Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester – betingelser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43 og 45)

2. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester – betingelser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)

1. Inden for rammerne af den forfremmelsesordning, der er indført ved Kommissionens interne regler, der hviler på kumulation af fortjenester, og som er kendetegnet ved, at tjenestemændene årligt tildeles forskellige typer point og ved kravet om fra bedømmelsesåret 2003 at opnå en vis tærskel, der svarer til et vist antal point for at kunne blive forfremmet, er den overgangsforanstaltning, der består i en automatisk tildeling i forhold til ancienniteten i lønklassen af et meget begrænset antal prioritetspoint i bedømmelsesåret 2003, dels berettiget derved, at denne tildeling er absolut nødvendig i forbindelse med overgangen til den nye forfremmelsesordning, dels forholdsmæssig, da den ikke i sig selv indebærer, at ancienniteten i lønklassen herved gives en afgørende rolle. Denne foranstaltning kan derfor ikke anses for at overskride de beføjelser, som ansættelsesmyndigheden råder over til i en overgangsperiode at justere ændringen af reglerne vedrørende forfremmelse af tjenestemændene, og er derfor ikke i strid med vedtægtens artikel 43 og 45.

(jf. præmis 51-54)

2. Inden for rammerne af den forfremmelsesordning, der er indført ved Kommissionens interne regler, der hviler på kumulation af fortjenester, og som er kendetegnet dels ved, at tjenestemændene årligt tildeles forskellige typer point, hvoraf visse – »fortjenestepoint« – udgør kvantificeringen af den udtalelse, som tjenestemanden opnår, ved den regelmæssige bedømmelse i henhold til vedtægtens artikel 43, og andre – »prioritetspoint« – har til formål at belønne de tjenestemænd, der har gjort den største indsats, med henblik på at øge deres muligheder for at blive forfremmet, dels ved kravet om at opnå en vis tærskel, der svarer til et vist antal point for at kunne blive forfremmet, er hverken eksistensen af en forfremmelsestærskel eller eksistensen af en pulje til fordeling af prioritetspoint i hvert generaldirektorat eller angivelsen af et ønsket gennemsnit for tildeling af fortjenestepoint til hinder for en sammenligning af fortjenester i strid med vedtægtens artikel 45 eller med ligebehandlingsprincippet og princippet om retten til en karriere. Disse mekanismer forekommer derimod at kunne medvirke til en reel repræsentativ bedømmelse af tjenestemændenes fortjenester samtidig med, at det højeste niveau af sammenlignelighed af tjenestemændenes fortjenester i alle Kommissionens generaldirektorater sikres, og tjenestemændene følgelig behandles lige. Det bemærkes herved, at sammenligningen af fortjenester skal udføres på et ens grundlag og ud fra sammenlignelige informationskilder.

Puljen med prioritetspoint i hvert generaldirektorat opfylder det generelle formål med denne type point, der er at belønne de tjenestemænd, der har gjort den største indsats, med henblik på at øge deres muligheder for at blive forfremmet. En begrænsning af det antal point, der kan tildeles, indebærer nemlig at generaldirektoraterne må foretage en sådan udvælgelse. Dette formål er foreneligt med vedtægtens artikel 45, med ligebehandlingsprincippet og med retten til en karriere. Den omstændighed, at tildelingen af disse point i et konkret tilfælde kan medføre, at kun en enkelt tjenestemand inden for et direktorat forfremmes, er en logisk konsekvens af dette udvælgelsesformål. Det er desuden logisk og forholdsmæssigt, at der i et mindre generaldirektorat kun er et begrænset antal tjenestemænd, der opnår denne kategori af point, set i forhold til generaldirektorater, hvori der befinder sig et større antal forfremmelsesværdige tjenestemænd. Under alle omstændigheder er argumentet om, at disse puljer med prioritetspoint straffer mindre generaldirektorater, fordi de kun kan forfremme én tjenestemand, usagligt, da antallet af disse prioritetspoint, der kan tildeles en tjenestemand, ikke i sig selv er afgørende for, om den pågældende når forfremmelsestærsklen, idet ansættelsesmyndigheden kan tildele tjenestemændene andre typer prioritetspoint for at gøre det muligt for tjenestemanden at opnå denne tærskel.

Endelig er den indførte ordning hverken i strid med ånden eller ordlyden af vedtægtens artikel 45 på grund af den manglende sammenligning af tjenestemændenes fortjenester i de forskellige generaldirektorater på tidspunktet for tildelingen af prioritetspoint i hvert generaldirektorat, idet generaldirektøren ikke kan foretage den forudgående sammenligning af den indsats, der er ydet i generaldirektoratet i forhold til den indsats, der er ydet af tjenestemændene i andre generaldirektorater. Dels indebærer de forskelligartede opgaver, der udføres af tjenestemænd i de forskellige generaldirektorater i en institution som Kommissionen nemlig, at det ansvar, der bæres af tjenestemænd i samme lønklasse i institutionen, ikke er ens, hvorfor deres fortjenester kun vanskeligt kan sammenlignes. Henset til det begrænsede antal prioritetspoint, der kan tildeles i hvert generaldirektorat, konkurrerer hver forfremmelsesværdig tjenestemand med alle de øvrige tjenestemænd i deres direktorat eller i deres tjeneste om at opnå et begrænset antal point med henblik på forfremmelse. Dels resulterer tildelingen af prioritetspoint i hvert generaldirektorat i opstilling af en liste over fortjenester, der ikke endeligt fastsætter rækkefølgen af tjenestemændenes forfremmelse, uanset om de er opført på denne liste eller ej, da ansættelsesmyndigheden afgør, hvilke tjenestemænd der skal forfremmes i hver lønklasse på grundlag af indstillinger fra de forfremmelsesudvalg, der er nedsat til hver liste, og disse indstillinger er ikke bindende for ansættelsesmyndigheden. Ansættelsesmyndigheden træffer afgørelse om at forfremme en tjenestemand i overensstemmelse med vedtægtens artikel 45 efter sammenligning af fortjenesterne for alle de tjenestemænd i institutionen, der er forfremmelsesværdige på listen. Ansættelsesmyndigheden overholder således ligebehandlingsprincippet og tjenestemændenes ret til karriere i deres lønklasse.

(jf. præmis 111, 112 og 147-152)

Henvisning til: Retten, 30. november 1993, sag T-76/92, Tsirimokos mod Parlamentet, Sml. II, s. 1281, præmis 21; Retten, 21. september 1999, sag T-157/98, Oliveira mod Parlamentet, Sml. Pers. I‑A, s. 163, og II, s. 851, præmis 35.