ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/9

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 18. juli 2013 — Laurence Prinz mod Region Hannover (sag C-523/11) og Philipp Seeberger mod Studentenwerk Heidelberg (sag C-585/11) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Hannover og Verwaltungsgericht Karlsruhe — Tyskland)

(Forenede sager C-523/11 og C-585/11) (1)

(Unionsborgerskab - artikel 20 TEUF og 21 TEUF - ret til fri bevægelighed og ophold - uddannelsesstøtte, som en statsborger i en medlemsstat tildeles til studier i en anden medlemsstat - krav om bopæl i oprindelsesmedlemsstaten i mindst tre år inden påbegyndelsen af studiet)

2013/C 260/15

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Hannover og Verwaltungsgericht Karlsruhe

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Laurence Prinz (sag C-523/11) og Philipp Seeberger (sag C-585/11)

Sagsøgte: Region Hannover (sag C-523/11) og Studentenwerk Heidelberg (sag C-585/11)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgericht Hannover — fortolkning af artikel 20 og 21 TEUF — ydelse af uddannelsesstøtte (»Ausbildungsförderung«) — nationale retsforskrifter, som begrænser modtagelse af denne støtte til ét år for statsborgere, som studerer i udlandet, og som forud for påbegyndelsen af studiet har haft fast bopæl i Tyskland i mindre end tre år

Konklusion

Artikel 20 TEUF og 21 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter tildeling, i en periode på over et år, af uddannelsesstøtte til et studium i en anden medlemsstat, gøres betinget af et enkeltstående krav — såsom kravet i § 16, stk. 3, i Bundesgesetz über individuelle Förderung der Ausbildung (Bundesausbildungsförderungsgesetz), som ændret den 1. januar 2008 ved 22. lov om ændring af Bundesausbildungsförderungsgesetz — der pålægger ansøgeren at have haft fast bopæl i denne lovs forstand på det nationale område i mindst tre år inden påbegyndelsen af nævnte studium.

(1) EUT C 13 af 14.1.2012

EUT C 49 af 18.2.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 18. juli 2013 — Mark Alemo-Herron m.fl. mod Parkwood Leisure Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-426/11) (1)

(Overførsel af virksomheder - direktiv 2001/23/EF - varetagelse af arbejdstagernes rettigheder - kollektiv overenskomst, der gælder for overdrageren og arbejdstageren på tidspunktet for overførslen)

2013/C 260/10

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Mark Alemo-Herron, Sandra Tipping, Christopher Anderson, Stacey Aris, Audrey Beckford, Lee Bennett, Delroy Carby, Vishnu Chetty, Deborah Cimitan, Victoria Clifton, Claudette Cummings, David Curtis, Stephen Flin, Patience Ijelekhai, Rosemarie Lee, Roxanne Lee, Vivian Ling, Michelle Nicholas, Lansdail Nugent, Anne O'Connor, Shirley Page, Alan Peel, Mathew Pennington og Laura Steward

Sagsøgt: Parkwood Leisure Ltd

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) — fortolkning af artikel 3 i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s. 16) i lyset af Domstolens dom af 12. marts 2001 i sag C-499/04, Werhof — omfanget af erhververens forpligtelser med hensyn til opretholdelse af lønvilkår i henhold til en kollektiv overenskomst, som overdrageren og den ansatte var omfattet af på tidspunktet for overførslen

Konklusion

Artikel 3 i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat i tilfælde af en overførsel af virksomhed fastsætter, at dynamiske bestemmelser, der henviser til kollektive overenskomster, som er forhandlet og vedtaget efter tidspunktet for overførslen, kan håndhæves over for erhververen, når denne ikke har mulighed for at deltage i forhandlingerne af sådanne kollektive overenskomster, der indgås efter overførslen.

(1) EUT C 311 af 22.10.2011.
1)

Artikel 6, stk. 2, første afsnit, litra a), og artikel 13, punkt B, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 95/7/EF af 10. april 1995, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at tilrådighedsstillelse af en del af en fast ejendom, som tilhører en juridisk person, til privat brug for bestyreren af dette selskab, uden at denne som modydelse for brugen af denne ejendom pålægges en byrde i form af leje, der skal betales, betragtes som udlejning af en ejendom, som er fritaget i dette direktivs forstand, og den omstændighed, at en sådan tilrådighedsstillelse i henhold til national lovgivning vedrørende indkomstskat betragtes som en fordel in natura, der udspringer af udførelsen af de begunstigedes opgaver i henhold til vedtægterne eller deres ansættelseskontrakt, har ikke betydning i denne forbindelse.
1)

Den Franske Republik har, idet den ikke har gennemført Kommissionens beslutning 2009/726/EF af 24. september 2009, hvorved Frankrig tilpligtes at suspendere anvendelsen af sine foranstaltninger om forbud mod, at der føres mælk og mejeriprodukter til konsum ind på Frankrigs område fra bedrifter, hvor der er et bekræftet tilfælde af klassisk scrapie, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU og artikel 288 TEUF.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/7

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. juli 2013 — Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV og Schindler Deutschland Holding GmbH mod Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-501/11 P) (1)

(Appel - karteller - markedet for installation og vedligeholdelse af elevatorer og rulletrapper - et moderselskabs ansvar for sit datterselskabs overtrædelser af kartelreglerne - holdingselskab - virksomhedens interne efterlevelsesprogram (»Compliance-Programme«) - grundlæggende rettigheder - retsstatsprincipperne i forbindelse med fastsættelse af pålagte bøder - magtadskillelse, lighedsprincippet, princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft, princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning og princippet om culpaansvar - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 23, stk. 2 - gyldighed - lovligheden af Kommissionens retningslinjer af 1998)

2013/C 260/12

Processprog: tysk

Parter

Appellanter: Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV og Schindler Deutschland Holding GmbH (ved Rechtsanwälte R. Bechtold og W. Bosch og J. Schwarze, som befuldmægtiget)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved R. Sauer og C. Hödlmayr, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt A. Böhlke) og Rådet for Den Europæiske Union (ved F. Florindo Gijón og M. Simm, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 13. juli 2011 i sag T-138/07, Schindler Holding m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i en sag om annullation af Kommissionens beslutning K(2007) 512 endelig af 21. februar 2007 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 EF (sag COMP/E-1/38.823 — Elevatorer og rulletrapper) angående et kartel på markedet for installation og vedligeholdelse af elevatorer og rulletrapper i Belgien, Tyskland, Luxembourg og Nederlandene med henblik på manipulering af udbud, opdeling af markeder, prisfastsættelse, tildeling af projekter og af kontrakter herom og udveksling af oplysninger samt, subsidiært om nedsættelse af den bøde, appellanterne var blevet pålagt derved

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Schindler Holding Ltd, Schindler Management AG, Schindler SA, Schindler Sàrl, Schindler Liften BV og Schindler Deutschland Holding GmbH bærer deres egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

3) Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 347 af 26.11.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 26. september 2013 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-450/11) (1)

(Traktatbrud - beskatning - moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 306-310 - særordning for rejsebureauer - uoverensstemmelser mellem sprogversioner - national lovgivning hvorefter momssærordningen for rejsebureauer anvendes på transaktioner, der udføres af rejsebureauer for andre end rejsende - begrebet »kunde og rejsende«)

2013/C 344/17

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Afonso og L. Lozano Palacios, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes og R. Laires, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek og T. Müller samt J. Očková, som befuldmægtigede), Kongeriget Spanien (ved S. Centeno Huerta, som befuldmægtiget), Den Franske Republik (ved G. de Bergues og J.S. Pilczer, som befuldmægtigede), Republikken Polen (ved M. Szpunar og B. Majczyna, som befuldmægtigede) og Republikken Finland (ved J. Heliskoski, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 306-310 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem — national lovgivning, hvorefter momssærordningen for rejsebureauer anvendes på transaktioner, der udføres af rejsebureauer for andre end rejsende

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Portugisiske Republik afholdte omkostninger.

3) Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik, Republikken Polen og Republikken Finland bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 319 af 29.10.2011.
2)

Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters and Trappers Association, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Association, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC-Greenland), Johannes Egede og Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK) bærer hver deres egne omkostninger og betaler Europa-Parlamentets og Rådet for Den Europæiske Unions omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/9

Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. oktober 2013 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik

(Sag C-369/11) (1)

(Traktatbrud - transport - direktiv 2001/14/EF - artikel 4, stk. 1, og artikel 30, stk. 3 - tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet - fastsættelse af afgifter - infrastrukturafgifter - infrastrukturforvalterens uafhængighed)

2013/C 344/12

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Montaguti og H. Støvlbæk, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato S. Fiorentino)

Intervenient til støtte for den anden part i sagen: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 6, stk. 3, og bilag II i Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner (EFT L 237, s. 25), som ændret, samt artikel 4, stk. 1 og 2, artikel 14 stk. 2, og artikel 30, stk. 1 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (EFT L 75, s. 29)

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, og artikel 30, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/58/EF af 23. oktober 2007, idet den ikke har sikret infrastrukturforvalterens uafhængighed ved fastlæggelsen af afgifterne for adgang til infrastrukturen og tildelingen af jernbaneinfrastrukturkapacitet.

2) I øvrigt frifindes Den Italienske Republik.

3) Europa-Kommissionen, Den Italienske Republik og Den Tjekkiske Republik bærer deres egne omkostninger..

(1) EUT C 282 af 24.9.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/18

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 26. september 2013 — Alliance One International Inc. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-668/11 P) (1)

(Appel - konkurrence - karteller - det spanske marked for køb og første forarbejdning af råtobak - fastsættelse af priser og opdeling af markedet - tilsidesættelse af artikel 81 EF - spørgsmålet, om et moderselskab kan pålægges ansvaret for et datterselskabs ulovlige adfærd - afskrækkende virkning - ligebehandling - samarbejde - begrundelsespligt - formildende omstændigheder)

2013/C 344/29

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Alliance One International Inc. (ved abogados M Odriozola og A Vide)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre og J. Bourke, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 12. oktober 2011 i sag T-38/05, Agroexpansion mod Kommissionen, hvorved Retten delvist frifandt Kommissionen i et søgsmål med påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2004) 4030 endelig af 20. oktober 2004 om en procedure efter artikel 81, stk. 1, [EF] (sag COMP/C.38.238/B.2 — Råtobak — Spanien)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Alliance One International Inc. betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 89 af 24.3.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. oktober 2013 — Europa-Kommissionen mod Republikken Letland, Republikken Litauen, Den Slovakiske Republik og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

(Sag C-267/11 P) (1)

(Appel - integreret forebyggelse og reduktion af forurening - ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner - tildeling af kvoter til Republikken Letland - perioden 2008-2012)

2013/C 344/07

Processprog: lettisk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved I. Rubene og E. White, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Republikken Letland (ved I. Kalniņš, som befuldmægtiget), Republikken Litauen, Den Slovakiske Republik og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Intervenient til støtte for Republikken Letland: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek og D. Hadroušek, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 22. marts 2011 i sag T-369/07, Letland mod Kommissionen, hvorved Retten annullerede Kommissionens afgørelse K(2007) 3409 af 13. juli 2007 om ændring af den nationale plan for tildeling af kvoter for drivhusgasemissioner, som Letland har forelagt for perioden 2008-2012 i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EFT L 275, s. 32) — fejlagtig fortolkning af proceduren i direktivets artikel 9, stk. 3 — fejlagtig anvendelse af den frist på tre måneder, der var fastsat for de oprindelige afgørelser vedrørende de nye nationale planer for tildeling af kvoter for drivhusgasemissioner, på en kommissionsafgørelse om accept af de ændringer af planen, der blev forelagt som følge af Kommissionens afvisning af den oprindelige plan

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen, Republikken Letland og Den Tjekkiske Republik bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 226 af 30.7.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/9

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 19. september 2013 — Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou mod Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon og Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Symvoulio tis Epikrateias — Grækenland)

(Sag C-373/11) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - bedømmelse af gyldigheden - fælles landbrugspolitik - forordning (EF) nr. 1782/2003 - supplerende betaling til særlige typer landbrug og kvalitetsproduktion - skønsbeføjelse overladt til medlemsstaterne - forskelsbehandling - artikel 32 EF og 34 EF)

2013/C 344/13

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou

Sagsøgte: Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon og Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Symvoulio tis Epikrateias — fortolkning af Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EUT L 270, s. 1) — fortolkning af artikel 2 EF, 32 EF og 34 EF — ydelse af supplerende betaling til særlige typer landbrug — medlemsstaternes beføjelse til at fastsætte forskellige andele af de nationale lofter for ydelse af supplerende betaling — forskellig behandling af producenter af samme vare alt efter den enkelte medlemsstats brug af denne beføjelse

Konklusion

Gennemgangen af det præjudicielle spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 69 i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001.

(1) EUT C 269 af 10.9.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/13

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. september 2013 — Dansk Jurist- og Økonomforbund, som mandatar for Erik Toftgaard mod Indenrigs- og Sundhedsministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Højesteret — Danmark)

(Sag C-546/11) (1)

(Ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - forbud mod diskrimination på grund af alder - direktiv 2000/78/EF - artikel 6, stk. 1 og 2 - afslag på udbetaling af rådighedsløn til tjenestemænd, som er fyldt 65 år og er berettigede til alderdomspension)

2013/C 344/21

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Højesteret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dansk Jurist- og Økonomforbund, som mandatar for Erik Toftgaard

Sagsøgt: Indenrigs- og Sundhedsministeriet

Procesdeltagere: Centralorganisationernes Fællesudvalg (CFU), Kommunale Tjenestemænd og Overenskomstansatte (KTO), Personalestyrelsen, Kommunernes Landsforening (KL) og Danske Regioner

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Højesteret — fortolkning af artikel 6, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16) — fastsættelse af aldersgrænser for adgang eller ret til alderdoms- eller invaliditetsydelse under erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger — forskelsbehandling på grundlag af alder — national lovgivning, der i tilfælde af nedlæggelse af en arbejdstagers stilling fastsætter en godtgørelse, der svarer til hans løn, i tre år eller indtil han når pensionsalderen — udbetaling af alderspension og ikke hans tidligere løn til en arbejdstager, der er fyldt 65 år og hvis stilling er blevet nedlagt, uanset den pågældendes ret til at være erhvervsaktiv efter det fyldte 65. år

Konklusion

1) Artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at bestemmelsen kun finder anvendelse på de alderdoms- eller invaliditetsydelser, der er omfattet af en erhvervstilknyttet social sikringsordning.

2) Artikel 2 og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter en tjenestemand, der har nået den alder, hvor han kan modtage alderdomspension, alene af denne grund ikke har ret til den rådighedsløn, som er beregnet til de tjenestemænd, der afskediges som følge af nedlæggelsen af deres stillinger.

(1) EUT C 13 af 14.1.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/17

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. september 2013 — Martin y Paz Diffusion SA mod David Depuydt og Fabriek van Maroquinerie Gauquie NV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Belgien)

(Sag C-661/11) (1)

(Varemærker - direktiv 89/104/EØF - artikel 5 - samtykke fra indehaveren af et varemærke til tredjemands brug af et tegn, der er identisk med dette varemærke - samtykke afgivet i forbindelse med fælles brug - nævnte indehavers mulighed for at bringe den fælles brug til ophør og genoptage eneretten til sit varemærke)

2013/C 344/28

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Martin y Paz Diffusion SA

Sagsøgte: David Depuydt og Fabriek van Maroquinerie Gauquie NV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour de cassation — fortolkning af artikel 5, stk. 1, og artikel 8, stk. 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT L 40, s. 1) — indehaveren af et registreret varemærkes rettigheder, når denne i en længerevarende periode i fællesskab med en tredjemand har brugt varemærket i en form for sameje vedrørende en del af de omfattede varer og uigenkaldeligt har accepteret, at tredjemanden kan bruge nævnte varemærke — national regel, der forbyder varemærkeindehaveren ansvarspådragende udøvelse eller misbrug af sin ret — forbud mod at indehaveren bruger varemærket til skade for tredjemanden — sanktion

Konklusion

Artikel 5 i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, som ændret ved aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, er til hinder for, at en varemærkeindehaver, som i forbindelse med en fælles brug med en tredjemand har samtykket til denne tredjemands brug af tegn, der er identiske med varemærkeindehaverens varemærker, for visse varer, der henhører under de klasser, for hvilke varemærkerne er registreret, og som ikke længere samtykker i denne brug, er frataget enhver mulighed for at gøre den eneret, som er tildelt varemærkeindehaveren i henhold til nævnte varemærker, gældende over for nævnte tredjemand og muligheden for selv at udøve denne eneret for så vidt angår varer, der er af samme art som tredjemandens.

(1) EUT C 89 af 24.3.2012.