Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - advokater - varig udøvelse af erhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået - direktiv 98/5 - vandrende advokaters mulighed for at praktisere i værtslandets ret uden forudgående uddannelse heri - lovligt

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF); Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 98/5)

2. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - advokater - varig udøvelse af erhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået - direktiv 98/5 - vandrende advokaters mulighed for at praktisere i værtslandets ret uden først at godtgøre kendskab hertil - lovligt - fællesskabslovgivers skønsbeføjelse vedrørende valget af forbrugerbeskyttelsens karakter og niveau og vedrørende garantien for en ordnet retspleje

(Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 98/5)

3. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - advokater - varig udøvelse af erhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået - direktiv 98/5 -hjemmel - udøvelse af advokaterhvervet som selvstændig - traktatens artikel 57, stk. 1 og 2, første og tredje punktum (efter ændring nu artikel 47, stk. 1, og artikel 47, stk. 2, første og tredje punktum, EF)

(EF-traktaten, art. 57, stk. 1, artikel 57, stk. 2, første og tredje punktum, og art. 189 B (efter ændring nu art. 47, stk. 1, artikel 47, stk. 2, første og tredje punktum, EF og art. 251 EF); Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 98/5, art. 2, 5 og 11; Rådets direktiv 89/48)

4. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - direktiv 98/5 - vandrende advokaters mulighed for at praktisere i værtslandets ret uden først at godtgøre kendskab hertil - særlig begrundelsespligt - foreligger ikke

(EF-traktatens, art. 190 (nu art. 253 EF); Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 98/5)

Sammendrag

1. Direktiv 98/5 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, som ophæver enhver forpligtelse til forudgående uddannelse i værtslandets retssystem og giver vandrende advokater mulighed for at praktisere inden for dette, er ikke i strid med det generelle lighedsprincip, som traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) er et konkret udtryk for, da en vandrende advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, og en advokat, der udøver virksomhed under værtslandets advokattitel, ikke befinder sig i sammenlignelige situationer.

Den sidstnævnte advokat kan nemlig udøve al den form for virksomhed, som værtslandet giver advokater adgang til eller forbeholder dem, hvorimod den førstnævnte kan udelukkes fra visse former for virksomhed og pålægges visse forpligtelser ved repræsentation og forsvar af en klient for retten.

( jf. præmis 20, 23 og 25 )

2. Fællesskabslovgiver har, med henblik på at lette den grundlæggende ret til etablering for en bestemt kategori af vandrende advokater, frem for at indføre et system med forudgående kontrol af kendskabet til værtslandets nationale retssystem, med vedtagelsen af direktiv 98/5 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, foretrukket en ordning, der indeholder en kombination af flere elementer, nemlig information af forbrugerne, begrænsninger i udstrækningen af eller betingelserne for udøvelsen af visse områder af erhvervet, samtidig overholdelse af de faglige og etiske regler i mere end ét land, en forpligtelse til at tegne forsikring samt en disciplinærordning, hvorom hjemlandet og værtslandets kompetente myndighed samarbejder. Fællesskabslovgiver har ikke ophævet forpligtelsen til at besidde kendskab til den nationale ret, som finder anvendelse i de sager, den pågældende advokat overtager, men har kun fritaget denne for på forhånd at skulle godtgøre kendskabet hertil. Herved har fællesskabslovgiver anerkendt, at et sådant kendskab i givet fald kan erhverves gradvis i kraft af praksis, idet kendskabet hertil lettes ved den erfaring, den pågældende i hjemlandet har erhvervet sig inden for andre retsområder. Fællesskabslovgiver har endvidere kunnet tage hensyn til den præventive virkning af disciplinærordningen og advokatansvaret.

Ved at foretage et sådant valg vedrørende forbrugerbeskyttelsens karakter og niveau og vedrørende garantien for en ordnet retspleje har fællesskabslovgiver ikke overskredet grænserne for det skøn, som den råder over ved bestemmelsen af det beskyttelsesniveau, som er acceptabelt i almenhedens interesse.

( jf. præmis 32, 43 og 44 )

3. Direktiv 98/5 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, er gyldigt vedtaget med kvalificeret flertal i overensstemmelse med fremgangsmåden efter traktatens artikel 189 B (efter ændring nu artikel 251 EF) og på grundlag af traktatens artikel 57, stk. 1, og artikel 57, stk. 2, første og tredje punktum (efter ændring nu artikel 47, stk. 1, og artikel 47, stk. 2, første og tredje punktum, EF), for så vidt som direktivet indeholder bestemmelser om udøvelse af advokaterhvervet som selvstændig. Med bestemmelserne i artikel 2 og 5 - hvorefter enhver advokat, med visse undtagelser, har ret til varigt at udøve den samme form for advokatvirksomhed under hjemlandets advokattitel som advokater, der udøver virksomhed under værtslandets relevante advokattitel, herunder ret til at rådgive om værtslandets nationale ret - indfører direktivet en ordning for gensidig anerkendelse af kvalifikationsbeviser for vandrende advokater, som ønsker at udøve virksomhed under hjemlandets advokattitel. Denne ordning supplerer ordningen efter direktiv 89/48 - om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed - hvis formål for advokaters vedkommende er at gøre det muligt at udøve advokaterhvervet uden begrænsninger under værtslandets advokattitel. Direktiv 98/5 ændrer derfor ikke de bestående lovgivningsprincipper for erhvervsreguleringer i traktatens artikel 57, stk. 2, andet punktums forstand, hvilken ændring ville have krævet enstemmighed ved vedtagelsen af direktiv 98/5.

Hvad angår samme direktivs artikel 11, som vedrører udøvelsen af advokatvirksomhed gennem advokatfællesskaber, vedrører denne bestemmelse ikke en betingelse for adgangen til advokaterhvervet, men et vilkår for udøvelse heraf. Denne bestemmelse pålægger ikke værtslandet at tillade en sådan virksomhedsform, hvis værtslandet ikke tillader advokatfællesskaber for advokater, som udøver virksomhed under den relevante advokattitel. Reglerne om advokatfællesskaber kunne derfor lovligt vedtages i medfør af traktatens artikel 57, stk. 2, første og tredje punktum.

( jf. præmis 55-59 )

4. Da direktiv 98/5 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, dels indeholder en sammenhængende og tilstrækkelig beskrivelse af de omstændigheder som helhed, som har ført til dens vedtagelse, dels en angivelse af de generelle formål, som det forfølger, har fællesskabslovgiver opfyldt den begrundelsespligt, som traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF) foreskriver i forbindelse med vedtagelsen af en almengyldig retsakt. Fællesskabslovgiver behøvede ikke som følge af denne forpligtelse at give en særlig begrundelse for sin beslutning om med henblik på gennemførelsen af sine generelle mål at fritage for godtgørelse af et forudgående kendskab til værtslandets nationale ret og tildele den hermed sammenhængende ret til umiddelbar udøvelse af advokaterhvervet inden for dette lands retssystem.

( jf. præmis 63-66 )