DOMSTOLENS DOM AF 2. AUGUST 1993. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - DIREKTIV 75/439/EOEF OM BORTSKAFFELSE AF OLIEAFFALD - TRAKTATBRUD - DOM AFSAGT AF DOMSTOLEN IKKE OPFYLDT. - SAG C-366/89.



Samling af Afgørelser 1993 side I-04201



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Institutionernes retsakter ° direktiver ° medlemsstaternes gennemfoerelse ° praksis i overensstemmelse med direktivets formaal ikke tilstraekkelig ° klar og praecis gennemfoerelse noedvendig

(EOEF-traktaten, art. 189, stk. 3)

Sammendrag

Ved gennemfoerelsen af et direktiv i en medlemsstats nationale ret kan den omstaendighed, at der foreligger en praksis, der er i overensstemmelse med direktivets beskyttelsesformaal, ikke fritage medlemsstaten fra at gennemfoere direktivet ved hjaelp af bestemmelser, der kan skabe en situation, der er tilstraekkelig praecis, klar og gennemsigtig til, at borgerne kan faa kendskab til deres rettigheder og forpligtelser. For at sikre, at direktiver anvendes fuldt ud, ikke alene faktisk, men ogsaa retligt, skal medlemsstaterne soerge for, at der foreligger en praecis retlig ramme paa det paagaeldende omraade. Det kan saaledes ikke antages, at en direktivbestemmelse, der paalaegger de nationale myndigheder en bestemt adfaerd, er blevet korrekt gennemfoert, saafremt den paagaeldende medlemsstat ikke har truffet nogen saerlig foranstaltning for at gennemfoere den og blot har anfoert, at denne adfaerd generelt foelger af reglerne om god forvaltning, som dens myndigheder skal overholde.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 4. december 1989 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik for det foerste har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 171, idet den uanset Domstolens dom af 17. december 1981 (forenede sager 30/81-34/81, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 3379) stadig ikke har vedtaget alle de noedvendige bestemmelser for at efterkomme Raadets direktiv 75/439/EOEF af 16. juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald (EFT L 194, s. 23, herefter benaevnt "direktivet"), saerlig artikel 4, 6, 12 og 15, og for det andet har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 34, idet den ved sin ordning for indsamling af olieaffald har udelukket udfoersel heraf til andre medlemsstater.

2 Direktivet har bl.a. til formaal at beskytte miljoeet mod skadelige virkninger af udtoemning, opbevaring og behandling af olieaffald.

3 Med henblik paa gennemfoerelse af dette maal er det i direktivets artikel 3 fastsat, at bortskaffelse af olieaffald skal ske ved genanvendelse, dvs. regenerering og/eller forbraending med andre formaal end tilintetgoerelse.

4 I direktivets artikel 4 bestemmes:

"Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at forbyde:

1. enhver udtoemning af olieaffald i fersk overfladevand, grundvand, kystnaere vandomraader og roerledninger

2. enhver opbevaring og/eller udtoemning af olieaffald, der medfoerer skadelige virkninger for jordbunden og ukontrolleret udtoemning af reststoffer fra forarbejdning af olieaffald

3. enhver behandling af olieaffald, der fremkalder luftforurening, som overstiger det ved gaeldende bestemmelser fastsatte niveau."

5 Direktivets artikel 6, stk. 1, indeholder foelgende bestemmelse:

"... alle virksomheder, som bortskaffer olieaffald, [boer] opnaa tilladelse."

6 Direktivets artikel 6, stk. 2, lyder saaledes:

"Denne gives af den kompetente myndighed, om fornoedent efter at der er foretaget en undersoegelse af anlaeggene; myndigheden skal fastsaette de betingelser, som de tekniske forhold kraever."

7 I direktivets artikel 12 bestemmes:

"De i artikel 6 omhandlede virksomheder kontrolleres med mellemrum af den kompetente myndighed, isaer for saa vidt angaar overholdelse af betingelserne for tilladelsen."

8 Endelig skal hver medlemsstat i henhold til direktivets artikel 15 "med mellemrum [meddele] Kommissionen sin tekniske viden og erfaringer og resultater fra anvendelse af de i henhold til dette direktiv trufne bestemmelser".

9 I ovennaevnte dom Kommissionen mod Italien fastslog Domstolen, at Den Italienske Republik ved ikke inden for de fastsatte frister at vedtage de noedvendige bestemmelser for at efterkomme bl.a. direktivet havde undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler den i henhold til traktaten.

10 Efter denne dom har Den Italienske Republik vedtaget dekret nr. 691 af 23. august 1982 (GURI nr. 270 af 30.9.1982, s. 7081, herefter benaevnt "dekret nr. 691") og underrettet Kommissionen herom.

11 Da Kommissionen ikke finder, at det paagaeldende dekret opfylder Domstolens dom, har den indledt den i traktatens artikel 169 fastsatte procedure over for Den Italienske Republik.

12 Efter indleveringen af staevningen har Den Italienske Republik ved dekret nr. 95 udstedt af praesidenten for Den Italienske Republik af 27. januar 1992 (GURI nr. 38 af 15.2.1992, s. 5) vedtaget de foranstaltninger, der er noedvendige for at gennemfoere direktivets artikel 4 og undgaa tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 34. Herefter har Kommissionen i retsmoedet frafaldet dette klagepunkt og alene opretholdt de klagepunkter, der vedroerer direktivets artikel 6, 12 og 15.

13 Vedroerende de omtvistede nationale bestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Direktivets artikel 6

14 Kommissionen har over for Den Italienske Republik paatalt, at den har undladt at gennemfoere direktivets artikel 6. Hverken i forbindelse med den i artikel 3, tredje afsnit, i dekret nr. 691 fastsatte tilladelse til virksomheder, som bortskaffer olieaffald gennem ikke-industriel forbraending, eller i forbindelse med den i artikel 4, 5 og 6 i dekret nr. 1741 af 2. november 1933 om reglerne for indfoersel, forarbejdning, opbevaring og distribution af mineralsk olie og braendstoffer (GURI nr. 301 af 30.12.1933, s. 5995, herefter benaevnt "dekret nr. 1741") omhandlede tilladelse til virksomheder, som bortskaffer olieaffald ved regenerering, paahviler der nemlig den kompetente myndighed nogen forpligtelse til inden udstedelsen af tilladelserne at undersoege anlaeggene eller fastsaette de betingelser, som de tekniske forhold kraever, som paabudt i direktivets artikel 6, stk. 2.

15 Den Italienske Republik har heroverfor anfoert, at saadanne forpligtelser allerede foelger af anvendelsen af de regler om god forvaltning, som en administration altid skal overholde, selv naar der ikke foreligger en udtrykkelig lovbestemmelse, i det omfang de med rimelighed kan kraeves overholdt for at opfylde formaalet med tilladelserne.

16 Det skal i denne forbindelse for det foerste bemaerkes, at miljoebeskyttelsen ifoelge direktivets betragtninger skal sikres gennem et effektivt og sammenhaengende system for meddelelse af tilladelser for virksomheder, som bortskaffer olieaffald, og passende kontrolprocedurer.

17 Derefter skal det fremhaeves, at en medlemsstat ikke fritages fra at gennemfoere dette direktiv i sin nationale ret ved hjaelp af bestemmelser, der kan skabe en situation, der er tilstraekkelig praecis, klar og gennemsigtig til, at borgerne kan faa kendskab til deres rettigheder og forpligtelser, blot fordi den har en praksis, der er i overensstemmelse med et direktivs beskyttelsesformaal. For at sikre, at direktiver anvendes fuldt ud, ikke alene faktisk, men ogsaa retligt, skal medlemsstaterne soerge for, at der foreligger en praecis retlig ramme paa det paagaeldende omraade (se bl.a. dom af 15.3.1990, sag C-339/87, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 851).

18 En direktivbestemmelse, der paalaegger de nationale myndigheder en bestemt adfaerd, kan ikke anses for korrekt gennemfoert, saafremt den paagaeldende medlemsstat ikke har truffet nogen saerlig foranstaltning for at gennemfoere den og blot har anfoert, at denne adfaerd generelt foelger af reglerne om god forvaltning, som dens myndigheder skal overholde.

19 Under disse omstaendigheder maa det fastslaas, at direktivets artikel 6 ikke er gennemfoert korrekt i den italienske retsorden.

Direktivets artikel 12

20 Kommissionen har kritiseret Den Italienske Republik for, at den ikke har truffet passende foranstaltninger til at sikre, at virksomheder, som bortskaffer olieaffald, kontrolleres med mellemrum, som fastsat i direktivets artikel 12.

21 Kommissionen har gjort gaeldende, at da dekret nr. 691 og nr. 1741 ikke paalaegger den kompetente myndighed nogen forpligtelse for saa vidt angaar de i direktivets artikel 6, stk. 2, fastsatte betingelser for at opnaa tilladelse, kan den italienske ordning ikke foreskrive og administrationen ikke gennemfoere den regelmaessige kontrol af disse virksomheder, navnlig hvad angaar overholdelsen af de naevnte betingelser.

22 Den italienske regering finder, at dette klagepunkt boer forkastes paa grund af dets generelle karakter, og fordi der ikke foreligger noget bevis overhovedet.

23 Dette argument kan ikke tiltraedes.

24 Direktivets artikel 12 vedroerer nemlig kontrollen med virksomheder, der har opnaaet tilladelse i henhold til artikel 6. Da tilladelsen til at bortskaffe olieaffald ved regenerering og ikke-industriel forbraending, som det er naevnt ovenfor, ikke ved italiensk lovgivning goeres betinget af opfyldelsen af de i artikel 6 fastsatte betingelser, kan de paagaeldende virksomheder ikke vaere genstand for den i artikel 12 foreskrevne kontrol.

25 Det maa saaledes fastslaas, at Den Italienske Republik ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 12.

Direktivets artikel 15

26 Kommissionen har som klagepunkt mod Den Italienske Republik anfoert, at den ikke med mellemrum har meddelt Kommissionen sin tekniske viden og erfaringer og resultater fra anvendelse af de i henhold til direktivet trufne bestemmelser, selv om det i artikel 4 i dekret nr. 691 omhandlede lovpligtige konsortium for indsamling af olieaffald har eksisteret siden 1983 og vaeret i drift siden 1985.

27 Den Italienske Republik har ikke bestridt, at direktivets artikel 15 ikke er gennemfoert i italiensk ret, men har anfoert, at den ikke raader over endelige oplysninger, der kan meddeles Kommissionen.

28 Det maa derfor fastslaas, at Kommissionen ligeledes maa gives medhold, for saa vidt soegsmaalet vedroerer direktivets artikel 15.

29 Det maa efter det ovenfor anfoerte fastslaas, at Den Italienske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 171, idet den uanset Domstolens ovennaevnte dom af 17. december 1981 stadig ikke har vedtaget alle de noedvendige bestemmelser for at efterkomme direktiv 75/439, saerlig artikel 6, 12 og 15.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

30 I medfoer af procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da Den Italienske Republik i det vaesentlige har tabt sagen, boer den doemmes til at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Den Italienske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 171, idet den uanset Domstolens dom af 17. december 1981 (forenede sager 30/81-34/81, Kommissionen mod Italien) stadig ikke har vedtaget alle de noedvendige bestemmelser for at efterkomme Raadets direktiv 75/439/EOEF af 16. juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald, saerlig artikel 6, 12 og 15.

2) Den Italienske Republik doemmes til at betale sagens omkostninger.