Sag C-175/14

Ralph Prankl

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof)

»Præjudiciel forelæggelse — afgifter — direktiv 92/12/EØF — den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer — beskatning af smuglervarer — varer, der er overgået til forbrug i en medlemsstat og bragt til en anden medlemsstat — fastlæggelse af den kompetente medlemsstat — transitstatens ret til at beskatte nævnte varer«

Sammendrag – Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 5. marts 2015

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – punktafgifter – direktiv 92/12 – punktafgiftspligtige varer – fastlæggelse af, i hvilken medlemsstat der skal betales afgift – varer, der er indført ulovligt på en medlemsstats område, som dernæst transporteres til og opdages på en anden medlemsstats område – betaling af afgift i transitmedlemsstaten – ikke tilladt

(Rådets direktiv 92/12, art. 7, stk. 1, 2 og 4, samt art. 9, stk. 1)

Artikel 7, stk. 1 og 2, og artikel 9, stk. 1, i direktiv 92/12 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved direktiv 92/108, skal fortolkes således, at transitmedlemsstater i et tilfælde, hvor punktafgiftspligtige varer, som ulovligt er blevet indført på en medlemsstats område, er blevet transporteret uden anvendelse af det ledsagedokument, der kræves i henhold til direktivets artikel 7, stk. 4, på vej til en anden medlemsstat, på hvis område disse varer er blevet opdaget af de kompetente myndigheder, ikke kan opkræve punktafgift hos den lastbilchauffør, som har foretaget denne transport, idet denne for første gang oplagde disse varer til erhvervsmæssige formål på transitmedlemsstaternes område.

Det kan således ikke med rette gøres gældende, at EU-lovgiver havde til hensigt at lægge vægt på forebyggelse af misbrug og svig ved generelt at tillade alle transitmedlemsstater at opkræve punktafgift i tilfælde af uretmæssig transport af punktafgiftspligtige varer. En sådan opkrævning af punktafgift i transitmedlemsstaterne er ikke nødvendig for at forebygge misbrug og svig, eftersom såvel indførselsmedlemsstaten som bestemmelsesmedlemsstaten er kendt, og eftersom det er ubestridt, at varerne er blevet leveret i sidstnævnte stat.

(jf. præmis 27, 29 og 32 samt domskonkl.)

Sag C-175/14

Ralph Prankl

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof)

»Præjudiciel forelæggelse — afgifter — direktiv 92/12/EØF — den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer — beskatning af smuglervarer — varer, der er overgået til forbrug i en medlemsstat og bragt til en anden medlemsstat — fastlæggelse af den kompetente medlemsstat — transitstatens ret til at beskatte nævnte varer«

Sammendrag – Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 5. marts 2015

Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — punktafgifter — direktiv 92/12 — punktafgiftspligtige varer — fastlæggelse af, i hvilken medlemsstat der skal betales afgift — varer, der er indført ulovligt på en medlemsstats område, som dernæst transporteres til og opdages på en anden medlemsstats område — betaling af afgift i transitmedlemsstaten — ikke tilladt

(Rådets direktiv 92/12, art. 7, stk. 1, 2 og 4, samt art. 9, stk. 1)

Artikel 7, stk. 1 og 2, og artikel 9, stk. 1, i direktiv 92/12 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved direktiv 92/108, skal fortolkes således, at transitmedlemsstater i et tilfælde, hvor punktafgiftspligtige varer, som ulovligt er blevet indført på en medlemsstats område, er blevet transporteret uden anvendelse af det ledsagedokument, der kræves i henhold til direktivets artikel 7, stk. 4, på vej til en anden medlemsstat, på hvis område disse varer er blevet opdaget af de kompetente myndigheder, ikke kan opkræve punktafgift hos den lastbilchauffør, som har foretaget denne transport, idet denne for første gang oplagde disse varer til erhvervsmæssige formål på transitmedlemsstaternes område.

Det kan således ikke med rette gøres gældende, at EU-lovgiver havde til hensigt at lægge vægt på forebyggelse af misbrug og svig ved generelt at tillade alle transitmedlemsstater at opkræve punktafgift i tilfælde af uretmæssig transport af punktafgiftspligtige varer. En sådan opkrævning af punktafgift i transitmedlemsstaterne er ikke nødvendig for at forebygge misbrug og svig, eftersom såvel indførselsmedlemsstaten som bestemmelsesmedlemsstaten er kendt, og eftersom det er ubestridt, at varerne er blevet leveret i sidstnævnte stat.

(jf. præmis 27, 29 og 32 samt domskonkl.)