FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

CHRISTINE STIX-HACKL

fremsat den 26. september 2002

Indhold

I – Indledning

II – Påstande og appelanbringender

III – Undersøgelse af sagen

A – Spørgsmålet, om afdelingen var ulovligt sammensat (ottende appelanbringende)

B – Appelanbringendet om, at der foreligger en retlig fejl ved bedømmelsen af spørgsmålet om quorum, da Kommissionen traf afgørelse om beslutningen (fjerde appelanbringende)

C – Appelanbringenderne om, at der foreligger en retlig fejl ved bedømmelsen af beslutningens materielle lovlighed (første og andet appelanbringende)

1. Spørgsmålet, om de i beslutningen påtalte former for adfærd havde negativ virkning på »den normale konkurrence« i EKSF-traktatens artikel 65’s forstand (første appelanbringende)

2. Spørgsmålet, om deltagelsen i informationsudvekslingsordningen udgjorde en selvstændig overtrædelse af konkurrencereglerne (første appelanbringende)

3. Spørgsmålet om Kommissionens angivelige magtfordrejning (andet appelanbringende)

D – Appelanbringenderne vedrørende bøden

1. Spørgsmålet, om beslutningen er mangelfuldt begrundet hvad angår bødens størrelse (tredje og fjerde appelanbringende)

2. Spørgsmålet om den solidariske hæftelse med Siderúrgica Aristrain Olaberría SL (femte appelanbringende)

3. Spørgsmålet om utilstrækkelig hensyntagen til culpaprincippet (femte appelanbringende)

4. Spørgsmålet om fastsættelsen af den dato, hvorfra overtrædelserne af konkurrencereglerne kan tilregnes appellanten (femte appelanbringende)

5. Spørgsmålet om beregningen af bøden i ecu (sjette appelanbringende)

E – Appelanbringendet vedrørende afgørelsen om sagsomkostningerne (syvende appelanbringende)

F – Appelanbringendet om, at EMK’s artikel 6 er tilsidesat som følge af sagsbehandlingens varighed (niende appelanbringende)

IV – Sagsomkostninger

V – Forslag til afgørelse

1) Den appellerede dom ophæves under hensyn til alle eller enkelte af de mangler, der gøres gældende, og såvel i tilfælde af en udtrykkelig materielretlig afgørelse som i tilfælde af en hjemvisning til Retten i Første Instans, fastslår Domstolen alle de retlige følger af, at denne dom ophæves, idet den navnlig

– ophæver den appellerede dom i det omfang, det heri antages, at beslutningen ikke strider mod fællesskabsretten på grund af en fejlagtig anvendelse og fortolkning af EKSF-traktatens artikel 65, og som følge heraf annullerer beslutningen af samme grund

– træffer afgørelse i sagen, i det omfang den er moden til påkendelse, eller i modsat fald hjemviser den til Retten i Første Instans med henblik på, at denne pådømmer sagen i overensstemmelse med de nedenfor nævnte anbringender, og følgelig annullerer beslutningen, for så vidt som det følger af de nævnte anbringender, eller subsidiært nedsætter appellantens bøde. De nævnte anbringender er:

– solidarisk hæftelse

– mangler ved begrundelsen

– selvmodsigelser

– tilsidesættelse af ligheds- og proportionalitetsprincippet som følge af, at bøderne er udtrykt i ECU

– i første instans blev Kommissionen ikke tilpligtet at betale alle sagsøgerens omkostninger og renter, der følger af garantistillelsen for eller den eventuelle betaling af hele bøden eller en del deraf, og Retten i Første Instans fastslår, at der først skal betales renter af bøden fra det tidspunkt, hvor Rettens dom kan fuldbyrdes, og det pålægges følgelig Kommissionen at betale de omkostninger og renter, der er afholdt som følge af garantistillelsen for eller betalingen af bøden

– der træffes tilsvarende bestemmelse med hensyn til det ottende og niende appelanbringende.

– hjemviser sagen til Retten i det omfang, den ikke er moden til påkendelse hvad angår anbringendet om

– magtfordrejning

2) I det omfang der helt eller delvis gives appellanten medhold, pålægges det appelindstævnte at betale sagens omkostninger, inklusive sagsomkostningerne vedrørende behandlingen i første instans.

1) Appellen forkastes.

2) Appellanten tilpligtes at betale sagens omkostninger.

a) den væsentlige omstændighed, som blev fremført af appellanten, hvorefter den anfægtede beslutning ikke var vedtaget med det fornødne quorum

b) den omstændighed, at Retten afviste at sammenligne bødernes størrelse med de bøder, som er blevet pålagt i andre kartelsager inden for EØF-traktatens område, uden at give en gyldig begrundelse for at undlade dette.«

a) for det første hvad angår den solidariske hæftelse for den bøde, som alene er pålagt selskabet Siderúrgica Aristrain Madrid, hvorved dette selskab tilregnes søsterselskabets adfærd

b) for det andet hvad angår den skærpende omstændighed, at selskabet havde kendskab til ulovligheden af den påtalte adfærd

c) for det tredje hvad angår den dato, som er angivet i konklusionen til Kommissionens beslutning, og fra hvilken Siderúrgica Aristrain Madrid tilregnes de påtalte overtrædelser.«

– afsagde den appellerede dom i en ulovligt sammensat afdeling ( ottende appelanbringende), og at

– retligt fejlagtigt anså beslutningen for formelt lovlig , selv om beslutningen ikke blev vedtaget forskriftsmæssigt ( fjerde appelanbringende)

– retligt fejlagtigt anså beslutningen for materielt lovlig , selv om

de i beslutningen påtalte former for adfærd ikke kunne have nogen skadelig virkning for »den normale konkurrence« i EKSF-traktatens artikel 65’s forstand ( første appelanbringende), og

der ikke forelå nogen overtrædelse af EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1, fordi deltagelsen i informationsudvekslingsordningen ikke var en selvstændig overtrædelse af konkurrencereglerne ( første appelanbringende), og

Kommissionen begik magtfordrejning ( andet appelanbringende)

– foretog en retlig fejlagtig bedømmelse af bøden , dennes begrundelse og dens adressater ( tredje, fjerde, femte og sjette appelanbringende)

– i forbindelse med afgørelsen om sagsomkostningerne ikke pålagde Kommissionen at betale de omkostninger og renter, der skyldtes garantistillelsen for eller den eventuelle betaling af bøden ( syvende appelanbringende)

– i strid med artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention (EMK) ikke ydede appellanten retsbeskyttelse inden en rimelig frist ( niende appelanbringende).

– at ophæve dommen afsagt af Retten i Første Instans den 11. marts 1999, Aristrain mod Kommissionen (sag T-156/94), i det omfang Retten bekræfter, at det var lovligt alene at pålægge Siderúrgica Aristrain Madrid SL en bøde

– at annullere artikel 4 og 6 i Kommissionens beslutning 94/215/EKSF af 16. februar 1994 om en procedure i henhold til EKSF-traktatens artikel 65 vedrørende aftaler og forskellige former for samordnet praksis mellem europæiske producenter af stålbjælker, i det omfang de alene nævner Siderúrgica Aristrain Madrid SL blandt de to virksomheder, der hæfter solidarisk som samskyldnere

– at forkaste appellen i øvrigt

– at pålægge Siderúrgica Aristrain Madrid SL at bære sine egne sagsomkostninger og betale fire femtedele af de omkostninger, der er afholdt af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.

– Originalsprog: tysk.

– Sag T-156/94, Sml. II, s. 603.

– EFT L 212, s. 1.

– Jf. præmis 33 i dom af 11.3.1999, sag T-141/94, Thyssen Stahl mod Kommissionen, Sml. II, s. 347.

– EFT L 116, s. 1.

– Domme af 2.10.003, Sml. I, s. 10821 og s. 10761.

– Dom af 20.4.1999, forenede sager T-305/94 – T-307/94, T-313/94 – T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 og T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij NV m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 931.

– I Piersack-dommen (dom af 1.10.1982, serie A, nr. 53, § 16, præmis 33) blev der ikke taget stilling til spørgsmålet, og i Pfeifer og Plankl-dommen (dom af 25.2.1992, serie A, nr. 227, §§ 35 ff.) udtalte Menneskerettighedsdomstolen blot, at en retsinstans’ sammensætning skal overholde kravene i lovgivningen. I Deumeland-dommen (dom af 29.5.1986, serie A, nr. 100, §§ 81 ff.) bemærkede Menneskerettighedsdomstolen, at »udskiftninger af dommere er en naturlig del af en domstols normale tilværelse«.

– Punkt 84 ff.

– Med undtagelse af punkt 115 i forslaget til afgørelse i sag C-194/99 P.

– Dom af 4.3.1999, sag C-119/97 P, Sml. I, s. 1341.

– Nævnt i fodnote 11, præmis 111.

– Domstolens dom af 1.6.1994, sag C-136/92 P, Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl., Sml. I, s. 1981.

– Jf. f.eks. dom af 9.6.1992, sag C-30/91 P, Lestelle mod Kommissionen, Sml. I, s. 3755, præmis 28.

– Dom af 6.4.1995, sag T-148/89, Sml. II, s. 1063.

– Nævnt i fodnote 15.

– Retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, EFT 1998 C 9, s. 3.

– Dom af 14.7.1972, sag 48/69, Sml. 1972, s. 151, org.ref.: Rec. s. 619.

– Nævnt i fodnote 18.

– Dom af 16.11.2000, sag C-294/98 P, Sml. I, s. 10065, præmis 26. Dommen vedrører Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13.7.1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 – Karton), EFT L 243, s. 1.

– Den betalende debitor måtte formentlig med hensyn til regreskravet henholde sig til den nationale lovgivning, der finder anvendelse under omstændighederne i det enkelte tilfælde.

– Det fremgår heller ikke, at en sådan adfærd skulle være absolut nødvendig i tilfælde af en truende insolvens for en medskyldner ─ hvilket åbenbart ikke var tilfældet i denne sag ─ for når der er tale om solidarisk hæftelse, hæfter alle medskyldnerne for gælden, således at der i fuldbyrdelsesfasen under alle omstændigheder ville være en solvent debitor for hele bøden. I beslutningen vedrørende karton-sagerne (nævnt i fodnote 20) angav Kommissionen i øvrigt ─ få måneder efter beslutningen i denne sag ─ samtlige medskyldnere som adressater i beslutningens dispositive del.

– Kommissionens beslutning 90/417/EKSF af 18.7.1990 om en procedure i henhold til EKSF-traktatens artikel 65 vedrørende en aftale om samordnet praksis mellem europæiske producenter af koldvalsede flade produkter af rustfrit stål, EFT L 220, s. 28.

– Dom af 2.6.1994, sag C-30/93, AC-ATEL Electronics Vertriebs, Sml. I, s. 2305.

– Det drejede sig dér om det forhold, at ændringer af beslutningsteksten, der var foretaget i hånden, og som bevisligt var blevet foretaget efter Kommissionens drøftelse af beslutningen, kunne være uden betydning for spørgsmålet om overensstemmelsen mellem den meddelte tekst og den vedtagne tekst, hvis disse ændringer var blevet foretaget i en sprogversion af beslutningen, der ikke var autentisk, og som følgelig ikke var blevet meddelt.

– Dom af 16.11.2000, sag C-291/98 P, Sml. I, s. 9991. Dommen vedrører beslutning 94/601.

– Rådets forordning af 6.2.1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86, EFT 1959-1962, s. 81.

– Jf. den i fodnote 14 nævnte dom.

– Dom af 1.7.1999, sag C-155/98 P, Sml. I, s. 4069.

– Kendelse af 20.11.1987, sag 183/83, Sml. s. 4611, præmis 10.

– Da kendelsen blev afsagt før oprettelsen af Retten, var der i sagen tale om den på dette punkt enslydende bestemmelse i artikel 73, litra b), i Domstolens procesreglement.

– Dom af 11.3.1999, sag T-151/94, Sml. II, s. 629. Sagsøgeren i den nævnte sag havde ganske vist ikke nedlagt påstand om betaling af de omkostninger og renter, som virksomheden selv havde måttet bære, men den havde begæret tilbagebetaling af bøden, der var erlagt til Kommissionen uden retligt grundlag, »med tillæg af morarenter«. Retten henviste til den ret til at rejse krav om erstatning over for Kommissionen, der følger af EKSF-traktatens artikel 34. Det følger af denne bestemmelse, at såfremt en virksomhed allerede helt eller delvis har betalt en bøde, der annulleres af Retten, har den principielt ret til at kræve godtgørelse af de renter, der er forlangt. I Rettens dom af 10.10.2001, sag T-171/99, Corus UK mod Kommissionen, Sml. II, s. 2967, der vedrørte et lignende søgsmål fra British Steel, præciserede Retten erstatningskravet og bekræftede, at der med hjemmel i EKSF-traktatens artikel 34 og under visse omstændigheder principielt er mulighed for at kræve erstatning for de omkostninger og renter, som en sagsøger har måttet afholde under sagen for Retten på grund af den annullerede bøde (og svarende til den annullerede del). Retten fastslog endvidere, at retten til erstatning også omfattede betaling af morarenter af den del af bøden, der var betalt uden retligt grundlag.

– Dom af 17.12.1998, sag C-185/95 P, Sml. I, s. 8417.

– Kendelse af 19.6.1996, sagerne T-134/94, T-136/94, T-137/94, T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 og T-157/94, NMH Stahlwerke m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 537, og af 10.12.1997, sagerne T-134/94, T-136/94, T-137/94, T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 og T-157/94, NMH Stahlwerke m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2293.