Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 30. januar 1991. - MARINA KARELLA OG M. FL. MOD YPOURGO VIOMICHANIAS, ENERGEIAS & TECHNOLOGIAS. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: SYMVOULIO EPIKRATEIAS - GRAEKENLAND. - SELSKABSRET - DIREKTIV - DIREKTE VIRKNING. - FORENEDE SAGER C-19/90 OG C-20/90.



Samling af Afgørelser 1991 side I-02691



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. I disse sager er Domstolen blevet anmodet om at fortolke en raekke bestemmelser i Raadets direktiv 77/91/EOEF af 13. december 1976 om samordning af de garantier, der kraeves i medlemsstaterne af de i artikel 58, stk. 2, i Traktaten naevnte selskaber til beskyttelse af saavel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, for saa vidt angaar stiftelsen af aktieselskabet samt bevarelse af og aendringer i dets kapital, med det formaal at goere disse garantier lige byrdefulde (1) (herefter benaevnt "andet direktiv").

2. Jeg vil kort sammenfatte de relevante nationale regler og baggrunden for hovedsagerne.

Ved den graeske lov nr. 1386/1983 af 5. august 1983 (2) oprettedes Organismos Anasygkrotiseos Epicheiriseon (organisation til finansiel sanering af virksomheder, herefter benaevnt "OAE"). OAE er et aktieselskab med staten som eneaktionaer, og det har til formaal at bidrage til landets oekonomiske og sociale udvikling. I dette oejemed kan OAE navnlig overtage administrationen og driften af virksomheder, der skal effektiviseres, eller nationaliserede virksomheder. I henhold til lovens artikel 8, stk. 8, kan OAE under den midlertidige ledelse beslutte at forhoeje den paagaeldende virksomheds selskabskapital under fravigelse af de gaeldende regler for aktieselskaber om generalforsamlingens enekompetence i saa henseende. De hidtidige aktionaerer har dog en fortegningsret, som skal udoeves inden for en vis frist.

Lov nr. 1386/1983 har vaeret genstand for Kommissionens beslutning 88/167/EOEF af 7. oktober 1987 (3), som blev vedtaget i overensstemmelse med den i EOEF-Traktatens artikel 93 foreskrevne procedure. Ved beslutningen erklaerede EF-Kommissionen, at den ikke havde indvendinger mod gennemfoerelsen af loven, forudsat - bl.a. - at den graeske regering aendrede bestemmelserne vedroerende kapitalforhoejelser, saaledes at de blev bragt i overensstemmelse med artikel 25, 26, 29 og 30 i andet direktiv. Den 7. marts 1989 indledte Kommissionen en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 169 i anledning af Den Hellenske Republiks paastaaede tilsidesaettelse af sine forpligtelser i henhold til andet direktiv. Endelig vedtog det graeske parlament den 10. marts 1990 lov nr. 1882/1990 (4), som netop aendrede de tidligere gaeldende regler paa det omtvistede punkt i overensstemmelse med Kommissionens krav.

3. Sagsoegerne i hovedsagerne er aktionaerer i Klostiria Velka AE, et selskab, som blev omfattet af bestemmelserne i lov nr. 1386/1983 ved beslutning af 14. december 1983 (5), truffet af statssekretaeren for industri, energi og teknologi. Den 28. maj 1986 besluttede OAE, som havde overtaget driften af selskabet, paa grundlag af lovens artikel 8, stk. 8, at forhoeje selskabskapitalen, som androg ca. 200 millioner DR, med 400 millioner. Forhoejelsen blev godkendt af de graeske myndigheder ved beslutning nr. 162 af 6. juni 1986 (6).

Sagsoegerne anlagde sag ved Symvoulio Epikrateias (Graekenlands oeverste forvaltningsdomstol) med paastand om annullation af beslutningen om godkendelse af kapitalforhoejelsen, som de ansaa for ulovlig, idet de fandt den uforenelig med saavel den graeske forfatning som andet direktiv. Retten afviste anbringenderne om retsaktens forfatningsstridighed som ubegrundede, men besluttede samtidig at forelaegge Domstolen tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af de omhandlede faellesskabsbestemmelser.

4. Med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret, som stiltiende henviser til Domstolens faste praksis vedroerende direktivers direkte virkning, at faa oplyst, om betingelserne efter artikel 25, sammenholdt med artikel 41, stk. 1, og artikel 42 i andet direktiv er tilstraekkelig klare til, at medlemsstaterne paa dette omraade ikke besidder noget skoen, og om de er tilstraekkelig praecise til, at en borger over for forvaltningen kan paaberaabe sig dem ved en national retsinstans og goere gaeldende, at en ordning, der er indeholdt i en lovbestemmelse, er uforenelig med de naevnte bestemmelser.

Jeg vil i foerste omgang undlade at beskaeftige mig med spoergsmaalet om artikel 42' s eventuelle direkte virkning, idet jeg skal vende tilbage til dette spoergsmaal i den afsluttende del af mit forslag til afgoerelse. Hvad derimod angaar artikel 25 i andet direktiv, skal det bemaerkes, at bestemmelsen i yderst klare og praecise vendinger fastslaar et generelt princip i relation til forhoejelser af aktieselskabers kapital, idet det i stk. 1 bestemmes, at "enhver kapitalforhoejelse skal vedtages af generalforsamlingen". En saadan bestemmelse er ikke gjort betinget som foelge af, at det i stk. 2 udtales, at stiftelsesoverenskomsten eller generalforsamlingen selv kan give bemyndigelse til en forhoejelse af den tegnede kapital op til et beloeb, som fastsaettes under iagttagelse af et eventuelt ved lov bestemt stoerstebeloeb. Stk. 2 fastsaetter nemlig en konkret og klart afgraenset undtagelse fra hovedreglen om, at beslutninger om kapitalforhoejelser er forbeholdt generalforsamlingen, og herved udelukkes det, at den nationale lovgiver kan fravige en saadan hovedregel i andre situationer end de udtrykkeligt omtalte. Den i stk. 2 indeholdte fravigelse kan saaledes ikke vaere til hinder for, at artikel 25, stk. 1, har direkte virkning.

5. Det samme gaelder for artikel 41 i andet direktiv, hvorefter medlemsstaterne kan fravige artikel 25, saafremt det er noedvendigt for vedtagelsen eller gennemfoerelsen af bestemmelser, hvis formaal er at fremme deltagelse i virksomhedernes kapital for arbejdstagere eller andre persongrupper, der er fastsat i den nationale lovgivning. Selv om reglen ganske vist giver de nationale myndigheder ret til skoensmaessigt at fravige hovedreglen i artikel 25, synes denne mulighed nemlig udelukkende at vaere begraenset til det anfoerte tilfaelde, hvor formaalet er at fremme en spredning af ejendomsretten til virksomhedernes kapital ved at goere det lettere for visse persongrupper og navnlig arbejdstagere at erhverve aktier.

Det maal, som forfoelges med reglen, kan ikke blot udledes af, at den udtrykkeligt naevner arbejdstagere, men ogsaa af, at den ligeledes tillader en fravigelse af artikel 9, stk. 1, og artikel 26, hvorefter der paa aktier, der udstedes som vederlag for indskud, skal indbetales mindst 25% af den paalydende vaerdi. Man vil hermed i realiteten goere det lettere for de samfundsklasser, som normalt ikke raader over stoerre beloeb, at erhverve aktier.

Artikel 41 giver saaledes ikke medlemsstaterne mulighed for efter et skoen at begraense raekkevidden af hovedreglen i artikel 25, men giver blot adgang til en noeje fastlagt fravigelse med et bestemt socialpolitisk maal for oeje. Selv udtrykket "andre persongrupper" skal altsaa forstaas saaledes, at der herved sigtes til arbejdstagerorganisationer eller juridiske personer, som har til formaal paa en eller anden maade at fremme aktieerhvervelser for den brede befolkning, og klart ikke til kreditinstitutter eller enhver anden offentlig- eller privatretlig juridisk person, uafhaengigt af hvilket maal den forfoelger. Raekkevidden af artikel 41 kan saaledes ikke - ud over de udtrykkeligt beskrevne tilfaelde - udgoere en hindring for den direkte virkning af artikel 25.

6. Med det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret at faa oplyst, om artikel 25 i andet direktiv skal fortolkes saaledes, at den ogsaa omfatter en lovbestemmelse, som ikke indeholder grundlaeggende regler om kapitalforhoejelser i et aktieselskab, men som skal regulere den specielle situation, som virksomheder, der oekonomisk og socialt har saerlig samfundsmaessig betydning, befinder sig i paa grund af deres betydelige gaeldsaettelse, og som med henblik paa at sikre saadanne virksomheders fortsatte bestaaen og drift bestemmer, at der administrativt kan traeffes beslutning om en forhoejelse af aktiekapitalen, hvorved hidtidige aktionaerers fortegningsret til nyudstedte aktier dog bevares. Saafremt dette spoergsmaal besvares bekraeftende, oenskes det endvidere oplyst, i hvilket omfang en saadan bestemmelse er forenelig med direktivets artikel 25, sammenholdt med dets artikel 41, stk. 1.

Den foerste del af spoergsmaalet vedroerer selve anvendelsesomraadet for artikel 25 i andet direktiv. Som det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, haelder Symvoulio Epikrateias nemlig til den opfattelse, at en national lov, som ikke specielt regulerer spoergsmaalet om kapitalforhoejelser i selskaber, men udgoer en lovmaessig foranstaltning, hvis formaal er at imoedegaa den saerlige situation, som visse virksomheder befinder sig i paa grund af for stor gaeldsaettelse, ikke falder ind under bestemmelsens anvendelsesomraade.

Lad mig straks sige, at jeg ikke kan vaere enig i en saadan betragtning. Andet direktiv har nemlig saerligt til formaal at sikre et mindstemaal af ligelig beskyttelse af aktionaererne. At tillade, at en medlemsstat ved hjaelp af en speciallovgivning kan fravige de bestemmelser, som er fastlagt i dette oejemed i faellesskabsretten, ville indebaere en betydelig svaekkelse af de garantier, som det var hensigten at indfoere med den paagaeldende retsakt, idet det ville forringe udsigten til at opnaa et ensartet mindstemaal af aktionaerbeskyttelse.

Der er hverken i bestemmelsernes ordlyd eller ud fra konsekvensbetragtninger nogen holdepunkter for, at faellesskabslovgiver har haft til hensigt at begraense raekkevidden af artikel 25 til kun at omfatte virksomheder, der ikke er i vanskeligheder, saaledes at medlemsstaterne frit skulle kunne vedtage saerlige bestemmelser og undtagelser, for saa vidt angaar krisesituationer. Tvaertimod omhandler andet direktiv udtrykkeligt et saadant tilfaelde, uden at der naevnes noget om mulige fravigelser af andre bestemmelser i direktivet, idet det blot bestemmes, at der i tilfaelde af betydelige tab paa den tegnede kapital skal ske indkaldelse af generalforsamlingen inden for en frist, som fastsaettes i medlemsstaternes lovgivninger, for at undersoege, om det er noedvendigt at oploese selskabet eller traeffe andre foranstaltninger.

7. Desuden er det saaledes, at i de tilfaelde, hvor man i forbindelse med EOEF-Traktaten har villet give medlemsstaterne mulighed for at traeffe saerlige foranstaltninger med henblik paa at beskytte vitale interesser, er dette udtrykkeligt naevnt, ligesom der generelt er indfoert saerlige kontrolordninger for at undgaa misbrug (7).

Det er nemlig klart, at saafremt der til enhver faellesskabsbestemmelse antoges at vaere knyttet et almindeligt forbehold for usaedvanlige situationer, ville faellesskabsrettens bindende karakter og ensartede anvendelse kunne undergraves (8).

Som et yderligere eksempel paa retsakter, hvori muligheden for fravigelser er naevnt udtrykkeligt, henviser jeg til, at der i Raadets direktiv 78/855/EOEF af 9. oktober 1978 om fusioner af aktieselskaber (9), ved en saerlig bestemmelse er givet medlemsstaterne hjemmel til at undlade at anvende direktivets bestemmelser, saafremt et eller flere af de selskaber, der overtages eller sammensmeltes, er under konkurs, akkord eller andre lignende ordninger (artikel 1, stk. 3).

Eftersom der ikke findes tilsvarende bestemmelser i andet direktiv, maa det laegges til grund, at faellesskabslovgiver har oensket at give reglen om, at kapitalforhoejelser skal besluttes af generalforsamlingen, den stoerst mulige raekkevidde, netop i betragtning af den vaesentlige betydning, som en saadan aendring kan medfoere for selve selskabernes struktur.

8. Hvad angaar argumentet om, at de omhandlede nationale bestemmelser kan falde ind under de tilfaelde, for hvilke der udtrykkeligt er fastsat undtagelser i artikel 41 i andet direktiv, skal jeg bemaerke, at det foelger af gennemgangen af lov nr. 1386/1983, at overdragelse af aktier, saerlig til ansatte og deres repraesentative organer, til lokale offentlige myndigheder eller andre offentligretlige juridiske personer, til velgoerende institutioner, sociale institutioner eller privatpersoner (artikel 2, stk. 3), blot udgoer en af de mulige dispositioner, som OAE kan traeffe, og ikke er hovedformaalet med organisationens virke. Bestemmelsen er saaledes ikke af en saadan karakter, at den i det hele kan bringe den paagaeldende lov i overensstemmelse med bestemmelserne i andet direktiv.

Den kendsgerning, at den graeske regering har aendret den omhandlede lov netop paa det her omhandlede punkt, er, om man vil, endnu en bekraeftelse - om end ikke afgoerende i sig selv - af de hidtil fremfoerte bemaerkninger.

9. De konklusioner, som jeg er naaet frem til i relation til fortolkningen af de anfoerte regler, indebaerer, at jeg ikke behoever at tage stilling til, om artikel 42 i andet direktiv har direkte virkning, og ej heller til det tredje praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af samme bestemmelse (10).

10. Inden jeg fremsaetter forslag til afgoerelse, vil jeg kort beskaeftige mig med den af den graeske regering saerlig udtrykte anmodning om eventuelt at begraense den tidsmaessige virkning af Domstolens afgoerelse.

Jeg skal i denne forbindelse foerst henvise til, at det foelger af Domstolens faste praksis, at "den fortolkning, som Domstolen foretager af en faellesskabsretlig regel under udoevelse af sin kompetence i henhold til artikel 177, belyser og praeciserer i noedvendigt omfang betydningen og raekkevidden af den paagaeldende regel, saaledes som den skal forstaas og anvendes, henholdsvis burde have vaeret forstaaet og anvendt fra sin ikrafttraeden. Det foelger heraf, at den saaledes fortolkede regel kan og skal anvendes af retten endog i forbindelse med retsforhold, der er stiftet og bestaar, foer der afsiges dom vedroerende fortolkningsanmodningen, saafremt betingelserne for at forelaegge en tvist om anvendelsen af den naevnte regel i oevrigt er opfyldt" (11).

Kun undtagelsesvis vil Domstolen under anvendelse af et almindeligt retssikkerhedsprincip, der er anerkendt i Faellesskabets retsorden, og under hensyntagen til de alvorlige vanskeligheder, som dens dom kunne have vedroerende fortidige retsforhold stiftet i god tro, finde anledning til at begraense muligheden for at paaberaabe sig den saaledes fortolkede bestemmelse med henblik paa en fornyet proevelse af de naevnte retsforhold (12).

Domstolen har benyttet sig af denne mulighed under ganske bestemte omstaendigheder, nemlig hvis der har vaeret tale om en risiko for alvorlige oekonomiske konsekvenser, saerlig som foelge af, at der er stiftet et stort antal retsforhold i god tro paa grundlag af de regler, som blev anset for at vaere gyldigt i kraft, saavel som ud fra den betragtning, at borgerne og de nationale myndigheder var blevet foranlediget til at handle paa en maade, som ikke var i overensstemmelse med faellesskabsbestemmelserne, paa grund af en objektiv og betydelig usikkerhed med hensyn til raekkevidden heraf, en usikkerhed, som eventuelt endog til dels skyldtes andre medlemsstaters eller Kommissionens adfaerd (13).

Domstolen har dog selv i saadanne tilfaelde i enhver henseende beskyttet rettighederne for dem, som forud for afsigelsen af dommen havde anlagt sag eller rejst en tilsvarende administrativ klage.

Der er i det foreliggende tilfaelde hverken ud fra fortolkningen af reglen eller paa grundlag af antallet af beroerte personer noget, som kan begrunde en fravigelse af princippet om, at domme om faellesskabsretsreglers fortolkning har tilbagevirkende kraft. Jeg foreslaar derfor Domstolen at holde sig til de strenge kriterier, som ligger til grund for Domstolens hidtidige praksis paa omraadet, og undlade at begraense den tidsmaessige virkning af sin afgoerelse.

11. Paa baggrund af disse betragtninger foreslaar jeg, at de af Symvoulio Epikrateias forelagte spoergsmaal besvares saaledes:

"1) Bestemmelserne i artikel 25, stk. 1, i Raadets direktiv 77/91/EOEF, sammenholdt med direktivets artikel 41, stk. 1, er ubetingede og tilstraekkelig praecise, saaledes at borgerne kan paaberaabe sig dem over for forvaltningen ved en national retsinstans og goere gaeldende, at en ordning, der er indeholdt i en lovbestemmelse, er uforenelig med dem.

2) Bestemmelserne i artikel 25 i Raadets direktiv 77/91/EOEF, sammenholdt med direktivets artikel 41, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for, at der anvendes bestemmelser, som med henblik paa at regulere driften af visse kriseramte virksomheder, hjemler mulighed for, at selskabskapitalen kan forhoejes administrativt og uden generalforsamlingsbeslutning, selv om der herved sikres hidtidige aktionaerer en fortegningsret."

(*) Originalsprog: italiensk.

(1) EFT 1977 L 26, s. 1.

(2) Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 107 af 8.8.1983, s. 1926.

(3) EFT L 76, s. 18.

(4) Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 43/A af 23.3.1990.

(5) Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 725 af 14.12.1983.

(6) Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 374 af 10.6.1986.

(7) Jf. navnlig artikel 36, artikel 48, stk. 3 og 4, artikel 73, stk. 2, 92, stk. 3, artikel 100 A, stk. 4, og artikel 108, 109, 223, 224 og 226.

(8) Jf. herved dom af 15.5.1986 (sag 222/84, Johnston, Sml. s. 1651, praemis 26).

(9) EFT L 295, s. 36.

(10) Med det tredje praejudicielle spoergsmaal oensker Symvoulio Epikrateias at faa oplyst, om en ordning som den ved lov nr. 1386/1983 foreskrevne, som ikke indeholder regler om, at emissionskursen for de nye aktier fastsaettes af forvaltningen paa grundlag af en objektiv opgoerelse af virksomhedens nettoformue og de gamle aktiers faktiske vaerdi, men hvorefter forvaltningen kan fastsaette kursen, saaledes at der straks kan gennemfoeres den noedvendige kapitaltilfoersel til selskaber, hvis kreditmuligheder er udtoemt paa grund af deres vanskelige oekonomiske situation, og hvorved hidtidige aktionaerers fortegningsret er sikret, er forenelig med artikel 42 i andet direktiv, som paalaegger medlemsstaterne at sikre en lige behandling af aktionaerer, der befinder sig i samme situation.

(11) Dom af 27.3.1980 (henholdsvis sag 61/79, Denkavit italiana, Sml. s. 1205, praemis 16, og de forenede sager 66/79, 127/79 og 128/79, Salumi, Sml. s. 1237, praemis 9).

(12) Denkavit italiana-dommen (jf. ovenfor i note 11), praemis 17, og Salumi-dommen (jf. ovenfor i note 11), praemis 10.

(13) Dom af 17.5.1990 (sag 262/88, Barber, Sml. I, s. 1889, praemis 40-45); dom af 2.2.1988 (sag 24/86, Blaizot, Sml. s. 379, praemis 25-35); dom af 8.4.1976 (sag 43/75, Defrenne, Sml. s. 455, praemis 69-75).