Sag C-306/16

António Fernando Maio Marques da Rosa

mod

Varzim Sol – Turismo, Jogo e Animação SA

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal da Relação do Porto)

»Præjudiciel forelæggelse – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – direktiv 2003/88/EF – artikel 5 – ugentlig hviletid – national lovgivning, som fastsætter mindst én hviledag for hver syvdagesperiode – perioder på mere end seks på hinanden følgende arbejdsdage«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. november 2017

Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – ugentlig hviletid – sammenhængende ugentlige minimumshvileperiode på 24 timer – pligt til at tildele den nævnte minimumsperiode senest dagen efter en periode på seks på hinanden følgende arbejdsdage – foreligger ikke – pligt til at tildele den nævnte minimumsperiode inden for hver syvdagesperiode

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88, art. 3, 5, 6, art. 16, litra a) og b), og art. 22, stk. 1, litra a); Rådets direktiv 93/104, som ændret ved direktiv 2000/34, art. 5]

Artikel 5 i Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/34/EF af 22. juni 2000, og artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at de ikke kræver, at den sammenhængende ugentlige minimumshvileperiode på 24 timer, som en arbejdstager har ret til, tildeles senest dagen efter en periode på seks på hinanden følgende arbejdsdage, men påbyder, at denne tildeles inden for hver syvdagesperiode.

Hvad for det første angår ordlyden af artikel 5 i direktiv 2003/88 følger det af denne, at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at alle arbejdstagere »for hver syvdagesperiode« får en sammenhængende minimumshvileperiode på 24 timer, hvortil lægges de 11 timers daglig hviletid, som er omhandlet i artikel 3 i direktiv 2003/88. Denne artikel præciserer imidlertid ikke det tidspunkt, hvorpå denne minimumshvileperiode skal placeres, og tildeler således medlemsstaterne en vis smidighed hvad angår valget af det nævnte tidspunkt.

Som anført af generaladvokaten i punkt 40 i forslaget til afgørelse understøttes en sådan fortolkning af de forskellige sprogversioner af direktiv 2003/88. I hovedparten af sprogversionerne af nævnte artikel, herunder den engelske, den tyske og den portugisiske version, bestemmes således, at den sammenhængende minimumshvileperiode skal tildeles »for« hver syvdagesperiode. Andre versioner af den nævnte artikel nærmer sig den franske sprogversion, hvori bestemmes, at den ugentlige hviletid skal tildeles »i løbet af« hver syvdagesperiode.

Hvad for det andet angår den sammenhæng, hvori det pågældende udtryk indgår, understøtter denne sammenhæng denne ordlydsfortolkning. Det bemærkes i denne forbindelse, at EU-lovgiver i flere bestemmelser i direktiv 2003/88 har anvendt ordet »referenceperiode« med henblik på at fastsætte den frist, inden for hvilken en minimumshvileperiode skal tildeles. Det forholder sig bl.a. således i dette direktivs artikel 16, litra a), hvori bestemmes, at medlemsstaterne kan fastsætte en referenceperiode på ikke over 14 dage for gennemførelsen af direktivets artikel 5. Uden udtrykkeligt at blive benævnt som sådan kan den syvdagesperiode, der er omhandlet i sidstnævnte artikel, imidlertid ligeledes anses for at være en referenceperiode (jf. i denne retning dom af 12.11.1996, Det Forenede Kongerige mod Rådet, C-84/94, EU:C:1996:431, præmis 62).

En referenceperiode kan imidlertid i denne sammenhæng defineres som en fast periode, inden for hvilken der skal tildeles et vist antal på hinanden følgende hviletimer, uafhængigt af det tidspunkt, hvor disse hviletimer tildeles. Denne definition understøttes, mutatis mutandis, af artikel 16, litra b), sammenholdt med artikel 22, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/88. Ifølge den første bestemmelse kan medlemsstaterne for gennemførelsen af dette direktivs artikel 6 fastsætte en referenceperiode på ikke over fire måneder. I den anden bestemmelse fastsættes, at ingen arbejdsgiver kræver, at en arbejdstager præsterer mere end 48 timers arbejde i løbet af en syvdagesperiode, beregnet som gennemsnit i den referenceperiode, der er omhandlet i denne artikel 16, litra b). En ligelig fordeling af antallet af arbejdstimer kræves således ikke.

Hvad for det tredje angår formålet med direktiv 2003/88 bemærkes, at sidstnævnte har til formål effektivt at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed. Henset til dette vigtige formål skal alle arbejdstagere bl.a. have passende hvileperioder (dom af 9.9.2003, Jaeger, C-151/02, EU:C:2003:437, præmis 92, og af 23.12.2015, Kommissionen mod Grækenland, C-180/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:840, præmis 51). I denne henseende fastsætter dette direktivs artikel 5, stk. 1, en sammenhængende minimumshvileperiode til fordel for hver arbejdstager.

(jf. præmis 39, 40, 42, 43, 45 og 51 samt domskonkl.)