18.

Som det endvidere fremgår af Kommissionens grønbog, og som det også er understreget af de parter, der har afgivet indlæg i denne sag — herunder Régie des postes — kan opretholdelsen af den universelle posttjeneste imidlertid ikke begrunde, at der tillægges eksklusive rettigheder af ubegrænset omfang. De konkurrencebegrænsninger, der følger af et lovbestemt monopol, skal nemlig principielt være begrænset til det, der er strengt nødvendigt for at opfylde de behov, med henblik på hvilke monopolet er indført. Selv om det er klart, at det offentlige monopol bør opretholdes for så vidt angår den grundlæggende posttjeneste, kan det samme ikke hævdes for så vidt angår de tjenester, der objektivt adskiller sig fra den grundlæggende tjeneste, og som i forhold til denne skaber en særlig merværdi. Dette gælder bl.a. for den ilposttjeneste, der er omhandlet i denne sag. Ilposttjenesten — der ikke må forveksles med den almindelige »ekspresposttjeneste«, der indgår i den almindelige posttjeneste (grønbogen, s. 384 og 386) — er en særlig tjeneste, der har udviklet sig konstant, særlig i de senere år, med henblik på opfyldelse af visse brugerkategoriers behov (navnlig virksomheder og liberale erhvervsdrivende). Det skal særlig bemærkes, således som det klart fremgår af grønbogen, at ilposttjenesten — hvoraf der ikke findes lovmæssig definition — ikke adskiller sig fra den grundlæggende posttjeneste, hverken med hensyn til indholdet eller vægten af forsendelserne og heller ikke nødvendigvis — hvilket bør understreges — ved større hurtighed. I grønbogen bemærker Kommissionen herom: »Hvordan kan en ekspresforsendelse let skelnes fra et brev? Den kan have samme dimension, vægt og indhold. Selv besørgelsestiden kan være den samme. En væsentlig forskel ligger i den værdi (uanset hvilken), som tilføjes af eksprestjenesteyderne, og som opleves af kunderne. Den bedste måde til at bestemme, hvilken ekstra værdi kunderne oplever, er at se på den ekstra pris, de er rede til at betale.« Ilposttjenesten er i almindelighed kendetegnet ved den merværdi, den frembyder i forhold til den grundlæggende tjeneste, og denne merværdi består i en eller flere supplerende tjenesteydelser, som f.eks.: — indsamlingen af post på bopælen eller forretningsstedet — en større hurtighed eller pålidelighed i omdelingen (som resultat af f.eks. aflevering inden for et garanteret tidsrum eller til modtageren personligt eller med bekræftelse over for afsenderen af, at aflevering har fundet sted) — muligheden for at ændre bestemmelsesstedet under befordringen (»tracking and tracing«-funktionen eller opfølgnings- og opsporings-funktionen) og — muligheden for at indrette tjenesten efter kundernes særlige behov (personlig service) ( 16 ) Ilposttjenesten kan desuden udføres inden for geografiske områder af varierende udstrækning: internationalt, nationalt eller nationalt begrænset ( 17 ). I grønbogen hedder det bl.a. vedrørende indenbys post (»city mail«), at »der er tale om en tjeneste, der drives af private erhvervsdrivende, og som almindeligvis dækker over post, der indsamles i et byområde med henblik på omdeling i samme område«. I øvrigt er der intet til hinder for, at virksomheder, der beskæftiger sig med international ilpost, ligeledes udfører posttjenesteydelser i byerne. Jeg skal ligeledes bemærke, at denne tjeneste udføres inden for privatretlige aftaler og som følge heraf hører under en anden retlig ordning end den, der gælder for de tjenesteydelser, der udføres af Postvæsenet. Hvad endelig angår taksterne er der to forhold, der bør understreges. For det første er det, når der ikke foreligger nogen ordning, der er fastlagt af offentlige myndigheder, klart, at taksterne fastsættes frit af de erhvervsdrivende på grundlag af deres omkostninger og de øvrige forhold på markedet (hvilket i visse, forholdsvis sjældne tilfælde medfører, at taksterne er de samme eller endda lavere end de takster, der er fastsat i et bestemt land for en tilsvarende posttjenesteydelse). For det andet er der dog intet til hinder for, at de offentlige myndigheder vedtager en takstregulering, der kun muliggør udførelse af ilposttjenester over en vis grænse. En sådan regulering gør det muligt at opretholde økonomisk balance i den grundlæggende posttjeneste uden i øvrigt at være til skade for ilposttjenesten. Da denne indeholder en merværdi i forhold til den grundlæggende posttjeneste, må man formode, at brugeren af ilposttjenesten vil være rede til at betale en højere pris end den, der skal betales til den universelle posttjeneste. Denne regulering kan yderligere, dersom den er gennemskuelig og holder sig inden for de grænser, der er nødvendige af hensyn til postmonopolet for så vidt angår de grundlæggende tjenester, anses for at være i overensstemmelse med konkurrencereglerne, således som Domstolen har fastslået det i Ahmed Saeed- dommen ( 18 ) ( 19 ).