DOMSTOLENS DOM (TREDJE AFDELING) AF 4 JULI 1985. - RENE DELHEZ M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - RENTER AF LOENEFTERBETALING. - SAG 264/83.



Samling af Afgørelser 1985 side 02179



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . Tjenestemaend _ soegsmaal _ frist _ soegsmaal anlagt i faellesskab _ uden betydning

( Tjenestemandsvedtaegten , art . 91 , stk . 3 )

2 . Tjenestemaend _ soegsmaal _ akt der indeholder et klagepunkt _ begreb _ loenseddel udstedt i henhold til de gaeldende vederlagsbestemmelser

( Tjenestemandsvedtaegten , art . 90 og 91 )

3 . Tjenestemaend _ soegsmaal _ genstand _ annullation og/eller erstatning

( EOEF-traktaten , art . 179 ; tjenestemandsvedtaegten , art . 90 og 91 )

Sammendrag

1 . Afgoerelsen af , om et i faellesskab anlagt soegsmaal kan antages til paadoemmelse henset til fristbestemmelsen i tjenestemandsvedtaegtens artikel 91 , stk . 3 , beror paa en saerskilt bedoemmelse af hver enkelt sagsoegers forhold .

2 . Den af en institution udstedte loenseddel , som udleveres til en tjenestemand , kan betragtes som en retsakt , der indeholder et klagepunkt , hvorfor den kan goeres til genstand for en administrativ klage og eventuelt et soegsmaal . Det er i denne henseende uden betydning , at institutionen blot handler i overensstemmelse med de gaeldende vederlagsbestemmelser .

3 . Enhver tvist , der vedroerer en tjenestemand og hans institution , og hidroerer fra det ansaettelsesforhold , som knytter den paagaeldende til institutionen , er omfattet af EOEF-traktatens artikel 179 og tjenestemandsvedtaegtens artikler 90 og 91 . Der kan foelgelig under saadanne soegsmaal baade paastaas annullation og erstatning ; herved skal betingelserne i henhold til vedtaegten , navnlig kravet om en forudgaaende administrativ klage , under alle omstaendigheder vaere overholdt .

Dommens præmisser

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 28 . november 1983 , har R . Delhez og andre tjenestemaend ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , placeret ved Kommissionens tjenestesteder i Bruxelles , Geel , Petten , Luxembourg og Ispra , anlagt sag med paastand om annullation af deres loensedler for december 1982 vedroerende efterbetaling af loen i medfoer af Raadets forordning nr . 3139/82 af 22 . november 1982 ( EFT L 331 af 26.11.1982 , s . 1 ), samt i noedvendigt omfang annullation af Kommissionens udtrykkelige afgoerelse af 29 . juni 1983 , hvorved sagsoegernes klager i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 90 , stk . 2 , blev afvist . Paastanden om annullation er begrundet med , at loenefterbetalingerne for perioden 1 . juli 1980-30 . november 1982 uanset den herunder skete forringelse af koebekraften ikke var forhoejet med morarenter beregnet efter de gaeldende regler paa de respektive tjenestesteder eller efter en anden ensartet fremgangsmaade , som Domstolen maatte finde hensigtsmaessig . Endvidere paastaas Kommissionen tilpligtet at betale sagsoegerne erstatning for tab af koebekraft samt morarenter .

2 Den20 . januar 1981 vedtog Raadet forordning nr . 187/81 ( EFT L 21 af 24.1.1981 , s . 18 ) om tilpasning af vederlag og pensioner til tjenestemaend og oevrige ansatte i De europaeiske Faellesskaber samt om justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner ; herved fulgte Raadet ikke Kommissionens forslag af 9 . december 1980 .

3 Under henvisning til denne forordning vedtog Raadet den 10 . februar 1981 forordning nr . 397/81 ( EFT L 46 af 19.2.1981 , s . 1 ) om fastsaettelse af loentabeller samt af oevrige loenelementer .

4 Den 16 . marts 1981 anlagde Kommmissionen sag med paastand om annullation af foernaevnte forordning nr . 187/81 samt af artiklerne 1 , afsnit a ), 2 ), afsnit a , 2 , afsnit b ), og artikel 11 , 1 . afsnit , i forordning nr . 397/81 .

5 Ved dom af 6 . oktober 1982 ( Kommissionen mod Raadet , 59/81 , Sml . s . 3329 ) annullerede Domstolen forordning nr . 187/81 samt de ovennaevnte bestemmelser i forordning nr . 397/81 .

6 Med henblik paa at opfylde dommen vedtog Raadet paa grundlag af Kommissionens forslag af 29 . oktober 1982 forordning nr . 3139/82 af 22 . november 1982 .

7 I medfoer af forordningen opgjorde og udbetalte Kommissionen loenefterbetalingerne for perioden 1 . juli 1980-30 . november 1982 .

8 Fra december 1982 og indtil midten af marts 1983 indgav hver enkelt af sagsoegerne i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 90 , stk . 2 , en enslydende klage med krav om , at der blev taget hensyn til forringelsen af koebekraften igennem den periode , der omfattes af loenefterbetalingerne i medfoer af Raadets forordning nr . 3139/82 ; sagsoegerne kraevede endvidere morarenter , som efter deres opfattelse skulle vaere betalt sammen med loenefterbetalingerne .

9 Den 29 . juni 1983 afviste Kommissionen udtrykkeligt klagerne . Afvisningen skete ved enslydende skrivelser , der blev modtaget i tiden 6.-8 . juli 1983 af tjenestemaendene i Bruxelles , Geel , Petten og Luxembourg og i begyndelsen af september 1983 af tjenestemaendene og de oevrige ansatte i Ispra . Derefter anlagde sagsoegerne denne sag .

Formaliteten

10 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande om afvisning af sagen .

For sen anlaeggelse af soegsmaalet

11 I forbindelse med den foerste paastand har Kommissionen anfoert , at alene én sagsoeger , H . C . Herold , har godtgjort at opfylde den formalitetsbetingelse , der foelger af soegsmaalsfristen i tjenestemandsvedtaegtens artikel 91 , stk . 2 , hvorimod sagsoegerne Delhez m.fl ., Besenthal m.fl ., Beers m.fl ., samt Faes og Schnitzler ikke har bevist , at de har anlagt sag inden udloebet af den i tjenestemandsvedtaegten fastsatte frist , eftersom staevningen blev registreret paa Domstolens justitskontor den 28 . november 1983 , og sagsoegerne haevder at have modtaget afvisningen af deres klage i tiden 6 . - 8 . juli 1983 .

12 Sagsoegerne har anfoert , at de sagsoegere , der goer tjeneste i Bruxelles , Luxembourg , Geel og Petten , modtog svar paa klagerne i tiden 6 . - 8 . juli 1983 , mens de sagsoegere , der goer tjeneste i Ispra , foerst modtog svar i tiden 28 . august-9 . september 1983 . Sagsoegerne har anfoert , at naar flere hundrede ansatte , der er tilknyttet forskellige tjenestesteder , i faellesskab anlaegger et soegsmaal mod én og samme institution , hvorunder de anfaegter én og samme retsakt , boer formalitetsspoergsmaalet i forbindelse hermed afgoeres under ét , eftersom sagsoegerne , bortset fra de ansatte i Ispra , forlods fik underretning om , at deres klager var afvist , eftersom denne afvisning fremkom foer den senest daterede klageafvisning , kunne den efter sagsoegernes opfattelse ikke bringe soegsmaalsfristen til at loebe .

13 Sagsoegerne har i denne forbindelse anfoert , at de ansatte , der ikke goer tjeneste i Ispra , foretrak at indgive en enkelt staevning i faellesskab med deres kolleger dér , eftersom de alle , om end paa forskellige tidspunkter , havde modtaget den samme afvisning med den samme begrundelse . Efter sagsoegernes opfattelse stemmer det overens med procesbesparende hensyn , at sagen , der er anlagt ved én og samme staevning , behandles under ét , idet behandlingen kan forenkles , naar samtlige anbringender er sammenfattet i én og samme staevning . Sagsoegerne har endelig anfoert , at de sagsoegere , der ikke goer tjeneste i Ispra , kun udgoer 29 ud af et samlet antal paa 302 , og at det i lyset heraf blev besluttet at vente , indtil kollegerne i Ispra kunne indgive deres soegsmaal som en del af én enkelt faelles staevning .

14 Sagsoegerne har herefter anfoert , at soegsmaalsfristen foelgelig boer regnes fra modtagelsesdagen for den senest fremkomne klageafvisning , hvorved sagsoegerne har anfoert , at eftersom der er tale om en sag anlagt i faellesskab , kan det ikke antages , at de tidligere svar , hvorved der blev meddelt afslag paa klagerne fra de sagsoegere , der ikke goer tjeneste i Ispra , indebaerer en saadan endelig stillingtagen fra den sagsoegte institutions side , at soegsmaalsfristen som foelge heraf skulle vaere begyndt at loebe .

15 Dette anbringende kan ikke laegges til grund . Afgoerelsen af , om et soegsmaal kan antages til paadoemmelse i realiteten henset til fristbestemmelsen i tjenestemandsvedtaegtens artikel 91 , beror paa en saerskilt bedoemmelse af hver enkelt sagsoegers forhold . Denne grundsaetning finder ogsaa anvendelse paa sager , der anlaegges i faellesskab .

16 For saa vidt som Kommissionen for nogle sagsoegeres vedkommende har paastaaet afvisning under henvisning til , at de paagaeldende har anlagt sag for sent , kan det laegges til grund , at Kommissionen paa Domstolens anmodning i saa henseende har bevist , at nedennaevnte sagsoegere har anlagt sag mere end tre maaneder efter modtagelsen af Kommissionens afvisning af deres klage , henholdsvis mere end tre maaneder efter det tidspunkt , da der forelaa en stiltiende afvisning af klagen , fordi sagsoegerne ikke havde medtaget noget udtrykkeligt svar paa klagen : Ian Amesz , Severino Baldo , Roger Bardina , Martine Beers , Johan Bekkering , Werner Bergmann , Franco Bo , Christian Bourgeois , K . H . Cloes , Serge Crutzen , Marinus De Groote , R . Delhez , Hermann Dietz , Marie-Thérèse Dubrulle , Dieter Droste , Lucien Duhannoy , Claude Dupont , M . Faes , Jacob Flamm , Paolo Fenici , J . Franchomme-Sant , Roland Gillot , Maria D . Giardina , H . Hansen , Hans Jager Hasen , Michel Jamet , Julius Jung , Udo Jung , Carmen Kind , Herbert Kind , Paul Klopf , Walter Konrad , E . Lang , Wolfgang Leidert , François Leroy , A . Lohoest , Wilhelm Matthes , Michael Mol , Peter Moerck-Moerkenstein , W . C . H . Nagal , André Piavaux , Gianluigi Prosdocini , F . Quick , Helmut Remenschneider , Hubert Ruts , Robert Schnitzler , W . M . Bernard Seysener , Iain Sepherd , Bastiaan Stal , Harry Van De Beek , V . Verdingt og Claude Vinche .

17 Kommissionen maa herefter gives medhold i paastanden om afvisning , for saa vidt angaar de ovennaevnte sagsoegere , hvorimod paastanden ikke kan tages til foelge , for saa vidt angaar de oevrige sagsoegere .

Loensedlerne

18 Kommissionen har paastaaet sagen afvist , eftersom de anfaegtede loensedler ikke er udtryk for nogen afgoerelse , men alene udgoer simple foranstaltninger til gennemfoerelse af Raadets forordning nr . 3139/82 .

19 Sagsoegerne har for det foerste anfoert , at loensedlerne for december 1982 ikke omfattede den erstatning , de havde krav paa for pengeforringelsen og for formindskelsen af koebekraften , lige saa lidt som erstatning for forsinket betaling , og sagsoegernes retmaessige interesser er herved blevet tilsidesat ; for det andet har sagsoegerne anfoert , at aarsagen til , at de anfaegtede loensedler ikke indeholdt nogen erstatning , herved skal soeges i forordning nr . 3139 , som paa davaerende tidspunkt var udstedt og traadt i kraft , og som ifoelge sagsoegerne er ulovlig .

20 Det bemaerkes , at Domstolen adskillige gange , senest i dommen af 19 . januar 1984 ( Andersen m.fl . mod Parlamentet , 262/80 , Sml . s . 195 ), har fastslaaet , at loensedlen kan betragtes som en retsakt , der indeholder et klagepunkt , hvorfor den kan goeres til genstand for et soegsmaal , og at det i denne henseende er uden betydning , at den paagaeldende institution blot handler i overensstemmelse med gaeldende forordninger . Kommissionens afvisningspaastand kan herefter ikke tages til foelge .

Antagelse til realitetsbehandling af erstatningspaastanden

21 Kommissionen har anfoert , at formaalet med den anden paastand under sagen _ nemlig paastanden om erstatning under anbringende af , at Raadets forordning nr . 3139/82 er ulovlig _ i virkeligheden er at opnaa , at forordningen annulleres , samt at sagsoegerne , som ikke umiddelbart har anfaegtet forordningen , ikke kan benytte et erstatningssoegsmaal til at opnaa det samme resultat , som hvis de havde anlagt et annullationssoegsmaal , der maatte vaere afvist .

22 Sagsoegerne har hertil anfoert , at de dels _ under henvisning til at Raadets forordning nr . 3139/82 er ulovlig _ paastaar de omtvistede loensedler annulleret som individuelle retsakter , der indeholder et klagepunkt , dels kraever erstatning for de tab , de efterfoelgende har lidt , idet vedtagelsen af den omhandlede forordning blev forsinket som foelge af Raadets fejl .

23 Det bemaerkes , at i henhold til EOEF-traktatens artikel 184 kan en part i en retstvist , der angaar en forordning , goere gaeldende , at den er ulovlig . Den af Kommissionen nedlagte afvisningspaastand kan herefter ikke tages til foelge .

24 I dommen af 22 . oktober 1975 ( Meyer-Burckhardt mod Kommissionen , 9/75 , Sml . s . 1171 ) udtalte Domstolen imidlertid , at en tvist , der vedroerer en tjenestemand og hans institution , og hidroerer fra det ansaettelsesforhold , som knytter den paagaeldende til institutionen , ogsaa naar den drejer sig om erstatning er omfattet af traktatens artikel 179 og vedtaegtens artikler 90 og 91 . Sagsoegerne har herefter adgang til paa samme tid at nedlaegge paastand om annullation og erstatning , om end under iagttagelse af tjenestemandsvedtaegtens betingelser herfor , der er de samme for de to soegsmaalsformer .

25 Det bemaerkes i saa henseende vedroerende det foreliggende tilfaelde , at sagsoegerne , som det fremgaar af sagen , i klagerne udelukkende kraevede morarenter , men ikke erstatning , hvilket de foerst nedlagde paastand om i den til Domstolen indgivne staevning . Soegsmaalet vil herefter vaere at afvise , for saa vidt angaar kravet om erstatning .

Realiteten

26 Det bemaerkes , at sagens realitet rejser en raekke spoergsmaal , hvis afgoerelse henhoerer under Domstolens plenum .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

27 Afgoerelsen om sagens omkostninger findes paa sagens nuvaerende stade at burde udsaettes , bortset fra afgoerelsen for saa vidt angaar de sagsoegere , hvis soegsmaal afvises . Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger . Imidlertid baerer institutionerne i henhold til procesreglementets artikel 70 selv de udgifter , de har afholdt i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

foer den endelige paakendelse af realiteten

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN ( tredje afdeling )

1 ) Sagen afvises som for sent anlagt , for saa vidt angaar sagsoegerne Ian Amesz , Severino Baldo , Roger Bardina , Martine Beers , Johan Bekkering , Werner Bergmann , Franco Bo , Christian Bourgeois , K . H . Cloes , Serge Crutzen , Marinus De Groote , R . Delhez , Hermann Dietz , Marie-Thérèse Dubrulle , Dieter Droste , Lucien Duhannoy , Claude Dupont , M . Faes , Jacob Flamm , Paolo Fenici , J . Franchomme-Sant , Roland Gillot , Maria D . Giardina , H . Hansen , Hans Jager Hasen , Michel Jamet , Julius Jung , Udo Jung , Carmen Kind , Herbert Kind , Paul Klopf , Walter Konrad , E . Lang , Wolfgang Leidert , François Leroy , A . Lohoest , Wilhelm Matthes , Michael Mol , Peter Moerk-Moerkenstein , W . C . H . Nagal , André Piavaux , Gianluigi Prosdocini , F . Quick , Helmut Remenschneider , Hubert Ruts , Robert Schnitzler , W . M . Bernard Seysener , Iain Sepherd , Bastiaan Stal , Harry Van De Beek , V . Verdingt og Claude Vinche .

2 ) For de oevrige sagsoegeres vedkommende afvises sagen for saa vidt angaar paastanden om erstatning .

3 ) Sagen henvises til Domstolens plenum med henblik paa paakendelse i realiteten af de oevrige paastande , der er nedlagt af de under konklusionens punkt 2 omhandlede sagsoegere .

4 ) De under punkt 1 omhandlede sagsoegere samt Kommissionen baerer hver sine omkostninger . I oevrigt udsaettes afgoerelsen om sagens omkostninger .