DOMSTOLENS DOM (FJERDE AFDELING) AF 2. AUGUST 1993. - HANS DINTER GMBH MOD HAUPTZOLLAMT BAD REICHENHALL. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: FINANZGERICHT MUENCHEN - TYSKLAND. - SURKIRSEBAER I SUKKERLAGE - BESKYTTELSESFORANSTALTNINGER. - SAG C-81/92.



Samling af Afgørelser 1993 side I-04601



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Landbrug ° faelles markedsordning ° produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager ° beskyttelsesforanstaltninger ved indfoersel af surkirsebaer ° koeb hos en mellemhandler, der ikke er etableret i oprindelseslandet ° den til mellemhandleren betalte pris og prisen ved videresalg begge hoejere end minimumsimportprisen ° opkraevning af en udligningsafgift ° ulovligt

(Kommissionens forordning nr. 1626/85, aendret ved forordning nr. 1712/85)

Sammendrag

Forordning nr. 1626/85 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse surkirsebaer, saaledes som dens engelske, franske, graeske, italienske, nederlandske og tyske udgave er aendret ved forordning nr. 1712/85, skal fortolkes saaledes, at den udligningsafgift, den fastsaetter, saafremt minimumsimportprisen ikke overholdes, ikke kan opkraeves i det tilfaelde, at varerne er koebt af importoeren hos en mellemhandler, der ikke er etableret i varens oprindelsesland, naar det staar fast, at baade den pris, importoeren har betalt til mellemhandleren, og importoerens pris ved videresalg er hoejere end minimumsprisen. Maalet med forordning nr. 1626/85, som er at beskytte Faellesskabets marked mod, at indfoerte produkter saelges til unormalt lave priser, er nemlig naaet i dette tilfaelde.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 12. februar 1992 indgaaet til Domstolen den 13. marts 1992 har Finanzgericht Muenchen i medfoer af artikel 177 i EOEF-traktaten forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1626/85 af 14. juni 1985 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse surkirsebaer (EFT L 156, s. 13), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1712/85 af 21. juni 1985 om aendring af den engelske, (o.a.: "franske" udeladt i titlen til den danske udgave) graeske, italienske, nederlandske og tyske udgave af forordning (EOEF) nr. 1626/85 (EFT L 163, s. 46).

2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag anlagt af selskabet Dinter (herefter benaevnt "Dinter") mod Hauptzollamt Bad Reichenhall (herefter benaevnt "Hauptzollamt") vedroerende betaling af en udligningsafgift paa 728 714,95 DM, der er blevet afkraevet Dinter under henvisning til, at selskabet ikke har overholdt minimumsimportprisen for surkirsebaer.

3 En minimumsimportpris er blevet fastsat ved forordning nr. 1626/85 som beskyttelsesforanstaltning over for indfoersel af visse surkirsebaer, herunder "frosne surkirsebaer". I artikel 1, stk. 2, i forordningen hedder det, at "hvis minimumsimportprisen ikke overholdes, anvendes en udligningsafgift som fastsat i bilaget".

4 Artikel 2 i forordning nr. 1626/85, som aendret ved forordning nr. 1712/85, lyder som foelger:

"1. Toldmyndighederne sammenholder paa det tidspunkt, hvor toldbetalingen ved indfoersel med henblik paa produkternes overgang til fri omsaetning afsluttes, for hvert parti importprisen med minimumsimportprisen.

2. ...

3. Importprisen anfoeres paa angivelsen vedroerende overgang til fri omsaetning, og angivelsen (skal vaere) (o.a.: ordene i parentes, fransk: 'doit être' , mangler i den danske udgave) ledsaget af alle fornoedne papirer til kontrol af denne pris."

5 I artikel 3 i forordning nr. 1626/85 hedder det:

"1. Importprisen bestaar af foelgende komponenter:

a) fob-prisen i oprindelseslandet

b) transport- og forsikringsomkostninger indtil det sted, hvor produktet kommer ind paa Faellesskabets toldomraade.

2. ...

3. Hvis den faktura, der forelaegges toldmyndighederne, ikke er udfaerdiget af eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse, eller hvis myndighederne ikke finder det godtgjort, at den angivne pris afspejler fob-prisen i oprindelseslandet, traeffer medlemsstatens kompetente myndigheder de fornoedne foranstaltninger til at bestemme denne pris, specielt under hensyntagen til importoerens pris ved videresalg."

6 Ifoelge artikel 5, stk. 2, anvendtes forordning nr. 1626/85 indtil den 9. maj 1986. Denne frist blev forlaenget indtil den 9. maj 1987 ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1257/86 af 29. april 1986 (EFT L 113, s. 37).

7 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Dinter i aarene 1985-1987 importerede frosne surkirsebaer med oprindelse i Jugoslavien til Forbundsrepublikken Tyskland og ekspederede dem til fri omsaetning dér. Ifoelge toldmyndighedernes undersoegelser havde Dinter udelukkende erhvervet de importerede varer hos firmaet Kraus & Kraus i Wien (herefter benaevnt "mellemhandleren"), der havde indkoebt surkirsebaerrene til en pris, der laa under minimumsprisen. Det er imidlertid ubestridt, at den pris, der var betalt af Dinter til denne mellemhandler, samt Dinter' s pris ved videresalget begge laa over denne minimumspris.

8 Hauptzollamt, der med henblik paa sammenligningen med minimumsprisen lagde den lavere indkoebspris, der var betalt af mellemhandleren til eksportoeren i oprindelseslandet, til grund, har ved forskellige afgoerelser gjort krav paa ovennaevnte beloeb i form af udligningsafgift.

9 Dinter anlagde sag vedroerende disse afgoerelser ved Finanzgericht Muenchen og gjorde i det vaesentlige gaeldende, at der ikke skulle opkraeves udligningsafgift, fordi saavel den pris, selskabet havde betalt ved indfoerslen, som dets videresalgspris oversteg minimumsprisen. Det anfoerte desuden, at det ikke kendte den indkoebspris, der var betalt af mellemhandleren, saaledes at det ligeledes var ude af stand til at angive den. Ifoelge Dinter burde de tyske toldmyndigheder med henblik paa sammenligningen i medfoer af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1626/85 have bygget paa selskabets videresalgspris og ikke paa den af mellemhandleren betalte indkoebspris.

10 Da Finanzgericht fandt, at afgoerelsen af sagen afhang af fortolkningen af forordning nr. 1626/85, har retten ved kendelse af 12. februar 1992 besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

1) "Skal Kommissionens forordning nr. 1626/85 af 14. juni 1985 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse surkirsebaer, navnlig naar henses til anden til sjette betragtning dertil, fortolkes saaledes, at der ikke kan opkraeves en udligningsafgift i de tilfaelde, hvor saavel den pris, der ligger til grund for importtransaktionen, som importoerens videresalgspris overstiger minimumsprisen?"

2) "Gaelder dette ogsaa, naar den salgsaftale, der ligger til grund for importen, er indgaaet mellem importoeren og en saelger, som ikke er etableret i oprindelseslandet?"

11 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, de i sagen omhandlede faellesskabsbestemmelser, retsforhandlingernes forloeb og de for Domstolen indgivne skriftlige indlaeg henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

12 Med de naevnte spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om forordning nr. 1626/85 skal fortolkes saaledes, at der ikke kan opkraeves udligningsafgift, dersom varerne er koebt af importoeren hos en mellemhandler, der ikke er etableret i varens oprindelsesland, naar baade den pris, der er betalt af importoeren til mellemhandleren, og importoerens videresalgspris overstiger minimumsprisen.

13 Indledningsvis bemaerkes, at forordning nr. 1626/85 ifoelge de to foerste betragtninger har til formaal at indfoere foranstaltninger til beskyttelse af Faellesskabets marked for visse surkirsebaer, der paa grund af importen fra tredjelande trues af alvorlige forstyrrelser, der kan true maalene i traktatens artikel 39.

14 Som naermere angivet i den tredje og fjerde betragtning til samme forordning boer sigtet med beskyttelsesforanstaltninger vaere at udelukke, at indfoerte produkter saelges til unormalt lave priser. Dette maal kan naas ved, at der indfoeres en minimumsimportpris, der skal overholdes ved indfoersel til Faellesskabet, og ved at der anvendes en udligningsafgift, saafremt denne pris ikke overholdes. Da formaalet med forordningen saaledes er, at de paagaeldende produkter indfoeres til Faellesskabet til en pris, der mindst svarer til minimumsprisen, er det derfor den pris, der er betalt af importoeren, der skal tjene som grundlag for sammenligningen.

15 I denne forbindelse bestemmer artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1626/85, at importprisen bestaar af fob-prisen i oprindelseslandet, hvortil kommer transport- og forsikringsomkostninger indtil det sted, hvor produktet kommer ind paa Faellesskabets toldomraade. Det er den saaledes beregnede pris, der i almindelighed skal tages i betragtning af importmedlemsstatens myndigheder som grundlag for den i artikel 2, stk. 1, i forordningen omhandlede sammenligning.

16 Det skal imidlertid bemaerkes, at artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1626/85 omhandler det saedvanlige tilfaelde, hvor importoeren har indgaaet salgsaftalen med en eksportoer, der er etableret i varens oprindelsesland, men ikke det tilfaelde, hvor salgsaftalen er indgaaet mellem importoeren og en mellemhandler, der ikke er etableret i varens oprindelsesland.

17 Metoden til bestemmelse af importprisen i sidstnaevnte tilfaelde er fastlagt i ovennaevnte forordnings artikel 3, stk. 3, der finder anvendelse, hvis den faktura, der forelaegges toldmyndighederne, ikke er udfaerdiget af eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse. Ifoelge denne bestemmelse fastsaettes importprisen i saa tilfaelde specielt under hensyntagen til importoerens pris ved videresalg.

18 Denne metode gaelder kun for det tilfaelde, at der ikke foreligger andre holdepunkter, eller dersom toldmyndighederne er i tvivl om rigtigheden af den pris, der er angivet i fakturaen. Saafremt det staar fast, at den pris, som importoeren har betalt til mellemhandleren, og importoerens videresalgspris er hoejere end minimumsprisen, er formaalet med forordning nr. 1626/85 naaet. Sammenligningen skal derfor finde sted paa grundlag af disse priser.

19 Denne fortolkning stoettes af, at hjemmelen for forordning nr. 1626/85 er Raadets forordning (EOEF) nr. 516/77 af 14. marts 1977 om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 73, s. 1) og Raadets forordning (EOEF) nr. 521/77 af 14. marts 1977 om naermere fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende beskyttelsesforanstaltninger for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 73, s. 28), hvis artikel 2, stk. 2, bl.a. bestemmer, at saadanne beskyttelsesforanstaltninger kun kan traeffes "i det omfang og for den varighed, som er strengt noedvendigt". Det foelger heraf, at opkraevning af udligningsafgift er ulovlig, naar det beskyttelsesformaal, der forfoelges med beskyttelsesforanstaltningerne, er naaet.

20 Det maa paa grundlag af det anfoerte fastslaas, at en fortolkning, hvorefter den oprindelige pris for varen, der er betalt af mellemhandleren, skal tages i betragtning i et tilfaelde som det foreliggende, ikke er berettiget, fordi den gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at naa det formaal, der forfoelges med forordning nr. 1626/85.

21 Som foelge heraf maa de af den nationale ret forelagte spoergsmaal besvares saaledes, at forordning nr. 1626/85 med senere aendringer skal fortolkes saaledes, at der ikke kan opkraeves en udligningsafgift i det tilfaelde, at varerne er koebt af importoeren hos en mellemhandler, der ikke er etableret i varens oprindelsesland, naar det staar fast, at baade den pris, importoeren har betalt til mellemhandleren, og importoerens pris ved videresalg er hoejre end minimumsprisen.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

22 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber og af den graeske regering, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht Muenchen ved kendelse af 12. februar 1992, for ret:

Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1626/85 af 14. juni 1985 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse surkirsebaer, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1712/85 af 21. juni 1985 om aendring af den engelske, graeske, italienske, nederlandske og tyske udgave af forordning (EOEF) nr. 1626/85, skal fortolkes saaledes, at der ikke kan opkraeves en udligningsafgift i det tilfaelde, at varerne er koebt af importoeren hos en mellemhandler, der ikke er etableret i varens oprindelsesland, naar det staar fast, at baade den pris, importoeren har betalt til mellemhandleren, og importoerens pris ved videresalg er hoejere end minimumsprisen.