Dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Udvidede Afdeling) den 25. juni 1998. - British Airways plc, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Air UK Ltd, Euralair international, TAT European Airlines SA og British Midland Airways Ltd mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Statsstøtte - Lufttransport - Luftfartsselskab i økonomisk krise - Tilladelse til kapitalforhøjelse. - Forenede sager T-371/94 og T-394/94.



Samling af Afgørelser 1998 side II-02405



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Statsstoette - paataenkte stoetteforanstaltninger - Kommissionens undersoegelse - kontradiktorisk procedure - de beroerte parters ret til deltagelse og oplysninger - begraenset - ikke i uoverensstemmelse med Kommissionens forpligtelse til at begrunde sin beslutning under stillingtagen til de vaesentlige klagepunkter, de beroerte parter har rejst

(EF-traktaten, art. 93, stk. 2, art. 190 og 214)

2 Statsstoette - paataenkte stoetteforanstaltninger - Kommissionens undersoegelse - forpligtelse til at overholde en frist - foreligger ikke - forpligtelse til at soege bistand hos eksterne eksperter - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 93, stk. 2)

3 Retspleje - intervention - anbringende, der ikke er fremfoert af sagsoegeren - afvisning

(EF-statutten for Domstolen, art. 37, stk. 4, Rettens procesreglement, art. 116, stk. 3)

4 Statsstoette - paataenkte stoetteforanstaltninger - Kommissionens undersoegelse - forpligtelse til at videregive bemaerkninger modtaget fra regeringen i den stat, der har anmodet om tilladelse til at yde stoette, til de oevrige medlemsstater - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 93)

5 Statsstoette - forbud - undtagelser - stoette, der kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet - Kommissionens skoen - domstolsproevelse - graenser - bedoemmelse af lovligheden paa grundlag af de oplysninger, der forelaa, da beslutningen blev truffet

(EF-traktaten, art. 93, stk. 2, og art. 173)

6 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - Kommissionens beslutning om at tillade statsstoette

(EF-traktaten, art. 93, stk. 2, art. 173 og 190)

7 Statsstoette - forbud - undtagelser - stoette, der kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet - Kommissionens skoen

(EF-traktaten, art. 92, stk. 3)

8 Kommissionen - princippet om kollegiale organer - raekkevidde - begrundelse af beslutninger - aendring efter vedtagelsen - ulovlig

(EF-traktaten, art. 190; fusionstraktaten, art. 17)

9 Statsstoette - forbud - undtagelser - stoette, der kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet - undersoegelse af paataenkte omstruktureringsforanstaltninger i den stoettemodtagende virksomhed - sammenligning med foranstaltninger i andre virksomheder i samme branche - uden relevans

(EF-traktaten, art. 92, stk. 3)

10 Statsstoette - forbud - undtagelser - stoette, der kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet - stoette til udviklingen af en erhvervsgren - omstrukturering af et af de tre stoerste europaeiske luftfartsselskaber

[EF-traktaten, art. 92, stk. 3, litra c)]

11 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - Kommissionens afgoerelse af spoergsmaalet om stoettes forenelighed med faellesmarkedet

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 og 3, og art. 190)

12 Statsstoette - forbud - undtagelser - stoette, der kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet - Kommissionens skoen - henvisning til faellesskabssammenhaengen - kompetence til at knytte vilkaar til en beslutning om stoettetilladelse - retlig og praktisk nytte af vilkaarene - manglende overholdelse af vilkaarene - uden betydning for beslutningens lovlighed

[EF-traktaten, art. 92, stk. 3, litra c)]

13 Annullationssoegsmaal - anbringender - anbringende vedroerende tilsidesaettelse af traktatens artikel 155 - afvisning

(EF-traktaten, art. 155 og 173)

Sammendrag

1 De beroerte parter i traktatens artikel 93, stk. 2's forstand kan paa ingen maade paaberaabe sig en saadan kontradiktionsret, som tilkommer de personer, der er genstand for undersoegelsen i en statsstoettesag. De har kun ret til at blive inddraget i den administrative procedure i det omfang, det maa anses for formaalstjenligt under hensyn til sagens konkrete omstaendigheder.

Omfanget af den ret til deltagelse og oplysninger, som tilkommer dem, kan vaere begraenset i to henseender. Naar for det foerste medlemsstaten anmelder et stoetteprojekt med medfoelgende dokumentation til Kommissionen, og Kommissionens tjenestegrene derefter har en raekke samtaler med medlemsstatens tjenestemaend, kan Kommissionens informationsniveau allerede vaere saa relativt hoejt, at der kun er et begraenset antal tvivlsspoergsmaal, der kan opklares ud fra oplysninger fra de beroerte parter. I det omfang droeftelserne mellem medlemsstaten og Kommissionen vedroerer detaljerne i stoetteprojektet, den stoettemodtagende virksomheds oekonomiske, finansielle og konkurrencemaessige situation og dens interne organisation, vil de noedvendigvis vaere mere udfoerlige end droeftelserne med de beroerte parter. Naar blot Kommissionen videregiver generelle oplysninger om de vaesentligste elementer i stoetteprojektet til de beroerte parter, kan den derfor noejes med at koncentrere sig om de dele af projektet, hvorom den stadig naerer en vis tvivl, i meddelelsen i EF-Tidende. For det andet er Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 0214 forpligtet til ikke at give de beroerte parter oplysninger om forhold, »som ifoelge deres natur er tjenestehemmeligheder« (dvs. som er omfattet af tavshedspligt), saasom navnlig oplysninger om den interne organisation i den stoettemodtagende virksomhed. For saa vidt som disse begraensninger i de beroertes ret til deltagelse og til oplysninger kun vedroerer sagsbehandlingen under den administrative procedure, er de ikke i modstrid med den forpligtelse, der i medfoer af traktatens artikel 190 paahviler Kommissionen til at give sin endelige beslutning om at godkende stoetteprojektet en tilstraekkelig begrundelse, hvori der skal tages stilling til alle vaesentlige klagepunkter, som de parter, der er umiddelbart og individuelt beroert af beslutningen, har rejst enten paa eget initiativ eller som svar paa oplysninger fra Kommissionen. Selv om Kommissionen saaledes kan foretraekke at anvende andre kilder til oplysning og derved tillaegge deltagelsen af de beroerte parter mindre vaegt, er den ikke fritaget fra at give beslutningen en tilstraekkelig begrundelse.

2 Der er ikke nogen bestemmelser i hverken traktaten eller faellesskabslovgivningen, der fastsaetter en bestemt frist for at traeffe beslutninger vedroerende statsstoette, efter at proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, er tilendebragt. Selv under forudsaetning af, at Kommissionen handler med for megen hast og ikke tager sig tilstraekkelig tid til at undersoege et stoetteprojekt, ville denne handlemaade ikke alene kunne begrunde annullation af beslutningen om at godkende stoetten. Annullation ville derimod kraeve, at handlemaaden havde medfoert en tilsidesaettelse af bestemte formelle regler eller begrundelsespligten, eller at beslutningen var materielt ulovlig.

I oevrigt er der ingen bestemmelse i traktaten eller faellesskabslovgivningen, der paalaegger Kommissionen en forpligtelse til at soege bistand hos eksterne eksperter, naar den udarbejder beslutninger om statsstoette.

3 Da intervenienter i medfoer af artikel 116, stk. 3, i Rettens procesreglement skal indtraede i sagen, som den foreligger ved deres intervention, og paastande, der fremsaettes i begaeringen om intervention, i henhold til artikel 37, stk. 4, i EF-statutten for Domstolen kun kan gaa ud paa at understoette en af parternes paastande, er en intervenient ikke berettiget til at fremfoere et anbringende, der ikke er rejst af sagsoegeren.

4 Kommissionen er ikke i henhold til ordlyden af traktatens artikel 93 forpligtet til at videregive de bemaerkninger, den har modtaget fra regeringen i den stat, der anmoder om tilladelse til at yde stoette, til de oevrige medlemsstater. Tvaertimod fremgaar det af traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, at de oevrige medlemsstater kun inddrages i en konkret stoettesag i det tilfaelde, at sagen paa begaering af den beroerte medlemsstat indbringes for Raadet.

5 Kommissionen har et vidt skoen ved anvendelsen af traktatens artikel 92, stk. 3. Naar dette skoen indebaerer en kompliceret oekonomisk og social bedoemmelse, maa domstolsproevelsen af en saadan beslutning begraenses til en kontrol af, om procedure- og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstaendigheder, paa grundlag af hvilke det anfaegtede valg er foretaget, er materielt rigtige, samt til, om der foreligger en aabenbar fejl ved vurderingen af de naevnte faktiske omstaendigheder, eller om der er begaaet magtfordrejning.

Under et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173 skal lovligheden af en faellesskabsretsakt bedoemmes efter de faktiske og retlige omstaendigheder paa det tidspunkt, da retsakten blev udstedt, og kan ikke afhaenge af efterfoelgende betragtninger vedroerende dens effektivitet. Saerligt maa Kommissionens komplicerede vurderinger kun bedoemmes paa baggrund af de oplysninger, som Kommissionen sad inde med paa det tidspunkt, den anlagde vurderingerne.

6 Den begrundelse, som kraeves i henhold til traktatens artikel 190, skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den faellesskabsmyndighed, der har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund, dels saaledes, at faellesskabsretsinstansen kan foretage sin proevelse, dels saaledes at de beroerte parter kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, saa de kan varetage deres rettigheder. Spoergsmaalet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 190, skal ikke blot vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade. Selv om Kommissionen ikke er forpligtet til at behandle alle de faktiske og retlige spoergsmaal, der under den administrative procedure er fremfoert af de beroerte parter, i begrundelsen for en beslutning, skal den dog tage hensyn til alle sagens omstaendigheder og relevante faktorer.

Naar der er tale om en beslutning om at tillade statsstoette, kan personer, virksomheder eller sammenslutninger, hvis interesser maatte vaere beroert af den tildelte statsstoette, herunder navnlig konkurrerende virksomheder og erhvervsorganisationer, anses for at vaere en beroert (»interesseret«) part i traktatens artikel 93, stk. 2's forstand og skal som saadan betragtes som umiddelbart og individuelt beroert af beslutningen.

Da begrundelseskravet navnlig skal vurderes i lyset af den interesse, som retsaktens adressater samt andre, der i henhold til traktatens artikel 173, stk. 2, maa anses for umiddelbart og individuelt beroert af en saadan beslutning, kan have i begrundelsen, kan kravet ikke fastlaegges blot paa grundlag af den interesse, som den medlemsstat, beslutningen er rettet til, har i at faa oplysninger. I tilfaelde, hvor medlemsstaten har opnaaet, hvad den soegte om, fra Kommissionen, nemlig godkendelse af sit stoetteprojekt, har medlemsstaten - i modsaetning til konkurrenterne til stoettemodtageren - en staerkt begraenset interesse i at faa en begrundet afgoerelse, saerligt naar den har faaet tilstraekkelige oplysninger under droeftelserne med Kommissionen og navnlig igennem brevvekslingen med Kommissionen forud for vedtagelsen af godkendelsesbeslutningen.

7 Det fremgaar af Domstolens faste praksis og stadig administrativ praksis i Kommissionen, dels at en investering i en normal modernisering for at kunne opretholde en virksomheds konkurrenceevne skal finansieres af virksomhedens egne midler og ikke med statsstoette, dels at en investering, hvis formaal er fornyelse og teknisk modernisering af en produktionslinje, hvilket skal foretages regelmaessigt, ikke kan antages at fremme udviklingen i den paagaeldende erhvervsgren i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c)'s forstand. Naar Kommissionen besvarer de bemaerkninger til et bestemt stoetteprojekt, der er fremkommet fra de beroerte parter under den administrative procedure vedroerende denne retspraksis og administrative praksis, skal den saaledes afgive praecise oplysninger om, hvorvidt de i denne retspraksis og administrative praksis opstillede kriterier kan anses for opfyldt, eller om der er saerlige grunde til at goere undtagelse herfra.

8 Den dispositive del af en beslutning, der skal begrundes i medfoer af traktatens artikel 190, og dens begrundelse udgoer et udeleligt hele, hvorfor det i medfoer af princippet om kollegiale organer udelukkende tilkommer Kommissionen som kollegial enhed samtidig at vedtage begge dele, og enhver aendring af begrundelsen ud over rent ortografiske eller grammatiske aendringer henhoerer under den kollegiale enheds enekompetence.

9 Selv om det med hensyn til statsstoette ikke kan udelukkes, at Kommissionen kan sammenligne de omstruktureringsforanstaltninger, den stoettemodtagende virksomhed har planlagt, med dem, der er truffet i andre virksomheder inden for samme branche, staar det fast, at omstruktureringen af en virksomhed maa rettes mod dens interne problemer, og at de erfaringer, andre virksomheder har gjort sig under andre oekonomiske og politiske omstaendigheder paa andre tidspunkter, kan vaere ganske uden relevans.

10 Kommissionen kan med rette indtage det standpunkt, at en egentlig omstrukturering af et af de tre stoerste europaeiske luftfartsselskaber, der modtager statsstoette, vil fremme den oekonomiske udvikling i den europaeiske luftfartssektor.

11 Oplysninger om situationen paa de paagaeldende markeder, navnlig for saa vidt angoer den stoettemodtagende virksomheds og de konkurrerende virksomheders stilling, er et vaesentligt element i begrundelsen for en beslutning vedroerende et stoetteprojekts forenelighed med faellesmarkedet i henhold til traktatens artikel 92 - baade naar beslutningen er truffet i medfoer af artikel 92, stk. 1, og i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og artikel 61, stk. 3, litra c), i aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade - med hensyn til spoergsmaalet, om stoetten aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse.

12 De oekonomiske vurderinger i forbindelse med anvendelse af traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), med hensyn til hvilke Kommissionen er tillagt et vidt skoen, skal foretages i en faellesskabssammenhaeng, hvilket betyder, at der paahviler Kommissionen en forpligtelse til at undersoege stoettens betydning for konkurrencen og samhandelen inden for Faellesskabet.

Ved vurderingen af, om stoette aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse, er det noedvendigt at tage hensyn til isaer, om der er et misforhold mellem paa den ene side de byrder, der er paalagt vedkommende virksomheder, og paa den anden side de fordele, der opnaas ved ydelsen af den paagaeldende stoette. Det paahviler Kommissionen i forbindelse med dens vurdering af virkningerne af statsstoette at afveje stoettens gunstige virkninger og dens negative indvirkning paa samhandelsvilkaarene og konkurrencen.

Naar Kommissionen traeffer en beslutning om at godkende stoette i medfoer af traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), har den principielt kompetence til at knytte vilkaar til beslutningen for at sikre, at den godkendte stoette ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, som strider mod den faelles interesse.

Den juridiske og praktiske nytte af saadanne vilkaar for en godkendelse bestaar i, at hvis den stoettemodtagende virksomhed ikke opfylder vilkaarene for godkendelsen, tilkommer det medlemsstaten at soerge for, at beslutningen gennemfoeres korrekt, og Kommissionen at vurdere, om der skal kraeves tilbagebetaling af stoetten. Hvis medlemsstaten ikke overholder de betingelser, Kommissionen har opstillet i en beslutning om godkendelse af stoetten, kan Kommissionen som en undtagelse fra traktatens artikel 169 og 170, indbringe sagen direkte for Domstolen i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, andet afsnit.

Under hensyn til, hvordan denne ordning med vilkaar, der knyttes til en beslutning om at godkende stoette, fungerer, kan en paastand om, at et af disse vilkaar ikke vil blive opfyldt, ikke rejse tvivl om lovligheden af beslutningen. I almindelighed kan lovligheden af en faellesskabsretsakt ikke afhaenge af eventuelle muligheder for at omgaa den eller af efterfoelgende betragtninger vedroerende dens effektivitet.

13 Da traktatens artikel 155 har til formaal generelt at definere Kommissionens kompetence, kan det ikke goeres gaeldende, at hver gang, Kommissionen tilsidesaetter en speciel bestemmelse i traktaten, indebaerer det en tilsidesaettelse af den generelle bestemmelse i artikel 155.

Parter

I de forenede sager T-371/94 og T-394/94,

British Airways plc, et engelsk selskab med hovedsaede i Hounslow (Det Forenede Kongerige),

Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, et dansk, norsk og svensk selskab med hovedsaede i Stockholm,

Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, et nederlandsk selskab med hovedsaede i Amstelveen (Nederlandene),

Air UK Ltd, et engelsk selskab med hovedsaede i Stansted (Det Forenede Kongerige),

Euralair International, et fransk selskab med hovedsaede i Bonneuil (Frankrig),

TAT European Airlines, et fransk selskab med hovedsaede i Tours (Frankrig),

ved solicitor Romano Subiotto og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Elvinger, Hoss og Prussen, 15, Côte d'Eich,

sagsoegere i sag T-371/94, og

British Midland Airways Ltd, et engelsk selskab med hovedsaede i Castle Donington (Det Forenede Kongerige) ved solicitor Kevin F. Bodley og advokat Konstantinos Adamantopoulos, Athen, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Arsène Kronshagen, 12, boulevard de la Foire,

sagsoeger i sag T-394/94,

stoettet af

Kongeriget Sverige ved Staffan Sandstroem, som befuldmaegtiget,

Kongeriget Norge ved Margit Tveiten, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg paa Det Kongelige Norske Konsulat, 3, boulevard Royal,

Maersk Air I/S, et dansk selskab med hovedsaede i Dragoer (Danmark),

og Maersk Air Ltd, et engelsk selskab med hovedsaede i Birmingham (Det Forenede Kongerige),

ved solicitors Roderic O'Sullivan og Philip Wareham og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Arendt og Medernach, 8-10, rue Mathias Hardt,

intervenienter i sag T-371/94,

og

Kongeriget Danmark ved kontorchef Peter Biering, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg paa Kongelig Dansk Ambassade, 4, boulevard Royal,

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland ved John E. Collins, Treasury Solicitor's Department, som befuldmaegtiget, og Richard Plender, QC, og med valgt adresse i Luxembourg paa Det Forenede Kongeriges Ambassade, 14, boulevard Roosevelt,

intervenienter i begge sagerne,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Nicholas Khan og Ben Smulders, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, bistaaet af barrister of the Bar of England and Wales og advokat i Paris Ami Barav, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsoegt,

stoettet af

Den Franske Republik ved afdelingschef Marc Perrin de Brichambaut, Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, og kontorchef Edwige Belliard, kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Jean-Marc Belorgey, samme afdeling af Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Frankrigs Ambassade, 8 B, boulevard Joseph II,

og

Compagnie nationale Air France, et fransk selskab med hovedsaede i Paris, ved advokat Olivier d'Ormesson, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Jacques Loesch, 11, rue Goethe,

intervenienter,

angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/653/EF af 27. juli 1994 om den anmeldte foroegelse af Air France's kapital (EFT L 254, s. 73),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Anden Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, C.W. Bellamy, og dommerne K. Lenaerts, C.P. Briët, A. Kalogeropoulos og A. Potocki,

justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 6. og 7. maj 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Sagernes faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

Den administrative procedure

1 Ved skrivelse af 18. marts 1994 meddelte de franske myndigheder i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 93, stk. 3, Kommissionen, at de paataenkte at yde et kapitalindskud paa 20 mia. FRF til Compagnie nationale Air France (herefter »Air France«). Anmeldelsen var ledsaget af en omstruktureringsplan benaevnt »Projet pour l'Entreprise« (herefter »projektet«).

2 Efter et moede med repraesentanter for Air France og den franske regering og brevveksling med disse indledte Kommissionen proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2. Kommissionen gav de franske myndigheder meddelelse herom ved skrivelse af 30. maj 1994, der den 3. juni 1994 blev offentliggjort i en meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (EFT C 152, s. 2, herefter »meddelelsen af 3. juni 1994«).

3 I meddelelsen anfoerte Kommissionen, at den mente, at den paataenkte kapitalindsproejtning var statsstoette, men at den skulle undersoege, om den paataenkte stoette ville paavirke samhandelen paa en maade, der stred mod den faelles interesse. Kommissionen anfoerte bl.a. foelgende:

- Den oekonomiske virkelighed kraevede, at der blev taget hensyn til den oekonomiske situation og udsigterne for hele Air France-koncernen.

- Kommissionen skulle undersoege stoettens virkninger for Air France's konkurrencemaessige situation paa indenrigs- og udenrigsruterne, hvor Air France konkurrerede med andre europaeiske selskaber.

4 De franske myndigheder tilsendte derefter Kommissionen en raekke skrivelser og deltog sammen med repraesentanter for Air France i en raekke moeder, Kommissionen havde indkaldt til. Den 4. juli 1994 havde Kommissionen modtaget bemaerkninger fra 23 beroerte parter, heriblandt fra Kongeriget Danmark, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland, Kongeriget Sverige, Kongeriget Norge, Association des Compagnies Aériennes de la Communauté Européenne (herefter »ACE«) og et stort antal europaeiske luftfartsselskaber, heriblandt sagsoegerne.

5 De fleste af de beroerte parter delte Kommissionens tvivl med hensyn til lovligheden af den paagaeldende stoette. Blandt de vigtigste klagepunkter var foelgende:

- Stoetten kom ikke blot Air France til gode, den var til fordel for hele koncernen.

- Stoetten ville foere til en overkapitalisering af Air France-koncernen.

- Indkoebet af 17 nye fly til en pris af 11,5 mia. FRF var uacceptabel.

- Vurderingen af stoettens forenelighed med faellesmarkedet skulle ikke kun ske paa grundlag af stoettemodtagerens udvikling.

- Hvis stoetten blev godkendt, skulle der paalaegges Air France en voldsom kapacitetsbegraensning.

6 Bemaerkningerne fra de beroerte parter blev meddelt de franske myndigheder, som besvarede dem i skrivelse af 13. juli 1994 til de kompetente tjenestegrene i Kommissionen. Den 14. juli 1994 tilsendte den franske premierminister en skrivelse til det kompetente kommissionsmedlem, hvori der blev redegjort for de forpligtelser, hans regering ville paatage sig, hvis projektet blev godkendt. I skrivelse af 18. juli 1994 paatog den franske regering sig to yderligere forpligtelser. Endelig fremsendte de franske myndigheder den 26. juli 1994 yderligere oplysninger til Kommissionen.

Den anfaegtede beslutning

7 Den 27. juli 1994 vedtog Kommissionen beslutning 94/653/EF om den anmeldte foroegelse af Air France's kapital (EFT L 254, s. 73, herefter »den anfaegtede beslutning« eller »beslutningen«).

8 Kommissionen beskrev foerst Air France-koncernens opbygning (koncernen beskaeftiger sig med lufttransport, hotelvirksomhed, fritidsrejser, restaurationsvirksomhed, vedligeholdelse og pilotuddannelse) og anfoerte derefter, at koncernen sammen med British Airways og Lufthansa er et af de tre stoerste europaeiske luftfartsselskaber. Siden begyndelsen af 1990 havde Air France fulgt en strategi med aktieopkoeb i andre luftfartsselskaber (UTA, Air Inter, Sabena og CSA) bl.a. for at sikre selskabets indflydelse paa det indre marked og for at forberede sig paa konkurrencen paa andre internationale ruter. Air France-koncernen begyndte at modernisere og udvide sin flaade, hvilket blev finansieret gennem laan, hvis finansielle byrder paavirkede Air France-koncernens slutresultat negativt, og selskabet registrerede i 1990 sit foerste tab paa 717,2 mio. FRF. For at klare denne situation vedtog Air France en raekke omstruktureringsplaner, som dog alle mislykkedes.

9 Sammenfattende fastslog Kommissionen, at Air France-koncernen paa davaerende tidspunkt stod over for en meget alvorlig finansiel og oekonomiske krise, idet den efter et tab i 1992 paa 3,2 mia. FRF i 1993 registrerede sit fjerde konsekutive aarlige tab paa 8,4 mia. FRF. I de foregaaende tre aar var koncernens situation blevet stadig vaerre. Afstanden mellem Air France-koncernen og dens konkurrenter var blevet oeget paa grund af de daarlige resultater i 1993, der hovedsagelig skyldtes den lave produktivitet og de hoeje driftsomkostninger samt de tunge finansielle byrder.

10 Kommissionen beskrev derefter hovedlinjerne i projektet, der skulle goere Air France til »en veritabel virksomhed«, idet dette maal skulle naas i perioden fra 1. januar 1994 til den 31. december 1996 ved en nedskaering af omkostninger og finansielle udgifter, et nyt produktkoncept og bedre udnyttelse af midlerne, en omorganisering af selskabet og tildeling af en andel i Air France's kapital til de ansatte.

11 I den forbindelse anfoerte Kommissionen bl.a., at antallet af fly, der skulle leveres i omstruktureringsperioden, var sat ned fra 22 til 17, og at den tilsvarende investering dermed blev paa 11,5 mia. FRF. Selve driftsflaaden (145 fly) ville kun blive foroeget med ét fly, og pladsudbuddet ville blive reduceret en smule. Air France ville endvidere rationalisere sin flaade ved at reducere antallet af flytyper. Den omstaendighed, at flaaden bestod af saa mange forskellige flytyper (24 forskellige slags luftfartoejer), var en faktor, der bidrog til luftfartsselskabets hoeje driftsomkostninger. Endvidere ville Air France forenkle sit net, oege afgangene paa overskudsruter, bygge videre paa fjernruter, opgive marginale ruter og koncentrere sig om ruter, hvor vaekstudsigterne var gode. Med hensyn til personaleforhold forudsaetter projektet en nedskaering af personalet med naesten 5 000 ansatte, fastfrysning af loenningerne (hvilket dog kunne tages op til genovervejelse) og blokering af forfremmelser. Endvidere ville Air France blive omstruktureret til 11 driftscentre, som skulle vaere ansvarlige for deres egne finansielle resultater, hvert med sine egne aktiver. Projektet skulle finansieres gennem kapitaludvidelse og salg af sideaktiver.

12 Kommissionen anfoerte, at den franske regering under forhandlingerne havde formuleret en raekke forpligtelser vedroerende gennemfoerelsen af projektet og anvendelsen af kapitalen til Air France, der skulle tilfoeres i tre rater: 10 mia. FRF i 1994, 5 mia. FRF i 1995 og 5 mia. FRF i 1996. Disse forpligtelser blev optaget som vilkaar i den dispositive del af den anfaegtede beslutning.

13 Kommissionen mente herefter, at den paagaeldende kapitaltilfoersel udgjorde statsstoette i henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, og artikel 61, stk. 1, i aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade (herefter »EOES-aftalen«), der i betragtning af Air France's store europaeiske net og den intense konkurrence paa de fleste af Air France's ruter fordrejede konkurrencevilkaarene inden for EOES. Da civil luftfart er et internationalt erhverv, paavirkede stoetten desuden samhandelen mellem EOES-landene.

14 Efter at have udelukket, at andre af traktatens og EOES-aftalens undtagelsesbestemmelser kunne finde anvendelse, efterproevede Kommissionen, i hvilket omfang betingelserne i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og EOES-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), var opfyldt.

15 Ved undersoegelse af den civile luftfarts davaerende situation fandt Kommissionen, at det saa ud til, at den civile luftfart havde rejst sig efter den oekonomiske krise, der havde gjort sig gaeldende siden 1990. Paa trods af positive resultater (vaekst i passagertrafikken) var nogle af de europaeiske luftfartsselskaber stadig tabsgivende, hvilket skyldtes overkapaciteten paa markedet. Udsigterne for den europaeiske luftfart var imidlertid ret positive paa mellemlang sigt. Overkapacitet syntes paa baggrund af disse prognoser at vaere et midlertidigt faenomen. Det var derfor Kommissionens opfattelse, at markedet ikke befandt sig i en strukturel overkapacitetskrise, samt at luftfartssektorens tilstand ikke kraevede en generel kapacitetsnedskaering.

16 Efter at have vurderet projektet mente Kommissionen, at det var af en saadan art, at Air France kunne faa sin oekonomiske og finansielle levedygtighed genoprettet, og at en egentlig omstrukturering af selskabet ville bidrage til udvikling af den europaeiske lufttransport ved at forbedre dens konkurrencedygtighed. Den fandtes derfor at vaere i overensstemmelse med den faelles interesse. I den forbindelse henvistes der i en fodnote til Kommissionens handlingsprogram »Vejen frem for den civile luftfart i Europa« (KOM(94) 218).

17 Ved efterproevelsen af, om stoetten stod i et rimeligt forhold til Air France's omstruktureringsbehov, anfoerte Kommissionen, at den var overbevist om, at foranstaltningen baade var passende og noedvendig for at goere det muligt for selskabet at gennemfoere sin omstruktureringsplan med gode resultater og igen blive en levedygtig virksomhed. Kommissionen undersoegte de forskellige vaerdipapirer, Air France havde udstedt mellem 1989 og 1993, og konkluderede, at gaeldsaetningen (forholdet mellem gaeld og egenkapital) var 1,12:1 ved udgangen af 1996. Strukturen af Air France-koncernens aarsregnskab var foelgende: egenkapital = 18,65 mia. FRF og gaeld = 20,85 mia. FRF. Dette tal laa over gennemsnittet for den civile luftfartsindustri, hvor 1,5:1 ansaas for at vaere acceptabelt. Kommissionen anfoerte derefter, at hvis man saa bort fra stoetten, kunne Air France for selv at forbedre sin finansielle status bl.a. udsaette flyordrer og saelge aktiver. Med hensyn til den foerste mulighed fremhaevede Kommissionen, at Air France allerede havde udsat flyordrer, og at yderligere udsaettelse ville bringe flaadens gennemsnitsalder op paa over ti aar, som syntes at vaere for hoej for et luftfartsselskab, der soegte at genvinde sin konkurrenceevne. For saa vidt angaar salg af aktiver, anfoerte Kommissionen, at der kun var et begraenset antal aktiver, hvis salg kunne indbringe betydelige beloeb, f.eks. Méridien, Sabena og Air Inter. Sabena og Air Inter var vigtige kerneaktiver i Air France's luftfartsvirksomhed. Salg af de oevrige aktiver indgik allerede i projektet og ville i oevrigt ikke foere til nogen betydelig nedbringelse af stoettebeloebet.

18 Ved undersoegelsen af, om stoetten aendrede samhandelsvilkaarene paa en maade, der stred mod den faelles interesse, henviste Kommissionen til de forpligtelser, den franske regering havde paataget sig under den administrative procedure - herunder til at soerge for, at stoetten kun kom Air France til gode - og konkluderede, at disse forpligtelser formindskede dens bekymring med hensyn til stoettens virkninger derved, at de i realiteten forhindrede Air France i at anvende stoetten til at stoette Air Inter's aktiviteter. Kommissionen begraensede saaledes undersoegelsen af stoettens virkninger paa samhandelen til Air France, der var den egentlige stoettemodtager.

19 Kommissionen fandt, at forpligtelserne indebar alvorlige begraensninger med hensyn til kapacitet, udbud og prisfastsaettelsesfrihed for Air France og bevirkede, at selskabet blev forhindret i at foere en aggressiv prispolitik paa alle de ruter, det befloej inden for EOES. Endvidere havde Air France i de foerste fire maaneder af 1994 allerede reduceret sit udbud paa det europaeiske marked med 6,4% i forhold til den tilsvarende periode i 1993, mens alle de europaeiske luftfartsselskaber gennemsnitligt havde oeget deres udbud med 3,8%. Ved en begraensning af Air France's udbud endog under markedets vaekst ville dets markedsandel inden for EOES blive mindre til fordel for konkurrenterne. Stoetten ville saaledes ikke paavirke samhandelen paa en maade, der stred imod den faelles interesse.

20 Kommissionen paapegede, at for at analysere stoettens virkninger inden for EOES skulle den ligeledes tage hensyn til den oegede liberalisering inden for lufttransportsektoren i Faellesskabet som foelge af vedtagelsen i 1992 af en raekke raadsforordninger, der blev kaldt »den tredje pakke«. Kommissionen fandt, at ophaevelse af de saerlige bestemmelser, der beskyttede Air France mod konkurrence, udgjorde en passende kompensation, der berettigede ydelse af en stoette, der var forenelig med den faelles interesse.

21 Endelig fandt Kommissionen, at statsstoettens negative virkninger ikke blev oeget gennem udnyttelse af enerettigheder eller fortrinsbehandling til fordel for Air France, for saa vidt som de franske myndigheder havde forpligtet sig dels til at aendre trafikfordelingsreglerne for det parisiske lufthavnssystem for at goere dem ikke-diskriminerende, dels til at soerge for, at den noedvendige tilpasning af de to terminaler, Orly Sud og Orly Ouest, ikke aendrede konkurrencevilkaarene til skade for de luftfartsselskaber, der befloej Orly-lufthavnen. Kommissionen mindede endvidere om, at den den 27. april 1994 havde vedtaget en beslutning, hvorved Frankrig blev paalagt at tillade EF-selskaber at udoeve deres trafikrettigheder paa ruterne mellem Paris (Orly) og Toulouse samt mellem Paris (Orly) og Marseille senest den 27. oktober 1994.

22 Endelig bemaerkede Kommissionen, at de forpligtelser, de franske myndigheder havde paataget sig, tilsammen imoedekom de bekymringer, Kommissionen gav udtryk for ved indledning af den administrative procedure.

23 I henhold til beslutningens artikel 1 er den stoette, der i perioden 1994 til 1996 skal ydes Air France i form af en kapitaludvidelse paa 20 mia. FRF udbetalt i tre rater med henblik paa selskabets omstrukturering i overensstemmelse med projektet, forenelig med faellesmarkedet og EOES-aftalen i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og EOES-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), paa betingelse af, at de franske myndigheder overholder 16 forpligtelser, der naevnes i artikel 1.

24 Beslutningens artikel 2 goer udbetaling af anden og tredje rate af stoetten betinget af, at disse forpligtelser overholdes, samt at projektet rent faktisk gennemfoeres med de paaregnede resultater, for at sikre, at stoettebeloebet forbliver foreneligt med faellesmarkedet. Det paalaegges den franske regering inden frigoerelsen af anden og tredje stoetterate i 1995 og 1996 at forelaegge Kommissionen en rapport om udviklingen i omstruktureringsprogrammet og om Air France's oekonomiske og finansielle situation, idet Kommissionen vil overlade efterproevelsen af planens korrekte gennemfoerelse samt overholdelsen af de betingelser, der er tilknyttet stoettens godkendelse, til uafhaengige konsulenter.

Retsforhandlinger

25 Sagsoegerne har herefter anlagt naervaerende sager, der blev registreret paa Rettens Justitskontor henholdsvis den 21. november 1994 og den 22. december 1994.

26 Den skriftlige procedure er forloebet forskriftsmaessigt.

27 Ved kendelser afsagt af formanden for Rettens Foerste Udvidede Afdeling den 10. marts, den 8. maj og den 12. juni 1995 fik Kongeriget Danmark, Det Forenede Kongerige, Kongeriget Sverige, Kongeriget Norge, Maersk Air I/S og Maersk Air Ltd (herefter »Maersk-selskaberne« eller »Maersk«) tilladelse til at intervenere til stoette for hver af sagsoegernes paastande.

28 Ved kendelser afsagt af formanden for Rettens Foerste Udvidede Afdeling den 12. juni 1995 fik Den Franske Republik tilladelse til at intervenere til stoette for sagsoegtes paastande.

29 Ved kendelser afsagt af Retten (Foerste Udvidede Afdeling) den 12. juni 1995 fik Air France tilladelse til at intervenere til stoette for sagsoegtes paastande og til at plaedere paa fransk under de mundtlige retsforhandlinger.

30 Ved en beslutning fra Retten blev den refererende dommer tilknyttet Anden Udvidede Afdeling, hvortil sagerne derfor blev henvist.

31 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Anden Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Retten har dog anmodet parterne om at uddybe deres indlaeg paa en raekke punkter.

32 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaalene fra Retten i retsmoedet, der blev afholdt den 6. og 7. maj 1997.

33 Retten traf under retsmoedet foranstaltning med henblik paa sagens tilrettelaeggelse i medfoer af procesreglementets artikel 64 og opfordrede sagsoegerne samt de parter, der er interveneret til stoette for deres paastande, til at fremlaegge de bemaerkninger for Justitskontoret, som de var fremkommet med over for Kommissionen under den administrative procedure, i det omfang bemaerkningerne ikke allerede indgik i sagens akter. Herefter blev bemaerkningerne fra British Airways plc (herefter »British Airways«), TAT European Airlines (herefter »TAT«), Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden (herefter »SAS«), Euralair International (herefter »Euralair«) og Air UK Ltd (herefter »Air UK«) den 8. maj 1997 indgivet til Justitskontoret, idet Kongeriget Danmark, Det Forenede Kongerige, Kongeriget Sverige og Kongeriget Norge allerede havde indgivet deres under retsmoedet.

34 Efter at parterne er blevet hoert herom under retsmoedet, og idet de ikke har gjort indsigelse herimod, har Retten (Anden Udvidede Afdeling) besluttet at forene de to sager med henblik paa dommen.

Parternes paastande

35 Sagsoegerne har i de to sager nedlagt foelgende paastande:

- Den anfaegtede beslutning annulleres.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Sagsoegeren i sag T-394/94 har endvidere nedlagt paastand om, at Retten traeffer foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse og bevisoptagelse i medfoer af procesreglementets artikel 64 og 65 og anmoder om fremlaeggelse af samtlige relevante sagsakter og dokumenter, Kommissionen er i besiddelse af.

36 Det Forenede Kongerige har nedlagt foelgende paastande:

- Den anfaegtede beslutning annulleres.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder Det Forenede Kongeriges.

37 Kongeriget Danmark, Kongeriget Sverige og Kongeriget Norge har nedlagt foelgende paastand:

- Den anfaegtede beslutning annulleres.

38 Maersk-selskaberne har nedlagt foelgende paastande:

- Den anfaegtede beslutning annulleres.

- Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med deres intervention, for saa vidt som det tilkommer Retten at traeffe afgoerelse herom.

39 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Sagsoegte frifindes.

- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

- Kongeriget Danmark, Det Forenede Kongerige, Kongeriget Sverige, Kongeriget Norge og Maersk-selskaberne tilpligtes at betale en del af Kommissionens sagsomkostninger.

40 Den Franske Republik har nedlagt foelgende paastand:

- Sagsoegte frifindes.

41 Air France har nedlagt foelgende paastande:

- Sagsoegte frifindes.

- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder Air France's.

Realiteten

42 Sagsoegerne har til stoette for deres paastande fremfoert en raekke anbringender, der kan omgrupperes. I den foerste gruppe anbringender (I) goer de gaeldende, at Kommissionen for det foerste har tilsidesat reglerne om den administrative procedure i traktatens artikel 93, stk. 2, idet den har undladt at indhente tilstraekkelige oplysninger og/eller at videregive tilstraekkelige oplysninger til de beroerte parter, herunder sagsoegerne, til, at de kunne gives en loyal hoering og effektivt udnytte deres rettigheder i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, og EOES-aftalens artikel 62, stk. 1, litra a). De goer for det andet gaeldende, at Kommissionen burde have anvendt uafhaengige eksperter til at vurdere den omtvistede stoettes forenelighed med traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og EOES-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), og at den ikke har truffet alle noedvendige foranstaltninger til at kontrollere rigtigheden af oplysningerne fra de franske myndigheder og Air France.

43 I den anden gruppe anbringender (II) goer sagsoegerne gaeldende, at Kommissionen har begaaet en raekke fejl ved anvendelsen af traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og EOES-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c). De anfoerer indledningsvis, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet, der skal finde anvendelse i statsstoettesager, ved for det foerste med urette at have tilladt, at Air France indkoebte 17 nye fly (A), for det andet med urette at have tilladt finansiering af Air France's driftsomkostninger og operationelle foranstaltninger (B), for det tredje at have anlagt en urigtig vurdering af de vaerdipapirer, Air France udstedte mellem 1989 og 1993 (C), for det fjerde at have anlagt en urigtig bedoemmelse af Air France's gaeldsaetningsgrad (D) og for det femte med urette at have undladt at stille krav om, at visse af Air France's aktiver, der kunne afhaendes, blev solgt (E). Sagsoegerne har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen med urette fandt, at stoetten skulle fremme udviklingen af en erhvervsgren uden at aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der stred mod den faelles interesse. De har saerligt anfaegtet 12 af de 16 vilkaar, der er knyttet til beslutningen om at godkende stoetten. Sagsoegeren har endelig rejst tvivl om, hvorvidt Air France's omstruktureringsplan i forskellige henseender var formaalstjenlig og gjort gaeldende, at Kommissionen tog fejl, da den konkluderede, at planen kunne genoprette Air France's oekonomiske levedygtighed. I forbindelse med disse klagepunkter har sagsoegerne tillige gjort gaeldende, at Kommissionen har givet en utilstraekkelig begrundelse for beslutningen. Som det sidste anbringende har sagsoegeren i sag T-394/94, British Midland Airways (herefter »British Midland«), gjort gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af traktatens artikel 155.

I - Anbringenderne om, at den administrative procedure ikke er gennemfoert forskriftsmaessigt

Sammenfatning af parternes argumenter

44 Sagsoegeren i sag T-394/94 har i det vaesentlige gjort gaeldende, at den administrative procedure, der er indfoert ved traktatens artikel 93, stk. 2, er kontradiktorisk, og at Kommissionen derfor skal give de beroerte parter tilstraekkelige oplysninger til, at de fuldt ud kan vurdere den mulige virkning af stoetten i forhold til dem selv. I den foreliggende sag var Kommissionens meddelelse af 3. juni 1994 utilstraekkelig. Saerligt havde Kommissionen

- ikke redegjort for beregningen af de 20 mia. FRF

- ikke med hensyn til indkoebet af 17 nye fly oplyst, hvilken flytype der skulle indkoebes, eller hvilke flytyper flaaden ville bestaa af

- ikke videregivet omstruktureringsplanen i sin helhed

- ikke redegjort for, hvorpaa beregningen af en produktivitetsforoegelse i Air France paa 30% eller 33,3% stoettedes

- ikke angivet omkostningerne forbundet med de planlagte frivillige fratraedelser

- ikke givet detaljerede oplysninger om Air France's aktiver eller foretaget en opdeling af aktiver med tilknytning til selskabets kerneaktiviteter og sideaktiver

- ikke anfoert nogen vurdering af vaerdien af Méridien-hotelkaeden

- ikke givet detaljerede oplysninger om vaerdien af Air France's aktier i Air Inter, Sabena eller andre selskaber eller redegjort for, hvorfor disse aktiver ikke blev anset for sideaktiver

- ikke givet saadanne detaljerede oplysninger om projektet for Air France's net, at projektets eventuelle virkninger paa konkurrencen kunne beregnes

- ikke givet saadanne detaljerede oplysninger om de »nye produkter«, Air France planlagde, at deres virkninger paa konkurrencen kunne vurderes

- ikke haft Air France's aarsregnskaber til raadighed, da den vedtog den anfaegtede beslutning

- ikke redegjort for, hvorfor den ikke havde udbedt sig de vaesentlige oplysninger, der var noedvendige for at traeffe en begrundet beslutning om stoettens forenelighed med faellesmarkedet

- ikke taget hensyn til datterselskaberne, herunder saerligt Air Inter, idet omstruktureringsplanen udelukkende var koncentreret om Air France

- ikke redegjort for, hvordan de paataenkte foranstaltninger, der skulle viderefoere Air France's ekspansionsplaner, kunne forenes med traktatens formaal, saerligt set i lyset af, at de to foregaaende kapitalindsproejtninger paa 5,8 mia. FRF ikke havde haft den tilsigtede virkning.

45 I de bemaerkninger, British Midland afgav til Kommissionen under den administrative procedure, havde selskabet allerede rejst de fleste af ovennaevnte punkter og anmodet Kommissionen om bl.a. at meddele selskabet Air France's omstruktureringsplan, idet det begrundede anmodningen med, at det uden kendskab hertil ikke havde tilstraekkelige oplysninger til at kunne afgive en relevant udtalelse om stoetteprojektet.

46 Sagsoegerne i sag T-371/94 er ligeledes af den opfattelse, at oplysningerne i meddelelsen af 3. juni 1994 var utilstraekkelige. Hvis meddelelsen havde vaeret mere praecis med hensyn til Air France's hensigter om at oege afgangene paa overskudsruter, bygge videre paa fjernruter, nedlaegge marginale ruter og koncentrere sig om ruter, hvor vaekstudsigterne var gode, ville sagsoegerne have kunnet hjaelpe Kommissionen i dens vurdering af disse aspekter af omstruktureringsplanen. Saerligt havde Kommissionen ikke anfoert, hvad der var Air France's begrundelse for, at det skulle vaere noedvendigt at indkoebe 17 nye fly, og de beroerte parter havde derfor ikke kunnet give Kommissionen de noedvendige oplysninger til, at den kunne undersoege dette punkt i sagen omhyggeligt og upartisk.

47 Sagsoegerne har endvidere paapeget, at den maaleenhed, der var anvendt, nemlig »équivalent passagers kilomètres transportés« (indtaegten pr. passagerer pr. kilometer, herefter »EPKT«), overhovedet ikke var naevnt i meddelelsen. Det var foerst i beslutningen, at de havde moedt denne maaleenhed, der var udarbejdet specielt for Air France og anvendt ved beregningen af selskabets egne aktuelle og fremtidige produktivitetstaerskler.

48 Sagsoegerne har endvidere anfoert, at Kommissionen burde have kontrolleret den franske udgave af meddelelsen for saa vidt angaar det afsnit, der vedroerer spoergsmaalet om overkapitalisering i Air France. Flytningen af ORA (»obligations remboursables en actions«, dvs. obligationer, der skal indfries ved ombytning til aktier) og TSDI (»titres subordonnés à durée indéterminée reconditionnés«, dvs. uamortisable, variable, forrentede obligationslaan) »from the side of the debts into the equity« (fra gaeldssiden til egenkapitalen) i den engelske udgave var blevet oversat med flytning »du passif vers l'actif« (fra passiver til aktiver). Denne fejl i oversaettelsen havde gjort det vanskeligere for tredjemaend, der anvendte den franske udgave, at fremsaette relevante kommentarer.

49 Endelig har sagsoegerne anfoert, at Kommissionen i betragtning af, hvor kompliceret sagen var, burde have faaet bistand af uafhaengige eksperter i oekonomi, finansiering og ledelse inden for lufttransport. Som det fremgaar af beslutningens artikel 2, hvor det bestemmes, at uafhaengige konsulenter skal foretage en undersoegelse inden frigoerelsen af anden og tredje stoetterate, har Kommissionen selv anerkendt, at det er strengt noedvendigt, at det efterproeves af eksterne eksperter, om der er foretaget en korrekt gennemfoerelse af omstruktureringsplanen. Kommissionen indroemmer saaledes indirekte, at den ikke har tilstraekkeligt teknisk kendskab til selv at foretage en saadan efterproevelse.

50 Sagsoegerne i begge sager er af den opfattelse, at Kommissionen har haft for megen hast, da den vedtog beslutningen, hvorved deres og andre beroerte parters grundlaeggende rettigheder er blevet tilsidesat. Beslutningen blev vedtaget allerede 16 hverdage efter udloebet af fristen, der var fastsat for de beroerte parter til at fremkomme med bemaerkninger, hvilket var usaedvanligt kort tid til at gennemgaa, droefte og loese de komplicerede problemer, det omtvistede stoetteprojekt gav anledning til. Tiden mellem, at proceduren i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, blev indledt, og beslutningen blev vedtaget (3.6. og 27.7.1994), var kun paa 37 hverdage og saaledes langt kortere end gennemsnittet i tilsvarende sager.

51 Kongeriget Danmark henviste under retsmoedet til, at Danmark under den administrative procedure forgaeves havde anmodet Kommissionen om at lade den franske regerings svar paa meddelelsen af 3. juni 1994 tilgaa de oevrige medlemsstater, saaledes at de kunne fremsaette deres bemaerkninger, foer Kommissionen vedtog beslutningen.

52 Kommissionen har heroverfor anfoert, at traktatens artikel 93, stk. 2, ikke indeholder en forpligtelse til kontradiktorisk droeftelse med beroerte tredjemaend. Disse har ikke krav paa at blive behandlet paa samme maade som adressaten for den endelige beslutning. Kommissionen har herved henvist til retspraksis i konkurrencesager, hvorefter klageres rettigheder under sagsbehandlingen ikke er saa omfattende som kontradiktionsretten for de virksomheder, Kommissionens undersoegelse er rettet imod.

53 Med hensyn til aabningsskrivelsen, der indleder proceduren i henhold til artikel 93, stk. 2, har Kommissionen paapeget, at den udelukkende har til formaal at indhente alle oplysninger fra de beroerte parter, der kan vaere til nytte for den i dens videre sagsbehandling. I den foreliggende sag indeholdt meddelelsen af 3. juni 1994 en opregning af samtlige punkter, hvortil Kommissionen oenskede bemaerkninger for at kunne udtale sig om det stoetteprojekt, der var anmeldt af de franske myndigheder. I meddelelsen havde den givet alle de oplysninger, der var noedvendige for at give de beroerte parter mulighed for at fremlaegge deres synspunkter.

54 Kommissionen har anfoert, at generelt kan den kun medtage saadanne oplysninger i sin meddelelse, som den har til raadighed paa offentliggoerelsestidspunktet, og som ikke er uden enhver interesse, ikke er omfattet af tavshedspligt og ikke er forretningshemmeligheder. I oevrigt er formaalet med en meddelelse i medfoer af artikel 93, stk. 2, ikke at give udtryk for en definitiv holdning, men at rejse spoergsmaal. Med hensyn til de mange oplysninger, som efter sagsoegernes opfattelse burde have vaeret medtaget i meddelelsen af 3. juni 1994, har Kommissionen anfoert, at de fleste punkter var forretningshemmeligheder eller ikke gav anledning til tvivlsspoergsmaal, hvor Kommissionen havde behov for yderligere oplysninger.

55 Med hensyn til sagsbehandlingstiden har Kommissionen anfoert, at det omtvistede stoetteprojekt blev anmeldt til den den 18. marts 1994, og at beslutningen blev vedtaget 131 dage senere, den 27. juli 1994. Perioden mellem de to datoer var omtrent den samme som i tilsvarende sager (Kommissionens beslutning 91/555/EOEF af 24.7.1991 om stoette fra den belgiske regering til faellesskabsluftfartsselskabet Sabena, EFT L 300, s. 48, herefter »Sabena-beslutningen«, Kommissionens beslutning 94/118/EF af 21.12.1993 om stoette fra Irland til Aer Lingus-gruppen, der hovedsagelig udfoerer lufttransport, EFT 1994 L 54, s. 30, herefter »Aer Lingus-beslutningen«, Kommissionens beslutning 94/698/EF af 6.7.1994 om kapitalforhoejelse, kreditgarantier og eksisterende skattefritagelse til fordel for TAP, EFT L 279, s. 29, herefter »TAP-beslutningen«). At dette er en normal periode, bekraeftes endvidere af artikel 10, stk. 3, i Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, hvorefter beslutninger om at anse anmeldte fusioner for forenelige med faellesmarkedet skal traeffes inden en frist paa fire maaneder.

56 Kommissionen har endelig anfoert, at den ikke er retligt forpligtet til at henvende sig til eksterne eksperter, inden den traeffer sine beslutninger.

Rettens bemaerkninger

Generelle bemaerkninger

57 Indledningsvis bemaerkes det, at det omtvistede stoetteprojekt er blevet officielt anmeldt af de franske myndigheder til Kommissionen, som besluttede at indlede proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, og derfor var forpligtet til at »give de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger«, inden den traf afgoerelse om projektet.

58 Det bemaerkes dernaest med hensyn til formaalet med dette led i artikel 93, stk. 2, at ifoelge Domstolens praksis har denne bestemmelse til formaal dels at forpligte Kommissionen til at sikre, at der gives underretning til alle, der kan vaere beroert af de paagaeldende stoetteforanstaltninger, saaledes at de faar lejlighed til at fremfoere deres bemaerkninger (dom af 14.11.1984, sag 323/82, Intermills mod Kommissionen, Sml. s. 3809, praemis 17), dels at goere det muligt for Kommissionen at opnaa fuld oplysning om alle sagens momenter, inden den traeffer beslutning (dom af 20.3.1984, sag 84/82, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 1451, praemis 13).

59 Saerligt med hensyn til den forpligtelse, der paahviler Kommissionen til at informere de beroerte parter, har Domstolen udtalt, at offentliggoerelsen af en meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende er et egnet middel til at goere alle de beroerte bekendt med, at der er indledt en procedure (ovennaevnte dom i sagen Intermills mod Kommissionen, praemis 17), og praeciseret, at »denne meddelelse alene (tilsigter) at fremskaffe alle oplysninger fra de paagaeldende, som kan klarlaegge forholdene for Kommissionen med henblik paa, hvad denne videre skal foretage sig« (dom af 12.7.1973, sag 70/72, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 813, praemis 19). Retten har fulgt denne praksis, der i det vaesentlige tildeler de beroerte parter den rolle at tjene som oplysningskilder for Kommissionen under den administrative procedure i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2 (dom af 22.10.1996, sag T-266/94, Skibsvaerftsforeningen m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1399, praemis 256).

60 Det foelger heraf, at de beroerte parter paa ingen maade kan paaberaabe sig en saadan kontradiktionsret, som tilkommer de personer, der er genstand for undersoegelsen (jf. Domstolens dom af 17.11.1987, forenede sager 142/84 og 156/84, BAT og Reynolds mod Kommissionen, Sml. s. 4487, praemis 19 og 20, paa konkurrenceomraadet og af 21.3.1990, sag C-142/87, Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 959, praemis 46), men at de kun har ret til at blive inddraget i den administrative procedure i det omfang, det maa anses for formaalstjenligt under hensyn til sagens konkrete omstaendigheder.

61 Omfanget af den ret til deltagelse og oplysninger, som tilkommer de beroerte parter under den administrative procedure i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, kan vaere begraenset i to henseender.

62 Naar for det foerste - som i den foreliggende sag - medlemsstaten anmelder et stoetteprojekt med medfoelgende dokumentation til Kommissionen, og Kommissionens tjenestegrene derefter har en raekke samtaler med medlemsstatens tjenestemaend, kan Kommissionens informationsniveau allerede vaere saa relativt hoejt, at der kun er et begraenset antal tvivlsspoergsmaal, der kan opklares ud fra oplysninger fra de beroerte parter. I det omfang, droeftelserne mellem medlemsstaten og Kommissionen vedroerer detaljerne i stoetteprojektet, den stoettemodtagende virksomheds oekonomiske, finansielle og konkurrencemaessige situation og dens interne organisation, vil de noedvendigvis vaere mere udfoerlige end droeftelserne med de beroerte parter. Naar blot Kommissionen videregiver generelle oplysninger om de vaesentligste elementer i stoetteprojektet til de beroerte parter, kan den derfor noejes med at koncentrere sig om de dele af projektet, hvorom den stadig naerer en vis tvivl, i meddelelsen i EF-Tidende.

63 For det andet er Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 214 forpligtet til ikke at give oplysninger om forhold, »som ifoelge deres natur er tjenestehemmeligheder« (dvs. som er omfattet af tavshedspligt), saasom navnlig oplysninger om den interne organisation i den stoettemodtagende virksomhed. I denne henseende adskiller de beroerte parters stilling sig ikke fra retsstillingen for klagere i konkurrencesager, som ifoelge Domstolens praksis ikke maa faa oplysninger om forretningshemmeligheder (jf. dom i sagen BAT og Reynolds mod Kommissionen, naevnt ovenfor i praemis 60, dommens praemis 21).

64 For saa vidt som disse begraensninger i retten til deltagelse og til oplysninger kun vedroerer sagsbehandlingen under den administrative procedure, er de ikke i modstrid med den forpligtelse, der i medfoer af traktatens artikel 190 paahviler Kommissionen til at give sin endelige beslutning om at godkende stoetteprojektet en tilstraekkelig begrundelse, hvori der skal tages stilling til alle vaesentlige klagepunkter, som de parter, der er umiddelbart og individuelt beroert af beslutningen, har rejst enten paa eget initiativ eller som svar paa oplysninger fra Kommissionen. Selv om Kommissionen i en konkret sag kan foretraekke at anvende andre kilder til oplysning og derved tillaegge deltagelsen af de beroerte parter mindre vaegt, er den ikke fritaget fra at give beslutningen en tilstraekkelig begrundelse (jf. nedenfor praemis 96).

65 Det er paa baggrund af de principper, der er redegjort for ovenfor, at de paastaaede fejl, der skulle vaere begaaet under sagsbehandlingen i den administrative procedure, skal bedoemmes, idet det ikke er bestridt, at sagsoegerne, de parter, der er interveneret til stoette for sagsoegernes paastande, og ACE, som under den administrative procedure i Kommissionen modsatte sig, at stoetteprojektet blev godkendt, skal anses for »interesserede parter« i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, saaledes som Domstolen har fortolket bestemmelsen i dommen i sagen Intermills mod Kommissionen (naevnt ovenfor i praemis 58, dommens praemis 16).

Meddelelsen af 3. juni 1994

66 For det foerste bemaerkes det med hensyn til anbringendet om, at meddelelsen af 3. juni 1994 er utilstraekkelig, at meddelelsen redegoer for

- Air France's oekonomiske og finansielle situation forud for udarbejdelsen af stoetteprojektet, saerligt de forudgaaende omstruktureringsplaner og kapitalindsproejtninger samt selskabets akkumulerede tab

- hovedelementerne i den nye omstruktureringsplan

- det planlagte stoettebeloeb paa 20 mia. FRF og

- Kommissionens vaesentligste tvivlsspoergsmaal paa dette stadium af proceduren, navnlig vedroerende Air France's produktivitetsvindinger, Air France-koncernens opbygning, Air France's konkurrencemaessige stilling og spoergsmaalet om overkapitalisering.

Disse oplysninger findes at vaere tilstraekkelige til, at de beroerte parter kunne fremfoere relevante argumenter for Kommissionen.

67 For saa vidt som sagsoegerne i sag T-371/94 er af den opfattelse, at maaleenheden EPKT, Air France's lufttrafiknet og dets fremtidige udvikling samt begrundelsen for indkoebet af 17 nye fly ligeledes burde have vaeret medtaget i meddelelsen, er den grund, Kommissionen anfoerer til imoedegaaelse heraf, nemlig at den ikke saa nogen tvivlsspoergsmaal med hensyn til disse saerlige punkter, tilstraekkelig til ikke at omtale dem i meddelelsen. Dette indebaerer dog ikke, at sagsoegerne ikke kan goere brug af deres ret til at anmode Retten om at proeve, om Kommissionens endelige beslutning indeholder en tilstraekkelig begrundelse med hensyn til disse forhold eller endog aabenbare fejl i bedoemmelsen eller retlige fejl.

68 Med hensyn til klagepunkterne, der er fremfoert af sagsoegeren i sag T-394/94, vedroerende undladelsen af at videregive de mange detaljerede oplysninger naevnt ovenfor (jf. ovenfor, praemis 44), har Kommissionen med rette paaberaabt sig pligten til at beskytte forretningshemmeligheder, der forbyder Kommissionen at videregive forretningsmaessigt foelsomme oplysninger om Air France til Air France's konkurrenter. Saerligt omstruktureringsplanen - inden Kommissionen havde godkendt den, og den var sat i vaerk - indeholdt saadanne oplysninger, og konkurrenterne skulle naturligvis ikke kunne bedoemme den og sammenligne hver af de af Air France paataenkte omstruktureringsforanstaltninger med deres egne ledelsesforanstaltninger. Ellers ville konkurrenterne kunne stikke naesen i Air France's interne omstrukturering og forsoege at »diktere« de foranstaltninger, de mente, ville vaere passende for Air France, efter at have faaet vaerdifulde oplysninger om konkurrenten. Dette raesonnement er ikke mindre rigtigt, fordi andre beroerte parter, saasom ACE (s. 27, sidste afsnit, i partens indlaeg), efter det oplyste havde kunnet skaffe omstruktureringsplanen. Dette er ikke en grund til, at Kommissionen skulle tilsidesaette traktatens artikel 214.

69 Det bemaerkes endvidere, at Air France's aarsregnskab for 1993 blev offentliggjort i Bulletin des annonces légales obligatoires af 17. juni 1994, s. 10207 (punkt 319 i Air France's skriftlige indlaeg i sag T-371/94) og saaledes var tilgaengeligt for de beroerte parter. Disse kan derfor ikke goere gaeldende, at Kommissionen skulle have givet oplysninger om de endelige tal i meddelelsen af 3. juni, eller at den havde truffet sin endelige beslutning uden kendskab til disse oplysninger.

70 Endelig er anbringendet om, at Kommissionen ikke havde indhentet de noedvendige oplysninger, inden den traf sin endelige beslutning, og ikke havde undersoegt alle de relevante forhold i sagen tilstraekkeligt, kun loese paastande og almindelige antagelser, der ikke er underbygget af konkrete beviser. Kommissionen kunne saaledes noejes med at svare, at den havde faaet alle nyttige og noedvendige oplysninger, og at den havde foretaget en indgaaende undersoegelse af dem. Endvidere angaar dette anbringende i realiteten ikke meddelelsen af 3. juni 1994, men det senere stadium, hvor den omtvistede beslutning blev truffet. Det samme er tilfaeldet med hensyn til de to sidste anbringender, der er fremfoert af sagsoegeren i sag T-394/94 (jf. ovenfor, praemis 44), som under henvisning til begrundelse og den materielle vurdering i virkeligheden er anbringender, der anfaegter lovligheden af beslutningen. De vil derfor blive undersoegt nedenfor i anden sammenhaeng.

Sagsbehandlingstiden

71 Sagsoegerne er af den opfattelse, at i betragtning af, hvor kompliceret stoetteprojektet var, havde Kommissionen anvendt for kort tid til at undersoege det, inden den vedtog beslutningen. Det bemaerkes for det foerste, at der ikke er nogen bestemmelser i hverken traktaten eller faellesskabslovgivningen, der fastsaetter en bestemt frist for at traeffe beslutninger vedroerende statsstoette, efter at proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, er tilendebragt. Selv under forudsaetning af, at Kommissionen havde handlet med for megen hast og ikke havde taget sig tilstraekkelig tid til at undersoege projektet, ville denne handlemaade ikke alene kunne begrunde beslutningens annullation. Annullation ville derimod kraeve, at handlemaaden havde medfoert en tilsidesaettelse af bestemte formelle regler eller begrundelsespligten, eller at beslutningen var materielt ulovlig. Idet det er ufornoedent at tage stilling til relevansen af Kommissionens praksis ved vedtagelse af beslutninger om fusioner, skal anbringendet forkastes.

Eksterne eksperter

72 Anbringendet om, at Kommissionen burde have soegt bistand hos eksterne eksperter, da den udarbejdede beslutningen, er aabenbart grundloest, idet der ikke er nogen bestemmelse i traktaten eller faellesskabslovgivningen, der paalaegger Kommissionen en saadan forpligtelse. Det bemaerkes endvidere, at Kommissionen under alle omstaendigheder havde et relativt hoejt informationsniveau paa lufttransportomraadet inden vedtagelsen af beslutningen. Kommissionen havde allerede gjort sig bekendt med situationen inden for lufttransport, der bl.a. var behandlet i rapporten »Expanding Horizons«, der blev offentliggjort i begyndelsen af 1994 af »Vismandsudvalget«, i handlingsprogrammet »Vejen frem for den civile luftfart i Europa« og i publikationer fra International Air Transport Association (IATA) og Association of European Airlines (AEA). Endvidere havde Kommissionen vedtaget andre beslutninger for lufttransportsektoren, heriblandt Sabena-beslutningen, Aer Lingus-beslutningen og TAP-beslutningen (jf. ovenfor, praemis 55). Endelig er der ingen specielle forhold i den foreliggende sag, der tyder paa, at Kommissionen skulle have haft behov for eksterne eksperter.

Oversaettelsesfejlen

73 Den fejl i den franske udgave af meddelelsen af 3. juni 1994, som sagsoegerne i sag T-371/94 har paaberaabt sig, er saa aabenbar, at de sagkyndige kredse af luftfartssektoren let ville blive opmaerksom paa den. Det er indlysende, at vaerdipapirer ved optagelse af laan efter regnskabsprincipperne ikke kan overfoeres »fra passiver til aktiver« (»from the side of the debts into the equity« ifoelge den engelske udgave af meddelelsen), men at de kun kan henfoeres til en post under passiver, hvor de udgoer enten egenkapital eller gaeld.

74 Under alle omstaendigheder anfoerte Kommissionen udtrykkeligt i dette afsnit af meddelelsen, at den stadig skulle foretage en indgaaende undersoegelse af de paagaeldende vaerdipapirer. Det fremgaar heraf, at Kommissionens vurdering endnu ikke var definitiv, heller ikke med hensyn til det punkt, hvor den paagaeldende fejl optraadte. Fejlen er saaledes uden betydning for lovligheden af den administrative procedure, idet det afgoerende spoergsmaal her udelukkende var, om fejlen havde haft indflydelse paa den endelige beslutning, hvilket sagsoegerne end ikke har gjort gaeldende.

Inddragelsen af de oevrige medlemsstater

75 Det af Kongeriget Danmark fremfoerte anbringende om, at Kommissionen burde have ladet den franske regerings svar paa meddelelsen af 3. juni 1994 tilgaa de oevrige medlemsstater, maa afvises, idet dette ikke er blevet gjort gaeldende af sagsoegerne. Da intervenienter i medfoer af procesreglementets artikel 116, stk. 3, skal indtraede i sagen, som den foreligger ved deres intervention, og paastande, der fremsaettes i begaeringen om intervention, i henhold til artikel 37, stk. 4, i EF-statutten for Domstolen kun kan gaa ud paa at understoette en af parternes paastande, er Kongeriget Danmark som intervenient ikke berettiget til at fremfoere dette anbringende (jf. Domstolens dom af 24.3.1993, sag C-313/90, CIRFS m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1125, praemis 19-22).

76 Under alle omstaendigheder er Kommissionen ikke i henhold til ordlyden af traktatens artikel 93 forpligtet til at videregive de bemaerkninger, den har modtaget fra regeringen i den stat, der anmoder om tilladelse til at yde stoette, til de oevrige medlemsstater. Tvaertimod fremgaar det af traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, at de oevrige medlemsstater kun inddrages i en konkret stoettesag i det tilfaelde, at sagen paa begaering af den beroerte medlemsstat indbringes for Raadet.

Konklusion

77 Heraf foelger, at der ikke er begaaet nogen fejl under den procedure i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, der er fulgt i den foreliggende sag, hvorfor anbringenderne herom maa forkastes.

II - Anbringenderne vedroerende Kommissionens paastaaede urigtige skoen og retlige fejl i strid med traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og EOES-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c)

Generelle bemaerkninger

78 I beslutningen undersoegte Kommissionen lovligheden af den omtvistede stoette i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og EOES-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c). Under denne undersoegelse fastslog den, at en egentlig omstrukturering af Air France var i overensstemmelse med den faelles interesse, at stoettebeloebet ikke var urimeligt stort, og at stoetten ikke paavirkede samhandelsvilkaarene i et omfang, der var i strid med den faelles interesse.

79 Ifoelge fast retspraksis har Kommissionen et vidt skoen ved anvendelsen af traktatens artikel 92, stk. 3 (jf. f.eks. Domstolens dom af 17.9.1980, sag 730/79, Philip Morris mod Kommissionen, Sml. s. 2671, praemis 17 og 24, af 24.2.1987, sag 310/85, Deufil mod Kommissionen, Sml. s. 901, praemis 18, og af 14.2.1990, sag C-301/87, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 307, praemis 49). Naar dette skoen indebaerer en kompliceret oekonomisk og social bedoemmelse, maa domstolsproevelsen af en saadan beslutning begraenses til en kontrol af, om procedure- og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstaendigheder, paa grundlag af hvilke det anfaegtede valg er foretaget, er materielt rigtige, samt til, om der foreligger en aabenbar fejl ved vurderingen af de naevnte faktiske omstaendigheder, eller om der er begaaet magtfordrejning (Domstolens dom af 29.2.1996, sag C-56/93, Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 723, praemis 11, og ovennaevnte retspraksis). Saerligt tilkommer det ikke Retten at saette sit skoen med hensyn til oekonomiske forhold i stedet for det, der er anlagt af den institution, der har vedtaget beslutningen (Domstolens dom af 15.6.1993, sag C-225/91, Matra mod Kommissionen, Sml. I, s. 3203, praemis 23). Denne retspraksis findes at vaere lige saa relevant for proevelsen i medfoer af EOES-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c).

80 Kommissionen har anfoert, at en del af de klagepunkter, sagsoegerne har fremfoert, vedroerer begivenheder, der ligger efter beslutningens vedtagelse. Sagsoegerne har hertil anfoert, at visse af disse senere begivenheder indgaar i et uafbrudt faktisk forloeb, som Kommissionen burde have haft kendskab til. I oevrigt illustrerer visse senere begivenheder klart de kommentarer, sagsoegerne fremkom med under den administrative procedure.

81 Det bemaerkes, at under et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173 skal lovligheden af en faellesskabsretsakt bedoemmes efter de faktiske og retlige omstaendigheder paa det tidspunkt, da retsakten blev udstedt (Domstolens dom af 7.2.1979, forenede sager 15/76 og 16/76, Frankrig mod Kommissionen, Sml. s. 321, praemis 7, og Rettens dom af 15.1.1997, sag T-77/95, SFEI m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1, praemis 74), og kan ikke afhaenge af efterfoelgende betragtninger vedroerende dens effektivitet (Domstolens dom af 7.2.1973, sag 40/72, Schroeder, Sml. s. 125, praemis 14). Saerligt maa Kommissionens komplicerede vurderinger kun bedoemmes paa baggrund af de oplysninger, som Kommissionen sad inde med paa det tidspunkt, den anlagde vurderingerne (Domstolens dom af 10.7.1986, sag 234/84, Belgien mod Kommissionen, Sml. s. 2263, praemis 16, og af 26.9.1996, sag C-241/94, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 4551, praemis 33).

82 Det er under anvendelse af disse principper, at Retten skal foretage proevelsen af de anbringender og argumenter vedroerende realiteten, hvorved sagsoegerne i den foreliggende sag har anfaegtet bedoemmelsen af spoergsmaalet om, hvorvidt stoetten var uforholdsmaessigt stor, bedoemmelsen af stoettens virkning paa den civile luftfart inden for EOES og bedoemmelsen af spoergsmaalet om, hvorvidt omstruktureringsplanen i forbindelse med stoetten var hensigtsmaessig.

Anbringenderne vedroerende tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, som det finder anvendelse i statsstoettesager

83 Med disse anbringender har sagsoegerne og de parter, der er interveneret til stoette for sagsoegernes paastande, gjort gaeldende, at Kommissionen har godkendt et urimeligt stort stoettebeloeb i forhold til omstruktureringsbehovet i Air France. Anbringenderne stoettes i det vaesentlige paa dommen i sagen Philip Morris mod Kommissionen (naevnt ovenfor i praemis 79, dommens praemis 17), hvor Domstolen fastslog, at det ikke kan tillades, at medlemsstater giver ydelser, som vil medfoere en forbedring af den stoettemodtagende virksomheds oekonomiske situation, »uden at dette var noedvendigt for at virkeliggoere de i artikel 92, stk. 3, anfoerte formaal«.

A - Anbringendet om, at Kommissionen med urette tillod Air France's indkoeb af 17 nye fly

Sammenfatning af parternes argumenter

84 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at det var i strid med proportionalitetsprincippet at godkende stoette, der havde til formaal at goere det muligt for Air France at indkoebe 17 nye fly. Kommissionen begik en aabenbar fejl ved at konkludere, at stoettebeloebet ikke kunne nedsaettes, hvis Air France's ordre til 11,5 mia. FRF blev annulleret eller udsat. Udgifterne til den noedvendige regelmaessige fornyelse af flaaden er et investeringsgode og henhoerer som udgangspunkt under de normale driftsomkostninger for et luftfartsselskab. Denne type fornyelse boer foretages uden statsstoette. Under alle omstaendigheder var indkoebet af nye fly ikke strengt noedvendigt for Air France.

85 Sagsoegerne i sag T-371/94 har gjort gaeldende, at Kommissionen endvidere har givet en utilstraekkelig begrundelse for dette punkt, selv om det under den administrative procedure var blevet oplyst over for den, at indkoebet af 17 nye fly ikke var et vaesentligt element i omstruktureringsplanen for Air France og derfor burde annulleres. Kommissionen har saaledes ikke foretaget en serioes undersoegelse af bemaerkningerne i tredjemaendenes svar paa Kommissionens meddelelse af 3. juni 1994. Sagsoegeren i sag T-394/94 og Maersk-selskaberne som intervenienter har generelt gjort gaeldende, at Kommissionen har undladt at give den anfaegtede beslutning en tilstraekkelig begrundelse, saerligt idet den ikke har taget behoerigt hensyn til de detaljerede bemaerkninger, der er blevet fremsat af tredjemaend under den administrative procedure.

86 Kommissionen har gjort gaeldende, at det var noedvendigt for Air France at indkoebe de 17 nye fly. Den har herved henvist til ordlyden af beslutningen, hvorefter de hoeje driftsomkostninger i Air France bl.a. skyldtes flaadens heterogene sammensaetning, der derfor skulle rationaliseres ifoelge omstruktureringsplanen (EFT, s. 75 og 76). Denne plan ville ikke paa nogen maade nedsaette alderen paa Air France's flaade, men ville kun forhale dens foraeldelse. I oevrigt ville de nye jetfly forbruge maerkbart mindre braendstof og opfylde kravene i miljoebeskyttelseslovgivningen, og udgifterne til reparation og vedligeholdelse af dem ville vaere lave. Endelig ville flyene vaere mere tillokkende for passagererne.

87 Med hensyn til begrundelsespligten har Kommissionen anfoert, at beslutningen er i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 190. Som begrundelse for en beslutning er det tilstraekkeligt at angive de vaesentlige retlige og faktiske omstaendigheder, som ligger til grund for beslutningen, og som er noedvendige for at forstaa Kommissionens bevaeggrunde (Domstolens dom af 4.7.1963, sag 24/62, Tyskland mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 409, org. ref.: Rec. s. 129, paa s. 143). Det kraeves ikke, at Kommissionen tager stilling til samtlige retlige og faktiske indsigelser, der er rejst af hver enkelt af de beroerte parter under den administrative procedure (jf. f.eks. Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 66). Endelig skal kravet om begrundelse vurderes paa baggrund af de konkrete omstaendigheder, herunder retsaktens indhold, de grunde, der er anfoert, og den interesse, adressaterne kan have i at faa en naermere forklaring. Kommissionen er af den opfattelse, at de betingelser, der er opstillet i ovennaevnte retspraksis, fuldt ud er blevet opfyldt i den anfaegtede beslutning, der paa 17 sider i EF-Tidende beskriver samtlige relevante faktiske og retlige omstaendigheder i sagen og tillige sammenfatter de indsigelser, der er fremkommet fra tredjemand under den administrative procedure. Kommissionen benaegter saerligt, at den ikke skulle have taget hensyn til bemaerkningerne fremsat under den administrative procedure. Disse bemaerkninger blev behoerigt undersoegt og oversendt til de franske myndigheder med anmodning om kommentarer.

Rettens bemaerkninger

88 Paa grundlag af de af sagsoegerne fremfoerte anbringender skal det for det foerste undersoeges, om den anfaegtede beslutning indeholder en tilstraekkelig begrundelse for, at det blev tilladt Air France at indkoebe 17 nye fly. Det bemaerkes indledningsvis, at da det i fast retspraksis er fastslaaet, at spoergsmaal om manglende begrundelse kan tages under paakendelse ex officio (Domstolens dom af 20.3.1959, sag 18/57, Nold mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 131, org. ref.: Rec. s. 89, paa s. 115, og af 20.2.1997, sag C-166/95 P, Kommissionen mod Daffix, Sml. I, s. 983, praemis 24 og 25, samt Rettens dom af 2.7.1992, sag T-61/89, Dansk Pelsdyravlerforening mod Kommissionen, Sml. II, s. 1931, praemis 129), har Retten anmodet sagsoegerne og de parter, der har interveneret til stoette for sagsoegernes paastande, om at fremlaegge de bemaerkninger, de havde indgivet til Kommissionen under den administrative procedure i deres egenskab af »interesserede parter« i traktatens artikel 93, stk. 2's forstand, i det omfang, bemaerkningerne ikke allerede indgik i sagens akter (jf. ovenfor, praemis 33).

89 Ifoelge Domstolens faste praksis skal den begrundelse, som kraeves i henhold til traktatens artikel 190, klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den faellesskabsmyndighed, der har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund, dels saaledes, at faellesskabsretsinstansen kan foretage sin proevelse, dels saaledes, at de beroerte parter kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, saa de kan varetage deres rettigheder (jf. Domstolens dom af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, praemis 15, og ovennaevnte retspraksis).

90 Med hensyn til begrebet »de interesserede parter« i ovennaevnte retspraksis har Domstolen i en sag vedroerende en beslutning fra Kommissionen om ikke at godkende en medlemsstats paataenkte stoette til en national virksomhed udtalt, at begrundelseskravet navnlig skal vurderes i lyset af den interesse, som retsaktens adressater »samt andre, der i henhold til traktatens artikel 173, stk. 2, maa anses for umiddelbart og individuelt beroert« af retsakten, kan have i begrundelsen (dom af 13.3.1985, forenede sager 296/82 og 318/82, Nederlandene og Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 809, praemis 19).

91 Domstolen har siden praeciseret, at en virksomhed, der er konkurrent til stoettemodtageren, skal anses for at vaere en beroert (»interesseret«) part i traktatens artikel 93, stk. 2's forstand og som saadan skal betragtes som umiddelbart og individuelt beroert af Kommissionens beslutning om at tillade den paagaeldende stoette. Domstolen henviste herved ogsaa til, at den allerede havde defineret de beroerte parter i artikel 93, stk. 2's forstand som de personer, virksomheder eller sammenslutninger, hvis interesser maatte vaere beroerte af den tildelte statsstoette, herunder navnlig konkurrerende virksomheder og erhvervsorganisationer (jf. dom af 19.5.1993, sag C-198/91, Cook mod Kommissionen, Sml. I, s. 2487, praemis 24, 25 og 26, og ovennaevnte retspraksis).

92 Heraf foelger, at kravene til begrundelse af en beslutning vedroerende statsstoette ikke kan fastlaegges blot paa grundlag af den interesse, som den medlemsstat, beslutningen er rettet til, har i at faa oplysninger. I tilfaelde, hvor medlemsstaten har opnaaet, hvad den soegte om, fra Kommissionen, nemlig godkendelse af sit stoetteprojekt, har medlemsstaten - i modsaetning til konkurrenterne til stoettemodtageren - en staerkt begraenset interesse i at faa en begrundet afgoerelse, saerligt naar den har faaet tilstraekkelige oplysninger under droeftelserne med Kommissionen og navnlig igennem brevvekslingen med denne forud for vedtagelsen af godkendelsesbeslutningen.

93 Det er i den foreliggende sag ubestridt, at sagsoegerne og Maersk-selskaberne og ACE som intervenienter er beroerte parter i traktatens artikel 93, stk. 2's forstand, og at beslutningen beroerer dem umiddelbart og individuelt i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4, for saa vidt som deres stilling paa markedet i vaesentligt omfang er paavirket af den stoetteforanstaltning, der godkendes ved den anfaegtede beslutning (Domstolens dom af 28.1.1986, sag 169/84, Cofaz mod Kommissionen, Sml. s. 391, praemis 25).

94 Ifoelge fast retspraksis skal spoergsmaalet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 190, ikke blot vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade (jf. dommen i sagen Delacre m.fl. mod Kommissionen naevnt ovenfor i praemis 89, dommens praemis 16, og ovennaevnte retspraksis). Selv om Kommissionen ikke er forpligtet til at behandle alle de faktiske og retlige spoergsmaal, der under den administrative procedure er fremfoert af de beroerte parter, i begrundelsen for en beslutning (Domstolens dom af 17.1.1995, sag C-360/92 P, Publishers' Association mod Kommissionen, Sml. I, s. 23, praemis 39), skal den dog tage hensyn til alle sagens omstaendigheder og relevante faktorer (Domstolens dom af 24.10.1996, forenede sager C-329/93, C-62/95 og C-63/95, Tyskland m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5151, praemis 32, herefter »Bremer Vulkan-dommen«) for at goere det muligt for Domstolen at udoeve sin legalitetskontrol og give saavel medlemsstaterne som de beroerte borgere oplysning om, hvorledes Kommissionen har anvendt traktaten (ovennaevnte dom i Publishers' Association-sagen, praemis 39).

95 Det bemaerkes endvidere, at Kommissionen har vedtaget beslutningen med hjemmel i traktatens artikel 92, stk. 3, dvs. paa et omraade, hvor der tilkommer den et vidt skoen (jf. ovenfor, praemis 79). Eftersom Domstolen har fastslaaet, at Kommissionens skoen er forbundet med en forpligtelse til omhyggeligt og upartisk at undersoege alle relevante forhold i den enkelte sag (dom af 21.11.1991, sag C-269/90, Technische Universitaet Muenchen, Sml. I, s. 5469, praemis 14), kraever proevelsen af denne forpligtelse, at der er givet en tilstraekkeligt praecis begrundelse til, at retsinstansen kan kontrollere, at den er blevet overholdt.

96 Det skal derfor undersoeges, om det klart og utvetydigt af beslutningens begrundelse fremgaar, paa grundlag af hvilke betragtninger Kommissionen har truffet den, saerligt med hensyn til de klagepunkter, der er af afgoerende betydning for vurderingen af stoetteprojektet, og som under den administrative procedure er blevet bragt til Kommissionens kendskab af British Airways, TAT, Koninklijke Luchtvaart Maatschappij (herefter »KLM«), SAS, Air UK, Euralair og British Midland samt af ACE, saerligt paa vegne af Euralair og Maersk, af Kongeriget Danmark, Det Forenede Kongerige, Kongeriget Sverige og Kongeriget Norge (herefter »de beroerte parter«).

97 Ved gennemgang af de bemaerkninger, der er fremlagt for Retten, fremgaar det, at visse af disse parter over for Kommissionen saerligt havde fremhaevet, at det indkoeb af 17 nye fly til 11,5 mia. FRF, der indgik i omstruktureringsplanen, var uacceptabelt. Naar alle de luftfartsselskaber, der ikke havde modtaget stoette, stillet over for overkapacitetskrisen, havde maattet annullere eller udskyde ordrerne paa nye fly til begyndelsen af 1990'erne, kunne Air France ikke undgaa en forpligtelse hertil. Beslutningen om at investere 11,5 mia. FRF i flyindkoeb foroegede yderligere kapitalbehovet og derfor gaelden i Air France. I betragtning af selskabets katastrofale oekonomiske situation var det ikke rimeligt at anvende indtaegterne fra salg af andre aktiver til finansiering heraf. For at sikre, at Air France's flaade som omhandlet i omstruktureringsplanen blev gjort mere homogen, burde man snarere foretage forandringer i de eksisterende fly.

98 Saerligt har TAT (indlaegget, s. 18) og Det Forenede Kongerige (indlaegget, s. 6) paapeget, at investeringen i indkoebet af 17 nye fly indgik i Air France's kortsigtede operationelle aktiviteter og ikke i selskabets omstrukturering. Det var en almindelig modernisering, der skulle bevare selskabets konkurrencedygtighed. En saadan foranstaltning boer imidlertid finansieres med en virksomheds egne ressourcer og ikke med statsstoette. I den foreliggende sag er det uundgaaeligt, at stoetten i strid med de krav, der stilles i retspraksis og Kommissionens praksis i dens beslutninger, vil blive brugt til at finansiere indkoebet af disse fly. Stoetten burde anses for at vaere driftsstoette i strid med kravene i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). Der er i denne forbindelse blevet henvist til Domstolens dom i sagen Deufil mod Kommissionen (naevnt ovenfor, praemis 79) og dom af 8. marts 1988 (forenede sager 62/87 og 72/87, Exécutif régional wallon og Glaverbel mod Kommissionen, Sml. s. 1573) samt til Kommissionens beslutning 90/70/EOEF af 28. juni 1989 om stoette ydet af Frankrig til visse staalforarbejdningsvirksomheder (EFT 1990 L 47, s. 28).

99 Det konstateres, at Kommissionen i beslutningen anfoerer, at ét handikap ved Air France-koncernen var flaadens heterogene sammensaetning, idet den bestod af alt for mange forskellige flytyper (24 forskellige slags luftfartoejer), og dette var en faktor, der bidrog til de hoeje driftsomkostninger (vedligeholdelsesomkostningerne var saerligt hoeje paa grund af det store antal forskellige noedvendige reservedele og flyve- og jordpersonalets forskellige kvalifikationer). Pr. 31. december 1993 bestod koncernens flaade af 208 fly (Air France's driftsflaade bestod af 145 fly), og flaadens gennemsnitsalder var paa 8,6 aar (EFT, s. 75).

100 Med hensyn til hovedelementerne i omstruktureringsplanen anfoerte Kommissionen, at antallet af nye fly, der skulle leveres i omstruktureringsperioden, var sat ned fra 22 til 17. Den tilsvarende investering blev dermed paa 11,5 mia. FRF (EFT, s. 75). For saa vidt angaar den kapital, der var noedvendig til denne investering, tog Kommissionen udsaettelsen af ordrerne til efterretning, idet det bevirkede, at flaadens gennemsnitlige alder ved udgangen af omstruktureringsperioden ville vaere steget til ca. 9,3 aar. En yderligere udsaettelse af fornyelsen af flaaden ville blot goere dette tal endnu hoejere og bringe Air France's konkurrencedygtighed og omstruktureringens levedygtighed i fare (EFT, s. 82).

101 I forbindelse med undersoegelsen af, om stoetten stod i et rimeligt forhold til omstruktureringsbehovene (EFT, s. 83), anfoerte Kommissionen, at Air France, hvis man saa bort fra stoetten, havde tre muligheder for selv at forbedre sin finansielle situation, hvoraf den ene var at udsaette flyordrer. Selskabet havde imidlertid allerede udsat visse ordrer, og yderligere udsaettelse ville bringe flaadens gennemsnitsalder op paa over 10 aar, som syntes at vaere for hoej for et luftfartsselskab, der soegte at genvinde sin konkurrenceevne (EFT, s. 85).

102 Det fastslaas, at det af denne gennemgang af begrundelsen klart og utvetydigt fremgaar, hvorfor Kommissionen er af den opfattelse, at det i Air France's saerlige tilfaelde er strengt noedvendigt at indkoebe 17 nye fly. Begrundelsen indeholder de punkter, som Kommissionen ansaa for vaesentlige grunde, nemlig at det var noedvendigt for Air France at have en flaade med en rimelig gennemsnitsalder, at det antal fly, der skulle indkoebes, kun var en mindre del af det oprindeligt paataenkte antal, og at investeringen skulle goere Air France's flaade mere homogen og saaledes ville medfoere en reduktion i driftsomkostningerne. Kommissionen gav saaledes samtidig en tilstraekkelig besvarelse af den foerste gruppe af de bemaerkninger, de beroerte parter fremkom med under den administrative procedure.

103 Under den anden gruppe af deres bemaerkninger har de beroerte parter gjort gaeldende, at en del af stoetten er driftsstoette, som i henhold til retspraksis er forbudt, idet den skulle finansiere Air France's rent operationelle aktiviteter, nemlig fornyelse af fly i selskabets flaade, som er investeringsgoder.

104 Det bemaerkes, at Domstolen i dommen i sagen Deufil mod Kommissionen (naevnt ovenfor, praemis 79) gav Kommissionen medhold, for saa vidt som den havde fundet, at en investering i en normal modernisering for at kunne opretholde en virksomheds konkurrenceevne skulle finansieres af virksomhedens egne midler og ikke med statsstoette (praemis 16-19). I dommen i sagen Exécutif régional wallon mod Kommissionen (naevnt ovenfor, praemis 98) udtalte Domstolen, at Kommissionens betragtning om, at en investering, hvis formaal var fornyelse og teknisk modernisering af en produktionslinje, hvilket skal foretages regelmaessigt, ikke i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c)'s forstand kunne antages at fremme udviklingen i den paagaeldende erhvervsgren, var et forstaaeligt raesonnement og faldt ind under dens skoensbefoejelse (praemis 31, 32 og 34).

105 De beroerte parter har under henvisning til denne retspraksis anfoert, at det godkendte stoettebeloeb kunne vaere for stort, hvis en del af det ikke blev anvendt paa omstruktureringen af selve Air France. I sin dom i sagen Philip Morris mod Kommissionen (naevnt ovenfor i praemis 79, dommens praemis 17) har Domstolen fastslaaet, at medlemsstaterne ikke kunne yde stoette, som ville medfoere en forbedring af den stoettemodtagende virksomheds oekonomiske situation, »uden at dette var noedvendigt for at virkeliggoere de i artikel 92, stk. 3, anfoerte formaal«.

106 De beroerte parter har derfor anfoert, at der kunne foreligge en retlig fejl i form af en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, der saerligt skal finde anvendelse paa statsstoette i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3. Det fastslaas, at dette var et vaesentligt klagepunkt vedroerende vurderingen af stoetteprojektet. Kommissionen var derfor forpligtet til at tage stilling til det i begrundelsen for den anfaegtede beslutning.

PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 694A0371.1

107 Det bemaerkes, at Kommissionen i beslutningen fandt, at investeringen i fornyelsen af flaaden var noedvendig for »omstruktureringens levedygtighed« (EFT, s. 82), og at udsaettelsen af ordrerne paa nye fly ville bringe Air France's flaades gennemsnitlige alder op paa over ti aar, hvilket syntes at vaere for hoejt for et luftfartsselskab, der soegte at genvinde sin konkurrenceevne (EFT, s. 85). Investeringen i en fornyelse af flaaden til 11,5 mia. FRF, der indgaar i hovedelementerne i omstruktureringsplanen (EFT, s. 75), ansaa Kommissionen saaledes for en integreret del af omstruktureringen af Air France.

108 Kommissionen har i oevrigt bekraeftet dette synspunkt over for Retten, idet den har forklaret, at indkoebet af 17 nye fly var begrundet i hensynet til gennemfoerelsen af projektet (punkt 40 i duplikken i sag T-371/94). Endvidere var flyindkoebet ifoelge den rapport fra Ernst & Young, som Kommissionen har fremlagt (bilag 2 til svarskriftet i sag T-371/94), »en integreret del af rationaliseringsprogrammet for flaaden ... og denne investering udgjorde et kernepunkt i planen« (s. 22, punkt 22 i rapporten).

109 Med hensyn til de naermere bestemmelser for finansieringen af denne investering anfoeres det i beslutningen, at gennemfoerelsen af omstruktureringsplanen vil blive finansieret gennem kapitaludvidelse og salg af sideaktiver, hvorfra Air France forventede at opnaa omkring 7 mia. FRF, herunder saerligt ved salg af et vist antal fly, der skulle indbringe ca. 4,1 mia. FRF, reservedele (1,2 mia. FRF), en bygning (0,4 mia. FRF) og hotelkaeden Méridien (EFT, s. 76). Det anfoeres endvidere i beslutningen, at de franske myndigheder har paataget sig en forpligtelse til, at stoetten under planens varighed kun vil blive anvendt af Air France til omstrukturering af selskabet (EFT, s. 78 og 79).

110 I sin vurdering af omstruktureringsplanens udsigter til at lykkes anfoerer Kommissionen, at stoetten tilsigter at finansiere projektets gennemfoerelse og at omstrukturere Air France's finanser (EFT, s. 82). Kommissionen er alt i alt overbevist om, at stoetten til Air France baade er passende og noedvendig for at goere det muligt for selskabet at gennemfoere sin omstruktureringsplan med gode resultater og igen blive en levedygtig virksomhed (EFT, s. 86). Endelig paalaegges det i godkendelsens vilkaar nr. 6 de franske myndigheder at soerge for, at »stoetten udelukkende anvendes af Air France til selskabets omstrukturering« (EFT, s. 89).

111 Som det fremgaar af ovenstaaende, er det opfattelsen i beslutningen, at statsstoetten, selv om den skal nedbringe Air France's gaeld, ogsaa skal finansiere gennemfoerelsen af omstruktureringsplanen, der tillige skal finansieres ved salg af aktiver. Det er dog samtidig Kommissionens opfattelse, at investeringen i fornyelsen af flaaden i sig selv udgoer et noedvendigt element i omstruktureringen af Air France. Det fremgaar saaledes, at det i beslutningen anerkendes, at stoetten skal finansiere en investering i flaaden ved indkoeb af 17 nye fly. Under alle omstaendigheder forbyder beslutningen ikke, at stoetten kan anvendes, i det mindste delvis, til at finansiere denne investering. Det eneste selvstaendige finansielle middel, Air France havde til at bidrage til finansiering af investeringen, nemlig salg af aktiver, antages kun at indbringe 7 mia. FRF, mens de paagaeldende investeringsomkostninger er paa 11,5 mia. FRF.

112 Selv om dette indkoeb i forbindelse med salg af aeldre fly klart udgoer en modernisering af Air France's flaade, indeholder beslutningen ingen stillingtagen til relevansen af den retspraksis, som er kommet til udtryk i sagen Deufil mod Kommissionen og sagen Exécutif régional wallon mod Kommissionen (naevnt ovenfor, praemis 79 og 98), og som de beroerte parter har paaberaabt sig. Kommissionen har saaledes undladt naermere at angive, om den undtagelsesvis accepterede den paagaeldende finansiering, fordi den mente, at denne retspraksis var uden enhver relevans under den konkrete sags omstaendigheder, eller om den mente at fravige princippet, der var fastslaaet i denne retspraksis.

113 Kommissionens stillingtagen hertil var saa meget desto mere noedvendig, som den i sin egen praksis i beslutninger i princippet har modsat sig al driftsstoette, der skal finansiere almindelig modernisering af udstyr. Kommissionen har anlagt den opfattelse, at investeringer til saadanne moderniseringer ikke kan anses for en omstrukturering og derfor skal finansieres med de beroerte virksomheders egne midler uden statens indblanding (jf. Kommissionens beslutning 85/471/EOEF af 10.7.1985 om den tyske regerings stoette til en producent af polyamid- og polypropylengarn i Bergkamen, EFT L 278, s. 26, paa s. 29, Kommissionens beslutning 89/228/EOEF af 30.11.1988 om den italienske regerings decreto-legge nr. 370/87 af 7.9.1987, ophoejet til lov nr. 460 af 4.11.1987, om produktion og afsaetning med bl.a. nye normer for produktion og afsaetning af vinprodukter, EFT 1989 L 94, s. 38, paa s. 41, Kommissionens beslutning 92/389/EOEF af 25.7.1990 om statsstoette i henhold til lovdekret nr. 174 af 15.5.1989 og nr. 254 af 13.7.1989 samt lovforslag nr. 4230 om ratihabering af disse lovdekreters virkninger, EFT 1992 L 207, s. 47, paa s. 51).

114 Det fremgaar saaledes ikke af beslutningens begrundelse, at Kommissionen faktisk undersoegte, om moderniseringen af Air France's flaade trods ovennaevnte retspraksis og praksis i Kommissionens egne beslutninger delvis kunne finansieres af stoette til omstrukturering af selskabet - og i bekraeftende fald af hvilke grunde.

115 Dette afhjaelpes ikke af de naermere redegoerelser, Den Franske Republik og Air France er fremkommet med over for Retten vedroerende flyinvesteringerne paa 11,5 mia. FRF i omstruktureringsplanen. For saa vidt som disse intervenienter har anfoert, at beloebet paa 11,5 mia. FRF faldt i tre dele, nemlig 7,6 mia. til indkoeb af 17 fly, 3 mia. til indkoeb af reservedele og 0,9 mia. til arbejde paa flyene, er det klart, at arbejdet paa flyene og reservedelene i samme grad som de nye fly skulle modernisere selskabet.

116 Kommissionen har ganske vist senere under sagen for Retten gjort gaeldende, at stoetten kun skulle tjene til at afvikle Air France's gaeld og ikke til at indkoebe 17 nye fly - investeringen i flaaden skulle udelukkende finansieres med Air France's driftsindtaegter - men denne forklaring, som er fremfoert for Retten af Kommissionens repraesentanter, optraeder ikke i beslutningen og modsiges endog af beslutningens begrundelse, hvorefter stoetten i det mindste delvis skulle finansiere gennemfoerelsen af omstruktureringsplanen, der omfattede moderniseringen af Air France's flaade. Som Domstolen imidlertid har fastslaaet i sin dom af 15. juni 1994 (sag C-137/92 P, Kommissionen mod BASF m.fl., Sml. I, s. 2555, praemis 66, 67 og 68), udgoer den dispositive del af en beslutning, der skal begrundes i medfoer af traktatens artikel 190, og dens begrundelse et udeleligt hele, hvorfor det i medfoer af princippet om kollegiale organer udelukkende tilkommer Kommissionen som kollegial enhed samtidig at vedtage begge dele, og enhver aendring af begrundelsen ud over rent ortografiske eller grammatiske aendringer henhoerer under den kollegiale enheds enekompetence.

117 Disse betragtninger ud fra princippet om kollegiale organer er lige saa relevante for den i naervaerende sag anfaegtede beslutning, der ogsaa skulle begrundes i medfoer af traktatens artikel 190, og i hvilken Kommissionen som kollegium udoevede den skoensbefoejelse i medfoer af traktatens artikel 92, stk. 3, der tilkommer den og intet andet organ. Kommissionens repraesentanters forklaring over for Retten kan derfor ikke tillaegges nogen betydning (jf. endvidere Bremer Vulkan-dommen, naevnt ovenfor i praemis 94, dommens praemis 47 og 48).

118 Det samme goer sig i endnu hoejere grad gaeldende med hensyn til forklaringerne afgivet for Retten af de parter, der er interveneret til stoette for Kommissionen, nemlig Air France og Den Franske Republik, der for det foerste har gjort gaeldende, at det var umuligt at annullere eller udsaette ordrerne paa de 17 nye fly, fordi der var indgaaet bindende kontraktforpligtelser, og manglende opfyldelse heraf ville medfoere paalaeggelse af boeder, for det andet, at syv af de 34 fly, som ifoelge omstruktureringsplanen skulle saelges, var nye, og at indtaegterne ved salget af dem ville svare til syv nye fly, der endnu ikke var indkoebt, for det tredje, at syv af de 17 nye fly straks skulle saelges videre uden at have vaeret taget i brug som rutefly, og for det fjerde, at Air France's driftsmidler var blevet fastsat til 19,2 mia. FRF i alt i omstruktureringsplanen, og at disse midler ville have vaeret tilstraekkelige til at daekke udgifterne til investering i fornyelsen af selskabets flaade. Disse oplysninger er ikke omfattet af princippet om kollegiale organer og kan derfor ikke afhjaelpe den mangelfulde begrundelse i den anfaegtede beslutning.

119 Endelig bemaerkes det, at hvis der kunne tages hensyn til forklaringerne for Retten om, at der ved anvendelsen af foranstaltningerne i omstruktureringsplanen skulle frigoeres en likviditet, som skulle saette Air France i stand til at klare sine driftsomkostninger og investeringsomkostninger, ville de under alle omstaendigheder vaere i modstrid med beslutningens begrundelse, idet det fremgaar af den, at Air France's finansielle ligevaegt og rentabilitet foerst skulle vaere retableret fra udgangen af 1996 (EFT, s. 75).

120 Det f