Retten til forsvar og særligt retten til at blive hørt, når der er tale om restriktive foranstaltninger, kræver ikke af Unionens myndigheder, at de forud for den første optagelse af en person eller en enhed på den liste, der foreskriver restriktive foranstaltninger, meddeler den pågældende person eller enhed begrundelsen for denne optagelse. En sådan forudgående meddelelse ville være egnet til at bringe effektiviteten af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer, som disse myndigheder gennemfører, i fare. Med henblik på at opnå formålet med sådanne foranstaltninger skal de i sagens natur drage fordel af en overraskelseseffekt og anvendes med øjeblikkelig virkning.

Retten til forsvar er ikke tilsidesat for en person, som ikke har gjort brug af muligheden af at blive hørt vedrørende vedtagelsen af visse efterfølgende retsakter, på trods af offentliggørelse i Den Europæiske Unions Officielle Tidende af en bekendtgørelse til de personer og enheder, som er omfattet af de restriktive foranstaltninger.

Retten til at blive hørt forud for vedtagelsen af retsakter, der opretholder restriktive foranstaltninger over for personer, som allerede er omfattet af disse, forudsætter imidlertid, at Rådet lægger disse personer nye forhold til last.

Med hensyn til restriktive foranstaltninger der er truffet inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, kan de nævnte foranstaltningers overraskelseseffekt i princippet ikke påberåbes med føje, for så vidt angår overholdelsen af retten til forsvar vedrørende efterfølgende retsakter, der fastholder en persons navn på listen over de personer, der er genstand for de restriktive foranstaltninger.

Inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik gælder restriktionerne med hensyn til indrejse på medlemsstaternes område og indefrysning af økonomiske midler ifølge artikel 18, stk. 1, og artikel 19, stk. 1, i afgørelse 2011/782 ikke blot de personer, der er ansvarlige for den voldelige undertrykkelse af civilbefolkningen i Syrien, men også personer, der drager fordel af den politik, som regimet fører, eller som støtter regimet, og personer med tilknytning til dem. Disse bestemmelser findes også i henholdsvis artikel 24, stk. 1, og artikel 25, stk. 1, i afgørelse 2012/739 og artikel 27, stk. 1, og artikel 28, stk. 1, i afgørelse 2013/255. Dermed er Rådet gået ud fra den formodning, at personer, der beviseligt har tilknytning til medlemmer af det syriske regime, anses for at drage fordel af dette regime eller for at støtte det og dermed for at være tilknyttet det.

Med hensyn til restriktive foranstaltninger over for tredjelande omfatter de kategorier af fysiske personer, der kan rammes, personer, der helt klart har en reel tilknytning til det pågældende tredjeland, dvs. enkeltpersoner med tilknytning til lederne af det pågældende land. Et sådant kriterium kan således anvendes, hvis det er fastsat i de retsakter, som indeholder de restriktive foranstaltninger, der er tale om, og hvis det opfylder målet med disse retsakter. I denne henseende er en person, som er søster til Syriens præsident og enke efter et medlem af den syriske regering, helt klart er en person, som har tilknytning til lederne af det syriske regime på grund af de familiemæssige bånd til hendes bror og det hverv, som hendes mand udøvede, mens han levede.

Den omhandlede formodning er desuden afkræftelig, idet de personer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger, frit kan tilbagevise denne.

(jf. præmis 88, 89, 92, 93 og 100)