ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
121

Kommissionen har i duplikken — ud fra den omstændighed, at sagsøgerne har bekræftet, at de »alene har anfægtet karakteren af, hvorvidt de pågældende brancheafgifter anført i artikel [1, stk. 3] i beslutningens konklusion kunne tilregnes staten« — udledt, at sagen ikke vedrører de tre foranstaltninger, der er omhandlet i beslutningens artikel 1. Kommissionen tilføjer imidlertid, at den efterfølgende affattelse af punkt 86 i replikken kunne give anledning til at formode, at sagsøgerne bestrider, at afgifterne udgør statsmidler, for så vidt som de er bestemt til at finansiere foranstaltninger til salgsfremme og arbejde. Ifølge Kommissionen falder sagsøgerne atter ind i den samme forvirring ved i det sidste punkt i replikken at konkludere, at Kommissionen fejlagtigt konstaterede, at de afgifter, der havde finansieret foranstaltningerne til salgsfremme og arbejdet med visse kontrollerede oprindelsesbetegnelser, kunne kvalificeres som statsstøtte. Kommissionen har ved at støtte sig på denne manglende klarhed og på, at det er umuligt for den at forsvare sig, gjort gældende, at anbringendet bør afvises. Kommissionen har subsidiært gjort gældende, at anbringendet er ugrundet.
Rettens dom (Anden Afdeling) af 12. september 2007 – Coats Holdings og Coats mod Kommissionen

(sag T-36/05)

»Konkurrence – karteller – det europæiske marked for syartikler (nåle) – opdeling af produktmarkeder – opdeling af geografisk marked – bevisbedømmelse – deltagelse i møder – trepartsaftale – bøde – overtrædelsens grovhed og varighed – formildende omstændigheder«

1. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse, som består i indgåelsen af en konkurrencebegrænsende aftale – overholdelse af princippet om uskyldsformodning – den bevisstyrke, der kræves med hensyn til de beviser, som Kommissionen har lagt til grund (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 68, 70-72 og 74)

2. Konkurrence – aftaler – en virksomheds deltagelse i et møde mellem deltagere i en påtænkt aftale – omstændighed, der giver grundlag for at fastslå, at virksomheden deltog i den efterfølgende aftale – betingelse (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 90, 91 og 96)

3. Konkurrence – aftaler – virksomhed, der har lettet ikrafttrædelsen af en konkurrencebegrænsende aftale, der kræver, at den handler – omstændighed, som giver grundlag for at fastslå, at den har deltaget i aftalen – den blotte underretning om aftalens eksistens utilstrækkelig (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 105, 110, 117, 119, 120 og 168)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier fastlagt i Kommissionens retningslinjer – overtrædelsens grovhed og varighed – formildende omstændigheder – virksomhedens passive rolle eller rolle som medløber (art. 81, stk. 1, EF; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03) (jf. præmis 199, 200, 204-207, 210 og 212)

Angående

Principalt påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2004) 4221 endelig udg. af 26. oktober 2004 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] (sag COMP/F-1/38.338 – PO/Needles) og subsidiært påstand om annullation eller nedsættelse af den bøde, der er blevet pålagt sagsøgerne.

Konklusion

1) Kommissionens beslutning K(2004) 4221 endelig udg. af 26. oktober 2004 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] (sag COMP/F-1/38.338 – PO/Needles) annulleres, for så vidt som det i beslutningen konstateres, at sagsøgerne har overtrådt artikel 81, stk. 1, EF efter den 13. marts 1997.

2) Den bøde, der er blevet pålagt Coats Holdings Ltd og J & P Coats Ltd ved beslutningens artikel 2, fastsættes til 20 mio. EUR.

3) I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.

4) Coats Holdings Ltd og J & P Coats Ltd bærer to tredjedele af deres egne omkostninger og betaler to tredjedele af Kommissionens omkostninger. Kommissionen bærer en tredjedel af sine egne omkostninger og betaler en tredjedel af Coats Holdings Ltd’s og J & P Coats Ltd’s omkostninger.
182

Sagsøgerne har udelukkende fremlagt et sammendrag på en side af den franske revisionsrets rapport. Den omstændighed, at de har angivet en internetadresse, hvor rapporten er offentliggjort, kan ikke anses for at indebære, at de har fremlagt hele rapporten. Under alle omstændigheder har sagsøgerne ikke præciseret, hvoraf det i denne rapport fulgte, at en genopbygning af regnskaberne som den af revisionsretten gennemførte var tilstrækkelig til at bevise, at der forelå en overtrædelse af artikel 82 EF. Det følger af den side, der er vedlagt sagsakterne, at revisionsretten ved anvendelse af omkostningsregnskaber har beregnet, at resultaterne for pakkevirksomheden, der blev drevet af den interne operatør, var negative fra 1998 til 2002. Detaljerne i den udførte beregning fremgår imidlertid ikke af denne side. Kommissionen kunne under disse omstændigheder med rette antage, at tilsvarende beregninger ikke ville være tilstrækkeligt til at fastslå, at der forelå en overtrædelse af artikel 82 EF. Revisionsretten har endvidere præciseret, at resultaterne for pakkevirksomheden kun var kendt for den seneste periode, eftersom denne virksomhed først blev udskilt fra postvirksomheden i 1998. Kommissionen burde imidlertid have genopbygget regnskaberne for 1986-1991, dvs. for den periode, hvorunder La Poste ikke førte et detaljeret omkostningsregnskab. Selv om en genopbygning svarende til den af revisionsretten udførte, som sagsøgerne har anført, ville være tilstrækkelig til at godtgøre, at der var sket en overtrædelse af artikel 82 EF, kan man eventuelt forestille sig, at det ville være en »yderst vanskelig« opgave at foretage en sådan for perioden 1986-1991 (den anfægtede beslutnings punkt 164).
Artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95 bestemmer:

»Når Kommissionen som følge af en undersøgelse finder, at udgifterne ikke er afholdt efter EF-reglerne, meddeler den den pågældende medlemsstat resultaterne af sin undersøgelse og de korrigerende foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at reglerne fremtidigt overholdes.

Meddelelsen skal indeholde en henvisning til nærværende forordning. Medlemsstaten skal afgive svar inden for to måneder, og Kommissionen kan ændre sit standpunkt under hensyn hertil. I behørigt begrundede tilfælde kan Kommissionen forlænge besvarelsesfristen.

Efter udløbet af denne frist indkalder Kommissionen til en bilateral drøftelse, og de to parter søger at nå frem til en aftale om de foranstaltninger, der skal træffes, og til en vurdering af, hvor alvorlig overtrædelsen er, og af den finansielle skade, den har påført Det Europæiske Fællesskab. Kommissionen meddeler efter denne drøftelse og efter udløbet af alle frister, som den har fastsat i samråd med medlemsstaterne, efter de bilaterale drøftelser til meddelelse af yderligere oplysninger, eller hvis medlemsstaten ikke accepterer indkaldelsen, efter udløbet af den frist, som Kommissionen har fastsat til medlemsstatens accept af denne indkaldelse, derefter officielt medlemsstaten sine konklusioner under henvisning til Kommissionens beslutning 94/442/EF. Uden at gyldigheden af fjerde afsnit i dette stykke berøres, vurderer Kommissionen i denne meddelelse, hvilke udgifter den har til hensigt at udelukke i medfør af artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning […] nr. 729/70.

Medlemsstaterne underretter snarest Kommissionen om de korrigerende foranstaltninger, som [de] har truffet for at sikre, at Fællesskabets regler overholdes, og om datoen for disse foranstaltningers faktiske iværksættelse. Kommissionen vedtager i givet fald en eller flere afgørelser i medfør af artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning […] nr. 729/70 for indtil den faktiske dato for de korrigerende foranstaltningers iværksættelse at udelukke de udgifter, der er afholdt, uden at Fællesskabets regler blev overholdt.«
98

Det må fastslås, at sagsakterne ikke indeholder noget forhold, der kan gøre det muligt for sagsøgerne at fastslå, at fællesskabsinstitutionerne har givet dem løfter, der kunne give dem anledning til at nære berettigede forventninger om, at de tidligere vedtægtsmæssige kriterier for indplacering i lønklasse af tjenestemænd ville blive anvendt ved deres ansættelse. Det fremgik af meddelelserne om udvælgelsesprøverne og af Kommissionens skrivelser, at de udvalgte ansøgere kunne blive tilbudt en ansættelse i henhold til de nye vedtægtsbestemmelser.
12

Ved afgørelse af 21. september 2005 (herefter »den anfægtede afgørelse«) gav Harmoniseringskontorets Første Appelkammer medhold i klagen og gav afslag på indsigelsen i dens helhed. Appelkammeret var af den opfattelse, at de omhandlede varer var af forskellig art og havde forskellige formål, at de var fremstillet af forskellige fabrikanter og blev solgt gennem forskellige distributionskanaler. Ifølge appelkammeret var der hverken konkurrenceforhold eller mulighed for substitution mellem disse varer, og de kunne derfor ikke anses for at have lighed. Bl.a. ville en æstetisk komplettering mellem de omhandlede produkter være for subjektiv til, at der kunne tages hensyn hertil. Eftersom betingelsen, der er nødvendig for, at risiko for forveksling kan fastslås på det berørte område, om at varerne skal have lighed, ikke var opfyldt, fandt appelkammeret det ikke nødvendigt at undersøge graden af de omhandlede tegns lighed eller deres eventuelle identitet.
Dels en påstand om annullation af artikel 2 i Rådets forordning (EF) nr. 428/2005 af 10. marts 2005 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af korte syntetiske fibre af polyester med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Saudi-Arabien, om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2852/2000 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af korte syntetiske fibre af polyester med oprindelse i Republikken Korea og om afslutning af antidumpingproceduren vedrørende importen af sådanne varer med oprindelse i Taiwan (EUT L 71, s. 1), dels en påstand i henhold til artikel 241 EF, med henblik på at det erklæres, at bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT 1996 L 56, s. 1), ikke finder anvendelse, for så vidt som de støtter de anfægtede konklusioner i forordning nr. 428/2005.
Rettens dom (Femte Afdeling) af 9. juli 2008 – Coffee Store mod KHIM (THE COFFEE STORE)

(Sag T-323/05)

»EF-varemærker – ansøgning om EF-ordmærket THE COFFEE STORE – absolut registreringshindring – beskrivende karakter – artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1,litra c)] (jf. præmis 42 og 43)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 15. juni 2005 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 855/2004-2) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket THE COFFEE STORE som EF-varemærke.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: The Coffee Store GmbH Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket THE COFFEE STORE for varer og tjenesteydelser i klasse 30, 32 og 43 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen Appelkammerets afgørelse: Afvisning af klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 1. juli 2008 – Apple Computer mod KHIM – TKS-Teknosoft (QUARTZ)

(Sag T-328/05)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket QUARTZ – det ældre EF-figurmærke QUARTZ – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – lighed mellem varerne – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 56 og 58-60)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 27. april 2005 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 416/2004-4) vedrørende en indsigelsessag mellem TKS-Teknosoft SA og Apple Computer, Inc.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Apple Computer, Inc. Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket QUARTZ for varer i klasse 9 – ansøgning nr. 1421130 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: TKS-Teknosoft SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-figurmærket QUARTZ for varer i klasse 9 og 42 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge for alle de omhandlede varer Appelkammerets afgørelse: Afslag på sagsøgerens klage





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
60

Eftersom de tjenesteydelser, som er omfattet af varemærkeansøgningen, ikke er af lignende art som dem, for hvilke varemærket CITIBANK er registreret, forudsætter anvendelsen af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 40/94 i det foreliggende tilfælde, at tre betingelser er opfyldt, nemlig for det første at der skal være identitet eller lighed mellem de omtvistede varemærker, for det andet at det ældre varemærke skal have et renommé, og for det tredje at der skal være en risiko for, at brugen af det ansøgte varemærke uden rimelig grund vil medføre en utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé eller vil skade dette særpræg eller renommé.
Erstatningssøgsmål med påstand om erstatning for det tab, der hævdes at være lidt af sagsøgeren som følge af Kommissionens hævdede culpøse adfærd i forbindelse med den manglende forlængelse af sagsøgerens ansættelseskontrakt, der var blevet indgået inden for rammerne af det tekniske samarbejde mellem Fællesskabet og Republikken Niger, der er finansieret af Den Europæiske Udviklingsfond (EUF).
75

Kommissionen understreger, at den — idet den stod over for et stort antal ansøgninger og henset til de begrænsede budgetmidler — måtte stille strenge krav og udelukke visse projekter, som kunne være gode, men hvis kvalitet ikke desto mindre var ringere end de projekter, som blev godkendt. I denne forbindelse kan den mindste fejl, uoverensstemmelse eller manglende præcision påvirke det endelige valg i forbindelse med en sammenlignende undersøgelse, uagtet den omstændighed, at et afslag ikke udgør en vurdering af kvaliteten af det udførte arbejde. Det fremgår af fast retspraksis, at en kortfattet begrundelse er tilstrækkelig på området, og at det er muligt at give en supplerende begrundelse indtil sagsanlægget. Kommissionen kan ikke anerkende, at de supplerende oplysninger vedrørende den nyskabende karakter af projektet skal betragtes som et nyt forhold, idet disse følger af ordlyden af det tekniske og finansielle bilag til ansøgervejledningen. Kommissionen har endvidere gjort gældende, at der i fast retspraksis er givet fællesskabsmyndighederne et vidt skøn, når disse under udøvelsen af deres opgaver skal foretage komplicerede vurderinger, hvilket er tilfældet med strukturfondene. Fællesskabets retsinstanser efterprøver således kun rigtigheden og den retlige kvalifikation af de faktiske forhold, myndigheden har foretaget heraf. Det skal især undersøges, om myndighedernes handlemåde er udslag af en åbenbar vildfarelse eller er behæftet med magtfordrejning, eller om myndighederne åbenbart har overskredet grænserne for deres skøn.
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 14. februar 2008 – Usinor mod KHIM – Corus UK (GALVALLOY)

(Sag T-189/05)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om GALVALLOY som EF-ordmærke – ældre nationalt ordmærke GALVALLIA – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 69, 71 og 72)

Angående

Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 10. februar 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 411/2004-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Usinor SA og Corus UK Ltd.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Corus UK Ltd Det omhandlede varemærke: Ordmærket GALVALLOY for varer i klasse 6 – ansøgning nr. 796557 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Usinor SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale ordmærke GALVALLIA for varer i klasse 6 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på registrering Appelkammerets afgørelse: Annullation af Indsigelsesafdelingens afgørelse





Konklusion

Afgørelse truffet den 10. februar 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 411/2004-1) annulleres.

Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Usinor SA.
Environmental Management Consultants Ltd tilbagebetaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber et beløb på 31 965,28 EUR, forhøjet med renter:
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 15. januar 2008 – Hoya mod KHIM – Indo (AMPLITUDE)

(Sag T-9/05)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om AMPLITUDE som EF-ordmærke – ældre nationalt figurmærke AMPLY – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 59 og 62-64)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 3. november 2004 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 433/2004-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Indo Internacional, SA og Hoya Kabushiki Kaisha.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Hoya Kabushiki Kaisha EF-varemærket, der søges registreret: Ordmærket AMPLITUDE for varer i klasse 9 – ansøgning nr. 001723931 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Indo Internacional, SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale figurmærke AMPLY Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastes Appelkammerets afgørelse: Indsigelsesafdelingens afgørelse forkastes. Afslag på registrering





Konklusion

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Rettens dom (Femte Afdeling) af 16. januar 2008 – Scippacercola og Terezakis mod Kommissionen

(Sag T-306/05)

»Konkurrence – misbrug af dominerende stilling – angiveligt urimelige gebyrer opkrævet af lufthavnsoperatøren i Athens internationale lufthavn – afvisning af klage – manglende fællesskabsinteresse«

1. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – beslutning om afslutning af en procedure indledt efter en klage vedrørende overtrædelse af konkurrencereglerne [art. 230 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 3, stk. 2, litra b), og nr. 1/2003, art. 7, stk. 2] (jf. præmis 66-70)

2. Konkurrence – administrativ procedure – undersøgelse af klager – Kommissionens fastsættelse af prioriteter (art. 81 EF og 82 EF samt art. 85, stk. 1, EF og 253 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 3, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 7, stk. 2) (jf. præmis 91-97, 129, 130, 149, 174, 180, 191 og 192)

3. Annullationssøgsmål – søgsmål til prøvelse af en beslutning om at henlægge en klage på konkurrenceområdet – klagepunkt vedrørende manglende stillingtagen til et af klagens aspekter – undladelse henhørende under passivitetssøgsmål – søgsmål uden genstand for så vidt angår nævnte klagepunkt (art. 230 EF og 232 EF) (jf. præmis 160)

4. Konkurrence – administrativ procedure – undersøgelse af klager – hensyntagen til den fællesskabsinteresse, som er forbundet med undersøgelsen af en sag – bedømmelseskriterier (Rådets forordning nr. 17, art. 3, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 7, stk. 2) (jf. præmis 133, 134, 148, 187 og 189)

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning af 2. maj 2005 vedtaget i medfør af artikel 7, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 af 7. april 2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til artikel 81 EF og 82 EF (EUT L 123, s. 18), om at afvise klage COMP/D3/38469 om opkrævning af visse gebyrer foretaget af lufthavnsoperatøren i Athens internationale lufthavn i Spata og af Olympic Fuel Company.

Konklusion

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
56

BASF har indledningsvis gjort gældende, at forordning nr. 17 og nr. 1/2003 ikke udgør et klart retsgrundlag for en forhøjelse af bødebeløbet på grund af gentagen overtrædelse. I betragtning af, at de overtrædelser, for hvilke BASF blev pålagt en bøde i 1969 og 1994, ikke har haft nogen indflydelse på grovheden eller varigheden af den overtrædelse, som er genstand for beslutningen, har Kommissionen tilsidesat retssikkerhedsprincippet ved at tage hensyn til disse pålæg af bøder. Det følger af forordning nr. 2988/74, artikel 25 i forordning nr. 1/2003 og retssikkerhedsprincippet, at sanktionen for gentagne overtrædelser burde være underlagt forældelsesregler for at undgå absurde resultater, såsom at undlade at pålægge de nordamerikanske producenter en bøde på grund af forældelse af det hemmelige samarbejde, som fandt sted i 1994, mens BASF pålægges en sanktion for en overtrædelse, som fandt sted i 1964. Det vil generelt være irrationelt, at en virksomhed ikke kan pålægges en sanktion for en overtrædelse, som blev begået for fem år siden, men at den kan blive ramt af en hårdere sanktion på grund af en overtrædelse, som for længst er forældet. Selv om retningslinjerne ifølge BASF er mangelfulde, idet de ikke fastsætter regler for en periode, efter hvilken en tidligere overtrædelse ikke længere kan tages i betragtning som en gentagen overtrædelse, er der til gengæld i medlemsstaternes lovgivninger fastsat en sådan begrænsning. BASF har anført, at selv om beslutning 69/243 (jf. præmis 18 ovenfor) ikke blev taget i betragtning i forbindelse med forhøjelsen af bøden for gentagen overtrædelse, bør det tiltrædes, enten at denne forhøjelse er urigtig, eller også er Kommissionen ligeledes af den opfattelse, at en overtrædelse, som blev begået for 40 år siden, ikke kan tages i betragtning i denne forbindelse.
Det skal præciseres, at følgende er anført i indledningen til ledelsesprogrammerne:

»Detaljerede bemyndigelser og instrukser (sandsynligvis også for spørgsmål, som ikke er nævnt i Akzo Nobels direktionsprogrammer) er indeholdt i særskilte retningslinjer og/eller vedtægter eller fastsættes efter aftale mellem direktøren for hver forretningsenhed eller -underenhed og det ansvarlige bestyrelsesmedlem.

Med hensyn til de datterselskaber, som ikke fuldt ud, direkte eller indirekte, ejes af Akzo Nobel, bør denne kompetencefordeling bringes i anvendelse i sin helhed så meget som muligt.«

[Detailed authorities and instructions (possibly also for items not mentioned in the Akzo Nobel Authority Schedules) are laid down in separate directives and/or charters or are agreed upon between the BU/SU manager and the responsible Board Member.

As to subsidiaries not wholly owned by Akzo Nobel, either directly or indirectly, this allocation of authorities shall be integrally enforced as much as possible.]