Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Konkurrence - aftaler - forbud - overtraedelser - virksomhedernes individuelle ansvar - aftaler og former for samordnet praksis, der udgoer en enkelt overtraedelse - begreb

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

2 Konkurrence - karteller - aftaler og former for samordnet praksis, der udgoer en enkelt overtraedelse - begreb - bevisbyrde - kriterier - overholdelse af retten til kontradiktion

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

3 Konkurrence - karteller - overtraedelse, der delvis falder ind under begrebet aftale og delvis ind under begrebet samordnet praksis - retlig kvalifikation

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

4 Konkurrence - aftaler - samordnet praksis - begreb - konkurrencestridigt formaal - ingen konkurrencebegraensende virkninger paa markedet - uden betydning

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

5 Appel - anbringender - praemisser til en dom i strid med faellesskabsretten - domskonklusion baseret paa andre retlige grunde - forkastelse

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

6 Konkurrence - karteller - overtraedelse, der delvis falder ind under begrebet aftale og delvis ind under begrebet samordnet praksis - overordnet kvalifikation som »aftale« og/eller »samordnet praksis« - lovligt

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

7 Konkurrence - faellesskabsregler - overtraedelser - ansvar herfor - kriteriet »oekonomisk succession« i relation til virksomheden - betingelser

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

8 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - hensyntagen til virkningerne af den samlede overtraedelse

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

9 Appel - retlig interesse i appelsagen - appel ivaerksat af en faellesskabsinstitution

(EF-statutten for Domstolen, art. 49, stk. 3)

10 Konkurrence - boeder - stoerrelse - beregningsmetoder - boedens stoerrelse udtrykt i ecu og i national valuta - endelig angivelse af modvaerdien i national valuta

(EF-traktaten, art. 109 G (nu art. 118 EF); Raadets forordning nr. 3320/94)

Sammendrag

1 Henset til karakteren af overtraedelserne af Faellesskabets konkurrenceregler samt til karakteren og graden af haardhed af de hertil knyttede sanktioner, er ansvaret for at have begaaet overtraedelserne individuelt.

De aftaler og den samordnede praksis, der omhandles i traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), er noedvendigvis et resultat af flere virksomheders medvirken, og at disse virksomheder alle er ophavsmaend til overtraedelsen, selv om deres deltagelse kan have forskellig form, alt efter det paagaeldende markeds karakter, den enkelte virksomheds position paa markedet, de tilsigtede maal og den maade, hvorpaa det er blevet valgt eller planlagt at gennemfoere dem.

Den omstaendighed, at den enkelte virksomhed deltager i overtraedelsen paa sin egen maade, er ikke tilstraekkelig til, at den ikke kan anses for at vaere ansvarlig for den samlede overtraedelse, herunder ogsaa de handlinger, som i konkret forstand foretages af andre deltagende virksomheder, men som tager sigte paa det samme konkurrencebegraensende maal eller har den samme konkurrencebegraensende virkning.

Heraf foelger, at ikke alene en enkeltstaaende handling, men ogsaa en raekke handlinger eller en sammenhaengende adfaerd kan udgoere en tilsidesaettelse af artikel 85. Denne fortolkning kan ikke anfaegtes under henvisning til, at et eller flere elementer i raekken af handlinger eller i den sammenhaengende adfaerd ogsaa i sig selv kan udgoere en tilsidesaettelse af artikel 85.

2 En virksomhed, der har deltaget i en enkelt overtraedelse gennem egne handlinger, som er omfattet af de i traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), omhandlede begreber aftaler og samordnet praksis med konkurrencebegraensende formaal, og som tilsigtede at bidrage til gennemfoerelsen af overtraedelsen i sin helhed, for saa vidt angaar hele det tidsrum, hvor den har deltaget i den, kan ogsaa vaere ansvarlig for de handlinger, andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtraedelse. Dette er nemlig tilfaeldet, naar der er foert bevis for, at den paagaeldende virksomhed har vaeret bekendt med de oevrige deltageres ulovlige adfaerd eller med rimelighed kunne forudse den, og at den var indstillet paa at loebe den dermed forbundne risiko. Denne konklusion strider ikke mod princippet om, at ansvaret for saadanne overtraedelser er individuelt og indebaerer heller ikke, at der ikke skal foretages en individuel undersoegelse af de belastende beviser under tilsidesaettelse af bevisreglerne, eller at de implicerede virksomheders ret til kontradiktion ikke respekteres.

3 Naar begreberne »samordnet praksis«, »aftaler mellem virksomheder« og »vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder« anvendes med forskel i traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), er det for at lade forskellige former for samordning og hemmelig forstaaelse mellem virksomheder vaere omfattet af forbuddene i bestemmelsen. Det kan dog ikke af den grund udledes, at en raekke handlinger, som har det samme konkurrencebegraensende formaal, og som hver isaer, isoleret betragtet, enten falder ind under begrebet »aftale«, begrebet »samordnet praksis« eller begrebet »vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder«, ikke kan vaere forskellige udtryk for én og samme overtraedelse af artikel 85, stk. 1.

En raekke handlinger, som flere forskellige virksomheder har foretaget, kan derfor vaere udtryk for én enkelt overtraedelse, som delvis falder ind under begrebet »aftale« og delvis ind under begrebet »samordnet praksis«.

4 Som det fremgaar af selve ordlyden af traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), foelger det heraf, at begrebet »samordnet praksis« - ud over et element af samordning mellem virksomhederne - forudsaetter en adfaerd paa markedet, der ligger i forlaengelse af denne samordning, samt aarsagsforbindelse mellem samordning og adfaerd.

Det maa antages - med forbehold af det modbevis, som det paahviler de paagaeldende erhvervsdrivende at foere - at virksomheder, som deltager i en samordning, og som forbliver aktive paa markedet, tager hensyn til informationsudvekslingen med deres konkurrenter for at fastlaegge deres adfaerd paa markedet. Dette gaelder saa meget desto mere, naar samordningen finder sted regelmaessigt og over en lang periode.

En samordnet praksis er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1, selv naar den ikke har haft konkurrencebegraensende virkninger paa markedet.

For det foerste fremgaar det af selve ordlyden af denne bestemmelse, at der gaelder det samme som i forbindelse med aftaler mellem virksomheder og afgoerelser truffet af sammenslutninger af virksomheder, nemlig at en samordnet praksis - uanset dens virkninger - er forbudt, naar den har et konkurrencestridigt formaal. For det andet gaelder, at selv om begrebet samordnet praksis i sig selv forudsaetter en adfaerd fra deltagende virksomheder paa markedet, indebaerer begrebet ikke noedvendigvis, at denne adfaerd konkret har den virkning at begraense, forhindre eller fordreje konkurrencen.

5 En appel maa forkastes, selv om praemisserne til en af Retten afsagt dom er udtryk for en fejlagtig anvendelse af faellesskabsretten, hvis det fremgaar, at dommens konklusion er berettiget af andre grunde.

6 Det fremgaar af sammenligningen mellem begrebet aftale og begrebet samordnet praksis efter betydningen i traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), at begreberne, set fra et subjektivt standpunkt, omfatter former for hemmelig forstaaelse, som er af samme karakter, og som kun adskiller sig fra hinanden ved deres grad og den form, hvorunder de kommer til udtryk.

Heraf foelger, at begreberne »aftale« og »samordnet praksis« nok har delvis forskellige grundelementer, men at de ikke er indbyrdes uforenelige. Retten har foelgelig ikke pligt til at kraeve, at Kommissionen kvalificerer hver enkelt konstateret handling som enten aftale eller samordnet adfaerd, men er berettiget til at antage, at Kommissionen korrekt har kvalificeret nogle af handlingerne som »aftale«, og subsidiaert andre som »samordnet praksis«, uden at afstedkomme uacceptable bevismaessige foelger eller at tilsidesaette de paagaeldende virksomheders ret til kontradiktion.

7 I forbindelse med paalaeggelsen af ansvar for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler kan kriteriet om »oekonomisk succession« kun finde anvendelse, hvis den juridiske person, der var ansvarlig for virksomhedens drift, er ophoert med at eksistere i retlig forstand, efter at overtraedelsen er blevet begaaet, med forbehold af manoevrer, en virksomhed maatte foretage udelukkende for at unddrage sig sanktioner, som den er blevet paalagt for overtraedelse af konkurrencereglerne.

8 Naar en overtraedelse er blevet begaaet af flere virksomheder, skal der foretages en undersoegelse af, hvor intensiv den enkelte virksomheds deltagelse har vaeret. De virkninger, der skal tages hensyn til ved fastsaettelsen af det generelle boedeniveau, er ikke virkningerne af den faktiske adfaerd, som en virksomhed haevder at have lagt for dagen, men derimod virkningerne af den samlede overtraedelse, den deltog i.

9 En appel i henhold til artikel 49, stk. 3, i statutten for Domstolen kan, undtagen i sager mellem Faellesskaberne og disses ansatte, ivaerksaettes af medlemsstater og faellesskabsinstitutioner, selv om de ikke har interveneret i sagen for Retten. Uanset om de har vaeret part i sagen i foerste instans eller ej, behoever Faellesskabets institutioner for at kunne appellere en af Retten afsagt dom derfor ikke at godtgoere, at de har en interesse i sagen.

Endvidere staar det enhver part frit for at vurdere, om det er hensigtsmaessigt at appellere en af Retten afsagt dom, og det tilkommer ikke Domstolen at proeve en institutions valg i saa henseende.

10 Naar Kommissionen i en beslutning, hvori den fastslaar en overtraedelse af konkurrencereglerne, har udtrykt stoerrelsen af den boede, der er paalagt en virksomhed, i ecu og i national valuta, idet den anvendte vekselkursen, som var gaeldende den dag, hvor beslutningen blev vedtaget (den 23.4.1986), oenskede Kommissionen definitivt at angive det i ecu udtrykte beloebs modvaerdi i national valuta. Derfor skal der ses bort fra formodningen i artikel 2 i forordning nr. 1103/97 - om visse bestemmelser vedroerende indfoerelse af euroen - og boeden fastsaettes i national valuta paa grundlag af den samme vekselkurs, som Kommissionen benyttede i beslutningen.