Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser ° forholdet til andre konventioner ° konventioner vedroerende et saerligt retsomraade ° konvention der indeholder regler om retternes kompetence ° anvendelse af Bruxelles-konventionen udelukket ° begraensninger ° anvendelse af Bruxelles-konventionen paa forhold, der ikke er reguleret i specialkonventionen

(Konventionen af 27.9.1968, art. 57)

2. Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser ° litispendens ° krav fremsat mellem samme parter ° parterne i de to sager kun til dels identiske ° enhver anden ret end den, ved hvilken sagen foerst er anlagt, skal erklaere sig inkompetent ° gaelder kun i forhold til parter, der ligeledes er parter i den foerst anlagte sag

(Konventionen af 27.9.1968, art. 21)

3. Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser ° litispendens ° krav, der har samme genstand og hviler paa samme grundlag ° begreb ° erstatningssoegsmaal med paastand om, at sagsoegte tilpligtes at betale erstatning for den indtrufne skade, og denne parts paastand om anerkendelsesdom for, at han ikke er ansvarlig for samme skade ° omfattet ° national rets sondring mellem soegsmaal "in personam" og "in rem" ° uden betydning

(Konventionen af 27.9.1968, art. 21)

4. Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser ° indbyrdes sammenhaengende krav ° begreb ° selvstaendig fortolkning ° risiko for modstridende afgoerelser ° krav fremsat mod ejeren af et skib af forskellige grupper ladningsejere med henblik paa at opnaa erstatning for skade, opstaaet under den faelles soetransport af varerne, i tilfaelde hvor transporten er foretaget i henhold til saerskilte, men identisk affattede aftaler

(Konventionen af 27.9.1968, art. 22)

Sammendrag

1. Artikel 57 i Bruxelles-konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som aendret ved konventionen om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltraedelse, skal fortolkes saaledes, at i tilfaelde hvor en kontraherende stat ligeledes er kontraherende part i en anden konvention, som vedroerer et saerligt omraade, og som indeholder regler om retternes kompetence, udelukker en saadan specialkonvention kun, at Bruxelles-konventionens bestemmelser finder anvendelse paa forhold, der er reguleret i specialkonventionen, men ikke paa forhold, der ikke er reguleret i specialkonventionen. Naar en specialkonvention saaledes indeholder bestemte kompetenceregler, men ikke regler om litispendens og indbyrdes sammenhaengende krav, skal Bruxelles-konventionens artikel 21 og 22 finde anvendelse.

2. Konventionens artikel 21 skal fortolkes saaledes, at det i artiklen opstillede krav om, at parterne i de to sager er identiske ° som betingelse for, at den ret, ved hvilken der senest er anlagt sag, har pligt til at erklaere sig inkompetent ° skal gaelde uafhaengigt af parternes stilling i hver af de to sager. I tilfaelde hvor parterne i den senest anlagte sag kun til dels er de samme som parterne i den sag, der tidligere er anlagt i en anden kontraherende stat, kraever artiklen kun, at den ret, ved hvilken sag senest er anlagt, erklaerer sig inkompetent, i det omfang parterne i den for retten verserende sag ligeledes er parter i den tidligere anlagte sag; artiklen er ikke til hinder for, at sagen fortsaettes mellem de oevrige parter.

3. I konventionens artikel 21 omfatter kravets "grundlag" de faktiske omstaendigheder og den retsregel, der paaberaabes til stoette for kravet, og ved ordet "genstand" maa forstaas, hvad kravet gaar ud paa. Et krav om, at det fastslaas, at sagsoegte er ansvarlig for en skade, samt om, at han tilpligtes at betale erstatning, hviler paa samme grundlag og har samme genstand i artiklens forstand som et krav, som den nu sagsoegte tidligere har fremsat om, at det fastslaas, at han ikke er ansvarlig for skaden. Et senere fremsat krav hviler fortsat paa samme grundlag, har samme genstand og fremsaettes mellem de samme parter som et tidligere fremsat krav, saafremt det foerst fremsatte krav er fremsat af ejeren af et skib for en ret i en kontraherende stat i form af en sag "in personam", hvorunder der er nedlagt paastand om, at det fastslaas, at skibets ejer ikke er ansvarlig for en paastaaet skade paa gods, der er blevet befordret med hans skib, mens det senere fremsatte krav er blevet fremsat af ladningsejeren for en ret i en anden kontraherende stat i form af en sag "in rem" vedroerende et skib, hvori der er foretaget arrest, og sagen fortsaettes enten saavel "in rem" som "in personam" eller alene "in personam", afhaengig af, hvorledes der i national ret i den anden kontraherende stat sondres mellem disse soegsmaalsformer.

4. Begrebet "indbyrdes sammenhaengende krav", som defineret i konventionens artikel 22, stk. 3, skal fortolkes selvstaendigt, og der maa anlaegges en vid fortolkning ° uden hensyn til den fortolkning, der anlaegges af begrebet uforenelige afgoerelser i konventionens artikel 27, stk. 3, saaledes ° at det omfatter alle tilfaelde, hvor der er risiko for modstridende afgoerelser, og dette maa ogsaa gaelde i tilfaelde, hvor afgoerelserne kan fuldbyrdes saerskilt og deres retsvirkninger ikke gensidigt udelukker hinanden. For at paa den ene side et krav, der er fremsat i en kontraherende stat af en gruppe ladningsejere mod ejeren af et skib med henblik paa at opnaa erstatning for en skade paa en del af en bulklast, der er blevet befordret i henhold til saerskilte, men identisk affattede aftaler, og paa den anden side et erstatningskrav, der er fremsat i en anden kontraherende stat mod samme skibsejer af ejerne af en anden del af den ladning, der blev befordret paa samme vilkaar og i henhold til saerskilte aftaler, der imidlertid er identiske med de aftaler, der var indgaaet mellem den foerstnaevnte gruppe og skibets ejer, maa betragtes som indbyrdes sammenhaengende krav, er det saaledes tilstraekkeligt, at saerskilt behandling og paakendelse af kravene indebaerer risiko for indbyrdes modstridende retsafgoerelser, uden at det kraeves, at der er risiko for retsvirkninger, der gensidigt udelukker hinanden.