Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Medlemsstater — forpligtelser — traktatbrud — ansvar — rækkevidde — forfatningsmæssigt uafhængige institutioner — (Art. 226 EF)

2. Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — vurdering af rækkevidden af de omtvistede bestemmelser — hensyntagen til den pågældende medlemsstats domstoles fortolkning — kriterier — (Art. 226 EF)

3. Fællesskabsret — direkte virkning — nationale afgifter uforenelige med fællesskabsretten — tilbagebetaling — nærmere regler — anvendelse af national ret — en medlemsstats opretholdelse af en lovgivning, der i rets- og administrativ praksis fortolkes således, at det gøres uforholdsmæssigt vanskeligt at hævde retten til tilbagesøgning — traktatbrud

Sammendrag

1. En medlemsstats traktatbrud kan i princippet fastslås i medfør af artikel 226 EF, uanset hvilket statsorgan der ved sin handling eller undladelse har været årsag til traktatbruddet, endog selv om der er tale om en forfatningsmæssigt uafhængig institution.

(jf. præmis 29)

2. I forbindelse med en sag angående en påstand om, at det i medfør af artikel 226 EF fastslås, at en medlemsstat har begået traktatbrud, skal rækkevidden af denne medlemsstats administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser bedømmes under hensyntagen til de nationale domstoles fortolkning af dem.

Herved kan der ikke tages hensyn til isolerede retsafgørelser, til afgørelser, der er kraftigt i mindretal i forhold til en klar retspraksis i en anden retning, eller til en fortolkning, der er afkræftet af den højeste nationale domstol. Dette gælder ikke en væsentlig retspraksis, som den højeste domstol ikke har afkræftet, men bekræftet.

Når en national lovgivning i retspraksis er genstand for forskellige fortolkninger, der kan tages i betragtning, og hvoraf nogle medfører en anvendelse af bestemmelsen, der er forenelig med fællesskabsretten, mens andre medfører en anvendelse, der er uforenelig med denne, må det fastslås, at denne lovgivning i det mindste ikke er tilstrækkelig klar til at sikre en anvendelse, der er forenelig med fællesskabsretten.

(jf. præmis 30, 32 og 33)

3. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til traktaten, hvis den opretholder en lovgivning vedrørende tilbagesøgning af indirekte afgifter, som er opkrævet i strid med fællesskabsretten, hvorefter tilbagesøgning er udelukket i tilfælde, hvor afgiften er overvæltet på tredjemand, og som af myndighederne og en betydelig del af domstolene, herunder den øverste nationale domstol, fortolkes og anvendes på en sådan måde, at det i praksis gøres uforholdsmæssigt vanskeligt for den afgiftspligtige at hævde retten til tilbagesøgning af afgifter, idet

– den argumentation, der fremføres i den pågældende retspraksis, selv hviler på en forudsætning, der blot er en formodning, nemlig at erhvervsdrivende, når de har mulighed herfor, i princippet vælter afgifterne over på næste led i salgskæden

– manglende fremlæggelse af regnskabsdokumenter fra den virksomhed, der ansøger om tilbagebetaling, i sig selv anses for afgørende for en formodning for, at afgifterne er blevet overvæltet på tredjemand, og

– myndighederne finder overvæltning godtgjort, såfremt afgifterne ikke allerede i det år, hvori de er betalt, er blevet bogført som en betaling til statskassen af ikke skyldig afgift og opført på balancens aktivside som en fordring for virksomheden.

(jf. præmis 35, 37-39 og 41 samt domskonkl.)