Den omstændighed, at en forordning pålægger sagsøgeren en endelig antidumpingtold ved udtrykkeligt at nævne sagsøgeren, er i sig selv tilstrækkelig til at konkludere, at sagsøgeren er individuelt berørt, og at sagsøgerens annullationssøgsmål til prøvelse af forordning kan antages til realitetsbehandling.

Formålet med artikel 2, stk. 5, første og andet afsnit, i antidumpinggrundforordning nr. 1225/2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, er at sikre, at de omkostninger forbundet med produktion og salg af den samme vare, der er anvendt i forbindelse med beregningen af denne vares normale værdi, afspejler de omkostninger, som en producent har afholdt på eksportlandets hjemmemarked.

Det følger i øvrigt af ordlyden af antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 5, første afsnit, at de optegnelser, der føres af den part, som er omfattet af undersøgelsen, udgør den foretrukne kilde til oplysninger ved fastsættelsen af produktionsomkostningerne for den samme vare, og at anvendelsen af oplysninger fra disse optegnelser udgør hovedreglen, og at en tilpasning deraf eller erstatning af disse oplysninger med et andet rimeligt grundlag udgør undtagelsen. Denne undtagelsesordning skal fortolkes restriktivt.

Fjerde betragtning til forordning nr. 1972/2002 om ændring af den tidligere antidumpinggrundforordning nr. 384/96, som indførte den bestemmelse, der svarer til antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 5, andet afsnit, fastsætter en mulighed for at anvende antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 5, bl.a. i situationer, hvor salg af den samme vare ikke muliggør en behørig sammenligning på grund af en forvridning. Det fremgår ligeledes af betragtningen, at en sådan situation bl.a. kan opstå, når der foreligger en særlig markedssituation som den, der er nævnt i antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 3, andet afsnit, som vedrører kunstigt lave priser for den pågældende vare, uden i øvrigt at begrænse denne type situation til tilfælde, hvor eksportlandet direkte regulerer prisen på den samme vare eller de vigtigste råmaterialer, som denne består af.

En foranstaltning, der er truffet af eksportlandets offentlige myndigheder, kan derimod kun foranledige institutionerne til i forbindelse med beregningen af den normale værdi af den samme vare at lade de priser på de vigtigste råmaterialer, som fremgår af de optegnelser, der føres af den part, som er omfattet af undersøgelsen, ude af betragtning, når foranstaltningen forårsager en mærkbar fordrejning af priserne på disse råmaterialer. Med en anden fortolkning af den undtagelsesordning, som er fastsat i antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 5, ville der være risiko for et uforholdsmæssigt indgreb i princippet om, at disse fortegnelser udgør den foretrukne kilde til oplysninger ved fastlæggelsen af produktionsomkostningerne for denne vare.

For så vidt angår bevisbyrden for, at der foreligger forhold, som kan begrunde anvendelsen af antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 5, første afsnit, skal institutionerne – når de finder det nødvendigt at lade de produktionsomkostninger, der er indeholdt i de optegnelser, der føres af den part, som er omfattet af undersøgelsen, ude af betragtning for at erstatte dem med en anden pris, der findes rimelig – ved en sådan afgørelse endvidere kunne henvise til beviser for, eller i det mindste indicier, der peger i retning af, at der foreligger en faktor, som kan give anledning til en justering. Henset til den omstændighed, at det forhold, at de produktionsomkostninger for den samme vare, som fremgår af de optegnelser, der føres af de parter, som er omfattet af undersøgelsen, lades ude af betragtning i forbindelse med beregningen af den normale værdi af denne vare, er omfattet af en undtagelsesordning, og når den fordrejning, som institutionerne har henvist til, ikke er en umiddelbar følge af den statslige foranstaltning, som har forårsaget den, men af virkninger, som foranstaltningen menes at have på markedet, skal institutionerne derfor sørge for at belyse det omhandlede markeds funktionsmåde og godtgøre foranstaltningens konkrete virkning på dette marked, uden i denne henseende blot at støtte sig på formodninger.

I denne forbindelse er en af Retten udøvet kontrol, som er begrænset til en prøvelse af, om de elementer, som EU-institutionerne begrunder deres konstateringer med, af en sådan art, at de understøtter de konklusioner, som de udleder heraf, gør således ikke indgreb i institutionernes brede skønsmargen på området for handelspolitik.

(jf. præmis 42-44, 54, 56-58 og 70)