Hvad angår tvister vedrørende foreløbig beskyttelse af angiveligt fortrolige oplysninger, kan dommeren i sager om foreløbige forholdsregler for ikke at risikere at se bort fra den omstændighed, at en sag om foreløbige forholdsregler nødvendigvis er accessorisk og foreløbig, i princippet kun fastslå, at der ikke foreligger fumus boni juris, i de situationer, hvor det er helt åbenbart, at de pågældende oplysninger ikke er fortrolige. Dette er ikke tilfældet for så vidt angår et komplekst juridisk spørgsmål, hvis løsning ikke gør sig gældende uden videre, og som er blevet rejst i forbindelse med en tvist, der mere generelt vedrører en appel med påstand om ophævelse af en dom afsagt af Retten, der ikke gav medhold i en påstand om fortrolig behandling af de omhandlede oplysninger, og hvor Domstolen endnu ikke i tvisten har taget stilling til hverken hvilke kriterier, der skal tages hensyn til med henblik på et afgøre, om en bestemt oplysning er en forretningshemmelighed, eller til den angiveligt fortrolige karakter af de omhandlede oplysninger.

Der er i juridisk forstand forskel på afsløring af oplysninger i henhold til artikel 30 i forordning nr. 1/2003 og aktindsigt i henhold til forordning nr. 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter. For så vidt som udbredelsen drejer sig om uddrag af dokumenter, indebærer denne udbredelse nødvendigvis, at tredjemand får kendskab til disse oplysninger, hvis fortrolighed derfor ikke længere beskyttes.

Under omstændigheder, hvor en virksomhed, der i henhold til Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager har meddelt Kommissionen oplysninger vedrørende en overtrædelse af Unionens konkurrenceregler, anfægter Kommissionens beføjelse til at offentliggøre uddrag af disse oplysninger, kan det - selv om det er korrekt, at betragtninger vedrørende aktindsigt i henhold til forordning nr. 1049/2001 ikke finder direkte anvendelse - ikke udelukkes, at vurderinger vedrørende denne forordning, hvorefter Kommissionen er berettiget til at antage, at udbredelsen af dokumenterne i sagsakter vedrørende en procedure i henhold til artikel 101 TEUF i princippet er til fare for beskyttelsen af de forretningsmæssige interesser for de virksomheder, der er involveret i en sådan procedure, er relevante. Det kan derfor ikke udelukkes, at en almindelig adgang til sådanne dokumenter kunne bringe den ligevægt, som EU-lovgiver har haft til hensigt at tilvejebringe i forordning nr. 1/2003 og forordning nr. 773/2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til artikel 101 TEUF og 102 TEUF, mellem på den ene side forpligtelsen for de berørte virksomheder til at fremlægge eventuelt følsomme forretningsmæssige oplysninger for Kommissionen med henblik på at give denne mulighed for at afsløre et kartels eksistens og vurdere, om dette er foreneligt med artikel 101 TEUF, og på den anden side den garanti for forstærket beskyttelse, der i kraft af tavshedspligten i relation til forretningshemmeligheder er forbundet med de oplysninger, der således tilstilles Kommissionen, i fare.

Det kan ikke uden videre udelukkes, at offentliggørelsen af dele af de pågældende dokumenter i den ikke-fortrolige udgave af den beslutning, hvorved en overtrædelse af konkurrencereglerne fastslås, ikke kan have de samme virkninger, for så vidt som denne offentliggørelse i det væsentlige svarer til en almindelig, om end delvis, adgang til disse dokumenter.

Hvis dette var tilfældet, ville der ikke være tale om at give en privatperson mulighed for at gøre en formodning gældende, som alene er anerkendt for Kommissionens vedkommende, men om, analogt, at anerkende, at de betragtninger, der blev lagt til grund for denne formodning, gælder for en lignende situation, og eventuelt lægge de samme betragtninger til grund for en spejlvendt formodning om, at de berørte virksomheder i princippet har ret til at forvente, at de oplysninger, som er fremlagt inden for rammerne af en bødefritagelsesordning, er omfattet af tavshedspligt, undtagen i tilfælde, hvor denne formodning kan tilbagevises.

(jf. præmis 50 og 52-55)