Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - forordning om fastsættelse af beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel fra de oversøiske lande og territorier (OLT) af sukkerprodukter, som har EF-OLT-kumulation af oprindelsen - virksomheder etableret i OLT, der har indgået kontrakter, som ikke kan opfyldes

(Art. 230, stk. 4, EF; Kommissionens forordning nr. 465/2000)

2. De oversøiske landes og territoriers associering - beskyttelsesforanstaltninger angående indførslen fra oversøiske lande og territorier (OLT) af sukkerprodukter, som har EF-OLT-kumulation af oprindelsen - betingelser for indførslen heraf - vanskeligheder, der vil kunne medføre en forringelse af situationen i en erhvervssektor inden for Fællesskabet eller i en af dettes regioner

(Kommissionens forordning nr. 465/2000; Rådets afgørelse 91/482, art. 109, stk. 1)

3. De oversøiske landes og territoriers associering - beskyttelsesforanstaltninger, der begrænser den frie adgang til Fællesskabets marked for sukker hidrørende fra oversøiske lande og territorier - proportionalitetsprincippet - tilsidesættelse - ingen

(Kommissionens forordning nr. 465/2000; Rådets afgørelse 91/482, art. 109, stk. 2)

4. De oversøiske landes og territoriers associering - beskyttelsesforanstaltninger vedrørende indførslen fra oversøiske lande og territorier - betingelser for indførelse - Kommissionens skøn - judiciel kontrol - grænser

(Rådets afgørelse 91/482, art. 109)

5. Annullationssøgsmål - anbringender - ikke muligt at anfægte gyldigheden af en fællesskabsretsakt under henvisning til WTO-aftalerne - undtagelser - fællesskabsretsakt, hvis formål er at gennemføre disse aftaler, eller som udtrykkeligt og præcist henviser til dem

(Art. 230 EF)

6. Annullationssøgsmål - anbringender - magtfordrejning - begreb

(Art. 230 EF)

7. Institutionernes retsakter - begrundelse - rækkevidde - forordning om fastsættelse af beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel fra de oversøiske lande og territorier

(Art. 253 EF; Kommissionens forordning nr. 465/2000; Rådets afgørelse 91/482, art. 109, stk. 1 og 2)

8. Erstatningsansvar uden for kontraktforhold - betingelser - generel retsakt, der bygger på et økonomisk-politisk valg - tilstrækkelig kvalificeret krænkelse af en højere retsregel til beskyttelse af private

(Art. 288 EF)

Sammendrag

1. Sukkerforarbejdningsvirksomheder etableret i de oversøiske lande og territorier (OLT), som eksporterer de af forordning nr. 465/2000 om beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel fra de oversøiske lande og territorier af sukkerprodukter, som har EF-OLT-kumulation af oprindelsen, omfattede produkter til Fællesskabet, er umiddelbart og individuelt berørt af forordningen i den forstand, hvori disse begreber anvendes i artikel 230, stk. 4, EF. For det første overlader forordningen intet skøn til medlemsstaternes nationale myndigheder, der skal anvende den. For det andet havde sagsøgerne indgået kontrakter eller aftaler, hvis opfyldelse helt eller delvist var blevet forhindret, hvilket individualiserer dem i artikel 230, stk. 4, EF's forstand. Hvorvidt et produkt, som berøres af en beskyttelsesforanstaltning, der efter sin art er af midlertidig karakter, fordærves hurtigt, er endvidere ikke et relevant kriterium ved vurderingen af, om et annullationssøgsmål angående en beskyttelsesforanstaltning, der er anlagt af en berørt virksomhed, skal optages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 49, 63 og 69 )

2. I medfør af artikel 109, stk. 1, i afgørelse 91/482 om de oversøiske landes og territoriers (OLT) associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, kan Kommissionen anvende beskyttelsesforanstaltningerne, såfremt der opstår vanskeligheder, der vil kunne medføre en forringelse af situationen i en erhvervssektor inden for Fællesskabet eller i en af dettes regioner. Inden for rammerne af forordning nr. 465/2000 om beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel fra de oversøiske lande og territorier af sukkerprodukter, som har EF-OLT-kumulation af oprindelsen, som blev vedtaget i medfør af artikel 109, stk. 1, i afgørelse 91/482, kunne Kommissionen i lyset af fællesmarkedets overkapacitet for det første med rette anse den stærke stigning i importen af sukker og blandingsprodukter med EF-OLT-kumulation af oprindelsen for »vanskeligheder« i dette begrebs betydning i artikel 109, stk. 1, i afgørelse 91/482. Eftersom hver yderligere indførsel af sukker og produkter med høj sukkerkoncentration fra OLT forudsætter en større nedsættelse af EF-producenternes kvoter og dermed et større tab af garanti for deres indkomst, kunne Kommissionen for det andet med rette fastslå, at den øgede import af sukker fra OLT i væsentligt omfang kunne destabilisere den fælles markedsordning for sukker.

( jf. præmis 87, 115, 131 og 132, 134, 160 )

3. I medfør af proportionalitetsprincippet er lovligheden af en beskyttelsesforanstaltning betinget af, at de midler, der iværksættes, er egnede til at nå det mål, der lovligt forfølges med den pågældende forordning, og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det, således at der i tilfælde af et valg mellem flere egnede foranstaltninger skal vælges den mindst indgribende. Der forelå ikke en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet i forordning nr. 465/2000 om beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel fra de oversøiske lande og territorier (OLT) af sukkerprodukter, som har EF-OLT-kumulation af oprindelsen, som kun undtagelsesvist, delvist og midlertidigt begrænsede den toldfritagne import til Fællesskabet af sukker og blandingsprodukter med EF-OLT-kumulation af oprindelsen. Forordningen, som begrænsede den frie adgang til Fællesskabets marked for OLT-sukker i et omfang, der var foreneligt med situationen i Fællesskabet, men som opretholdt den særligt gunstige behandling af produkterne på en måde, der respekterede målsætningerne i afgørelse 91/482 om OLT's associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, var egnet til at opnå Kommissionens målsætninger og gik ikke videre end nødvendigt.

( jf. præmis 158, 168 og 194 )

4. Fællesskabsinstitutionerne har ved anvendelsen af artikel 109 i afgørelse 91/485 om de oversøiske landes og territoriers (OLT) associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab et vidt skøn. Når der er tale om et sådant skøn, påhviler det Fællesskabets retsinstanser at begrænse sig til at prøve, om afgørelsen er åbenbart urigtig eller behæftet med magtfordrejning, eller om fællesskabsinstitutionerne åbenbart har overskredet grænserne for deres skøn. Begrænsningen i Fællesskabets retsinstansers kompetence gør sig særligt gældende, når Kommissionen har til opgave at finde et kompromis mellem modstående interesser - i dette tilfælde beskyttelsen af den fælles markedsordning for sukker på den ene side og på den anden side beskyttelsen af OLT og de dér etablerede virksomheders interesser.

( jf. præmis 164, 165 og 194 )

5. WTO-aftalerne udgør efter deres art og opbygning ikke regler, hvis overholdelse i fællesskabsinstitutionernes retsakter er genstand for efterprøvelse ved Domstolen. Det gælder også, når den fællesskabsretsakt, som er til prøvelse for Fællesskabets retsinstanser, begrænser handelen mellem Fællesskabet og de oversøiske lande og territorier, uafhængigt af hvilken status disse lande og territorier måtte have i medfør af WTO-aftalerne. Kun såfremt Fællesskabet har ønsket at opfylde en særlig inden for rammerne af WTO påtaget forpligtelse, eller når den pågældende fællesskabsretsakt udtrykkeligt henviser til bestemte bestemmelser i WTO-aftalerne, tilkommer det Fællesskabets retsinstanser at prøve den pågældende fællesskabsretsakts lovlighed efter WTO-bestemmelserne.

( jf. præmis 215 )

6. En retsakt er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier fremgår, at den må antages at være truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfølge andre formål end dem, der er angivet af den sagsøgte institution, eller for at omgå en fremgangsmåde, der særligt er fastsat ved traktaten.

( jf. præmis 228 )

7. Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 253 EF, skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes i forhold til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Denne betingelse er opfyldt i forbindelse med en forordning, der er vedtaget i henhold til den anden type situation i artikel 109, stk. 1, i afgørelse 91/482 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, og som angiver, hvilke »vanskeligheder« der er opstået, som forklarer, hvordan disse vanskeligheder indeholder en risiko for »en forringelse af situationen i en erhvervssektor inden for Fællesskabet eller i en af dettes regioner«, og som giver oplysninger, der gør det muligt at vurdere, om proportionalitetsprincippet i artikel 109, stk. 2, i afgørelse 91/482 er overholdt.

( jf. præmis 235 og 236 )

8. For så vidt angår erstatningsansvar uden for kontraktforhold for Fællesskabet anerkendes en ret til erstatning, såfremt tre betingelser er opfyldt, nemlig at den retsregel, der er tilsidesat, har til formål at beskytte borgerne, og at tilsidesættelsen er tilstrækkelig kvalificeret, at der er påvist et tab, og endelig, at der er en direkte årsagsforbindelse mellem Fællesskabets tilsidesættelse af sin forpligtelse og de skadelidtes tab. Endvidere kan Fællesskabet i en retlig sammenhæng, som er kendetegnet ved udøvelsen af en vid skønsbeføjelse, kun ifalde ansvar, hvis den pågældende institution åbenbart og groft har overskredet grænserne for udøvelsen af sine beføjelser.

( jf. præmis 250 og 251 )