ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - uopsættelighed - alvorligt og uopretteligt tab - bevisbyrde - Kommissionens beslutning om nedsættelse af en finansiel fællesskabsstøtte - indgreb i støttemodtagernes rettigheder - hensyntagen til situationen for den koncern, som virksomheden er en del af

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

$$Spørgsmålet om, hvorvidt uopsættelighedsbetingelsen i forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler er opfyldt, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab. Den, der indgiver begæringen om udsættelse af gennemførelsen, skal dokumentere ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført et sådant tab.

For så vidt angår følgerne af en forsinket udbetaling af saldobeløbet af støtten er enhver kommissionsbeslutning, hvorved en støtte nedsættes, et indgreb i rettighederne for de personer, der betragtes som støttemodtagere, og et sådant indgreb kan ikke i sig selv antages at udgøre et alvorligt og uopretteligt tab, uanset en konkret vurdering af grovheden og uopretteligheden med hensyn til det i det enkelte tilfælde hævdede indgreb. Selv om det med henblik på at godtgøre, at der foreligger et alvorligt og uopretteligt tab, ikke er nødvendigt, at det godtgøres med absolut vished, at tabet indtræder, idet det er tilstrækkeligt, at tabet er forudseeligt med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed, skal den, der begærer foranstaltningen, dog fortsat føre bevis for de faktiske omstændigheder, der begrunder, at der er udsigt til et sådant alvorligt og uopretteligt tab.

I forbindelse med undersøgelsen af den økonomiske levedygtighed for et anpartsselskab, der drives på familiemæssigt grundlag, kan vurderingen af selskabets økonomiske situation foretages under hensyntagen til bl.a. de karakteristiske træk ved den koncern, som selskabet er en del af i kraft af sin aktionærkreds.

( jf. præmis 32, 33, 34 og 39 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - bestemmelser, der fastsætter en anmeldelses- og vurderingsprocedure for aktive stoffer på markedet for plantebeskyttelsesmidler - søgsmål anlagt af virksomheder, der markedsfører plantebeskyttelsesmidler, der indeholder aktive stoffer, og af en sammenslutning af disse virksomheder - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF; Kommissionens forordning nr. 451/2000; Rådets direktiv 91/414)

Sammendrag

$$Virksomheder, der markedsfører plantebeskyttelsesmidler, der indeholder aktive stoffer, kan ikke betragtes som individuelt berørt af forordning nr. 451/2000 om de nærmere bestemmelser for iværksættelsen af anden og tredje fase af det arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414, derved, at forordningen indfører en anmeldelses- og godkendelsesprocedure for et vist antal aktive stoffer. I det omfang de erhvervsdrivende i de fleste medlemsstater skal have en godkendelse til markedsføring for at kunne markedsføre plantebeskyttelsesmidler, der indeholder aktive stoffer, udgør den omstændighed, at sagsøgerne har en godkendelse til markedsføring, for det første ikke en særlig egenskab eller en særlig faktisk omstændighed, der individualiserer dem på samme måde som en beslutnings adressat. Den omstændighed, at nogle erhvervsdrivende berøres økonomisk af en retsakt i højere grad end deres konkurrenter, er for det andet ikke tilstrækkelig til, at de kan anses for at være individuelt berørt af denne retsakt.

Ligeledes kan en sammenslutning af de pågældende virksomheder ikke gøre en egen individuel interesse gældende, der adskiller sig fra dens medlemmers, som begrundelse for en søgsmålskompetence. Hverken traktatens artikel 43 (efter ændring nu artikel 37 EF), som er hjemmelen for vedtagelsen af direktiv 91/414, eller selve direktivet indeholder nemlig bestemmelser om privatpersoners deltagelse i vedtagelsen af de pågældende bestemmelser. Som følge heraf var Kommissionen ikke forpligtet til at høre eller indhente udtalelser fra sagsøgerne i forbindelse med vedtagelsen af den omtvistede forordning. Endvidere kræver hverken proceduren for udarbejdelsen af generelle retsakter eller de generelle retsakter selv, som almengyldige foranstaltninger, efter fællesskabsrettens almindelige grundsætninger - som f.eks. retten til at blive hørt - deltagelse af de berørte personer, da disses interesser anses for repræsenteret af de politiske instanser, som har til opgave at vedtage de nævnte retsakter.

( jf. præmis 68, 70, 72, 77, 78 og 80 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Foreløbige forholdsregler - udsættelse af gennemførelse - udsættelse af gennemførelsen af en beslutning fra Kommissionen om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser - betingelser herfor - alvorligt og uopretteligt tab - tab af økonomisk art - afvejning af alle implicerede interesser

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2; Rådets forordning nr. 4064/89)

Sammendrag

$$Hvad angår en begæring om udsættelse af gennemførelsen af en beslutning fra Kommissionen, hvorved virksomheder nægtes godkendelse som erhververe af visse aktiver, der er overdraget som led i en overdragelsesprocedure gennemført i henhold til de forpligtelser, parterne i en fusion har påtaget sig, består den skade, der er opstået ved en udelukkelse fra denne procedure, i tab af fortjeneste ved, at virksomhederne ikke har fået adgang til det pågældende marked.

Da et sådant tab er af økonomisk art, kan det principielt ikke betragtes som uopretteligt eller blot vanskeligt uopretteligt, hvis der senere kan betales økonomisk erstatning herfor.

Det er under disse omstændigheder kun berettiget at anordne den begærede udsættelse, hvis det fremgår, at de berørte virksomheder i mangel heraf vil blive udsat for en situation, der kan bringe selve deres eksistens i fare eller uopretteligt ændre deres markedsandele.

Selv om det tab, der hovedsagelig består i, at de pågældende definitivt udelukkes fra den omhandlede overdragelsesprocedure, og at det bliver umuligt for dem at opnå en bestemt markedsandel, måtte være alvorligt og uopretteligt, må en afvejning af, på den ene side, de pågældende virksomheders interesse i en anordning af de begærede foreløbige forholdsregler, og, på den anden side, den almene interesse, der er knyttet til gennemførelsen af de beslutninger, som blev truffet i henhold til forordning nr. 4064/89, og interesserne hos de tredjemænd, som kunne blive direkte berørt af en eventuel udsættelse af den anfægtede beslutning, føre til et afslag på begæringen.

( jf. præmis 46, 47, 48 og 51 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - søgsmål, der i virkeligheden vedrører en kontraktretlig tvist - Fællesskabets retsinstanser inkompetente - åbenbart, at sagen skal afvises

(Art. 230, stk. 4, EF, art. 238 EF og 240 EF)

Sammendrag

$$Såfremt der ikke foreligger en voldgiftsbestemmelse i artikel 238 EF's forstand, savner Retten klart kompetence til at behandle et søgsmål, der - selv om det er rejst på grundlag af artikel 230, stk. 4, EF - må forstås som et søgsmål vedrørende opfyldelsen af en kontrakt, som Fællesskabet har indgået. I modsat fald ville Retten udvide sin dømmende myndighed til andre tvister end dem, som er forbeholdt dens afgørelse i artikel 240 EF, idet denne bestemmelse netop tildeler de nationale retter en almindelig kompetence til at påkende søgsmål, hvori Fællesskabet er part.

Retten må derfor klart afvise et annullationssøgsmål, som tilslagsmodtageren på et projekt, der er medfinansieret af Fællesskabet, har anlagt mod Kommissionens beslutning om at opsige kontrakten, der er indgået med denne tilslagsmodtager, med henblik på at få dette projekt gennemført, for så vidt som et sådant søgsmål - selv om det er rejst på grundlag af artikel 230, stk. 4, EF - i virkeligheden er et søgsmål vedrørende opfyldelsen af den nævnte kontrakt.

( jf. præmis 25 og 30 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje intervention særlige rettergangsformer personer med berettiget interesse hovedsagen vedrører gyldigheden af en beslutning om anvendelsen af konkurrenceregler klagende virksomhed

(EF-statutten for Domstolen, art. 37, stk. 2; Rettens procesreglement, art. 115)

2. Særlige rettergangsformer udsættelse af gennemførelsen udsættelse af gennemførelsen af forpligtelsen til at stille en bankgaranti som betingelse for, at en bøde ikke straks søges inddrevet betingelser særlige omstændigheder

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. I betragtning af den accessoriske karakter, som en sag om foreløbige forholdsregler har i forhold til hovedsagen, har en part, der allerede har fået tilladelse til at intervenere til støtte for en sagsøgt institution i hovedsagen, hvori der er nedlagt påstand om annullation af en beslutning fra denne institution, i princippet en interesse i at støtte institutionens påstande i sagen om foreløbige forholdsregler, i det omfang de sigter mod at opretholde beslutningen.

( jf. præmis 25 )

2. En begæring om foreløbige forholdsregler, der har til formål at opnå tilladelse til at stille en garanti, der er mindre end den af Kommissionen krævede garanti, som betingelse for, at en bøde ikke straks søges inddrevet, kan kun tages til følge, såfremt der foreligger ganske særlige omstændigheder. Muligheden for at kræve, at der stilles en garanti, der for så vidt angår sagen om foreløbige forholdsregler er udtrykkeligt hjemlet i Domstolens og Rettens procesreglement, er i overensstemmelse med Kommissionens velbegrundede, generelle fremgangsmåde.

Når en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF sker ved, at en sammenslutning af virksomheder træffer en beslutning, skal bødens maksimumsbeløb, der er fastsat til 10% af omsætningen inden for det sidste regnskabsår, beregnes på grundlag af omsætningen for samtlige de virksomheder, som er medlemmer af sammenslutningen, såfremt denne efter sine interne regler kan handle med bindende virkning for sine medlemmer.

For så vidt angår en bøde, der er pålagt en sammenslutning af virksomheder, hvis objektive interesser ikke umiddelbart kan anses for at være uafhængige af de virksomheders interesser, der er tilsluttet sammenslutningen, skal den risiko for en alvorlig og uoprettelig skade, som ville være forbundet med at stille den af Kommissionen krævede garanti, vurderes under hensyn til sammenslutningens medlemsvirksomheders størrelse og økonomiske styrke.

( jf. præmis 52, 54, 58 og 59 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - søgsmål til prøvelse af en afgørelse, som blot bekræfter en tidligere afgørelse - sager anlagt til prøvelse af både en bekræftet beslutning og en bekræftende beslutning til realitetsbehandling under det samme søgsmål - antaget til realitetsbehandling under visse omstændigheder - bekræftede beslutning og bekræftende beslutning anfægtet ved to forskellige søgsmål - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF)

Sammendrag

1. Det er korrekt, at begrebet bekræftende retsakt bl.a. er blevet udformet i retspraksis for at forhindre anlæggelse af søgsmål, der bevirker, at søgsmålsfrister, der er udløbet, begynder at løbe på ny - og at Fællesskabets retsinstanser derfor i de tilfælde, hvor en sådan omgåelse af søgsmålsfristerne ikke kan påvises, i visse tilfælde antager sager anlagt til prøvelse af både en bekræftet beslutning og en bekræftende beslutning til realitetsbehandling under det samme søgsmål - denne løsning kan ikke anvendes, når den bekræftede beslutning og den bekræftende beslutning anfægtes ved to forskellige søgsmål, og sagsøgeren kan forsvare sin opfattelse og gøre sine anbringender gældende inden for rammerne af det første søgsmål.

( jf. præmis 34 og 35 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - udveksling af fiskerimuligheder mellem medlemsstaterne - bestemmelse, der tillader overførsel af den fiskekvote for ansjos, der er tildelt Den Portugisiske Republik - søgsmål fra redere og sammenslutninger, som varetager rederiforeningers kollektive interesser - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 2742/1999)

2. Ulovlighedsindsigelse - skal fremsættes under en verserende retssag - afvisning af hovedsagen - afvisning af indsigelsen

(Art. 241 EF)

Sammendrag

1. Et annullationssøgsmål, som redere, der er etableret i Spanien, indgiver mod niende rubrik i bilag I D til forordning nr. 2742/1999, hvorefter det af hensyn til udvekslingerne af fiskerimulighederne mellem Den Franske Republik og Den Portugisiske Republik tillades, at der for år 2000 af den kvote for ansjos på 5 220 tons, der er tildelt Den Portugisiske Republik for ICES-område IX og X og CECAF-område 34.1.1, må tages indtil 3 000 tons i de farvande i ICES-underområde VIII, der henhører under Den Franske Republiks højhedsområde eller jurisdiktion, må afvises fra realitetsbehandling.

Sagsøgerne er nemlig ikke berørt af den anfægtede bestemmelse - som er almengyldig - på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der efter bestemmelsen adskiller dem fra alle andre. Navnlig var Rådet ikke på tidspunktet for udstedelsen af bestemmelsen forpligtet til at tage hensyn til sagsøgernes særlige situation.

Også et annullationssøgsmål til prøvelse af samme bestemmelse, som indgives af tre sammenslutninger af rederiforeninger, må afvises. En forening, der er oprettet for at varetage en gruppe borgeres kollektive interesser, kan nemlig ikke anses for at være individuelt berørt - i den i artikel 230, stk. 4, EF forudsatte betydning - og har derfor ikke kompetence til på vegne af sine medlemmer at anlægge annullationssøgsmål, når disse ikke kan gøre det individuelt.

( jf. præmis 50, 51, 52 og 78 )

2. Hjemmelen i artikel 241 EF til at påberåbe sig, at en forordning eller en generel retsakt, der danner retsgrundlag for den anfægtede gennemførelsesforanstaltning, ikke kan finde anvendelse, udgør ikke en selvstændig ret, men kan kun udøves under en verserende retssag. Såfremt der ikke er adgang til at anlægge et selvstændigt søgsmål, kan denne traktatbestemmelse derfor ikke påberåbes.

( jf. præmis 82 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - afslag på begæring om udsættelse af gennemførelsen af rammeaftalen af 5. juli 2002 om forbindelserne mellem Parlamentet og Kommissionen - ny begæring - ændrede forhold eller nye faktiske omstændigheder - begreb

(Rettens procesreglement, art. 108 og 109)

2. Retspleje - antagelse til realitetsbehandling af søgsmål - bedømmelse på grundlag af situationen på tidspunktet for stævningens indlevering - efterfølgende antagelse til realitetsbehandling - betingelser

Sammendrag

1. Når en første begæring om udsættelse af gennemførelsen af rammeaftalen af 5. juli 2000 om forbindelserne mellem Parlamentet og Kommissionen ikke er taget til følge med den begrundelse, at sagsøgerne ikke var fremkommet med vigtige oplysninger, der gav holdepunkter for at antage, at det ikke var udelukket, at hovedsagen kunne fremmes til behandling i realiteten, og denne kendelse ikke er blevet appelleret til Domstolen i medfør af artikel 50, stk. 2, i EF-statutten for Domstolen, kan nævnte kendelse ikke, bortset fra de tilfælde, der er omfattet af Rettens procesreglements artikel 108 og 109, ikke længere anfægtes. Såfremt gennemførelsen af rammeaftalen udgør et nyt forhold i forhold til den situation, der forelå ved den første begæring om foreløbige forholdsregler, derved, at de anfægtede afgørelser er blevet truffet efter nævnte kendelses afsigelse, kan anvendelsen af rammeaftalen imidlertid ikke udgøre et ændret forhold eller nye omstændigheder i procesreglementets artikel 108 og 109's forstand, idet det ikke drejer sig om en begivenhed, der kan ændre den konklusion, Retten nåede frem til i nævnte kendelse, og hvorefter hovedsagen umiddelbart måtte afvises.

( jf. præmis 46, 48 og 49 )

2. Spørgsmålet om, hvorvidt et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, skal bedømmes på grundlag af situationen på tidspunktet for stævningens indlevering. Er betingelserne for at anlægge sag ikke opfyldt på dette tidspunkt, må sagen afvises, medmindre betingelserne opfyldes inden søgsmålsfristens udløb.

( jf. præmis 49 )
RETTENS KENDELSE (Fjerde Afdeling)

6. juli 2001

Sag T-375/00

Danielle Dubigh og Tamara Zaur-Gora

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — vikarer — hjælpeansatte — krav om anerkendelse af status som midlertidig ansat ved De Europæiske Fællesskaber — sag, der delvis er ubegrundet, delvis skal afvises«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-733

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelser af 12. januar 2000, hvorved sagsøgernes anmodninger af 24. september 1999 om berigtigelse af deres administrative situation, således at de anerkendes som midlertidigt ansatte ved De Europæiske Fællesskaber, afvises.

Udfald:

Delvis frifindelse, delvis afvisning. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemand – status som midlertidigt ansat – personer, der er ansat af en juridisk person i henhold til en medlemsstats lovgivning – ikke omfattet

(Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 2)

Status som ansat ved De Europæiske Fællesskaber kan ikke anerkendes for så vidt angår personer, hvis arbejdsgiver ikke er Kommissionen eller en anden fællesskabsinstitution, men derimod en juridisk person, der er omfattet af en medlemsstats nationale ret, og som ikke kan sidestilles med en administrativ enhed i den omhandlede institution.

En institution er således ikke skyldig i procedurefordrejning til skade for de pågældende eller i tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og god personaleadministration, når den afviser at anerkende, at personer, der stilles til rådighed af vikarbureauer, er midlertidigt ansat. En sådan anerkendelse er ikke mulig, i det omfang de pågældende er blevet ansat af virksomheder, der er oprettet på privatretligt grundlag.

(jf. præmis 21 og 23)

Henvisning til: Domstolen, 11. juli 1985, sagerne 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 og 10/84, Salerno m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2523, præmis 42-47; Domstolen, 13. juli 1989, sag 286/83, Alexis m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2445, præmis 11.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Passivitetssøgsmål fysiske og juridiske personer undladelser, der kan gøres til genstand for søgsmål undladelse af at tage stilling til de foranstaltninger, de øvrige fjorten medlemsstaters regeringer havde truffet over for Republikken Østrig, og af at kræve øjeblikkelig ophævelse af disse foranstaltninger

(art. 232, stk. 3, EF)

Sammendrag

$$En fysisk eller juridisk person kan kun anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser i medfør af artikel 232, stk. 3, EF med henblik på, at det fastslås, at en af institutionerne i strid med traktaten har undladt at udstede en retsakt, henstillinger og udtalelser dog undtaget, for hvilken den pågældende er den potentielle adressat, eller som den kunne anfægte under et annullationssøgsmål.

Der skulle derfor ske afvisning af et passivitetssøgsmål, der blev anlagt af en fysisk person med påstand om, at det blev fastslået, at Kommissionen i strid med traktaten havde undladt at træffe afgørelse ved ikke at tage stilling til de foranstaltninger, de øvrige fjorten medlemsstaters regeringer havde truffet over for Republikken Østrig, og ikke at kræve øjeblikkelig ophævelse af disse foranstaltninger.

( jf. præmis 20, 23 og 25 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - hovedsagens antagelse til realitetsbehandling - manglende søgsmålsinteresse - grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

2. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - udsættelse af gennemførelsen af en forordning fra Kommissionen vedrørende første fase i et arbejdsprogram vedrørende markedsføring af biocidholdige produkter - betingelser - uopsættelighed - alvorlig og uoprettelig skade - afvejning af samtlige interesser i sagen

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 1896/2000)

Sammendrag

1. Selv om det er korrekt, at spørgsmålet, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, som hovedregel ikke bør behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes, kan det imidlertid, når det gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, være nødvendigt, at der fremlægges omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning alligevel kan antages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 73 )

2. Formålet med en sag om foreløbige forholdsregler er at sikre virkningen af dommen vedrørende sagens realitet. For at denne målsætning kan opfyldes, skal de begærede foranstaltninger være uopsættelige, dvs. at det for at undgå et alvorligt og uopretteligt tab for sagsøgeren er nødvendigt at foreskrive dem og tillægge dem retsvirkninger før afgørelsen i hovedsagen. En rent økonomisk skade kan ikke, bortset fra ganske usædvanlige tilfælde, betragtes som uoprettelig eller blot vanskeligt oprettelig, da der senere kan betales økonomisk erstatning herfor. Ved anvendelsen af disse principper er udsættelsen af gennemførelsen af forordning nr. 1896/2000 om den første fase i det program, der er omhandlet i artikel 16, stk. 2, i direktiv 98/8 om biocidholdige produkter, alene berettiget, såfremt det fremgår, at det sagsøgende selskab uden en sådan foranstaltning befinder sig i en situation, der kan bringe selve dets eksistens i fare, eller som kan ændre dets markedsandele på uigenkaldelig vis. Endvidere må uopsætteligheden af at iværksætte foreløbige forholdsregler ikke skyldes sagsøgerens faktiske adfærd, men alene følgerne af den anfægtede forordning.

Under alle omstændigheder bemærkes, at selv om det antages, at sagsøgeren i tilstrækkeligt omfang har godtgjort, at selskabet lider en alvorlig og uoprettelig skade, hvis gennemførelsen af forordningen ikke bliver udsat, fører afvejningen af på den ene side sagsøgerens interesse i, at den foreløbige forholdsregel foreskrives, og på den anden side den almene interesse, der er knyttet til gennemførelsen af en generel retsakt, og interesserne hos andre, der ville blive umiddelbart berørt af en eventuel udsættelse af gennemførelsen af den pågældende forordning til, at en sådan begæring ikke kan tages til følge.

( jf. præmis 92, 94, 95, 101 og 111 )
Artikel 236 EF, hvorefter Fællesskabets retsinstanser har kompetence til at afgøre alle tvister mellem Fællesskabet og dets ansatte med de begrænsninger og på de betingelser, der er fastsat i vedtægten, eller som fremgår af de ansættelsesvilkår, der gælder for de ansatte, skal forstås således, at den kun omfatter tjenestemænd og øvrige ansatte, bortset fra lokalt ansatte, og personer, som ønsker at opnå denne status. Vedtægtens artikel 90 og 91, der indeholder bestemmelser om klage- og søgsmålsadgangen, omfatter ikke blot tjenestemænd i aktiv tjeneste, men også personer, der ansøger om en stilling eller ansøger om at deltage i en almindelig udvælgelsesprøve.

Personer, der ansøger om at deltage i en almindelig udvælgelsesprøve, må antages at være omfattet af vedtægten i den forstand, hvori dette udtryk forstås i vedtægtens artikel 90 og 91. Såfremt de anfægter lovligheden af en meddelelse om udvælgelsesprøve med den begrundelse, at meddelelsen udelukker dem fra at deltage i prøven, skal de følgelig ikke anlægge sagen i henhold til artikel 230 EF, men i henhold til vedtægtens artikel 91.

(jf. præmis 26, 27 og 28)

Henvisning til: Domstolen, 27. februar 1991, sag C-126/90P, Bocos Viciano mod Kommissionen, Sml. I, s. 781, præmis 13; Retten, 16. maj 1994, sag T-37/93, Stagakis mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 137, og II, s. 451, præmis 16; Retten, 11. juli 1996, sag T-30/96, Gomes de Sá Pereira mod Rådet, Sml. II, s. 785, præmis 24; Retten, 20. juli 1998, sag T-61/96, Meoro Avilés mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 443, og II, s. 1289, præmis 40 og 41.