Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter – direktiv 2004/18 – tidsmæssig anvendelse – den ordregivende myndigheds afgørelse om valg af den fremgangsmåde, der skal følges ved tildelingen før udløbet af gennemførelsesfristen – direktivet finder ikke anvendelse

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18, art. 80, stk. 1)

2. Præjudicielle spørgsmål – anmodning om fortolkning af bestemmelser i en EU-retsakt, der ikke finder anvendelse i hovedsagen – formaliteten – betingelse – bestemmelser, der er omhandlet i anmodningen og gentaget i den EU-retsakt, der faktisk finder anvendelse

(Art. 267 TEUF)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter – direktiv 93/37 – anvendelsesområde – kontrakt, der har som sit hovedformål at udføre bygge- og anlægsarbejde, som svarer til den ordregivende myndigheds behov – omfattet – kontrakt, der fastsætter udlejning af de opførte bygninger – ingen betydning

[Rådets direktiv 92/50, art. 1, litra a), nr. iii), og direktiv 93/37, art. 1, litra a)]

4. Medlemsstater – forpligtelser – forpligtelse til samarbejde – forpligtelse for en national ret til at se bort fra nationale processuelle regler med henblik på at kunne foretage en fornyet prøvelse af en retsafgørelse, der har fået retskraft – foreligger ikke – undtagelse – indarbejdelse af muligheden for ændring af national ret med hensyn til nationale afgørelser

(Art. 4, stk. 3, TEU; art. 267 TEUF)

Sammendrag

1. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 31 og 33)

2. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 34 og 35)

3. Artikel 1, litra a), i direktiv 93/37 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at en kontrakt, der som sit hovedformål har udførelse af bygge- og anlægsarbejde, som svarer til de af den ordregivende myndighed fastlagte behov, udgør en offentlig bygge- og anlægskontrakt og henhører således ikke under undtagelsen i artikel 1, litra a), nr. iii), i direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, selv om den indeholder en forpligtelse til at udleje de ved dette arbejde opførte bygninger.

For at konkludere, at der foreligger en »offentlig bygge- og anlægskontrakt« som omhandlet i direktiv 93/37, kræves det således, at udførelsen af det planlagte bygge- og anlægsarbejde er i overensstemmelse med de af den ordregivende myndighed fastlagte behov. Dette er tilfældet, når den ordregivende myndighed har truffet foranstaltninger med henblik på at definere karakteren af bygge- og anlægsarbejdet eller i det mindste har haft afgørende indflydelse på arbejdets projektering. Desuden er det afgørende med henblik på kvalificeringen af den omhandlede kontrakt hovedformålet med kontrakten og ikke entreprenørens vederlag eller bestemmelserne vedrørende betalingen af dette.

(jf. præmis 43, 44, 50 og 52 samt domskonkl. 1)

4. Hvis der ikke findes EU-retlige bestemmelser på området, tilkommer det medlemsstaterne i deres interne retsorden at fastsætte fremgangsmåderne for gennemførelse af princippet om retskraft i medfør af princippet om medlemsstaternes procesautonomi, dog under overholdelse af ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet. En national ret er i denne henseende ikke efter EU-retten forpligtet til at undlade at anvende nationale processuelle regler, hvorved en retsafgørelse tillægges retskraft, uanset at dette ville gøre det muligt at afhjælpe en national situation, der er i strid med EU-retten. Såfremt de anvendelige nationale processuelle regler imidlertid indeholder en mulighed for, at den nationale ret under visse omstændigheder kan genoptage en retskraftig afgørelse for at bringe situationen i overensstemmelse med national ret, skal denne mulighed i overensstemmelse med ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet anvendes, hvis disse betingelser er opfyldt, med henblik på at bringe situationen i hovedsagen i overensstemmelse med de anvendelige EU-retlige bestemmelser.

Heraf følger, at i det omfang de anvendelige nationale processuelle regler giver mulighed herfor, skal en national ret, der som sidste instans har truffet afgørelse, uden at Den Europæiske Unions Domstol forinden har været forelagt en præjudiciel anmodning i henhold til artikel 267 TEUF, enten supplere den retskraftige afgørelse, der har ført til en situation, som er i strid med de EU-retlige bestemmelser om offentlige kontrakter, eller genoptage denne afgørelse for at tage hensyn til en fortolkning af denne lovgivning, som Domstolen har foretaget efterfølgende.

(jf. præmis 54, 59, 62 og 64 samt domskonkl. 2)