Sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 95/7, skal fortolkes således, at det er til hinder for, at beløb, der skyldes som følge af en berigtigelse af et momsfradrag, inddrives hos en anden afgiftspligtig person end den, der foretog fradraget.

Når det udpeges, hvem der skal erlægge beløb, der skyldes som følge af berigtigelsen af et momsfradrag, er der ikke tale om en »nærmere bestemmelse« som omhandlet i sjette direktivs artikel 13, punkt C, stk. 2, og artikel 20, stk. 1, men, som det fremgår af dette direktivs artikel 21, om en materiel regel i det fælles merværdiafgiftssystem, der er indført ved samme direktiv.

Herved skal sjette direktivs artikel 20, stk. 1, litra a), fortolkes således, at såfremt et af en afgiftspligtig person foretaget momsfradrag berigtiges, skal skyldige beløb i denne forbindelse erlægges af den pågældende afgiftspligtige person. En fortolkning med det modsatte resultat ville være uforenelig med de formål, som efterstræbes med dette direktiv på området for berigtigelse af fradrag.

I denne sammenhæng kan den mulighed, som sjette direktivs artikel 21, stk. 1, litra a), giver medlemsstaterne for at bestemme, at en anden person end den afgiftspligtige hæfter solidarisk for afgiftens erlæggelse, ikke fortolkes således, at denne person kan pålægges en selvstændig afgiftspligt.

I tilfælde af successive leveringer af en fast ejendom kan den omstændighed, at en af de berørte afgiftspligtige personer ikke har overholdt de nærmere bestemmelser for udøvelse af valgfriheden som omhandlet i sjette direktivs artikel 13, punkt C, stk. 2, i anledning af den levering, hvori den pågældende har deltaget, i øvrigt ikke medføre, at denne afgiftspligtige person er forpligtet til at erlægge den skyldige afgiftsfordring som følge af berigtigelsen af et momsfradrag, der er foretaget af en anden afgiftspligtig person i forbindelse med en af de nævnte leveringer, hvori den første afgiftspligtige person ikke har været inddraget. Skønt medlemsstaterne i henhold til denne bestemmelse har mulighed for at begrænse valgfrihedens rækkevidde og fastsætter de nærmere bestemmelser for udøvelsen af denne valgfrihed, må de nemlig ikke, når de benytter denne mulighed, pålægge køberen forpligtelser, som går ud over, hvad der er tilladt i henhold til de EU-retlige regler om merværdiafgift.

For så vidt som leveringen af en fast ejendom fra en leverandør til en køber er blevet fritaget for merværdiafgift med tilbagevirkende kraft, og for så vidt som den af køberen erlagte og fratrukne merværdiafgift for denne levering er blevet ophævet, opnår sidstnævnte ikke nogen »uberettiget fordel« som omhandlet i sjette direktivs artikel 20, stk. 4. Følgelig kan køberen ikke på grundlag af denne bestemmelse pålægges en pligt til at betale merværdiafgift, der skyldes som følge af berigtigelsen af et fradrag, der er foretaget af nævnte leverandør i anledning af en anden transaktion, hvori samme køber ikke har været inddraget, nemlig leverandørens oprindelige anskaffelse af den nævnte ejendom.

Beslutning 88/498 tilsigter, at merværdiafgiften i forbindelse med leveringen af en fast ejendom skal erlægges og fradrages af én og samme afgiftspligtige person, dvs. køberen af den pågældende faste ejendom.

(jf. præmis 32, 36, 37, 39, 40, 42, 44, 45 og 47 samt domskonkl.)