ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 413/16

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. oktober 2019 – X mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad voor Vreemdelingenbetwistingen – Belgien)

(Sag C-302/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - indvandringspolitik - tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding - direktiv 2003/109/EF - betingelser for at opnå status som fastboende udlænding - artikel 5, stk. 1, litra a) - faste, regelmæssige og tilstrækkelige indtægter)

(2019/C 413/17)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X

Sagsøgt: Belgische Staat

Konklusion

Artikel 5, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding skal fortolkes således, at det i denne bestemmelse omhandlede begreb »indtægter« ikke alene vedrører de »egne indtægter« hos ansøgeren om status som fastboende udlænding, men ligeledes kan omfatte de indtægter, som denne ansøger får stillet til rådighed af tredjemand, forudsat at de, henset til den pågældende ansøgers individuelle situation, anses for faste, regelmæssige og tilstrækkelige.

(1) EUT C 276 af 6.8.2018.
3)

Artikel 107, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at den omstændighed, at det i hovedsagerne omhandlede gebyr for anvendelse af indvand til elektricitetsproduktion ikke skal betales for det første af de vandkraftproducenter, der opererer i vandløbsoplande, som er beliggende på én enkelt selvstyrende regions område, for det andet af producenter af elektricitet, der stammer fra andre kilder end vand, ikke udgør statsstøtte som omhandlet i denne bestemmelse til fordel for disse producenter, eftersom de nævnte producenter – i forhold til den relevante referenceramme såvel som det med dette gebyr forfulgte formål – ikke befinder sig i en situation, der kan sammenlignes med situationen for de vandkraftproducenter, der opererer i vandløbsoplande, der strækker sig over mere end én selvstyrende regions område, og som er pålagt det nævnte gebyr, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
2)

Artikel 9 og 11 i direktiv 2011/92 skal fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som medfører, at der over for medlemmer af den berørte offentlighed gøres en søgsmålsfrist gældende, som begynder at løbe fra bekendtgørelsen af en tilladelse til et projekt på internettet, når disse medlemmer af den berørte offentlighed ikke forinden har haft passende mulighed for at informere sig om tilladelsesproceduren i overensstemmelse med dette direktivs artikel 6, stk. 2.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 24. oktober 2019 – Prato Nevoso Termo Energy Srl mod Provincia di Cuneo og ARPA Piemonte (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte – Italien)

(Sag C-212/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 2008/98/EF - affald - kemisk behandlet vegetabilsk olieaffald - artikel 6, stk. 1 og 4 - affaldsfasens ophør - direktiv 2009/28/EF - fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder - artikel 13 - nationale godkendelses-, certificerings- og licensprocedurer, der anvendes på anlæg til produktion af elektricitet, opvarmning og køling fra vedvarende energikilder - anvendelse af flydende biobrændsler som fyringskilde til anlæg, der producerer elektrisk energi)

(2019/C 432/07)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Prato Nevoso Termo Energy Srl

Sagsøgte: Provincia di Cuneo og ARPA Piemonte

Procesdeltager: Comune di Frabosa Sottana

Konklusion

Artikel 6, stk. 1 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver, sammenholdt med artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23. april 2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF, som ændret ved Europa Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1513 af 9. september 2015, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken en ansøgning om godkendelse med henblik på at erstatte fyringskilden til et anlæg til produktion af elektrisk energi, der udleder emissioner til atmosfæren, med et stof, der er fremkommet ved kemisk behandling af vegetabilsk olieaffald, i stedet for metan, skal afslås med den begrundelse, at dette stof ikke er opført på listen over kategorier af biomassebrændsler, som er godkendt til dette formål, og denne liste kun kan ændres ved et ministerielt dekret, med hensyn til hvilket vedtagelsesproceduren ikke er koordineret med den administrative procedure for godkendelse af anvendelsen af et sådant stof som brændsel, såfremt medlemsstaten – uden herved at anlægge et åbenbart urigtigt skøn – har fastslået, at det ikke er godtgjort, at anvendelsen af den nævnte vegetabilske olie under sådanne omstændigheder opfylder de i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2008/98 fastlagte betingelser, og navnlig, at anvendelsen ikke har nogen mulige negative indvirkninger på miljøet og menneskers sundhed. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om dette er tilfældet i hovedsagen.

(1) EUT C 240 af 9.7.2018.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 7. november 2019 – Eni SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico og Ministero dell’Economia e delle Finanze (sag C-364/18), Shell Italia E & P SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Autorità di Regolazione per l’Energia og Reti e Ambiente, tidligere Autorità per l’energia elettrica e il gas e il sistema idrico (sag C-365/18) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Italien)

(Forenede sager C-364/18 og C-365/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 94/22/EF - energi - betingelser for tildeling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter - afgifter - beregningsmetoder - energikvoteindekset og Pfor-indekset - forskelsbehandling)

(2019/C 432/10)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagen

(Sag C-364/18)

Sagsøger: Eni SpA

Sagsøgte: Ministero dello Sviluppo Economico og Ministero dell’Economia e delle Finanze

Procesdeltagere: Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente, tidligere Autorità per l’energia elettrica e il gas e il sistema idrico, Regione Basilicata, Comune di Viggiano, Regione Calabria, Comune di Ravenna og Assomineraria

(Sag C-365/18)

Sagsøger: Shell Italia E & P SpA

Sagsøgte: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Autorità di Regolazione per l’Energia og Reti e Ambiente, tidligere Autorità per l’energia elettrica e il gas e il sistema idrico

Procesdeltagere: Regione Basilicata, Comune di Viggiano og Assomineraria

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF af 30. maj 1994 om betingelser for tildeling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter, sammenholdt med sjette betragtning hertil, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter størrelsen af de afgifter, som skal erlægges af indehaverne af koncessioner til udvinding af naturgas, beregnes på grundlag af et indeks, der er baseret på priserne for råolie og andre brændstoffer på mellemlang og lang sigt og ikke på et indeks, der afspejler markedsprisen for naturgas på kort sigt.

(1) EUT C 294 af 20.8.2018.
1)

Artikel 2, stk. 5, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national retsforskrift som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter ansættelsesforholdet automatisk ophører for piloter ansat i et selskab, der anvender luftfartøjer i forbindelse med beskyttelsen af en medlemsstats nationale sikkerhed, når de er fyldt 60 år, forudsat at en sådan retsforskrift er nødvendig af hensyn til den offentlige sikkerhed som omhandlet i denne bestemmelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Den Franske Republik har siden den 1. januar 2010 fortsat tilsidesættelsen af sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa, sammenholdt med bilag XI til dette direktiv, idet den siden denne dato systematisk og vedvarende har overskredet årsgrænseværdien for nitrogendioxid (NO2) i 12 franske bymæssige områder og zoner for luftkvalitet, nemlig Marseille (FR03A02), Toulon (FR03A03), Paris (FR04A01), Auvergne-Clermont-Ferrand (FR07A01), Montpellier (FR08A01), Toulouse Midi-Pyrénées (FR12A01), det regionale byområde Reims Champagne-Ardenne (FR14N10), Grenoble Rhône-Alpes (FR15A01), Strasbourg (FR16A02), Lyon Rhône-Alpes (FR20A01), det regionale byområde Vallée de l’Arve Rhône-Alpes (FR20N10) og Nice (FR24A01), og idet den siden denne dato systematisk og vedvarende har overskredet timegrænseværdien for NO2 i 2 franske bymæssige områder og zoner for luftkvalitet, nemlig Paris (FR04A01) og Lyon Rhône-Alpes (FR20A01), dvs. siden ikrafttrædelsen af grænseværdierne i 2010. Den Franske Republik har siden den 11. juni 2010 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23, stk. 1, i nævnte direktiv, sammenholdt med bilag XV hertil, og navnlig forpligtelsen i samme direktivs artikel 23, stk. 1, andet afsnit, til at sørge for, at overskridelsesperioden bliver kortest mulig.
2)

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, idet den har givet justitsministeren (Polen) beføjelse til i henhold til artikel 1, nr. 26, litra b) og c), i lov om ændring af lov om de almindelige domstoles organisation og visse andre love af 12. juli 2017 at træffe afgørelse om at tillade eller ikke at tillade, at dommere ved de polske almindelige domstole fortsætter i deres embede ud over den nye pensionsalder for disse dommere, som nedsat i henhold til samme lovs artikel 13, nr. 1.
1)

Artikel 7, nr. 1), artikel 67 og artikel 71, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område samt artikel 33 i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, der blev indgået i Montreal den 28. maj 1999 og godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2001/539/EF af 5. april 2001, skal fortolkes således, at den ret i en medlemsstat, for hvilken en sag er indbragt med påstand om at opnå dels overholdelse af de faste og ensartede rettigheder, som er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, dels erstatning for yderligere skade, der er omfattet af denne konventions anvendelsesområde, skal vurdere sin kompetence på baggrund af artikel 7, nr. 1), i forordning nr. 1215/2012 for så vidt angår den første del af denne påstand og på baggrund af den nævnte konventions artikel 33 for så vidt angår den anden del.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 24. oktober 2019 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato mod Regione autonoma della Sardegna (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna – Italien)

(Sag C-515/18) (1)

(»Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 1370/2007 - offentlig personbefordring - befordring med jernbane - kontrakter om offentlig trafikbetjening - indgåelse af en kontrakt uden forudgående udbud - forpligtelse til forudgående offentliggørelse af en meddelelse om indgåelse af en kontrakt uden forudgående udbud - rækkevidde)

(2019/C 432/13)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Sardegna

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato

Sagsøgt: Regione autonoma della Sardegna

Procesdeltager: Trenitalia SpA

Konklusion

Artikel 7, stk. 2 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/70 skal fortolkes således, at de kompetente nationale myndigheder, der har til hensigt at tildele en kontrakt om offentlig personbefordring med jernbane uden forudgående udbud, ikke er forpligtede til dels at offentliggøre eller meddele de eventuelt interesserede økonomiske aktører samtlige oplysninger, der er nødvendige for, at de kan udarbejde et bud, der er tilstrækkeligt detaljeret og kan gøres til genstand for en sammenlignende vurdering, dels til at foretage en sådan sammenlignende vurdering af alle de bud, der eventuelt modtages efter offentliggørelsen af disse oplysninger.

(1) EUT C 436 af 3.12.2018.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 9. oktober 2019 – C GmbH & Co. KG (sag C-573/18) og C-eG (sag C-574/18) mod Finanzamt Z (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof – Tyskland)

(Forenede sager C-573/18 og C-574/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - sjette direktiv 77/388/EØF - artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a) - afgiftsgrundlag - tilskud, der er direkte forbundet med prisen - forordning (EU) nr. 2200/96 - artikel 11, stk. 1, og artikel 15 - landbrugsproducentorganisationer, der har oprettet en driftsfond - producentorganisations leveringer til sine medlemmer mod betaling, som ikke dækker den fulde indkøbspris - tilskud, der udbetales af driftsfonden)

(2019/C 423/19)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: C GmbH & Co. KG (sag C-573/18) og C-eG (sag C-574/18)

Sagsøgt: Finanzamt Z

Konklusion

Artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at under omstændigheder som de i hovedsagerne foreliggende, hvor en »producentorganisation« som omhandlet i artikel 11 Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager køber goder hos leverandører i tidligere led, leverer disse goder til sine tilsluttede medlemmer og fra disse modtager en betaling, der ikke dækker indkøbsprisen, er et beløb, som en driftsfond i henhold til denne forordnings artikel 15 udbetaler til producentorganisationen for leveringen af disse goder til producenterne, en del af vederlaget for denne levering og skal anses for et tilskud, der er direkte forbundet med prisen for denne transaktion, og som udbetales af en tredjemand.

(1) EUT C 427 af 26.11.2018.
1)

Artikel 3, stk. 2, første punktum, i Kommissionens forordning (EF) nr. 967/2006 af 29. juni 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 318/2006 for så vidt angår produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren skal fortolkes således, at i det tilfælde, at en meddelelse om afgift på overskudssukker af en medlemsstats kompetente myndighed tilstilles den berørte sukkerfabrikant inden for den frist, der er fastsat i denne bestemmelse, finder denne frist principielt ligeledes anvendelse på en ændring af en sådan meddelelse på grundlag af en kontrol, der foretages i henhold til artikel 10 i Kommissionens forordning nr. 952/2006 af 29. juni 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 318/2006 for så vidt angår forvaltning af det indre marked for sukker og kvoteordningen, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 707/2008 af 24. juli 2008. En overskridelse af denne frist kan imidlertid accepteres, når den kompetente nationale myndighed, medmindre den har handlet forsømmeligt, var uvidende om detaljerne vedrørende virksomhedens sukkerproduktion, og at denne uvidenhed fornuftigvis kan henregnes til den pågældende virksomhed, da virksomheden i så fald ikke har handlet i god tro og ikke har overholdt alle de relevante bestemmelser. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om dette er tilfældet i hovedsagen, idet den herved skal tage samtlige omstændigheder i denne sag i betragtning.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 9. oktober 2019 – BGL BNP Paribas SA mod TeamBank AG Nürnberg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Saarländisches Oberlandesgericht – Tyskland)

(Sag C-548/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - civilretligt samarbejde - forordning (EF) nr. 593/2008 - lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser - artikel 14 - overdragelse af fordringer - retsvirkninger over for tredjeparter)

(2019/C 423/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Saarländisches Oberlandesgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BGL BNP Paribas SA

Sagsøgt: TeamBank AG Nürnberg

Konklusion

Artikel 14 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17. juni 2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) skal fortolkes således, at den hverken direkte eller ved analogi udpeger den lov, som finder anvendelse på retsvirkningerne af en overdragelse af en fordring over for tredjeparter i tilfælde, hvor samme fordringshaver flere gange overdrager en fordring til successive erhververe.

(1) EUT C 436 af 3.12.2018.
1)

Artikel 146, stk. 1, litra a) og b), og artikel 131 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem samt princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at de er til hinder for en national praksis som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter det i alle tilfælde antages, at der ikke foreligger levering af varer i førstnævnte bestemmelses forstand, og det følgelig nægtes at indrømme fritagelse for merværdiafgift (moms), når de pågældende varer er blevet udført fra Den Europæiske Union, og når skatte- og afgiftsmyndighederne efter udførslen har konstateret, at køberen af disse varer ikke er den person, der er angivet i den faktura, som den afgiftspligtige person har udstedt, men en anden enhed, der ikke er identificeret. Under sådanne omstændigheder skal retten til momsfritagelse, som fastsat i dette direktivs artikel 146, stk. 1, litra a) og b), nægtes, hvis den manglende identifikation af den faktiske køber gør det umuligt at godtgøre, at den pågældende transaktion udgør en levering af varer i denne bestemmelses forstand, eller hvis det er godtgjort, at den afgiftspligtige person vidste eller burde have vidst, at denne transaktion indgik som led i svig begået over for det fælles momssystem.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 17. oktober 2019 – Caseificio Cirigliana Srl, Mail Srl og Sorì Italia Srl mod Ministero delle politiche agricole, alimentari e forestali, Presidenza del Consiglio dei Ministri og Ministero della Salute (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio de Stato – Italien)

(Sag C-569/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EU) nr. 1151/2012 - artikel 4, litra c), og artikel 7, stk. 1, litra e) - kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer - loyal konkurrence - Mozzarella di Bufala Campana (BOB) - forpligtelse til rummæssig adskillelse af de områder, hvor der produceres »Mozzarella di Bufala Campana (BOB«)

(2019/C 423/18)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio de Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Caseificio Cirigliana Srl, Mail Srl og Sorì Italia Srl

Sagsøgte: Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali, Presidenza del Consiglio dei Ministri og Ministero della Salute

Procesdeltagere: Consorzio di Tutela del Formaggio Mozzarella di Bufala Campana

Konklusion

Artikel 4, litra c), og artikel 7, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer samt varespecifikationen for »Mozzarella di bufala Campana BOB« skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der bestemmer, at den virksomhed, der består i at fremstille »Mozzarella di bufala Campana BOB«, skal finde sted i rum, der udelukkende er bestemt til denne fremstilling, herunder inden for et enkelt etablissement, og hvori det er forbudt at opbevare og oplagre mælk, der hidrører fra bedrifter, som ikke er omfattet af kontrolordningen for BOB »Mozzarella di bufala Campana«, hvis denne lovgivning udgør et nødvendigt og adækvat middel til at sikre kvaliteten af et sådant produkt eller sikre kontrollen af varespecifikationen for denne BOB, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 436 af 3.11.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. november 2019 – Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden – Nederlandene)

(Sag C-678/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - design - forordning (EF) nr. 6/2002 - artikel 90, stk. 1 - foreløbige, herunder sikrende, retsmidler - kompetence for de nationale designdomstole i første instans - enekompetence for de domstole, som er udpeget i henhold til denne bestemmelse)

(2020/C 27/08)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Part i hovedsagen

Sagsøger: Procureur-Generaal bij de Hoge Raad der Nederlanden

Konklusion

Artikel 90, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design skal fortolkes således, at bestemmelsen foreskriver, at de domstole i medlemsstaterne, som har kompetence til at træffe afgørelse om iværksættelse af foreløbige, herunder sikrende, retsmidler for så vidt angår nationale design, ligeledes har kompetence til at iværksætte sådanne foranstaltninger med hensyn til EF-design.

(1) EUT C 25 af 21.1.2019.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. november 2019 – Infohos mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van Cassatie – Belgien)

(Sag C-400/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - sjette direktiv 77/388/EØF - artikel 13, punkt A, stk. 1, litra f) - fritagelser - tjenesteydelser præsteret af selvstændige grupper af personer - ydelser leveret til medlemmer eller ikke-medlemmer)

(2020/C 27/06)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Infohos

Sagsøgt: Belgische Staat

Konklusion

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra f), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter indrømmelse af fritagelse for merværdiafgift (moms) er betinget af, at de selvstændige grupper af personer udelukkende leverer tjenesteydelser til deres medlemmer, hvilket indebærer, at sådanne grupper, som også leverer tjenesteydelser til ikke-medlemmer, er fuldt momspligtige, herunder af de tjenesteydelser, som de leverer til deres medlemmer.

(1) EUT C 301 af 27.8.2018.
2)

Direktiv 2009/12 skal fortolkes således, at det er til hinder for en fortolkning af national ret, hvorefter en lufthavnsbruger er afskåret fra direkte at anfægte den uafhængige tilsynsmyndigheds afgørelse om godkendelse af lufthavnsafgiftssystemet, men lufthavnsbrugeren kan anlægge sag mod lufthavnsdriftsorganet for en civil retsinstans og først som led heri gøre gældende, at den i lufthavnsafgiftssystemet fastsatte afgift, som denne bruger skal betale, ikke er rimelig.