ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-665/16: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 13. juni 2018 — Minister Finansów mod Gmina Wrocław (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny– Polen) (Præjudiciel forelæggelse — merværdiafgift (moms) — direktiv 2006/112/EF — artikel 2, stk. 1, litra a) — levering af varer mod vederlag — artikel 14, stk. 1 — overdragelse af retten til som ejer at råde over et materielt gode — artikel 14, stk. 2, litra a) — overdragelse til statskassen, mod betaling af en erstatningsydelse, af ejendomsretten til en ejendom tilhørende en kommune med henblik på anlæggelse af en national vej — begrebet »erstatningsydelse« — momspligtig transaktion)

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 13. juni 2018 — Minister Finansów mod Gmina Wrocław (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny– Polen)

(Sag C-665/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — merværdiafgift (moms) — direktiv 2006/112/EF — artikel 2, stk. 1, litra a) — levering af varer mod vederlag — artikel 14, stk. 1 — overdragelse af retten til som ejer at råde over et materielt gode — artikel 14, stk. 2, litra a) — overdragelse til statskassen, mod betaling af en erstatningsydelse, af ejendomsretten til en ejendom tilhørende en kommune med henblik på anlæggelse af en national vej — begrebet »erstatningsydelse« — momspligtig transaktion)«

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minister Finansów

Sagsøgt: Gmina Wrocław

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, litra a), og artikel 14, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en overdragelse til en medlemsstats statskasse af ejendomsretten til en fast ejendom tilhørende en merværdiafgiftspligtig person, der sker i henhold til lovgivningen og mod betaling af en erstatningsydelse, udgør en merværdiafgiftspligtig transaktion i en situation som den i hovedsagen foreliggende, hvor den samme person både repræsenterer den eksproprierende myndighed og den kommune, der er genstand for ekspropriationen, og hvor denne sidstnævnte i praksis fortsætter med at administrere den omhandlede ejendom, selv om udbetalingen af erstatningsydelsen alene er blevet gennemført via en intern regnskabsmæssig overførsel i kommunens budget.

( 1 ) – EUT C 112 af 10.4.2017.
3)

Artikel 4, stk. 1, litra a), og artikel 28, stk. 3 og 6, i direktiv 95/46 skal fortolkes således, at når tilsynsmyndigheden i en medlemsstat vil udøve sine beføjelser i direktivets artikel 28, stk. 3, til at gribe ind over for et organ, som er beliggende på denne medlemsstats område, på grund af en tilsidesættelse af bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger begået af en registeransvarlig tredjemand, som er etableret i en anden medlemsstat, er denne tilsynsmyndighed kompetent til — uafhængigt af tilsynsmyndigheden i sidstnævnte medlemsstat — at prøve lovligheden af en sådan databehandling og kan udøve sine beføjelser til at gribe ind over for et organ, som er beliggende på dens område, uden på forhånd at have anmodet tilsynsmyndigheden i den anden medlemsstat om at gribe ind.
1)

I en situation, hvor en unionsborger har gjort brug af sin ret til fri bevægelighed ved i overensstemmelse med betingelserne i artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF at indrejse og tage reelt ophold i en anden medlemsstat end den, hvor vedkommende er statsborger, og i denne forbindelse har opbygget eller konsolideret et familieliv med en tredjelandsstatsborger af samme køn, med hvem vedkommende lovligt har indgået ægteskab i værtsmedlemsstaten, skal artikel 21, stk. 1, TEUF fortolkes således, at den er til hinder for, at de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor unionsborgeren er statsborger, nægter at give nævnte tredjelandsstatsborger ret til ophold på denne medlemsstats område med den begrundelse, at denne medlemsstats lovgivning ikke tillader ægteskab mellem personer af samme køn.
Sag C-574/16: Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. juni 2018 — Grupo Norte Facility SA mod Angel Manuel Moreira Gómez (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse — socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — § 4 — princippet om ikke-diskrimination — begrebet »ansættelsesvilkår« — situationers sammenlignelighed — begrundelse — begrebet »objektive forhold« — godtgørelse i tilfælde af opsigelse af en tidsubegrænset kontrakt af en objektiv grund — mindre godtgørelse udbetalt ved udløbet af en tidsbegrænset afløserkontrakt)

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. juni 2018 — Grupo Norte Facility SA mod Angel Manuel Moreira Gómez (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Spanien)

(Sag C-574/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — § 4 — princippet om ikke-diskrimination — begrebet »ansættelsesvilkår« — situationers sammenlignelighed — begrundelse — begrebet »objektive forhold« — godtgørelse i tilfælde af opsigelse af en tidsubegrænset kontrakt af en objektiv grund — mindre godtgørelse udbetalt ved udløbet af en tidsbegrænset afløserkontrakt)«

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Grupo Norte Facility SA

Sagsøgt: Angel Manuel Moreira Gómez

Konklusion

§ 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den godtgørelse, som betales til de arbejdstagere, der er ansat i henhold til tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, som er indgået med henblik på at dække den arbejdstid, der er blevet ledig derved, at en arbejdstager går på deltidspension, såsom den i hovedsagen omhandlede afløserkontrakt, ved udløbet af den periode, for hvilken disse kontrakter er blevet indgået, er mindre end den godtgørelse, som tildeles de fastansatte, i tilfælde af, at deres ansættelseskontrakt opsiges af en objektiv grund.

( 1 ) – EUT C 30 af 30.1.2017.
2)

Det er ufornødent at træffe afgørelse i sag T-160/13 anlagt af Bank Mellat med påstand om annullation af artikel 1, nr. 15), i Rådets forordning (EU) nr. 1263/2012 af 21. december 2012 om ændring af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran eller om annullation af nævnte bestemmelse, for så vidt som den ikke fastsætter en undtagelse, der finder anvendelse i Bank Mellats tilfælde, og om, at Den Europæiske Unions Ret fastslår, at artikel 1, nr. 6), i Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran ikke finder anvendelse på Bank Mellat.
1)

Artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter skal fortolkes således, at en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor en valgt leverandør for en tjenesteydelseskontrakt vedrørende driften af en kommunal musikskole, vedrørende hvilken kommunen har leveret alle de midler, der er nødvendige for udøvelsen af denne aktivitet, som bringer denne aktivitet til ophør to måneder inden afslutningen af det igangværende skoleår, ved afskedigelse af samtlige ansatte og ved, at disse materielle midler tilbagegives til kommunen, som giver en ny bevilling alene for følgende skoleår og overfører de samme materielle midler til denne nye leverandør, kan omfattes af anvendelsesområdet for dette direktiv.
1)

Artikel 7 og 20 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/27/EU af 25. oktober 2012 om energieffektivitet, om ændring af direktiv 2009/125/EF og 2010/30/EU samt om ophævelse af direktiv 2004/8/EF og 2006/32/EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der som den primære måde for opfyldelse af energispareforpligtelserne fastsætter en ordning med et årligt finansielt bidrag til en national energisparefond, forudsat at denne lovgivning sikrer dels opnåelsen af energibesparelser på et niveau, som svarer til de ordninger for energispareforpligtelser, der kan indføres i henhold til dette direktivs artikel 7, stk. 1, dels at kravene i direktivets artikel 7, stk. 10 og 11, er opfyldt, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at det dels ikke finder anvendelse på en praksis, hvorefter en erhvervsdrivende overdrager eller køber en fordring på en forbruger, uden at muligheden for en sådan overdragelse er fastlagt i låneaftalen indgået med denne forbruger, uden at forbrugeren forinden bliver underrettet om denne overdragelse eller giver sit samtykke hertil, og uden at forbrugeren tilbydes mulighed for at indfri sin gæld og således bringe den til ophør ved at betale erhververen det beløb, som denne har betalt for overdragelsen, foruden gebyrerne, renterne og sagsbehandlingsomkostningerne. Dels finder direktivet heller ikke anvendelse på nationale bestemmelser som de i artikel 1535 i Código Civil (den borgerlige lovbog) og artikel 17 og 540 i Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (lov nr. 1/2000 om den civile retspleje) af 7. januar 2000 omhandlede, som regulerer en sådan mulighed for indfrielse og erhververens indtræden i overdragerens sted i verserende retssager.
1)

Artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 988/2009 af 16. september 2009, skal fortolkes således, at en ydelse som den i hovedsagen omhandlede personlige bistand, der bl.a. består i afholdelse af udgifterne til dagligdags aktiviteter for en person med alvorligt handicap med det formål at sætte denne person, der er økonomisk inaktiv, i stand til at gennemføre en videregående uddannelse, ikke er omfattet af begrebet »ydelse ved sygdom« som omhandlet i denne bestemmelse og derfor ikke er omfattet af anvendelsesområdet for denne forordning.
4)

Artikel 46, stk. 3, i direktiv 2013/32, sammenholdt med artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at kravet om en fuldstændig og ex-nunc-undersøgelse af både faktiske og retlige omstændigheder også kan vedrøre de i direktivets artikel 33, stk. 2, omhandlede grunde til at afvise en ansøgning om international beskyttelse, når det er tilladt i henhold til national ret, og således, at for det tilfælde, at den retsinstans, for hvilken en sag er indbragt, påtænker at efterprøve en afvisningsgrund, der ikke er blevet behandlet af den besluttende myndighed, skal retsinstansen foretage en høring af ansøgeren med henblik på at gøre det muligt for denne personligt og på et sprog, som den pågældende behersker, at fremsætte sine synspunkter til anvendelsen af den nævnte grund i den pågældendes særlige situation.
2)

Den delegerede forordning nr. 2010/30, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/30/EU af 19. maj 2010 om angivelse af energirelaterede produkters energi- og ressourceforbrug ved hjælp af mærkning og standardiserede produktoplysninger, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at der andre steder end på støvsugeres energimærke med angivelse af energiklasse, idet dettes format fremgår af bilag II til den delegerede forordning nr. 665/2013, anbringes etiketter eller symboler, der angiver oplysninger, som fremgår af det nævnte energimærke, såfremt denne anbringelse vil kunne virke vildledende eller misvisende for slutbrugerne med hensyn til energiforbruget under anvendelsen af den omhandlede støvsuger, der er bragt i detailhandel, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge i lyset af alle de relevante elementer og opfattelsen hos en under hensyntagen til sociale, kulturelle og sproglige forhold almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger.
3)

Artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/18, sammenholdt med nr. 1) i bilag I B til dette direktiv, skal, for så vidt som den udelukker organismer fremstillet ved hjælp af mutageneseteknikker/-metoder, som traditionelt er blevet brugt i en række anvendelser, og som gennem lang tid har vist sig sikre, fra dette direktivs anvendelsesområde, fortolkes således, at den ikke har til virkning at fratage medlemsstaterne muligheden for under overholdelse af EU-retten, herunder navnlig reglerne vedrørende den frie bevægelighed for varer, der er fastsat i artikel 34-36 TEUF, at underlægge sådanne organismer de forpligtelser, der er fastsat ved det nævnte direktiv, eller andre forpligtelser.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. juli 2018 — Orange Polska SA mod Europa-Kommissionen, Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji, European Competitive Telecommunications Association AISBL (ECTA), tidligere European Competitive Telecommunications Association

(Sag C-123/16 P) (1)

((Appel - konkurrence - artikel 102 TEUF - misbrug af dominerende stilling - de polske engrosmarkeder for fast højhastighedsinternetadgang - nægtelse af at give adgang til netværket og levere engrosprodukter - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 7, stk. 1 - artikel 23, stk. 2, litra a) - berettiget interesse i at fastslå en overtrædelse, der er ophørt - beregning af bøden - 2006-retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 - grovhed - formildende omstændigheder - investeringer foretaget af den overtrædende virksomhed - legalitetskontrol - fuld prøvelsesret - ændring af begrundelsen))

(2018/C 328/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Orange Polska SA (ved avocat S. Hautbourg, adwokaci P. Paśnik og M. Modzelewska de Raad, barrister A. Howard og D. Beard, QC)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J. Szczodrowski, L. Malferrari og E. Gippini Fournier, som befuldmægtigede), Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji (ved adwokat P. Litwiński) og European Competitive Telecommunications Association AISBL (ECTA), tidligere European Competitive Telecommunications Association (ved solicitors G.I. Moir og J. MacKenzie)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Orange Polska SA bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Polska Izba Informatyki i Telekomunikacji og European Competitive Telecommunications Association AISBL (ECTA) bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 191 af 30.5.2016.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 25. juli 2018 — »TTL« EOOD mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« — Sofia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Varhoven administrativen sad — Bulgarien)

(Sag C-553/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - beskatning af selskaber - betalinger foretaget af et hjemmehørende selskab til ikke-hjemmehørende selskaber for leje af jernbanetankvogne - forpligtelse til at indeholde kildeskat af indtægter fra en indenlandsk kilde, som overføres til et udenlandsk selskab - manglende overholdelse - dobbeltbeskatningsoverenskomster - opkrævning af morarenter hos det hjemmehørende selskab for manglende betaling af kildeskat - renter, som påløber fra udløbet af den lovbestemte betalingsfrist indtil den dag, hvor dokumentation for anvendelse af dobbeltbeskatningsoverenskomsten er fremlagt - renter, som ikke kan tilbagesøges))

(2018/C 328/06)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»TTL« EOOD

Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« — Sofia

Procesdeltager: Varhovna administrativna prokuratura

Konklusion

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter et hjemmehørende selskabs overførsel af indtægter til et selskab etableret i en anden medlemsstat i princippet kildebeskattes, medmindre andet er bestemt i en dobbeltbeskatningsoverenskomst indgået mellem disse to medlemsstater, hvis denne lovgivning pålægger det hjemmehørende selskab, som hverken indeholder eller betaler denne skat til skattemyndighederne i førstnævnte medlemsstat, at betale morarenter for perioden mellem udløbet af fristen for betaling af skat af indtægten og den dato, hvor det ikke-hjemmehørende selskab godtgør, at betingelserne for anvendelse af dobbeltbeskatningsoverenskomsten er opfyldt, selv om det ikke-hjemmehørende selskab i henhold til denne dobbeltbeskatningsoverenskomst ikke er skattepligtigt i førstnævnte medlemsstat, eller skattebeløbet er lavere end det, der normalt skal betales i medfør af nævnte medlemsstats skattelovgivning.

(1) EUT C 22 af 23.1.2017.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. juli 2018 — sag anlagt af CX (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-629/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - international godstransport ad landevej - aftale om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet - artikel 9 - tillægsprotokol - artikel 41 og 42 - fri udveksling af tjenesteydelser - »standstill«-klausul - afgørelse nr. 1/95 truffet af Associeringsrådet EF-Tyrkiet - artikel 5 og 7 - frie varebevægelser - national lovgivning, der begrænser retten for godstransportvirksomheder med hjemsted i Tyrkiet til at lade deres køretøjer køre på den pågældende medlemsstats område - krav om enten en tilladelse, der tildeles inden for rammerne af en fast kvote i medfør af en bilateral aftale indgået mellem den nævnte medlemsstat og Tyrkiet, eller en tilladelse til en enkelt transport, der er af væsentlig offentlig interesse))

(2018/C 319/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

CX

Procesdeltager: Bezirkshauptmannschaft Schärding

Konklusion

Bestemmelserne i aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, som blev undertegnet den 12. september 1963 i Ankara, dels af Republikken Tyrkiet, dels af EØF’s medlemsstater og Fællesskabet, og som blev indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 64/732/EØF af 23. december 1963, den tillægsprotokol, som blev undertegnet den 23. november 1970 i Bruxelles, og som blev indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 2760/72 af 19. december 1972, og afgørelse nr. 1/95 truffet af Associeringsrådet EF-Tyrkiet den 22. december 1995 om iværksættelse af slutfasen af toldunionen skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, i medfør af hvilken vejgodstransportvirksomheder med hjemsted i Tyrkiet kun kan udføre godstransport ad landevej til denne medlemsstat eller gennem dens område, hvis de råder over dokumenter, der udstedes inden for rammerne af en kvote, der er fastsat for denne type af transport i medfør af den bilaterale aftale, der er indgået mellem den nævnte medlemsstat og Republikken Tyrkiet, eller de har fået meddelt en tilladelse i medfør af en væsentlig offentlig interesse, for så vidt som denne lovgivning ikke indebærer en ny restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser som omhandlet i den nævnte tillægsprotokols artikel 41, stk. 1, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 104 af 3.4.2017.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. juli 2018 — »Spika« UAB, »Senoji Baltija« AB, »Stekutis« UAB og »Prekybos namai Aistra« UAB mod Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-540/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fælles fiskeripolitik - forordning (EU) nr. 1380/2013 - artikel 16, stk. 6, og artikel 17 - tildeling af fiskerimuligheder - national lovgivning, som fastsætter en metode, der er baseret på gennemsigtige og objektive kriterier - ulige vilkår for operatører i denne sektor - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 16 og 20 - frihed til at oprette og drive egen virksomhed - ligebehandling - proportionalitet))

(2018/C 319/03)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøgere:»Spika« UAB, »Senoji Baltija« AB, »Stekutis« UAB og »Prekybos namai Aistra« UAB

Sagsøgt: Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos

Procesdeltagere: Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija, »Sedija« BUAB, V. Malinausko gamybinė-komercinė firma »Stilma«, »Starkis« UAB, »Banginis« UAB, »Baltijos šprotai« UAB, »Monistico« UAB, »Ramsun« UAB, »Rikneda« UAB, »Laivitė« AB, »Baltijos jūra« UAB, »Baltlanta« UAB, »Grinvita« UAB, »Strimelė« UAB og »Baltijos žuvys« BUAB

Konklusion

Artikel 16, stk. 6, og artikel 17 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets afgørelse 2004/585/EF og artikel 16 og 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorved denne medlemsstat, idet den baserer sig på et gennemsigtigt og objektivt kriterium, vedtager en metode til fordeling af fiskerimuligheder, der kan føre til en ulige behandling af operatører, som har fiskerfartøjer, der fører dens flag, for så vidt som nævnte metode forfølger en eller flere almene interesser, der er anerkendt af Den Europæiske Union, og overholder proportionalitetsprincippet.

(1) EUT C 6 af 9.1.2017.
2)

Artikel 73 i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede indgår værdien af de »kreditter«, der anvendes til at afgive bud, ikke i den modydelse, der opkræves af den afgiftspligtige for de leveringer af varer, som denne afgiftspligtige foretager til fordel for de brugere, der har vundet en auktion, som denne har afholdt, eller for dem, der har foretaget deres køb ved hjælp af funktionerne »køb nu« eller »optjent rabat«.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 5. juli 2018 — Sag mod Dániel Bertold Lada (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szombathelyi Törvényszék — Ungarn)

(Sag C-390/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - rammeafgørelse 2008/675/RIA - hensyntagen til en tidligere dom afsagt i en anden medlemsstat i forbindelse med en ny straffesag - særlig procedure for anerkendelse af en straffedom afsagt i en anden medlemsstat - fornyet prøvelse og retlig omkvalificering af den tidligere afgørelse - princippet om gensidig anerkendelse - artikel 82, stk. 1, TEUF))

(2018/C 301/02)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szombathelyi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Dániel Bertold Lada

Konklusion

Rådets rammeafgørelse 2008/675/RIA af 24. juli 2008 om hensyntagen til domme afsagt i medlemsstaterne i Den Europæiske Union i forbindelse med en ny straffesag, sammenholdt med artikel 82 TEUF, skal fortolkes således, at den i tilfælde af iværksættelsen af en ny straffesag over for en person er til hinder for, at en hensyntagen i en medlemsstat til en tidligere endelig straffedom afsagt af en ret i en anden medlemsstat mod denne samme person for andre forhold er undergivet en særlig procedure for forudgående anerkendelse som den i hovedsagen omhandlede ved retterne i den første medlemsstat.

(1) EUT C 350 af 26.9.2016.