20

Under disse omstændigheder har Consiglio di Stato besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »I. 1) Er artikel 267, stk. 3, TEUF vedrørende pligten for en ret, der pådømmer en sag i sidste instans, til at anmode om en præjudiciel afgørelse vedrørende et spørgsmål om fortolkningen af fællesskabsretten, der er rejst af en part i sagen, til hinder for anvendelsen af nationale retsplejeregler, som fastlægger et system med processuelle hindringer – såsom søgsmålsfrister, krav om anbringenders specifikke karakter, forbud mod ændring af de fremsatte krav under sagen og forbud mod, at retten ændrer en parts krav? 2) Er artikel 267, stk. 3, TEUF vedrørende pligten for en ret, der pådømmer en sag i sidste instans, til at anmode om en præjudiciel afgørelse vedrørende et spørgsmål om fortolkningen af fællesskabsretten, der er rejst af en part i sagen, til hinder for en national rets beføjelse til at fungere som et »filter« med hensyn til spørgsmålets relevans og bedømmelsen af fællesskabsbestemmelsens klarhed? 3) Er artikel 267, stk. 3, TEUF, såfremt den fortolkes således, at en national ret, der pådømmer en sag i sidste instans, har en ubetinget pligt til at anmode om en præjudiciel afgørelse vedrørende et spørgsmål om fortolkningen af fællesskabsretten, der er rejst af en part i sagen, forenelig med princippet om en rimelig sagsbehandlingstid, som også er fastsat i fællesskabsretten? 4) Under hvilke faktiske og retlige omstændigheder udgør en national rets manglende iagttagelse af artikel 267, stk. 3, TEUF en »klar tilsidesættelse af fællesskabsretten«, og kan dette begreb have en anden rækkevidde og et andet anvendelsesområde med hensyn til et særligt søgsmål mod staten i henhold til lov nr. 117 af 13. april 1988 med henblik på erstatning for skade forårsaget ved udøvelse af judicielle funktioner samt dommeres civilretlige ansvar end med hensyn til et almindeligt søgsmål mod staten på grund af tilsidesættelse af fællesskabsretten? II. For det tilfælde, at EU-Domstolen tilslutter sig tesen om et »grovmasket filter« […], der er til hinder for anvendelsen af de nationale retsplejeregler vedrørende anbringendernes specifikke karakter, skal anmodningen om præjudiciel afgørelse forelægges EU-Domstolen med det præcise ordvalg, hvormed den er blevet fremsat af appellanten [i hovedsagen], som er gengivet [i det følgende]: 1) […] EU-Domstolen forelægges en anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 101 TEUF […] med hensyn til lovbestemmelser og fagetiske regler vedrørende geologerhvervet samt de institutionelle opgaver for CNG og reglerne for dets virksomhed med tilknytning til det foreliggende tilfælde, som gengives i det følgende, med henblik på at fastlægge, om de er forenelige med og lovlige henset til fællesskabsbestemmelserne (den nævnte artikel 101 TEUF) om konkurrence. […] [gengivelse af artikel 9 i lov nr. 112/1963] [gengivelse af artikel 14, stk. 1, og artikel 17 i lov nr. 616 af 25.7.1966, der indeholder bestemmelser om gennemførelsen af lov nr. 112/1963 af 3. februar 1963 om beskyttelse af geologbetegnelsen og -erhvervet] [gengivelse af artikel 6 og 7 i den fagetiske kodeks] [gengivelse af artikel 17 i den fagetiske kodeks]. Specielt på dette punkt anmodes […] Domstolen om at afklare, hvorvidt det er i strid med artikel 101 TEUF at angive lovdekret nr. 223/2006, med et numerisk og tidsmæssigt system, som er det eneste historiske og lovlige system, både på nationalt plan og fællesskabsplan, som en gældende lovbestemmelse, der er bindende i sin helhed, hvilket utvivlsomt ikke har nogen betydning for kendskabet til lovbestemmelsen og dens bindende karakter. [gengivelse af artikel 18 og 19 i den fagetiske kodeks] [Henset til følgende]: — I [forordning] nr. 2137/85 […] med henblik på at »lette eller udvikle medlemmernes økonomiske aktiviteter« er det i sjette betragtning anført, at bestemmelserne ikke er til hinder for anvendelse på nationalt plan af retsregler og/eller etiske regler for udøvelse af en aktivitet eller et erhverv. — [gengivelse af 43. betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005, om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22)] — [gengivelse af 115. betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT L 376, s. 36)]. Afslutningsvis anmodes [Domstolen] om at udtale sig om spørgsmålet vedrørende foreneligheden med artikel 101 TEUF af sondringen – på det retlige plan og set ud fra sammenslutningens organisation – dels mellem virksomheder inden for liberale erhverv og kommercielle virksomheder, dels mellem konkurrence inden for liberale erhverv og konkurrence mellem kommercielle virksomheder. 2) a) Forbyder artikel 101 TEUF eller andre fællesskabsbestemmelser eller er de til hinder for, at der ved opgørelsen af erhvervsmæssige vederlag henvises til elementer som den erhvervsdrivendes – i det konkrete tilfælde geologens – omdømme og værdighed? b) Indebærer henvisningen til elementer som erhvervets omdømme og værdighed begrænsninger for konkurrencen mellem selvstændige erhvervsdrivende i henhold til artikel 101 TEUF eller andre fællesskabsbestemmelser? c) Kan kravene vedrørende omdømme og værdighed, som elementer til opgørelse af den erhvervsdrivendes vederlag i forbindelse med tariffer, hvis mindstevederlag udtrykkeligt må fraviges – henset til, at artikel 17 i [den fagetiske kodeks] udtrykkeligt og formelt henviser til de bestemmelser, der tillader denne fravigelse (lovdekret nr. 223/2006 […]) – efter artikel 101 TEUF eller andre fællesskabsbestemmelser antages at foranledige til en konkurrencebegrænsende adfærd? d) Forbyder artikel 101 TEUF eller andre fællesskabsbestemmelser, at der henvises til tariffen – der for geologer er fastlagt ved en statslig foranstaltning, nemlig et ministerielt dekret udstedt af justitsministeren i samråd med erhvervsministeren, hvis mindstevederlag må fraviges, som anført ovenfor, som følge af, at artikel 17 i den […] fagetiske kodeks udtrykkeligt og formelt henviser til lovdekret nr. 223/2006 – alene som teknisk/erhvervsmæssigt referencepunkt ved fastsættelsen af vederlag? e) Forbyder artikel 101 TEUF eller andre fællesskabsbestemmelser en sammenhæng mellem ydelsernes omfang, kravene vedrørende omdømme og værdighed, som fastlagt i bl.a. artikel 6 og 7 i [den fagetiske kodeks], og de erhvervsmæssige vederlag jf. artikel 2233, andet afsnit, i den borgelige lovbog, ifølge hvilken »vederlagets størrelse opgøres på grundlag af arbejdets omfang og erhvervets omdømme«? f) Kan henvisningen til artikel 2233, [andet afsnit], i den borgerlige lovbog da i henhold til artikel 101 TEUF antages at være lovlig og ikke føre til konkurrencebegrænsende virkninger? g) Er erhvervssammenslutninger – i den foreliggende sag geologrådet – som er reguleret af specifikke nationale bestemmelser, der er blevet vedtaget til opnåelse af institutionelle formål, i medfør af artikel 101 TEUF eller andre konkurrenceretlige fællesskabsbestemmelser retligt ligestillet med karteller eller sammenslutninger af kommercielle virksomheder med konkurrencebegrænsende formål? h) Kan et lovbestemt obligatorisk bidrag til en sammenslutning – vedtaget til forfølgelse af institutionelle opgaver og formål – efter artikel 101 TEUF eller andre fællesskabsbestemmelser ligestilles med den økonomiske fortjeneste, som opnås i forbindelse med salg af varer og tjenesteydelser ved konkurrenceskadelig adfærd udvist af sammenslutninger af virksomheder? i) Begrunder artikel 101 TEUF eller andre fællesskabsbestemmelser pålæggelsen af en sanktion i det konkrete tilfælde? j) Berettiger artikel 101 TEUF eller andre fællesskabsbestemmelser, at der betales et tvangsmæssigt opkrævet beløb af det lovbestemte obligatoriske bidrag til sammenslutningen, idet bidraget ligestilles med indtjening og indtægt i forbindelse med økonomiske/kommercielle karteller?« III. 1) Subsidiært – såfremt Domstolen besvarer spørgsmålene om fortolkningen artikel 267, stk. 3, TEUF således, at de nationale retsplejeregler ikke har nogen indflydelse, og at den nationale ret har en pligt til at bistå parterne, og besvarer appellantens præjudicielle spørgsmål således, at dennes spørgsmål er for generelt formuleret – er fællesskabsbestemmelserne om konkurrence og om erhverv, og i særlig grad de af appellanten i sit spørgsmål påberåbte fællesskabsbestemmelser, da til hinder for indførelse af fagetiske regler, hvorefter vederlaget står i forhold til erhvervets omdømme og værdighed samt kvaliteten og kvantiteten af det udførte arbejde, med det resultat, at vederlag under det i tariffen fastsatte mindstevederlag (som derfor er konkurrencedygtige) kan medføre en disciplinær sanktion som følge af overtrædelse af de fagetiske regler? 2) Subsidiært – såfremt Domstolen dels besvarer spørgsmålene om fortolkningen af artikel 267, stk. 3, TEUF således, at de nationale retsplejeregler ikke har nogen indflydelse, og at den nationale ret har en pligt til at bistå parterne, og besvarer appellantens præjudicielle spørgsmål således, at dennes spørgsmål er for generelt formuleret – kan fællesskabsbestemmelserne om konkurrence, og i særlig grad den lovgivning, som forbyder konkurrencebegrænsende aftaler, da fortolkes således, at fagetiske regler fastsat af erhvervssammenslutninger kan kvalificeres som konkurrencebegrænsende aftaler, hvis de – når de angiver erhvervets omdømme og værdighed samt kvaliteten og kvantiteten af det udførte arbejde som kriterier for opgørelsen af den erhvervsdrivendes vederlag – medfører, at det i tariffen fastsatte mindstevederlag ikke må fraviges, og dermed begrænser konkurrencen som følge af denne ufravigelighed? 3) Subsidiært – såfremt Domstolen dels besvarer spørgsmålene om fortolkningen af artikel 267, stk. 3, TEUF således, at de nationale retsplejeregler ikke har nogen indflydelse, og at den nationale ret har en pligt til at bistå parterne, og besvarer appellantens præjudicielle spørgsmål således, at dennes spørgsmål er for generelt formuleret – er fællesskabsbestemmelserne om konkurrence, og i særlig grad den lovgivning, som forbyder konkurrencebegrænsende aftaler, da til hinder for, at en bestemt adfærd sanktioneres som en konkurrencebegrænsende aftale ifølge den nationale lovgivning, men ikke ifølge fællesskabslovgivningen, i enhver situation, hvor de nationale konkurrenceregler er strengere end fællesskabsreglerne, særligt hvis den nationale lovgivning fastsætter, at det i tariffen for et erhverv fastsatte mindstevederlag kan fraviges, hvorimod fællesskabsretten under bestemte betingelser tilsyneladende fortsat tillader et forbud mod at fravige minimumstakster, hvilket medfører, at en adfærd udvist af en erhvervssammenslutning, som indebærer, at det i tariffen fastsatte mindstevederlag ikke må fraviges, udgør en konkurrencebegrænsende aftale i henhold til den nationale lovgivning, men muligvis ikke i henhold til fællesskabslovgivningen?«