Sag C-515/11

Deutsche Umwelthilfe eV

mod

Bundesrepublik Deutschland

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Berlin)

»Offentlig adgang til miljøoplysninger — direktiv 2003/4/EF — medlemsstaters kompetence til at udelukke de organer, der udøver lovgivende myndighed, fra det i dette direktiv fastsatte begreb »offentlige myndigheder« — grænser«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. juli 2013

Miljø – fri adgang til oplysninger – direktiv 2003/4 – undtagelser – medlemsstaternes mulighed for ikke at anse organer eller institutioner, når de udøver lovgivende myndighed, for offentlige myndigheder – anvendelighed på ministerier, der udarbejder og vedtager trinlavere retsregler end en lov – ikke omfattet

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4,art. 2, nr. 2), andet afsnit]

Artikel 2, nr. 2), andet afsnit, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313 skal fortolkes således, at medlemsstaternes mulighed i medfør af denne bestemmelse for ikke at anse organer eller institutioner, når de udøver lovgivende myndighed, for offentlige myndigheder, der er forpligtet til at give adgang til de miljøoplysninger, som er i deres besiddelse, ikke kan vedrøre ministerier, når de udarbejder og vedtager trinlavere retsregler end en lov.

I denne henseende kan denne bestemmelse ikke fortolkes således, at den har virkninger ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre beskyttelsen af de interesser, den har til formål at garantere, og rækkevidden af de undtagelser, den foreskriver, skal bestemmes under hensyntagen til direktivets formål. Det er således lovgivningsprocedurens særegenhed og karakteristiske træk, der begrunder særordningen for retsakter, der er vedtaget under udøvelse af lovgivende myndighed, i forhold til retten til oplysninger således som fastsat både i Århuskonventionen og i direktiv 2003/4. Det følger heraf, at karakteren af den pågældende retsakt og navnlig den omstændighed, at der er tale om en almengyldig retsakt, ikke i sig selv kan fritage det organ, der har vedtaget den, for den forpligtelse til at videregive oplysninger, der følger af dette direktiv.

Endelig skal det i mangel af en præcisering i EU-retten med hensyn til, hvad der anses for at henhøre under en lov eller en retsregel af tilsvarende rang med henblik på anvendelsen af artikel 2, nr. 2), andet afsnit, første punktum, i direktiv 2003/4, ligeledes tilføjes, at denne vurdering afhænger af medlemsstaternes ret, forudsat at den ikke griber ind i dette direktivs effektive virkning.

(jf. præmis 22, 29, 30-35 og 36 samt domskonkl.)

Sag C-515/11

Deutsche Umwelthilfe eV

mod

Bundesrepublik Deutschland

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Berlin)

»Offentlig adgang til miljøoplysninger — direktiv 2003/4/EF — medlemsstaters kompetence til at udelukke de organer, der udøver lovgivende myndighed, fra det i dette direktiv fastsatte begreb »offentlige myndigheder« — grænser«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. juli 2013

Miljø — fri adgang til oplysninger — direktiv 2003/4 — undtagelser — medlemsstaternes mulighed for ikke at anse organer eller institutioner, når de udøver lovgivende myndighed, for offentlige myndigheder — anvendelighed på ministerier, der udarbejder og vedtager trinlavere retsregler end en lov — ikke omfattet

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4,art. 2, nr. 2), andet afsnit]

Artikel 2, nr. 2), andet afsnit, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313 skal fortolkes således, at medlemsstaternes mulighed i medfør af denne bestemmelse for ikke at anse organer eller institutioner, når de udøver lovgivende myndighed, for offentlige myndigheder, der er forpligtet til at give adgang til de miljøoplysninger, som er i deres besiddelse, ikke kan vedrøre ministerier, når de udarbejder og vedtager trinlavere retsregler end en lov.

I denne henseende kan denne bestemmelse ikke fortolkes således, at den har virkninger ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre beskyttelsen af de interesser, den har til formål at garantere, og rækkevidden af de undtagelser, den foreskriver, skal bestemmes under hensyntagen til direktivets formål. Det er således lovgivningsprocedurens særegenhed og karakteristiske træk, der begrunder særordningen for retsakter, der er vedtaget under udøvelse af lovgivende myndighed, i forhold til retten til oplysninger således som fastsat både i Århuskonventionen og i direktiv 2003/4. Det følger heraf, at karakteren af den pågældende retsakt og navnlig den omstændighed, at der er tale om en almengyldig retsakt, ikke i sig selv kan fritage det organ, der har vedtaget den, for den forpligtelse til at videregive oplysninger, der følger af dette direktiv.

Endelig skal det i mangel af en præcisering i EU-retten med hensyn til, hvad der anses for at henhøre under en lov eller en retsregel af tilsvarende rang med henblik på anvendelsen af artikel 2, nr. 2), andet afsnit, første punktum, i direktiv 2003/4, ligeledes tilføjes, at denne vurdering afhænger af medlemsstaternes ret, forudsat at den ikke griber ind i dette direktivs effektive virkning.

(jf. præmis 22, 29, 30-35 og 36 samt domskonkl.)