ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (Chancery Division) (Det Forenede Kongerige) den 27. august 2010 — Georgetown University, University of Rochester og Loyola University of Chicago mod Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

(Sag C-422/10)

()

2010/C 301/17

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Georgetown University, University of Rochester og Loyola University of Chicago

Sagsøgt: Comptroller-General of Patents, Designs and Trade Marks

Præjudicielt spørgsmål

Giver SBC-forordningen, og navnlig artikel 3, litra b), mulighed for at udstede et supplerende beskyttelsescertifikat for en enkelt bestemt aktiv ingrediens eller en kombination af aktive ingredienser, når:

a) et grundpatent, der er i kraft, beskytter den enkelte bestemte aktive ingrediens eller en kombination af aktive ingredienser i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i SBC-forordningens artikel 3, litra a), og

b) et lægemiddel, der indeholder den enkelte bestemte aktive ingrediens eller kombination af aktive ingredienser sammen med en eller flere andre aktive ingredienser, er genstand for en gyldig tilladelse, som er udstedt i overensstemmelse med direktiv 2001/83/EF (1) eller 2001/82/EF (2), som er den første tilladelse til at markedsføre den enkelte bestemte aktive ingrediens eller kombination af aktive ingredienser?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, EFT L 311, s. 67.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/82/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for veterinærlægemidler, EFT L 311, s. 1.
3)

Skal de begrænsninger og betingelser, der gælder for udøvelsen af unionsborgeres ret til fri bevægelighed, samt af de foranstaltninger, der er truffet i henhold til unionsretten til gennemførelse af disse, herunder artikel 71, stk. 1, 2 og 5, i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen, sammenholdt med betragtning 5 og betragtning 20 til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks), under omstændigheder som dem, der foreligger i tvisten i hovedsagen, fortolkes således, at det følger af den omstændighed, at en statsborger i en medlemsstat er blevet domfældt af en ret i en tredjestat for en handling, der i henhold til denne medlemsstats ret betragtes som en alvorlig, forsætlig forbrydelse, der vedrører narkotika, af general- og specialpræventive grunde, herunder en højere grad af beskyttelse af andre personers sundhed i henhold til forsigtighedsprincippet, at det er fastslået, at den pågældende statsborgers adfærd udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, som berører en grundlæggende samfundsinteresse, i en nøje, lovbestemt fremtidig periode, som ikke afhænger af varigheden af den idømte straf, men som ligger inden for rammerne af rehabilitationsperioden??
DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/18

Appel iværksat den 15. september 2010 af Grain Millers, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 9. juli 2010 i sag T-430/08 — Grain Millers, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), Grain Millers GmbH & Co. KG

(Sag C-447/10 P)

()

2010/C 301/26

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Grain Millers, Inc. (ved advokaterne L.-E. Ström og K. Martinsson)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), Grain Millers GmbH & Co. KG

Appellanten har nedlagt følgende påstande

Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Syvende Afdeling) den 9. juli 2010 i sag T-430/08, hvorved Retten stadfæstede den afgørelse, som var truffet af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) den 23. juli 2008 (sag R 478/2007-2), ophæves i sin helhed, og Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale omkostningerne ved EU-Domstolen og Retten, og de sagsøgte tilpligtes at betale omkostningerne ved appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og ved Indsigelsesafdelingen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Sagen vedrører spørgsmålet om, hvorvidt Grain Millers GmbH & KG fremlagde tilstrækkeligt bevis for brugen af tegnet GRAIN MILLERS til at opfylde betingelserne i forordningens (1) artikel 8, stk. 4, således at det nævnte tegn er til hinder for appellantens EF-varemærkeansøgning nr. 003650256 GRAIN MILLERS.

Retten har tidligere i præmis 33-35 i dommen af 24. marts 2009 i de forenede sager T-318/06 — T-321/06, Alberto Jorge Moreira da Fonsecal mod KHIM — General Optica, udtalt sig om formålet med betingelsen »som ikke kun har lokal betydning« i forordningens artikel 8, stk. 4, hvilket er at begrænse de mulige tvister til dem, der eksisterer mellem tegn, der faktisk er betydningsfulde, og at dette forudsætter, at der ikke kun tages hensyn til den geografiske dimension, men også til den økonomiske dimension af tegnets betydning, som skal bedømmes i henhold til varigheden af den periode, hvori tegnet opfyldte sin erhvervsmæssige funktion, og brugens omfang. Retten valgte imidlertid ikke denne fremgangsmåde i den appellerede dom, og der er intet, der tyder på, at Retten overhovedet havde kendskab til de i dommen fastlagte principper.

Appellanten har gjort gældende, at Retten fejlagtigt fastslog, at der i artikel 8, stk. 4, ikke kræves bevis for reel brug af tegnet, hvorpå indsigelsen støttes, således som krævet i henhold til forordningens artikel 43, stk. 2.

Retten har således fejlagtigt tilsidesat tidligere retspraksis vedrørende bevisbedømmelse og kravet om tilstrækkeligt bevis.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT L 11, s. 1).
1)

Skal artikel 19, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning) (1), artikel 8, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (2) og artikel 10, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (3) fortolkes således, at en arbejdstager, som godtgør, at han opfylder betingelserne for en af en arbejdsgiver opslået stilling — i tilfælde af at han får afslag på sin ansøgning — skal indrømmes et krav på af arbejdsgiveren at få oplyst, om denne har besat stillingen til anden side, og i så fald på grundlag af hvilke kriterier denne stilling blev besat?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/8

Sag anlagt den 4. august 2010 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-397/10)

()

2010/C 301/10

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J.-P. Keppenne og I.V. Rogalski, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 TEUF, idet det pålægger følgende forpligtelser for så vidt angår vikarvirksomheders aktiviteter: Virksomhedens formål må udelukkende være vikarbureauvirksomhed (i Hovedstadsregionen Bruxelles), en bestemt juridisk form (i Hovedstadsregionen Bruxelles) og besiddelse af en mindste selskabskapital på 30 987 EUR (i regionen Flandern)

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har til støtte for sit søgsmål fremsat tre klagepunkter vedrørende tilsidesættelse af artikel 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

Med sit første klagepunkt har sagsøgeren gjort gældende, at kravet om, at virksomhedens formål udelukkende må være vikarbureauvirksomhed, udgør en væsentlig hindring for virksomheder med hjemsted i andre medlemsstater, der har tilladelse til at udøve andre typer aktiviteter i de andre medlemsstater. Denne foranstaltning vil således tvinge disse virksomheder til at ændre deres status for at kunne levere tjenesteydelser, herunder midlertidigt, i Hovedstadsregionen Bruxelles.

Med sit andet klagepunkt har Kommissionen anført, at forpligtelsen for en virksomhed, der har hjemsted i en anden medlemsstat, til at have en bestemt juridisk form eller status udgør en væsentlig restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser. Formålet at beskytte arbejdstagerne, som sagsøgte har påberåbt som begrundelse, kan opnås ved mindre restriktive foranstaltninger, eksempelvis ved et krav om, at virksomheden skal bevise, at den er tilstrækkeligt forsikret.

Med sit tredje klagepunkt har sagsøgeren endelig kritiseret den i regionen Flandern fastsatte forpligtelse om besiddelse af en mindste selskabskapital på 30 987, for så vidt som et sådant krav medfører, at visse virksomheder, der har hjemsted i en anden medlemsstat, pålægges at foretage ændringer i deres selskabskapital for at kunne levere tjenesteydelser i Belgien, herunder på midlertidig basis. Mindre indgribende foranstaltninger, såsom kautionering eller indgåelse af en forsikringsaftale, vil imidlertid kunne opfylde sagsøgtes formål om at beskytte arbejdstagerne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Tyskland) den 23. august 2010 — Wolfgang Hofmann mod Freistaat Bayern

(Sag C-419/10)

()

2010/C 301/16

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Wolfgang Hofmann

Sagsøgt: Freistaat Bayern

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2, stk. 1, og artikel 11, stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort (1) fortolkes således, at en medlemsstat skal nægte at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt i en anden medlemsstat, til en person for hvem der gælder en suspensionsperiode, efter at hans kørekort er inddraget på den førstnævnte medlemsstats område, og han på tidspunktet for udstedelsen af det nye kørekort havde sædvanlig bopæl på den udstedende medlemsstats område?

(1) EUT L 403, s. 18.
—

Under dette underanbringende gør appellanten gældende, at Retten har foretaget en begrænsning af listen over de i EF-varemærkeansøgningen opregnede varer og tjenesteydelser ved at reducere hovedkategorien »eddike« til »vineddike«, idet den har anvendt to argumenter til støtte for afgørelsen: det første består i at tage hensyn til en definition, der er lovbestemt, indirekte, referencemæssig og national for konceptet eddike, og som findes den første tillægsbestemmelse i den spanske lov nr. 24/2003 om vin og vindyrkning, i stedet for den lovbestemte og direkte definition som fastslået i henhold til fællesskabsretten i Domstolens dom af 9.12.1981, sag 193/80, og dom af 15.10.1985, sag 281/83. I nævnte domme fastslås det klart, at fællesskabsretten definerer eddike som en artsbetegnelse ved at afkoble den helt og aldeles fra enhver forbindelse med vinalkohol. Det andet argument, som Retten anvender for at ligestille eddike og vineddike, består i at bekræfte, at de vindyrkende virksomheder producerer vineddike, hvilket udgør en cirkelslutning, eftersom en sådan påstand i sig selv støtter sig på at ligestille »eddike« med »vineddike«. Derudover forbinder dommene i sagerne 193/80 og 281/83 artsbetegnelsen vineddike med det relevante geografiske område for at foretage en sammenligning inden for rammen af en undersøgelse af risikoen for forveksling. Retten derimod fordrejer det relevante geografiske område ved at konkludere, at den type eddike, der hyppigst fremstilles og forbruges »i verden«, er vineddike, hvor det relevante geografiske område i den forbindelse er Den Europæiske Union.
2)

Skal artikel 45 TEUF eller artikel 21 TEUF fortolkes således, at en national bestemmelse som WW’s artikel 19, stk. 1, litra f), som gør genoplivning af et krav på en ydelse ved arbejdsløshed betinget af, at den pågældende har sin bopæl i Nederlandene, selv om den pågældende bor direkte på den anden side af den nederlandske grænse og har orienteret sig fuldstændigt mod det nederlandske arbejdsmarked, er forenelig hermed?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/12

Sag anlagt den 2. august 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Østrig

(Sag C-387/10)

()

2010/C 328/20

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og W. Mölls, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Østrig

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF og artikel 36 i EØS-aftalen, idet den har udstedt og bibeholdt bestemmelser, hvorefter alene indenlandske kreditinstitutter og indenlandske revisorer kan indsættes som skattemæssige repræsentanter for investerings- og ejendomsfonde.

— Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det er Kommissionens opfattelse, at bestemmelser, hvorefter alene indenlandske kreditinstitutter og indenlandske revisorer kan indsættes som skattemæssige repræsentanter for investerings- og ejendomsfonde, udgør et krav om etablering, hvilket begrænser den frie udveksling af tjenesteydelser.

I modsætning til Østrigs opfattelse er de omtvistede bestemmelser hverken egnede til at forbedre kvaliteten af skatterepræsentationen eller til at beskytte investorers og den økonomiske forvaltnings interesser i en forskriftsmæssig overholdelse af de skattemæssige forpligtelser. Der ses dermed ikke at være nogen begrundelse for begrænsningen i den frie udveksling af tjenesteydelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/15

Appel iværksat den 15. september 2010 af Télévision française 1 SA (TF1) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 1. juli 2010 i de forenede sager T-568/08 og T-573/08, M6 og TF1 mod Kommissionen

(Sag C-451/10 P)

()

2010/C 328/27

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Télévision française 1 SA (TF1) (ved avocat J.- P. Hordies)

De andre parter i appelsagen: Métropole télévision (M6), Canal +, Europa-Kommissionen, Den Franske Republik og France Télévisions

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Appellen antages til realitetsbehandling, og appellanten gives medhold.

— Den Europæiske Unions Ret i Første Instans’ dom af 1. juli 2010 i de forenede sager T-568/08 og T-573/08, M6 og TF1 mod Kommissionen, ophæves.

— Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort to anbringender gældende til støtte for appellen.

Television Française 1 SA (TF1) kritiserer Retten for at have set bort fra, hvilket heri bekræfter Kommissionens holdning, tilstedeværelsen af alvorlige vanskeligheder med at vurdere foreneligheden af den til France Télévisions udbetalte statsstøtte med fællesmarkedet; disse vanskeligheder burde have givet anledning til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF. Appellanten påberåber sig således med det første anbringende en tilsidesættelse af reglerne om bevisbyrde i det omfang, hvori Retten anmodede sagsøgerne om at skaffe bevis for den alvorlige tvivl med hensyn til den endelige modtager af den anmeldte støtte, uden at stille sig tilfreds med beviset for den manglende konkrete tildeling af støtten.

Med det andet anbringende gør appellanten gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 106, stk. 2, TEUF, ved, på den ene side, at fastslå, at France Televisions’ faldende reklameindtægter kunne udlignes med statsstøtte, selv om faldet måtte være forårsaget af ledelsesmæssige fejl, og ved, på den anden side, at komme frem til, at det med anvendelsen af den pågældende artikel ikke var nødvendigt at vurdere effektiviteten af public service-virksomheden.
3)

Retten har fortolket artikel 10, stk. 3, og artikel 13, stk. 1, tredje punktum, i forordning nr. 659/1999 forkert, idet den har set bort fra, at beslutningen om påbud om at meddele oplysninger også har umiddelbar indvirkning på medlemsstatens og den berørte virksomheds retsstilling, fordi artikel 13, stk. 1, tredje punktum, i forordning nr. 659/1999 gør det muligt for Kommissionen at vedtage beslutningen om den eventuelle statsstøtte på grundlag af de foreliggende oplysninger, hvis ikke påbuddet om oplysninger overholdes. Den heraf følgende bevislettelse for Kommissionen indebærer en væsentlig forringelse af den processuelle stilling for berørte virksomheds, som reelt tvinges til at meddele de begærede oplysninger for at beskytte sine rettigheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Mons (Belgien) den 13. september 2010 — État belge — SPF Finances mod BLM SA

(Sag C-436/10)

()

2010/C 328/22

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøger: État belge — SPF Finances

Sagsøgt: BLM SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 6, stk. 2, første afsnit, litra a), og artikel 13, punkt B, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (1) fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der behandler anvendelse af en del af en bygning, der er opført af den afgiftspligtige juridiske person eller hvorover den afgiftspligtige juridiske person har en tinglig rettighed, til privat brug for den juridiske persons direktør og dennes familie, som en tjenesteydelse, der — som bortforpagtning eller udlejning af fast ejendom i nævnte artikel 13, punkt B, litra b)’s forstand — er afgiftsfritaget, når dette investeringsgode har givet ret til fradrag for den indgående afgift?

(1) EFT L 145, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Østrig) den 28. september 2010 — Martin Wohl og Ildiko Veres mod Magistrat der Stadt Salzburg, procesdeltager: Finanzamt Salzburg-Stadt

(Sag C-471/10)

()

2010/C 328/35

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Martin Wohl og Ildiko Veres

Sagsøgt: Magistrat der Stadt Salzburg

Procesdeltager: Finanzamt Salzburg-Stadt

Præjudicielle spørgsmål

Skal bilag X til den i artikel 24 i akten vedrørende Republikken Ungarns tiltrædelse af Den Europæiske Union omhandlede liste (1. Fri bevægelighed for personer) (1) fortolkes således, at overladelse af arbejdskraft fra Ungarn til Østrig ikke skal betragtes som udstationering af arbejdstagere, således at nationale begrænsninger for ansættelse af ungarske/slovakiske arbejdstagere i Østrig tillige finder tilsvarende anvendelse på ungarske/slovakiske arbejdstagere (som har lovlig beskæftigelse dér), der af ungarske virksomheder overlades til beskæftigelse i Østrig?

(1) EUT 2003 L 236, s. 846.
3)

at de er til hinder for, at en medlemsstat (værtsstaten) inden for sit område afviser at anerkende en førerret, der er meddelt i en anden medlemsstat (den udstedende stat), når de formelle betingelser for erhvervelse af et kørekort ganske vist er opfyldt i den udstedende stat, men det er klart, at formålet med opholdet alene er at erhverve kørekort og ikke tjener andre formål, som nyder beskyttelse i henhold til unionsretten, navnlig de grundlæggende frihedsrettigheder i henhold til TEUF og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt Den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (kørekortturisme)?
1)

Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til de nedenstående artikler i direktiv 2004/18/EF (1), idet den ordregivende myndighed inden for rammerne af tildelingen af en kontrakt om levering og drift af kaffemaskiner, offentliggjort under nummer 2008/S 158-213630, — i de tekniske specifikationer har fastsat mærkerne Max Havelaar og EKO, eller i hvert fald mærker med sammenlignelige eller identiske udgangspunkter, hvilket er i strid med artikel 23, stk. 6 og 8, i direktiv 2004/18/EF — til prøvelse af den erhvervsdrivendes formåen har anvendt kriterier og belæg vedrørende bæredygtigt indkøb og social ansvarlig adfærd, hvilket er i strid med direktivets artikel 48, stk. 1 og 2, artikel 44, stk. 2, og i hvert med artikel 2 — ved formuleringen af tildelingskriterierne henviste til mærkerne Max Havelaar og/eller EKO — eller i hvert fald til mærker med sammenlignelige eller identiske udgangspunkter — hvilket er i strid med direktivets artikel 53, stk. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/26

Sag anlagt den 8. oktober 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik

(Sag C-485/10)

()

2010/C 328/44

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky og M. Konstantinidis)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 3, 5, 6, 8, 9 og 11-18 i Kommissionens beslutning af 2. juli 2008 K(2008) 3118 (som berigtiget ved Kommissionens beslutning af 13. august 2008) og i henhold til EUF-traktaten vedrørende den støtte, der var ydet Ellinika Nafpigeia A. E., da den ikke inden for de fastsatte frister har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme Kommissionens beslutning, eller under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen tilstrækkelig information om de foranstaltninger, der er truffet i henhold til beslutningens artikel 19.

— Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Genstanden for Kommissionens sagsanlæg er Den Hellenske Republiks manglende gennemførelse af Kommissionens beslutning vedrørende den ulovlige statsstøtte, som er ydet Ellinika Nafpigeia A. E., og som skal tilbagesøges hos den civile afdeling i denne virksomhed.

Kommissionen har bemærket, at Grækenland skulle sikre gennemførelsen af beslutningen senest fire måneder efter dens meddelelse. Beslutningen blev meddelt den 13. august 2008, og Kommissionen har ikke bevilget nogen fristforlængelse for gennemførelse af beslutningen. Grækenlands frist for at efterkomme beslutningen udløb følgelig formelt den 13. december 2008.

Kommissionen har henvist til, at den eneste gyldige grund, som en medlemsstat kan fremføre under en traktatbrudssag anlagt af Kommissionen i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF, i henhold til fast retspraksis er en absolut umulighed for en korrekt gennemførelse af beslutningen.

I det foreliggende tilfælde har de græske myndigheder imidlertid aldrig fremført det argument, at der foreligger en absolut umulighed med hensyn til gennemførelse. Myndighederne gav tværtimod straks udtryk for deres vilje til at gennemføre beslutningen så hurtigt som muligt. Kommissionen bemærker dog, at de græske myndigheder på tidspunktet for nærværende sags anlæg endnu ikke har truffet nogen foranstaltninger til at gennemføre beslutningen — heller ikke delvist.

Det er Kommissionens opfattelse, at Grækenland ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre beslutningen enten i overensstemmelse med den løsning, som har været drøftet mellem Kommissionens tjenestegrene og de kompetente græske myndigheder, eller på anden passende måde.