Sag C-36/04

Kongeriget Spanien

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Forordning (EF) nr. 1954/2003 – artikel 3, 4 og 6 – forvaltning af fiskeriindsatsen – fiskerizoner og fiskeressourcer i EF – akt vedrørende vilkårene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne – uadskillelighed – afvisning«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat P. Léger fremsat den 19. januar 2006

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 30. marts 2006

Sammendrag af dom

Annullationssøgsmål – genstand – delvis annullation

(Art. 230 EF; Rådets forordning nr. 1954/2003, art. 3, 4 og 6)

En fællesskabsretsakt kan kun annulleres delvis, hvis de elementer, der kræves annulleret, kan udskilles fra den øvrige retsakt. Dette krav om, at elementerne skal kunne udskilles, er ikke opfyldt, når en delvis annullation af en akt bevirker, at aktens materielle indhold ændres. Spørgsmålet om, hvorvidt en delvis annullation ændrer indholdet af den anfægtede retsakt, udgør et objektivt og ikke et subjektivt kriterium, der har sammenhæng med den politiske vilje hos den myndighed, som har vedtaget den omstridte retsakt.

Følgelig må et søgsmål anlagt af en medlemsstat med påstand om annullation af artikel 3, 4 og 6 i kapitel II i Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF afvises.

Disse bestemmelser, som udgør selve kernen i den nævnte forordning, fastsætter nemlig fiskeriindsatsforvaltningens afgørende elementer, mens de øvrige bestemmelser i samme kapitel II er af teknisk karakter, idet deres anvendelse er knyttet til de nævnte artikler, som påstås annulleret. Kapitel III indfører en kontrolordning vedrørende overholdelsen af fiskeriindsatsen og har derfor kun mening, hvis de anfægtede bestemmelser allerede findes.

(jf. præmis 12-14, 16, 19 og 21)

DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling)

30. marts 2006 ( )

»Forordning (EF) nr. 1954/2003 – artikel 3, 4 og 6 – forvaltning af fiskeriindsatsen – fiskerizoner og fiskeressourcer i EF – akt vedrørende vilkårene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne – uadskillelighed – afvisning«

I sag C-36/04,

angående et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF, anlagt den 29. januar 2004,

Kongeriget Spanien ved N. Díaz Abad, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøger,

mod

Rådet for Den Europæiske Union ved J. Monteiro og F. Florindo Gijón, som befuldmægtigede,

sagsøgt,

støttet af:

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved T. van Rijn og S. Pardo Quintillán, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

intervenient,

har

DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne J. Makarczyk, R. Silva de Lapuerta, P. Kūris (refererende dommer) og G. Arestis,

generaladvokat: P. Léger

justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Ferreira,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 29. september 2005,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 19. januar 2006,

afsagt følgende

Dom

1 Ved sin stævning har Kongeriget Spanien anlagt sag med påstand om annullation af artikel 3, 4 og 6 i Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 af 4. november 2003 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 685/95 og (EF) nr. 2027/95 (EUT L 289, s. 1, herefter »den anfægtede forordning«).

Retsforskrifter

2 Den anfægtede forordnings artikel 3 bestemmer:

»1. Undtagen for det område, der er defineret i artikel 6, stk. 1, skal medlemsstaterne:

a) vurdere fiskeriindsatsen for fartøjer med en længde overalt på 15 m eller mere som et årligt gennemsnit for perioden 1998-2002 i hvert af de ICES-områder og CECAF-afsnit, hvortil der er henvist i artikel 1 for demersale fiskerier, bortset fra demersale fiskerier, der er omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 2347/2002 af 16. december 2002 om særlige adgangskrav og dertil knyttede betingelser for fiskeri efter dybhavsbestande, og fiskeri af kammusling, taskekrabbe og edderkopkrabbe, som fastlagt i bilaget til nærværende forordning. Til beregning af fiskeriindsatsen måles et fartøjs fiskerikapacitet ved effekten i kilowatt (kW)

b) tildele fiskeriindsatsen, vurderet efter litra a), i de enkelte ICES-områder eller CECAF-afsnit for hver af de fiskeriaktiviteter, der er nævnt i litra a)

[…]«

3 Forordningens artikel 4 fastsætter:

»1. Fiskeriindsatsen for fiskerfartøjer med en længde overalt på 15 m eller mindre skal vurderes globalt for hvert enkelt fiskeri og for hvert område eller afsnit, som der er henvist til i artikel 3, stk. 1, i perioden 1998-2002.

2. Fiskeriindsatsen for fiskerfartøjer med en længde overalt på 10 m eller mindre skal vurderes globalt for hvert fiskeri og for hvert område eller afsnit, som der er henvist til i artikel 6, stk. 1, i perioden 1998-2002.

3. Medlemsstaterne sikrer, at disse fartøjers fiskeriindsats begrænses til den fiskeriindsats, som vurderes i henhold til stk. 1 og stk. 2.«

4 Den nævnte forordnings artikel 6 fastsætter en særlig ordning for fiskeriindsatsen i et biologisk følsomt område, som er afgrænset ud for Irlands kyster, i hvilket »medlemsstaterne [vurderer] fiskeriindsatsen for fartøjer med en længde overalt på 10 m eller mere som et årligt gennemsnit for perioden 1998-2002 af fiskeri efter demersale arter, bortset fra dem, der er omfattet af forordning (EF) nr. 2347/2002, og fiskeri efter kammusling, taskekrabbe og edderkopkrabbe og tildeler den således vurderede fiskeriindsats for hvert af disse fiskerier«.

Parternes påstande

5 Kongeriget Spanien har nedlagt følgende påstande:

– Den anfægtede forordnings artikel 3, 4 og 6 (herefter »de anfægtede bestemmelser«) annulleres.

– Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

6 Rådet har nedlagt følgende påstande:

– Frifindelse.

– Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

7 Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 19. maj 2004 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber fået tilladelse til at intervenere til støtte for Rådets påstande. Kommissionen har nedlagt påstand om, at Domstolen frifinder Rådet og tilpligter Kongeriget Spanien at betale sagens omkostninger. Den har tillige nedlagt påstand om, at de anfægtede bestemmelsers tidsmæssige virkninger opretholdes i medfør af artikel 231, stk. 2, EF, dersom der gives sagsøgeren medhold i sagen.

Om søgsmålet

8 Kongeriget Spanien har i det væsentlige fremført to anbringender til støtte for sit søgsmål. Det første angår tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling. Den nævnte medlemsstat har gjort gældende, at Rådet ikke – da det fastsatte referenceperioden for beregning af fiskeriindsatsen og iværksatte en særlig indsatsforvaltningsordning i et område beliggende sydvest for Irland – har taget hensyn til den spanske flådes særlige situation, der følger af reglerne i tiltrædelsestraktaten. Det andet anbringende angår den magtfordrejning, som Rådet ifølge sagsøgeren skulle have begået, da det fastlagde den anfægtede forordnings artikel 6, for så vidt som det egentlige formål med afgrænsningen af det biologisk følsomme område ikke er bevaring af kulmuleungfisk, men derimod forlængelsen af de begrænsninger, som den spanske flåde allerede er undergivet.

9 Domstolen har anmodet parterne om at afgive indlæg om spørgsmålet, hvorvidt sagen bør afvises under hensyn til den retspraksis, hvorefter en fællesskabsretsakt kun kan annulleres delvis, såfremt de elementer, der kræves annulleret, kan udskilles fra den øvrige retsakt (jf. bl.a. dom af 10.12.2002, sag C-29/99, Kommissionen mod Rådet, Sml. I, s. 11221, præmis 45 og 46, af 21.1.2003, sag C-378/00, Kommissionen mod Parlamentet og Rådet, Sml. I, s. 937, præmis 30, af 30.9.2003, sag C-239/01, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 10333, præmis 33, og af 24.5.2005, sag C-244/03, Frankrig mod Parlamentet og Rådet, Sml. I, s. 4021, præmis 12).

10 Under retsmødet har Rådet gjort gældende, at selv om det er muligt at udskille de anfægtede bestemmelser fra hinanden, er dette ikke muligt hvad angår disse og de øvrige bestemmelser i den anfægtede forordning, og følgelig ville de sidstnævnte ikke længere give mening i tilfælde af, at de anfægtede bestemmelser blev annulleret. Virkningerne af en sådan annullation ville være særligt problematiske hvad angår den nævnte forordnings artikel 15, der vedrører ophævelsen af Rådets forordning (EF) nr. 685/95 af 27. marts 1995 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet (EFT L 71, s. 5) og af Rådets forordning (EF) nr. 2027/95 af 15. juni 1995 om indførelse af en forvaltningsordning for fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet (EFT L 199, s. 1). Som følge heraf har Rådet udtrykt tvivl om, hvorvidt sagen kan antages til realitetsbehandling.

11 Kommissionen har tilsluttet sig Rådets argumentation, idet den har anført, at de anfægtede bestemmelser udgør kernen i den nye indsatsforvaltningsordning, og at i tilfælde af, at disse bestemmelser bliver annulleret, vil ingen forvaltningsordning for den nævnte indsats herefter finde anvendelse i de vestlige farvande.

12 Således som det er bemærket i denne doms præmis 9, følger det af fast retspraksis, at en fællesskabsretsakt kun kan annulleres delvis, hvis de elementer, der kræves annulleret, kan udskilles fra den øvrige retsakt.

13 Domstolen har gentagne gange fastslået, at dette krav om, at elementerne skal kunne udskilles, ikke er opfyldt, når en delvis annullation af en akt bevirker, at aktens materielle indhold ændres (dom af 31.3.1998, forenede sager C-68/94 og C-30/95, Frankrig m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1375, præmis 257, dommen i sagen Kommissionen mod Rådet, præmis 46, dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, præmis 34, og dommen i sagen Frankrig mod Parlamentet og Rådet, præmis 13).

14 Endvidere har Domstolen tillige fastslået, at spørgsmålet om, hvorvidt en delvis annullation ændrer indholdet af den anfægtede retsakt, udgør et objektivt og ikke et subjektivt kriterium, der har sammenhæng med den politiske vilje hos den myndighed, som har vedtaget den omstridte retsakt (dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, præmis 37).

15 I den foreliggende sag skal det efterprøves, om annullation af de anfægtede bestemmelser, hvis den anfægtede forordnings øvrige bestemmelser vedbliver at bestå, objektivt ville ændre selve det materielle indhold af forordningen.

16 De anfægtede bestemmelser udgør imidlertid selve kernen i den nævnte forordning.

17 Ifølge fjerde betragtning har den anfægtede forordning således til formål at etablere en ny forvaltningsordning for fiskeriindsatsen i de afgrænsede områder med henblik på at sikre, at »den nuværende samlede fiskeriindsats ikke øges«.

18 Endvidere er de anfægtede bestemmelser indeholdt i den anfægtede forordnings kapitel II om systemet til forvaltning af fiskeriindsatsen. Således definerer denne forordnings artikel 3 foranstaltninger vedrørende fangst af demersale arter og visse bløddyr og krebsdyr, forordningens artikel 4 fastsætter den fiskeriindsats, der gælder for fiskerfartøjer med en længde på 15 m eller mindre, og samme forordnings artikel 6 fastsætter vilkårene for indsatsforvaltningen i biologisk følsomme områder.

19 De anfægtede bestemmelser fastsætter følgelig fiskeriindsatsforvaltningens afgørende elementer, mens de øvrige bestemmelser i den anfægtede forordnings kapitel II er af teknisk karakter, idet deres anvendelse er knyttet til denne forordnings artikel 3, 4 og 6. Den nævnte forordnings kapitel III indfører en kontrolordning vedrørende overholdelsen af fiskeriindsatsen og har derfor kun mening, hvis de anfægtede bestemmelser allerede findes.

20 Endelig ophæver den anfægtede forordnings artikel 15 forordning nr. 685/95 og forordning nr. 2027/95 senest den 1. august 2004. Disse to forordninger definerede og iværksatte ordningen vedrørende forvaltningen af fiskeriindsatsen angående visse fællesskabsfiskeriområder og -fiskeressourcer. En annullation af de anfægtede bestemmelser ville medføre, at der opstod et retligt tomrum, idet konsekvensen af en sådan annullation ville være, at ingen lovgivning om forvaltning af fiskeriindsatsen herefter ville være i kraft.

21 Det følger i det hele af det anførte, at de anfægtede bestemmelser ikke kan udskilles fra resten af den anfægtede forordning. Heraf følger, at den af Kongeriget Spanien nedlagte påstand om delvis annullation af den nævnte forordning må afvises, og Rådet derfor bør frifindes.

Sagens omkostninger

22 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Rådet har nedlagt påstand om, at Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Kongeriget Spanien har tabt sagen, bør det pålægges Kongeriget Spanien at betale sagens omkostninger. I medfør af artikel 69, stk. 4, bærer Kommissionen sine egne omkostninger.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Anden Afdeling):

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.

3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger.

Underskrifter