RETTENS DOM (Første Afdeling)

23. september 1997

Sag T-172/96

Yannick Chevalier-Delanoue

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Tjenestemænd — årlig ferie — rejsedage — hjemsted uden for Europa — ligebehandling«

Fuldstændig gengivelse pä fransk II-809

Angående:

Påstand om annullation af Rådets afgørelse af 29. januar 1996 om ikke at forlænge sagsøgerens årlige ferie med et yderligere tidsrum i form af rejsedage.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren er tjenestemand i Generalsekretariatet for Rådet for Den Europæiske Union. Hans tjenestested er således Bruxelles. Hans hjemsted er fastsat til Washington DC (USA).

Ved afgørelse af 9. marts 1995 fastsatte ansættelsesmyndigheden sagsøgerens rejsedage til to dage med den bemærkning, at såfremt sagsøgeren godtgjorde, at rejsen frem og tilbage mellem hans tjenestested og hans hjemsted ikke kunne gennemføres inden for det nævnte tidsrum, ville han blive indrømmet et »yderligere tilstrækkeligt tidsrum i form af rejsedage«.

Afgørelsen af 9. marts 1995 var dermed udtryk for en anvendelse over for sagsøgeren af nogle interne retningslinjer af 21. december 1994 i Rådets Generalsekretariat, hvorefter der indrømmes to rejsedage, dvs. 48 timer, til tjenestemænd, hvis hjemsted er beliggende uden for Europa, dog således, at der indrømmes et yderligere tidsrum i form af rejsedage til tjenestemænd, der godtgør, at rejsen frem og tilbage ikke har kunnet gennemføres på to dage.

Ved skrivelse af 23. marts 1995 til direktøren for personale og administration forlangte sagsøgeren at blive indrømmet et yderligere tidsrum i form af rejsedage, idet han anførte, at rejsen fra Bruxelles til Washington, inkl. skift, varer 11-12 timer, at der rejses om natten, at tidsforskellen mellem Washington og Bruxelles er seks timer, og at rejsen Bruxelles-Washington-Bruxelles dermed nødvendigvis varer tre dage.

Ved notits af 11. april 1995 meddelte direktøren for personale og administration som svar herpå, at reglen om, at der kan ansøges om yderligere rejsedage, kun kan bringes i anvendelse efter gennemførelsen af den årlige hjemrejse, idet han derfor opfordrede sagsøgeren til i forbindelse med dennes anmodning om godtgørelse af udgifter i anledning af den næste årlige hjemrejse at fremlægge den fornødne dokumentation for, at et yderligere tidsrum i form af rejsedage ville være begrundet.

Ved skrivelse af 13. december 1995 gentog sagsøgeren sit krav, nærmere bestemt efter at have gennemført sin årlige hjemrejse, idet han forlangte to yderligere rejsedage under henvisning til tre dages rejse tillige med det tidsrum, der var nødvendigt for at hvile ud efter rejsen.

Ved notits af 29. januar 1996 afslog direktøren for personale og administration at imødekomme sagsøgerens krav, idet han anførte, at varigheden af rejsen frem og tilbage åbenbart ikke oversteg de to rejsedage, sagsøgeren var blevet indrømmet.

Den 30. april 1996 påklagede sagsøgeren denne afgørelse, og klagen blev udtrykkelig afvist ved en afgørelse, der blev meddelt sagsøgeren den 25. juli 1996.

Retlige bemærkninger

Sagsøgerens eneste anbringende, tilsidesættelse af artikel 7, stk. 5, i bilag V til vedtægten og af ligebehandlingsprincippet

Retten bemærkede, at det hverken er udtryk for en tilsidesættelse af artikel 7, stk. 5, i bilag V til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber eller af ligebehandlingsprincippet — der skal overholdes ved anvendelsen af den nævnte vedtægtsbestemmelse — såfremt en institution hvad angår årlig ferie fastsætter et tidsrum på to rejsedage for en tjenestemand, hvis hjemsted er beliggende uden for Europa, for så vidt institutionen herved tager tilstrækkeligt hensyn til tjenestemandens behov, og denne ikke godtgør, at rejsen mellem tjenestestedet og hjemstedet har været forbundet med forsinkelser eller andre omstændigheder, som har medført, at rejsen ikke har kunnet gennemføres inden for det nævnte tidsrum.

Konklusion:

Rådet for Den Europæiske Union frifindes.