ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
PERSONALERETTENS KENDELSE (Anden Afdeling)

Sag F-20/11

7. juli 2011

Gianpaolo Bracalente

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – person, der kræver status som tjenestemand eller ansat i Den Europæiske Union – søgsmål – åbenbart afvisningsgrundlag – manglende overholdelse af den administrative procedure«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Gianpaolo Bracalente, som er ansat ved Istituto Vigilanza Notturna Gallarate Srl, i det væsentlige har nedlagt påstand om, at han tillægges status som kontraktansat ved Kommissionen, og nærmere bestemt ved Centre commun de recherche (JRC), og følgelig om, at Kommissionen tilpligtes at betale løn og andre økonomiske fordele, som han har krav på som ansat, samt til at betale en erstatning for det tab, som han har lidt.

Udfald: Sagen afvises. Gianpaolo Bracalente bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – overholdelse af den forudgående administrative procedure

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Inden for rammerne af klageadgangen i henhold til vedtægtens artikel 90 og 91 gælder dels, at et søgsmål for Personaleretten skal være rettet mod en akt, der indeholder et klagepunkt, bestående enten i en afgørelse truffet af ansættelsesmyndigheden eller af den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakten, eller i, at en af disse myndigheder har undladt at træffe en foranstaltning, der er påbudt i vedtægten, dels at et sådant søgsmål kun kan antages til realitetsbehandling, hvis den pågældende på forhånd har indgivet en klage over den akt, der indeholder et klagepunkt, til ansættelsesmyndigheden eller til den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakten, i overensstemmelse med vedtægtens artikel 90, stk. 2, og hvis klagen har været genstand for en udtrykkelig eller stiltiende afvisning. I det tilfælde, hvor en tjenestemand eller en ansat, endog en person uden for institutionen, forsøger at opnå, at administrationen træffer en afgørelse for hans vedkommende, skal den forudgående administrative procedure desuden starte med en ansøgning fra den pågældende i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, hvorved ansættelsesmyndigheden eller den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakten, opfordres til at træffe den ønskede afgørelse, idet en afvisning af denne ansøgning dernæst kan gøres til genstand for en klage.

(jf. præmis 12)
PERSONALERETTENS KENDELSE (Anden Afdeling)

7. juli 2011

Sag F-19/11

Mario Galvan

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – person, der kræver status som tjenestemand eller ansat i Den Europæiske Union – søgsmål – åbenbart afvisningsgrundlag – manglende overholdelse af den administrative procedure«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Mario Galvan, som er ansat ved Istituto Vigilanza Notturna Gallarate Srl, har nedlagt påstand om, at han tillægges status som kontraktansat ved Kommissionen, og nærmere bestemt ved Centre commun de recherche (JRC), og følgelig om, at Kommissionen tilpligtes at betale løn og andre økonomiske fordele, som han har krav på som ansat, samt til at betale en erstatning for det tab, som han har lidt.

Udfald: Sagen afvises. Mario Galvan bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – overholdelse af den forudgående administrative procedure

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Inden for rammerne af klageadgangen i henhold til vedtægtens artikel 90 og 91 gælder dels, at et søgsmål for Personaleretten skal være rettet mod en akt, der indeholder et klagepunkt, bestående enten i en afgørelse truffet af ansættelsesmyndigheden eller af den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakten, eller i, at en af disse myndigheder har undladt at træffe en foranstaltning, der er påbudt i vedtægten, dels at et sådant søgsmål kun kan antages til realitetsbehandling, hvis den pågældende på forhånd har indgivet en klage over den akt, der indeholder et klagepunkt, til ansættelsesmyndigheden eller til den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakten, i overensstemmelse med vedtægtens artikel 90, stk. 2, og hvis klagen har været genstand for en udtrykkelig eller stiltiende afvisning. I det tilfælde, hvor en tjenestemand eller en ansat, endog en person uden for institutionen, forsøger at opnå, at administrationen træffer en afgørelse for hans vedkommende, skal den forudgående administrative procedure desuden starte med en ansøgning fra den pågældende i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, hvorved ansættelsesmyndigheden eller den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakten, opfordres til at træffe den ønskede afgørelse, idet en afvisning af denne ansøgning dernæst kan gøres til genstand for en klage.

(jf. præmis 12)
PERSONALERETTENS KENDELSE

27. maj 2011

Forenede sager F-5/11 R og F-15/11 R

Peter Mariën

mod

Europa-Kommissionen (sag F-5/11 R)

og

Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EEAS) (sag F-15/11 R)

»Personalesag – særlige rettergangsformer – begæring om foreløbige forholdsregler – ufornødent at træffe afgørelse vedrørende en ansøgning om udsættelse af gennemførelsen af en afgørelse«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 278 TEUF og artikel 157 EA samt artikel 279 TEUF, som finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Peter Mariën bl.a. har nedlagt påstand om udsættelse af gennemførelsen af den af lederen af EU’s delegation i Kabul (Afghanistan) trufne afgørelse af 11. januar 2011, hvorefter sagsøgeren fik ordre til at forlade det hotel, hvor han boede midlertidigt, og flytte ind i det sikrede boligkompleks, der nyligt var opført for delegationens ansatte.

Udfald: Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende påstandene om udsættelse af gennemførelsen af afgørelsen af 11. januar 2011, hvorved lederen af EU’s delegation i Kabul (Afghanistan) anmodede Peter Mariën om at forlade det hotel, hvor han boede midlertidigt, og flytte ind i det sikrede boligkompleks, der nyligt var opført for delegationens ansatte. De øvrige påstande i begæringerne om foreløbige forholdsregler i de forenede sager F-5/11 R og F-15/11 R forkastes. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Sammendrag

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser – omtvistet afgørelse, som har udtømt sine virkninger under sagen – begæringen har mistet sin genstand – ufornødent at træffe afgørelse

(Art. 278 TEUF)

2. Tjenestemænd – rettigheder og forpligtelser – særlige undtagelsesbestemmelser for tjenestemænd, som gør tjeneste i et tredjeland – personalebolig stillet til rådighed – forpligtelse til at tage bopæl der

(Tjenestemandsvedtægten, bilag X, art. 5, stk. 1)

1. Når en anfægtet afgørelse har udtømt sine virkninger under sagen, er det ufornødent for Personaleretten at tage stilling til påstandene om udsættelse af gennemførelsen af denne afgørelse, uden således at foregribe den afgørelse, som skal træffes af Unionens retsinstanser i søgsmålet i hovedsagen med hensyn til sagsøgerens interesse i at fortsætte sin påstand om annullation med tilbagevirkende kraft af den anfægtede afgørelse for så vidt angår den periode, hvorunder afgørelsen har haft virkninger.

(jf. præmis 39 og 42)

2. Det følger af artikel 5, stk. 1, i bilag X til vedtægten, at den forpligtelse, som påhviler en ansat til at bo i den bolig, som stilles til rådighed for ham, ikke forudsætter den pågældendes samtykke. Når forpligtelsen fremsættes af den kompetente myndighed som et valg mellem to eller flere angivne boliger, har den ansatte ikke frihed til ensidigt at tilknytte de betingelser eller ændringer, som han ønsker, til de valgmuligheder, der er til rådighed.

(jf. præmis 40)
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

28. maj 2013

Sag F-67/11

Luigi Marcuccio

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – tjenestemænd – annullation af en afgørelse fra Kommissionen – opfyldelsen af en dom afsagt af Personaleretten – skade som følge af ikke-opfyldelsen – betingelser – søgsmål, der er åbenbart ugrundet«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Luigi Marcuccio i det væsentlige har nedlagt påstand dels om annullation af afgørelsen af 24. juni 2011, hvorved Europa-Kommissionen afviste hans ansøgning af 28. februar 2011 om vedtagelse af foranstaltninger til opfyldelse af punkt 2 i domskonklusionen i Personalerettens dom af 9. juni 2010, Marcuccio mod Kommissionen (F-56/09, herefter »dommen af 9. juni 2010«), dels om, at Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for den skade, som han angiveligt har lidt.

Udfald: Europa-Kommissionen frifindes, idet sagen er åbenbart ugrundet. Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler i sag F-67/11 R, Marcuccio mod Kommissionen.

Sammendrag

Tjenestemænd – tjenestemandssager – dom om annullation – retsvirkninger – forpligtelse til at træffe foranstaltninger til opfyldelse heraf – overholdelse af EU-retten – erstatning af sagsøgerens tab i forbindelse med den annullerede retsakt – særlige vanskeligheder – tildeling af en rimelig kompensation for den ulempe, sagsøgeren har haft

(Art. 266 TEUF)

Det påhviler den pågældende institution at træffe de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af en dom i et annullationssøgsmål under udøvelse af det skøn, der herved tilkommer institutionen, og som er undergivet Unionens retsinstansers kontrol, og under overholdelse af domskonklusionen og præmisserne i den dom, den skal opfylde, samt af de EU-retlige regler.

Såfremt opfyldelsen af annullationsdommen indebærer særlige vanskeligheder, kan den pågældende institution opfylde den forpligtelse, der følger af artikel 266 TEUF, ved under overholdelse af legalitetsprincippet at træffe enhver afgørelse, der giver en rimelig kompensation for den ulempe, som den annullerede afgørelse har forvoldt de pågældende.

(jf. præmis 38 og 44)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 6. oktober 2004, sag T-294/02, Vicente-Nuñez mod Kommissionen, præmis 46

Personaleretten: 7. juni 2011, sag F-84/09, Larue og Seigneur mod ECB, præmis 64
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR EU-PERSONALERETTTENS ANDEN AFDELING

20. juni 2012

Sag F-64/11

Monica Westeren

mod

Europa-Kommissionen

»Mindelig bilæggelse af tvisten – procesreglementets artikel 69, stk. 1 – forlig indgået på Personalerettens initiativ – slettelse«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som i medfør af artikel 106a Euratom finder anvendelse på Euratom-traktaten, hvorunder Monica Westeren har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 4. marts 2011, hvorved Kommissionen afviste sagsøgerens klage af 12. november 2010 over Kommissionens afgørelse af 5. oktober 2010 samt om erstatning for den skade, som hun hævder at have lidt som følge af den nævnte afgørelse.

Udfald: Sag F-64/11, Westeren mod Kommissionen, er slettet af Rettens register. Parterne betaler sagens omkostninger i henhold til det forlig, der er indgået mellem dem.

Sammendrag

Tjenestemandssager – mindelig bilæggelse af tvisten ved Personaleretten – slettelse af registeret

(Personalerettens procesreglement, art. 69)
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

12. juli 2012

Sag F-22/11

Rosella Conticchio

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – tjenestemænd – pensioner – beregning af pensionsrettigheder – indplacering på løntrin – ulovlighedsindsigelse – formaliteten«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratom-traktaten i medfør af dennes artikel 106a, hvorved Rosella Conticchio i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen om tilkendelse og fastsættelse af sine pensionsrettigheder.

Udfald: Søgsmålet afvises, idet det er åbenbart, at det delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – søgsmål – en akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – lønseddel – omfattet med henblik på udøvelse af klage- og søgsmålsadgang – betingelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

1. En lønseddel har efter sin art og sit formål ikke som sådan karakter af en akt, der indeholder et klagepunkt, idet lønsedlen alene er udtryk for den økonomiske konsekvens af de administrative afgørelser, der tidligere er truffet vedrørende tjenestemandens situation. Den virkelige bebyrdende retsakt er den afgørelse, der er truffet af ansættelsesmyndigheden om at nedsætte eller ophæve den betaling, som tjenestemanden indtil da havde modtaget, og som var angivet på dennes lønsedler.

2. Det står dog ikke desto mindre fast, at lønsedlen i forhold til de processuelle rettigheder kan udgøre en retsakt, der har præcise bindende retsvirkninger for lønsedlens adressat. Særligt bevirker den meddelelse, der indeholdes i den månedlige lønseddel, at fristerne for anfægtelse af en administrativ afgørelse begynder at løbe, såfremt den trufne afgørelse klart fremgår af lønsedlen. Således forholder det sig med en månedlig lønseddel, som indeholder en administrativ afgørelse om tjenestemandens indplacering på et løntrin.

(jf. præmis 26 og 27)

Henvisning til:

Domstolen: 27. juni 1989, sag 200/87, Giordani mod Kommissionen, præmis 13 og 14

Personaleretten: 23. april 2008, sag F-103/05, Pickering mod Kommissionen, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

24. maj 2012

Sag F-91/11

Ciprian-Calin Alionescu

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – ansættelse – almindelig udvælgelsesprøve – afgørelse om at forlænge tilmeldingsfristen – ingen klage – åbenbart afvisningsgrundlag«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som i medfør af artikel 106a Euratom finder anvendelse på Euratom-traktaten, hvorved Ciprian-Calin Alionescu har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen truffet af Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO) om at forlænge tilmeldingsfristen til den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AD/206/11 og EPSO/AD/207/11 med seks timer samt vedtagelsen af foranstaltninger som følge af denne annullation.

Udfald: Sagen afvises. Ciprian-Calin Alionescu bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – afgørelse om at forlænge tilmeldingsfristen til en udvælgelsesprøve udskrevet af De Europæiske Fællesskabers Personaleudvælgelseskontors (EPSO) – manglende forudgående administrativ klage – åbenbart afvisningsgrundlag

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Når der ikke forinden er indgivet klage inden for den fastsatte frist, må sagen afvises, undtagen i det tilfælde, hvor søgsmålet er rettet mod en retsakt, som ikke hidrører fra ansættelsesmyndigheden selv, såsom en afgørelse fra en udvælgelseskomité eller en bedømmelsesrapport.

Et søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse om at forlænge tilmeldingsfristen til en udvælgelsesprøve, der er truffet af De Europæiske Fællesskabers Personaleudvælgelseskontor (EPSO) i dets egenskab af den myndighed, der organiserer udvælgelsesprøverne, og ikke af udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøven, skal imidlertid nødvendigvis være genstand for en forudgående administrativ klage. I modsat fald bør et sådant søgsmål afvises.

(jf. præmis 15-17)

Henvisning til:

Domstolen: 10. juni 1987, sag 317/85, Pomar mod Kommissionen, præmis 11 og 13

Retten i Første Instans: 20. juni 1990, sag T-133/89, Burban mod Parlamentet, præmis 17; 16. juli 1992, sag T-1/91, Della Pietra mod Kommissionen, præmis 23

Personaleretten: 9. december 2008, sag F-106/05, T mod Kommissionen, præmis 84
DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:F:2012 :17 1RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE
(Tredje Afdeling)
13. februar 2012
Sag F-123/11
Antonio Ayres de A breu
mod
Det E uropæiske Ø konomiske o g Sociale Ud valg
»Personalesag — åbenbart afvisningsgrundlag — repræsentation ve d en ad vokat — sagsøger, der er 
advokat — ikke ad gang til at lade sig repræsentere af en ad vokat, der ikke e r udenforstående«
Angående:Søgsmål anlagt i h enhold t il ar tikel 270 T EUF, d er finder a nvendelse p å 
Euratom-traktaten i h enhold til denne traktats artikel 106a, hvorved Antonio Ayres de 
Abreu bl.a. har n edlagt påstand om annullation a f afgørelse af 27. april 2011 , hvorved 
Det Europæiske Ø kono miske o g Sociale U dvalg ( EØSU) besluttede, at sætte den 
pågældende på tvungen orlov.
Udfald: Sagen afvises. Antonio Ayres de Abreu bærer sine egne omkostninger.
Samm endrag
Retspleje — stævning — formkrav — stævning indgivet uden advokatbistand — sagsøger, der er advokat 
med m øderet for en national domstol — ingen betydning — afvisning
(Statutten for Domstolen, art. 19, stk. 3 og 4, og art. 21, stk. 1; Personalerettens procesreglement, art. 34, 
stk. 1, første afsnit, og art. 36)
Det fremgår af artikel 19, stk. 3, i statutten for Domstolen, nærmere bestemt af ordet »repræsenteres«, 
og af artikel 34, stk. 1, første afsnit, i P ersonalerettens procesreglement, at for at anlægge sag ve d 
Personaleretten skal parten som omhandlet i d en nævnte artikel lade sig repræsentere af tredjemand, 
der skal have m øderet for en domstol i en me dlemsstat eller i e n anden stat, der er part i a ftalen om 
Det Europæiske Ø kono miske S amarbejdsområde, og sagen ka n ku n anlægges me d gyldighed ve d en 
stævning, der er underskrevet af denne tredjemand. Da hverken statutten for Domstolen eller det 
nævnte procesreglement indeholder fravigelser eller undtagelser fra d enne forpligtelse, er det ikke 
tilstrækkeligt me d henblik på et sagsanlæg at indgive en stævning, der er underskrevet af sagsøgeren 
selv, selv om denne er en ad vokat, der har m øderet for en national domstol.
En sådan mangel indgår ikke b landt dem, der kan afhjælpes i h enhold til artikel 36 i P ersonalerettens 
procesreglement, og me dfører derfor, at det er åbenbart, at sagen skal afvises.
2 ECLI:EU:F:2012 :17SAMM ENDR AG–SAGF-123/11
AYRESDEABREU M OD D ET Ø KONOMISKEOG SOCIALEUDVALG
(jf. præmis 11-13, 16 o g 17)
Henvisning til:
Domstolen: 5. december 1996 , sag C-174/96 P, Lopes mod Domstolen, præmis 8, 10 o g 11; 27. november 2007 , 
sag C-163/07 P, Diy-Mar Insaat Sanayi ve T icaret og Akar m od Kommissionen, præmis 25 o g 26
Retten i F ørste Instans: 13. januar 2005 , sag T-184/04, Sulvida m od Kommissionen, præmis 4 og 8
Personaleretten: 30. oktober 2008 , sag F-48/08, Ortega Serrano m od Kommissionen, stadfæstet efter appel ved 
kendelse afsagt af Den E uropæiske U nions Ret den 9. marts 2010 , sag T-583/08 P, Ortega Serrano m od 
Kommissionen
Den retsinstans, der skal træffe afgørelse i sager om foreløbige forholdsregler, råder inden for rammerne af denne helhedsundersøgelse over et vidt skøn og kan frit under hensyn til sagens særegenheder afgøre, hvorledes de forskellige betingelser skal efterprøves samt rækkefølgen for denne undersøgelse, når ingen bestemmelse pålægger den at anvende et forud fastsat skema for vurderingen af nødvendigheden af at træffe foreløbig afgørelse.

Formålet med en sag om foreløbige forholdsregler er ikke at sikre erstatning for et tab, men at sikre virkningen af dommen vedrørende sagens realitet. For at sidstnævnte målsætning kan opfyldes, skal de begærede forholdsregler være uopsættelige, dvs. at det for at undgå et alvorligt og uopretteligt tab for sagsøgeren er nødvendigt at foreskrive dem og tillægge dem retsvirkninger før afgørelsen i hovedsagen. Det påhviler desuden den part, der har begæret foreløbige forholdsregler, at bevise, at den pågældende ikke kan afvente udfaldet i hovedsagen uden at lide et sådant tab.

(jf. præmis 14)

Retten i Første Instans: 19. december 2002, sag T-320/02 R, Esch-Leonhardt m.fl. mod ECB, præmis 27
Selv om vedtægten og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte ikke regulerer spørgsmålet om EU-institutionernes sprogbrug i forbindelse med de afgørelser, der rettes til deres ansatte, påhviler det ifølge omsorgspligten institutionerne, når de fremsender en individuel afgørelse til en tjenestemand eller en midlertidig ansat, at affatte denne på et sprog, som denne behersker indgående.

Når der er tale om en afgørelse om afslag på en klage, kan meddelelsen om denne afgørelse på et sprog, der hverken er tjenestemandens eller den midlertidige ansattes modersmål, eller det sprog, hvorpå klagen er affattet, betragtes som lovligt på betingelse af, at den pågældende i fornødent omfang kan gøre sig bekendt hermed. Hvis adressaten for afgørelsen finder, at han ikke er i stand til at forstå den, kan han imidlertid anmode den kompetente institution om, at den med den fornødne omhu fremkommer med en oversættelse enten til det sprog, der er klaget på, eller til hans modersmål. Når en sådan anmodning indgives uden ugrundet ophold, begynder fristen først at løbe fra den dato, hvor denne oversættelse meddeles den pågældende tjenestemand eller midlertidige ansatte.

Når en tjenestemand eller en midlertidig ansat derimod frivilligt vælger at indgive klagen på et givet sprog, der ikke er hans modersmål, indebærer dette valg, at den pågældende accepterer, at dette sprog anvendes af institutionen ved besvarelsen herpå.

Det erkendes under alle omstændigheder, at en institution kan vælge sine interne kommunikationssprog, såfremt dette valg hviler på objektive hensyn. Institutionens anvendelse af det sprog, som klageren har valgt, i udfærdigelsen af afgørelsen om klagen, hviler imidlertid på objektive hensyn, idet det netop vedrører valget af det sprog, som klageren selv har anvendt. Den pågældende institutionens anvendelse af det samme sprog, hvorpå klagen er fremsendt, er derfor ikke vilkårlig.

(jf. præmis 19-22)

Retten i Første Instans: 23. marts 2000, sag T-197/98, Rudolph mod Kommissionen, præmis 44 og 46 og den deri nævnte retspraksis; 7. februar 2001, sag T-118/99, Bonaiti Brighina mod Kommissionen, præmis 15 og 17

Personaleretten: 3. marts 2009, sag F-63/07, Patsarika mod Cedefop, præmis 31 og den deri nævnte retspraksis; 29. juni 2011, sag F-7/07, Angioi mod Kommissionen, præmis 91 og 106
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – godtgørelse af udgifter – dagpenge – betingelser for ydelse – kumulativ karakter

(Tjenestemandsvedtægten, art. 20; bilag VII, art. 10)

2. Retslig procedure – sagsomkostninger – omkostninger påført Personaleretten unødvendigt eller af ond vilje ved en tjenestemands misbrug af søgsmål

(Personalerettens procesreglement, art. 94)

1. Tildelingen af dagpenge er underlagt en betingelse om rent faktisk at skifte bopæl for at efterkomme betingelsen om bopæl i vedtægtens artikel 20 og en betingelse om at have haft de udgifter og ulemper, der er forbundet med at rejse til eller midlertidigt indrette sig på tjenestestedet. Disse to betingelser er kumulative, og der vil navnlig ikke kunne tildeles dagpenge til en tjenestemand, som ikke godtgør, at han har haft sådanne udgifter og ulemper.

(jf. præmis 27)

Henvisning til:

Domstolen: 5. februar 1987, sag 280/85, Mouzourakis mod Parlamentet, præmis 9 og 12

Retten i Første Instans: 10. juli 1992, sag T-63/91, Benzler mod Kommissionen, præmis 20 og 21

2. I henhold til artikel 94 i Personalerettens procesreglement gælder, at har sidstnævnte afholdt udgifter, som kunne have været undgået, navnlig i tilfælde, hvor søgsmålet har karakter af åbenbart misbrug, kan den pålægge den part, som har givet anledning til udgifterne, at erstatte disse helt eller delvist, dog således, at erstatningen ikke kan overstige 2 000 EUR.

Denne bestemmelse finder anvendelse i tilfælde af et åbenbart ugrundet søgsmål, der har karakter af misbrug, til prøvelse af en afgørelse vedtaget mere end ni et halvt år tidligere, og som blev annulleret af nævnte ret, idet sagsøgeren desuden valgte den retslige fremgangsmåde uden nogen gyldig grund.

(jf. præmis 45 og 46)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: 14. september 2011, sag T-236/02, Marcuccio mod Kommissionen, der verserer som appelsag for Domstolen under sagsnummer C-617/11 P