ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 14/5

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. november 2016 — »Private Equity Insurance Group« Sia mod »Swedbank« AS (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa — Letland)

(Sag C-156/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2002/47/EF - anvendelsesområde - begreberne »finansiel sikkerhedsstillelse«, »relevante finansielle forpligtelser« og »etablering af en finansiel sikkerhed« - muligheden for at realisere en finansiel sikkerhed uanset om der indledes en insolvensbehandling - aftale om en anfordringsbankkonto med et vilkår om finansiel sikkerhedsstillelse i form af pantsætning))

(2017/C 014/06)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Private Equity Insurance Group Sia

Sagsøgt: Swedbank AS

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/47/EF af 6. juni 2002 om aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse skal fortolkes således, at det kun giver indehaveren af en finansiel sikkerhed som den i hovedsagen omhandlede, i henhold til hvilken midler indsat på en bankkonto pantsættes til banken til sikkerhed for alle dennes fordringer mod kontohaveren, ret til at realisere denne sikkerhed, uanset om der indledes en insolvensbehandling mod sikkerhedsstilleren, hvis de midler, der er genstand for nævnte sikkerhedsstillelse, blev indsat på den pågældende konto, før insolvensbehandlingen blev indledt, eller hvis de blev indsat på kontoen på den dato, hvor denne behandling blev indledt, idet banken har bevist, at denne ikke vidste eller burde vide, at nævnte behandling var blevet indledt, og hvis kontohaveren var hindret adgang til at råde over disse midler, efter at de var blevet indsat på denne konto.

(1) EUT C 198 af 15.6.2015.
2)

Artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en beskatningsordning som den i hovedsagen omhandlede, der på visse betingelser giver personer under 30 år mulighed for at trække alle deres udgifter til en erhvervsuddannelse fra deres skattepligtige indkomst, mens denne fradragsret er begrænset for personer, der har nået denne alder, for så vidt som, for det første, denne ordning er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitisk formål og, for det andet, midlerne til at opfylde dette formål er hensigtsmæssige og nødvendige. Det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, om dette er tilfældet i hovedsagen
DA Den Europæiske Unions Tidende C 14/12

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 16. november 2016 — The Queen, på vegne af: Timothy Martin Hemming, der driver virksomhed under navnet »Simply Pleasure Ltd.« m.fl. mod Westminster City Council (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-316/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - direktiv 2006/123/EF - artikel 13, stk. 2 - tilladelsesprocedurer - begrebet udgifter, de kan medføre))

(2017/C 014/15)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: The Queen, på vegne af: Timothy Martin Hemming, der driver virksomhed under navnet »Simply Pleasure Ltd.«, James Alan Poulton, Harmony Ltd, Gatisle Ltd, der driver virksomhed under navnet »Janus«, Winart Publications Ltd, Darker Enterprises Ltd og Swish Publications Ltd

Sagsøgt: Westminster City Council

Procesdeltagere: The Architects’ Registration Board, The Solicitor’s Regulation Authority, The Bar Standards Board, The Care Quality Commission, The Farriers’ Registration Council, The Law Society, The Bar Council, The Local Government Association og Her Majesty’s Treasury

Konklusion

Artikel 13, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked skal fortolkes således, at den under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er til hinder for kravet om betaling på tidspunktet for indgivelse af en ansøgning om tildeling eller fornyelse af en tilladelse af et gebyr, hvoraf en del svarer til omkostningerne til forvaltningen og håndhævelsen af den omhandlede tilladelsesordning, selv om denne del kan tilbagebetales i tilfælde af afslag på ansøgningen.

(1) EUT C 311 af 21.9.2015.
1)

Artikel 2, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner skal fortolkes således, at en fysisk person, der er indehaver af en tilladelse til at udøve virksomhed som selvstændig håndværker, skal anses for at være en »virksomhed« som omhandlet i denne bestemmelse, og den transaktion, som den pågældende har indgået, som en »handelstransaktion« som omhandlet i samme bestemmelse, såfremt denne transaktion, selv om den ikke vedrører en aktivitet, der er omfattet af den nævnte tilladelse, indgår i udøvelsen af en struktureret, stabil og selvstændig økonomisk eller erhvervsmæssig aktivitet, hvilket det under hensyn til samtlige omstændigheder i sagen tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/4

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 14. december 2016 — Maria do Céu Bragança Linares Verruga, Jacinto Manuel Sousa Verruga og André Angelo Linares Verruga mod Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal administratif — Luxembourg)

(Sag C-238/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - ligebehandling - sociale fordele - forordning (EU) nr. 492/2011 - artikel 7, stk. 2 - økonomisk støtte til videregående uddannelse - betingelse for de studerende, der ikke er bosiddende på den pågældende medlemsstats område, om at være børn af arbejdstagere, som har haft lønnet beskæftigelse eller har udøvet selvstændig erhvervsvirksomhed i denne medlemsstat i en uafbrudt periode på mindst fem år - indirekte forskelsbehandling - begrundelse - mål om at øge andelen af bosiddende personer, som har afsluttet en videregående uddannelse - egnet karakter - proportionalitet))

(2017/C 046/04)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Maria do Céu Bragança Linares Verruga, Jacinto Manuel Sousa Verruga og André Angelo Linares Verruga

Sagsøgt: Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche

Konklusion

Artikel 7, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter tildelingen af økonomisk støtte til videregående uddannelse til ikke-bosiddende studerende — med henblik på at søge at øge andelen af bosiddende personer, der har afsluttet en videregående uddannelse — gøres betinget af, at mindst den ene af disse studerendes forældre har arbejdet i denne medlemsstat i en uafbrudt periode på mindst fem år på tidspunktet for ansøgningen om økonomisk støtte, mens en sådan betingelse ikke er fastsat over for de studerende, der er bosiddende på den nævnte medlemsstats område.

(1) EUT C 254 af 3.8.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/7

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 15. december — Alberto José Vieira de Azevedo m.fl. mod CED Portugal Unipessoal, Lda og Instituto de Seguros de Portugal — Fundo de Garantia Automóvel (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal da Relação do Porto — Portugal)

(Sag C-558/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse - direktiv 2000/26/EF - artikel 4, stk. 5 - forsikringsselskab - skadebehandlingsrepræsentant - tilstrækkelig bemyndigelse til repræsentation - sagsanlæg ved domstolene))

(2017/C 046/08)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação do Porto

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Alberto José Vieira de Azevedo, Maria da Conceição Ferreira da Silva, Carlos Manuel Ferreira Alves, Rui Dinis Ferreira Alves og Vítor José Ferreira Alves

Sagsøgte: CED Portugal Unipessoal Lda og Instituto de Seguros de Portugal — Fundo de Garantia Automóvel

Procesdeltager: Instituto de Seguros de Portugal — Fundo de Acidentes de Trabalho

Konklusion

Artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF af 16. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (Fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005, skal fortolkes således, at den ikke forpligter medlemsstaterne til at foreskrive, at den repræsentant, der i henhold til denne artikel er bemyndiget til at behandle skadessager, selv kan sagsøges, i stedet for det forsikringsselskab, som han repræsenterer, ved en national domstol, for hvilken der er indbragt et søgsmål om erstatning anlagt af en skadelidt, der er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 1 i direktiv 2000/26, som ændret ved direktiv 2005/14.

(1) EUT C 16 af 18.1.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/8

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 15. december 2016 — Loterie Nationale — Nationale Loterij NV van publiek recht mod Paul Adriaensen, Werner De Kesel og The Right Frequency VZW (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-667/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2005/29/EF - virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne - vildledende handelspraksis - salgsfremmende pyramideordning - vederlag, der betales af nye deltagere, og kompensation, der modtages af eksisterende deltagere - indirekte finansiel sammenhæng))

(2017/C 046/11)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Loterie Nationale — Nationale Loterij NV van publiek recht

Sagsøgte: Paul Adriaensen, Werner De Kesel, The Right Frequency VZW

Konklusion

Punkt 14 i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) skal fortolkes således, at denne bestemmelse giver mulighed for at betegne en handelspraksis som »salgsfremmende pyramideordning« selv i det tilfælde, hvor der kun foreligger en indirekte sammenhæng mellem de vederlag, der betales af nye deltagere i et sådan system, og den kompensation, der udbetales til eksisterende deltagere.

(1) EUT C 106 af 21.3.2016.
1)

Pos. 3004 i den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1006/2011 af 27. september 2011, skal fortolkes således, at varer henhørende under begrebet »lægemidler« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/62/EF af 8. juni 2011, ikke automatisk skal tariferes i denne position.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 15. december 2016 — Noémie Depesme, Saïd Kerrou (C-401/15), Adrien Kauffmann (C-402/15) og Maxime Lefort (C-403/15) mod Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour administrative — Luxembourg)

(Forenede sager C-401/15 og C-403/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - arbejdstageres rettigheder - ligebehandling - sociale fordele - økonomisk støtte til gennemførelse af videregående uddannelse - krav om slægtskab - begrebet »barn« - ægtefællens eller den registrerede partners barn - bidrag til dette barns forsørgelse))

(2017/C 046/07)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Noémie Depesme, Saïd Kerrou (C-401/15), Adrien Kauffmann (C-402/15) og Maxime Lefort (C-403/15)

Sagsøgt: Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche

Konklusion

Artikel 45 TEUF og artikel 7, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen skal fortolkes således, at der ved barn af en grænsearbejder, som indirekte kan nyde godt af de sociale fordele, der er omhandlet i sidstnævnte bestemmelse, såsom den studiestøtte, som en medlemsstat tildeler børnene af de arbejdstagere, der udøver eller har udøvet deres aktiviteter i denne stat, ikke kun skal forstås et barn, der har et slægtskabsforhold med denne arbejdstager, men også et barn af den nævnte arbejdstagers ægtefælle eller registrerede partner, når sidstnævnte forsørger dette barn. Dette sidstnævnte krav følger af faktiske forhold, som det tilkommer administrationen og i givet fald de nationale retter at vurdere, uden at det er nødvendigt, at disse fastslår, hvad der er grunden til dette bidrag, eller anslår den nøjagtige størrelse deraf.

(1) EUT C 302 af 14.9.2015.
—

at henvise til sammensætningen af vedkommendes omsætning for at fastlægge, hvilke transaktioner der kan kvalificeres som »bitransaktioner«, for så vidt som vurderingen heraf tillige tager hensyn til forholdet mellem disse transaktioner og den afgiftspligtige persons afgiftspligtige aktiviteter samt i givet fald til den anvendelse af merværdiafgiftspligtige goder og tjenesteydelser, som disse aktiviteter indebærer.
1)

Som led i anvendelsen af Domstolens praksis om direkte tildeling af kontrakter, såkaldt »in house«-tildeling, skal der med henblik på at afgøre, om den juridiske enhed udfører hovedparten af sin virksomhed for den ordregivende myndighed, bl.a. regionale myndigheder, som er tilknyttet den og kontrollerer den, i denne virksomhed ikke inkluderes den virksomhed, som denne enhed er pålagt af en offentlig myndighed, som ikke er tilknyttet denne enhed, til fordel for regionale myndigheder, som heller ikke er tilknyttet denne enhed og ikke udøver nogen kontrol over den, idet denne virksomhed skal anses for udført for tredjemand.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/3

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. december 2016 — straffesag mod A og B (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-453/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 56 - leveringsstedet for ydelser - begrebet »andre lignende rettigheder« - overdragelse af kvoter for drivhusgasemissioner))

(2017/C 038/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i straffesagen

A og B

Procesdeltager: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

Konklusion

Artikel 56, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de »andre lignende rettigheder«, der er nævnt i denne bestemmelse, omfatter de kvoter for drivhusgasemissioner, der er defineret i artikel 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 2003/87/EF.

(1) EUT C 363 af 3.11.2015.
1)

Artikel 101 TEUF, sammenholdt med artikel 4, stk. 3, TEU, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, hvorefter de procesfuldmægtiges salær underlægges en takst, der kun kan hæves eller sænkes med 12 %, og hvis korrekte anvendelse de nationale domstole nøjes med at efterprøve, uden at de har mulighed for under særlige omstændigheder at fravige de ved denne takst fastsatte grænser.
2)

Artikel 3, litra f), og artikel 7 i direktiv 2008/48 skal fortolkes således, at et inkassobureau, som på vegne af en kreditgiver indgår en aftale om en ny afdragsordning for en ubetalt kredit, men som kun accessorisk optræder som kreditformidler, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, skal anses for at være en »kreditformidler« som omhandlet i denne artikel 3, litra f), og ikke er underlagt forpligtelsen til at give forbrugeren oplysninger forud for aftaleindgåelsen i henhold til dette direktivs artikel 5 og 6.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/6

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 7. december 2016 — Vodoopskrba i odvodnja d.o.o. mod Željka Klafurić (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Općinski sud u Velikoj Gorici — Kroatien)

(Sag C-686/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 2000/60/EF - ramme for Den Europæiske Unions vandpolitiske foranstaltninger - dækning af omkostninger ved forsyningspligtydelser - beregning af det beløb, som forbrugeren skal betale - variabel del, der er knyttet til det faktiske forbrug, og fast del, der er uafhængig af denne mængde))

(2017/C 038/08)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Općinski sud u Velikoj Gorici

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vodoopskrba i odvodnja d.o.o.

Sagsøgt: Željka Klafurić

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der bestemmer, at den pris for forsyningspligtydelser, som faktureres forbrugeren, ikke kun omfatter en variabel del, der beregnes på grundlag af den vandmængde, den pågældende person faktisk har forbrugt, men ligeledes en fast del, der ikke er knyttet til denne mængde.

(1) EUT C 111 af 29.3.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/5

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 8. december 2016 — Staatssecretaris van Financiën mod Lemnis Lighting BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-600/15) (1)

((»Præjudiciel forelæggelse - forordning (EØF) nr. 2658/87 - toldunion og fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - position 8539, 8541, 8543, 8548 og 9405 - lamper med lysemitterende dioder (LED)))

(2017/C 038/07)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: Lemnis Lighting BV

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, i den affattelse, der følger af Kommissionens forordning (EF) nr. 1214/2007 af 20. september 2007, skal fortolkes således, at varer som de i hovedsagen omhandlede lamper med lysemitterende dioder henhører under position 8543 i denne nomenklatur med forbehold af den forelæggende rets bedømmelse af samtlige de faktiske omstændigheder, som den råder over.

(1) EUT C 48 af 8.2.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 30/12

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 24. november 2016 — Jürgen Webb-Sämann mod Christopher Seagon (der handler i sin egenskab af kurator for Baumarkt Praktiker DIY GmbH) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hessisches Landesarbeitsgericht — Tyskland)

(Sag C-454/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2008/94/EF - artikel 8 - beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens - bestemmelser vedrørende den sociale sikring - rækkevidde - foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte rettigheder, som arbejdstagere har erhvervet eller delvis erhvervet inden for rammerne af den supplerende pensionsordning - forpligtelse til at fastsætte en ret til at få ubetalte pensionsbidrag udtaget fra konkursboet - foreligger ikke))

(2017/C 030/11)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Hessisches Landesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jürgen Webb-Sämann

Sagsøgt: Christopher Seagon (der handler i sin egenskab af kurator for Baumarkt Praktiker DIY GmbH)

Konklusion

Artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94/EF af 22. oktober 2008 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens skal fortolkes således, at den ikke kræver, at en forhenværende arbejdstagers fradrag i løn, der er konverteret til pensionsbidrag, som denne arbejdsgiver burde have indbetalt til arbejdstageren på en pensionskonto, i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens skal udtages fra konkursboet.

(1) EUT C 389 af 23.11.2015.
1)

Artikel 2 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at en national lovgivning, der inden for rammerne af en erhvervstilknyttet pensionsordning underlægger retten for medlemmernes længstlevende registrerede partnere til en efterladteydelse en betingelse om, at det registrerede partnerskab er indgået, inden medlemmet er fyldt 60 år, selv om den nationale lovgivning ikke gav det pågældende medlem mulighed for at indgå registreret partnerskab, før denne aldersgrænse blev nået, ikke udgør forskelsbehandling på grund af seksuel orientering.
2)

Artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, som ændret ved direktiv 2009/136, sammenholdt med artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der regulerer beskyttelsen af og sikkerheden vedrørende trafikdata og lokaliseringsdata, og navnlig de kompetente nationale myndigheders adgang til de lagrede data, uden i forbindelse med bekæmpelsen af kriminalitet at begrænse denne adgang til målet om bekæmpelse af grov kriminalitet, uden at undergive den nævnte adgang en forudgående kontrol foretaget af en domstol eller af en uafhængig administrativ myndighed og uden at stille et krav om, at de pågældende data lagres på EU’s område.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/14

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 21. december 2016 — Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung GesmbH und Caverion Österreich GmbH mod Universität für Bodenkultur Wien og VAMED Management und Service GmbH & Co. KG in Wien (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-355/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter - direktiv 89/665/EØF - klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter - artikel 1, stk. 3 - søgsmålsinteresse - artikel 2a, stk. 2 - begrebet »den berørte tilbudsgiver« - retten for en tilbudsgiver, der af den ordregivende myndighed er blevet endeligt udelukket, til at indgive en klage over den senere beslutning om tildeling af kontrakten))

(2017/C 053/16)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bietergemeinschaft Technische Gebäudebetreuung GesmbH und Caverion Österreich GmbH

Sagsøgte: Universität für Bodenkultur Wien og VAMED Management und Service GmbH & Co. KG in Wien

Konklusion

Artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en tilbudsgiver, der er blevet udelukket fra en procedure for indgåelse af en offentlig kontrakt ved en beslutning fra den ordregivende myndighed, som er blevet endelig, nægtes adgang til at klage over beslutningen om tildeling af den pågældende offentlige kontrakt og indgåelsen af kontrakten, når alene denne fravalgte tilbudsgiver og den virksomhed, som har fået tildelt kontrakten, har afgivet bud, og den nævnte tilbudsgiver har gjort gældende, at buddet fra den virksomhed, som har fået tildelt kontrakten, også burde være blevet fravalgt.

(1) EUT C 320 af 28.9.2015.