Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser – lovvalget i mangel af aftale herom – tilknytningspunkter – arbejdskontrakt – det land, hvor arbejdet sædvanligvis udføres – selvstændig fortolkning

(Romkonventionen af 19.6.1980, art. 6, stk. 2)

2. Konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser – lovvalget i mangel af aftale herom – tilknytningspunkter – arbejdskontrakt – det land, hvor arbejdet sædvanligvis udføres – begreb – udførelse i flere kontraherende stater – land, hvor eller hvorfra arbejdstageren opfylder hovedparten af sine forpligtelser over for arbejdsgiveren

(Romkonventionen af 19.6.1980, art. 6, stk. 2)

Sammendrag

1. Reglen i artikel 6, stk. 2, litra a), i Romkonventionen af 19. juni 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser og navnlig kriteriet om det land, hvor arbejdstageren »sædvanligvis udfører sit arbejde«, skal fortolkes selvstændigt i den forstand, at indholdet og rækkevidden af denne henvisningsbestemmelse ikke kan fastlægges på grundlag af den nationale lov, der er anvendelig i henhold til lovvalgsreglerne for den ret, sagen er indbragt for, men skal fastlægges efter ensartede og selvstændige kriterier for at sikre, at Romkonventionen får fuld retsvirkning under hensyn til de formål, som den forfølger.

Endvidere må der ved en sådan fortolkning ikke ses bort fra fortolkningen af de kriterier, der er fastsat i artikel 5, nr. 1), i Bruxelleskonventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, da disse kriterier fastsætter de regler, der finder anvendelse ved fastlæggelsen af den kompetente ret på de samme områder og fastlægger lignende begreber. Det fremgår således af præamblen til Romkonventionen, at denne konvention er blevet vedtaget for inden for den internationale privatrets område at fortsætte det lovharmoniseringsarbejde, som påbegyndtes med vedtagelsen af Bruxelleskonventionen.

(jf. præmis 31-33)

2. Artikel 6, stk. 2, litra a), i Romkonventionen af 19. juni 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, skal fortolkes således, at såfremt arbejdstageren udfører sin virksomhed i mere end én kontraherende stat, er det land, hvor arbejdstageren ved opfyldelsen af aftalen sædvanligvis udfører sit arbejde som omhandlet i denne bestemmelse, det land, hvor eller hvorfra arbejdstageren i betragtning af samtlige de faktorer, der karakteriserer den nævnte virksomhed, i det væsentlige opfylder sine forpligtelser over for arbejdsgiveren.

Det kriterium, der er fastsat i Romkonventionens artikel 6, stk. 2, litra a), kan nemlig også finde anvendelse i et tilfælde, hvor en arbejdstager udfører sin virksomhed i mere end én kontraherende stat, når det er muligt for den påkendende ret at fastlægge den stat, hvortil arbejdet har en væsentlig tilknytning.

I betragtning af formålet med Romkonventionens artikel 6, stk. 2, som er at sikre arbejdstageren en passende beskyttelse, skal kriteriet i artikel 6, stk. 2, litra a), om det land, hvor arbejdet sædvanligvis udføres, fortolkes vidt. I overensstemmelse med Domstolens fortolkning i forbindelse med Bruxelleskonventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, med hensyn til denne konventions artikel 5, nr. 1), skal kriteriet om det land, hvor arbejdet sædvanligvis udføres, forstås som henvisende til det sted, hvor eller hvorfra arbejdstageren faktisk udøver sin virksomhed, og, i mangel af et primært sted, det sted, hvor arbejdstageren udfører størstedelen af sin virksomhed. En sådan fortolkning er ligeledes forenelig med ordlyden af den nye bestemmelse vedrørende lovvalgsregler i forbindelse med individuelle arbejdsaftaler, der er indført ved forordning nr. 593/2008 om, hvilken lov der finder anvendelse på kontraktlige forpligtelser (Rom I), og navnlig denne forordnings artikel 8.

For så vidt angår arbejdet på området for international transport, skal den forelæggende ret med henblik på fastlæggelsen af den stat, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde, tage hensyn til samtlige de faktorer, der specificerer denne virksomhed. Med henblik herpå skal den forelæggende ret navnlig fastlægge, i hvilken stat det sted, hvorfra arbejdstageren udfører sine transportopgaver, modtager instruktioner vedrørende disse opgaver og organiserer sit arbejde, befinder sig, samt det sted, hvor arbejdsredskaberne befinder sig. Den skal ligeledes undersøge de steder, hvor transporten hovedsageligt gennemføres, de steder, hvor varerne aflæsses, samt det sted, hvortil arbejdstageren vender tilbage efter disse opgaver.

(jf. præmis 42-50 og domskonkl.)