Sag C-662/17

E. G.

mod

Republika Slovenija

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vrhovno sodišče)

»Præjudiciel forelæggelse – det fælles europæiske asylsystem – direktiv 2013/32/EU – artikel 46, stk. 2 – klage over eller søgsmål anlagt til prøvelse af et afslag på tildeling af flygtningestatus, men indrømmelse af subsidiær beskyttelsesstatus – antagelse til realitetsbehandling – manglende tilstrækkelig interesse, når den indrømmede subsidiære beskyttelsesstatus giver samme rettigheder og fordele som dem, der er forbundet med flygtningestatus i henhold til EU-retten og til national ret – spørgsmålet, om ansøgerens individuelle situation er relevant for undersøgelsen af, om de nævnte rettigheder og fordele er identiske«

Sammendrag – Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 18. oktober 2018

Grænsekontrol, asyl og indvandring – asylpolitik – procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse – direktiv 2013/32 – ret til en effektiv domstolsprøvelse – klage over eller søgsmål anlagt til prøvelse af et afslag på tildeling af flygtningestatus men indrømmelse af subsidiær beskyttelsesstatus – medlemsstaternes mulighed for at afvise en sådan klage eller et sådant søgsmål fra realitetsbehandling – betingelser – identitet mellem de rettigheder og fordele, der indrømmes af disse to former for status – abstrakt bedømmelse – rækkevidde

(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32, art. 46, stk. 2, andet afsnit)

Artikel 46, stk. 2, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse skal fortolkes således, at den sekundære beskyttelsesstatus, der er indrømmet ved en medlemsstats lovgivning, såsom den i hovedsagen omhandlede lovgivning, ikke giver de »samme rettigheder og fordele som dem, der er forbundet med flygtningestatus i henhold til EU-retten og til national ret« som omhandlet i denne bestemmelse, således at en ret i denne medlemsstat ikke kan afvise en klage eller et søgsmål – indgivet eller anlagt til prøvelse af en afgørelse, hvorved en ansøgning om flygtningestatus afslås, men subsidiær beskyttelsesstatus indrømmes – med henvisning til, at ansøgeren ikke har tilstrækkelig interesse i at opretholde sagen, når det på grundlag af national ret, der finder anvendelse, fastslås, at de rettigheder og fordele, som disse to former for international beskyttelsesstatus indrømmer, faktisk ikke er identiske.

En sådan klage eller et sådant søgsmål kan ikke afvises, selv om det, henset til ansøgerens konkrete situation, fastslås, at tildelingen af flygtningestatus ikke ville give den pågældende flere rettigheder og fordele end tildelingen af subsidiær beskyttelsesstatus, når ansøgeren ikke eller endnu ikke har påberåbt sig rettigheder, som indrømmes på grundlag af flygtningestatus, men som ikke eller i mindre omfang indrømmes på grundlag af subsidiær beskyttelsesstatus.

Artikel 46, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2013/32 gør det muligt for en medlemsstat at fastsætte, at en klage eller et søgsmål vedrørende en afgørelse, hvorved en ansøgning om flygtningestatus afslås, men som indrømmer subsidiær beskyttelsesstatus, kan afvises fra realitetsbehandling på grund af manglende tilstrækkelig interesse, når den af denne medlemsstat tildelte sidstnævnte beskyttelsesstatus giver de »samme rettigheder og fordele« som dem, der er forbundet med flygtningestatus i henhold til EU-retten og til national ret. Den udelukkelse fra retten til retsmidler, der er fastsat i artikel 46, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2013/32, som udgør en undtagelse til retten til effektive retsmidler for en domstol eller et domstolslignende organ til prøvelse af ethvert afslag på en ansøgning om international beskyttelse, som kræves i henhold til dette direktivs artikel 46, samt en begrænsning af den grundlæggende rettighed til effektive retsmidler, der er fastsat i chartrets artikel 47, skal derfor fortolkes indskrænkende. Det følger heraf, at denne udelukkelse fra retten til effektive retsmidler skal fortolkes således, at den kun kan finde anvendelse, hvis de rettigheder og fordele, der er forbundet med den af den omhandlede medlemsstat indrømmede subsidiære beskyttelsesstatus, rent faktisk er identiske med de rettigheder og fordele, der er forbundet med flygtningestatus i henhold til EU-retten og national ret, der finder anvendelse.

Hvad angår opholdsretten skal det fastslås, at den subsidiære beskyttelsesstatus, som fastsat i slovensk lovgivning, ikke giver de samme rettigheder og fordele som dem, der er knyttet til status som flygtning i henhold til EU-retten og national ret, eftersom varigheden af den opholdstilladelse, der er knyttet til subsidiær beskyttelsesstatus, således som det fremgår af den forelæggende rets betragtninger, og som nævnt i nærværende doms præmis 33, ikke svarer til varigheden af den opholdstilladelse, som personer med flygtningestatus tildeles.

Som den nederlandske regering og Kommissionen har anført, knytter de slovenske regler vedrørende tildeling, ophør, tilbagekaldelse eller forlængelse af de respektive former for international beskyttelsesstatus, som den forelæggende ret har henvist til i det første spørgsmål, sig imidlertid ikke til indholdet af de rettigheder, der er forbundet med disse former for status, men til fastlæggelsen af den omhandlede status. Disse regler er foreskrevet på en bindende og tydelig måde for de to former for international beskyttelse, der er omhandlet i kapitel III-VI i direktiv 2011/95. De nævnte regler kan derfor, i modsætning til reglerne om indholdet af de rettigheder, som er forbundet med den nævnte status, ikke tages i betragtning som »rettigheder og fordele« som omhandlet i artikel 46, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2013/32.

Endelig ønsker den forelæggende ret oplyst, om der i forbindelse med vurderingen af betingelsen i artikel 46, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2013/32 vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt de rettigheder og fordele, der er forbundet med de to omhandlede former for international beskyttelse, er identiske, skal tages hensyn til ansøgerens individuelle situation, således at en tilstrækkelig interesse i at klage over eller iværksætte søgsmål til prøvelse af en afgørelse om afslag på flygtningestatus, selv i tilfælde af, at rettighederne og fordelene ikke er identiske, under alle omstændigheder ikke kan anses for at foreligge, hvilket vil betyde, at klagen eller søgsmålet vil blive afvist, hvis tildelingen af denne status, henset til ansøgerens konkrete situation, ikke giver denne flere rettigheder og fordele end tildelingen af subsidiær beskyttelsesstatus. Spørgsmålet om, hvorvidt betingelsen i artikel 46, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2013/32, hvorefter de rettigheder, som er knyttet til de omhandlede former for international beskyttelsesstatus, faktisk er identiske, skal vurderes på grundlag af en samlet gennemgang af den omhandlede nationale lovgivning, og ikke henset til den omhandlede ansøgers konkrete situation.

(jf. præmis 43, 49, 50, 54, 57-59, 62, 63og 70 samt domskonkl.)