Procesreglementets artikel 51, stk. 4, bestemmer, at justitssekretæren, hvis en parts fuldmagt til sin advokat ikke indleveres, giver den pågældende part en rimelig frist til at tilvejebringe denne. Denne bestemmelse skal fortolkes således, at det er muligt at rette op på det forhold, at der mangler en fuldmagt på tidspunktet for sagsanlægget, idet der efterfølgende kan fremlægges et dokument, der bekræfter, at der foreligger en sådan fuldmagt.

For så vidt angår et søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse om de tilsynsmæssige krav, som finder anvendelse på sagsøgeren, hvilken afgørelse ophæves under sagens behandling og erstattes af en afgørelse om nye tilsynsmæssige krav, der selv gøres til genstand for et annullationssøgsmål, forholder det sig således, at ophævelsen af den anfægtede afgørelse ved den anden afgørelse ikke fratager sagsøgeren dennes søgsmålsinteresse. Ophævelsen af en retsakt, der er blevet udstedt af en institution, er ikke ensbetydende med en anerkendelse af, at retsakten er ulovlig, og har virkning ex nunc, til forskel fra en annullationsdom, hvorved den annullerede retsakt fjernes fra retsordenen med tilbagevirkende kraft og anses for aldrig at have eksisteret. Desuden bevarer sagsøgeren en søgsmålsinteresse i forhold til den anfægtede afgørelse for at undgå, at en eventuel annullation af den afgørelse, hvormed den anfægtede afgørelse ophæves, bevirker, at den anfægtede afgørelse igen får virkning. Såfremt den anden afgørelse annulleres, vil parterne således på ny befinde sig i den tidligere situation, som igen vil være omfattet af den anfægtede afgørelse.

Tilsyn med kreditinstitutkoncerner på et konsolideret grundlag opfylder hovedsageligt to formål. Det første formål består i at gøre det muligt for Den Europæiske Centralbank at tage højde for de risici, der kan ramme et kreditinstitut, og som ikke stammer fra kreditinstituttet selv, men fra den koncern, som det tilhører. Det andet formål med tilsynet med kreditinstitutkoncerner på et konsolideret grundlag består i at undgå, at tilsynet med de enheder, der udgør de pågældende koncerner, splittes op på forskellige tilsynsmyndigheder.

Artikel 2, stk. 21, litra c), i forordning nr. 468/2014 om fastlæggelse af en ramme for samarbejde inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme mellem Den Europæiske Centralbank og de kompetente nationale myndigheder og med de udpegede nationale myndigheder, og de betingelser, der er fastsat i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 575/2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber, som den førstnævnte bestemmelse henviser til, skal, for at overholde formålet med forordning nr. 1024/2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter, derfor fortolkes under hensyntagen til lovgivers ønske om at give Den Europæiske Centralbank mulighed for at skabe sig et samlet overblik over de risici, som et kreditinstitut er udsat for, og om at undgå en opsplitning af tilsynet mellem Den Europæiske Centralbank og de nationale myndigheder.

Hvad angår det egentlige formål med artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 575/2013 vedrører denne forordning de tilsynsmæssige krav, som finder anvendelse på kreditinstitutter. I denne forbindelse fremgår det mål, der forfølges med nævnte bestemmelse, klart af dens ordlyd, og det består i at indrømme den kompetente myndighed mulighed for helt eller delvis at undtage et eller flere kreditinstitutter, der er beliggende i samme medlemsstat, og som er fast tilknyttet et centralt organ, der kontrollerer dem, og som er etableret i samme medlemsstat, fra nogle af forordningens krav. For så vidt som de betingelser, som er fastsat i nævnte bestemmelse, imidlertid ikke finder anvendelse i medfør af denne forordning med henblik på at vurdere muligheden for en undtagelse fra kravene på et individuelt niveau, men derimod finder anvendelse på grund af henvisningen i artikel 2, stk. 21, litra c), i forordning nr. 468/2014, skal der kun tages hensyn til formålene med sidstnævnte og ikke til det egentlige formål med artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 575/2013.

(jf. præmis 58, 59, 61, 64-66 og 70)