Sag C-210/06

Cartesio Oktató és Szolgáltató bt

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szegedi Ítélőtábla)

»Flytning af et selskabs hjemsted til en anden medlemsstat end den, hvor selskabet er stiftet — anmodning om ændring af angivelsen om hjemsted i handelsregistret — afslag — appel af en afgørelse truffet af en ret, som har til opgave at føre handelsregistret — artikel 234 EF — præjudiciel forelæggelse — formaliteten — begrebet »ret« — begrebet »national ret, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres« — appel af en afgørelse, der anordner præjudiciel forelæggelse — beføjelse for appelinstansen til at ophæve denne afgørelse — etableringsfrihed — artikel 43 EF og 48 EF«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat M. Poiares Maduro fremsat den 22. maj 2008 I ‐ 9647

Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. december 2008 I ‐ 9664

Sammendrag af dom

En ret, for hvilken der er iværksat appel af en afgørelse truffet i første instans af en ret, der har til opgave at føre handelsregistret, og hvorved der er blevet givet afslag på en anmodning om ændring af en angivelse i dette register, skal kvalificeres som en ret, der er beføjet til at indgive en anmodning om præjudiciel afgørelse i medfør af artikel 234 EF, uanset den omstændighed, at hverken afgørelsen fra nævnte ret i første instans eller den forelæggende rets behandling af nævnte appel finder sted inden for rammerne af en kontradiktorisk sagsbehandling. Mens en ret, der har til opgave at føre et register, når den virker som administrativ myndighed uden samtidig at skulle afgøre en tvist, ikke kan anses for at udøve dømmende myndighed, afgør en ret, for hvilken der er iværksat en appel til prøvelse af en afgørelse truffet af en underordnet ret, der har til opgave at føre et register, hvorved det afslås at imødekomme en sådan anmodning om optagelse i registret, derimod en tvist, og den udøver dømmende myndighed, idet det med appellen tilsigtes at opnå, at nævnte afgørelse, som hævdes at tilsidesætte en rettighed, som tilkommer den, der har fremsat anmodningen, ophæves. Følgelig skal den ret, der træffer afgørelse som appelinstans, i et sådant tilfælde principielt anses for en ret i artikel 234 EF’s forstand, som er beføjet til at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål. (jf. præmis 57-59 og 63 samt domskonkl. 1)

Der foreligger en formodning for, at de spørgsmål om fællesskabsrettens fortolkning, som den nationale ret har stillet på det retlige og faktiske grundlag, som den har fastlagt inden for sit ansvarsområde, er relevante, hvorfor det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve rigtigheden heraf. Domstolen kan kun afslå at tage stilling til en anmodning om præjudiciel afgørelse fra en national ret, såfremt det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af fællesskabsretten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål. Nævnte formodning for, at et præjudicielt spørgsmål om kvalificeringen af en ret som en ret, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres, som omhandlet i artikel 234, stk. 3, EF er relevant, afkræftes ikke af den omstændighed, at nævnte ret allerede har forelagt Domstolen sit spørgsmål. Det vil være i strid med den samarbejdsånd, der bør herske i relationerne mellem de nationale retter og Domstolen, og med procesøkonomiske hensyn at kræve, at en national ret først skal indgive en anmodning om præjudiciel afgørelse, som alene rejser spørgsmålet, om denne ret hører til blandt de retter, der er omfattet af artikel 234, stk. 3, EF, før den eventuelt efterfølgende og ved endnu en anmodning om præjudiciel afgørelse kan formulere spørgsmål vedrørende de fællesskabsretlige bestemmelser, som er relevante for realiteten i den tvist, som er indbragt for denne. Nævnte formodning for relevans afkræftes heller ikke i en situation, hvor der er tvivl om, hvorvidt tvisten er af hypotetisk art. Et sådant tvivlstilfælde foreligger, eftersom de oplysninger, som Domstolen råder over til afgørelse af en eventuel uforenelighed med artikel 234 EF af de nationale regler om appel af en afgørelse, hvorved det besluttes, at der skal foretages en præjudiciel forelæggelse, ikke giver grundlag for at fastslå, at nævnte afgørelse ikke er blevet appelleret eller ikke længere kan appelleres og derfor har fået retskraft, i hvilket tilfælde denne uforenelighed faktisk vil være af hypotetisk art. (jf. præmis 67, 70, 73 og 83-86)

En ret, hvis afgørelser inden for rammerne af en tvist kan gøres til genstand for en kassationsappel, kan ikke kvalificeres som en ret, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres, som omhandlet i artikel 234, stk. 3, EF, herunder når den processuelle ordning, inden for rammerne af hvilken tvisten skal afgøres, fastsætter begrænsninger for så vidt angår arten af de anbringender, der kan gøres gældende for en sådan ret, idet disse skal vedrøre tilsidesættelse af lovgivningen. Sådanne begrænsninger bevirker, ligesom den manglende opsættende virkning af en kassationsappel, ikke, at de parter, som har givet møde for en ret, hvis afgørelser vil kunne være genstand for en sådan appel, fratages muligheden for en effektiv udøvelse af deres ret til at iværksætte en sådan appel af en afgørelse, som er truffet af sidstnævnte ret i tvisten. Disse begrænsninger og denne manglende opsættende virkning indebærer derfor ikke, at denne ret skal kvalificeres som en ret, der træffer en afgørelse, der ikke kan appelleres. (jf. præmis 77-79 og domskonkl. 2)

Når der foreligger nationale retsforskrifter vedrørende retten til at appellere en afgørelse om præjudiciel forelæggelse, som er kendetegnet ved, at hovedsagen i sin helhed fortsat verserer for den forelæggende ret, idet det kun er forelæggelsesafgørelsen, der er genstand for en begrænset appel, skal artikel 234, stk. 2, EF fortolkes således, at den beføjelse for enhver national ret til at træffe afgørelse om en præjudiciel forelæggelse for Domstolen, som følger af denne traktatbestemmelse, ikke kan anfægtes gennem anvendelsen af sådanne retsforskrifter, som tillader appelretten at ændre afgørelsen om præjudiciel forelæggelse for Domstolen, ophæve denne forelæggelse og pålægge den ret, som har afsagt forelæggelsesafgørelsen, at genoptage retsforhandlingerne i den nationale sag, som var blevet udsat. Selv om artikel 234 EF er ikke til hinder for, at afgørelser, der træffes af en national ret, hvis afgørelser ifølge national ret kan appelleres, om at forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål fortsat er underlagt den nationale lovgivnings normale retsmidler, kan iværksættelse af et sådant retsmiddel imidlertid ikke begrænse den beføjelse, som artikel 234 EF tildeler den forelæggende ret til at indbringe et spørgsmål for Domstolen, hvis den skønner, at en for den verserende sag frembyder problemer vedrørende fortolkningen af fællesskabsretlige bestemmelser, som den nødvendigvis må træffe afgørelse om. Desuden kan en ret i første instans frit indbringe et spørgsmål for Domstolen i medfør af artikel 234 EF i en situation, hvor denne ret i første instans har sagen til pådømmelse for anden gang, efter at en dom afsagt af denne ret er blevet ophævet af en appelinstans, uanset at der eksisterer en intern retsregel, hvorefter retterne er bundet af en overordnet instans’ retlige bedømmelse. Ved anvendelsen af nationale retsforskrifter vedrørende retten til at appellere en afgørelse om præjudiciel forelæggelse, som er kendetegnet ved, at hovedsagen i sin helhed fortsat verserer for den forelæggende ret, idet det kun er forelæggelsesafgørelsen, der er genstand for en begrænset appel, ville førsteinstansrettens selvstændige beføjelse til at indbringe spørgsmål for Domstolen i henhold til artikel 234 EF blive anfægtet, hvis appelretten ved at ændre afgørelsen om præjudiciel forelæggelse, ophæve denne afgørelse og pålægge den ret, som har truffet afgørelsen, at genoptage retsforhandlingerne, som er blevet udsat, kunne forhindre den forelæggende ret i at udnytte den mulighed for at indbringe spørgsmål for Domstolen, som den er tildelt ved EF-traktaten. I overensstemmelse med artikel 234 EF tilkommer ansvaret for at bedømme, om det præjudicielle spørgsmål er relevant og nødvendigt, således principielt alene den ret, der beslutter at foretage en præjudiciel forelæggelse, med forbehold af den begrænsede kontrol, som udøves af Domstolen. Det påhviler således den forelæggende ret at drage konsekvenserne af en afgørelse truffet efter appel af afgørelsen om at foretage præjudiciel forelæggelse og særligt at fastslå, at den præjudicielle forelæggelse skal opretholdes, eller at den skal ændres eller trækkes tilbage. Heraf følger, at Domstolen i en situation, hvor der kan iværksættes appel af den forelæggende rets beslutning om at forelægge et præjudicielt spørgsmål, af hensyn til klarhed og retssikkerhed må være bundet af forelæggelsesafgørelsen, som har virkning, så længe den ikke er blevet ophævet eller ændret af den ret, som har afsagt den, idet det udelukkende er denne ret, der kan træffe beslutning om en sådan ophævelse eller en sådan ændring. (jf. præmis 93-98 og domskonkl. 3)