ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – kommissionsbeslutning, hvorved ændringer af en eksisterende støtteordning vedrørende et generelt system til finansiering af boligselskaber erklæres forenelig med det indre marked – åben adgang til støtteordningen på grundlag af objektive kriterier og uden begrænsning med hensyn til antallet af potentielle støttemodtagere – søgsmål anlagt af et selskab, der har adgang til ordningen – afvisning (art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 25, 26, 28-30, 34, 35 og 42)

2. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retlig interesse – søgsmål anlagt af et selskab, der er potentiel modtager af en lovligt anmeldt statsstøtte, til prøvelse af en kommissionsbeslutning, hvorved støtten på visse begrænsende betingelser erklæres forenelig med det indre marked – ikke muligt for modtagere af en ny støtte at påberåbe sig retsvirkninger, der er ufordelagtige i forhold til en tidligere situation – afvisning (art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 55 og 58)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 9963 endelig af 15. december 2009 vedrørende støtteordningerne E 2/2005 og N 642/2009 – Nederlandene – eksisterende støtte og særlig støtte til et projekt med henblik på boligselskaber.

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse om de af Vesteda Groep BV og sammenslutningen af institutionelle investorer i fast ejendom i Nederlandene fremsatte interventionsbegæringer.

3) Stichting Woonpunt, Stichting Com.wonen, Woningstichting Haag Wonen og Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl bærer deres egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

4) Vesteda Groep og sammenslutningen af institutionelle investorer i fast ejendom i Nederlandene, der har begæret intervention, bærer deres egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål

–

fysiske eller juridiske personer

–

retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt

–

kommissionsbeslutning, hvorved ændringer af en eksisterende støtteordning vedrørende et generelt system til finansiering af boligselskaber erklæres forenelig med det indre marked

–

åben adgang til støtteordningen på grundlag af objektive kriterier og uden begrænsning med hensyn til antallet af potentielle støttemodtagere

–

søgsmål anlagt af et selskab, der har adgang til ordningen

–

afvisning (art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 23, 24, 26-28, 32, 33 og 43)

Sagens genstand

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 9963 endelig af 15. december 2009 om statsstøtte E 2/2005 og N 642/2009 – Nederlandene – eksisterende støtte og støtte til et særligt projekt med henblik på sociale boligselskaber.

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse om de af Vesteda Groep BV og sammenslutningen af institutionelle investorer i fast ejendom i Nederlandene, regionen Valloniens boligselskaber, den sociale union for beboelse og det europæiske koordineringsudvalg for almennyttige boliger (Cecodhas) fremsatte interventionsbegæringer.

3) Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest og Stichting Woonstede bærer hver deres egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

4) Vesteda Groep BV og sammenslutningen af institutionelle investorer i fast ejendom i Nederlandene, regionen Valloniens boligselskaber, den sociale union for beboelse og Cecodhas, der har indgivet interventionsbegæring, bærer hver deres egne omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – søgsmål, som reelt vedrører en tvist af kontraktmæssig karakter – annullation af en debetnota udstedt af Kommissionen – Unionens retsinstanser inkompetente – afvisning

(Art. 263 TEUF og 288 TEUF)

2. Annullationssøgsmål – søgsmål, som reelt vedrører en tvist af kontraktmæssig karakter – omkvalificering af søgsmålet – betingelser

[Art. 263 TEUF og 272 TEUF; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1. I henhold til artikel 263 TEUF prøver Unionens retsinstanser lovligheden af retsakter, der er vedtaget af institutionerne, og som skal have bindende retsvirkning over for tredjemand gennem en væsentlig ændring af dennes retsstilling. Denne kompetence omfatter kun de retsakter, der er omhandlet i artikel 288 TEUF, og som institutionerne kan træffe på de i EUF-traktaten fastsatte betingelser under anvendelse af deres offentligretlige beføjelser.

Derimod hører retsakter, som er vedtaget af institutionerne, og som er en uadskillelig del af et rent kontraktforhold, som følge af selve deres karakter ikke til de retsakter, der er nævnt i artikel 288 TEUF, og som kan påstås annulleret i henhold til artikel 263 TEUF.

Et søgsmål vedrørende en debetnota udstedt af Kommissionen inden for rammerne af en kontrakt mellem Kommissionen og sagsøgeren kan kun gyldigt indbringes for Unionens retsinstanser på grundlag af artikel 263 TEUF, hvis debetnotaen tilsigter at have bindende retsvirkninger, som går ud over dem, der følger af kontrakten, og som indebærer en udøvelse af de offentligretlige beføjelser, som Kommissionen er tillagt i sin egenskab af administrativ myndighed.

(jf. præmis 22-25)

2. Når der ved Unionens retsinstanser er anlagt et annullations- eller erstatningssøgsmål, mens tvisten reelt er af kontraktmæssig karakter, ændrer Unionens retsinstanser indholdet af påstanden, hvis betingelserne herfor er til stede.

Når der er tale om en tvist af kontraktmæssig karakter, kan Unionens retsinstanser imidlertid ikke foretage en ændring af indholdet af en påstand i et annullationssøgsmål, dels når en sådan ændring ikke er mulig som følge af sagsøgerens udtrykkelige tilkendegivelse om, at søgsmålet ikke er baseret på artikel 272 TEUF, dels når søgsmålet ikke er støttet på noget anbringende, som vedrører tilsidesættelse af de bestemmelser, der finder anvendelse på det omhandlede kontraktforhold, eller de nationale bestemmelser, der er udpeget i kontrakten.

(jf. præmis 34 og 35)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – Kommissionens afslag på at foretage en undersøgelse af en klage, hvorved den er blevet opfordret til at handle i medfør af artikel 106, stk. 3, TEUF – ikke omfattet – afvisning (art. 106, stk. 3, TEUF og art. 263, stk. 4, TEUF; Kommissionens direktiv 2002/77) (jf. præmis 16-18, 25 og 26)

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – Kommissionens afslag på at foretage en undersøgelse af en klage, hvorved den er blevet opfordret til at handle i medfør af artikel 106, stk. 3, TEUF – tilsidesættelse af princippet om sammenhængen i Unionens forskellige politikker – tilsidesættelse af adgangen til effektive retsmidler – foreligger ikke – afvisning (art. 7 TEUF og art. 106, stk. 3, TEUF) (jf. præmis 19)

3. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – Kommissionens afslag på at foretage en undersøgelse af en klage, hvorved den er blevet opfordret til at handle i medfør af artikel 106, stk. 3, TEUF – tilsidesættelse af direktiv 2002/77 – foreligger ikke – afvisning (art. 106, stk. 3, TEUF; Kommissionens direktiv 2002/77) (jf. præmis 22-24)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af beslutning indeholdt i Kommissionens skrivelse af 1. oktober 2010, hvorved Kommissionen meddelte sagsøgeren sit afslag på at undersøge den klage, som var indgivet den 2. marts 2009 med henblik på indledning af en traktatbrudsprocedure i medfør af artikel 226 EF vedrørende Den Franske Republiks tilsidesættelse af direktiv 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EUT L 249, s. 21) og som følge heraf af artikel 86, stk. 1, EF, idet France Télécom er blevet indrømmet en reguleringsmæssig fordel.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse om de af Den Franske Republik og France Télécom fremsatte interventionsbegæringer.

3) Vivendi bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – Kommissionens afslag på at foretage en undersøgelse af en klage, hvorved den er blevet opfordret til at handle i medfør af artikel 106, stk. 3, TEUF – ikke omfattet – afvisning (art. 106, stk. 3, TEUF og 263, stk. 4, TEUF; Kommissionens direktiv 2002/77) (jf. præmis 16-18, 25 og 26)

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – Kommissionens afslag på at foretage en undersøgelse af en klage, hvorved den er blevet opfordret til at handle i medfør af artikel 106, stk. 3, TEUF – tilsidesættelse af princippet om sammenhængen i Unionens forskellige politikker – tilsidesættelse af adgangen til effektive retsmidler – foreligger ikke – afvisning (art. 7 TEUF og 106, stk. 3, TEUF) (jf. præmis 19)

3. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – Kommissionens afslag på at foretage en undersøgelse af en klage, hvorved den er blevet opfordret til at handle i medfør af artikel 106, stk. 3, TEUF – tilsidesættelse af direktiv 2002/77 – foreligger ikke – afvisning (art. 106, stk. 3, TEUF; Kommissionens direktiv 2002/77) (jf. præmis 22-24)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af beslutning indeholdt i Kommissionens skrivelse af 1. oktober 2010, hvorved Kommissionen meddelte sagsøgeren sit afslag på at undersøge den klage, som var indgivet den 2. marts 2009 med henblik på indledning af en traktatbrudsprocedure i medfør af artikel 226 EF vedrørende Den Franske Republiks tilsidesættelse af direktiv 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester (EUT L 249, s. 21) og som følge heraf af artikel 86, stk. 1, EF, idet France Télécom er blevet indrømmet en reguleringsmæssig fordel.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse om de af Den Franske Republik og France Télécom fremsatte interventionsbegæringer.

3) Vivendi bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten (art. 340 TEUF) (jf. præmis 19-21)

2. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – tilsagn fra de deltagende virksomheder, der kan gøre den anmeldte fusion forenelig med fællesmarkedet – tilsagn, der er afgivet inden for rammerne af Kommissionens oprindelige undersøgelse, men som ikke er lagt til grund i Kommissionens endelige beslutning som følge af den tilbundsgående undersøgelse – pligt for Kommissionen til at tvinge de pågældende virksomheder til at overholde sådanne tilsagn – foreligger ikke (Rådets forordning nr. 139/2004, art. 6, stk. 2, og art. 8, stk. 2) (jf. præmis 23-25 og 28)

3. EU-ret – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – betingelser (jf. præmis 32)

Sagens genstand

Angående

Påstand om erstatning for forskellige skader, der af Communauté de communes de Lacq hævdes at være lidt som følge af ulovligheder begået af Kommissionen og Kommissionens passivitet i forbindelse med den fusion, der vedrører Celanese Corp.s erhvervelse af kontrollen med Acetex Corp. beliggende i Pardies (Frankrig).

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises, idet det er åbenbart, at den delvist savner retligt grundlag, delvist ikke kan antages til realitetsbehandling.

2) Communauté de communes de Lacq betaler sagens omkostninger.
En faglig sammenslutning, som varetager medlemmernes fælles interesser, kan principielt kun anlægge et annullationssøgsmål til prøvelse af en endelig kommissionsbeslutning på området for statsstøtte i to tilfælde, nemlig for det første såfremt de virksomheder, den repræsenterer, eller nogle af disse har individuel søgsmålskompetence, og for det andet såfremt den kan gøre en egen interesse gældende, bl.a. fordi dens stilling som forhandlingspart berøres af den retsakt, som påstås annulleret. I denne henseende er det første tilfælde med antagelse til realitetsbehandling af en sag, der er anlagt af en sammenslutning på grundlag af repræsentation af medlemmerne, den situation, hvor sammenslutningen, som anlægger sagen, handler på vegne af et eller flere af de medlemmer, som den repræsenterer, under den forudsætning, at disse medlemmer selv kunne have anlagt sag.

En af en sammenslutning kollektivt anlagt sag frembyder processuelle fordele, idet et større antal enkeltsager, der alle ville angå samme beslutninger, herved undgås. Dette første tilfælde med antagelse til realitetsbehandling af en sag, der er anlagt af en sammenslutning, forudsætter således, at sammenslutningen handler i stedet for medlemmerne. Det følger heraf, at en sammenslutning, der handler som medlemmernes repræsentant, kan anlægge annullationssøgsmål, når medlemmerne ikke selv har anlagt sag, selv om de kunne have gjort det.

En sådan løsning fratager ikke artikel 263 TEUF sin nyttige virkning og skader hverken retssikkerhedsprincippet eller sammenslutningens ret til forsvar. Den lader ganske vist antagelsen til realitetsbehandling af sammenslutningers sager afhænge af, at andre parter ikke har anlagt sag, konkret deres medlemmer. En sådan situation kan imidlertid ikke anses for en kilde til uvished eller usikkerhed, eftersom det er legitimt at forvente, at en sammenslutning, der varetager medlemmernes interesser, har kendskab til sager, som medlemmerne har anlagt, og omvendt. Endvidere skader afvisningen af den af den sagsøgende sammenslutning anlagte sag på grund af sager, der er anlagt af medlemmerne, ikke den nyttige virkning af artikel 263 TEUF og retten til forsvar, dvs. i det væsentlige sammenslutningens ret til effektive retsmidler. Der er to muligheder: Enten anlægger den sagsøgende sammenslutning en sag for at forsvare interesserne hos de medlemmer, som har søgsmålskompetence, og den sag, der antages til realitetsbehandling, er enten medlemmets eller sammenslutningens, alt efter om et af medlemmerne selv har anlagt sag eller ej, eller sammenslutningen anlægger en sag for at forsvare sin egen interesse, og sagen kan antages til realitetsbehandling, på trods af at medlemmerne også har anlagt sag, hvis en sådan interesse er fastslået.

(jf. præmis 19, 23, 24 og 29)
KENDELSE AFSAGT AF RETTENS PRÆSIDENT

28. april 2010

Sag T-103/10 P(R)-R

Europa-Parlamentet

mod

U

»Særlige rettergangsformer — personalesag — tjenestemænd — afgørelse om afskedigelse — kendelse afsagt af præsidenten for Retten for EU-personalesager i en sag om foreløbige forholdsregler — begæring om udsættelse af gennemførelsen — ufornødent at træffe afgørelse«

Angående: Begæring om udsættelse af opfyldelsen af den kendelse, som præsidenten for Retten for EU-personalesager afsagde den 18. december 2009, U mod Parlamentet (sag F-92/09 R, Sml. Pers. I-A-1, s. 511, og II-A-1, s. 2771).

Udfald: Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse vedrørende den begæring om anordning af foreløbige forholdsregler, som Europa-Parlamentet har indgivet. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Sammendrag

Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelse — begæringens genstand bortfaldet — ufornødent at træffe afgørelse

(Art. 278 TEUF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)
RETTENS KENDELSE (Appelafdelingen)

2. december 2010

Sag T-73/10 P

Svetoslav Apostolov

mod

Europa-Kommissionen

»Appel — personalesag — ansættelse — udvælgelsesprøve — afslag på ansøgning — søgsmålsfrist — iværksat for sent — åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

Angående: Appel af kendelse afsagt af Retten for EU-personalesager (Første Afdeling) den 15. december 2009, Apostolov mod Kommissionen (sag F-8/09, Sml. Pers. I-A-1, s. 509, og II-A-1, s. 2763), bl.a. med påstand om, at denne kendelse ophæves.

Udfald: Appellen forkastes. Svetoslav Apostolov bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger i denne sag.

Sammendrag

1. Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder — afvisning — Rettens kontrol med bevisbedømmelsen — udelukket, medmindre beviserne er gengivet forkert

(Statutten for Domstolen, bilag I, art. 11)

2. Retspleje — søgsmålsfrister — præklusion — tidligere kendelse, hvori sagsøgeren blev bevilliget retshjælp — ingen betydning

(Personalerettens procesreglement, art. 96, stk. 1)

1. Det er alene førsteinstansen, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, førsteinstansen har behandlet, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Førsteinstansens vurdering af de faktiske omstændigheder er følgelig ikke et retsspørgsmål og er dermed ikke undergivet Rettens prøvelsesret, medmindre beviserne herfor er gengivet forkert.

(jf. præmis 24)

Henvisning til:

Retten, 8. september 2009, sag T-404/06 P, ETF mod Landgren, Sml. II, s. 2841, præmis 191 og 192, og den deri nævnte retspraksis

2. Der er ingen forbindelse mellem ansøgningen om retshjælp og hovedsagen på den måde, at kendelsen vedrørende denne ansøgning kan foregribe spørgsmålet om søgsmålets antagelse til realitetsbehandling, eftersom ansøgningen ikke har samme genstand som søgsmålet og endog kan fremsættes før anlæggelsen af søgsmålet, jf. artikel 96, stk. 1, i procesreglementet for Retten for EU-personalesager. Følgelig kan sagsøgeren ikke af den kendelse, hvori der bevilges retshjælp, udlede, at søgsmålet i hovedsagen, som han endog endnu ikke havde anlagt, kan antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 26)

Henvisning til:

Retten, 16. maj 1994, sag T-37/93, Stagakis mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 137, og II, s. 451, præmis 23.
3.

Statsstøtte — eksisterende støtte — Kommissionens undersøgelse af støttens forenelighed med fællesmarkedet — tilsagn fra den medlemsstat, som tildeler støtte — umuligt for Kommissionen at indlede den formelle undersøgelsesprocedure — ingen pligt for Kommissionen til at give interesserede parter lejlighed til at fremsatte deres bemærkninger (art. 108 TEUF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 19, stk. 1) (jf. præmis 45-47 og 50)
2.

Statsstøtte — eksisterende støtte — Kommissionens undersøgelse af støttens forenelighed med fællesmarkedet — tilsagn fra den medlemsstat, som tildeler støtte — ikke muligt for Kommissionen at indlede den formelle undersøgelsesprocedure — Kommissionen ikke forpligtet til at give de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger (art. 108 TEUF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 19, stk. 1) (jf. præmis 43-48)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Passivitetssøgsmål

–

fysiske eller juridiske personer

–

retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt

–

Kommissionens undladelse af at afslutte en formel undersøgelsesprocedure vedrørende statsstøtte

–

en konkurrerende virksomheds søgsmålsret

–

betingelse

–

væsentlig påvirkning af virksomhedens stilling på markedet (art. 88, stk. 2, EF; art. 263, stk. 4, TEUF og 265, stk. 3, TEUF) (jf. præmis 34, 35, 42-44, 47-50, 55, 59 og 60)

Sagens genstand

Angående

Passivitetssøgsmål med påstand om, at det fastslås, at Kommissionen ulovligt har undladt inden for en rimelig frist at træffe en beslutning i den procedure, der er fastsat i artikel 88, stk. 2, som blev indledt den 12. september 2007 i forbindelse med de tyske myndigheders støtte til fordel for Deutsche Post AG (støtte C 36/07 (ex NN 25/07)).

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) UPS Europe NV/SA og United Parcel Service Deutschland Inc. & Co. OHG bærer deres egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

3) Deutsche Post AG bærer sine egne omkostninger.
Begæring om foreløbige forholdsregler vedrørende udvælgelse af anmodninger om støtte indgivet som led i programmet »Facility for rapid response to soaring food prices in developing countries« (EuropeAid/128608/C/ACT/Multi)
Hvad angår de frister, som Kommissionen skal overholde før den træffer beslutning om finansiel korrektion på området for regnskabsafslutningen for EFRU finder artikel 100 i forordning nr. 1083/2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden ligeledes anvendelse på programmer før perioden 2007-2013 i overensstemmelse med princippet om, at procedureregler finder anvendelse, umiddelbart efter at de træder i kraft. Med henblik på vedtagelse af en beslutning om nedsættelse af et program iværksat inden den 1. januar 2007, måtte Kommissionen derfor overholde fristen på seks måneder i henhold til artikel 100, stk. 5, i forordning nr. 1083/2006.

(jf. præmis 72 og 75)
1)

Kommissionens afgørelse C(2009) 10712 af 23. december 2009 om nedsættelse af den ved Kommissionens beslutning K(97) 3742 af 18. december 1997 (EFRU nr. 970010008) tildelte støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) til EF-initiativprogrammet Interreg II/C »oversvømmelser Rhinen-Meuse« i Kongeriget Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Franske Republik, Storhertugdømmet Luxembourg og Kongeriget Nederlandene annulleres, for så vidt som den gælder for Storhertugdømmet Luxembourg.
3.

Grundlæggende rettigheder — ret til en effektiv domstolsbeskyttelse — kontrol med lovligheden af Unionens retsakter — betingelser — denne ret beskyttet af Unionens retsinstanser eller af nationale retsinstanser afhængig af den anfægtede retsakts art — mulighed for at anlægge annullationssøgsmål eller at begære præjudiciel forelæggelse med henblik på vurdering af gyldigheden (art. 6, stk. 1, tredje afsnit, TEU; art. 263, stk. 4, TEUF, 267 TEUF og 277 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47 og art. 52, stk. 7) (jf. præmis 56-59)
Påstand om, at det fastslås, at Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen har udvist passivitet, for så vidt som disse institutioner ulovligt undlod at besvare sagsøgerens brev af 6. oktober 2009, påstand om meddelelse af pålæg og påstand om beskyttelsesforanstaltninger.