraekkeligt bevis for, at selskabet deltog i et ulovligt samarbejde om priser.

192 Hertil bemaerkes, at prisdroeftelserne paa moedet drejede sig om kundernes reaktioner paa de prisforhoejelser paa GC-kvaliteter, som stoersteparten af kartonproducenterne havde gennemfoert pr. 1. oktober 1989, efter at forhoejelserne var blevet bekendtgjort paa markedet nogle maaneder tidligere. Ifoelge Kommissionen vedroerte denne prisforhoejelse ligeledes SBS-, men ikke GD-kvaliteter. Retten finder, at droeftelserne paa moedet gik ud over, hvad der er tilladt i henhold til faellesskabsrettens konkurrenceregler, navnlig i det omfang det blev konstateret, at »det ville vaere forkert at fravige de nu gennemfoerte, betydelige priser for GC-kvaliteter ...«. Ved saaledes at give udtryk for en faelles vilje til konsekvent at anvende de nye priser paa GC-kvaliteter har producenterne ikke uafhaengigt taget stilling til den politik, de ville foelge paa markedet, hvilket er i strid med den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser (jf. bl.a. Domstolens dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1663, praemis 173).

193 Det er ganske vist ubestridt, at sagsoegeren ikke fremstiller GC-kvaliteter, og at prisforhoejelsen i oktober 1989 ikke vedroerte GD-kvaliteter (jf. tabel E til bilagene til beslutningen og betragtning 80, andet afsnit), men det er ikke sandsynligt, at sagsoegerens repraesentant(er) i moedet den 3. oktober 1989 misforstod formaalet med og karakteren og konsekvenserne af de droeftelser, som de konkurrerende virksomheder foerte. Paa tidspunktet for det paagaeldende moede havde sagsoegeren nemlig allerede deltaget i et moede i JMC (jf. ovenfor, praemis 172).

194 Paa baggrund af ovenstaaende finder Retten, at sagsoegerens deltagelse i DOEU's moede den 3. oktober 1989