Forenede sager T-3/00 og T-337/04

Athanasios Pitsiorlas

mod

Rådet for Den Europæiske Union og Den Europæiske Centralbank (ECB)

»Aktindsigt — Basel/Nyborg-overenskomsten — annullationssøgsmål — retsakter, som kan anfægtes — begrundelse — ulovlighedsindsigelse — afgørelse 93/731/EF — Den Europæiske Centralbanks forretningsorden — erstatningssøgsmål — Fællesskabets ansvar uden for kontrakt for dets organers retsstridige handlemåde — tab — årsagsforbindelse«

Rettens dom (Femte Afdeling) af 27. november 2007 II - 4784

Sammendrag af dom

Den omstændighed, at en skrivelse er sendt af en fællesskabsinstitution til en person som svar på dennes anmodning, er ikke tilstrækkelig til at sidestille skrivelsen med en beslutning i artikel 230 EF’s forstand, der kan anfægtes ved et annullationssøgsmål. Kun foranstaltninger, der har bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, udgør retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af artikel 230 EF. Når den beslutning, som Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd træffer som svar på en begæring om aktindsigt, der er indgivet i henhold til 23, stk. 3, i Centralbankens forretningsorden, og hvorved Styrelsesrådet afslår en begæring om aktindsigt, først har fået konkret udtryk over for sagsøgeren ved den meddelelse, som er tilsendt denne, må sagsøgerens påstande fortolkes således, at de tilsigter annullation af den pågældende beslutning i den form, hvori denne er bragt til sagsøgerens kundskab ved den pågældende meddelelse. (jf. præmis 58, 63 og 65)

Det følger af ordlyden af artikel 1 i afgørelse 93/731 om aktindsigt i Rådets dokumenter, at det i sagens natur er en forudsætning for, at Rådet kan imødekomme en begæring om aktindsigt, ikke blot at de dokumenter, som begæringen vedrører, faktisk findes, men også, at institutionen er i besiddelse af dem. I overensstemmelse med den legalitetsformodning, der er knyttet til fællesskabsretsakter, er der formodning for, at et dokument, der er begæret aktindsigt i, ikke eksisterer, såfremt den berørte institution hævder dette. Der er imidlertid tale om en simpel formodning, som sagsøgeren kan afkræfte med alle midler på grundlag af relevante og samstemmende indicier. (jf. præmis 131 og 140)

De grundlæggende rettigheder kan ikke anses for absolutte forrettigheder, og det er berettiget at opstille bestemte begrænsninger i disse rettigheder, når de er begrundet i de mål af almen interesse, som Fællesskabet forfølger, så længe det væsentlige i disse rettigheder ikke berøres. Selv om retten til aktindsigt i dokumenter, som Fællesskabets institutioner, herunder Den Europæiske Centralbank (ECB), er i besiddelse af, anses for en grundlæggende rettighed, der er beskyttet i Fællesskabets retsorden som et generelt retsprincip, kan hensynet til beskyttelse af en almen eller privat interesse udgøre en lovlig begrænsning af aktindsigten. De begrænsninger i aktindsigten i de dokumenter, ECB er i besiddelse af, og som bl.a. følger af artikel 23, stk. 3, i dennes forretningsorden, hvori det bl.a. er fastsat, at de dokumenter, som opbevares i Centralbankchefkomitéens arkiver, bevarer deres fortrolighed i 30 år, har sammenhæng med de opgaver, som er pålagt ECB ved traktaten, hvis ophavsmænd åbenbart har villet sikre sig, at ECB er i stand til at udføre opgaverne uafhængigt. Denne fortolkning bekræftes ved at sammenholde artikel 110 EF med artikel 255 EF, hvorefter ECB er udelukket fra den sidstnævnte traktatbestemmelses anvendelsesområde og dermed hvad angår aktindsigt i dokumenter har en særstilling i forhold til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Det fremgår således, at den beskyttelse af offentlighedens interesse, som er knyttet til valutapolitikken i Fællesskabet, udgør en lovlig grund til at begrænse den grundlæggende ret til aktindsigt i de dokumenter, som fællesskabsmyndighederne er i besiddelse af. (jf. præmis 221-223, 228, 229, 231 og 232)

Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 253 EF, skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter denne artikel, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men også i forhold til den sammenhæng, hvori den indgår, og under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område. Det skal fremgå af begrundelsen for beslutningen truffet af den institution, til hvem begæringen om aktindsigt i dokumenter er rettet, at den har foretaget en konkret vurdering af de dokumenter, som der begæres aktindsigt i. En beslutning — hvori der ikke er anført noget behov eller noget særligt hensyn om beskyttelse af de pågældende dokumenter, og som derfor heller ikke har givet nogen, selv kortfattet, forklaring som begrundelse for afslaget på at meddele dokumenternes indhold, der gør det muligt at forstå og efterprøve, om der virkelig var behov for beskyttelse — opfylder ikke disse krav og må derfor annulleres. Den omstændighed alene, at karakteren af de dokumenter, hvori der begæres aktindsigt, er præciseret, godtgør ikke, at der er foretaget en vurdering af de oplysninger, som er indeholdt i dokumenterne. Begrundelsen for beslutningen skal være indeholdt i selve beslutningens tekst og kan ikke, hvis begrundelsen kun er skitseret, først uddybes og præciseres efterfølgende under sagen for Fællesskabets retsinstanser, medmindre der foreligger særlige omstændigheder, hvilket ikke er tilfældet i en sag, hvor der ikke foreligger uopsættelighed, og hvor den pågældende myndighed kun skulle vedtage én enkelt retsakt. (jf. præmis 261, 263, 267, 269, 278 og 279)