ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ydelserne i henhold til tjenestemandsvedtægtens ordning om dækning af risikoen for ulykker gør det ikke muligt i alle tilfælde at sikre fuld erstatning for den lidte skade. Det fremgår af det forhold, at der er tale om faste ydelser beregnet bl. a. på grundlag af tjenestemandens løn.

Denne beregningsmetode er klart uegnet, når den indtrådte skade er uden forbindelse med skadelidtes erhvervsmæssige beskæftigelse. Herefter, og da ordningen om dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestemænd ved De europæiske Fællesskaber ikke indeholder udtrykkelige bestemmelser herom, er den tjenestemand, som er ramt af en ulykke, og dennes ydelsesberettigede pårørende ikke udelukket fra at kræve supplerende erstatning, når institutionen ifølge almindelige retsregler er ansvarlig for ulykken, og ydelserne efter tjenestemandsvedtægtens ordning ikke er tilstrækkelige til at sikre fuld erstatning for den lidte skade.
Sag 233/83

P. Agostini m.fl.

mod

Kommissionen for De europæiske Fælleskaber

»Tjenestemænd — renter af lønefterbetaling«

Retsmøderapport

Forslag til afgørelse fra generaladvokat G. Federico Mancini fremsat den 19. mans 1986 2721

Domstolens dom af 30. september 1986 2722

Sammendrag af dom

Tjenestemænd – vederlag – årlig tilpasning – lønefierbetalinger – krav på morarenter – intet krav dersom fordringens beløb hverken er bestemt eller kan bestemmes

(Tjenestemandsvedtægten, art. 65)

Morarenter skal kun betales, dersom hovedstolen lyder på et bestemt beløb, eller beløbet i det mindste kan bestemmes på grundlag af objektivt fastlagte kriterier. Der tilkommer Rådet et skøn, når det med hjemmel i tjenestemandsvedtægtens artikel 65 tilpasser vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte samt fastsætter justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner, og den beløbsmæssige størrelse af disse tilpasninger er derfor ganske uvis, indtil Rådet udøver de nævnte beføjelser og vedtager en forordning herom. Idet den nævnte betingelse således ikke er opfyldt, skal der ikke betales morarenter i tillæg til lønefterbetalingerne, når disse er betalt uden nogen uundskyldelig forsinkelse efter vedtagelsen af forordningen.

Det er et herfra forskelligt spørgsmål, om der kan kræves morarenter, såfremt selve den beløbsmæssige fastsættelse af løntilgodehavendet sker med en uundskyldelig forsinkelse.
Sag 175/83

Suzanne Culmsee m.fl.

mod

Det økonomiske og sociale Udvalg

»Tjenestemænd — renter af lønefterbetaling«

Retsmøderapport

Forslag til afgørelse fre generaladvokat G. Federico Mancini fremsat den 19. marts 1986 2678

Domstolens dom af 30. september 1986 2679

Sammendrag af dom

Tjenestemænd – vederlag – årlig tilpasning – lønefierbetalinger – krav på morarenter – intet krav dersom fordringens beløb hverken er bestemt eller kan bestemmes

(Tjenestemandsvedtægten, art. 65)

Morarenter skal kun betales, dersom hovedstolen lyder på et bestemt beløb, eller beløbet i det mindste kan bestemmes på grundlag af objektivt fastlagte kriterier. Der tilkommer Rådet et skøn, når det med hjemmel i tjenestemandsvedtægtens artikel 65 tilpasser vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte samt fastsætter justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner, og den beløbsmæssige størrelse af disse tilpasninger er derfor ganske uvis, indtil Rådet udøver de nævnte beføjelser og vedtager en forordning herom. Idet den nævnte betingelse således ikke er opfyldt, skal der ikke betales morarenter i tillæg til lønefterbetalingerne, når disse er betalt uden nogen uundskyldelig forsinkelse efter vedtagelsen af forordningen.

Det er et herfra forskelligt spørgsmål, om der kan kræves morarenter, såfremt selve den beløbsmæssige fastsættelse af løntilgodehavendet sker med en uundskyldelig forsinkelse.
Sag 174/83

Frígen Ammann m.fl.

mod

Rådet for De europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — renter af lønefterbetaling«

Retsmøderapport

Forslag til afgørelse fra generaladvokat G. Federico Mancini fremsat den 19. marts 1986 2659

Domstolens dom af 30. september 1986 2660

Sammendrag af dom

Tjenestemænd – vederlag – årlig tilpasning – lønefierbetalinger – krav på morarenter – intet krav dersom fordringens beløb hverken er bestemt eller kan bestemmes

(Tjenestemandsvedtægten, art. 65)

Morarenter skal kun betales, dersom hovedstolen lyder på et bestemt beløb, eller beløbet i det mindste kan bestemmes på grundlag af objektivt fastlagte kriterier. Der tilkommer Rådet et skøn, når det med hjemmel i tjenestemandsvedtægtens artikel 65 tilpasser vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte samt fastsætter justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner, og den beløbsmæssige størrelse af disse tilpasninger er derfor ganske uvis, indtil Rådet udøver de nævnte beføjelser og vedtager en forordning herom. Idet den nævnte betingelse således ikke er opfyldt, skal der ikke betales morarenter i tillæg til lønefterbetalingerne, når disse er betalt uden nogen uundskyldelig forsinkelse efter vedtagelsen af forordningen.

Det er et herfra forskelligt spørgsmål, om der kan kræves morarenter, såfremt selve den beløbsmæssige fastsættelse af løntilgodehavendet sker med en uundskyldelig forsinkelse.
Sag 247/83

J. P. Ambrosetti m.fl.

mod

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — renter af lønefterbetaling«

Retsmøderapport

Forslag til afgørelse fra generaladvokat G. Federico Mancini fremsat de 19. marts 1986 2741

Domstolens dom af 30. september 1986 2742

Sammendrag af dom

Tjenestemænd – vederlag – årlig tilpasning – lønefterbetalinger – krav på morarenter – intet krav dersom fordringens beløb hverken er bestemt eller kan bestemmes

(Tjenestemandsvedtægten, art. 65)

Morarenter skal kun betales, dersom hovedstolen lyder på et bestemt beløb, eller beløbet i det mindste kan bestemmes på grundlag af objektivt fastlagte kriterier. Der tilkommer Rådet et skøn, når det med hjemmel i tjenestemandsvedtægtens artikel 65 tilpasser vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte samt fastsætter justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner, og den beløbsmæssige størrelse af disse tilpasninger er derfor ganske uvis, indtil Rådet udøver de nævnte beføjelser og vedtager en forordning herom. Idet den nævnte betingelse således ikke er opfyldt, skal der ikke betales morarenter i tillæg til lønefterbetalingerne, når disse er betalt uden nogen uundskyldelig forsinkelse efter vedtagelsen af forordningen.

Det er et herfra forskelligt spørgsmål, om der kan kræves morarenter, såfremt selve den beløbsmæssige fastsættelse af løntilgodehavendet sker med en uundskyldelig forsinkelse.
Sag 264/83

René Délhez mil.

mod

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — renter af lønefterbetaling«

Retsmøderapport

Forslag til afgørelse fra generaladvokat G. Federico Mancini fremsat den 19. marts 1986 2765

Domstolens dom af 30. september 1986 2766

Sammendrag af dom

Tjenestemænd – vederlag – årlig tilpasning – lønefierbetalinger – krav på morarenter – intet krav dersom fordringens beløb hverken er bestemt eller kan bestemmes

(Tjenestemandsvedtægten, art. 65)

Morarenter skal kun betales, dersom hovedstolen lyder på et bestemt beløb, eller beløbet i det mindste kan bestemmes på grundlag af objektivt fastlagte kriterier. Der tilkommer Rådet et skøn, når det med hjemmel i tjenestemandsvedtægtens artikel 65 tilpasser vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte samt fastsætter justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner, og den beløbsmæssige størrelse af disse tilpasninger er derfor ganske uvis, indtil Rådet udøver de nævnte beføjelser og vedtager en forordning herom. Idet den nævnte betingelse således ikke er opfyldt, skal der ikke betales morarenter i tillæg til lønefterbetalingerne, når disse er betalt uden nogen uundskyldelig forsinkelse efter vedtagelsen af forordningen.

Det er et herfra forskelligt spørgsmål, om der kan kræves morarenter, såfremt selve den beløbsmæssige fastsættelse af løntilgodehavendet sker med en uundskyldelig forsinkelse.
Sag 176/83

Alain Pierre Alio m.fl.

mod

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — renter af lønefterbetaling«

Retsmøderapport

Forslag til afgørelse fra generaladvokat G. Federico Mancini fremsat den 19. marts 1986 2700

Domstolens dom af 30. september 1986 2701

Sammendrag af dom

Tjenestemand – vederlag – årlig tilpasning – lønefterbetalinger – krav på morarenter – intet krav dersom fordringens beløb hverken er bestemt eller kan bestemmes

(Tjenestemandsvedtægten, art. 65)

Morarenter skal kun betales, dersom hovedstolen lyder på et bestemt beløb, eller beløbet i det mindste kan bestemmes på grundlag af objektivt fastlagte kriterier. Der tilkommer Rådet et skøn, når det med hjemmel i tjenestemandsvedtægtens artikel 65 tilpasser vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte samt fastsætter justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner, og den beløbsmæssige størrelse af disse tilpasninger er derfor ganske uvis, indtil Rådet udøver de nævnte beføjelser og vedtager en forordning herom. Idet den nævnte betingelse således ikke er opfyldt, skal der ikke betales morarenter i tillæg til lønefterbetalingerne, når disse er betalt uden nogen uundskyldelig forsinkelse efter vedtagelsen af forordningen.

Det er et herfra forskelligt spørgsmål, om der kan kræves morarenter, såfremt selve den beløbsmæssige fastsættelse af løntilgodehavendet sker med en uundskyldelig forsinkelse.
Sag 244/83

Meggle Milchindustrie GmbH & Co. KG

mod

Rådet og Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

»Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold«

Sammendrag

Landbrug – falles kndbrugspolitik – systemet med de »grønne kurser« – lovlighed – følger for markedet for kasein og kaseinater – ingen korrigerende foranstaltninger – Fællesskabets ansvar – betingelser – ingen tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling

(EØF-traktaten, art. 215, stk. 2)

Selv om anvendelsen af »grønne« kurser i givet fald kan medføre fordele eller ulemper, der kan fremstå som forskelsbehandling, tjener anvendelsen af disse kurser dog ikke desto mindre i almindelighed til at afhjælpe situationer, der uden disse kurser ville medføre langt alvorligere, åbenlyse og generelle former for forskelsbehandling.

Heraf følger, at indførelsen af systemet med »grønne« kurser trods sine ulemper er begrundet i hensynet til den fælles landbrugspolitik og ikke er i strid med forbudet mod forskelsbehandling. Samme konklusion må nødvendigvis drages med hensyn til følgerne af anvendelsen af dette system på kasein- og kaseinatproducenterne, og Fællesskabet kan derfor ikke ifalde ansvar i medfør af traktatens artikel 215, stk. 2.
Selv om Kommissionen ikke er kompetent til at fastlægge rækkevidden af et patent, forholder det sig alligevel således, at den ikke kan afholde sig fra ethvert initiativ, dersom rækkevidden af patentet er relevant i forbindelse med vurderingen af, om der foreligger en overtrædelse af traktatens artikler 85 og 86. Selv i tilfælde, hvor selve rækkevidden af et patent er genstand for et søgsmål for de nationale retter, skal Kommissionen således kunne udøve sine beføjelser i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 17/62.

De resultater, som Kommissionen når til vedrørende rækkevidden af patent, foregriber på ingen måde de afgørelser, som de nationale retter træffer inden for rammerne af deres kompetence, og som er underkastet Domstolens kontrol. Denne kontrol skal begrænse sig til at fastslå, hvorvidt Kommissionen under hensyn til retstilstanden i den stat, hvor patentet er meddelt, har vurderet rækkevidden af patentet på en rimelig måde.
Sag 270/83

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

mod

Den franske Republik

»Etableringsfrihed for forsikringsselskaber — selskabsbeskatning og skattegodtgørelse«

Sammendrag

Traktatens artikel 52 er en af Fællesskabets grundlæggende bestemmelser og har været umiddelbart gældende i medlemsstaterne siden overgangsperiodens udløb. Dens formål er at sikre, at statsborgere fra andre medlemsstater, som, endogså sekundært, etablerer sig i en anden medlemsstat med henblik på at udøve selvstændig erhvervsvirksomhed dér, behandles efter, samme regler som landets egne statsborgere, og den forbyder selv den mest beskedne form for forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, som f.eks. at de nationale lovgivninger indeholder restriktioner med hensyn til etableringsfriheden.

Det kan ikke udelukkes, at en sondring på grundlag af, i hvilken medlemsstat et selskab har hjemsted eller en fysisk person har bopæl, under visse betingelser kan være berettiget inden for det skatteretlige område. Når forholdet imidlertid er det, at en medlemsstats beskatningsordning behandler selskaber med hjemsted i medlemsstaten og filialer og agenturer i medlemsstaten af selskaber med hjemsted i udlandet ens med hensyn til beskatning af deres overskud, kan de to grupper af selskaber ikke inden for samme beskatningsordning behandles forskelligt med hensyn til en skattemæssig fordel som f.eks. en skattegodtgørelse, uden at der er tale om forskelsbehandling. Når de to former for etablering m.h.t. beskatning af deres overskud behandles ens, er det i den pågældende medlemsstats lovgivning dermed anerkendt, at der med hensyn til de nærmere regler og vilkår for den nævnte beskatning ikke består nogen objektivt forskellig situation mellem de to etableringsformer, som kan begrunde en forskellig behandling.

I henhold til artikel 52, stk. 1, andet punktum, har de erhvervsdrivende udtrykkeligt mulighed for frit at vælge, under hvilken juridisk form de vil udøve virksomhed i en anden medlemsstat, og denne valgmulighed må ikke begrænses af diskriminerende skattebestemmelser. En medlemsstat kan følgelig ikke i skattemæssig henseende forskelsbehandle filialer og agenturer af forsikringsselskaber med hjemsted i en anden medlemsstat med den begrundelse, at selskabet kan vælge at etablere sig i form af et datterselskab og derved undgå enhver form for forskelsbehandling.

Den omstændighed, at medlemsstaternes lovgivninger om selskabsbeskatning ikke er harmoniseret, kan ikke begrunde, at en medlemsstat udøver forskelsbehandling af filialer og agenturer af forsikringsselskaber med hjemsted i en anden medlemsstat. I mangel af en sådan harmonisering afhænger et selskabs retsstilling i skattemæssig henseende af det nationale retssystem, det er omfattet af, men EØF-traktatens artikel 52 forbyder, at en medlemsstat i sin lovgivning for personer og selskaber, som udnytter retten til at etablere sig dér, fastsætter vilkår for deres udøvelse af virksomhed, der adskiller sig fra de vilkår, der er fastsat for landets egne statsborgere.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug _ faelles markedsordning _ maelk og mejeriprodukter _ smoer fra offentligt lager _ salg til nedsat pris til forarbejdningsvirksomheder _ ordning med sikkerhedsstillelse _ manglende overholdelse af forarbejdningsforpligtelsen _ licitationskoeberens ansvar _ frigivelse af sikkerheden _ ingen betydning _ force majeure _ begreb _ pligt for medlemsstaterne til at tilbagesoege den uberettiget opnaaede prisnedsaettelse _ bevisbyrde

( Raadets forordning nr . 729/70 , art . 8 ; Kommissionens forordning nr . 232/75 , art . 6 , stk . 1 , litra c ), art . 10 , stk . 5 , og art . 18 , stk . 2 ).

Sammendrag

En koeber af smoer fra offentligt lager , solgt til nedsat pris til forarbejdningsvirksomheder i henhold til forordning nr . 232/75 , som har forpligtet sig til at overholde de betingelser , der er opstillet i forordningens artikel 6 , stk . 1 , litra c ), frigoeres ikke fra sine forpligtelser alene derved , at forarbejdningssikkerheden er frigivet paa grundlag af et af de i forordningens artikel 18 , stk . 2 , angivne kontroleksemplarer .

Licitationskoeberen kan hverken under henvisning til toldmyndighedernes manglende kontrol , sin egen gode tro eller tidligere forvaltningspraksis frigoere sig fra sine forpligtelser ; disse omstaendigheder udgoer ikke force majeure i den i forordningens artikel 18 , stk . 2 , forudsatte betydning .

Saafremt smoer , der er solgt til nedsat pris , anvendes til et formaal , der ikke er i overensstemmelse med forordning nr . 232/75 , har medlemsstaterne pligt til at kraeve , at licitationskoeberen betaler forskellen mellem den erlagte nedsatte pris og markedsprisen ; retssikkerhedshensyn er ikke til hinder for , at der , efter at sikkerheden er frigivet , rejses krav mod licitationskoeberen for tilsidesaettelse af hans forpligtelser .

Naar forarbejdningssikkerheden er frigivet paa grundlag af et indholdsmaessigt urigtigt kontroldokument , er det de nationale myndigheder , der skal bevise fejlen og herunder godtgoere , at smoerret ikke er anvendt i overensstemmelse med formaa- let .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 . Europaeiske Faellesskaber _ institutioner _ forpligtelser _ beskyttelse af tjenestehemmeligheder _ raekkevidde _ oplysninger afgivet af enkeltpersoner _ beskyttelse af meddelerens anonymitet _ betingelser

( EOEF-traktaten , art . 214 )

2 . Erstatningssoegsmaal _ foraeldelse _ indsigelse herom _ begraensninger

( EOEF-traktaten , art . 178 og 215 , stk . 2 ; statutten for EOEF-Domstolen , art . 43 )

Sammendrag

1 . Uanset at EOEF-traktatens artikel 214 _ der paalaegger faellesskabsinstitutionernes medlemmer og ansatte en forpligtelse til »ikke at give oplysninger om forhold , som ifoelge deres natur er tjenestehemmeligheder , navnlig oplysninger om virksomheder og om deres forretningsforbindelser eller omkostningsforhold« _ saerlig tager sigte paa oplysninger indsamlet hos virksomhederne , viser udtrykket »navnlig« , at der er tale om et generelt princip , der tillige finder anvendelse paa oplysninger afgivet af fysiske personer , dersom oplysningerne »ifoelge deres natur« er fortrolige . Det gaelder isaer for oplysninger afgivet ganske frivilligt , men som ledsages af en anmodning om fortrolighed for at beskytte meddelerens anonymitet . Den institution , der gaar ind paa at modtage saadanne oplysninger , er forpligtet til at respektere en saadan betingelse .

2 . Artikel 43 i statutten for EOEF-Domstolen , der bestemmer , at »krav mod Faellesskabet , der stoettes paa ansvar uden for kontraktsforhold , foraeldes fem aar efter , at den omstaendighed , der ligger til grund for kravet , er indtraadt« , skal fortolkes saaledes , at foraeldelsen ikke kan goeres gaeldende over for skadelidte , der foerst paa et senere tidspunkt har faaet kendskab til det forhold , der er aarsag til skaden , og derfor inden foraeldelsesfristens udloeb har haft rimelig tid til at indgive sin staevning til Domstolen eller goere sit krav gaeldende over for vedkommende institution .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

En stats traktatbrud _ dom for traktatbrud _ virkninger _ den doemte medlemsstats forpligtelser _ fuldstaendig opfyldelse af dommen _ bestemt tilfaelde

( EOEF-traktaten , art . 169 og art . 171 )

Sammendrag

Konstateringen i en dom , der fastslaar , at der foreligger et traktatbrud , idet en medlemsstat »ved at forbeholde betegnelsen ' eddike ' for vineddike« har undladt at opfylde sine forpligtelser efter EOEF-traktatens artikel 30 ff ., forpligter vedkommende medlemsstat til at gennemfoere foranstaltninger , der fuldstaendig ophaever bestemmelser eller praksis i national ret , der forbeholder naevnte betegnelse alene for eddike fremstillet af vin .

En aendring af lovgivningen , ved hvilken den saedvanlige betegnelse ( »aceto« ) fortsat forbeholdes vineddike , idet der samtidigt indfoeres en ny generisk betegnelse ( »agro« ) kan ikke anses for en noejagtig og fuldstaendig opfyldelse af dommen , idet der for andre eddiketyper kun kan anvendes betegnelser , der er mindre kendte og vaerdsatte af forbrugerne paa vedkommende nationale marked .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . Tjenestemaend - soegsmaal - soegsmaalsret - personer der kraever status som tjenestemaend eller status som andet end lokalt ansatte

2 . Tjenestemaend - status som tjenestemaend - betingelserne herfor ikke opfyldt

Sammendrag

1 . Ikke blot personer, som har status som tjenestemaend eller som andet end lokalt ansatte, men ogsaa de, der haevder at have en saadan status, kan for Domstolen anfaegte en afgoerelse, der indeholder et klagepunkt mod dem .

2 . Der kan ikke tillaegges personalet i en international sammenslutning, der er underlagt en medlemsstats lovgivning, status som tjenestemaend eller midlertidigt ansatte i Faellesskaberne, da sammenslutningen ikke kan sidestilles med en administrativ enhed under Kommissionen, uanset hvilke relationer den end har til Kommissionen .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

PRAEJUDICIELLE SPOERGSMAAL - DOMSTOLENS KOMPETENCE - RETSAKTER FRA INSTITUTIONERNE - OVERENSKOMSTER MELLEM NATIONALE FORSIKRINGSBUREAUER OMHANDLET I DIREKTIVET OM ANSVARSFORSIKRING FOR MOTORKOERETOEJER - IKKE OMFATTET

( EOEF-TRAKTATEN, ART . 177; RAADETS DIREKTIV 72/166 )

Sammendrag

INDEN FOR RAMMERNE AF TRAKTATENS ARTIKEL 177 HAR DOMSTOLEN IKKE KOMPETENCE TIL AT FORTOLKE EN OVERENSKOMST INDGAAET MELLEM NATIONALE FORSIKRINGSBUREAUER, SKOENT DENNE OVERENSKOMST ER OMHANDLET I DIREKTIV 72/166 OM ANSVARSFORSIKRING FOR MOTORKOERETOEJER . DEN PLADS, SOM OVERENSKOMSTEN INDTAGER I DEN VED DIREKTIVET INDFOERTE ORDNING, AENDRER IKKE DENS KARAKTER AF EN RETSAKT HIDROERENDE FRA PRIVATE SAMMENSLUTNINGER, I HVIS VEDTAGELSE INGEN EF-INSTITUTION HAR DELTAGET .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . TJENESTEMAEND - SOEGSMAAL - SOEGSMAALSADGANG - PERSONER, DER GOER KRAV PAA STATUS SOM TJENESTEMAEND ELLER ANDRE ANSATTE, BORTSET FRA LOKALT ANSATTE - MEDARBEJDERE VED ET EURATOM-FAELLESFORETAGENDE

( EURATOM-TRAKTATEN, ART . 49, STK . 5, OG ART . 152 )

2 . TJENESTEMAEND - MEDARBEJDERE VED ET EURATOM-FAELLESFORETAGENDE - LIGEBEHANDLING - UNDTAGELSER - OBJEKTIV BEGRUNDELSE HERFOR

Sammendrag

1 . EURATOM-TRAKTATENS ARTIKEL 152, HVOREFTER DOMSTOLEN HAR KOMPETENCE TIL AT AFGOERE "ALLE TVISTER MELLEM FAELLESSKABET OG DETS ANSATTE MED DE BEGRAENSNINGER OG PAA DE BETINGELSER, DER ER FASTSAT I VEDTAEGTEN FOR DETS TJENESTEMAEND, ELLER SOM FREMGAAR AF DE ANSAETTELSESVILKAAR, DER GAELDER FOR DETS OEVRIGE ANSATTE", SKAL FORTOLKES SAALEDES, AT BESTEMMELSEN IKKE ALENE FINDER ANVENDELSE PAA PERSONER, DER HAR STATUS SOM TJENESTEMAEND ELLER ANDRE ANSATTE, BORTSET FRA LOKALT ANSATTE, MEN OGSAA PAA PERSONER, DER MENER AT HAVE KRAV PAA EN SAADAN STATUS .

DET FOELGER HERAF, AT KUN DOMSTOLEN, OG DERMED IKKE DE NATIONALE DOMSMYNDIGHEDER, HAR KOMPETENCE TIL AT AFGOERE EN SAG, DER ANLAEGGES TIL PROEVELSE AF EN BESLUTNING FRA KOMMISSIONEN, HVORVED DET AFVISES AT ANSAETTE EN MEDARBEJDER VED ET EURATOM-FAELLESFORETAGENDE SOM MIDLERTIDIGT ANSAT .

2 . EN FORSKELSBEHANDLING MED HENSYN TIL STATUS OG ANSAETTELSESVILKAAR OVER FOR MEDARBEJDERE VED ET EURATOM-FAELLESFORETAGENDE PAA GRUNDLAG AF, HVILKEN ORGANISATION DE PAAGAELDENDE ER STILLET TIL RAADIGHED AF, ER KUN LOVLIG, SAAFREMT DEN ER OBJEKTIVT BEGRUNDET . VED VURDERINGEN AF, OM DETTE ER TILFAELDET, MAA DER TAGES HENSYN TIL SAEREGENHEDERNE VED DET PAAGAELDENDE FAELLESFORETAGENDE, SAAVEL FOR SAA VIDT ANGAAR DETS ART SOM DEN MAADE, DET ER ORGANISERET PAA .