Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — nødvendigheden af at give Domstolen tilstrækkelige oplysninger om sagens faktiske og retlige baggrund — (Art. 234 EF; Domstolens statut, art. 23)

2. Konkurrence — fællesskabsregler — materielt anvendelsesområde — konkurrencebegrænsende adfærd — begreb — virksomheds adfærd pålagt af national lovgivning og begrænset til på vegne af staten at opkræve tillæg, som udgør pålæg — ikke omfattet — (Art. 81 EF og 82 EF)

3. Institutionernes retsakter — henstillinger — umiddelbar retsvirkning — ingen — nationale retsinstansers hensyntagen til henstillinger — forpligtelse — rækkevidde — (Art. 249, stk. 5, EF)

4. Industri — eltarifstrukturer — henstilling 81/924 — materielt anvendelsesområde — pristillæg på elforsyning — ikke omfattet — (Rådets henstilling 81/924)

Sammendrag

1. Det er, for at opnå en fortolkning af fællesskabsretten, som den nationale ret kan bruge, påkrævet, at denne giver en beskrivelse af de faktiske omstændigheder og de regler, som de forelagte spørgsmål hænger sammen med, eller i alt fald forklarer de faktiske forhold, der er baggrunden for dens spørgsmål. De i forelæggelsesbeslutningerne indeholdte oplysninger tjener ikke blot til at sætte Domstolen i stand til at give hensigtsmæssige svar, men også til at give medlemsstaternes regeringer samt andre berørte parter mulighed for at afgive indlæg i henhold til artikel 23 i Domstolens statut. Det påhviler Domstolen at overvåge, at denne mulighed bevares, når henses til, at det i henhold til ovennævnte bestemmelse kun er forelæggelsesbeslutningerne, der meddeles de pågældende parter.

(jf. præmis 24 og 25)

2. Artikel 81 EF og 82 EF tager kun sigte på konkurrencestridig adfærd fra virksomhedernes side på deres eget initiativ, men finder ikke anvendelse, såfremt virksomhederne pånødes en konkurrencestridig adfærd ved en national lovgivning, eller såfremt denne lovgivning skaber en retlig ramme, som på sin side berøver dem enhver mulighed for at konkurrere retmæssigt. I denne situation skyldes begrænsningen af konkurrencen ikke, som det forudsættes i disse bestemmelser, en selvstændig adfærd fra virksomhedernes side. Derimod kan traktatens artikel 81 EF og 82 EF finde anvendelse i en situation, hvor der efter den nationale lovgivning fortsat består en mulighed for konkurrence, men hvor denne konkurrence kan hindres, begrænses eller fordrejes ved en selvstændig adfærd fra virksomhedernes side.

En virksomheds handlinger kan således ikke udgøre konkurrencestridig adfærd, når virksomheden må betragtes som skatteopkræver. Dette vil være tilfældet, når en virksomhed, som ikke handler som erhvervsdrivende og ikke råder over noget skøn, blot foretager opkrævning på vegne af staten af pristillæg, som er pålæg, som alene staten kan udstede, såsom pristillæg for udgifter ved kernekraft og pristillæg for nye installationer, der anvender vedvarende eller hermed ligestillede energikilder, som rammer energiforsyningen, og som er indført ved italiensk lov.

(jf. præmis 30-35)

3. Selv om henstillinger ikke tilsigter at være bindende og dermed ikke kan skabe nogen rettigheder, som private kan påberåbe sig ved en national retsinstans, kan de dog ikke anses for at være ganske uden retsvirkninger. De nationale retsinstanser skal således ved afgørelsen af tvister, der indbringes for dem, tage hensyn til henstillinger, navnlig når disse kan bidrage til fortolkningen af nationale bestemmelser udstedt til gennemførelse heraf, eller når der er tale om henstillinger, som har til formål at udfylde bindende fællesskabsretlige bestemmelser.

(jf. præmis 41)

4. Det fremgår af såvel overskriften som af principperne i henstilling 81/924 om eltarifstrukturer inden for Fællesskabet, at denne alene finder anvendelse på eltarifstrukturen. Henstillingen tilsigter således at standardisere principperne på baggrund af tarifstrukturerne i de forskellige medlemslande og at øge gennemsigtigheden og offentligheden af elpriserne. Den angiver, hvilke omkostninger priserne bør dække, men indeholder derimod intet, der kan føre til den konklusion, at den kan fortolkes som gældende ved indførelse af en afgift på elforbruget. Henstillingen kan således ikke forhindre en medlemsstat i at opkræve pristillæg på elforsyningen.

(jf. præmis 42 og 43)