ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

9.-13. betragtning til Rådets forordning (EF) nr. 1260/2001 af 19. juni 2001 om den fælles markedsordning for sukker (EFT 2001, L 178, s. 1) havde følgende ordlyd: »(9) Årsagerne til, at Fællesskabet hidtil har fastholdt en ordning med produktionskvoter for sukker, isoglucose og inulinsirup, gør sig i øjeblikket fortsat gældende. Ordningen er imidlertid blevet tilpasset for at tage hensyn til den seneste udvikling inden for produktionen og for at udstyre Fællesskabet med de fornødne instrumenter til på en rimelig, men effektiv måde at sikre, at producenterne selv fuldt ud dækker omkostningerne ved afsætningen af den overskudsproduktion, der er en følge af uligevægten mellem Fællesskabets produktion og forbrug, samt for at overholde de forpligtelser, der følger af de aftaler, der er indgået under de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi, i det følgende benævnt »GATT-aftalerne«, som er godkendt ved [Rådets] afgørelse 94/800/EF [af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence (EFT 1994, L 336, s. 1)]. (10) […][K]voteordningen [bør] opretholdes for produktionsårene 2001/2002-2005/2006. (11) Den fælles markedsordning for sukker hviler dels på princippet om producenternes fulde finansielle ansvar for de tab, der hvert produktionsår opstår som følge af afsætningen af Fællesskabets overskudsproduktion under kvoteordningen i forhold til det interne forbrug, dels på en ordning med pris- og afsætningsgarantier, der er differentieret efter de produktionskvoter, som er tildelt de enkelte virksomheder. Inden for sukkersektoren tildeles produktionskvoterne til de enkelte virksomheder på grundlag af den faktiske produktion i løbet af en bestemt referenceperiode. (12) […] Det er ønskeligt at opretholde ordningen med selvfinansiering gennem sukkersektorens produktionsafgifter og ordningen med produktionskvoter. (13) Princippet om det finansielle medansvar sikres stadig gennem producenternes bidrag, som betales i form af en basisproduktionsafgift, der opkræves af den samlede produktion af A- og B-sukker, men er begrænset til 2% af interventionsprisen for hvidt sukker, samt en B-afgift, der opkræves af produktionen af B-sukker, men højst kan udgøre 37,5% af nævnte pris. Isoglucose- og inulinsirupproducenterne deltager under visse betingelser i disse bidrag. […]«
48

I det tilfælde, hvor en selvstændig erhvervsdrivende oppebærer sin indkomst på flere andre medlemsstaters område end den medlemsstat, hvor han har bopæl, kan denne forenelighed kun opnås ved at give ham mulighed for at gøre sin fradragsret for »negativ indkomst« gældende i hver af de beskæftigelsesmedlemsstater, der indrømmer denne type skattefordele, forholdsmæssigt for den del af hans indkomst, som er oppebåret på hver medlemsstats område, idet det påhviler ham at fremlægge alle oplysninger om sin globalindkomst for de kompetente nationale myndigheder, som gør det muligt for dem at fastsætte denne forholdsmæssige andel.
De forklarende bemærkninger til HS vedrørende kapitel 38 heri har følgende ordlyd:

»Almindelige bemærkninger

[…]

Ved anvendelse af bestemmelse 1 b) til kapitlet omfatter udtrykket »næringsstoffer eller andre stoffer med næringsværdi« især spiselige produkter henhørende under afsnit I-IV.

Udtrykket »næringsstoffer eller andre stoffer med næringsværdi« omfatter også visse andre produkter, fx stoffer henhørende under kap 28, der anvendes som mineraltilskud i tilberedte fødevarer, sukkeralkoholer henhørende under pos 29.05, uundværlige aminosyrer henhørende under pos 29.22, lecitin henhørende under pos 29.23, provitaminer og vitaminer henhørende under pos 29.36, sukkerarter henhørende under pos 29.40, fraktioner af dyreblod henhørende under pos 30.02 til brug i tilberedte fødevarer, kasein og kaseinater henhørende under pos 35.01, albuminer henhørende under pos 35.02, spiselig gelatine henhørende under pos 35.03, spiselige proteinstoffer henhørende under pos 35.04, dekstriner og anden spiselig modificeret stivelse henhørende under pos 35.05, sorbitol henhørende under pos 38.24, spiselige produkter henhørende under kap 39 (såsom amylopectin og amylose henhørende under pos 39.13). Denne liste er illustrativ og ikke en udtømmende fortegnelse.

Den blotte tilstedeværelse af »næringsstoffer eller andre stoffer med næringsværdi« i en blanding er ikke tilstrækkelig til at udelukke blandingen fra kapitel 38 ved anvendelse af bestemmelse 1 b). Stoffer, der har en næringsværdi, som kun er ubetydelig for deres funktion som kemiske stoffer, fx som tilsætnings- eller hjælpestoffer til fødevarer, anses ikke som »næringsstoffer eller andre stoffer med næringsværdi« ved anvendelsen af denne bestemmelse. De blandinger, der udelukkes fra kap 38 ved anvendelse af bestemmelse 1 b), er dem, der er af den art, som anvendes ved fremstilling af fødevarer til mennesker, og som er kendt for deres ernæringsmæssige kvaliteter.«
Artikel 7 i direktiv 2005/29 med overskriften »Vildledende udeladelser« bestemmer:

»1. En handelspraksis betragtes som vildledende, hvis den i sin faktuelle sammenhæng, idet der tages hensyn til alle elementer og forhold og begrænsningerne ved kommunikationsmediet, udelader væsentlige oplysninger, som gennemsnitsforbrugeren har behov for i den pågældende situation for at træffe en informeret transaktionsbeslutning, og derved foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet.

2. Det betragtes også som en vildledende udeladelse, hvis en erhvervsdrivende skjuler eller på en uklar, uforståelig, dobbelttydig eller uhensigtsmæssig måde præsenterer væsentlige oplysninger, jf. stk. 1 og under hensyntagen til elementerne i dette stykke, eller undlader at angive den kommercielle hensigt med den pågældende handelspraksis, hvis den ikke allerede fremgår tydeligt af sammenhængen, og hvis dette i nogen af disse tilfælde foranlediger gennemsnitsforbrugeren eller kan forventes at foranledige denne til at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet.

3. Når det medie, der anvendes til at formidle denne handelspraksis, indebærer begrænsninger i rum eller tid, skal der tages hensyn til disse begrænsninger og til foranstaltninger, som den erhvervsdrivende har truffet for at gøre oplysningerne tilgængelige for forbrugerne på anden måde, når det afgøres, om oplysninger er blevet udeladt.

[…]«
27

På denne baggrund har Supreme Court of The United Kingdom (Det Forenede Kongeriges øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er det med henblik på forordning nr. 1408/71 korrekt at klassificere »plejedelen« af DLA som en invaliditetsydelse frem for en kontantydelse ved sygdom? 2) a) Ophører en person, der ikke længere er berettiget til [»plejedelen« af] DLA som følge af lovgivningen i Det Forenede Kongerige, fordi den pågældende person er flyttet til en anden medlemsstat for at bosætte sig der, og som før denne flytning helt er ophørt med at have erhvervsmæssig beskæftigelse, men fortsat er forsikret mod alderdom under Det Forenede Kongeriges sociale sikringsordning, med at være omfattet af Det Forenede Kongeriges lovgivning med henblik på artikel 13, stk. 2, litra f), i forordning nr. 1408/71? b) Er en sådan person under alle omstændigheder fortsat omfattet af Det Forenede Kongeriges lovgivning på baggrund af punkt 19, litra c), i rubrik O i bilag VI til forordning nr. 1408/71? c) Såfremt den pågældende er ophørt med at være omfattet af Det Forenede Kongeriges lovgivning som omhandlet i artikel 13, stk. 2, litra f), i forordning nr. 1408/71, er Det Forenede Kongerige så forpligtet til eller har det blot mulighed for i medfør af punkt 20 i rubrik O i bilag VI til denne forordning at lade bestemmelserne i afsnit III, kapitel 1, til forordningen finde anvendelse på hende? 3) a) Finder den vide definition af arbejdstager i dom af 7.6.2005, Dodl og Oberhollenzer (C-543/03, EU:C:2005:364), anvendelse med henblik på artikel 19-22 i forordning nr. 1408/71, når en person helt er ophørt med at have erhvervsmæssig beskæftigelse, før den pågældende flyttede til en anden medlemsstat, uanset den sondring, der er anlagt i afsnit III, kapitel 1, mellem på den ene side arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende og på den anden side arbejdsløse personer? b) Såfremt denne definition finder anvendelse, er en sådan person da berettiget til at overføre ydelsen i henhold til artikel 19 eller artikel 22 i forordning nr. 1408/71? Tager artikel 22, stk. 1, litra b), sigte på at forebygge, at en ansøgers ret til »plejedelen« af DLA ophæves, ved at der i national ret stilles krav om bopæl ved flytning til en anden medlemsstats område?«
134

For så vidt angår virksomhed, der udøves med hensyn til opløsning af registrerede partnerskaber, bemærkes, at notarer i henhold til §§ 36A-36D i lov om notariale procedurer, som ikke har karakter af tvistemål, alene kan opløse et registreret partnerskab i tilfælde, hvor begge partnere indgiver deres anmodning herom i fællesskab og frivilligt, ingen af de registrerede partnerne har et barn, som partnerne har fælles forsørgerpligt over, og hvor de registrerede partnere ved et dokument oprettet for notar eller et privat dokument, som er medunderskrevet af en advokat, er blevet enige om spørgsmålene med hensyn til den underholdspligt, som den ene skal have over for den anden, anvendelsen af den fælles bolig og fordelingen af partnerskabets fællesformue, idet det henhører under domstolenes kompetenceområde at behandle andre tilfælde af opløsning af registrerede partnerskaber.
Den 15. juni 2009 blev Asma Bougnaoui indkaldt til et møde om eventuel afskedigelse, og hun blev efterfølgende afskediget ved skrivelse af 22. juni 2009, hvoraf fremgik følgende:

»[…] I forbindelse med Deres arbejde har De deltaget i løsningen af opgaver for vores kunder.

Vi bad Dem besøge vores kunde […] den 15. maj i år på [dennes] hjemsted […]. Efter dette besøg oplyste kunden os om, at den omstændighed, at De bærer tørklæde, hvilket De gør hver dag, havde generet en række af kundens medarbejdere. Kunden bad ligeledes om, at der »ikke bliver båret tørklæde næste gang«.

Ved Deres ansættelse i vores virksomhed og under Deres møder med Deres operationelle leder […] og den ansættelsesansvarlige […] blev spørgsmålet om brug af tørklæde meget klart taget op over for Dem. Vi præciserede, at vi fuldt ud respekterer princippet om meningsfrihed og den enkeltes religiøse overbevisning, men at De ikke, når De har intern og ekstern kontakt med virksomhedens kunder, kan bære tørklæde under alle omstændigheder. Af hensyn til virksomheden og dens udvikling er vi over for vores kunder forpligtet til at sikre, at der udvises tilbageholdenhed i forbindelse med vores ansattes tilkendegivelse af personlige valg.

På vores møde den 17. juni i år gentog vi dette nødvendige princip om den fornødne neutralitet, som vi bad Dem udvise over for vores kunder. Vi spurgte Dem endnu en gang, om De kunne acceptere disse krav i forbindelse med udøvelsen af Deres arbejde og dermed acceptere ikke at bære tørklæde, og De svarede benægtende på dette spørgsmål.

Vi mener, at disse omstændigheder af ovennævnte grunde berettiger, at Deres ansættelsesforhold bringes til ophør. Da Deres holdning umuliggør Deres fortsatte arbejde for virksomheden, eftersom De på grund af forhold, der kan tilskrives Dem selv, ikke kan fortsætte leveringen af ydelser hos vores kunder, kan De ikke arbejde i opsigelsesperioden. Da det skyldes Deres egne forhold, at De ikke kan arbejde i opsigelsesperioden, vil De ikke modtage løn i opsigelsesperioden.

Vi beklager denne situation, da Deres faglige kompetencer og Deres potentiale havde givet os forhåbninger om et langvarigt samarbejde.«
43

Hvad angår en arbejdstager som Samira Achbitas afvisning af at undlade at bære islamisk hovedtørklæde i forbindelse med udøvelsen af hendes beskæftigelsesmæssige aktiviteter i forhold til G4S’s kunder, tilkommer det i det foreliggende tilfælde den forelæggende ret at efterprøve, om det, under hensyntagen til de begrænsninger, som virksomheden er underlagt, og uden at denne skal påtage sig en merudgift, havde været muligt for G4S stillet over for en sådan afvisning at tilbyde den pågældende en stilling uden visuel kontakt til disse kunder i stedet for at afskedige hende. Det tilkommer den forelæggende ret under hensyn til alle sagens omstændigheder at tage hensyn til de foreliggende interesser og at begrænse indskrænkningen af de omhandlede friheder til det strengt nødvendige.
27

Ifølge høringskonsulenten havde appellanten ikke godtgjort, at offentliggørelsen af de oplysninger, som selskabet havde meddelt Kommissionen med henblik på at være begunstiget af 2002-samarbejdsmeddelelsens bødefritagelsesordning, kunne påføre det et alvorligt tab. Interessen for en virksomhed, som af Kommissionen er blevet pålagt en bøde for en overtrædelse af konkurrenceretten, i, at detaljerne om den ulovlige adfærd, som den er foreholdt, ikke udbredes, fortjener under ingen omstændigheder nogen særlig beskyttelse. Høringskonsulenten bemærkede desangående, at erstatningssøgsmål er en integrerende del af Den Europæiske Unions politik på konkurrenceområdet, og at appellanten følgelig ikke kunne påberåbe sig en berettiget forventning om at være beskyttet mod risikoen for at blive udsat for sådanne søgsmål som følge af den af PHP-beslutningen omhandlede overtrædelse.
4

Betragtningerne til direktiv 68/151 har følgende ordlyd: »Den samordning, der omtales i artikel 54, stk. 3, litra g), [i EØF-traktaten] og i den almindelige plan om ophævelse af begrænsninger i etableringsfriheden, er tvingende nødvendig, især i forhold til aktieselskaber og selskaber med begrænset ansvar, da disse selskabers virksomhed ofte rækker ud over den enkelte stats område. [S]amordningen af medlemsstaternes bestemmelser om offentlighed, om gyldigheden af disse selskabers forpligtelser og om selskabernes ugyldighed er af særlig betydning, navnlig for at beskytte tredjemand. [P]å de nævnte områder må fællesskabsbestemmelser gives samtidigt for disse selskaber, da de kun giver tredjemand selskabsformuen at holde sig til som sikkerhed for fyldestgørelse. [O]ffentligheden skal gøre det muligt for tredjemand at gøre sig bekendt med de væsentlige dokumenter vedrørende selskabet samt at få visse oplysninger om dette, navnlig om personlige data for de personer, som har ret til at forpligte selskabet. [B]eskyttelsen af tredjemand bør sikres ved bestemmelser, der i videst muligt omfang begrænser de grunde, som kan medføre, at de i selskabets navn indgåede forpligtelser bliver ugyldige. [F]or at skabe retssikkerhed i forholdet mellem selskabet og tredjemand såvel som i forholdet mellem selskabsdeltagerne er det nødvendigt at begrænse ugyldighedsgrundene samt ugyldighedsafgørelsens tilbagevirkende kraft og at fastsætte en kort frist for indsigelser fra tredjemand mod denne afgørelse.«
53

Forordning nr. 1215/2012, hvis retsgrundlag er artikel 67, stk. 4, TEUF, der tilsigter at lette adgangen til domstolene, navnlig på grundlag af princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser, har således inden for samarbejdet på det civil- og handelsretlige område til formål at styrke den forenklede og effektive ordning for lovkonfliktregler og bestemmelserne om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser, der er indført med de retsakter, i forlængelse af hvilke de befinder sig, for at lette det retlige samarbejde med henblik på at bidrage til at gennemføre Unionens erklærede mål om at blive et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed på grundlag af den høje grad af tillid, der skal være mellem medlemsstaterne (jf. analogt på området for politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager dom af 1.6.2016, Bob-Dogi, C-241/15, EU:C:2016:385, præmis 32).
Denne konventions artikel 5 med overskriften »Lighed og ikke-diskrimination« har følgende ordlyd:

»1. Deltagerstaterne anerkender, at alle er lige for og under loven, og at alle uden nogen form for diskrimination har ret til lige beskyttelse og til at drage samme nytte af loven.

2. Deltagerstaterne forbyder enhver diskrimination på grund af handicap og sikrer handicappede en ligelig og effektiv retsbeskyttelse mod forskelsbehandling uanset årsag.

3. For at fremme lighed og afskaffe diskrimination træffer deltagerstaterne alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at der foretages tilpasninger i rimeligt omfang.

4. Særlige foranstaltninger, der er nødvendige for at fremskynde eller opnå reel lighed for personer med handicap, anses ikke for diskrimination i henhold til denne konvention.«
48

Nævnte forordnings artikel 16, sammenholdt med 12. betragtning hertil, foreskriver, at der skal ske »behørig« underretning af debitor for at give denne mulighed for at varetage sine interesser under sagen og således sikre, at den procedure, der munder ud i udstedelsen af det tvangsfuldbyrdelsesdokument, der kan give anledning til udstedelsen af en attest, er kontradiktorisk. Disse mindstestandarder er udtryk for EU-lovgivers ønske om at drage omsorg for, at de procedurer, der fører til vedtagelsen af en afgørelse om et ubestridt krav, yder tilstrækkelige garantier for at sikre respekten af retten til forsvar (jf. i denne retning dom af 16.6.2016, Pebros Servizi, C-511/14, EU:C:2016:448, præmis 44).
15

Denne ret har anført, at iltkoncentratorerne i lighed med flasker med medicinsk ilt og beholdere med flydende ilt udgør en af de tre tilgængelige iltkilder på markedet, og at alle disse kilder kan udskiftes med hinanden og/eller supplere hinanden. For det første fremgår det af en rapport fra Centre fédéral d’expertise des soins de santé (Belgien) (det føderale ekspertisecenter for sundhedspleje), at hver kilde findes i en stor stationær udgave og en lille transportabel model. Det fremgår ligeledes af denne rapport, at samtlige iltbehandlingerne for så vidt angår den kliniske effekt er ligeværdige. Det er underordnet, hvilken af de tre metoder der anvendes til at give ilt, og om kilden er stationær eller transportabel, idet forskellene mellem disse metoder kun er knyttet til bekvemmelighedsspørgsmål (støj, anvendelse uden for hjemmet, tilgængelig størrelse, patientens genopfyldning af den transportable udgave) samt omkostningerne for samfundet. For det andet anerkender den belgiske lovgivning om obligatorisk syge- og invalideforsikring, at disse iltkilder fuldt ud kan udskiftes med hinanden, idet en reserveiltflaske indgår i den udgift til iltkoncentratoren, der kan refunderes.
60

Det bemærkes for det andet, at Domstolen i dom af 24. maj 2011, Kommissionen mod Østrig (C-53/08, EU:C:2011:338, præmis 96), allerede med hensyn til etableringsfriheden har fastslået, at det forhold, at notarvirksomhed forfølger formål af almen interesse, som bl.a. er at garantere lovligheden og retssikkerheden med hensyn til dokumenter, der oprettes mellem private, er et tvingende alment hensyn, som kan begrunde eventuelle begrænsninger for artikel 43 EF, som udspringer af de særlige egenskaber for notarvirksomhed, såsom de rammer, der gælder for notarer i kraft af de ansættelsesprocedurer, der gælder for dem, begrænsning i deres antal og deres stedlige kompetence, eller endvidere reglerne for deres vederlag, uafhængighed, uforenelighed og uafsættelighed, for så vidt som disse begrænsninger gør det muligt og er nødvendige for at opnå disse formål.
1)

Artikel 32, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1791/2006 af 20. november 2006, skal fortolkes således dels, at bestemmelsen ikke kræver, at beløbet for royalties eller licensafgifter fastsættes på tidspunktet for indgåelsen af licensaftalen eller på tidspunktet for toldskyldens opståen, for at disse royalties eller licensafgifter kan anses for at vedrøre de varer, der skal værdiansættes, dels, at disse royalties eller licensafgifter i henhold til denne bestemmelse kan »vedrøre de varer, der skal værdiansættes«, selv om disse royalties eller licensafgifter kun delvist vedrører disse varer.
35

Det skal i denne forbindelse bemærkes, at artikel 12, stk. 3, i direktiv 2003/87 vedrører returnering af kvoter »svarende til de samlede emissioner fra [et] anlæg i det foregående kalenderår«. Det fremgår således af selve ordlyden af denne bestemmelse, at den vedrører de kvoter, som er nødvendige med henblik på at bogføre de drivhusgasemissioner, som er produceret af et anlæg i det foregående år. Såfremt det bevises, at Schifflange-anlægget havde indstillet driften på et tidspunkt, som ligger forud for tildelingen af de omtvistede kvoter, kan disse kvoter ikke have været anvendt i denne henseende.
48

De i forelæggelsesafgørelserne indeholdte oplysninger tjener ikke blot til at sætte Domstolen i stand til at give hensigtsmæssige svar, men også til at give medlemsstaternes regeringer samt andre berørte parter mulighed for at afgive indlæg i henhold til artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol (dom af 10.11.2016, Private Equity Insurance Group, C-156/15, EU:C:2016:851, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis). Domstolen skal drage omsorg for at denne mulighed sikres, når henses til, at det i henhold til den nævnte bestemmelse kun er forelæggelsesafgørelserne, der meddeles de pågældende parter (kendelse af 29.11.2016, Jacob og Lennertz, C-345/16, ikke trykt i Sml., EU:C:2016:911, præmis 17 og den deri nævnte retspraksis).
56

I denne forbindelse fremgår det af forarbejderne til direktiv 2002/38, at de af Kommissionen foreslåede ændringer, for så vidt angår beskatningen af elektronisk leverede tjenester, udgjorde det første skridt på vejen mod gennemførelse af en ny momspolitik, der skulle forenkle og styrke momsordningen, og således fremme lovlige handelstransaktioner på det indre marked. Det fremgår således af disse forarbejder, at elektronisk handel udgør et vigtigt potentiale med henblik på at skabe velstand og beskæftigelse i Unionen, og at gennemførelsen af et klart og præcist regelsæt er en væsentlig forudgående betingelse for at kunne opbygge en tillid, der giver virksomhederne et incitament til at investere og udøve handel.