ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/21

Sag anlagt den 18. december 2012 — Deutsche Rockwool Mineralwoll mod KHIM — Redrock Construction (REDROCK)

(Sag T-548/12)

2013/C 63/41

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Tyskland) (ved advokat J. Krenzel)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Redrock Construction s.r.o. (Prag, Den Tjekkiske Republik)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 16. oktober 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1596/2011-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Figurmærket »REDROCK« i sort og hvid for bl.a. varer og tjenesteydelser i klasse 1, 2, 17, 19 og 37 — EF-varemærkeregistrering nr. 3866365

Indehaver af EF-varemærket: Redrock Construction s.r.o.

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Ugyldighedsbegæringen er støttet på grundene i henhold til artikel 53, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b, i Rådets forordning nr. 207/2009. Indgiveren af ugyldighedsbegæringen har påberåbt sig følgende ældre rettigheder: Tysk varemærkeregistrering nr. 30229274 af ordmærket »Rock« for varer og tjenesteydelser i klasse 1, 6, 7, 8, 17, 19, 37 og 42; tyske varemærkeregistreringer nr. 30312115, nr. 2078534, nr. 2078535, nr. 2079579, nr. 39502727, nr. 39517348, nr. 39543868, nr. 39551027, nr. 39605619, nr. 39644214, nr. 39707589, nr. 39737546, nr. 39920622, nr. 30166175, nr. 30166176, nr. 30166177 og nr. 30212141 af ordmærkerne »KEPROCK«, »FLEXIROCK«, »FORMROCK«, »FLOOR-ROCK«, »TERMAROCK«, »KLIMAROCK«, »SPEEDROCK«, »DUROCK«, »SPLITROCK«, »PLANAROCK«, »TOPROCK«, »KLEMMROCK«, »FLIXROCK«, »SONOROCK PLUS«, »VARIROCK«, »SONOROCK« og »MASTERROCK« for varer og tjenesteydelser i klasse 17, 19 og 37

Annullationsafdelingens afgørelse: Afslog ugyldighedsbegæringen vedrørende EF-varemærkeregistreringen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009.
—

Rådets afgørelse 2012/642/FUSP af 15. oktober 2012 om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
—

Kommissionens afgørelse af 16. oktober 2012, hvorved Kommissionen antog sagsøgernes anmodninger om intern prøvelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 149/2008 af 29. januar 2008 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 396/2005 for så vidt angår udarbejdelse af bilag II, III og IV med maksimalgrænseværdier for produkterne i forordningens bilag I til behandling, men erklærede dem for grundløse, annulleres.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/18

Sag anlagt den 18. december 2012 — Grau Ferrer mod KHIM — Rubio Ferrer (Bugui va)

(Sag T-543/12)

2013/C 55/31

Stævningen er affattet på spansk

Parter

Sagsøger: Xavier Grau Ferrer (Caldes de Montbui, Spanien) (ved advokat J. Carbonell Callicó)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

De andre parter i sagen for appelkammeret: Juan Cándido Rubio Ferrer (Xeraco, Spanien) og Alberto Rubio Ferrer (Xeraco)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 11. oktober 2012 af Fjerde Appelkammer (sagerne R 274/2011-4 og R 520/2011-4), der i henhold til artikel 8, stk. 1, litra a) og b), og artikel 76 i forordning nr. 207/2009 afviste registrering af EF-figurmærke nr. 7 338 031»Bugui va« for alle de ansøgte varer og tjenesteydelser (klasse 31, 35 og 39), annulleres.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger i henhold til varemærkeforordningens artikel 87, stk. 2.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Juan Cándido Rubio Ferrer og Alberto Rubio Ferrer

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »Bugui va«, for varer og tjenesteydelser i klasse 31, 35 og 39 — varemærkeansøgning nr. 7 338 031

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Xavier Grau Ferrer

De påberåbte varemærker eller tegn: Nationalt figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »Bugui«, og EF-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »BUGUI De la huerta a casa FRUITS FROM THE SPANISH VEGETABLE GARDEN«, for varer og tjenesteydelser i klasse 31, 32 og 39

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen delvist taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Indsigelsesafdelingens afgørelse ophævet og indsigelsen forkastet i det hele.

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra a) og b), og artikel 75 og 76 i forordning nr. 207/2009, samt tilsidesættelse af regel 48 i forordning nr. 2868/95.
—

At størrelsen af den administrative afgift er blevet gjort afhængig af virksomhedens størrelse, udgør en tilsidesættelse af princippet om ligebehandling i artikel 5 i den europæiske adfærdskodeks for god forvaltningsskik og artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Da den administrative afgift i henhold til definitionen heraf tjener til at dække omkostningerne ved administrative ydelser, kan det ikke objektivt begrundes, at der er blevet indført en forskellig behandling alt efter de registrerede virksomheders størrelse. Den administrative indsats med hensyn til at efterprøve virksomhedernes størrelse er nemlig ens. Under disse omstændigheder betaler store virksomheder, som med urette har angivet at være små eller mellemstore virksomheder, en afgift, som ikke kun dækker omkostningerne ved ydelsen i forbindelse med efterprøvelsen af deres størrelse, men også omkostningerne ved efterprøvelsen af andre virksomheders størrelse eller endog omkostningerne ved andre af ECHA’s ydelser.
1)

Første anbringende om Kommissionens manglende kompetence til at træffe den anfægtede beslutning og om magtfordrejning, idet Kommissionen ikke havde kompetence til at træffe en beslutning, der fastslår, at den procedure, der er blevet vedtaget til gennemførelse af beslutningen af 9. marts 2012, ikke udgør fordrejning af denne uden en ny tilbundsgående undersøgelse.
4)

Sagsøgeren har for det fjerde anført, at der er sket en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og pligten til at fastsætte tildelingskriterier, som muliggør en objektiv komparativ bedømmelse af de indgivne bud, idet Cedefop, da det som tildelingskriterium anvendte »samtalens kvalitet«, tilsidesatte ovennævnte princip og ikke opfyldte ovennævnte pligt, eftersom dette kriterium var så upræcist formuleret, at deltagerne ikke havde mulighed for at fastsætte den optimale kapacitet, som de skulle være i besiddelse af for at opnå flest point.
—

I denne henseende har appellanten anført, at Personaleretten fastslog, at søgsmålet var anlagt for sent for så vidt angår visse af de af appellanten nedlagte påstande, idet den i strid med pro actione-princippet fandt, at der ved beregningen af den frist for at anlægge et søgsmål, der løber fra den pågældende afgørelse, ikke skulle tages hensyn til den administrative klage, som appellanten havde indgivet i overensstemmelse med artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Det Europæiske Fællesskab og i Det Europæiske Atomenergifællesskab.
—

Følgelig gives der appellanten medhold i hendes påstande i første instans, og der nedlægges i overensstemmelse hermed: — principalt påstand om, at appellanten genindsættes i sin stilling som fuldmægtig i lønklasse A5, løntrin 2, med tilbagevirkende kraft fra ikrafttrædelsesdatoen for afgørelsen om fjernelse fra tjenesten, og betaling af de økonomiske rettigheder, som hun har ret til for hele denne periode, med tillæg af morarenter beregnet med ECB’s rentesats, forhøjet med 2 procentpoint. — subsidiært påstand om tilkendelse af et beløb, som svarer til den aflønning, appellanten ville have oppebåret fra ikrafttrædelsesdatoen for hendes fjernelse fra stillingen i august 2010 indtil den måned, hvor hun når pensionsalderen, i juli 2040, og tilsvarende regulering af appellantens pensionsrettigheder. — under alle omstændigheder påstand om tilkendelse af et beløb på 65 000 EUR i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab. — Den Europæiske Ombudsmand tilpligtes at betale alle sagens omkostninger.
—

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de af sagsøgeren i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret og indsigelsesafdelingen afholdte omkostninger.
2)

Det andet anbringende vedrører en retlig fejl, idet Personaleretten fandt, at ansættelsesmyndigheden havde truffet den anfægtede afgørelse under overholdelse af tjenestens interesse, til trods for at Personaleretten havde konstateret, at Kommissionen under retsmødet erkendte, at alene budgetbegrænsninger kunne have været påberåbt som begrundelse for den anfægtede retsakt i første instans. Appellanten har desuden anført, at Personaleretten har tilsidesat sin begrundelsespligt og sin forpligtelse til at undersøge alle de retskrænkelser, som blev gjort gældende for den, ved ikke at henvise til appellantens argumentation vedrørende modsætningen mellem begrundelsen om nedlæggelsen af stillinger som følge af budgetbegrænsninger og oprettelsen af nye stillinger som midlertidigt ansatte i lønklasse AD9.
—

Siemens AG pålægges at betale sagsøger 671 234 EUR med tillæg af renter på 5 procentpoint over basisrenten i henhold til § 247 BGB beregnet fra tidspunktet for søgsmålets indgivelse.
1)

Første anbringende om, at de restriktive foranstaltninger over for ham savner hjemmel, og/eller at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn, idet der ikke er nogen logisk forbindelse mellem ham og de individer, som de af EU vedtagne restriktive foranstaltninger er rettet mod, nemlig dem, der er ansvarlige for den voldelige undertrykkelse af civilbefolkningen i Syrien.
1)

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at ingen af de retlige kriterier for at opføre sagsøgeren på listen er opfyldt, at Rådet har begået en åbenbar fejl ved at antage, at nogen af kriterierne for opførelse på listen var opfyldt, og at der intet gyldigt retligt eller faktisk grundlag er for Rådets udpegelse af sagsøgeren.
1)

Ved det første anbringende gøres gældende, at ingen af de retlige kriterier for at opføre sagsøgeren på listen er opfyldt, Rådet har begået et åbenbart fejlskøn ved at vurdere, at nogen af kriterierne for opførelse på listen var opfyldt, og der er ikke gyldig hjemmel for Rådets udpegning.
1)

Ved det første anbringende gøres gældende, at ingen af de retlige kriterier for at opføre sagsøgeren på listen er opfyldt, Rådet har begået et åbenbart fejlskøn ved at vurdere, at nogen af kriterierne for opførelse på listen var opfyldt, og Rådets udpegning er baseret på en klar faktisk vildfarelse.
4)

Retten til forsvar er blevet krænket, idet sagsøgeren ikke har haft mulighed for at godkende eller vurdere de faktiske omstændigheder, han lægges til last.
3)

Tredje anbringende om, at der blev begået åbenlyse bedømmelsesfejl under hvert af de fire kriterier, nemlig at bedømmelsesudvalget gentagne gange bedømte buddene i henhold til underkriterier for tildeling, der ikke blev offentliggjort på forhånd, gav inkonsekvente point, hvilket resulterede i, at Communicaid blev tildelt et lavere antal point og CLL-Allingua et højere antal point for alle partier for den tekniske bedømmelse, og ikke gav sammenhængende begrundelser for dens bedømmelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/24

Sag anlagt den 9. januar 2013 — Tegometall International mod KHIM — Irega (MEGO)

(Sag T-11/13)

2013/C 55/43

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Tegometall International AG (Lengwil, Schweiz) (ved advokaterne H. Timmann og E. Schaper)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Irega AG (Zuchwil, Schweiz)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 25. oktober 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1522/2011-1) ændres og EF-varemærke nr. 3 786 134»MEGO« erklæres ugyldigt, subsidiært annulleres afgørelsen og sagen hjemvises til appelkammeret til fornyet behandling.

— Intervenienten og Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger ved annullationsafdelingen, appelkammeret og Retten.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Ordmærket »MEGO« for varer i klasse 6 og 20 — EF-varemærke nr. 3 786 134

Indehaver af EF-varemærke: Irega AG

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Tegometall International AG

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Den nationale og internationale varemærkeregistrering samt EF-varmærkeregistrering af ordmærket »TEGO«, det nationale ordmærke og EF-ordmærket »TEGOMETALL« og den nationale og internationale varemærkeregistrering samt EF-varmærkeregistreringen af et figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »Tegometall«, for varer i klasse 6, 20 og 21

Annullationsafdelingens afgørelse: Afslag på ugyldighedsbegæringen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde:

— Urigtig anvendelse af princippet om materiel retskraft

— Tilsidesættelse af artikel 34, stk. 2, og artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 207/2009
DA Den Europæiske Unions Tidende C 71/24

Sag anlagt den 8. januar 2013 — NICO mod Rådet

(Sag T-6/13)

2013/C 71/38

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Schweiz) (ved solicitor J. Grayston, samt advokaterne G. Pandey, P. Gjørtler, D. Rovetta, D. Sellers og N. Pilkington)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Annullation af Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (1), og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 af 15. oktober 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (2), for så vidt som de anfægtede retsakter lader sagsøgeren være opført på listen over personer og enheder, som er omfattet af de restriktive foranstaltninger.

— Rådet tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med foreliggende sag.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort fem anbringender gældende vedrørende tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift samt tilsidesættelse af traktaterne og af retsregler om deres gennemførelse: tilsidesættelse af retten til at blive hørt, utilstrækkelig begrundelse, tilsidesættelse af retten til forsvar, åbenbart fejlskøn og brud på den grundlæggende ejendomsret.

Sagsøgeren finder, at Rådet har undladt at foretage en høring af selskabet, og at ingen modsatte hensyn kan berettige dette, navnlig i forhold til at stille krav til aktuelle kontraktmæssige forpligtelser. Desuden har sagsøgeren anført, at Rådet har undladt at give en tilstrækkelig begrundelse, hvilket er blevet bekræftet af Rådet over for sagsøgeren, mens begæringer om aktindsigt ikke er blevet besvaret. Sagsøgeren har anført, at Rådet ved disse undladelser har tilsidesat retten til forsvar for selskabet, som blev nægtet muligheden for effektivt at argumentere imod Rådets konklusioner, eftersom disse konklusioner blev forholdt selskabet. I modsætning til, hvad der er gjort gældende af Rådet, har sagsøgeren anført, at selskabet ikke er et datterselskab af NICO Ltd, da dette selskab ikke længere eksisterer på Jersey, og under alle omstændigheder har Rådet ikke godtgjort, at det, selv hvis sagsøgeren var et datterselskab, ville medføre nogen økonomisk gevinst for den iranske stat, som ville være i modstrid med formålet med den anfægtede afgørelse og forordning. Endelig finder sagsøgeren, at Rådet, ved at stille krav til ejendomsrettighederne og de af sagsøgeren varetagne aktuelle kontraktmæssige forpligtelser, har tilsidesat den grundlæggende ejendomsret ved at træffe foranstaltninger, hvis forholdsmæssighed ikke kan fastslås.

(1) EUT L 282, s. 58.

(2) EUT L 282, s. 16.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 79/22

Sag anlagt den 7. januar 2013 — ADEAS mod Kommissionen

(Sag T-7/13)

2013/C 79/40

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Association pour la Défense de l’Épargne et de l’Actionnariat des Salariés de France Télécom-Orange (ADEAS) (Paris, Frankrig) (ved advokaterne A.-L. Lefort des Ylouses og A.-S. Gay)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— ADEAS’s søgsmål antages til realitetsbehandling.

— Afgørelsen annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har i stævningen nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse K(2011) 9403 endelig af 20. december 2011, som under visse betingelser erklærer den statsstøtte, som Den Franske Republik har indført til fordel for France Télécom i forbindelse med reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i France Télécom (statsstøtte nr. C 25/2008 (ex NN 23/2008)), forenelig med det indre marked (1).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender, der i det væsentlige er tilsvarende eller identiske med dem, der er fremført i sag T-2/13, CFE-CGC France Télécom-Orange mod Kommissionen.

(1) EUT 2012 L 279, s. 1
1)

Det første anbringende vedrører principalt en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, for så vidt som den anfægtede afgørelse kvalificerer reformen af finansieringen af pensionerne til tjenestemandsansatte i France Télécom, der blev indført ved lov nr. 96 660 af 26. juli 1996, som statsstøtte. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 107, stk. 1, TEUF: — idet den fandt, at loven af 1996 kunne kvalificeres som en økonomisk fordel — idet den fastslog, at reformen var selektiv, selv om manglen på eksogen sammenligningsfaktor udelukkede enhver selektivitet. — idet den fandt, at loven af 1996 kan fordreje konkurrencevilkårene som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, selv om France Télécoms betaling af et ekstraordinært bidrag neutraliserede de alvorlige virkninger, som loven af 1990 indebar for France Télécom.
—

Subsidiært gives der medhold i sagsøgerens indsigelse i forhold til de tjenesteydelser, for hvilke der findes at være risiko for forveksling og/eller for sådanne tjenesteydelser, hvor det er fastslået, at der foreligger en risiko for, at det varemærke, der ansøges om, vil medføre en utilbørlig udnyttelse af sagsøgerens varemærkes særpræg eller renommé, eller sådan brug vil skade dette særpræg eller renommé.
Sag anlagt den 20. december 2013 — Bilbaína de Alquitranes m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-689/13)

2014/C 85/37

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Vizcaya, Spanien), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Den tjekkiske Republik), Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Spanien), Koppers Denmark A/S (Nyborg, Danmark), Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Det Forenede Kongerige), Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Nederlandene), Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Tyskland), Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgien), Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Polen), Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Det Forenede Kongerige), Grupo Ferroatlántica, SA (Madrid, Spanien), SGL Carbon GmbH (Meitingen, Tyskland), SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Østrig), SGL Carbon (Passy, Frankrig), SGL Carbon, SA (La Coruña, Spanien), SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Polen), ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Tyskland) og Tokai Erftcarbon GmbH (Grevenbroich, Tyskland) (ved advokaterne K. Van Maldegem og C. Mereu)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøgerne medhold.

— Den anfægtede retsakt annulleres, for så vidt CTPHT hermed klassificeres som H400 og H410.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens forordning (EU) nr. 944/2013 af 2. oktober 2013 om ændring, med henblik på tilpasning til den tekniske og videnskabelige udvikling, af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger (»CLP-forordningen«) (EUT L 261, s. 5), for så vidt den klassificerer beg, kultjære-, højtemperaturs-; tjærebeg, CAS-nummer 65996-93-2 (»CTPHT«) som Aquatic Acute 1 (H400) og Aquatic Chronic 1 (H410) (herefter »den anfægtede retsakt«).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført tre anbringender.

1. Med det første anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at den anfægtede retsakt er ulovlig, eftersom den tilsidesætter REACH- og CLP-forordningerne vedrørende klassificering af stoffer som giftige for vandmiljøet og vedrørende undersøgelser, som skal foretages til dette formål, samt ligebehandlingsprincippet for så som der i afgørelsen ikke tages hensyn til de undersøgelser, som er gennemført i overensstemmelse med REACH og OECD-retningslinjerne, og der hermed stilles krav om, at der skal foretages forsøg, som ikke bygger på nogen anerkendt og standardiseret metode.

2. Med det andet anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at den anfægtede retsakt er ulovlig, da den er baseret på et åbenbart urigtigt skøn, idet der hermed ikke tages hensyn til de inaktive iboende egenskaber ved CTPHT, som påvirker forsøgene med ultraviolet lys og anvendelsen af summationsmetoden væsentligt. Med afgørelsen blev der opstillet M-faktorer for PAH-bestanddele, uden at der blev foretaget nogen egentlig gennemgang af de undersøgelser, der blev henvist til, og de oplysninger, som sagsøgerne havde fremlagt, blev afvist uden gyldig begrundelse.
Det andet anbringende vedrører retlige fejl, for så vidt som Personaleretten undersøgte indicierne for magtfordrejning isoleret og ikke samlet, uden at forsøge at godtgøre, om summen af indicier gjorde det muligt, henset til antallet af indicier, at stille spørgsmålstegn ved formodningen om, at de i første instans anfægtede afgørelser er lovlige.

Appellanten har endvidere gjort gældende, at Personaleretten henset til, at parterne ikke var ligestillet, har tilsidesat retten til en retfærdig rettergang ved at nægte at træffe foranstaltninger med henblik på tilrettelæggelse af sagen, som gør det muligt at bestyrke indicierne om magtfordrejning og at fremføre bevis for et forhold, som kun kunne godtgøres ved en sådan foranstaltning.