ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler – aftaler, der er udelukket fra anvendelsesområdet for direktiv 92/50 – pligt til at overholde traktatens grundlæggende regler

(Art. 49 EF; Rådets direktiv 92/50)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler – direktiv 92/50 – nationale bestemmelser, der bemyndiger bygherren til at delegere visse beføjelser – hverv som fuldmægtig forbeholdt for bestemte kategorier af udtømmende opregnede indenlandske juridiske personer – ikke lovligt

(Art. 49 EF; Rådets direktiv 92/50)

Sammendrag

1. EF-traktatens bestemmelser vedrørende den frie bevægelighed finder anvendelse på offentlige aftaler, der falder uden for anvendelsesområdet for direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler. Selv om visse kontrakter er udelukket fra anvendelsesområdet for EF-direktiverne vedrørende offentlige kontrakter, er de ordregivende myndigheder, der indgår dem, dog forpligtet til at overholde traktatens grundlæggende regler og forbuddet mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i særdeleshed. Det forholder sig bl.a. således for offentlige tjenesteydelsesaftaler, hvis værdi ikke overskrider de ved direktiv 92/50 fastsatte tærskler. Den omstændighed, at fællesskabslovgiver har fundet, at de særlige og strenge fremgangsmåder, der er fastsat i direktiverne vedrørende offentlige kontrakter, ikke er egnede, såfremt der er tale om offentlige kontrakter af ringe værdi, indebærer imidlertid ikke, at sådanne kontrakter er udelukket fra fællesskabsrettens anvendelsesområde.

(jf. præmis 32 og 33)

2. En medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, som ændret ved direktiv 97/52, samt i henhold til artikel 49 EF for de offentlige tjenesteydelsesaftaler, der ikke er omfattet af direktiv 92/50’s anvendelsesområde, ved at forbeholde hvervet som fuldmægtig for bygherren for visse kategorier af indenlandske juridiske personer, der er opført på en udtømmende liste, hvorved den ordregivende myndighed i en aftale, der indgås skriftligt og mod et honorar, kan overlade det til en fuldmægtig for dennes navn og regning at udøve alle eller en del af visse af dens beføjelser.

(jf. præmis 64 og 71 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser – direktiv 97/13 – afgifter og gebyrer for virksomheder, der har individuelle tilladelser – optimal udnyttelse af knappe ressourcer – pålæg af gebyr for tildeling af nye telefonnumre til nye operatører – ulovligt

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13, art. 11, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 11, stk. 2, i direktiv 97/13 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester inden for sektoren for teletjenester gør det muligt at pålægge virksomheder et gebyr med henblik på at forvalte en »knap ressource« på optimal vis, når dette gebyr ikke er diskriminerende og tager hensyn til behovet for at støtte udviklingen af nyskabende tjenester og konkurrence.

Nævnte bestemmelse skal fortolkes således, at den udgør en hindring for en national lovgivning, hvorefter en ny operatør på markedet for telekommunikation skal betale et gebyr for tildeling af telefonnumre, der tager hensyn til disses økonomiske værdi, selv om en televirksomhed, som har en dominerende stilling på det samme marked, gratis har overtaget en betydelig beholdning af telefonnumre fra sin forgænger – den tidligere monopolvirksomhed – og en efterfølgende betaling for denne beholdning ikke er mulig i henhold til national ret.

(jf. præmis 21, 23 og 46 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne vedrørende sundhedsmæssige tilsynsbestemmelser – veterinærkontrol i samhandelen i Fællesskabet – direktiv 89/662 – nationale retsforskrifter, der opretholder en tvungen ordning med forudgående anmeldelse for import af visse produkter af animalsk oprindelse – retsstridighed

(Rådets direktiv 89/662, art. 5)

Sammendrag

En medlemsstat, der opretholder en tvungen ordning med forudgående anmeldelse for import af visse produkter af animalsk oprindelse hidrørende fra andre medlemsstater, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 5 i direktiv 89/662 om veterinærkontrol i samhandelen i Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked.

Der er ved direktiv 89/662 indført en veterinærkontrolordning, der er baseret på, at varen i det hele kontrolleres i afsendermedlemsstaten, og som i princippet skal træde i stedet for kontrollen i bestemmelsesmedlemsstaten og skal muliggøre den frie samhandel med de pågældende produkter på samme vilkår som på et nationalt marked ved fjernelse af undersøgelserne ved Fællesskabets indre grænser. Herved kan hensyn, der er forbundet med kravet om beskyttelse af den offentlige sundhed, ikke begrunde, at en medlemsstat ensidigt pålægger specifikke, supplerende krav ved grænsepassage. Desuden er de pågældende nationale retsforskrifter ikke i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivets artikel 5.

(jf. præmis 51-53, 60, 69 og domskonkl. 1)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser – anerkendelse og fuldbyrdelse – grunde til nægtelse – ikke forskriftsmæssig og rettidig forkyndelse eller meddelelse til en udebleven sagsøgt af det indledende processkrift i sagen – begrebet forskriftsmæssig forkyndelse eller meddelelse – vurdering på grundlag af bestemmelserne i en international konvention, der finder anvendelse i forholdet mellem domsstaten og anerkendelses- og fuldbyrdelsesstaten

(Konventionen af 27. september 1968, art. 27, nr. 2, og protokollen, art. IV)

Sammendrag

Artikel 27, nr. 2, i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved tiltrædelseskonventionerne af 1978, 1982, 1989 og 1996, samt artikel IV, stk. 1, i protokollen, der er knyttet som bilag til nævnte konvention, skal fortolkes således, at når en international konvention, såsom Haager-konventionen om forkyndelse i udlandet af retslige og udenretslige dokumenter i sager om civile eller kommercielle spørgsmål, finder anvendelse på området i forholdet mellem domsstaten og anerkendelses- og fuldbyrdelsesstaten, skal bedømmelsen af, om der er sket forskriftsmæssig forkyndelse for en udebleven sagsøgt af det indledende processkrift i sagen, ske på grundlag af bestemmelserne i denne internationale konvention, med forbehold af anvendelsen af den fremsendelsesform, der i overensstemmelse med protokollens artikel IV, stk. 2, består i direkte fremsendelse mellem officielt godkendte personer, for så vidt som anerkendelses- og fuldbyrdelsesstaten ikke ved en officiel erklæring har modsat sig denne fremgangsmåde. De to fremsendelsesmåder, der er fastsat i protokollens artikel IV, stk. 2, er nemlig udtømmende i den forstand, at det kun er, når ingen af disse to muligheder kan anvendes, at fremsendelse kan ske efter den for retten i domsstaten gældende lovgivning.

(jf. præmis 22, 28 og 30 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler – direktiv 92/50 – anvendelsesområde – offentlige tjenesteydelseskoncessioner vedrørende driften af en offentlig betalingsparkeringsplads – ikke omfattet

(Rådets direktiv 92/50)

2. Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – traktatbestemmelser – anvendelsesområde – offentlige tjenesteydelseskoncessioner – omfattet – grænser – konkret tilfælde

(Art. 12 EF, 43 EF og 49 EF)

Sammendrag

1. En offentlig myndigheds tildeling af driften af en offentlig betalingsparkeringsplads til en tjenesteyder, hvis modydelse udgøres af dennes opkrævning af betaling hos tredjeparter for brugen af parkeringspladsen, er en offentlig tjenesteydelseskoncession, på hvilken Rådets direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler ikke finder anvendelse.

(jf. præmis 43 og domskonkl. 1)

2. De ordregivende myndigheder, der indgår aftaler om offentlige tjenesteydelseskoncessioner, er forpligtet til at overholde traktatens grundlæggende regler i almindelighed, bl.a. artikel 43 EF og artikel 49 EF, og princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i særdeleshed, der fremgår af artikel 12 EF, hvilke bestemmelser er særlige udtryk for det almindelige princip om ligebehandling. Ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet indebærer navnlig en gennemsigtighedsforpligtelse, der består i at sikre en passende grad af offentlighed til fordel for enhver potentiel tilbudsgiver, der gør det muligt at åbne markedet for tjenesteydelseskoncessioner for konkurrence og at kontrollere, at udbudsprocedurerne er upartiske.

Imidlertid er anvendelsen af artikel 12 EF, 43 EF og 49 EF samt de almindelige principper, som disse bestemmelser er et specifikt udtryk for, udelukket, hvis den kontrol, den offentlige myndighed fører med den kontraherende virksomhed, svarer til den kontrol, den fører med sine egne tjenestegrene, og hvis virksomheden udfører hovedparten af sin virksomhed sammen med den myndighed, den ejes af.

De nævnte bestemmelser og principper er i den forbindelse til hinder for, at en offentlig myndighed uden at afholde et offentligt udbud tildeler en offentlig tjenesteydelseskoncession til et aktieselskab, der er blevet omdannet fra en særlig virksomhed under denne offentlige myndighed, når dette aktieselskabs formål er blevet udvidet til nye vigtige områder, når det har pligt til inden for kortere tid at give adgang til kapitaltilførsel fra anden side, når det geografiske område for dets aktiviteter er blevet udvidet til at omfatte hele landet samt udlandet, og når dets bestyrelse har en meget omfattende fuldmagt til drift af selskabet, som den kan udøve selvstændigt.

(jf. præmis 46-49, 62 og 72 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift – begrænsninger i fradragsretten – tilskud – national lovgivning, som fastsætter en pro rata-sats for fradrag af den afgift, der pålægges afgiftspligtige personer, som kun udfører afgiftspligtige transaktioner, og som begrænser fradragsretten for moms ved køb af goder og tjenesteydelser, som er finansieret ved hjælp af tilskud – ulovlig

(Rådets direktiv 77/388, art. 17, stk. 2 og 5, og artikel 19)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten og navnlig sjette direktivs artikel 17, stk. 2 og 5, og artikel 19 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, når den ved udøvelsen af de støttede forretningsaktiviteter indfører en pro rata-sats for fradrag af merværdiafgiften, der pålægges afgiftspligtige personer, som kun udfører afgiftspligtige transaktioner, samt indfører en særregel, der begrænser fradragsretten for omsætningsafgiften ved køb af goder eller tjenesteydelser, som er finansieret ved hjælp af tilskud.

(jf. præmis 31 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – tiårig forældelsesfrist i artikel 15 i forordning nr. 659/1999 – afbrydelse af forældelsesfristen – nødvendigheden af at underrette støttemodtageren om en afbrydelsesforanstaltning – foreligger ikke

(Art. 88, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 15)

Sammendrag

Artikel 15, stk. 2 i forordning nr. 659/1999, i henhold til hvilken forældelsesfristen, som Kommissionens beføjelser til at kræve tilbagebetaling af ulovlig støtte er undergivet, afbrydes af enhver foranstaltning vedrørende den ulovlige støtte, der træffes af Kommissionen eller en medlemsstat, der handler efter Kommissionens opfordring, kan hverken ud fra ordlyden eller af formålet med bestemmelsen fortolkes således, at en begæring om oplysninger, der af Kommissionen rettes til medlemsstaten, kun kan udgøre en »foranstaltning, der træffes af Kommissionen«, såfremt støttemodtageren er underrettet herom.

Støttemodtageren har ganske vist en praktisk interesse i at blive underrettet om de af Kommissionen trufne foranstaltninger, som kan afbryde forældelsen, men denne interesse kan dog ikke medføre, at anvendelsen af ovennævnte bestemmelse er betinget af, at disse foranstaltninger meddeles støttemodtageren. Selv hvis det således antages, at partstatus kunne berettige en oplysningspligt, udspilles den i artikel 88, stk. 2, EF fastsatte procedure hovedsageligt mellem Kommissionen og den pågældende medlemsstat og indledes over for medlemsstaten og ikke støttemodtagere, der – selv om de har visse processuelle rettigheder – ikke har partstatus i proceduren.

(jf. præmis 27-35)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – produktansvar – direktiv 85/374

(Rådets direktiv 85/374, art. 1 og 3)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – produktansvar – direktiv 85/374

(Rådets direktiv 85/374, art. 13)

3. Præjudicielle spørgsmål – fortolkning – fortolkningsdommes tidsmæssige virkning

(Art. 234 EF)

Sammendrag

1. Direktiv 85/374 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar skal fortolkes således, at det er til hinder for en national regel, hvorefter mellemhandleren ud over de i direktivets artikel 3, stk. 3, udtømmende opregnede tilfælde hæfter for producentens objektive ansvar i henhold til direktivet.

Da nævnte direktiv har til formål at gennemføre en total harmonisering inden for sit anvendelsesområde, må afgrænsningen af kredsen af ansvarssubjekter i artikel 1 og 3 anses for udtømmende. Da direktivets artikel 3, stk. 3, kun pålægger leverandøren ansvar i tilfælde af, at producenten ikke kan identificeres, udvider en national ordning, som bestemmer, at mellemhandleren hæfter umiddelbart over for skadelidte for defekter ved et produkt, kredsen af ansvarssubjekter.

(jf. præmis 33, 34, 37 og 45 samt domskonkl.)

2. Direktiv 85/374 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national regel, hvorefter mellemhandleren uden begrænsning hæfter for producentens culpaansvar, når den ordning, der er indført ved direktivet, i medfør af dets artikel 13 ikke udelukker anvendelsen af andre ordninger vedrørende ansvar i og uden for kontraktforhold, der hviler på et andet grundlag, såsom garantien for skjulte mangler eller culpa.

(jf. præmis 47 og 48 samt domskonkl.)

3. Domstolen vil kun undtagelsesvis under anvendelse af et almindeligt retssikkerhedsprincip, der er knæsat i Fællesskabets retsorden, finde anledning til at begrænse borgernes mulighed for at påberåbe sig en bestemmelse, som den har fortolket, med henblik på anfægtelse af tidligere i god tro stiftede retsforhold. For at der kan træffes bestemmelse om en sådan begrænsning skal to hovedbetingelser være opfyldt, nemlig at de berørte parter skal være i god tro, og at der skal være fare for alvorlige forstyrrelser.

Når en national ordning, i modsætning til hvad der er fastsat ved direktiv 85/374 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar, foreskriver, at producentens objektive ansvar overføres til mellemhandleren, udelukker den omstændighed, at samme retsorden indfører en regresordning, der gør det muligt for den mellemhandler, som har betalt erstatning til skadelidte ved et defekt produkt, at indtræde i skadelidtes krav mod producenten, at der kan være sket en tilsidesættelse af retssikkerheden. Under disse omstændigheder kan Domstolen ikke imødekomme en anmodning om begrænsning af de tidsmæssige virkninger af dens præjudicielle dom om fortolkningen af nævnte direktiv.

(jf. præmis 51-53)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Internationale aftaler – associeringsaftale EØF-Tyrkiet – associeringsrådet indført ved associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – afgørelse nr. 1/80 – fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – adgang for tyrkiske statsborgere, som er tilknyttet en medlemsstats lovlige arbejdsmarked, til udøvelse af lønnet beskæftigelse efter eget valg i denne medlemsstat og en hermed sammenhængende opholdsret

(Afgørelse nr. 1/80 fra Associeringsrådet EØF-Tyrkiet, art. 6, stk. 1 og 2)

Sammendrag

Artikel 6 i afgørelse nr. 1/80 fra Associeringsrådet EØF-Tyrkiet skal fortolkes således, at

– de rettigheder, som ved denne bestemmelses stk. 1, tredje led, indrømmes en tyrkisk arbejdstager, nemlig at den tyrkiske arbejdstager efter at have haft lovlig beskæftigelse i fire år i en medlemsstat har fri adgang til enhver form for lønnet arbejde efter eget valg i denne medlemsstat, principielt forudsætter, at den pågældende i forvejen har opfyldt betingelserne i samme stykkes andet led, nemlig at han har arbejdet for den samme arbejdsgiver i tre år

– en tyrkisk arbejdstager, som endnu ikke har ret til fri adgang til enhver form for lønnet arbejde efter eget valg i henhold til nævnte tredje led, skal have uafbrudt lovlig beskæftigelse i værtsmedlemsstaten, medmindre han kan påberåbe sig en lovlig grund til afbrydelsen af samme art som de grunde, der er anført i samme artikels stk. 2, som berettiger hans midlertidige fravær fra arbejdsmarkedet

– sidstnævnte bestemmelse dækker afbrydelser af perioder med lovlig beskæftigelse, der er særegne for det pågældende erhverv, for så vidt som disse afbrydelser er uafhængige af arbejdstagerens vilje.

(jf. præmis 69 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – levering af goder foretaget af en afgiftspligtig, der optræder i denne egenskab

(Rådets direktiv 77/388, art. 2, nr. 1, art. 4 og art. 5, stk. 1)

Sammendrag

De transaktioner, hvorved en afgiftspligtig, som har hjemsted i en medlemsstat, køber goder hos selskaber, som har hjemsted i den pågældende medlemsstat, og videresælger dem til købere, som har hjemsted i en anden medlemsstat – med hensyn til hvilke transaktioner der ikke i sig selv er begået momssvig – udgør leveringer af goder foretaget af en afgiftspligtig person, der optræder i denne egenskab, og er en økonomisk virksomhed i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 2, nr. 1, artikel 4 og artikel 5, stk. 1, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, når de opfylder de objektive kriterier, som disse begreber er baseret på, uanset hensigten hos en anden erhvervsdrivende end den pågældende afgiftspligtige person, som har medvirket i samme leveringskæde, og/eller den eventuelle svigagtige karakter af en anden transaktion, som indgik i samme kæde og fandt sted før eller efter den afgiftspligtiges transaktion, og som denne ikke havde og ikke kunne have kendskab til. Retten for en afgiftspligtig person, som foretager sådanne transaktioner, til at fradrage den betalte indgående merværdiafgift, kan ikke berøres af, at der i den leveringskæde, som disse transaktioner indgår i, uden at den afgiftspligtige ved eller kan vide det, findes en anden transaktion, som ligger før eller efter den afgiftspligtiges egen transaktion, og som er behæftet med momssvig.

(jf. præmis 51, 52 og 55 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – traktatbestemmelser – anvendelsesområde – grænseoverskridende fusioner – omfattet

(Art. 43 EF)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – national bestemmelse, hvorefter grænseoverskridende fusioner ikke kan registreres i det nationale handelsregister – restriktion for etableringsfriheden – berettigelse – betingelser

(Art. 43 EF og 48 EF)

Sammendrag

1. Anvendelsesområdet for etableringsfriheden omfatter enhver foranstaltning, som muliggør, eller blot letter, adgangen til en anden medlemsstat end etableringsmedlemsstaten og udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed i denne stat, hvorved de berørte erhvervsdrivende får mulighed for reelt at deltage i denne medlemsstats erhvervsliv på samme betingelser som dem, der gælder for indenlandske erhvervsdrivende.

Grænseoverskridende fusioner opfylder ligesom andre selskabsomdannelser behovet for samarbejde mellem og sammenlægning af selskaber med hjemsted i forskellige medlemsstater. De er særlige fremtrædelsesformer i forbindelse med udøvelsen af etableringsfriheden, som er vigtige for det indre markeds tilfredsstillende funktion, og hører dermed til blandt de erhvervsmæssige aktiviteter, med hensyn til hvilke medlemsstaterne er forpligtede til at respektere den ved artikel 43 EF foreskrevne etableringsfrihed.

(jf. præmis 18 og 19)

2. Artikel 43 EF og 48 EF er til hinder for, at registrering i en medlemsstat i det nationale handelsregister af en fusion ved opløsning uden likvidation af et selskab og overdragelse af dettes formue som helhed til et andet selskab generelt afslås, hvis et af de to selskaber har hjemsted i en anden medlemsstat, mens der, såfremt visse betingelser er opfyldt, kan ske en sådan registrering, hvis de selskaber, der deltager i fusionen, begge har hjemsted i den førstnævnte medlemsstat.

En sådan forskellig behandling kan kun tillades, hvis den har et lovligt formål, som er foreneligt med traktaten og er begrundet i tvingende almene hensyn såsom beskyttelsen af kreditorernes, minoritetsselskabsdeltagernes og lønmodtagernes interesser samt opretholdelse af en effektiv skattekontrol og god handelsskik. Desuden er det nødvendigt, at anvendelsen af en sådan forskellig behandling er egnet til at sikre virkeliggørelsen af de således forfulgte mål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

(jf. præmis 23, 28 og 31 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – skattelovgivning – selskabsskat – skattelempelse – national lovgivning, hvorefter det er udelukket for et moderselskab at fradrage underskud pådraget i en anden medlemsstat af et datterselskab, der har hjemsted i denne medlemsstat – lovlighed – grænser

(Art. 43 EF og 48 EF)

Sammendrag

Artikel 43 EF og 48 EF er ikke på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, der generelt udelukker, at et hjemmehørende moderselskab har mulighed for at fradrage underskud, der i en anden medlemsstat er pådraget af et datterselskab, der har hjemsted i denne medlemsstat, i sit skattepligtige overskud, når den indrømmer en sådan mulighed for fradrag af underskud, der er pådraget af et hjemmehørende datterselskab.

Det er imidlertid i strid med artikel 43 EF og 48 EF at udelukke en sådan mulighed for et hjemmehørende moderselskab i en situation, hvor det ikke-hjemmehørende datterselskab på den ene side har udtømt alle de muligheder for at tage hensyn til underskuddene, der eksisterer i dets hjemstat med hensyn til det pågældende skatteår ved ansøgningen om lempelse såvel som med hensyn til tidligere skatteår, og der på den anden side ikke er mulighed for at tage hensyn til det ikke-hjemmehørende datterselskabs underskud i dettes hjemstat i forbindelse med senere skatteår enten af selskabet selv eller af en tredjepart, bl.a. i tilfælde af overdragelse af datterselskabet til denne.

(jf. præmis 59 og domskonkl.)