Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser – fumus boni juris – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – kumulativ karakter – afvejning af samtlige interesser i sagen – skønsbeføjelse for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler

(Art. 256, stk. 1, TEUF, 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 3)

2. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – betingelser – fumus boni juris – søgsmål til prøvelse af en afgørelse fra Kommissionen om meddelelse af aktindsigt til tredjemand i dokumenter, der hidrører fra en medlemsstat, som er i mod en sådan udlevering – prima facie-prøvelse af, hvorvidt de anbringender, der er påberåbt i hovedsagen, er velbegrundede – domstolsprøvelse – rækkevidde

(Art. 256, stk. 1, TEUF og 278 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 3; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 4, stk. 1-3 og 5)

3. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – betingelser – fumus boni juris – umiddelbar undersøgelse af anbringender fremført til støtte for søgsmålet i hovedsagen – et søgsmål indgivet af en medlemsstat til prøvelse af en afgørelse fra Kommissionen om meddelelse af aktindsigt til tredjemand i dokumenter, uanset at denne medlemsstat er imod – bedømmelse af denne modstand – væsentlig juridisk uenighed som følge af en indskrænkende fortolkning foretaget af Domstolen efter en udvidende fortolkning foretaget af Retten – fumus boni juris foreligger

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 4, stk. 1-3)

4. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – betingelser – afvejning af samtlige interesser i sagen – begreb – formålet med en sag om foreløbige forholdsregler – fuld virkning af den fremtidige endelige afgørelse

(Art. 256, stk. 1, TEUF og 278 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 3)

5. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – skadens uoprettelige karakter – begreb – skade, der lides af en medlemsstat som følge af offentliggørelse af fortrolige oplysninger og som ikke kan være genstand for økonomisk erstatning – omfattet

(Art. 256, stk. 1, TEUF, 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 3)

Sammendrag

1. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 15 og 16)

2. I sager om foreløbige forholdsregler vedrørende en begæring om udsættelse af gennemførelse af en afgørelse fra Kommissionen om at meddele tredjemand aktindsigt i dokumenter, der hidrører fra en medlemsstat, stiller artikel 4, stk. 5, i forordning nr. 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter medlemsstaterne i en anden situation end andre dokumentindehavere, idet den bestemmer, at enhver medlemsstat i modsætning til andre dokumentindehavere kan anmode en institution om ikke at give aktindsigt i et dokument, der hidrører fra denne medlemsstat, uden medlemsstatens forudgående samtykke. For så vidt angår omfanget og intensitet af den kontrol, som institutionen udøver i relation til de grunde, som en medlemsstat fremfører til støtte for, at der ikke skal gives aktindsigt, skal den berørte institution undersøge, om denne medlemsstat har baseret sin indsigelse på de materielle undtagelser, der er fastsat i artikel 4, stk. 1-3, i forordning nr. 1049/2001, og om den har givet en behørig begrundelse for sit standpunkt i den henseende.

Dommeren i sagen om foreløbige forholdsregler skal foretage en prima facie-kontrol af den afgørelse, hvorved Kommissionen har meddelt tredjemand aktindsigt i dokumenter, der hidrører fra en medlemsstat, som er i mod en sådan udlevering, hvori Kommissionen også har foretaget en prima facie-prøvelse af berettigelsen af denne medlemsstats begrundelse, idet bedømmelsen af denne problemstilling indebærer en vis dobbelt begrænset kontrol. Det følger heraf, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger fumus boni juris, kun kan udelukkes, såfremt de undtagelser, som denne medlemsstat har gjort gældende, er så klart og åbenbart uanvendelige, at påberåbelsen heraf ville svare til, at den har misbrugt processuelle beføjelser.

(jf. præmis 26, 29 og 38)

3. I sager om foreløbige forholdsregler er betingelsen om fumus boni juris opfyldt, når mindst et af de anbringender, som i hovedsagen er gjort gældende af den part, der har anmodet om foreløbige forholdsregler, ikke umiddelbart forekommer at være uden rimeligt grundlag, da det viser, at der på tidspunktet for anmodningen om foreløbige forholdsregler er en væsentlig juridisk uenighed, hvis løsning ikke uden videre er uomtvistelig.

Vedrørende en begæring om udsættelse af gennemførelse af en afgørelse fra Kommissionen om at meddele tredjemand aktindsigt i dokumenter, der hidrører fra en medlemsstat, som er i mod en sådan udlevering, idet den påberåber sig undtagelserne i artikel 4, stk. 1-3, i forordning nr. 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter, kan dommeren i sager om foreløbige forholdsregler, henset til på den ene side Domstolens praksis, hvorefter det ikke tilkommer den institution, der skal behandle en anmodning om aktindsigt, at foretage en udtømmende vurdering af den berørte medlemsstats indsigelse og dermed en kontrol, der går ud over en undersøgelse af, om der foreligger en begrundelse, der henviser til de nævnte undtagelser, og på den anden side Rettens praksis om en tilsyneladende mere udvidende fortolkning, hvorefter den vurdering, som institutionen skal foretage, består i at prøve, om de grunde, som medlemsstaten har fremført til støtte for sin indsigelse mod udlevering af det ønskede dokument, umiddelbart kan begrunde et sådant afslag, således at det sikres, at disse grunde ikke er uden grundlag, kun fastslå, at drøftelserne mellem parterne om rækkevidden og intensiteten af institutionens prøvelse af de begrundelser mod udlevering, som medlemsstaten har anført, viser, at der foreligger en væsentlig juridisk uenighed, hvis løsning ikke uden videre er uomtvistelig, og som kræver en indgående materiel prøvelse af den ret, der behandler hovedsagen.

(jf. præmis 21, 30, 31 og 36)

4. Interesseafvejningen består i, at Retten skal afgøre, om interesserne hos den part, der har begæret de foreløbige forholdsregler, vejer tungere end interessen i den umiddelbare anvendelse af den omtvistede retsakt, idet den nærmere bestemt skal undersøge, om en eventuel annullation af denne retsakt af den ret, der påkender sagens realitet, vil gøre det muligt at ændre den situation, som retsaktens umiddelbare gennemførelse ville medføre, og omvendt om udsættelse af retsaktens gennemførelse kan hindre de mål, der forfølges med den, i tilfælde af at sagsøgeren ikke får medhold i hovedsagen.

Hvad angår betingelsen om, at den retsstilling, som en kendelse om foreløbige forholdsregler skaber, skal kunne ændres igen, er formålet med en sag om foreløbige forholdsregler begrænset til at sikre den fulde virkning af den fremtidige endelige afgørelse. Disse retsforhandlinger er derfor helt accessoriske i forhold til den hovedsag, de er knyttet til, således at den afgørelse, som Retten træffer i sagen om foreløbige forholdsregler, er midlertidig i den forstand, at den hverken må foregribe afgørelsen i hovedsagen eller gøre den illusorisk ved at fratage den sin effektive virkning.

(jf. præmis 46 og 47)

5. For så vidt angår en anmodning om foreløbige forholdsregler indgivet af en medlemsstat er medlemsstaterne ansvarlige for de interesser, der på nationalt plan anses for almene. De kan derfor anlægge sag om foreløbige forholdsregler for at forsvare sig med henvisning til, at den anfægtede foranstaltning risikerer at forvolde alvorlig skade på gennemførelsen af deres statslige opgaver.

En skade, der lides af en medlemsstat som følge af Kommissionens udlevering af oplysninger, der må formodes at være fortrolige, og som er af ikke-økonomisk karakter, ville navnlig ikke kunne afhjælpes ved et erstatningssøgsmål anlagt mod Kommissionen.

(jf. præmis 52, 57 og 61)