ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Fjerde anbringende om, i overensstemmelse med præmis 32 og 33 i dom af 24. april 2001, Miranda mod Kommissionen (sag T-37/99, EU:T:2001:122), med Del Vaglio retspraksis (retspraksis, som kulminerede i kendelsen af 12.10.2004, Del Vaglio mod Kommissionen, sag C-352/03 P EU:C:2004:613) og med dom af 15. marts 2011, Gaëtan Barthélémy Maxence Mioni mod Europa-Kommissionen (sag F-28/10, EU:F:2011:23), at sagsøgerens hensigt om at give centrum for hans interesser varig karakter, så som ved fastsættelse af hans sædvanlige bopæl, ikke var kædet sammen med Belgien, eftersom han bl.a. afgav en »Limosa-anmeldelse« under hans referenceperiode. Han har derfor ret til fuldt udlandstillæg. Han henviser til, at sagsøgeren i dens svar fejlagtigt kun fokuserer på sagsøgerens fysiske tilstedeværelse i Belgien.
C 305/68

Sag anlagt den 23. juli 2019 — Aldi mod EUIPO (BBQ BARBECUE SEASON)

(Sag T-522/19)

(2019/C 305/78)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Tyskland) (ved advokaterne N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen og M. Minkner)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket BBQ BARBECUE SEASON i farverne sort, grå, hvid, orange, lys orange og mørk orange — registreringsansøgning nr. 17 879 203

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 17. maj 2019 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1359/2018-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten og af princippet om købekraftsækvivalens mellem tjenestemænd, uanset deres tjenestested. For det første har sagsøgerne gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en fuldstændig manglende begrundelse, hvilket hindrer dem i at forstå rigtigheden af denne afgørelse og ikke gør det muligt for Retten at udøve dens retslige kontrol. For det andet har sagsøgerne anført, at de udøver deres funktioner på samme vilkår som deres kolleger, der gør tjeneste ved Europa-Kommissionens repræsentation i Paris, og at de derfor ligesom disse sidstnævnte bør oppebære en fast godtgørelse for tjenesteudlæg. Endelig har sagsøgerne anført, at overholdelsen af princippet om købekraftsækvivalens er uforeneligt med eksistensen af samme justeringskoefficient for tjenestemænd, der gør tjeneste i Paris, Strasbourg, Marseille og Valencia
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten og af princippet om købekraftsækvivalens mellem tjenestemænd, uanset deres tjenestested. For det første har sagsøgerne gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en fuldstændig manglende begrundelse, hvilket hindrer dem i at forstå rigtigheden af denne afgørelse og ikke gør det muligt for Retten at udøve dens retslige kontrol. For det andet har sagsøgerne anført, at de udøver deres funktioner på samme vilkår som deres kolleger, der gør tjeneste ved Europa-Kommissionens repræsentation i Paris, og at de derfor ligesom disse sidstnævnte bør oppebære en fast godtgørelse for tjenesteudlæg. Endelig har sagsøgerne anført, at overholdelsen af princippet om købekraftsækvivalens er uforeneligt med eksistensen af samme justeringskoefficient for tjenestemænd, der gør tjeneste i Paris, Strasbourg, Marseille og Valencia.
—

Annullation af Europa-Parlamentets afgørelse af 30. oktober 2018 om afslag på at tildele sagsøgeren en passende speciel orlov til pasning af hans to nyfødte tvillinger, født via en surrogataftale.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 70, stk. 2, første til tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 806/2014 (1), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra d), i gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 (2), artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU (3) og artikel 114 TEUF — Sagsøgte har med urette undergivet sagsøgeren pligt til at indbetale bidrag, idet forordning (EU) nr. 806/2014 og direktiv 2014/59/EU ikke foreskriver en bidragspligt for institutter, som er under afvikling. Artikel 114 TEUF indeholder et forbud mod at opkræve bidrag fra institutter såsom sagsøgeren. — Lovgiver kunne ikke med rette basere bidragspligten på artikel 114 TEUF, da den ikke har relevans for det indre marked. EU-harmoniserede bidragsregler letter hverken udøvelsen af de grundlæggende friheder eller afhjælper væsentlige konkurrenceforvridninger for så vidt angår institutter, der har trukket sig tilbage fra markedet. — Sagsøgte har med urette undergivet sagsøgeren pligt til at indbetale bidrag, da instituttet ikke er risikoeksponeret, en afvikling af instituttet er udelukket efter forordning (EU) nr. 806/2014, og instituttet ikke har nogen betydning for stabiliteten i det finansielle system. — Sagsøgeren har ikke indledt nye forretninger siden begyndelsen af 2012 og er som følge af en afgørelse om støtte fra Europa-Kommissionen under afvikling. Den største del af de passiver, som sagsøgeren har tilbage, forvalter instituttet på vegne af en anden retlig enhed. — Delegeret forordning (EU) 2015/63 (4) er som væsentlig bestemmelse for beregningen af bidraget i strid med såvel artikel 114 TEUF som artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU.
4.

Den omstændighed, at meddelelsen om udvælgelsesprøven ikke udtrykkeligt specificerer, at det første sprog skal være et sprog, som ansøgerne har kendskab til på niveau C 1 som minimum, indebærer en dobbelt forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og på grundlag af sprog (det »talte«), hvorved artikel 1d, stk. 1 og 6, artikel 27 samt artikel 28, litra f), i vedtægten for tjenestemænd er blevet tilsidesat.
3.

Tredje anbringende om, at koncernfinansieringsfritagelsen ikke begunstiger visse virksomheder eller produktionen af visse varer. Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte har begået fejl ved i) at definere referencesystemet for snævert som reglerne i den nævnte Part 9A i stedet for som Det Forenede Kongeriges bredere selskabsskattesystem, ii) ikke at indse, at Chapter 9 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 ikke udgør en undtagelse til Chapter 5 heri, og iii) ikke at anerkende, at selv såfremt det nævnte Chapter 9 udgjorde en undtagelse til Chapter 5, ville det være begrundet ved karakteren af eller den generelle ordning i Part 9A i loven.
1.

Første anbringende om, at sagsøgte ikke har godtgjort, at koncernfinansieringsfritagelsen udgør en fordel. Sagsøgerne har gjort gældende, at sagsøgte ikke har påvist, at der er tale om en fordel i ethvert tilfælde, hvor der er blevet anmodet om koncernfinansieringsfritagelse. Endvidere har sagsøgerne hver især gjort gældende, at de valgte at anmode om koncernfinansieringsfritagelse uden at overveje, om deres tilsvar kunne have været lavere, hvis de havde foretaget en analyse i henhold til kriteriet om nøglepersonfunktioner i Section 371EB i Chapter 5 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft. Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at hendes beslutning om at fortsætte sin karriere ved EASA i 2017 var baseret på, at EASA’s tjenestegren for menneskelige ressourcer bekræftede, at denne fortsættelse ligeledes sikrede hende, at betingelserne vedrørende de pensionsrettigheder, som hun havde optjent ved EFSA, ville fortsætte.
3.

Tredje anbringende om, at selv såfremt det antages, at de omhandlede regler om kontrollerede udenlandske selskaber udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, konkluderede Kommissionen fejlagtigt i den anfægtede afgørelse, at det ikke var muligt at begrunde, at de omhandlede foranstaltninger var forenelige med EU-reglerne om statsstøtte. Den anfægtede afgørelse er endvidere irrationel og inkonsekvent, for så vidt som Kommissionen med rette anerkendte, at Chapter 9 i Part 9A i Det Forenede Kongeriges Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 er berettiget i tilfælde, hvor alene det såkaldte kriterium om kapital med tilknytning til Det Forenede Kongerige kan begrunde anvendelsen af afgiften for et kontrolleret udenlandsk selskab, idet dette kriterium kan være meget vanskeligt at administrere i praksis, men samtidig mener Kommissionen uden at give en begrundelse herfor, at det nævnte Chapter 9 aldrig er berettiget i tilfælde, hvor kriteriet om nøglepersonfunktioner indebærer, at der skal pålægges en afgift for et kontrolleret udenlandsk selskab. Kriteriet om nøglepersonfunktioner er meget vanskeligt at anvende i praksis, således at Kommissionen skulle have konstateret, at det nævnte Chapter 9 var berettiget også ved anvendelsen af dette kriterium, og den skulle derved have konkluderet, at der ikke foreligger statsstøtte.
1.

Første anbringende, hvorefter Kommissionen begik en retlig fejl og gav en utilstrækkelig begrundelse, da den fastslog, at skattefritagelsen for koncernintern finansiering udgør en fordel, eftersom Cadbury Schweppes-dommen (1) for kontrollerede udenlandske selskaber, som reelt har hjemsted i en anden medlemsstat, bevirker, at deres moderselskaber ikke skulle have betalt nogen skat som kontrolleret udenlandsk selskab (selv til en nedsat sats opkrævet som følge af den delvise skattefritagelse for koncernintern finansiering).
—

Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at såfremt artikel 12 og 14 i den delegerede forordning skal fortolkes således, at en institutsikringsordning oprettet i 2018 ikke skal anerkendes i forbindelse med beregningen af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for bidragsperioden 2019, da er de ovennævnte artikler i den delegerede forordning i strid med artikel 103, stk. 2 og 7, i direktiv 2014/59/EU, idet de ser bort fra betingelserne for delegationen af beføjelser til Kommissionen, hvorefter (i) bidrag til Afviklingsfonden skal afpasses efter det bidragende instituts risikoprofil, og (ii) bidrag til Afviklingsfonden skal tage deltagelse i en institutsikringsordning i betragtning.
2.

Andet anbringende om dels tilsidesættelse af artikel 429, stk. 14, og artikel 400, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT 2013, L 176, s. 1), dels ECB’s overskridelse af sine beføjelser. Sagsøgeren har anført, at ECB ved at støtte sin afgørelse på, at der er en koncentrationsrisiko på Caisse des dépôts et consignations (herefter »CDC«), for helt at udelukke Crédit Lyonnais’ (herefter »LCL«) eksponeringer mod CDC fra LCL’s gearingsgrad, pålægger LCL et tilsynsmæssigt krav med hensyn til eksponeringer mod staten, som artikel 400, stk. 1, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013 ikke tillader ECB at pålægge, og bruger sine beføjelser i henhold til samme forordnings artikel 429, stk. 14, til andre formål end dem, der er fastsat i denne artikel.
—

Den sagsøgte tilpligtes at godtgøre sagsøgeren omkostningerne vedrørende, og forårsaget af, dette søgsmål og dem, som sagsøgeren har afholdt ved sagens behandling for appelkammeret, idet subsidiært, såfremt den anden part i den anfægtede afgørelse intervenerer i sagen, den sagsøgte og den anden part i den anfægtede afgørelse solidarisk tilpligtes at godtgøre sagsøgeren omkostningerne vedrørende, og forårsaget af, dette søgsmål og dem som sagsøgeren har afholdt ved sagens behandling for appelkammeret.
—

Sagsøgeren gør gældende, at sagsøgtes argument om beskyttelse af personoplysninger er ulovlig, for så vidt som beskyttelsen heraf — idet der ydes en offentlig tjeneste og anvendes offentlige midler — må gælde med begrænsninger. Sagsøgte gav endvidere ikke sagsøgeren meddelelse om, at det sidstnævnte burde have begrundet muligheden for at have kendskab til personoplysninger af grunde i offentlighedens interesse.
1.

Det første anbringende vedrører retlige fejl ved anvendelsen af artikel 4, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43). Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at afgørelsen af 20. maj 2019 fra det europæiske GNSS-agentur (GSA) om afslag på fuldstændig aktindsigt i dokumentet »summary of 26 June 2017 by Mr [X]« er ulovligt, idet dette afslag er støttet på undtagelsen om beskyttelse af den offentlige sikkerhed omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1049/2001, eftersom det pågældende dokument: — ikke kan knyttes til forhold vedrørende den offentlige sikkerhed, da det angår en sag om agenturets personale, og — ikke kan klassificeres [RESTREINT UE/EU RESTRICTED]
4.

Fjerde anbringende: Tilsidesættelse af artikel 5, stk. 1 (»Finansiel bistand i henhold til denne forordning, skal være forenelig med Unionens politikker«) og af artikel 5, stk. 2 (»Kommissionen bidrager sammen med medlemsstaterne til gennemførelsen af Unionens tilsagn om større gennemsigtighed og ansvarlighed i forbindelse med levering af bistand, herunder ved at offentliggøre oplysninger om størrelse og tildeling af bistand, idet den sikrer, at oplysningerne er internationalt sammenlignelige, let tilgængelige og let kan deles og offentliggøres«) i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 231/2014 af 11. marts 2014 om oprettelse af et instrument til førtiltrædelsesbistand (IPA II) (1) for så vidt angår det forhold, at almindelige retsprincipper på området for indgåelse af offentlige kontrakter er blevet tilsidesat.
2.

Det andet anbringende om, at den anfægtede afgørelse er ulovlig, for så vidt som den er støttet på artikel 20 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EØS-relevant tekst) (EFT 2003, L 1, s. 1), hvilken bestemmelse i sig selv er ulovlig og således ikke finder anvendelse i nærværende sag, jf. artikel 277 TEUF. Denne bestemmelse tilsidesætter nemlig den grundlæggende ret til effektive retsmidler, for så vidt som den ikke giver de virksomheder, der er modtagere af Kommissionens afgørelse om kontrolundersøgelse, mulighed for en effektiv domstolsprøvelse i forhold til gennemførelsen af kontrolundersøgelsen.
8.

Det ottende anbringende om en tilsidesættelse af grundlæggende rettigheder som følge af den ubegrundede hindring af retten til for Unionens retsinstanser at anlægge et søgsmål med påstand om udsættelse af undersøgelsen af de oplysninger, der er forseglet i afventning af nærværende søgsmål.
Sag anlagt den 9. august 2019 — Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod EUIPO — Fontana Food AB (GRILLOUMI)

(Sag T-555/19)

(2019/C 328/77)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nicosia, Cypern) (ved S. Malynicz, QC, Barrister S. Baran og Solicitor V. Marsland)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Fontana Food AB (Tyresö, Sverige)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Fontana Food AB

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket GRILLOUMI — registreringsansøgning nr. 15 963 291

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 29. maj 2019 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1355/2018-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som det anfægtede EU-varemærke også blev erklæret for fortabt for varer i klasse 14 (armbåndsure) og i klasse 18 (remme til armbåndsure).
2.

Andet anbringende om, at det var uretmæssigt at give afslag på aktindsigt i de øvrige dokumenter ud over ECB’s afgørelse af 2. januar 2019, der var genstand for den genfremsatte begæring, navnlig gøres følgende gældende: — Tilsidesættelse og fejlagtig anvendelse af artikel 4, stk. 1, litra c), i afgørelse ECB/2004/3, sammenholdt med afgørelsens artikel 4, stk. 2, første led, idet betingelserne for anvendelsen heraf ikke er opfyldt, idet der ikke foreligger en begrundelse og idet der er sket tilsidesættelse af retten til forsvar. — Fejlagtig anvendelse af artikel 27 i forordning (EU) nr. 1024/2013 (1), af artikel 53 ff. i direktiv 2013/36/EU (2), og af artikel 32 i ECB’s forordning nr. 468/2014 (3) og som følge heraf den manglende mulighed for over for Malacalza S.r.l. at påberåbe sig undtagelsen om fortroligheden af oplysninger, der eventuelt er indeholdt i de øvrige dokumenter ud over ECB’s afgørelse af 2. januar 2019.
—

Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at sagsøgte har tilsidesat sagsøgerens grundlæggende processuelle ret til at blive hørt, eftersom sagsøgte, uden forud herfor at høre sagsøgeren, har vedtaget den for sagsøgeren med ugunstige retsvirkninger forbundne retsakt. Tilsidesættelsen af retten til at blive hørt er væsentlig, eftersom sagsøgerens stillingtagen forud for den anfægtede afgørelse ville have kunnet føre til et andet indhold af beregningsafgørelsen.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger forbundet med sagens behandling for Retten og for kontoret.
5.

Det femte anbringende om, at Kommissionen ikke anførte begrundelsen til støtte for oprettelsen af den formel, der blev anvendt til at beslutte, at palmeolie er et råprodukt med høj risiko for indirekte ændringer i arealanvendelsen.
1.

Det første anbringende er støttet på en tilsidesættelse af retten til forsvar, idet Kommissionen vedtog den anfægtede afgørelse uden at give sagsøgerne mulighed for at fremsætte deres synspunkt herom.
Sag anlagt den 19. juli 2019 — VDV eTicket Service mod Kommissionen og INEA

(Sag T-516/19)

(2019/C 319/30)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: VDV eTicket Service GmbH & Co. KG (Køln, Tyskland) (ved advokat A. Bartosch)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen og Forvaltningsorganet for Innovation og Netværk (INEA)

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås i henhold til artikel 272 TEUF, at den manglende anerkendelse af omkostninger for et beløb på 407 443,04 EUR i den anfægtede afgørelse er retsstridig.

— Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er rettet mod afgørelsen fra Forvaltningsorganet for Innovation og Netværk (INEA) ARES(2019)3151305 af 13. maj 2019, for så vidt som det deri fastslås, at sagsøgerens omkostninger for et beløb på 407 443,04 EUR inden for rammerne af Horizon 2020 Framework Programme — Project: 636126 — European Travellers Club ikke kan refunderes.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.

1. Første anbringende: retsmisbrug, idet de sagsøgte nødvendigvis havde kendskab til den fejlagtige omkostningsfordeling. — De sagsøgte begik retsmisbrug, eftersom de for det første ikke anerkendte visse underleverandøromkostninger, som sagsøgeren havde afholdt, og eftersom de for det andet ud fra en række dokumenter må have vidst, at sagsøgerens underleverandøromkostninger var betydeligt højere end angivet i bilag 2 til den omhandlede Grant Agreement.
4.

Fjerde anbringende om, at Rådet har tilsidesat sin forpligtelse til at begrunde den restriktive foranstaltning, som det har vedtaget over for sagsøgeren, eftersom Rådet ikke har oplyst de forhold, der ville bevise grundlaget for, at der er blevet indført sanktioner over for sagsøgeren.
—

Europa-Kommissionens afgørelse af 22. juli 2019, hvorved sagsøgernes ansøgning om en forlængelse til den 5. september 2019 eller til slutningen af august 2019 af fristen for at indgive bemærkninger i forbindelse med den formelle undersøgelsesprocedure i sag SA. 39078 (2019/C) (ex 2014/N) – finansiering af den faste forbindelse over Femern Bælt, blev delvist afslået, annulleres.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltning og af omsorgspligten, om oppustning af de anslåede omkostninger, hvilket medfører, at sagsøgeren uretmæssigt tillægges ansvaret for ikke at møde frem til den lægelige kontrol i Bruxelles.
3.

Tredje anbringende om en ulovlighedsindsigelse vedrørende Rådet for Den Europæiske Unions afslag på at fastslå, at der foreligger en forsømmelse, og på at udsætte valget til Europa-Parlamentet. Dette afslag er støttet på Rådet for Den Europæiske Unions afgørelse (EU, Euratom) af 22. maj 2017 om bemyndigelse til at indlede forhandlinger med Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland med henblik på indgåelse af en aftale om de nærmere bestemmelser for dets udtræden af Den Europæiske Union (dokument XT 21016/17), herunder bilaget til denne afgørelse om fastsættelse af forhandlingsdirektiverne vedrørende denne aftale (dokument XT 21016/17 ADD 1 REV 2), hvilken afgørelse sagsøgerne anser for ulovlig.
C 337/14

Sag anlagt den 6. august 2019 – Riginos Emporiki kai Mesitiki mod EUIPO – Honda Motor (ONDA 1962)

(Sag T-548/19)

(2019/C 337/14)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Riginos Emporiki kai Mesitiki AE (Glyfada, Grækenland) (ved advokat V. Oikonomidis)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Honda Motor Co. Ltd (Tokyo, Japan)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Riginos Emporiki kai Mesitiki AE

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket i farverne hvid, sort og blå ONDA 1962 – registreringsansøgning nr. 15 419 559

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 27. maj 2019 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 2384/2017-1)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres i det hele, således at klagen tages til følge og indsigelsen forkastes i det hele.

— EUIPO tilpligtes at betale alle omkostninger forbundet med sagens behandling ved indsigelsesafdelingen og ved appelkammeret samt med sagens behandling for Retten.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001

— Tilsidesættelse af artikel artikel 94, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
2.

Andet anbringende om dels at den anfægtede afgørelse tilsidesatte betingelserne i vedtægtens artikel 42c og meddelelse til personalet nr. 71/15 af 23. oktober 2015, hvilket indebar en tilsidesættelse af det princip, som pålægger forvaltningen kun at træffe afgørelse på basis af lovlige grunde, dvs. grunde, der er relevante og ikke behæftede med et åbenbart urigtigt faktisk eller retligt skøn, dels procesfordrejning. I denne forbindelse har sagsøgeren anført, at ansættelsesmyndigheden ved at træffe den anfægtede afgørelse under disse omstændigheder åbenbart ikke anvendte og fortolkede de lovgivningsmæssige bestemmelser og den ovennævnte meddelelse til personalet korrekt, idet den baserede sin afgørelse på ukorrekte begrundelser såvel vedrørende de faktiske som retlige omstændigheder. Sagsøgeren har anført, at Rådet ikke begrundede tjenestens interesse, som lå til grund for anvendelsen af artikel 42c i forhold til sagsøgeren, og heller ikke identificerede reelle organisatoriske behov, som nødvendiggjorde den angivelige erhvervelse af nye kompetencer, som sidstnævnte ikke var i stand til at erhverve, og derudover anvendte ansættelsesmyndigheden åbenbart artikel 42c i stedet for en disciplinær procedure.