ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Retslig procedure – afgørelse eller forordning, der under en sag erstatter den anfægtede retsakt – anmodning om tilpasning af stævningen – specifikke restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Syrien – nye kriterier for opførelse på listen – formodning for støtte til det syriske regime for så vidt angår fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i Syrien – nye begrundelser for opførelse underbygget af nye beviser – væsentlige forskelle mellem de to retsakter – sagsøgeren forpligtet til at ledsage sin anmodning om tilpasning af tilpassede anbringender og argumenter – tilsidesættelse – afvisning [Art. 263, stk. 6, TEUF; Rettens procesreglement, art. 86, stk. 1, 2, 3 og 6; Rådets afgørelse 2011/273/FUSP, 2011/782/FUSP og 2013/255/FUSP, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2015/837, 2015/1836, 2016/850, art. 28, stk. 2, litra a), og (FUSP) 2015/383; Rådets forordning nr. 442/2011, nr. 36/2012, som ændret ved Rådets forordning 2015/1828, art. 15, stk. 1 a, litra a), 2015/375, 2015/828, og 2016/840] (jf. præmis 42, 47, 48, 51-53, 55-57 og 60-64)
Rettens kendelse (Femte Afdeling) af 5. september 2019 –

Italien mod Kommissionen

(Forenede sager T‑313/15 og T‑317/15)

»Sprogordning – meddelelser om almindelige udvælgelsesprøver med henblik på ansættelse af administratorer – valg af andet sprog blandt tre sprog – forordning nr. 1 – vedtægtens artikel 1d, stk. 1, artikel 27 og artikel 28, litra f) – princippet om forbud mod forskelsbehandling – proportionalitet – åbenbart, at søgsmålet skal tages til følge«

1. Tjenestemænd – meddelelse om almindelig udvælgelsesprøve – sprog med henblik på deltagelse i prøverne – begrænsning af valget af det andet sprog – forskelsbehandling på grund af sprog – begrundelse i tjenestens interesse, som består i, at nyansatte umiddelbart skal kunne indgå i arbejdet – ikke tilladt [Tjenestemandsvedtægten, art. 1d og art. 28, litra f), samt bilag III, art. 1, stk. 1, litra f); Rådets forordning nr. 1, art. 1] (jf. præmis 54-57, 63-65, 70 og 105)

2. Tjenestemænd – meddelelse om almindelig udvælgelsesprøve – sprog med henblik på deltagelse i prøverne – ligebehandling – domstolsprøvelse – rækkevidde (Tjenestemandsvedtægten, art. 1d) (jf. præmis 67 og 68)

3. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – afvikling af en almindelig udvælgelsesprøve – kommunikationssproget mellem Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO) og ansøgerne – begrænsning – lovlighed – begrundelse – begrundelse, henset til tjenestens interesse – overholdelse af princippet om ligebehandling af ansøgerne (Tjenestemandsvedtægten, art. 1d, stk. 1 og 6, samt bilag III, art. 1; Rådets forordning nr. 1, art. 2 og 5) (jf. præmis 120-123 og 130)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af meddelelse om almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AD/301/15 med henblik på oprettelse af en reserveliste over administratorer (AD 5) (EUT 2015, C 92 A, s. 1), og, i sag T-317/15, søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af meddelelse om almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AD/302/15, med henblik på oprettelse af en reserveliste over administratorer inden for revision (AD 5) (EUT 2015, C 99 A, s. 1).

Konklusion

1) Sagerne T-313/15 og T-317/15 forenes med henblik på denne kendelse.

2) Meddelelse om almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AD/301/15 med henblik på oprettelse af en reserveliste over administratorer (AD 5) og meddelelse om almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AD/302/15 med henblik på oprettelse af en reserveliste over administratorer inden for revision (AD 5) annulleres.

3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Italienske Republik afholdte omkostninger.
4.

Retslig procedure – fremlæggelse af beviser – frist – for sen indgivelse af beviser – betingelser – uddybning at et tidligere fremlagt bevis – lovlighed (Rettens procesreglement, art. 85, stk. 3) (jf. præmis 51-53)
Rettens kendelse (Syvende Afdeling) af 28. juni 2018 –

Rumænien mod Kommissionen

(Sag T-478/15)

»Annullationssøgsmål – Den Europæiske Unions egne indtægter – medlemsstaternes økonomiske ansvar – pligt til at betale Kommissionen et beløb svarende til et tab af egne indtægter – skrivelse fra Kommissionen – retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål – afvisning«

1. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–akter, der fremkalder bindende retsvirkninger–skrivelse fra Kommissionen, der uformelt opfordrer en medlemsstat til at stille traditionelle egne indtægter til rådighed for EU-budgettet–ikke omfattet (Art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 1150/2000; Rådets afgørelse 2007/436) (jf. præmis 28, 32, 41, 44, 53, 55 og 61)

2. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–akter, der fremkalder bindende retsvirkninger–retsakt, der har rent oplysende karakter–ikke omfattet (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 29 og 52)

3. Den Europæiske Unions egne indtægter–fastlægges og stilles til rådighed af medlemsstaterne–medlemsstaternes ansvar–rækkevidde [Rådets forordning nr. 1150/2000, art. 2, stk. 1, art. 9, stk. 1, og art. 17, stk. 1 og 2; Rådets afgørelse 2007/436, art. 2, stk. 1, litra a), og art. 8, stk. 1] (jf. præmis 33, 34 og 38)

4. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–akter, der fremkalder bindende retsvirkninger–mulighed for at se bort fra denne betingelse ved påberåbelse af retten til effektiv domstolsbeskyttelse–foreligger ikke (Art. 6, stk. 1, tredje afsnit, TEU; art. 263, stk. 4, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47 og art. 52, stk. 7) (jf. præmis 64)

Angående

Søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af afgørelse fra Kommissionens Generaldirektorat for Budget, indeholdt i skrivelse med referencen Ares (2015) 2453089 af 11. juni 2015, hvorved sidstnævnte opfordrede Rumænien til at stille et bruttobeløb på 1079513,09 EUR, hvoraf skal fratrækkes 25% i opkrævningsomkostninger, til rådighed for Kommissionen, svarende til et tab af traditionelle egne indtægter, og dette senest den første hverdag efter den nittende dag i den anden måned efter afsendelse af nævnte skrivelse, med risiko for at skulle betale morarenter i medfør af artikel 11 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 2007/436/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (EFT 2000, L 130, s. 1).

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse om Den Slovakiske Republiks anmodning om intervention.

3) Rumænien bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
Rettens kendelse (Syvende Afdeling) af 28. juni 2018 –

Den Tjekkiske Republik mod Kommissionen

(Sag T-147/15)

»Annullationssøgsmål – Den Europæiske Unions egne indtægter – medlemsstaternes økonomiske ansvar – ansøgning om fritagelse for at stille egne indtægter til rådighed – skrivelse fra Kommissionen – retsakt, der ikke kan anfægtes – afvisning«

1. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–akter, der fremkalder bindende retsvirkninger–skrivelse fra Kommissionen, der uformelt opfordrer en medlemsstat til at stille traditionelle egne indtægter til rådighed for EU-budgettet–udelukket (Art. 263, TEUF; Rådets forordning nr. 1150/2000; Rådets afgørelse 2007/436) (jf. præmis 31, 36, 48-50, 53, 62 og 64)

2. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–akter, der fremkalder bindende retsvirkninger–retsakt, der har rent oplysende karakter–udelukket (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 32, 33, 60 og 61)

3. Den Europæiske Unions egne indtægter–fastlægges og stilles til rådighed af medlemsstaterne–medlemsstaternes ansvar–rækkevidde [Rådets forordning nr. 1150/2000, art. 2, stk. 1, art. 9, stk. 1, og art. 17, stk. 1 og 2; Rådets afgørelse 2007/436, art. 2, stk. 1, litra a), og art. 8, stk. 1] (jf. præmis 37, 38 og 41-44)

4. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–akter, der fremkalder bindende retsvirkninger–mulighed for at se bort fra denne betingelse under påberåbelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse–foreligger ikke (Art. 6, stk. 1, tredje afsnit, TEU; art. 263, stk. 4, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47 og art. 52, stk. 7) (jf. præmis 81)

Angående

Søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af den angivelige afgørelse truffet af direktøren for direktoratet »Own Resources and financial programming« under Kommissionens Generaldirektorat for Budget, der er indeholdt i skrivelsen med referencen Ares (2015)217973 af 20. januar 2015, hvorved sidstnævnte afslog ansøgningen om fritagelse for forpligtelsen til at stille egne indtægter på et beløb af 53976340 CZK til rådighed, indgivet i henhold til artikel 17, stk. 2, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 2007/436/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (EFT 2000, L 130, s. 1), og opfordrede de tjekkiske myndigheder til at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at overføre et beløb på 53976340 CZK til Kommissionens konto senest den første hverdag efter den 19. dag i den anden måned efter den måned, hvor den pågældende skrivelse blev fremsendt, med risiko for at skulle betale morarenter i henhold til den nævnte forordnings artikel 11.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse om Den Slovakiske Republiks begæring om intervention.

3) Den Tjekkiske Republik bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
5.

Statsstøtte–overholdelse af EU-reglerne–de nationale domstoles rolle–beskyttelse af borgerne i tilfælde af tilsidesættelse af forpligtelsen til forudgående anmeldelse–kompetence til at anordne tilbagebetaling af en ikke anmeldt støtte, selv om den senere erklæres forenelig med det indre marked–kompetence til at træffe afgørelse om et krav om erstatning for skade, der er lidt som følge af den ulovlige karakter af en sådan foranstaltning (jf. præmis 78)
10.

Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–udsættelse af gennemførelsen af en beslutning, der anordner tilbagesøgning af en statsstøtte–betingelser–ingen mulighed for sagsøgeren i henhold til national ret at undgå forpligtelsen til at tilbagebetale støtten–uden betydning i forhold til betingelserne for en udsættelse (Art. 278 TEUF) (jf. præmis 54)
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 29. november 2017 –

Ferrovial m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-252/15 R)

»Særlige rettergangsformer – støtteordning fastsat i den spanske skattelovgivning – bestemmelse vedrørende selskabsskat, der tillader spanske virksomheder at afskrive goodwill, der følger af erhvervelsen af en kapitalandel i udenlandske virksomheder – ny administrativ fortolkning – direkte erhvervelser af kapitalandele i udenlandske holdingselskaber omfattet af ordningen – begæring om udsættelse af gennemførelse – ingen uopsættelighed«

1. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–foreløbige forholdsregler–betingelser–fumus boni juris–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–kumulativ karakter–afvejning af samtlige interesser i sagen–rækkefølge for undersøgelse og metode til efterprøvelse–skønsbeføjelse for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler (Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 8, 10 og 11)

2. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–foreløbige forholdsregler–betingelser–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–bevisbyrde (Art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 14)

3. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–betingelser–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–årsagen til skaden findes ikke i den omtvistede afgørelse–ingen uopsættelighed (Art. 278 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 15-21)

Angående

Begæring i henhold til artikel 278 TEUF og artikel 279 TEUF om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens afgørelse (EU) 2015/314 af 15. oktober 2014 om statsstøtte SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP) gennemført af Spanien – ordning for skattemæssig afskrivning af finansiel goodwill i forbindelse med erhvervelse af kapitalandele i udenlandske virksomheder (EUT 2015, L 56, s. 38).

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
39

For det tredje ser Kommissionen tilsyneladende ved at hævde, at sagsøgerne vil kunne betale de bøder, de er blevet pålagt, ved hjælp af midler fra visse af de kooperativer, der er medlemmer af CCPL, bl.a. CMB og CCFS, bort fra CCPL-koncernens kooperative struktur. I modsætning til en økonomisk koncern, som inden for en integreret, lodret struktur ledes af et moderselskab, der udformer og fastsætter den økonomiske strategi og alle koncernmedlemmers fælles interesser, hvilket medfører et gensidigt finansielt ansvar, bevarer medlemmerne af et kooperativ som hovedregel en meget større økonomisk og finansiel uafhængighed. Kooperativet bygger på princippet om samarbejde og har som eneste formål at tjene medlemmernes interesser, bl.a. ved at levere ydelser til dem, organisere et centralt salg af deres produkter, foretage fælles indkøb af råvarer og give muligheder for arbejde. Følgelig har et medlem kun en meget begrænset objektiv interesse i at yde et andet medlem inden for det samme kooperativ finansiel støtte. For så vidt angår et medlems interesse i at sikre »sit« kooperativs finansielle levedygtighed, hvis det er truet af tvangslikvidation, vil den også være begrænset, da den vil afhænge af de konkrete fordele, det har af sit medlemskab, mulighederne for at tilslutte sig et andet, eventuelt nyoprettet, kooperativ, hvis det gamle bliver opløst, samt omkostningerne forbundet med at tilslutte sig et nyt kooperativ.
100

Hvad angår fastlæggelsen af, om den finansielle skade, som sagsøgeren risikerer at lide ved en udlevering af de omtvistede rapporter, kan kvantificeres, skal det bemærkes, at sagsøgeren må forvente, at et ubestemt og i teorien ubegrænset antal aktuelle og potentielle konkurrenter i hele verden skaffer sig disse rapporter med henblik på utallige former for anvendelse, som, afhængigt af hvor fremskredne deres forsknings- og udviklingsprogrammer er, vil have skadelige virkninger på kort, mellemlangt eller langt sigt, som helt fra begyndelsen kan modvirke sagsøgerens ekspansionsstrategi. Det er endog muligt, at disse rapporter, efter at de er blevet offentligt tilgængelige, kommer i konkurrenternes besiddelse, uden at sagsøgeren underrettes herom. Dette vil især være tilfældet, hvis EMA offentliggør dem på sit websted, eller hvis disse konkurrenter får dem udleveret gennem begæringer indgivet af privatpersoner, som handler på deres vegne, hvorved deres identitet og tilsigtede anvendelse af rapporterne ikke afsløres for sagsøgeren. Sidstnævnte står således over for en uovervindelig vanskelighed med at indføre et system, som på verdensplan skal overvåge, hvordan dennes konkurrenter udnytter de omtvistede rapporter på kort, mellemlangt eller langt sigt til at drage konkurrencefordele, navnlig med henblik på selv at markedsføre det pågældende lægemiddel i tredjelande, med eller uden tilladelse (jf. i denne retning kendelse Deza mod ECHA, nævnt ovenfor i præmis 52, EU:T:2014:686, præmis 94).
2

Ved skrivelse af 9. juli 2014 underrettede Kommissionen i henhold til artikel 17 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel [108 TFUE] (EFT 1999, L 83, s. 1) disse myndigheder om sin foreløbige undersøgelse af de belgiske regler om beskatning af havne vedrørende den mulige klassificering af disse regler som statsstøtte og deres forenelighed med det indre marked. Som konklusion i denne skrivelse fandt Kommissionen foreløbigt, at fritagelsen for selskabsskat for de belgiske havne udgjorde en statsstøtte, der var uforenelig med artikel 107, stk. 1, TEUF, og meddelte, at den havde til hensigt at indlede en samarbejdsprocedure med henblik på at undersøge den pågældende ordning igen. Kommissionen meddelte desuden de belgiske myndigheder, at denne fornyede undersøgelse kunne føre til et forslag om passende foranstaltninger i henhold til denne forordnings artikel 18 med henblik på at ophæve den med det indre marked uforenelige støtte.
18

En juridisk person kan ikke anses for at blive frataget muligheden for en effektiv adgang til domstolsprøvelse som omhandlet i artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder alene som følge af, at de direkte eller indirekte kapitalindehavere nægter at anvende de midler, som de råder over, med henblik på at gøre det muligt for den juridiske person at anlægge et søgsmål. Under sådanne omstændigheder skal Unionens budget i form af de midler, som er stillet til rådighed for Retten, ikke anvendes med henblik på at kompensere for denne undladelse hos de personer, der kontrollerer den omhandlede juridiske person, og som i sidste ende primært har en interesse i at forsvare dennes rettigheder.
76

Selv hvis det antages, at sagsøgeren agtede at kritisere EIOPA for ikke at have behandlet sagsøgerens skrivelse af 18. juni 2014 som en klage indgivet i henhold til artikel 60 i forordning nr. 1094/2010 eller for ikke at have taget stilling til den klage, der blev indgivet med denne skrivelse, er det endvidere vigtigt at tilføje, at det på ingen måde fremgår af nævnte skrivelse, at sagsøgeren agtede at indgive en sådan klage til klagenævnet. Denne skrivelse, der var stilet til formanden for EIOPA, og som indeholdt sagsøgerens argumenter for at bestride afgørelsen om afslag, indeholdt allerhøjst en påstand om, at formanden for EIOPA annullerede den pågældende afgørelse og besluttede at indlede en undersøgelse i henhold til samme forordnings artikel 17.
43

Det fremgår imidlertid af den anfægtede afgørelse, at de koncessionsaftaler, der er indgået mellem den franske stat og de berørte motorvejskoncessionsselskaber, skal suppleres med tillæg, der skal godkendes ved bekendtgørelse, med henblik på i aftalerne at indarbejde bestemmelserne for videreudviklingsplanen, det vil navnlig sige de arbejder, der skal udføres, forlængelse af koncessionernes varighed, foranstaltninger, der skal sikre kontrol med arbejderne, og at der ikke opstår overkompensation, samt de krav, som de franske myndigheder over for Kommissionen har forpligtet sig til at opfylde i forbindelse med proceduren, hvorved den pågældende foranstaltning er blevet behandlet.
22

For det andet er den omstændighed, at ordlyden af artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009 ikke fastsætter en beskyttelse af data inden for rammerne af den forenklede procedure med henblik på godkendelse af et basisstof, ifølge sagsøgeren ikke til hinder for dennes konklusion, eftersom en afgørelse om godkendelse af et stof som basisstof, i lighed med en afgørelse om tilladelse til et aktivstof, giver en tredjepart mulighed for at markedsføre et plantebeskyttelsesmiddel i konkurrence med sagsøgerens produkt. Dette er så meget desto mere åbenlyst, som at godkendelsen af et basisstof kan få mere vidtrækkende konsekvenser for konkurrencen, idet et ubegrænset antal mennesker får mulighed for at markedsføre dette stof som plantebeskyttelsesmiddel på Den Europæiske Unions område i et ubegrænset tidsrum.
18

For så vidt angår betingelsen om, at den pågældende skal være umiddelbart berørt, fremgår det af fast retspraksis, at denne betingelse for det første kræver, at den anfægtede foranstaltning umiddelbart skal have indvirkning på den pågældendes retsstilling, og for det andet, at foranstaltningen ikke må overlade et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, men at gennemførelsen skal ske helt automatisk og udelukkende i medfør af Unionens retsregler uden anvendelse af andre mellemkommende regler (dom af 5.5.1998, Dreyfus mod Kommissionen, C-386/96 P, EU:C:1998:193, præmis 43, af 29.6.2004, Front national mod Parlamentet, C-486/01 P, EU:C:2004:394, præmis 34, og af 10.9.2009, Kommissionen mod Ente per le Ville vesuviane og Ente per le Ville vesuviane mod Kommissionen, C-445/07 P og C-455/07 P, EU:C:2009:529, præmis 45).
39

For det første har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede akt både har bindende retsvirkninger og negative økonomiske konsekvenser for organisationen. Sagsøgeren har understreget, at den anfægtede akt ud fra et juridisk synspunkt umiddelbart medfører, at sagsøgerens produkter er uforenelige med normen fra 1985, i det omfang produkterne ikke længere er at betragte som »tolereret« på markedet og ikke længere af forbrugeren vil blive opfattet som »traditionelle« produkter fra det øjeblik, hvor den omtvistede registreringsansøgning offentliggøres. Sagsøgeren har anført, at selv om Kommissionen ikke registrerer betegnelsen Halloumi som BOB, vil den anfægtede akt have forvoldt sagsøgeren skade, for så vidt som akten konstaterer, at ansøgningen om registrering opfylder betingelserne i forordning nr. 1151/2012. Derudover gør sagsøgeren gældende, at organisationen vil lide betydelig økonomisk skade og navnlig vil miste markedsandele, kunder og kontrakter vedrørende salg af komælk, som anvendes til fremstilling af halloumi-ost. Sagsøgeren har anført, at såfremt den anfægtede akt ikke annulleres, vil nærved 30 mio. liter af den mælk, som organisationens medlemmer producerer, være overskydende, hvilket uundgåeligt vil medføre, at disse går tabt.
3

Ved dom nr. 328/2015 af 27. februar 2015 (herefter »dom nr. 328/2015«) fastslog Tribunale amministrativo regionale della Toscana (den regionale forvaltningsdomstol for Toscana) bl.a., at koncessioner, som giver mulighed for at råde over en del af statslig maritim ejendom med henblik på at opretholde bygningsstrukturer, indfører en egentlig ejendomsret til et bestemt areal for koncessionshaveren, for så vidt som »retten til at opretholde en bygning på fremmed grund netop er formålet med byggeretten som defineret i artikel 952 [i den italienske borgerlige lovbog] (»ejeren kan indrømme ret til at opføre og opretholde en bygning på fremmed grund til fordel for andre«), således at der [foreligger] en forvaltningsakt, som indrømmer koncessionshaveren byggeretten til de pågældende ejendomme«.
46

Selv om det forudsættes, at sagsøgeren med dette anbringende tilsigtede at foreholde Parlamentet et ansvar uden for kontraktforhold, kan en sådan argumentation ikke påberåbes som led i et søgsmål i henhold til artikel 272 TEUF. Under alle omstændigheder giver betragtningerne ovenfor mulighed for at forkaste anbringendet, for så vidt som det er fremsat med dette formål.
2.

Økonomisk og monetær politik – økonomisk politik – samordning af de økonomiske politikker – den europæiske stabilitetsmekanisme – Kommissionen og Den Europæiske Centralbank tildelt nye opgaver – ingen betydning for de kompetencer, som disse institutioner tillægges ved EU-traktaten og EUF-traktaten – muligheden for at gøre gældende under et erstatningssøgsmål, at de nævnte opgaver er blevet varetaget på en retsstridig måde (Art. 17, stk. 1, TEU; art. 268 TEUF; traktaten om etablering af den europæiske stabilitetsmekanisme, art. 13, stk. 3 og 4) (jf. præmis 75 og 78-80)