ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – luftforurening – industrianlæg – direktiv 84/360 – begrebet luftforurening – medlemsstaternes forpligtelse til at nedbringe emissionerne af visse stoffer ikke afhængig af den generelle miljøsituation i regionen

(Rådets direktiv 84/360, art. 1 og 2)

2. Miljø – luftforurening – industrianlæg – direktiv 84/360 – medlemsstaternes forpligtelse til at træffe foranstaltninger til at tilpasse sådanne anlæg til den bedst tilgængelige teknologi – manglende politik eller en strategi – traktatbrud

(Rådets direktiv 84/360, art. 13)

Sammendrag

1. Det fremgår af artikel 1 i direktiv 84/360 om bekæmpelse af luftforurening fra industrianlæg, at direktivet har til formål at forebygge eller nedbringe luftforurening fra industrianlæg inden for Fællesskabet. I henhold til dette direktivs artikel 2, stk. 1, udgøres luftforurening af menneskets direkte eller indirekte udledning i luften af stoffer eller energi, der resulterer i skadelige virkninger af en sådan art, at de vil kunne bringe menneskets sundhed i fare og skade levende ressourcer og økosystemer. Da det er ubestridt, at emissionerne af visse stoffer er skadelige for menneskets sundhed, levende ressourcer og økosystemer, følger heraf, at den forpligtelse, der påhviler medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at nedbringe emissionerne af begge disse stoffer, modsat det af den græske regering anførte ikke afhænger af den generelle miljøsituation i den region, hvor det omhandlede industrianlæg er beliggende.

(jf. præmis 33 og 34)

2. En medlemsstat, der hverken har formuleret en politik eller en strategi med henblik på gradvist at tilpasse dampturbineenhederne og gasturbineenhederne på et elektricitetsværk til den bedste teknologi, der er tilgængelig, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13 i direktiv 84/360 om bekæmpelse af luftforurening fra industrianlæg.

Selv om artikel 13 i direktiv 84/360 ikke udtrykkeligt pålægger medlemsstaterne at fastsætte grænseværdier for emission fra industrianlæg, skal det imidlertid bemærkes, at fastsættelsen af grænseværdier for emission fra sådanne anlæg udgør en yderst nyttig foranstaltning til gennemførelse af en politik eller en strategi som omhandlet i nævnte artikel 13.

Reduktionen i det maksimale indhold af skadelige bestanddele i brændselsstoffer kan anses for en foranstaltning, hvorved et industrianlæg som et elektricitetsværk tilpasses til den bedste tilgængelige teknologi, da en sådan reduktion mærkbart kan reducere luftforureningsniveauet, der stammer fra et sådant anlæg. Dette forudsætter imidlertid, at indholdet af skadelige bestanddele i det pågældende brændselsstof svarer til det laveste indhold, der kan fås på markedet.

Den gradvise udskiftning af brændere samt foranstaltningerne til overvågning af og kontrol med emissionerne kan også udgøre en tilpasning af elektricitetsværket til den bedste tilgængelige teknologi, men kun hvis disse tiltag ledsages af andre foranstaltninger, der har en direkte virkning på emissionerne fra det pågældende elektricitetsværk.

(jf. præmis 35, 36, 39, 47, 48 og 52 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – EUGFL – regnskabsafslutning – afslag på at afholde udgifter hidrørende fra uregelmæssigheder ved anvendelsen af fællesskabsordningen – bestridt af den pågældende medlemsstat – bevisbyrde – fordeling mellem Kommissionen og medlemsstaten

(Rådets forordning nr. 729/70)

2. Landbrug — EUGFL — regnskabsafslutning — afslag på at afholde udgifter hidrørende fra uregelmæssigheder ved anvendelsen af fællesskabsordningen — finansiel korrektion — betingelser — en væsentlig forsømmelse, der udsætter EUGFL for en faktisk risiko for tab

(Rådets forordning nr. 729/70)

Sammendrag

1. På området for finansiering af den fælles landbrugspolitik gennem EUGFL, hvor det påhviler Kommissionen, når den har til hensigt at udelukke visse udgifter fra fællesskabsfinansiering, at bevise, at der foreligger en tilsidesættelse af fællesskabsbestemmelser, er denne ikke forpligtet til at godtgøre, at der er indtrådt et tab eller udtømmende at godtgøre, at de nationale myndigheder har udført en mangelfuld kontrol, eller at de tal, som medlemsstaterne har meddelt, er fejlagtige, men den skal fremlægge et bevis for, at den har en begrundet og rimelig tvivl med hensyn til denne kontrol eller disse tal.

Når Kommissionen har fremlagt sådanne beviser, påhviler det i givet fald medlemsstaten, når denne tilsidesættelse er fastslået, at godtgøre, at Kommissionen har begået en fejl med hensyn til de økonomiske virkninger af tilsidesættelsen. Medlemsstaten kan ikke tilbagevise Kommissionens konstatering uden at støtte sine egne anbringender herom på omstændigheder, som viser, at der foreligger et kontrolsystem, som er pålideligt og funktionsdygtigt. Det påhviler således medlemsstaten så detaljeret og fuldstændigt som muligt at føre bevis for sine kontroller og sine taloplysninger samt, i påkommende tilfælde for, at Kommissionens påstande er forkerte.

Denne lempelse af beviskravet skyldes kompetencefordelingen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne på området for den fælles landbrugspolitik og den omstændighed, at forvaltningen af finansieringen gennem EUGFL i første række påhviler de nationale myndigheder, som skal påse, at de fællesskabsretlige regler nøje overholdes.

(jf. præmis 36, 38-40, 46, 47, 62, 75 og 79)

2. For så vidt angår FEOGA’s regnskabsafslutning gælder det, at det forhold, at en fremgangsmåde kan forbedres, ikke i sig selv gør det berettiget, at der foretages finansiel korrektion. Der skal foreligge en væsentlig forsømmelse i anvendelsen af udtrykkelige fællesskabsbestemmelser, og en sådan forsømmelse skal udsætte EUGFL for en faktisk risiko for tab eller fejl.

(jf. præmis 51)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Internationale aftaler – associeringsaftale EØF-Tyrkiet – associeringsrådet oprettet ved associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – afgørelse nr. 1/80 – familiesammenføring – adgang for medlemmerne af en tyrkisk arbejdstagers familie, som er tilknyttet en medlemsstats lovlige arbejdsmarked, til udøvelse af lønnet beskæftigelse efter eget valg i denne medlemsstat – begrænsning af rettigheder på grund af et fravær fra arbejdsmarkedet som følge af en frihedsberøvelse – ulovligt

(Afgørelse nr. 1/80 fra EØF-Tyrkiets Associeringsråd, art. 6, stk. 1, og art. 14, stk. 1)

Sammendrag

En tyrkisk statsborger, som efter at have haft fire års lønnet beskæftigelse har ret til enhver form for lønnet beskæftigelse efter eget valg i henhold til artikel 6, stk. 1, tredje led, i afgørelse nr. 1/80 fra EØF-Tyrkiets Associeringsråd, fortaber ikke denne ret på grund af manglende udøvelse af beskæftigelse under et fængselsophold, selv efter flere år, såfremt hans fravær fra værtsmedlemsstatens lovlige arbejdsmarked kun er midlertidigt.

De rettigheder, som denne bestemmelse tillægger den pågældende med hensyn til beskæftigelse og i forbindelse hermed ophold, kan kun begrænses af hensyn til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed i henhold til samme afgørelses artikel 14, stk. 1, eller såfremt den tyrkiske statsborger har overskredet en rimelig frist ved søgning efter et nyt arbejde efter løsladelsen.

(jf. præmis 25 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Internationale aftaler – associeringsaftale EØF-Tyrkiet – associeringsrådet oprettet ved associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – afgørelse nr. 1/80 – familiesammenføring – adgang for medlemmerne af en tyrkisk arbejdstagers familie, som er tilknyttet en medlemsstats lovlige arbejdsmarked, til udøvelse af lønnet beskæftigelse efter eget valg i denne medlemsstat – begrænsning af rettigheder på grund af et fravær fra arbejdsmarkedet som følge af en frihedsberøvelse efterfulgt af en narkoafvænning eller på grund af, at den pågældende ikke har bopæl hos den tyrkiske arbejdstager – ulovligt

(Afgørelse nr. 1/80 fra EØF-Tyrkiets Associeringsråd, art. 7, stk. 1)

Sammendrag

En tyrkisk statsborger, familiemedlem til en tyrkisk arbejdstager, som efter at have haft lovlig bopæl i mindst fem år i værtsmedlemsstaten har ret til fri adgang til enhver form for lønnet beskæftigelse efter eget valg i henhold til artikel 7, stk. 1, andet led, i afgørelse nr. 1/80 EØF-Tyrkiets Associeringsråd, fortaber ikke denne ret hverken på grund af et langvarigt fravær fra arbejdsmarkedet som følge af en endog flerårig frihedsberøvelse efterfulgt af en langvarig narkoafvænning, eller på grund af den omstændighed, at den pågældende på tidspunktet for udvisningsafgørelsen var myndig og ikke længere havde bopæl hos den tyrkiske arbejdstager, som udløste hans opholdsret, men førte en af denne arbejdstager uafhængig tilværelse.

(jf. præmis 32 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – afslag på registrering eller ugyldighed – mangel på fornødent særpræg – fornødent særpræg opnået ved brug – brug af et varemærke som en del af eller sammen med et registreret varemærke

(Rådets direktiv 89/104, art. 3, stk. 3)

Sammendrag

Et varemærkes fornødne særpræg, som omhandlet i artikel 3, stk. 3, i første direktiv 89/104 om varemærker, kan opnås som følge af brugen af dette varemærke som en del af eller sammen med et registreret varemærke.

Selv om den pågældende branches identifikation af varen eller tjenesteydelsen som hidrørende fra en bestemt virksomhed, for så vidt angår opnåelsen af fornødent særpræg ved brug, således skal foretages i kraft af den brug, der er gjort af varemærket som varemærke, forudsætter denne sidste betingelse ikke nødvendigvis for at være opfyldt, at det varemærke, der er søgt registreret, har været gjort til genstand for en selvstændig brug. En sådan identifikation kan følge af både brugen af en bestanddel af et registreret varemærke – som en del af dette – og brugen af et særskilt varemærke sammen med et registreret varemærke.

(jf. præmis 26, 27, 30 og 32 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – ansvarsforsikring for motorkøretøjer – direktiv 72/166, 84/5 og 90/232 – bestemmelse af den ansvarsforsikringsordning, der gælder for skader forvoldt ved færdsel med motorkøretøjer – betingelser for at begrænse en passagers krav på erstatning fra en lovpligtig ansvarsforsikring på grund af dennes egen medvirken til skaden – medlemsstaternes kompetence – grænser – betydningen af, at den pågældende passager selv er ejer af køretøjet – ingen betydning

(Rådets direktiv 72/166, art. 3, stk. 1, direktiv 84/5, art. 2, stk. 1, og direktiv 90/232, art. 1)

Sammendrag

Det fremgår af formålet med direktiv 72/166, direktiv 84/5 og direktiv 90/232 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og af direktivernes ordlyd, at de ikke tilsigter en harmonisering af erstatningsansvarsordningerne i medlemsstaterne, og at medlemsstaterne på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin frit kan fastsætte, hvilken erstatningsansvarsordning der skal gælde for skader, der forvoldes ved færdsel med motorkøretøjer, herunder betingelserne for at begrænse en passagers krav på erstatning fra en lovpligtig ansvarsforsikring, såfremt den pågældende selv har medvirket til den skade, han har lidt.

Medlemsstaterne skal dog udøve deres kompetence under overholdelse af fællesskabsretten, og navnlig artikel 3, stk. 1, i direktiv 72/166, artikel 2, stk. 1, i direktiv 84/5 og artikel 1 i direktiv 90/232, som har til formål at sikre, at alle de passagerer, som har lidt skade ved et uheld forvoldt af et motorkøretøj, kan få erstattet skaden af den lovpligtige ansvarsforsikring for motorkøretøjer. Nationale retsforskrifter om erstatning af skader som følge af trafikulykker kan således ikke fratage disse bestemmelser deres effektive virkning.

Dette vil imidlertid være tilfældet, hvis en national lovgivning, som er udformet på grundlag af generelle og abstrakte kriterier, enten bestemmer, at en passagers ret til erstatning fra den lovpligtige ansvarsforsikring for motorkøretøjet bortfalder alene af den grund, at den pågældende har medvirket til skadens indtræden, eller uforholdsmæssigt begrænser retten til erstatning. Den omstændighed, at den pågældende passager er ejer af det køretøj, hvormed føreren har forvoldt ulykken, er i den forbindelse uden betydning.

(jf. præmis 24, 27-29, 31 og 35 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder ved tilbudsgivning vedrørende offentlige kontakter inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation – direktiv 93/38 – anvendelsesområde – ordregivende myndigheder, der udøver en af de aktiviteter, der er omfattet af direktivet, eller afholder en projektkonkurrence med henblik på udøvelsen af denne virksomhed

(Rådets direktiv 93/38, art. 2, stk. 2, art. 4, stk. 1, og art. 6, stk. 1)

Sammendrag

Spørgsmålet, om direktiv 93/38 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation kan finde anvendelse, afhænger af den virksomhed, som udøves af den pågældende ordregiver, samt de forbindelser, der er mellem denne virksomhed og den kontrakt, som den nævnte ordregiver påtænker at indgå. Såfremt ordregiveren udøver en af de former for virksomhed, der er omhandlet i direktivets artikel 2, stk. 2, og – hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve – som led i en sådan virksomhed påtænker at indgå en tjenesteydelsesaftale, en bygge- og anlægskontrakt eller en vareindkøbsaftale eller at afholde en projektkonkurrence, finder dette direktivs bestemmelser anvendelse på denne kontrakt eller denne projektkonkurrence. I modsat fald er den nævnte kontrakt eller projektkonkurrence omfattet af bestemmelserne i direktiverne om indgåelse af kontrakter om tjenesteydelser, bygge- og anlægsarbejder eller indkøb, alt efter det konkrete tilfælde.

Ifølge artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/38 gælder dette nemlig bl.a. ikke for kontrakter eller projektkonkurrencer, som ordregivere indgår eller afholder i andet øjemed end udøvelse af de i dette direktivs artikel 2, stk. 2, omhandlede former for virksomhed. Desuden finder det ikke anvendelse på de nævnte virksomheders aktiviteter, som falder uden for vand-, energi-, transport- og telekommunikationssektorerne, eller som falder inden for disse sektorer, men er undergivet almindelige konkurrencevilkår på markeder, hvortil adgangen er fri.

(jf. præmis 37-39 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Transport – vejtransport – kørekort – direktiv 91/439 – udstedelsesbetingelser – alderskrav – føring af tunge motorcykler i kategori A – mulighed for medlemsstaterne for at fastsætte et højere alderskrav – rækkevidde

[Rådets direktiv 91/439, art. 6, stk. 1, litra b), og art. 6, stk. 2]

2. Transport – vejtransport – kørekort – forordning nr. 3820/85 og direktiv 91/439 – udstedelsesbetingelser – alderskrav – føring af køretøjer i kategori C1 og C1 + E – mulighed for medlemsstaterne for at fastsætte et lavere alderskrav – foreligger ikke

[Rådets forordning nr. 3820/85, art. 5, stk. 1, litra b); Rådets direktiv 91/439, art. 6, stk. 1, litra b), og art. 6, stk. 2]

Sammendrag

1. Ved at foreskrive, at medlemsstaterne har mulighed for at tillade direkte adgang til et kørekort til tunge motorcykler i kategori A til ansøgere, der er fyldt 21 år, begrænser artikel 6, stk. 1, litra b), første led, i direktiv 91/439 om kørekort langt fra udtrykkeligt medlemsstaternes mulighed for at fastsætte et højere alderskrav, men indebærer derimod, at medlemsstaterne kan fastsætte et alderskrav, der er højere end 21 år.

Da fastsættelse af et alderskrav, der er højere end det, der er fastsat i denne bestemmelses sidste punktum for direkte adgang til at føre sådanne motorcykler, kan bidrage til en styrkelse af færdselssikkerheden, der, som det fremgår af præamblen til direktivet, er et af de hovedformål, der forfølges med direktivet, er fastsættelsen ikke i strid med denne bestemmelse, for så vidt som proportionalitetsprincippet er overholdt.

(jf. præmis 27 og 28)

2. Hverken direktiv 91/439 om kørekort eller forordning nr. 3820/85 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport fastsætter mulighed for at fravige alderskravet på 18 år for udstedelse af kørekort til kategori C1 og C1 + E. På den ene side nævner undtagelserne i artikel 6, stk. 2, i direktiv 91/439 ikke køretøjer i kategori C1 og C1 + E. På den anden side kan den omstændighed, at artikel 5, stk. 1, litra b), andet led, i forordning nr. 3820/85 ikke er til hinder for, at en person, der endnu har nået den krævede minimumsalder, kan opnå kørselserfaring, ikke fortolkes således, at denne bestemmelse tillader medlemsstaterne at udstede kørekort til disse kategorier til en sådan person. Muligheden for at opnå en sådan erfaring indebærer på ingen måde udstedelse til den pågældende ansøger af et kørekort, hvormed han kan føre køretøjer i disse kategorier uden at være ledsaget af en person, der forestår hans uddannelse.

(jf. præmis 38-41)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater – direktiv 76/769 – udtømmende bestemmelser – ikke muligt for en medlemsstat at fastsætte andre vilkår – undtagelser mulige, hvis der anvendes særlige fællesskabsbestemmelser

(Rådets direktiv 76/769, som ændret ved direktiv 94/60)

Sammendrag

Direktiv 76/769 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater, som ændret ved direktiv 94/60, skal fortolkes således, at det ikke tillader en medlemsstat at fastsætte andre vilkår end dem, direktivet fastsætter, for markedsføring og anvendelse af et biocidholdigt produkt, hvis aktive stof er opført i bilag I til direktivet, medmindre der anvendes andre fællesskabsbestemmelser på området, som fastsætter specifikke vilkår for dette produkt.

(jf. præmis 49 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – beskyttelse – Fællesskabets kompetence – strafferetlige sanktioner – rammeafgørelse 2003/80 om strafferetlig beskyttelse af miljøet – rette hjemmel – artikel 175 EF – afgørelse med hjemmel i afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union – tilsidesættelse af artikel 47 EU

(Art. 135 EF, 175 EF og 280, stk. 4, EF; art. 47 EU; Rådets rammeafgørelse 2003/80, art. 1‑7)

Sammendrag

Da rammeafgørelse 2003/80 om strafferetlig beskyttelse af miljøet har hjemmel i afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union, griber den ind i de kompetencer, som Fællesskabet er tillagt i henhold til artikel 175 EF, og er således i strid med artikel 47 EU, hvilket gælder for hele rammeafgørelsen, eftersom denne ikke kan opdeles. Rammeafgørelsens artikel 1-7, der indebærer en delvis harmonisering af straffelovgivningen i medlemsstaterne, navnlig hvad angår de forhold, som man har besluttet udgør miljøkriminalitet, kunne således gyldigt have været vedtaget med hjemmel i artikel 175 EF, da disse bestemmelser på grund af deres formål og indhold har miljøbeskyttelse som overordnet mål, hvilket er et af Fællesskabets grundlæggende formål.

Selv om straffelovgivningen og reglerne om behandlingen af straffesager ganske vist principielt ikke henhører under Fællesskabets kompetence, kan dette dog ikke hindre fællesskabslovgiver i at træffe foranstaltninger, der relaterer sig til medlemsstaternes strafferet, og som fællesskabslovgiver finder nødvendige for at sikre, at de bestemmelser, den vedtager på miljøbeskyttelsesområdet, er fuldt ud effektive, når det udgør en nødvendig foranstaltning til bekæmpelse af alvorlig skade på miljøet, at de nationale myndigheder anvender sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen og har afskrækkende virkning. Fællesskabslovgivers kompetence på området for iværksættelse af miljøpolitikken kan ikke drages i tvivl under henvisning til den omstændighed, at artikel 135 EF og artikel 280, stk. 4, EF inden for toldsamarbejdet, henholdsvis på området for bekæmpelse af svig, der skader Fællesskabets finansielle interesser, forbeholder anvendelsen af national strafferet og retspleje for medlemsstaterne.

(jf. præmis 41, 42, 47, 48 og 51-53)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie kapitalbevægelser – restriktioner – skat af indtægter, der hidrører fra opsparing og investeringer – national lovgivning, hvorefter skattenedslag for sociale forsikringer er forbeholdt hjemmehørende skattepligtige, som er forsikret i den nationale sociale sikringsordning – lovlig

(Art. 56 EF og 58 EF)

Sammendrag

Artikel 56 EF og 58 EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en ikke-hjemmehørende skattepligtig, som i denne stat udelukkende oppebærer indtægter, der hidrører fra opsparing og investering, og som ikke er forsikret i denne medlemsstats sociale sikringsordning, ikke kan gøre krav på at få skattenedslag for sociale forsikringer, mens en hjemmehørende skattepligtig, som er forsikret i den nævnte sociale sikringsordning, er berettiget til sådanne nedslag ved beregningen af hans skattepligtige indkomst, også selv om han udelukkende oppebærer indtægter af samme art og ikke betaler socialsikringsbidrag.

Selv om en sådan lovgivning kan hindre de frie kapitalbevægelser, for så vidt som den mindre gunstige skattemæssige behandling af ikke-hjemmehørende personer kan afholde disse fra at foretage investeringer i denne medlemsstat af indtægter, der anses for at hidrøre fra opsparing og investeringer, kan den imidlertid begrundes, set i forhold til artikel 58, stk. 1, litra a), EF, i de objektivt forskellige situationer for en person, der er forsikret i den nationale sociale sikringsordning, og en person, som ikke er forsikret i denne.

Eftersom fællesskabsretten ikke begrænser medlemsstaternes kompetence til selv at udforme deres sociale sikringsordninger, tilkommer det i mangel af en harmonisering på fællesskabsplan desuden den berørte medlemsstat i lovgivningen at fastsætte kredsen af forsikrede og størrelsen af de bidrag, som skal betales af de forsikrede i den nationale sociale sikringsordning, samt de dertil knyttede bidragsnedsættelser. Det stemmer desuden overens med en sådan ordnings indre logik, at retten til bidragsnedsættelse alene forbeholdes personer, der er pligtige at betale bidrag, dvs. de forsikrede i denne ordning.

(jf. præmis 39 og 49-51 samt domskonkl.)