RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

17. december 1997

Sag T-225/95

Fotini Chiou

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — intern udvælgelsesprøve med henblik på overgang fra kategori C til kategori B — udvælgelseskomiteens afgørelse om, at en ansøger ikke har bestået den mundtlige prøve — overensstemmelse mellem klagen og stævningen — princippet om ligebehandling af mænd og kvinder — princippet om forbud mod forskelsbehandling — udvælgelseskomiteens skøn«

Fuldstændig gengivelse pä fransk II-1135

Angående:

Påstand om annulation af en afgørelse truffet af udvælgelseskomiteen for den interne udvælgelsesprøve KOM/B/9/93 om at tildele sagsøgeren en lavere karakter for den mundtlige prøve end det krævede minimum og om ikke at opføre hende på listen over egnede ansøgere.

Udfald:

Frifindelse.

Résumé af dom

I 1992 deltog sagsøgeren, som er tjenestemand i Kommissionen i kategori C, i en intern udvælgelsesprøve med henblik på overgang fra kategori C til kategori B (KOM/B/4/92). Eftersom hun ikke opnåede den krævede minimumskarakter til den mundtlige prøve, blev hun ikke optaget på listen over egnede ansøgere. Hun var uenig i resultaterne fra denne udvælgelsesprøve og anlagde på denne baggrund sag ved Retten, som frifandt sagsøgte (jf. Rettens dom af 1.12.1994, sag T-46/93, Michaël-Chiou mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 929).

I 1993 indgav sagsøgeren på ny ansøgning til en intern udvælgelsesprøve, KOM/B/9/93, med henblik på overgang fra kategori C til kategori B. Denne udvælgelsesprøve havde til formål at oprette en liste over egnede ansøgere til stillinger som assistenter i lønklasse 4 og 5 i kategori B, med henblik på under tilsyn at udføre almindeligt kontorarbejde som assistent, sekretariatsassistent og teknisk assistent. Formanden for udvælgelsesprøven var den samme som ved udvælgelsesprøven KOM/B/4/92.

Idet sagsøgeren havde bestået såvel stopprøven som prøven i skriftlig fremstilling, fik hun adgang til den mundtlige prøve, som fandt sted den 17. oktober 1994.

Ved skrivelse af 18. november 1994 fik sagsøgeren meddelelse om, at hun ikke havde kunnet opføres på listen over egnede ansøgere, eftersom hun ikke havde opnået den krævede minimumskarakter ved den mundtlige prøve.

Den 15. februar 1995 indgav sagsøgeren en klage i medfør af artikel 90 i vedtægten for tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber (vedtægten) over afgørelsen om ikke at opføre hende på listen over egnede ansøgere.

Denne klage blev siden hen udbygget med tre supplerende noter af henholdsvis 5. april, 10. april og 5. maj 1995.

Klagen blev behandlet under et møde i Fællesgruppen for Tjenesterne den 6. april 1995 og blev senere, efter udløbet af den herfor fastsatte frist, udtrykkeligt afvist af Kommissionen den 25. juli 1995. Afvisningen blev meddelt sagsøgeren den 13. september 1995.

Formaliteten

I stedet for at indbringe udvælgelseskomiteens afgørelse direkte for Retten, indgav sagsøgeren en administrativ klage for ansættelsesmyndigheden. Ved at handle således blev hun forpligtet til at overholde samtlige formelle krav, som vedrørte den forudgående klageprocedure, som hun havde valgt.

Henvisning til: Domstolen, 7. maj 1986, sag 52/85, Rihoux m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1555, præmis 11.

Retten bemærkede, at et anbringende, som gøres gældende for Fællesskabets retsinstanser, for ikke at blive afvist allerede skal have været gjort gældende under den forudgående administrative klageprocedure, således at ansættelsesmyndigheden kan få et tilstrækkelig præcist kendskab til de indvendinger, som klageren gør gældende over for den omtvistede afgørelse. Endvidere skal anbringendet gøres gældende i selve klagen. Et anbringende, som er anført i klagen, kan ganske vist uddybes i supplerende noter under den administrative procedure på betingelse af, at den heri fremførte kritik er baseret på den samme begrundelse som de kritikpunkter, som er anført i klagen. Retten udtalte, at denne betingelse også gælder for, at et anbringende kan påberåbes for Retten (præmis 27, 28 og 29).

Henvisning til: Retten, 29. marts 1990, sag T-57/89, Alexandrakis mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, præmisS og 9; Retten, 3. marts 1993, sag T-58/91, Booss og Fischer mod Kommissionen, Sml. II, s. 147, præmis 83; Retten, 6. juni 1996, sag T-262/94, Baiwir mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 739, præmis 40 og 41.

Retten udtalte, at denne betingelse derimod ikke er opfyldt, hvis et anbringende, som ikke har nogen forbindelse til de kritikpunkter, som er fremført i klagen, gøres gældende for første gang efter udløbet af den i vedtægtens artikel 90 angivne frist. De frister, der er fastsat for klageproceduren efter denne bestemmelse, skal således nøje overholdes af hensyn til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i retsplejen (præmis 30).

Henvisning til: Domstolen, 4. februar 1987, sag 276/85, Cladakis mod Kommissionen, Sml. s. 495, præmis 11.

På denne baggrund måtte det for samtlige anbringender, som blev påstået afvist, undersøges, om Kommissionen ved at indtage en smidig holdning ved fortolkningen af klagen kunne få et tilstrækkelig præcist kendskab til de indsigelser, som sagsøgeren havde fremført over for den omtvistede afgørelse (præmis 31).

Henvisning til: Domstolen, 14. marts 1989, sag 133/88, Del Amo Martínez mod Parlamentet, Sml. s. 689, præmis 11; Baiwir mod Kommissionen, a.st., præmis 42.

Hvad for det første angik anbringendet om overtrædelsen af meddelelsen om udvælgelsesprøven, med hvilket sagsøgeren kritiserede udvælgelseskomiteen for at have udvist en urimelig strenghed ved kun at opføre 37 ansøgere på egnethedslisten, selv om det fulgte af ordlyden af meddelelsen om udvælgelsesprøven, at de 60 bedste ansøgere ville blive opført på listen, udtalte Retten, at dette anbringende kunne betragtes som allerede indeholdt i klagen (præmis 32).

Retten udtalte, at Kommissionen ved at indtage en smidig holdning ved fortolkningen af klagen havde været i stand til at konstatere, at komitéen efter sagsøgerens opfattelse ikke havde overholdt de i meddelelsen om udvælgelsesprøven indeholdte betingelser. Dette anbringende, som byggede på den samme begrundelse som de i klagen indeholdte kritikpunkter, kunne således antages til realitetsbehandling (præmis 34 og 35).

Hvad dernæst angik sagsøgerens anbringende om, at komitéen havde udøvet et åbenbart fejlskøn ved under den mundtlige prøve at tildele hende en lavere karakter end den krævede minimumskarakter, fandt Retten, at dette anbringende var tæt forbundet med de i klagen fremførte indsigelser i den forstand, at det fremgik af klagen, at sagsøgeren anså sig selv for værende egnet til at udøve et hverv i kategori B (præmis 36 og 37).

For så vidt angik de anbringender, som vedrørte overtrædelsen af vedtægtens artikel 14 og af de bestemmelser, som gjaldt for udvælgelseskomiteens arbejde, var parterne enige om, at de heri indeholdte kritikpunkter ikke forefandtes i klagen (præmis 38).

På denne baggrund, og idet disse af sagsøgerens kritikpunkter ikke svarede til de i klagen indeholdte anbringender, og da de supplerende noter, hvoraf de fremgik, blev indleveret efter udløbet af fristen for indgivelse af klagen i henhold til vedtægtens artikel 90, kunne disse anbringender ikke antages til realitetsbehandling på grund af manglende overensstemmelse mellem den administrative klage og stævningen (præmis 39).

Den omstændighed, at Kommissionen ikke desto mindre havde overvejet realiteten i disse anbringender i sin udtrykkelige afvisning af klagen, uden at fremhæve, at disse var fremført for sent, kunne ikke føre til, at disse anbringender skulle antages til realitetsbehandling, idet dette ville have været i strid med ordningen med ufravigelige frister, som er indført i vedtægtens artikel 90 og 91, og således ville genindføre en søgsmålsadgang, som er endelig fortabt (præmis 40).

Henvisning til: Retten, 6. december 1990, sag T-130/89, B. mod Kommissionen, Sml. II, s. 761, summarisk offentliggørelse;Retten, 6. december 1990, sag T-6/90, Petrilli mod Kommissionen, Sml. II, s. 765, summarisk offentliggørelse; Retten, 11. juli 1991, sag T-19/90, von Hoessle mod Revisionsretten, Sml. II, s. 615, præmis 23.

Realiteten

Det første anbringende om overtrædelse af princippet om ligebehandling mellem mænd og kvinder

Retten bemærkede, at der med henblik på at undersøge, om der forelå forskelsbehandling, skulle foretages en sammenligning af behandlingen af to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskilte sig væsentligt fra hinanden (præmis 48).

Henvisning til: Retten, 7. februar 1991, forenede sager T-18/89 og T-24/89, Tagaras mod Domstolen, Sml. II, s. 53, præmis 68.

I nærværende sag anførte sagsøgeren, at den omstændighed — som fremgik af statistikkerne — at de stillinger, der skulle besættes ved udvælgelsesprøverne med henblik på overgang fra kategori B til kategori A, altid blev besat, hvilket ikke var tilfældet for udvælgelsesprøverne med henblik på overgang fra kategori C til kategori B, indebar, at der var tale om forskelsbehandling. Hun gjorde således gældende, at det påhvilede Kommissionen at begrunde denne forskel (præmis 49).

Dette anbringende kunne dog ikke tages til følge. Retten udtalte, at de således sammenlignede udvælgelsesprøver hver har deres egen karakter og er selvstændige med hensyn til deres resultater. Derudover var det utvivlsomt, at de af sagsøgeren påberåbte statistikker vedrørte udvælgelsesprøver, hvori såvel antallet af ansøgere som antallet af stillinger, der skulle besættes, var forskelligt, og for hvilke de nærmere bestemmelser i henhold til meddelelsen om udvælgelsesprøven og udvælgelseskomiteens sammensætning var forskellige. Dertil kom, at der var tale om forskellige kategorier (B og C) og ikke om to hverv på samme niveau (præmis 50).

Retten konkluderede, at det fulgte heraf, at de faktiske og retlige omstændigheder, som sagsøgeren havde påberåbt sig med henblik på at godtgøre en forskelsbehandling, frembød væsentlige forskelle (præmis 51).

Det andet anbringende om overtrædelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling af ansøgerne til udvælgelsesprøven

Retten bemærkede, at selv om en tjenestemand ikke til støtte for et søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse truffet af en udvælgelseskomite for en udvælgelsesprøve kan påberåbe sig anbringender, som vedrører påståede mangler i meddelelsen om udvælgelsesprøven, når han ikke rettidigt har anfægtet de dele af meddelelsen, der efter hans opfattelse indeholder et klagepunkt mod ham, kan en ansøger til en udvælgelsesprøve ikke fratages retten til at anfægte lovligheden af alle elementer i den individuelle afgørelse — inklusive sådanne, som var fastlagt i meddelelsen om udvælgelsesprøven — der er truffet vedrørende ansøgeren som følge af betingelser defineret i denne meddelelse, for så vidt som ansøgerens retlige situation først bliver individualiseret i kraft af denne gennemførelsesafgørelse, der gør det muligt for ansøgeren med sikkerhed at vide, hvordan og i hvilket omfang hans individuelle interesser vil blive berørt (præmis 62).

Henvisning til: Retten, 16. oktober 1990, sag T-132/89, Gallone mod Rådet, Sml. II, s. 549, præmis 20; Retten, 16. september 1993, sag T-60/92, Noonan mod Kommissionen, Sml. II, s. 911, præmis 21 og 23.

Den del af anbringendet, som vedrørte det afsnit i indledningen til meddelelsen om udvælgelsesprøven, hvorefter det påhvilede udvælgelseskomiteen under den mundtlige prøve at undersøge, »om ansøgerne har vist evne til at klare nye opgaver på det højere niveau, snarere end at kontrollere, hvilke teoretiske kundskaber de har«, måtte afvises, idet sagsøgeren havde påklaget meddelelsen efter udløbet af fristen (præmis 63).

For så vidt angik den anden del af anbringendet kunne sagsøgeren derimod ikke vide, hvordan hendes interesser ville blive berørt, før det blev klart, at ingen af de sager, der skulle behandles under den skriftlige prøve, svarede til hendes særlige erfaring. Således udelukkede de generelle vendinger i meddelelsen om udvælgelsesprøven ikke, at en sag, navnlig en sådan, som benævnes »administrativ«, indeholdt dele, som knyttede sig til sekretariatsområdet. Det var således først fra det tidspunkt, hvor sagsøgeren blev stillet over for valget af en sag til behandling, at hun var i stand til at vide med sikkerhed, hvorledes og i hvilket omfang hendes individuelle interesser var berørt. Som følge heraf måtte denne del af anbringendet antages til realitetsbehandling (præmis 64).

Imidlertid kunne sagsøgerens påstand ikke tages til følge. Der foreligger nemlig en overtrædelse af princippet om ligebehandling som indeholdt i vedtægtens artikel 5, stk. 3, såfremt to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskiller sig væsentligt fra hinanden, bliver behandlet forskelligt (præmis 65 og 66).

Henvisning til: Tagaras mod Domstolen, a.st., præmis 68.

Uden at det var nødvendigt at undersøge, om sagsøgeren havde fortolket meddelelsen om udvælgelsesprøven korrekt, således at det fulgte af denne, at de skriftlige og mundtlige prøver skulle vedrøre de samme emner, bemærkede Retten blot, at sagsøgeren, som i øvrigt havde bestået den skriftlige prøve, ikke havde fremlagt det mindste bevis på, at de mundtlige spørgsmål, som blev stillet, vedrørte emner, som faldt uden for hendes faglige erfaring (præmis 68).

Det fulgte heraf, at den omstændighed, at der i forbindelse med den skriftlige prøve ikke var en valgmulighed, som udelukkende vedrørte sekretariatsområdet — under hensyntagen til det vide skøn, som ansættelsesmyndigheden har, når den fastlægger de kvalifikationer, som er nødvendige for de stillinger, der skal besættes, og når den i tjenestens interesse fastsætter betingelserne for og de nærmere bestemmelser om gennemførelsen af en udvælgelsesprøve — ikke udgjorde en forskelsbehandling (præmis 69).

Henvisning til: Gallone mod Rådet, a.st., præmis 27.

Det tredje anbringende om overtrædelse af artikel 5, stk. 5, i bilag III til vedtægten

Meddelelsen om udvælgelsesprøven bestemte, at »udvælgelseskomiteen vedtager listen over egnede ansøgere, som højst omfatter de 60 bedste. De skal have opnået halvdelen af det mulige antal point ved hver af prøverne a), b) og c)«. Det fulgte heraf, at udvælgelseskomiteen var bundet af ordvalget i meddelelsen om udvælgelsesprøven og ikke havde ret til at opstille en liste med over 60 ansøgere (præmis 80).

Henvisning til: Retten, 28. november 1991, sag T-158/89, van Hecken mod ØSU, Sml. II, s. 1341, præmis 23.

Ganske vist bestemmer artikel 5, stk. 5, i bilag III til vedtægten, at den af udvælgelseskomiteen opstillede liste over egnede ansøgere så vidt muligt skal indeholde et antal ansøgere, som er mindst dobbelt så stort som antallet af stillinger, der skal besættes, men den indeholder kun en henstilling til udvælgelseskomiteen med det formål at lette ansættelsesmyndighedens afgørelser og giver således ikke udvælgelseskomiteen hjemmel til at overskride de rammer, som er pålagt den i medfør af meddelelsen om udvælgelsesprøven (præmis 82).

Henvisning til: Domstolen, 26. oktober 1978, sag C-122/77, Agneessens rn.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2085, præmis 22.

Det fjerde anbringende om overtrædelse af meddelelsen om udvælgelsesprøven

Det fremgik af ordlyden af meddelelsen om udvælgelsesprøven, i henhold til hvilken udvælgelseskomiteen skulle vedtage listen over egnede ansøgere, som højst måtte omfatte de 60 bedste ansøgere, som havde opnået halvdelen af det mulige antal point ved hver af prøverne a), b) og c), at udvælgelseskomiteen med rette kunne opstille en liste over egnede ansøgere, som omfattede færre end 60 ansøgere (præmis 87).

Henvisning til: Michael-Chiou mod Kommissionen, a.st.

Desuden kunne den omstændighed, at udvælgelseskomiteen besluttede, at kun 37 ansøgere havde opnået den krævede minimumskarakter til de forskellige prøver under udvælgelsesprøven, ikke tages som udtryk for, at udvælgelseskomiteen havde været urimeligt streng (præmis 88).

Det femte anbringende om et åbenbart fejlskøn med hensyn til sagsøgerens egnethed til at udøve et hverv i kategori B

Retten bemærkede, at en udvælgelseskomite har en vid skønsbeføjelse, og Fællesskabets retsinstanser udøver alene kontrol med retmæssigheden af udvælgelseskomiteens afgørelser, såfremt der er sket overtrædelse af de regler, som er gældende for dens opgaver (præmis 93).

Henvisning til: Retten, 15. juli 1993, forenede sager T-17/90, T-28/91, og T-17/92, Cámara Alloisio m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 841, præmis 90; Retten, 15. juni 1994, sag T-6/93, Pérez Jiménez mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 497; Michaėl-Chiou mod Kommissionen, a.st., præmis 48.

Retten udtalte herefter, at det ikke tilkom den at bedømme udvælgelseskomiteens vurdering af sagsøgerens egnethed til at udøve et hverv i kategori B (præmis 94).

Under alle omstændigheder gjaldt det, at uanset værdien af sagsøgerens fortjenester, var denne ikke tilstrækkelig til at godtgøre, at der var blevet anlagt et åbenbart fejlskøn ved bedømmelsen af sagsøgerens præstation under den mundtlige prøve, så meget desto mere som der var tale om en udvælgelse baseret på prøver og ikke på kvalifikationsbeviser (præmis 95).

Henvisning til: Retten, 15. februar 1996, sag T-125/95, Belhanbel mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 115, præmis 33.

Retten konkluderede, at det fulgte af ovenstående, at sagsøgerens påstande, andre end vedrørende annullation af den anfægtede afgørelse, navnlig vedrørende visse anmodninger om udlevering af oplysninger og om fremlæggelse af dokumenter, var uden genstand (præmis 97).

Konklusion:

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.