DOMSTOLENS DOM AF 3 OKTOBER 1985. - FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - FAELLESSKABSREGLER FOR STOETTE TIL JERN- OG STAALINDUSTRIEN. - SAG 214/83.



Samling af Afgørelser 1985 side 03053

spansk specialudgave side 01021



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . EKSF _ stoette til jern- og staalindustrien _ Kommissionens godkendelse _ betingelser _ forbindelse mellem jern- og staalindustriens strukturomlaegning og stoettetildelingen _ intet fast forhold mellem den af Kommissionen paalagte kapacitetsnedskaering og stoettebeloebet _ faktorer der skal tages i betragtning

( Generel beslutning nr . 2320/81 )

2 . EKSF _ stoette til jern- og staalindustrien _ Kommissionens godkendelse _ betingelser _ rettidig anmeldelse af stoetteprojekter _ fristen ikke overholdt _ retsvirkninger

( Generel beslutning nr . 2320/81 , art . 8 )

3 . EKSF _ stoette til jern- og staalindustrien _ Kommissionens godkendelse _ betingelser _ rettidig anmeldelse af stoetteprojekter _ anmeldelse af »projekter« _ godkendelse af stoette til stoerre beloeb end det inden for fristen anmeldte _ lovlighed _ betingelser

( Generel beslutning nr . 2320/81 , art . 8 )

Sammendrag

1 . Ifoelge den generelle beslutning nr . 2320/81 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien bestaar der vel en vis forbindelse mellem jern- og staalindustriens strukturomlaegning og stoettetildelingen , men der er hverken i stoetteordningens bestemmelser eller i dens betragtninger foreskrevet eller paataenkt noget bestemt kvantitativt forhold mellem stoettebeloebene og omfanget af de kapacitetsnedskaeringer , der skal foretages . Navnlig indeholder beslutningen intet holdepunkt for at antage , at der i samtlige medlemsstater skal vaere et bestemt , fast forhold mellem den tildelte stoette og den af Kommissionen paalagte kapacitetsnedskaering . Blandt de faktorer , som kan have indflydelse paa den naermere fastsaettelse af de beloeb , som der gives bemyndigelse til at yde , er det saaledes ikke blot antallet af tons produktionsnedskaeringer , der har betydning , men ogsaa en raekke andre faktorer , som veksler fra den ene region af Faellesskabet til den anden , saasom strukturomlaegningsindsatsen foer 1980 , de regionale og sociale problemer , som er fremkaldt af krisen i jern- og staalindustrien , den tekniske udvikling samt virksomhedernes tilpasning til markedsvilkaarene .

2 . Den frist for at anmelde stoetteprojekter , som er fastsat i artikel 8 , stk . 1 , i den generelle beslutning nr . 2320/81 , er en praeklusiv frist i den forstand , at den afskaerer Kommissionen fra at godkende stoetteprojekter anmeldt efter dette tidspunkt . Foelgelig var Kommissionen ikke berettiget til at godkende stoetteforanstaltninger , saafremt de paagaeldende projekter vedroerende indfoerelse eller aendring af stoetten ikke var blevet anmeldt til Kommissionen senest den 30 . september 1982 .

3 . De stoette-»projekter« , som ifoelge artikel 8 , stk . 1 , i den generelle beslutning nr . 2320/81 skulle vaere anmeldt til Kommissionen senest den 30 . september 1982 , maa forstaas som programmer , der inden for rammerne af en strukturomlaegningsplan angiver den paataenkte stoettes art , formaal og naermere anvendelse , uden at det er noedvendigt allerede ved anmeldelsen at angive det noejagtige beloeb , som oenskes godkendt . Foelgelig er den omstaendighed , at de af Kommissionen sluttelig godkendte stoettebeloeb var stoerre end de inden den 30 . september 1982 anmeldte beloeb , ikke i sig selv en overtraedelse af artikel 8 , stk . 2 , medmindre forhoejelsen efter denne dato har medfoert en aendring af den paataenkte stoetteforanstaltnings art , og det gennemfoerte stoetteprojekt derfor ikke laengere er det samme som det projekt , der blev anmeldt .

Dommens præmisser

1 Ved staevning , indleveret til Domstolens justitskontor den 22 . september 1983 , har Forbundsrepublikken Tyskland i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33 , stk . 1 , anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutninger 83/391 , 83/393 , 83/396 og 83/399 af 29 . juli 1983 om stoette , som hhv . den belgiske , franske , italienske og britiske regering paataenker at yde til jern- og staalindustrien eller til visse jern- og staalproducenter ( EFT L 227 , s . 1 , 14 , 24 og 36 ).

2 I replikken har sagsoegeren omformuleret sin paastand derhen , at de anfaegtede beslutninger nu kun paastaas delvis annulleret . Ifoelge den aendrede affattelse paastaas de fire anfaegtede beslutninger annulleret

_ principalt i det omfang , hvori de erklaerer stoetteforanstaltninger forenelige med det faelles marked , som ikke er uomgaengeligt noedvendige for at gennemfoere strukturomlaegningen inden for jern- og staalindustrien i de paagaeldende fire medlemsstater ;

_ subsidiaert i det omfang , hvori summen af de stoettebeloeb , som der gives de paagaeldende fire medlemsstater bemyndigelse til at yde , er stoerre end summen af de stoettebeloeb , der blev anmeldt til Kommissionen indtil den 30 . september 1982 .

I _ Sagens baggrund

3 Siden 1973 , hvor de specielle vanskeligheder , som har ramt jern- og staalindustrien inden for Faellesskabet , begyndte at vise sig , har flere forskellige forhold i forening udgjort en alvorlig trussel for virksomhederne inden for denne sektor , navnlig en for stor produktionskapacitet samt prisfald . For at afhjaelpe denne situation eller afboede virkningerne heraf begyndte nogle medlemsstater at yde stoette til jern- og staalvirksomhederne .

4 For at imoedegaa udviklingen oenskede Kommissionen , at der blev truffet en raekke foranstaltninger med henblik paa en strukturomlaegning af jern- og staalsektoren , bl.a . ved oprettelsen af en stoetteordning , der skulle goere det muligt at samordne medlemsstaternes stoette paa EF-plan . Allerede i 1977 erklaerede Kommissionen , at det med en saadan ordning skulle sikres , at stoetten til jern- og staalvirksomhederne indgik i den overordnede maalsaetning om at gennemfoere en dybtgaaende strukturomlaegning af hele sektoren og ikke medfoerte konkurrencefordrejninger , som var i strid med den faelles interesse .

5 Det var baggrunden for , at Kommissionen efter samstemmende udtalelse herom fra Raadet vedtog den generelle beslutning nr . 257/80 af 1 . februar 1980 om faellesskabsregler for stoette til fordel for staalindustrien ( EFT L 29 , s . 5 ). I betragtningerne til beslutningen anfoertes det , at den strukturomlaegningsindsats , som var noedvendig for dels at tilpasse jern- og staalindustriens produktionskapacitet til den forventede efterspoergsel , dels at genoprette virksomhedernes konkurrencedygtighed , oversteg naesten samtlige jern- og staalvirksomheders finansielle midler . Videre hed det , at under hensyn til , at man umuligt kunne give afkald paa strukturomlaegningsindsatsen uden at bringe EKSF-traktatens formaal i fare , var det noedvendigt at indfoere en EF-stoetteordning , hvorefter der kunne ydes sektorstoette til jern- og staalindustrien til bestemte , klart definerede formaal , forudsat naevnte stoette fremmede strukturomlaegningen , var af begraenset varighed og intensitet og ikke gav anledning til uacceptable fordrejninger af konkurrencen .

6 Naevnte beslutning blev afloest af Kommissionens generelle beslutning nr . 2320/81 af 7 . august 1981 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien ( EFT L 228 , s . 14 ). Ifoelge betragtningerne til denne beslutning var krisen inden for jern-og staalindustrien blevet forvaerret , fordi efterspoergslen efter de fleste jern- og staalprodukter var faldet og virsomhedernes oekonomiske vanskeligheder forvaerret . Som foelge heraf var det blevet endnu mere paatraengende noedvendigt at nedskaere virksomhedernes produktionskapacitet og genoprette deres konkurrenceevne . For at sikre en sammenhaengende strukturomlaegning var det oenskeligt at indfoere en samlet og omfattende EF-stoetteordning , hvorved man tog hensyn baade til de aendrede forhold og til erfaringerne med anvendelsen af beslutning nr . 257/80 . Det udtaltes ogsaa , at ved at fastholde de samme brede maalsaetninger som foer burde et saadant system gennem anvendelsen af strengere regler , som foreskriver en gradvis afskaffelse af stoetteforanstaltningerne inden for en naermere fastsat periode , sikre , at strukturomlaegningen , herunder kapacitetsnedskaeringerne , blev gennemfoert i det fornoedne hurtige tempo .

7 Ved beslutning nr . 2320/81 ( herefter benaevnt den anden stoetteordning ) blev der indfoert en ensartet procedure for afgoerelsen af , om stoette til jern- og staalindustrien , uanset under hvilken form den ydes , kunne betragtes som forenelig med faellesmarkedets tilfredsstillende funktion . Den foerste forudsaetning herfor er ifoelge beslutningen , at den opfylder de almindelige betingelser efter ordningens artikel 2 , herunder at den paagaeldende virksomhed har taget skridt til at gennemfoere et strukturomlaegningsprogram , og at stoetten ikke giver anledning til betalinger efter den 31 . december 1985 . Endvidere skal stoetteforanstaltningerne opfylde de saerlige betingelser , som er fastsat i artiklerne 3-7 , hvis strenghed veksler med arten af den paataenkte stoette . Der sondres efter disse bestemmelser mellem investeringsstoette , stoette til lukning , driftsstoette , ekstraordinaer stoette samt stoette til forskning og udvikling .

8 Ifoelge stoetteordningens artikel 8 skal Kommissionen underrettes saa betids om projekter vedroerende indfoerelse eller aendring af den i artiklerne 3-7 omhandlede stoette , at den har mulighed for at fremsaette sine bemaerkninger hertil . Projekterne skal vaere anmeldt senest den 30 . september 1982 . Den paagaeldende medlemsstat kan endvidere kun gennemfoere de planlagte foranstaltninger med Kommissionens billigelse og under overholdelse af de af den fastsatte betingelser . Det bestemmes i artikel 8 , at Kommissionen , foer den selv tager stilling dertil , skal indhente udtalelser fra medlemsstaterne om de mere omfattende stoetteprojekter , der meddeles den .

9 Den 29 . juni 1983 udstedte Kommissionen i medfoer af den anden stoetteordning ni saerskilte beslutninger , nemlig dels de fire beslutninger , som er anfaegtet i denne sag , dels fem beslutninger , som er rettet til hhv . den tyske , hellenske , irske , luxembourgske og nederlandske regering . Ved de naevnte ni beslutninger godkendte Kommissionen tildelingen i de paagaeldende ni medlemsstater af samtlige de former for stoetteforanstaltninger , som er omhandlet i ordningens artikler 3-7 , bortset fra »ekstraordinaer stoette« .

10 Ved de ni beslutninger af 29 . juni 1983 blev der godkendt stoette til i alt 21 , 9 mia ECU og foreskrevet en kapacitetsnedskaering paa 26,7 mio tons for varmvalsede produkter . De fire beslutninger , der er anfaegtet i sagen , vedroerer stoette paa i alt 17 , 5 mia ECU og en nedsaettelse af produktionskapaciteten paa 18,7 mio tons .

11 Efter ved flere lejligheder at have taget forbehold over for Kommissionens stoettepolitik og i sine udtalelser i henhold til den anden stoetteordning indtraengende at have rejst krav om strikte overholdelse af ordningens bestemmelser , har den tyske regering rejst det foreliggende annullationssoegsmaal . Den har heri udelukkende nedlagt paastand om annullation af de fire beslutninger rettet til den belgiske , britiske , franske og italienske regering under hensyn til , at de stoettebeloeb , som godkendes ved disse beslutninger , efter regeringens opfattelse er uforholdsmaessigt store i forhold til de paalagte kapacitetsnedskaeringer . Regeringen finder , at man derved har begunstiget jern- og staalvirksomhederne i de paagaeldende fire medlemsstater , som i forvejen i lang tid har oppebaaret vaesentlige subventioner .

12 Sammenslutningen af tyske jern- og staalvirksomheder , Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie , der varetager sine medlemmers faelles interesser , er indtraadt i sagen som intervenient til stoette for sagsoegerens paastande . Intervenienten har gjort gaeldende , at byrden som foelge af strukturomlaegningen er blevet ulige fordelt ved Kommissionens beslutninger af 29 . juni 1983 .

II _ Formaliteten

13 I staevningen har sagsoegeren nedlagt paastand om annullation af de fire anfaegtede beslutninger og henstillet , at Domstolen i tilfaelde af annullation fastsaetter de principper og retningslinjer , som Kommissionen er forpligtet til at foelge ved godken delsen af stoetteforanstaltningerne , samt at Domstolen tilpligter Kommissionen at traeffe en raekke nye beslutninger paa grundlag heraf .

14 I svarskriftet har Kommissionen nedlagt paastand om , at sagen delvis afvises . Til stoette herfor har den gjort gaeldende , at visse af anbringenderne i staevningen ikke har nogen direkte forbindelse med sagens genstand , hvortil kommer , at regeringens paatale bl.a . begrundes med , at de Forbundsrepublikken Tyskland paalagte kapacitetsnedskaeringer er uforholdsmaessigt store , uden at regeringen imidlertid har medinddraget den til den tyske regering udstedte beslutning 83/392 af 29 . juni 1983 under sagens genstand .

15 Sagsoegeren har i replikken anfoert , at formaalet med sagsanlaegget ikke er at opnaa en mindre nedskaering af den tyske jern- og staalindustris produktionskapacitet eller en forhoejelse af stoetten . Formaalet er derimod at opnaa , at der ydes mindre stoette til jern- og staalvirksomhederne i Belgien , Frankrig , Italien og Det forenede Kongerige , eller at disse foretager en kraftigere nedskaering af deres produktionskapacitet . Dette var baggrunden for , at sagsoegeren praeciserede sin paastand og aendrede den til delvis annullation af de fire anfaegtede beslutninger , for saa vidt som Kommissionen ved beslutningerne godkendte stoetteforanstaltninger , som ikke var uomgaengeligt noedvendige for at gennemfoere strukturomlaegningen af jern- og staalindustrien i de paagaeldende fire medlemsstater .

16 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende , at den oprindelig fremfoerte soegsmaalsgrund om tilsidesaettelse af procedureforskrifter i den anden stoetteordning i virkeligheden er en subsidiaer paastand . For saa vidt Domstolen altsaa ikke tager sagsoegerens principale paastand til foelge , nedlaegges der ifoelge replikken subsidiaer paastand om delvis annullation af de fire anfaegtede beslutninger i det omfang , hvori Kommissionen herved i alt godkendte et stoerre stoettebeloeb end det samlede stoettebeloeb , som var anmeldt inden den 30 . september 1982 , paa hvilken dato alle stoetteprojekter skulle have vaeret anmeldt ifoelge den anden stoetteordnings artikel 8 , stk . 1 .

17 I duplikken har Kommissionen anfoert , at saadan som sagsoegeren nu har begraenset sagens genstand , frafalder den sine tidligere formalitetsindsigelser ; denne omformulering af paastanden rejser imidlertid en raekke nye formalitetsspoergsmaal , idet en paastand om annullation kun kan fremmes til realitetsbehandling , saafremt der er foretaget en ubetinget , klar og endelig afgraensning af paastanden . Disse betingelser opfylder den principale paastand imidlertid ikke , idet den i det vaesentlige gaar ud paa annullation af den del af de anfaegtede beslutninger , som Domstolen maatte anse for retsstridig , hvilket er en upraecis paastand .

18 Kommissionen har tilfoejet , at den subsidiaere paastand ogsaa maa afvises , idet den har karakter , ikke af en subsidiaer , men af en alternativ paastand . Der er saaledes ikke noget indbyrdes rangforhold mellem de paastande , der betegnes som hhv . den principale og den subsidiaere , men er i virkeligheden tale om to saerskilte paastande .

19 Sagsoegtes indsigelse om , at sagen boer afvises paa grund af den principale paastands upraecise formulering , tages ikke til foelge . Sagsoegerens paastand i replikken gaar ud paa annullation af den i de anfaegtede beslutninger indeholdte bemyndigelse til at yde af stoette , for saa vidt som stoettebeloebene er uforholdsmaessigt store i forhold til den strukturomlaegningsindsats , der samtidig paalaegges de paagaeldende medlemsstater . Sagsoegeren har anfoert en raekke eksempler , dokumenteret med talmateriale , til illustration af , i hvilket omfang forholdet mellem det tildelte stoettebeloeb og den paalagtestrukturomlaegningsindsats for de fire anfaegtede beslutningers vedkommende adskiller sig fra det forhold , som er lagt til grund i de fem oevrige beslutninger af 29 . juni 1983 . Ved saaledes at forelaegge Domstolen det spoergsmaal , om der ved den anden stoetteordning er fastlagt en direkte forbindelse mellem stoettebeloebet og nedskaeringen af produktionskapaciteten , har sagsoegeren nedlagt en paastand , der er tilstraekkelig praecis til , at den kan paakendes af Domstolen .

20 Kommissionens argument til stoette for afvisning af den subsidiaere paastand kan ej heller tages til foelge . Den omstaendighed , at sagsoegeren har betegnet sin anden paastand som en »subsidiaer paastand« , indebaerer blot , at denne paastand kun forelaegges Domstolen til proevelse i det tilfaelde , hvor den principale paastand forkastes . Dette kan ikke antages at vaere i strid med procesreglementet .

III _ Forholdet mellem stoetten og strukturomlaegningen

21 Til stoette for sin principale paastand har sagsoegeren for det foerste gjort gaeldende , at bestemmelserne i den anden stoetteordning er tilsidesat . Regeringen anfoerer navnlig , at Kommissionen har godkendt stoetteforanstaltninger til jern- og staalvirksomhederne i Belgien , Frankrig , Italien og Det forenede Kongerige , som var betydeligt mere omfattende end noedvendigt for at gennemfoere den paalagte strukturomlaegning . For det andet har sagsoegeren gjort gaeldende , at der er udoevet forskelsbehandling over for de ikke-subventionerede virksomheder , navnlig de tyske , idet der blev paalagt dem vaesentligt stoerre kapacitetsnedskaeringer i forhold til de godkendte stoettebeloeb .

22 Til stoette for den opfattelse , at Kommissionen har handlet i strid med den anden stoetteordning , har sagsoegeren navnlig anfoert , at de af Kommissionen paalagte kapacitetsnedskaeringer var utilstraekkelige til at genoprette den europaeiske jern- og staalindustris konkurrenceevne , og at Kommissionen godkendte stoetteforanstaltninger , som ikke havde det fornoedne grundlag i en forud udfaerdiget strukturomlaegningsplan . Ved godkendelsen af stoetteforanstaltningerne lagde Kommissionen for stor vaegt paa en raekke regionale og sociale problemer , men tog ikke hensyn til de kapacitetsnedskaeringer , der i forvejen var gennemfoert af en raekke ikke-subventionerede virksomheder . Kommissionen godkendte endvidere en uforholdsmaessigt stor driftsstoette , der ikke havde hjemmel i stoetteordningen , og skabte konkurrencefordrejninger ved at godkende uforholdsmaessigt store stoettebeloeb .

23 Sagsoegeren har i den forbindelse naermere anfoert , at Kommissionen paalagde den tyske jern- og staalindustri en kapacitetsnedskaering paa 6,01 mio tons som modydelse til et samlet stoettebeloeb paa 4,3 mia ECU , hvilket svarer til omkring 720 ECU pr . ton kapacitetsnedskaering . Naar dette kriterium blev lagt til grund over for de tyske virksomheder , burde det samme kriterium have vaeret anvendt over for virksomhederne i de fire medlemsstater , til hvem de anfaegtede beslutninger er rettet . Foelgelig boer disse beslutninger annulleres , for saa vidt som der herved gives bemyndigelse til at tildele stoettebeloeb paa mere end 720 ECU pr . ton kapacitetsnedskaering .

24 Sagsoegeren har tilfoejet , at forskelsbehandlingen af de tyske virksomheder i forhold til virksomhederne i de paagaeldende fire medlemsstater er saa meget mere graverende , som Kommissionen hverken , da den udstedte de anfaegtede beslutninger , tog hensyn til de tyske virksomheders strukturomlaegningsindsats foer 1980 , eller til de betydelige stoettebeloeb , som tidligere var blevet udbetalt virksomhederne i de paagaeldende fire medlemsstater . Dels havde de tyske jern- og staalvirksomheder _ og det gjaldt laenge inden 1980 _ bestraebt sig paa ved egne midler at nedsaette deres overskudskapacitet for i tide at tilpasse sig de aendrede markedsvilkaar . Dels havde virksomhederne i de paagaeldende fire medlemsstater i kraft af de offentlige subventioner , som de flere aar havde oppebaaret , opretholdt urentable og endog helt foraeldede anlaeg .

25 Intervenienten har rejst tvivl om den anden stoetteordnings lovlighed og har anfoert , at Kommissionen under alle omstaendigheder ved udstedelsen af de fire beslutninger , mod hvilke annullationssoegsmaalet er rettet , har overskredet sine befoejelser ifoelge ordningen . Den har saaledes dels godkendt driftsstoette , som gjorde det muligt at opretholde urentable anlaeg , og dels godkendt stoette til virksomheder , hvis konkurrenceevne ikke uden statsstoette vil kunne opretholdes efter den 31 . december 1985 .

26 Kommissionen har bestridt de to opfattelser , som annullationssoegsmaalet efter dens opfattelse hviler paa . For det foerste blev de jern- og staalvirksomheder , som er etableret i de paagaeldende fire medlemsstater ikke via de anfaegtede beslutninger behandlet anderledes end de oevrige jern- og staalvirksomheder inden for Faellesskabet . For det andet er der ikke i den anden stoetteordning fastsat noget fast , aritmetisk forhold mellem det godkendte stoettebeloeb og omfanget af de noedvendige nedskaeringer af produktionskapaciteten .

27 I den forbindelse har Kommissionen for det foerste anfoert , at det er umuligt af anvende samme ensartede kriterium i alle medlemsstater for forholdet mellem de endnu tilladte stoetteforanstaltninger og de noedvendige kapacitetsnedskaeringer , uanset om der anvendes et kvantativt kriterium eller en anden form for kriterium . Den anden stoetteordning paalaegger netop Kommissionen pligt til ved gennemgangen af de anmeldte stoetteprojekter at tage hensyn til forskellige faktorer , saasom den ydede strukturomlaegningsindsats og de regionale og sociale problemer , som er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat . Kommissionen har i den forbindelse henvist til den ulige byrde , som arbejdsloesheden i de forskellige medlemsstater udgoer . Den har herved fremlagt en raekke tal vedroerende beskaeftigelsen i jern- og staalindustrien , hvoraf fremgaar , at omkring 300 000 arbejdstagere i Faellesskabet har mistet deres arbejde i 1973-1984 , herunder 22 800 i Belgien , 64 700 i Tyskland , 61 000 i Frankrig , 2 600 i Italien og 132 500 i Det forenede Kongerige .

28 Kommissionen har ikke afvist , at den anden stoetteordning har til formaal at bidrage til en strukturomlaegning af staalmarkedet , herunder en nedskaering af produktionskapaciteten , men goer opmaerksom paa , at ordningens formaal ikke er en fuldstaendig afskaffelse af kapacitetsoverskuddet . I modsat fald ville det udelukkende have vaeret de staerkt subventionerede virksomheder , der skulle baere byrden i forbindelse med strukturomlaegningen , hvilket kunne foere til en fuldstaendig nedlaeggelse af jern- og staalindustrien i visse egne af Faellesskabet . Til illustration heraf har Kommissionen henvist til , at den samlede kapacitet for varmvalsede produkter udgoer 168 mio tons , hvoraf 76 mio fremstilles af subventionerede virksomheder , og at Kommissionens og Raadets maalsaetning for strukturomlaegningen i perioden 1980-85 er en kapacitetsnedskaering paa 30-35 mio tons . Det kan naeppe forlanges , at de subventionerede virksomheder nedsaetter deres produktionskapacitet med halvdelen .

29 Endelig har Kommissionen anfoert , at beslutningerne af 29 . juni 1983 udgoer en raekke helhedsbeslutninger vedroerende de maksimale stoettebeloeb og de minimale kapacitetsnedskaeringer . Tildelingen af de stoettebeloeb , som blev godkendt ved beslutningerne , er betinget af , at de vilkaar og de forpligtelser , som er fastsat heri , opfyldes . Disse vedroerer navnlig genoprettelsen af virksomhedernes levedygtighed og nedsaettelsen af deres produktionskapacitet . Medlemsstaterne vil saaledes foerst kunne yde den omhandlede stoette , naar Kommissionen har fastslaaet , at de naevnte vilkaar og forpligtelser er blevet opfyldt . Navnlig for driftsstoettens vedkommende sker dette foerst , naar Kommissionen har foretaget en undersoegelse af de paagaeldende virksomheders levedygtighed med henblik paa genoprettelsen af deres konkurrencedygtighed i forbindelse med konkrete strukturomlaegningsforanstaltninger .

30 Herom findes det for det foerste at maatte bemaerkes , at sagsoegeren med rette har paapeget den snaevre forbindelse , der inden for rammerne af EKFS-traktatens gennemfoerelse bestaar i krisetider mellem tildelingen af stoette til jern- og staalindustrien og den strukturomlaegningsindsats , der paahviler denne industri . Saaledes forbyder EKSF-traktatens artikel 4 »tilskud eller anden stoette ydet af Staterne .... i hvilken som helst form dette sker« . Naar Kommissionen under disse omstaendigheder i medfoer af EKSF-traktatens artikel 95 , stk . 1 og stk . 2 , indfoerte en EF-stoetteordning , hvis principielle lovlighed den tyske regering ikke har anfaegtet under den foreliggende sag , kunne den under ingen omstaendigheder godkende tildeling af statsstoette , som ikke var uomgaengeligt noedvendig for at opfylde traktatens formaal , og som var egnet til at skabe konkurrencefordrejninger paa det faelles staalmarked .

31 Det fremgaar af den anden stoetteordning , at det blev forudsat saavel af Kommissionen som af Raadet , da disse institutioner hhv . vedtog den generelle beslutning og afgav samstemmende udtalelse herom , at det inden for en vis begraenset periode var uomgaengeligt noedvendigt at yde stoette til den europaeiske jern- og staalindustri for at genoprette dens konkurrenceevne , ligesom det for at opfylde dette formaal var noedvendigt at ivaerksaette en strukturomlaegningsindsats , som navnlig skulle indebaere en betydelig nedskaering af produktionskapaciteten . I denne forstand bestod der i den anden stoetteordning en klar forbindelse mellem stoettetildelingen og strukturomlaegningsindsatsen .

32 At stoetten anvendes til strukturomlaegning og kan have indflydelse paa nedskaeringen af produktionskapaciteten , er mere ioejnefaldende ved investeringstoettte , stoette til lukning samt stoette til forskning og udvikling , end det er tilfaeldet ved driftsstoette , som ifoelge stoetteordningens artikel 5 blot udgoer »stoette [som er bestemt til at skulle lette driften hos] visse virksomheder eller produktionsanlaeg« . Det maa imidlertid erkendes , at der i artikel 5 er opstillet meget strenge betingelser for at yde driftsstoette , som netop skal sikre , at denne form for stoette benyttes for at yde en saerlig strukturomlaegningsindsats .

33 Ganske vist bestaar der ifoelge den anden stoetteordning en vis forbindelse mellem strukturomlaegningen og stoettetildelingen , men der er hverken i stoetteordningens bestemmelser eller i dens betragtninger foreskrevet eller paataenkt noget bestemt kvantitativt forhold mellem stoettebeloebene og omfanget af de kapacitetsnedskaeringer , der skal foretages . Navnlig er der i den anden stoetteordning intet holdepunkt for at antage , at der i samtlige medlemsstater skal vaere et bestemt , fast forhold mellem den tildelte stoette og den af Kommissionen paalagte kapacitetsnedskaering .

34 Kommissionen har saaledes med rette anfoert , at det blandt de faktorer , som i forbindelse med gennemfoerelsen af den anden stoetteordning kan have indflydelse paa den naermere fastsaettelse af de beloeb , som der gives bemyndigelse til at yde , ikke blot er antallet af tons produktionsnedskaeringer , der har betydning , men ogsaa en raekke andre faktorer , som veksler fra den ene region af Faellesskabet til den anden , saasom strukturomlaegningsindsatsen foer 1980 , de regionale og sociale problemer , som er fremkaldt af krisen i jern- og staalindustrien , den tekniske udvikling samt virksomhedernes tilpasning til markedsvilkaarene .

35 Det fremgaar af de foregaaende betragtninger , at sagsoegerens anbringende om , at der bestaar et misforhold mellem de stoettebeloeb , som blev godkendt ved de anfaegtede beslutninger , og de herved paalagte nedskaeringer i produktionskapaciteten , maa forkastes .

36 Vedroerende anbringendet om forskelsbehandling bemaerkes , at dette alene vil kunne tages til foelge , saafremt de anfaegtede beslutninger enten har medfoert , at jern- og staalvirksomheder , som befinder sig i samme situation , oppebaerer forskellige fordele , eller at jern- og staalvirsomheder , som befinder sig i klart forskellige situationer , oppebaerer de samme fordele . Hverken sagens akter eller retsforhandlingerne giver imidlertid grundlag for at fastslaa , at der i sagen skulle foreligge et af disse to tilfaelde . Kommissionen har tvaertimod med rette fremhaevet , at der er betydelige forskelle mellem de situationer , de enkelte virksomheder befinder sig i , og at der bestaar vidt forskellige betingelser for deres adgang til at oppebaere stoette . 37 Hvad saerlig angaar det af sagsoegeren anfoerte om , at de tyske jern- og staalvirksomheder har maattet baere uforholdsmaessigt store byrder som foelge af strukturomlaegningen , bemaerkes , at ifoelge det ubestridte talmateriale vedroerende varmvalsede produkter vil de tyske virksomheders andel af Faellesskabets produktionskapacitet i 1986 udgoere 33,1% , mens det i 1980 udgjorde 31,6% . Endvidere fremgaar det , at de tyske virksomheders bidrag til den siden 1980 gennemfoerte produktionsnedskaering udgoer 11,3% , mens gennemsnittet i Faellesskabet er paa 15,9% .

38 Sagsoegerens anbringende om , at de tyske virksomheder er blevet udsat for forskelsbehandling i forhold til de oevrige jern- og staalvirksomheder , maa derfor ligeledes forkastes .

39 Der kan saaledes ikke gives sagsoegeren medhold i den principale paastand .

IV _ Overholdelse af frister

40 Subsidiaert har sagsoegeren gjort gaeldende , at der foreligger en tilsidesaettelse af stoetteordningens artikel 8 . Der henvises i den forbindelse til , at der er en forskel paa 7,5 mia ECU mellem det samlede stoettebeloeb , som blev godkendt ved de anfaegtede beslutninger , og summen af de stoettebeloeb , som blev anmeldt til Kommissionen foer den 30 . september 1982 , den dato , hvor samtlige stoetteprojekter efter ordningens artikel 8 , stk . 1 , skulle vaere anmeldt til Kommissionen . Sagsoegeren anfoerer herved , at man foerst blev underrettet om denne forhoejelse af stoettebeloebene ved offentliggoerelsen af beslutningerne af 29 . juni 1983 .

41 Efter sagsoegerens opfattelse har Kommissionen herved i to henseender tilsidesat ordningens bestemmelser . For det foerste har den ikke overholdt fristen i ordningens artikel 8 , stk . 1 , paa trods af , at dette er en praeklusiv frist . For det andet har den ikke , i strid med ordningens artikel 8 , stk . 2 , givet medlemsstaterne lejlighed til at tage stilling til de stoetteprojekter , som blev anmeldt efter den 30 . september 1982 .

42 Kommissionen erkender , at den ved beslutningerne af 29 . juni 1983 godkendte et stoerre stoettebeloeb end det beloeb , der var blevet anmeldt foer den 30 . september 1982 , ligesom den erkender , at den ikke indhentede medlemsstaternes udtalelse herom . Desuden medgiver den , at det fremgaar af den anden stoetteordnings artikel 12 , stk . 1 , at fristen i artikel 8 , stk . 1 , kun kan aendres efter samstemmende udtalelse herom fra Raadet , som dog ikke foreligger .

43 Kommissionen finder imidlertid , at den i artikel 8 , stk . 1 , fastsatte frist , som udloeb den 30 . september 1982 , udelukkende har karakter af en formforskrift , som skal bidrage til at forbedre effektiviteten i Kommissionens virksomhed og isaer give den tilstraekkelig lang tid til at undersoege , om stoetteprojekterne er forenelige med faellesmarkedet . Efter Kommissionens opfattelse maa anmeldelsesfristens retlige karakter bestemmes paa grundlag dels af formaalet med artikel 8 , stk . 1 , dels af fristens betydning i forhold til de oevrige frister i stoetteordningen . Kommissionen finder , at ordningens egentlige praeklusive frist er den frist , som udloeb den 1 . juli 1983 , idet der efter dette tidspunkt ikke laengere ifoelge artikel 2 , stk . 1 , maatte godkendes stoetteforanstaltninger .

44 Paa Domstolens foranledning har Kommissionen praeciseret , at forhoejelsen af stoettebeloebene i perioden fra den 30 . september 1982 til den 29 . juni 1983 ikke beroede paa , at der blev anmeldt nye stoetteprojekter efter den 30 . september 1982 , men paa en forhoejelse af de enkelte poster i de allerede tidligere til Kommissionen anmeldte beloeb .

45 Det foerste spoergsmaal er , om den i artikel 8 , stk . 1 , fastsatte anmeldelsesfrist er en praeklusiv frist , som haevdet af sagsoegeren , i den forstand , at den afskaerer Kommissionen fra at godkende stoetteprojekter anmeldt efter dette tidspunkt .

46 Der kan ikke paa det punkt gives Kommissionen medhold i dens opfattelse . Det fremgaar saaledes udtrykkeligt af den anden stoetteordnings artikel 12 , at Kommissionen kun har befoejelse til at aendre fristerne i ordningens artikel 8 , stk . 1 , _ ligesom fristerne i artiklerne 2 , 5 og 6 _ saafremt en saadan aendring er noedvendig som foelge af markedsudviklingen og udviklingen i jern- og staalprodukternes prisniveau , og saafremt Raadet afgiver samstemmende udtalelse herom .

47 Foelgelig var Kommissionen ikke berettiget til at godkende stoetteforanstaltninger , saafremt de paagaeldende projekter vedroerende indfoerelse eller aendring af stoetten ikke var blevet anmeldt til Kommissionen senest den 30 . september 1982 .

48 Det andet fortolkningsspoergsmaal i forbindelse med ordningens artikel 8 , stk . 1 , er , hvorledes udtrykket »projekter vedroerende indfoerelse eller aendring af ... stoette« boer forstaas .

49 I den forbindelse har Kommissionen fremhaevet , at den bestraebte sig paa dels saa hurtigt som muligt at traeffe beslutning om , hvorvidt de forelagte strukturomlaegningsplaner var forenelige med de materielle stoetteforskrifter , dels inden for rammerne af denne procedure at indhente udtalelse fra medlemsstaterne , saaledes som det er foreskrevet i artikel 8 , stk . 2 . Kommissionen erkender , at de af medlemsstaterne anmeldte projekter i mange tilfaelde ikke indeholdt noejagtige tal for det paataenkte stoettebeloeb .

50 De »projekter« , som skulle vaere anmeldt til Kommissionen inden den 30 . september 1982 , findes at maatte forstaas som programmer , der inden for rammerne af en strukturomlaegningsplan angiver den paataenkte stoettes art , formaal og naermere anvendelse , uden at det er noedvendigt allerede paa dette tidspunkt at angive det noejagtige beloeb , som oenskes godkendt . Kommissionen kan ganske vist ikke fastslaa , om en foranstaltning er forenelig med det faelles marked , uden at have modtaget oplysninger om de paataenkte stoettebeloebs stoerrelsesorden , men et kendskab til det noejagtige beloeb er dog ikke noedvendigt paa det foerste stadium i undersoegelsen af stoetteprojekterne . Beloebenes noejagtige stoerrelse vil saaledes kunne oplyses paa et senere tidspunkt .

51 Foelgelig er den omstaendighed , at de af Kommissionen sluttelig godkendte stoettebeloeb var stoerre end de inden den 30 . september 1982 anmeldte beloeb , ikke i sig en overtraedelse af den anden stoetteordnings artikel 8 , stk . 1 , medmindre forhoejelsen efter denne dato har medfoert en aendring af den paataenkte stoetteforanstaltnings art , og det gennemfoerte stoetteprojekt derfor ikke laengere er det samme som det projekt , der blev anmeldt . Sagsoegeren har imidlertid ikke gjort gaeldende , at der er sket en saadan aendring af de anmeldte stoetteprojekter .

52 Hvad saerlig angaar det af sagsoegeren anfoerte om , at Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse til at indhente udtalelse fra medlemsstaterne vedroerende de anmeldte projekter , bemaerkes , at det er ubestridt , at Kommissionen har gennemfoert den foreskrevne hoering for saa vidt angaar de oprindelig anmeldte projekter . I oevrigt har Kommissionen , uden at vaere blevet modsagt paa dette punkt , gjort gaeldende , at den foerst foretager den »frigivelse« af stoetteforanstaltningen , der giver medlemsstaterne mulighed for faktisk at yde stoetten , efter at have indhentet udtalelse fra medlemsstaterne under en raekke multilaterale moeder . En saadan procedure er ikke i strid med den anden stoetteordnings artikel 8 , stk . 2 .

53 Foelgelig maa ogsaa den subsidiaere paastand forkastes .

V _ Konklusion

54 Det foelger af de anfoerte betragtninger , at sagsoegte i det hele vil vaere at frifinde .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

55 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger . Sagsoegeren har tabt sagen og tilpligtes derfor at betale sagens omkostninger . Intervenienten afholder sine egne omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger . Intervenienten afholder sine egne omkostninger .