Appel iværksat den 9. august 2018 af Marion Le Pen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 19. juni 2018 i sag T-86/17, Le Pen mod Europa-Parlamentet

(Sag C-525/18 P)

(2018/C 381/16)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Marion Le Pen (ved advokat R. Bosselut)

De andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Ophævelse af dom afsagt den 19. juni 2018 af Rettens Sjette Afdeling i sag T-86/17.

Følgelig:

— Annullation af Europa-Parlamentets generalsekretærs afgørelse af 5. december 2016, truffet i medfør af artikel 68 i Europa-Parlamentets præsidiums afgørelse 2009/C 159/01 af 19. maj og 9. juli 2008 om gennemførelsesbestemmelser til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, som ændret, hvori der fastslås en fordring på 298 497,87 EUR.

— Annullation af debetnota nr. 2016-1560, meddelt den 6. december 2016, hvori appellanten oplyses om, at der er fastslået en fordring mod hende ifølge generalsekretærens afgørelse af 5. december 2016 om tilbagesøgning af de fejlagtigt udbetalte beløb i form af parlamentarisk assistance i medfør af artikel 68 i gennemførelsesbestemmelserne til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer og artikel 78, 79 og 80 i finansforordningen.

— Retten træffer afgørelse om det beløb, der skal tildeles appellanten i erstatning for det ikke-økonomiske tab, der følger af de ugrundede anklager, der blev fremsat, før der blev draget nogen konklusioner i forbindelse med undersøgelsen, af den skade, der er påført appellantens omdømme, og den meget væsentlige skade, som den anfægtede afgørelse har påført hendes private og politiske liv.

— Retten træffer afgørelse om det beløb, der skal tildeles appellanten til dækning af procesudgifter.

— Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

— Inden der træffes afgørelse i sagen: Parlamentet opfordres til at fremlægge de administrative sagsakter vedrørende CG, opgørelsen over, hvornår CG er ankommet til og har forladt Parlamentets hovedsæde i Strasbourg og i Bruxelles, den anonyme skrivelse, der gav anledning til indledningen af den omtvistede procedure og OLAF’s sagsakter vedrørende appellanten og hendes assistent.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende vedrører Rettens tilsidesættelse af EU-retten, retlige fejl og tilsidesættelse af væsentlige formkrav. Appellanten har fuldt ud begrundet indleveringen af nye dokumenter under sagen som følge af nye faktiske omstændigheder. Disse dokumenter udgør en genpart af dem, som var blevet indleveret til Parlamentets generalsekretær. Retten havde fuld prøvelsesret, som pålagde den at tage hensyn til disse dokumenter med henblik på bedømmelsen af, om der forelå et arbejde som parlamentarisk assistent eller ej og derfor, om tilbagesøgningen af fejlagtigt udbetalte beløb var korrekt eller ej. Desuden var visse af disse beviser i Parlamentets besiddelse, men var blevet skjult for appellanten.

Andet anbringende vedrører Rettens tilsidesættelse af retten til forsvar og af væsentlige formkrav. Parlamentets generalsekretærs manglende afhøring af appellanten og den manglende fremsendelse af sagsakterne udgør en tilsidesættelse af appellantens ret til forsvar, af retten til personligt at blive hørt før enhver afgørelse, endog administrativ, af princippet om ligestilling af parterne og af princippet om loyalitet under retsforhandlingerne, af retten til en upartisk domstol og af det forbud mod retsnægtelse, som følger af gennemførelsesbestemmelserne til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, af artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (EMRK) og af almindelige retsprincipper. Retten har heller ikke forholdt sig til den manglende begrundelse, som generalsekretærens afgørelse er behæftet med.

Tredje anbringende vedrører Rettens tilsidesættelse af EU-retten, retlige fejl og fejl ved kvalificeringen af de faktiske omstændigheders retlige karakter, forkert gengivelse af de faktiske omstændigheder og af beviserne, diskrimination og fumus persecutionis samt tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af legalitetsprincippet.

Fjerde anbringende om magtfordrejning, idet den appellerede dom godkendte generalsekretærens opførsel, hvis egentlige og endelige formål var at skade appellanten og hendes parti.