36.

Retten fastslog, at det ikke længere var fornødent at træffe afgørelse om annullationssøgsmålet af følgende årsager: »27 Det bemærkes dels, at selv om spørgsmålet, om sagsøgeren har søgsmålsinteresse, som et søgsmåls antagelse til realitetsbehandling er afhængig af [ ( 10 )], skal bedømmes på det tidspunkt, hvor søgsmålet indgives, kan dette dog ikke hindre Retten i at fastslå, at det ikke længere er fornødent at tage stilling til sagen i det tilfælde, hvor en sagsøger, som oprindeligt havde retlig interesse, senere har mistet enhver personlig interesse i annullationen af den anfægtede beslutning som følge af en begivenhed, der er indtruffet senere end sagsanlægget. For at en sagsøger kan fortsætte et annullationssøgsmål mod en beslutning, er det nemlig nødvendigt, at sagsøgeren bevarer den personlige interesse i annullation af den anfægtede beslutning [ ( 11 )]. Desuden skal en sagsøger efter fast retspraksis godtgøre, at han har en eksisterende og faktisk interesse i annullation af den anfægtede afgørelse, således at når den interesse, som vedkommende påstår at have, vedrører en fremtidig retsstilling, skal han godtgøre, at indgrebet i retsstillingen allerede aktuelt er sikkert [ ( 12 )]. 28 Dels bemærkes for så vidt angår søgsmål med påstand om annullation af en karriereudviklingsrapport, at denne er et internt dokument, som i første række har til formål at sikre administrationen regelmæssige oplysninger om, hvorledes tjenestemanden udfører de opgaver, der er pålagt ham [ ( 13 )], og som derfor spiller en vigtig rolle for forløbet af tjenestemandens karriere, hovedsageligt for så vidt angår forflyttelse og forfremmelse. Det følger heraf, at karriereudviklingsrapporten principielt kun berører den bedømte person, i det omfang den pågældende stadig har en karriere foran sig, dvs. indtil dennes udtræden af tjenesten. Efter tjenestemandens udtræden af tjenesten har denne følgelig ingen interesse i at indgive eller fortsætte et søgsmål vedrørende en karriereudviklingsrapport, som han har været genstand for, medmindre han vil godtgøre, at der foreligger en særlig omstændighed, der begrunder en personlig og aktuel interesse i at opnå en annullation [ ( 14 )]. 29 Kommissionen har i denne sag gjort gældende, at sagsøgeren er udtrådt af tjenesten, da han i medfør af vedtægtens artikel 78 er blevet pensioneret som følge af vedvarende invaliditet, som anses for fuldstændig, og at han i overensstemmelse med ovennævnte retspraksis har mistet sin retlige interesse i at fortsætte sagen. Sagsøgeren er imidlertid af den opfattelse, at den pågældende retspraksis ikke finder anvendelse i den konkrete sag af to årsager. Der er for det første ikke tale om en definitiv udtræden af tjenesten, da han i henhold til artikel 14 i vedtægtens bilag VIII kan genindtræde i tjenesten, så snart hans helbredstilstand gør det muligt. For det andet var han blevet tvunget til at lade sig pensionere, og denne pensionering fandt sted, efter at sagen var blevet anlagt. Sagsøgeren er af den opfattelse, at hans krav på retsbeskyttelse under disse omstændigheder bør gå forud for andre hensyn og gøre det muligt for ham at få afgjort, om den omtvistede karriereudviklingsrapport er lovlig. Han mener derfor, at han stadig har en personlig og aktuel interesse i en annullation heraf. 30 Hvad for det første angår spørgsmålet, om en udtræden af tjenesten må anses for at være definitiv i tilfælde af pensionering som følge af vedvarende invaliditet, som anses for fuldstændig, bemærkes, at selv om der i artikel 14 i vedtægtens bilag VIII er fastsat en mulighed for, at en tjenestemand, der er tilkendt invaliditetsydelse, kan genindtræde i tjenesten, har lovgiver anset vedvarende invaliditet, som anses for fuldstændig, for at være ensbetydende med, at den berørte tjenestemands karriere bringes til ophør. Vedtægtens artikel 53 bestemmer således, at »hvis tjenestemanden efter invaliditetsudvalgets mening opfylder de i artikel 78 fastsatte betingelser, afskediges han med pension uden ansøgning den sidste dag i den måned, i hvilken ansættelsesmyndigheden har fastslået, at tjenestemanden er endeligt uarbejdsdygtig og ikke kan udøve sit hverv«. I vedtægtens artikel 47 henføres enhver pensionering, herunder en sådan, der følger af en vedvarende invaliditet, der anses for fuldstændig, under årsagerne til udtræden af tjenesten. Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt den udtræden af tjenesten, den indebærer, er definitiv eller ej, betragter lovgiver således invaliditeten på samme måde som andre årsager til udtræden af tjenesten, hvis definitive karakter ikke giver anledning til tvivl, såsom afskedigelse efter ansøgning, afskedigelse på grund af utilstrækkelig faglig indsats eller fjernelse fra tjenesten. 31 Det følger heraf, at pensionering som følge af vedvarende invaliditet, som anses for fuldstændig som omhandlet i artikel 53 og 78, inden for vedtægtens opbygning principielt anses for at afslutte tjenestemandens karriere. Pensionering adskiller sig således fra sygeorlov som omhandlet i vedtægtens artikel 59, der ikke berører fortsættelsen af karrieren for den tjenestemand, der midlertidigt er ude af stand til at udøve sit hverv. 32 Retten finder herefter i overensstemmelse med ovennævnte retspraksis at kunne lægge til grund, at sagsøgerens pensionering i medfør af vedtægtens artikel 78 berører hans interesse i at opnå en annullation af den omtvistede karriereudviklingsrapport, da hans karriere inden for institutionen principielt er blevet definitivt afbrudt. 33 Denne konklusion kan ikke ændres ved sagsøgerens argument om, at der består en mulighed for genindtræden i tjenesten i medfør af artikel 14 i vedtægtens bilag VIII. En sagsøger skal nemlig godtgøre, at han har en eksisterende og faktisk interesse i annullation af den anfægtede afgørelse, og når den interesse, som vedkommende påstår at have, vedrører en fremtidig retsstilling, skal han godtgøre, at indgrebet i retsstillingen allerede aktuelt er sikkert. Det må imidlertid konstateres, at sagsøgerens genindtræden i Kommissionens tjeneste blot er en eventuel begivenhed, hvis indtræden på nuværende tidspunkt er usikker. Der er således blot tale om en hypotetisk interesse, der som sådan er utilstrækkelig til at konstatere, at sagsøgerens retsstilling berøres af en manglende annullation af den omtvistede karriereudviklingsrapport [ ( 15 )]. 34 Med hensyn til for det andet den omstændighed, at sagsøgeren blev tvunget til at gå på pension, og at hans pensionering fandt sted efter anlæggelsen af denne sag, bemærkes for det første, at Retten allerede har haft lejlighed til at fastslå, at en tjenestemand, der er udtrådt af tjenesten som følge af en afskedigelse på grund af utilstrækkelig faglig indsats, eller en fjernelse fra tjenesten, der er blevet definitiv efter en retssag, ikke har interesse i en annullation af hans bedømmelsesrapport [ ( 16 )]. Det fremgår således af retspraksis, at spørgsmålet om, hvorvidt den pågældende frivilligt er udtrådt af tjenesten, er uden betydning for vurderingen af, om der foreligger en søgsmålsinteresse. Vedrørende tidspunktet for pensioneringen set i forhold til tidspunktet for sagens anlæg bemærkes dernæst, at det fremgår af den ovenfor i præmis 27 nævnte retspraksis, at den omstændighed, at søgsmålsinteressen forsvandt efter sagens anlæg, ikke kan hindre Retten i at fastslå, at det ikke længere er fornødent at tage stilling til sagen [ ( 17 )]. 35 Henset til det foranstående må det fastslås, at den ændring af den omtvistede karriereudviklingsrapport, som sagsøgeren tilstræber, principielt ikke vil medføre nogen konsekvenser for hans karriere, der blev afsluttet den 28. februar 2005. Det påhviler således sagsøgeren at godtgøre, at der foreligger en særlig omstændighed, der fortsat begrunder en personlig og aktuel interesse i et annullationssøgsmål ( 18 ). 36 Det skal bemærkes, at sagsøgeren, skønt han anfægter den definitive karakter af hans udtræden af tjenesten, ikke har påberåbt sig nogen særlig omstændighed som omhandlet i kendelsen N mod Kommissionen. Han har derimod gjort gældende, at hans interesse i at kræve den omtvistede karriereudviklingsrapport annulleret bør anerkendes med henblik på at sikre hans krav på en effektiv domstolsbeskyttelse. 37 Hertil skal blot bemærkes, at retten til en effektiv domstolsbeskyttelse kun omfatter retten til at forelægge retsinstanserne sådanne retsakter hidrørende fra Fællesskaberne, der indeholder et klagepunkt mod sagsøgeren, idet de påvirker dennes interesser [ ( 19 )]. I den foreliggende sag må det imidlertid fastslås, at hverken den anfægtede afgørelse eller den omtvistede karriereudviklingsrapport som følge af hans pensionering på nuværende tidspunkt, og så længe han ikke er genindtrådt i tjenesten, indeholder et klagepunkt imod tjenestemanden. Det følger heraf, at det — uden at det er nødvendigt på nuværende tidspunkt at tage stilling til relevansen af sagsøgerens argument, såfremt det blev fremsat til støtte for et eventuelt søgsmål, i tilfælde af at han genindtræder i tjenesten — må lægges til grund, at retten til en effektiv domstolsbeskyttelse ikke kan give ham adgang til at få Retten til at påkende hans annullationssøgsmål. 38 Det fremgår af samtlige ovenstående bemærkninger, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at han har en eksisterende og faktisk søgsmålsinteresse. Det er således ikke længere fornødent at træffe afgørelse med hensyn til påstanden om annullation af den omhandlede karriereudviklingsrapport. 39 For så vidt angår påstanden om, at det fastslås, at DGE 43 og overgangsvejledningen eller de gældende bestemmelser er ugyldige, udgør denne påstand, som sagsøgeren selv har anført, ulovlighedsindsigelser, der er rejst inden for rammerne af annullationssøgsmålet. Der er derfor ikke anledning til at træffe afgørelse herom.«