Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure

(Art. 226 EF)

2. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – medlemsstaternes fastlæggelse og tilrådighedsstillelse

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 243, stk. 1 og 2, og forordning nr. 1150/2000, art. 6, stk. 3, litra a) og b), og art. 9-11]

3. Medlemsstater – forpligtelser – Kommissionens overvågningspligt – medlemsstaternes pligt – medvirken til undersøgelser vedrørende traktatbrud

(Art. 10 EF og 226 EF; Rådets forordning nr. 1552/89, art. 18)

Sammendrag

1. Inden for rammerne af et traktatbrudssøgsmål står det fast, at selv om påstandene i stævningen i princippet ikke kan udvides i forhold til de overtrædelser, der er angivet i den begrundede udtalelses konklusion og i åbningsskrivelsen, har Kommissionen adgang til at få en traktatbrudspåstand prøvet for så vidt angår forpligtelser, der har deres oprindelse i en – senere ændret eller ophævet – fællesskabsretsakts oprindelige affattelse, når disse fortsat består i henhold til nye bestemmelser. Sagens genstand kan derimod ikke udvides til også at omfatte forpligtelser i henhold til nye bestemmelser, der ikke findes tilsvarende i vedkommende retsakts oprindelige affattelse, idet dette ville være en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter med hensyn til traktatbrudsprocedurens lovlighed.

(jf. præmis 35)

2. Medlemsstaterne har pligt til at fastslå en fordring fra Fællesskabet på egne indtægter, når toldmyndighederne er i stand til at beregne afgiftsbeløbet vedrørende en toldskyld og fastslå, hvem der er debitor, og følgelig at bogføre fordringerne i overensstemmelse med artikel 6 i forordning nr. 1150/2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728 om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter.

Hvad angår muligheden for medlemsstaterne for at bogføre de konstaterede fordringer i det særskilte regnskab, som er omhandlet i forordningens artikel 6, stk. 3, litra b) (B-regnskabet), kan den blotte undladelse af at betale de omhandlede beløb ikke betragtes som svarende til en anfægtelse af fordringerne i henhold til denne bestemmelse. Det følger således af artikel 243, stk. 1, tredje afsnit, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, at en sådan anfægtelse skal være genstand for en klage indgivet i den medlemsstat, hvor afgørelsen er truffet, eller hvor der er anmodet om en sådan afgørelse, til toldmyndigheden, og i anden instans til en uafhængig instans. Kravet om en formel klage, som således fremgår af bestemmelsen, er indført af retssikkerhedsmæssige årsager og giver mulighed for at sikre en hurtig og ensartet anvendelse af toldbestemmelserne med henblik på, at Fællesskabets egne indtægter stilles til rådighed uden ophold.

Den fejlagtige bogføring af fordringerne i B-regnskabet kan betyde en forsinket kreditering af de tilsvarende egne indtægter på Kommissionens konto, hvilket i overensstemmelse med artikel 9 og 10 i forordning nr. 1150/2000 skal ske inden for samme frist som den, der er fastsat for bogføring af de pågældende fordringer i A-regnskabet i henhold til forordningens artikel 6, stk. 3, litra a). Ifølge forordningens artikel 11 medfører enhver forsinkelse med krediteringen af den i artikel 9, stk. 1, omhandlede konto, at den pågældende medlemsstat skal betale en rente for hele forsinkelsesperioden. De pågældende renter kan kræves betalt uanset grunden til den forsinkede kreditering af Kommissionens konto.

(jf. præmis 63, 68, 73 og 74)

3. Det fremgår af artikel 10 EF, at medlemsstaterne er forpligtet til at medvirke loyalt til enhver undersøgelse, der iværksættes af Kommissionen i henhold til artikel 226 EF, og at meddele den alle de oplysninger, som den anmoder om i denne forbindelse.

For så vidt angår medlemsstaternes pligt til i loyalt samarbejde med Kommissionen at træffe foranstaltninger, der gør det muligt at sikre, at fællesskabsbestemmelserne om fastlæggelse af eventuelle egne indtægter finder anvendelse, følger det særligt af denne pligt, som med hensyn til spørgsmålet om at foretage undersøgelser konkret er udmøntet i artikel 18 i forordning nr. 1552/89 om gennemførelse af afgørelse 88/376 om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter, at når Kommissionen i vidt omfang er afhængig af de oplysninger, den pågældende medlemsstat fremlægger, er medlemsstaten forpligtet til på rimelige betingelser at stille bilag og andre fornødne dokumenter til Kommissionens rådighed, således at Kommissionen kan efterprøve, om og i givet fald i hvilket omfang de pågældende beløb udgør Fællesskabernes egne indtægter.

(jf. præmis 82 og 83)