Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – søgsmålsgrunde – manglende eller utilstrækkelig begrundelse – anbringende forskelligt fra anbringendet vedrørende retsaktens materielle lovlighed

(Art. 230 EF og 253 EF)

2. Statsstøtte – begreb – skattemæssige foranstaltninger vedrørende fritagelse, nedsættelse eller udsættelse af betaling af skat ved visse transaktioner i forbindelse med omstrukturering af banker – omfattet

(Art. 87, stk. 1, EF)

3. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – undersøgelse af en støtteordning i dens helhed – tilladt – virkning

(Art. 87, stk. 1, EF)

4. Statsstøtte – begreb – foranstaltningens selektive karakter – skattemæssig foranstaltning, der alene er til fordel for virksomheder i banksektoren, der gennemfører visse transaktioner – omfattet

(Art. 87, stk. 1, EF)

5. Statsstøtte – påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne – konkurrencebegrænsning – bedømmelseskriterier

(Art. 87, stk. 1, EF)

6. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der bidrager til at fremme virkeliggørelsen af et vigtigt projekt af fælles interesse – støtte til udviklingen af en erhvervsgren – Kommissionens skøn – domstolsprøvelse – grænser

[Art. 87, stk. 3, litra b) og c), EF]

Sammendrag

1. Inden for rammerne af et annullationssøgsmål vedrører spørgsmålet om, hvorvidt en retsakts begrundelse er velbegrundet, en vurdering af retsaktens materielle lovlighed. Således kan en indsigelse om denne begrundelses velbegrundethed ikke undersøges i forbindelse med prøvelsen af, hvorvidt den i artikel 253 EF fastsatte forpligtelse er overholdt.

(jf. præmis 26 og 55)

2. Støttebegrebet er mere generelt end tilskudsbegrebet, fordi det ikke blot omfatter positive ydelser såsom selve tilskuddene, men ligeledes de indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger. Det følger heraf, at en foranstaltning, hvorved offentlige myndigheder indrømmer visse virksomheder en afgiftsfritagelse, der, selv om den ikke indebærer en overførsel af statslige midler, giver de fritagne virksomheder en gunstigere økonomisk stilling end andre afgiftspligtige, udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1, EF. Ligeledes kan en foranstaltning, der tildeler visse virksomheder en skattenedsættelse eller en udsættelse af betaling af skatter, der normalt ville være forfaldne til betaling, udgøre statsstøtte.

Dette er tilfældet for foranstaltninger, der vedtages inden for rammerne af en skattelovgivning vedrørende transaktioner i forbindelse med omstrukturering af banker, der indebærer enten en skattenedsættelse ved anvendelsen af en lavere sats eller ved anvendelsen af en fast skat i stedet for de skatter, der normalt skulle betales, eller giver en skattefritagelse i tilfælde af en faktisk værdistigning ved en tilbageførsel af goder, der ikke er nødvendige for opnåelsen af selskabsformålet, fra en bank til en bankfond, der tidligere har overført disse goder til banken, eller i tilfælde af overførsel af bankselskabets andele i medlemsstatens centralbank til den bankfond, der tidligere har afstået disse andele til banken, navnlig hvis kapitalandelene oprindeligt er opnået vederlagsfrit og overføres til fonden mod betaling eller er steget i værdi.

Denne konklusion svækkes ikke, for så vidt angår foranstaltningerne om skatteneutralitet for tilbageførselstransaktioner, af argumentationen, hvorefter betaling af den normalt forfaldne skat alene udskydes til tidspunktet for dette formuegodes senere eventuelle realisering. Ikke blot en udskydelse af en skattefordring kan udgøre statsstøtte, men især en tilbageførsel, som den i denne sag omhandlede, der indbefatter en overførsel af et formuegode fra et retssubjekt til et andet, på en sådan måde, at skattefritagelsen bliver endelig for det bankselskab, der gennemfører tilbageførslen til fordel for en bankfond, der er et selvstændigt retssubjekt.

(jf. præmis 77-82)

3. I forbindelse med en støtteordning kan Kommissionen med henblik på at kontrollere, hvorvidt ordningen indebærer støtte, begrænse sig til at undersøge ordningens nærmere indhold uden at være forpligtet til at undersøge hver eneste anvendelse af ordningen. Hvis det således er ubestridt, at en støtteordning begunstiger visse virksomheder, svækker den omstændighed, at den alt efter omstændighederne ligeledes begunstiger modtagere, der ikke er virksomheder, ikke denne konstatering, der er tilstrækkelig til, at artikel 87, stk. 1, EF kan anvendes.

(jf. præmis 91 og 92)

4. Artikel 87, stk. 1, EF forbyder støtte, der begunstiger »visse virksomheder eller visse produktioner«, dvs. selektiv støtte. Støtte kan være selektiv med hensyn til denne bestemmelse, selv når den vedrører en hel økonomisk sektor.

Det er tilfældet for så vidt angår skattemæssige foranstaltninger, der indebærer enten en skattenedsættelse eller -fritagelse eller en betalingsudskydelse, og som kun finder anvendelse på banksektoren, og som alene begunstiger de virksomheder, der gennemfører visse transaktioner. Eftersom de ikke finder anvendelse på alle erhvervsdrivende og faktisk udgør en fravigelse af de almindelige skatteregler, kan de ikke anses for at være generelle skattepolitiske eller økonomisk-politiske foranstaltninger.

Sådanne skattemæssige foranstaltninger er således ikke tilladt i medfør af artikel 87, stk. 1, EF, fordi de ikke medfører en tilpasning af den generelle ordning til de særlige kendetegn for bankvirksomheder, men er indført som et middel til at forbedre visse virksomheders konkurrencedygtighed på et givent tidspunkt for sektorens udvikling.

(jf. præmis 94-101)

5. Artikel 87, stk. 1, EF forbyder støtteordninger, der påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen. Som led i sin vurdering af disse to betingelser skal Kommissionen ikke godtgøre, at støtten reelt påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne og faktisk fordrejer konkurrencen, men skal alene undersøge, om denne støtte kan påvirke denne samhandel og fordreje konkurrencen.

En støttes uforenelighed med fællesmarkedet skal endeligt fastslås, så snart den har eller kan have en indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne og forvrider konkurrencen inden for denne. Særligt når en støtte, der er ydet af en medlemsstat, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Fællesskabet, må det antages, at de sidstnævnte virksomheder påvirkes af støtten. Den omstændighed, at en økonomisk sektor har været genstand for liberalisering på fællesskabsplan, er i den henseende tilstrækkelig med henblik på redegørelsen for den faktiske eller potentielle virkning af støtten for konkurrencen såvel som for støttens påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne. Endvidere er det ikke nødvendigt, at den begunstigede virksomhed selv tager del i samhandelen mellem medlemsstaterne. Når en medlemsstat tildeler støtte til en virksomhed, kan den indenlandske aktivitet fastholdes eller styrkes, hvilket vil svække andre medlemsstaters virksomheders mulighed for at etablere sig på denne medlemsstats marked. Derudover vil en styrkelse af en virksomhed, der indtil dette tidspunkt ikke havde taget del i samhandelen mellem medlemsstaterne, kunne bringe den i en position, der vil give den mulighed for at etablere sig på en anden medlemsstats marked.

Det er derfor nødvendigt at forbyde skattelettelser, der styrker de begunstigede virksomheders stilling i forhold til de virksomheder, der tager del i samhandelen mellem medlemsstaterne, navnlig inden for rammerne af en væsentlig liberaliseringsproces på fællesskabsplan inden for sektoren for finansielle tjenesteydelser, der har forstærket den konkurrence, som allerede kunne følge af den frie bevægelighed for kapital, der er foreskrevet i traktaten.

(jf. præmis 110, 111 og 114-119)

6. Kommissionen har ved anvendelsen af artikel 87, stk. 3, EF et vidt skøn ved vurderingen af de økonomiske og sociale faktorer, der kommer i betragtning på fællesskabsplan. Fællesskabets retsinstanser kan ved kontrollen med, hvorvidt denne beføjelse udøves retmæssigt, ikke erstatte de kompetente myndigheders skøn med deres eget, men skal begrænse sig til at vurdere, om skønnet er åbenbart urigtigt, eller om det er behæftet med en åbenbar fejl eller magtfordrejning.

Kommissionen har ikke foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at finde, at visse skattemæssige foranstaltninger, hvorom det fremgår, at de i det væsentlige tilsigter at forbedre konkurrenceevnen for erhvervsdrivende hjemmehørende i en medlemsstat alene for at styrke deres konkurrencestilling i det indre marked, ikke bør kvalificeres som »projekter af fælleseuropæisk interesse« i artikel 87, stk. 3, litra b), EF’s forstand. Det kan ikke over for Kommissionen med rette påberåbes, at de nævnte foranstaltninger udgør en del af en proces vedrørende privatisering, idet en sådan proces, som iværksættes af en medlemsstat, ikke i sig selv kan betragtes som et projekt af fælleseuropæisk interesse.

Kommissionen har heller ikke foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at finde, at foranstaltninger, der i det væsentlige medfører en forbedring af de begunstigedes konkurrenceevne i en sektor, der er kendetegnet ved voldsom international konkurrence, og som faktisk tilsigter at styrke de begunstigedes stilling i forhold til de konkurrenter, der ikke er begunstigede af støtte, ikke opfylder betingelsen om ikke at ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider imod den fælles interesse, hvilken betingelse skal være opfyldt ved støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene i artikel 87, stk. 3, litra c), EF’s forstand.

(jf. præmis 135, 138-140, 142, 144 og 147-149)