KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS ANDEN AFDELING DEN 30. NOVEMBER 1994. - SYNDICAT FRANCAIS DE L'EXPRESS INTERNATIONAL, DHL INTERNATIONAL SA, SERVICE CRIE SA OG MAY COURIER SARL MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - FASTSAETTELSE AF SAGSOMKOSTNINGER. - SAG C-222/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-05431



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Retspleje ° sagsomkostninger ° fastsaettelse ° udgifter, der kan kraeves erstattet ° begreb ° omstaendigheder, der skal tages i betragtning

(Domstolens procesreglement, art. 73)

Sammendrag

I medfoer af procesreglementets artikel 74 er Domstolen ikke kompetent til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i honorarer til deres egne advokater, hvorimod den kan fastsaette den del af disse beloeb, der kan soeges godtgjort hos den part, som idoemmes sagens omkostninger. Ifoelge procesreglementets artikel 73 kan noedvendige udgifter, som parterne har afholdt med henblik paa sagens behandling, kraeves erstattet, hvilket ifoelge procesreglementets artikel 72 kun omfatter sagens behandling ved Domstolen, ikke den administrative procedure.

Da faellesskabsretten ikke indeholder bestemmelser om fastsaettelse af honorarer, er Domstolen frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter faellesskabsretten og dens svaerhedsgrad, saavel som til den arbejdsbyrde, advokaten har baaret i forbindelse med sagen, samt til parternes oekonomiske interesse i sagen.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 18. maj 1992 har Syndicat français de l' Express international (SFEI), DHL International, Service CRIE og May Courier i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 10. marts 1992 om at afslutte behandlingen af en sag, der var blevet indledt paa grundlag af en klage fra bl.a. SFEI mod Den Franske Republik og Société française de messagerie internationale for overtraedelse af traktatens artikel 92 ff.

2 Ved skrivelse indleveret til Domstolens Justitskontor den 14. juli 1992 meddelte Kommissionen, at den havde besluttet at ophaeve den anfaegtede beslutning, samt at det herefter maatte antages, at sagens genstand var bortfaldet.

3 Ved yderligere processkrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 24. juli 1992 begaerede sagsoegerne sagen haevet, idet den var blevet uden genstand, og anmodede Domstolen om at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger i overensstemmelse med procesreglementets artikel 69, stk. 6, under hensyn til omstaendighederne i sagen.

4 Ved skrivelse indleveret til Domstolens Justitskontor den 14. august 1992 meddelte Kommissionen, at den ikke havde bemaerkninger til sagsoegernes processkrift.

5 Ved kendelse af 18. november 1992, sag C-222/92, SFEI m.fl. mod Kommissionen (ikke trykt i Samling af Afgoerelser), bestemte Domstolen, at det var ufornoedent at traeffe afgoerelse i sagen, samt paalagde Kommissionen at betale sagens omkostninger.

6 Da der ikke er opnaaet enighed mellem parterne om, hvilke omkostninger der kan kraeves erstattet, har sagsoegerne ved processkrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 19. september 1994 fremsat begaering om, at Domstolen i medfoer af procesreglementets artikel 74 at traeffer afgoerelse om, at de omkostninger, der kan erstattes, fastsaettes til 9 402 130 BFR.

7 De omkostninger, der kraeves erstattet, omfatter to poster, nemlig 3 199 062 BFR til en oekonomisk analyse og 6 203 668 BFR til advokatsalaer.

Den oekonomiske analyse blev udarbejdet med henblik paa den oprindelige klage til Kommissionen. Udgifter og salaerer til advokat vedroerer dels ydelser i forbindelse med den administrative klage, dels forberedelse af annullationssoegsmaalet.

De beloeb, sagsoegerne har kraevet til daekning af udgifter til den oekonomiske analyse samt en del af udgifterne og salaerer til advokat, udgoer 50% af det samlede fakturabeloeb, mens den resterende del ifoelge sagsoegerne er medtaget under sag T-36/92, der er anlagt for Retten i Foerste Instans.

8 I sit skriftlige indlaeg indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. oktober 1994 har Kommissionen gjort indsigelse mod, at udgifter og salaerer, der vedroerer den administrative procedure, anses for udgifter, der kan kraeves erstattet. Saafremt omkostninger i forbindelse med forberedelse af retssagen tages i betragtning, kan alene et beloeb, stort 760 403,5 BFR, laegges til grund. Imidlertid kan hverken sagens genstand og karakter, dens faellesskabsretlige betydning, dens svaerhedsgrad og arbejdsbyrden herved eller sagens oekonomiske interesse begrunde et beloeb af denne stoerrelsesorden, saa meget desto mindre som sagsoegerne har undladt at give praecise oplysninger om, hvilke ydelser der er praesteret, samt om arbejdets omfang. Kommissionen har herefter foreslaaet, at de udgifter, der kan kraeves erstattet, fastsaettes til hoejest 300 000 BFR.

9 Som bilag til sit skriftlige indlaeg har Kommissionen fremsendt et brev fra sagsoegernes advokat vedroerende opgoerelse af sagens omkostninger, som Domstolen, henset til dets fortrolige karakter, ikke har taget i betragtning.

10 Ifoelge fast praksis er Domstolen i medfoer af procesreglementets artikel 74 ikke kompetent til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i honorarer til deres egne advokater, hvorimod den kan fastsaette den del af disse beloeb, der kan soeges godtgjort hos den part, som idoemmes sagens omkostninger, (jf. bl.a. kendelse af 4.2.1993, sag C-191/86 DEP., Tokyo Electric mod Raadet, ikke trykt i Samling af Afgoerelser, grund 8).

11 Ifoelge procesreglementets artikel 73 "... kan [foelgende udgifter] kraeves erstattet ... noedvendige udgifter, som parterne har afholdt med henblik paa sagens behandling".

12 "Sagens behandling" betyder i denne artikel kun sagens behandling ved Domstolen og omfatter ikke den administrative procedure. Dette foelger isaer af procesreglementets artikel 72, "sagens behandling ved Domstolen ..." (jf. Domstolens kendelse af 21.10.1970, sag 75/69, Hake mod Kommissionen, Rec. 1970, s. 901).

13 Henset hertil frifindes sagsoegte for saa vidt angaar den del af paastanden, der vedroerer krav om erstatning af sagsomkostninger til daekning af udgifter og salaerer, herunder udgifter til sagkyndig erklaering, afholdt i forbindelse med den administrative procedure.

14 For saa vidt angaar de noedvendige udgifter, som parterne har afholdt med henblik paa sagens behandling, indeholder faellesskabsretten ikke bestemmelser om fastsaettelse af honorarer. Domstolen er saaledes frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter faellesskabsretten og dens svaerhedsgrad, saavel som til den arbejdsbyrde, som de paagaeldende befuldmaegtigede og raadgivere har baaret i forbindelse med sagen, samt til parternes oekonomiske interesse i sagen (jf. bl.a. ovennaevnte kendelse af 4.2.1993, Tokyo Electric mod Raadet, grund 8).

15 Paa grundlag af disse skoenskriterier findes de udgifter, der kan kraeves erstattet, at burde fastsaettes til i alt 600 000 BFR.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

De samlede udgifter, som Kommissionen skal erstatte sagsoegerne, fastsaettes til i alt 600 000 BFR.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 30. november 1994.