ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Det gøres gældende, at der under inddrivelsesproceduren ved Europa-Parlamentets generalsekretær skete en tilsidesættelse af retten til en retfærdig rettergang (EMRK’s artikel 6, stk. 1, og artikel 47, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder) og af de beføjelser, som denne ret omfatter (princippet om en kontradiktorisk procedure, princippet om processuel ligestilling og princippet om ret til forsvar), for så vidt som appellanten hverken fik adgang til den rapport fra OLAF, som afgørelsen var baseret på, eller til de beviser, som var anført til støtte for denne rapport, ligesom appellanten heller ikke kunne udøve sin ret til at blive hørt forud for afgørelsen, hvilket er i strid med bestemmelserne i artikel 68, stk. 2, i Europa-Parlamentets Præsidiums afgørelse om gennemførelsesbestemmelser til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer (herefter »gennemførelsesbestemmelser«). Retten begik en fejl i dommens præmis 44 ved at henvise til artikel 11, stk. 4, i forordning nr. 883/2013, eftersom denne bestemmelse ikke regulerer inddrivelsesproceduren ved generalsekretæren, men proceduren ved OLAF. I denne forbindelse anvendte Retten i dommens præmis 45 praksis ifølge præmis 35 i dommen i sagen International Management Group mod Kommissionen fejlagtigt. I dommens præmis 48 fortolkede Retten artikel 68, stk. 2, i gennemførelsesbestemmelserne contra legem ved at sidestille retten til at fremsætte bemærkninger med retten til at blive hørt. I dommens præmis 51 fortolkede Retten ligeledes artikel 68, som regulerer inddrivelsesproceduren, fejlagtigt, for så vidt som den relevante bestemmelse ikke skaber hverken rettigheder eller forpligtelser for appellanten for så vidt angår fremlæggelse af beviser i proceduren ved generalsekretæren.
1)

Skal §§ 6, stk. 1, og 27, stk. 1, i Verordnung über die EG-Genehmigung für Kraftfahrzeuge und ihre Anhänger sowie für Systeme, Bauteile und selbstständige technische Einheiten für diese Fahrzeuge (EG-FGV) (1) henholdsvis artikel 18, stk. 1, og artikel 26, stk. 1, i direktiv 2007/46/EF (2) fortolkes således, at fabrikanten tilsidesætter sin pligt til at udstede en gyldig attest i henhold til § 6, stk. 1, i EG-FGV (henholdsvis sin pligt til i henhold til artikel 18, stk. 1, i direktiv 2007/46/EF at vedlægge en typeattest), når han har monteret en ulovlig manipulationsanordning som omhandlet i artikel 5, stk. 2, og artikel 3, nr. 10), i forordning (EF) nr. 715/2007 (3) i køretøjet, og markedsføring af et sådant køretøj er i strid med forbuddet mod at markedsføre et køretøj uden gyldig typeattest som omhandlet i EG-FGV’s § 27, stk. 1 (henholdsvis med forbuddet mod at sælge uden gyldig typeattest som omhandlet i artikel 26, stk. 1, i direktiv 2007/46/EF)? I bekræftende fald: 1a. Har EG-FGV’s §§ 6 og 27 henholdsvis artikel 18, stk. 1, artikel 26, stk. 1, og artikel 46 i direktiv 2007/46/EF til formål også at beskytte slutkunden og – i tilfælde af videresalg på brugtvognsmarkedet – navnlig den efterfølgende bilkøber, også med hensyn til dennes dispositionsfrihed og formue? Hører en bilkøbers erhvervelse af en brugt bil, som er blevet markedsført uden gyldig typeattest, til den gruppe af risici, som disse bestemmelser blev udstedt for at afværge?
Tillader artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver, at et stof kvalificeres som biprodukt i det EU-retlige affaldsbegrebs forstand, når der til dette stof for en lille procentdels vedkommende af procestekniske grunde tilsættes andre stoffer, som ellers skulle anses for at være affald, hvis dette ikke har indflydelse på det samlede stofs sammensætning og medfører en væsentlig miljøfordel?
2)

Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, er ovenstående ordning, som således fortolket, da til hinder for, at mælkekvoter for den produktion af BOB-oste, som er beregnet på eksport til tredjelande, inkluderes i de individuelle referencemængder, sådan som det følger af artikel 2 i lovdekret nr. 49 af 28. marts 2003, som ændret og ophøjet til lov nr. 119 af 30. maj 2003, og artikel 2 i lov nr. 468 af 26. november 1992, hvad angår den del, hvortil ovennævnte artikel 2 i lovdekret nr. 49/2003 henviser? Subsidiært, for det tilfælde, at ovennævnte fortolkning ikke anses for at være korrekt, stilles følgende spørgsmål:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Mons (Belgien) den 18. september 2019 – Ryanair Ltd mod PJ

(Sag C-687/19)

(2019/C 399/38)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ryanair Ltd

Sagsøgt: PJ

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 889/2002 (1) af 13. maj 2002 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2027/97 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker, og følgelig artikel 17, stk. 1, i konventionen af 28. maj 1999 om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring (Montrealkonventionen), fortolkes således, at de er til hinder for, at en skade af psykisk karakter, såsom posttraumatisk stresssyndrom, gøres til genstand for erstatning i medfør af disse bestemmelser?

(1) EFT 2002, L 140, s. 2.
1)

Er forordning (EF) nr. 91/2009 (1) af 26. januar 2009 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern eller stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina ugyldig på grund af tilsidesættelse af artikel 6, stk. 6 og 7, og artikel 2, stk. 10, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 (2) af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, eller af Rådets forordning (EF) nr. 384/96 (3) af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskaber, fordi Kommissionen ikke rettidigt gav kinesiske producenter/eksportører mulighed for at få indsigt i oplysninger vedrørende de produkttyper, som dannede grundlag for fastsættelsen af den normale værdi, og/eller fordi Kommissionen ved beregningen af størrelsen af dumpingmargenen for de omhandlede produkter ved sammenligningen af den normale værdi af en indisk producents produkter med eksportprisen for lignende kinesiske produkter afslog at tage hensyn til korrektioner, der skyldtes importafgifter på råvarer og indirekte skatter og afgifter i referencelandet Indien og forskelle i produktion og produktionsomkostninger?
6)

Artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 91/2009 (som ændret) bestemmer, at den individuelle toldsats, der er fastsat for virksomheden Ningbo Jinding Fastener Co., Ltd, Ningbo City, andrager 64,4% på betingelse af, at der over for medlemsstaternes toldmyndigheder forelægges en gyldig handelsfaktura, der overholder kravene i bilag II, og at, hvis der ikke forelægges en sådan faktura, anvendes toldsatsen for alle andre virksomheder. Kan den individuelle toldsats alligevel anvendes ved en efteropkrævning af antidumpingtold hos en angiver i god tro efter en OLAF-undersøgelse, såfremt OLAF har konstateret, at de omhandlede skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern eller stål ikke som angivet har oprindelse i Indonesien, men faktisk fremstilles i Kina af selskabet Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., men der ikke kan fremlægges faktura med de oplysninger, der kræves for anvendelse af den individuelle antidumpingtold, fordi det netop var eksportørens hensigt at vildlede medlemsstaternes myndigheder?
2)

Ved at kræve kildebeskatning af udbytte, der udbetales til ikke-hjemmehørende kollektive investeringsforeninger, og give hjemmehørende kollektive investeringsforeninger mulighed for at opnå fritagelse for en sådan kildebeskatning, indebærer den i hovedsagen omtvistede nationale lovgivning da en mindre gunstig behandling for udbytte, der udbetales til ikke-hjemmehørende kollektive investeringsforeninger, for så vidt som disse ikke har nogen som helst mulighed for at opnå en sådan fritagelse?
1)

Skal artikel 3, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (1) af 13. oktober 2003 om et system for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Unionen og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/29/EF (2) af 23. april 2009, fortolkes således, at begrebet »anlæg« også omfatter et tilfælde som det foreliggende, hvor et kraftvarmeanlæg, som sagsøgeren har opført på sit produktionssted for at sikre energiforsyningen til sin fabrik, efterfølgende er blevet overdraget, ved overførsel af en virksomhedsgren, til et andet selskab specialiseret i energisektoren i kraft af en aftale, hvorefter erhververen dels overtager kraftvarmeanlægget og samtlige til driften af anlægget og udførelsen af aktiviteten nødvendige certificeringer, dokumenter, overensstemmelseserklæringer, licenser, koncessioner, tilladelser og godkendelser samt tildeles en brugsret over et areal på produktionsstedet, som er passende og funktionelt til anlæggets drift og vedligeholdelse, såvel som servitutter til gavn for kraftvarmeanlægget med det omkringliggende eksklusive areal, dels i 12 år leverer overdrageren den af anlægget producerede energi til de i aftalen fastsatte priser?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Central Administrativo Norte (Portugal) den 30. august 2019 – RESOPRE - Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA mod Município de Peso da Régua

(Sag C-643/19)

(2019/C 399/31)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Central Administrativo Norte

Parter i hovedsagen

Appellant: RESOPRE - Sociedade Revendedora de Aparelhos de Precisão, SA

Appelindstævnt: Município de Peso da Régua

Andre parter: DATAREDE – Sistemas de Dados e Comunicações, SA, Alexandre Barbosa Borgesm, SA og Fernando L. Gaspar – Sinalização e Equipamentos Rodoviários, SA

Præjudicielt spørgsmål

Er det i henhold til EU-lovgivningen (herunder navnlig artikel 56, stk. 1, og artikel 60, stk. 4, i direktiv 2014/24/EU (1) samt princippet om fri konkurrence) tilladt, at det i vejledningerne til tilbudsgiverne i forbindelse med en offentlig udbudsprocedure, som har til formål at tildele koncessionen på udnyttelse af parceller til installation, drift og kontrol af opfyldelsen af reglerne i den gældende kommunalvedtægt for betalingsparkeringszoner med tidsbegrænsning, fastsættes, at tilbudsgiverne skal fremvise den software og det udstyr (parkometer), der skal leveres, med henblik på at dokumentere såvel opfyldelsen af de i udbudsbetingelserne og de særlige tekniske forskrifter fastsatte vilkår og betingelser som tilbuddenes karakteristika, og at der fastsættes et tildelingskriterium, der er knyttet til »løsningens tekniske og funktionelle egnethed«, og som skal bedømmes på grundlag af den nævnte demonstration (jf. punkt 16 og 17 i vejledningen til tilbudsgiverne)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF EØS-relevant tekst (EUT 2014, L 94, s. 65).
C 399/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Erding (Tyskland) den 2. september 2019 – EUflight.de GmbH mod Eurowings GmbH

(Sag C-648/19)

(2019/C 399/32)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Erding

Parter i hovedsagen

Sagsøger: EUflight.de GmbH

Sagsøgt: Eurowings GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Er det en betingelse for at opnå kompensation i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 261/2004 (1), at passageren benytter flyvningen, også i tilfælde af en lang forsinkelse, som er en kendsgerning allerede før afgang?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT 2004, L 46, s. 1).
4)

Det fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af procesreglementets artikel 66, afslaget på anmodningen om udeladelse af visse følsomme oplysninger fra dommen i sag T-838/16, efterfølgende uforholdsmæssig redigering af dommen og det forhold, at Femte Afdeling ikke var lovligt sammensat og ikke havde mulighed for at træffe afgørelse i udvidet sammensætning eller afgive stemme effektivt.
C 383/37

Appel iværksat den 14. juni 2019 af Stada Arzneimittel AG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 4. april 2019 i sag T-804/17 – Stada Arzneimittel AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-460/19 P)

(2019/C 383/43)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Stada Arzneimittel AG (ved Rechtsanwälte A.K. Marx, R. Kaase og J.-C. Plate)

Den anden part i appelsagen i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 1. oktober 2019 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Stada Arzneimittel AG bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht für Strafsachen Wien (Østrig) den 2. august 2019 – straffesag mod A***** og yderligere ukendte gerningsmænd

(Sag C-584/19)

(2019/C 383/48)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht für Strafsachen Wien

Parter i straffesagen

Den anmodende myndighed: Staatsanwaltschaft Wien

Sigtede: A***** og yderligere ukendte gerningsmænd

Anden procesdeltager: Staatsanwaltschaft Hamburg

Præjudicielt spørgsmål

Skal begreberne »judiciel myndighed« som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/41/EU af 3. april 2014 om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager (1) og »offentlig anklager« som omhandlet i artikel 2, litra c), nr. i), i det nævnte direktiv forstås således, at også de anklagemyndigheder i en medlemsstat, som i forbindelse med vedtagelsen af en afgørelse om udstedelse af en europæisk efterforskningskendelse udsættes for risikoen for direkte eller indirekte at blive underlagt individuel styring eller instruktion fra den udøvende magt, såsom fra Justizsenators in Hamburg (Hamborgs justitsminister), er omfattet heraf?

(1) EUT 2014, L 130, s. 1.
1)

Skal direktiv 2011/24/EU (1) fortolkes således, at personer, der omhandles i artikel 24 i forordning (EF) nr. 883/2004 (2), og som i bopælslandet modtager naturalydelser for Nederlandenes regning, men som ikke er forsikret i Nederlandene efter de lovbestemte sygeforsikringsordninger, direkte kan påberåbe sig dette direktiv for at få tilkendt godtgørelse af udgifterne til en ydet behandling? Hvis dette ikke er tilfældet,
b)

for sine kunder stiller programmer, der udelukkende omfatter fitness-ydelser, og programmer, der ud over fitness-ydelser omfatter ernæringsydelser, til rådighed, skal det da med henblik på artikel 2, stk. 1, [litra] c), i direktiv 2006/112/EF (1) af 28. [november 2006] fastslås, at den sundhedsrelaterede virksomhed, navnlig ernæringsydelsen, er sekundær i forhold til den virksomhed, der er relateret til fysisk form og velvære, samt at den sekundære ydelse dermed skal underkastes den samme afgiftsmæssige behandling som hovedydelsen, eller skal det derimod fastslås, at den sundhedsrelaterede virksomhed, navnlig ernæringsydelsen, og den virksomhed, der er relateret til fysisk form og velvære, er særskilte og uafhængige, således at de skal underkastes hver deres afgiftsmæssige behandling, som er fastlagt for de respektive former for virksomhed?
3)

Handler en kommune, der modtager vederlag for en konvertering ved lov af et langtidslejemål til en ejendomsret til fast ejendom, således som det er tilfældet i den foreliggende sag, som en afgiftspligtig person i den forstand, som udtrykket er anvendt i artikel 9, stk. 1, i direktiv 2006/112, sammenholdt med dette direktivs artikel 2, stk. 1, litra a), eller som et offentligretligt organ, jf. artikel 13 i direktiv 2006/112?
5)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, har artikel [58, stk. 5], i forordning 2016/679 da direkte virkning, således at en national tilsynsmyndighed kan støtte ret på denne artikel for at indlede eller fortsætte en retssag mod enkelte parter, uanset denne forordnings artikel [58, stk. 5] ikke specifikt er blevet gennemført i medlemsstatens lovgivning, selv om der var pligt hertil?
1)

Skal artikel 19, stk. 1, litra f), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 (1) af 30. november 2009 om kosmetiske produkter, for så vidt som det heri bestemmes, at der på beholderen og emballagen for kosmetiske produkter med uudslettelige, letlæselige og synlige bogstaver skal være anført oplysninger om det kosmetiske produkts funktioner, medmindre dette fremgår af dets præsentation, forstås således, at bestemmelsen omfatter oplysninger om et kosmetisk produkts grundlæggende funktioner som omhandlet i forordningens artikel 2, stk. 1, litra a), dvs. rensning (holde rent), pleje og beskyttelse (holde i god stand), duft og forskønnelse (ændre udseende), eller skal der anføres mere specifikke funktioner, der gør det muligt at identificere et kosmetisk produkts egenskaber?
C 406/17

Appel iværksat den 20. september 2019 af Pilatus Bank plc til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 10. juli 2019 i sag T-687/18, Pilatus Bank mod Den Europæiske Centralbank (ECB)

(Sag C-701/19 P)

(2019/C 406/24)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Pilatus Bank plc (ved Rechtsanwälte O.H. Behrends og M. Kirchner)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den anfægtede kendelse afsagt af Retten ophæves.

— Det fastslås, at annullationssøgsmålet kan antages til realitetsbehandling.

— Sagen hjemvises til Retten, for at denne kan træffe afgørelse i annullationssøgsmålet.

— ECB tilpligtes at betale de af appellanten afholdte omkostninger samt omkostningerne for nærværende appel.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende om, at Retten gengav maltetisk ret urigtigt ved at antage, at alle appellantens og dens bestyrelses beføjelser var blevet overført til den kompetente person.

Andet anbringende om, at den appellerede kendelse tilsidesatte adgangen til effektive retsmidler, som er sikret ved EU-retten.

Tredje anbringende om, at Retten med urette antog, at den anfægtede afgørelse blot var en forberedende foranstaltning.

Fjerde anbringende om, at Retten gengav indholdet af den anfægtede afgørelse og mere generelt sagens faktiske omstændigheder urigtigt.

Femte anbringende om, at den appellerede kendelse ikke kan stadfæstes på grundlag af det subsidiære argument om, at en eventuel drøftelse mellem den kompetente person og bestyrelsens medlemmer var en mulighed.

Sjette anbringende om, at den appellerede kendelse ikke kan stadfæstes på grundlag af det subsidiære argument om, at en advokat var involveret i sagen.

Syvende anbringende om, at den appellerede kendelse ikke kan stadfæstes på grundlag af det subsidiære argument om, at den anfægtede afgørelse alene var indeholdt i en e-mail.

Ottende anbringende om, at sagen ikke er blevet uden genstand.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Handelsgericht Wien (Østrig) den 6. september 2019 – flightright GmbH mod Austrian Airlines AG

(Sag C-661/19)

(2019/C 406/20)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Handelsgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: flightright GmbH

Sagsøgt: Austrian Airlines AG

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 1, andet punktum, sammenholdt med artikel 7, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (1) fortolkes således, at den afgørende distance for kompensationskravets størrelse ved persontransport på en flyrejse, der består af to tilsluttede flyforbindelser og ikke er forbundet med noget nævneværdigt ophold i omstigningslufthavnen, kun er distancen på den anden delstrækning, når klagen er rettet mod det transporterende luftfartsselskab på den anden delstrækning, hvor uregelmæssigheden har fundet sted, og transporten på den første delstrækning blev udført af et andet luftfartsselskab?

(1) EUT 2004, L 46, s. 1.
C 406/16

Appel iværksat den 20. september 2019 af Quanta Storage, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 12. juli 2019 i sag T-772/15, Quanta Storage, Inc. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-699/19 P)

(2019/C 406/23)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Quanta Storage, Inc. (ved barrister B. Hartnett, Rechtsanwalt O. Geiss, advocaat W. Sparks og dikigoros T. Siakka)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

a) Den appellerede dom ophæves, for så vidt som Europa-Kommissionen blev frifundet, og Quanta Storage blev pålagt at bære sine egne omkostninger og betale fire femtedele af de af Kommissionen afholdte omkostninger.

b) Kommissionens afgørelse af 21. oktober 2015 (sag AT.39639 – Optiske diskdrev) annulleres, for så vidt som den vedrører appellanten.

c) Subsidiært nedsættes den bøde, som appellanten er blevet pålagt.

d) Mere subsidiært hjemvises sagen til Retten.

e) Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat fem anbringender.

Første anbringende: Retten anvendte ikke de relevante retlige kriterier og foretog en urigtig gengivelse af bevisernes klare betydning, for så vidt angår Kommissionens tilsidesættelse af retten til forsvar ved konstateringen af, at der forelå flere overtrædelser.

Andet anbringende: Retten foretog en urigtig gengivelse af bevisernes klare betydning hvad angår retten til forsvar og retten til god forvaltning.

Tredje anbringende: Retten undlod at behandle et relevant punkt eller misforstod det og/eller undlod at anvende de korrekte, retlige kriterier i relation til selvmodsigelser angående overtrædelsens omfang.

Fjerde anbringende: Retten foretog en urigtig gengivelse af bevisernes klare betydning, udlod at anvende de korrekte, retlige kriterier og/eller undlod at behandle et relevant punkt eller misforstod det hvad angår appellantens ansvar i henhold til artikel 101 TEUF.

Femte anbringende: Der er sket en tilsidesættelse af den fulde prøvelsesret, der er foretaget en urigtig gengivelse af bevisernes klare betydning, og der foreligger en begrundelsesmangel hvad angår bødefastsættelsen.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi (Spanien) den 26. august 2019 – Confederación Sindical Comisiones Obreras de Euskadi mod Ayuntamiento de Arrigorriaga

(Sag C-635/19)

(2019/C 406/15)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Órgano Administrativo de Recursos Contractuales de la Comunidad Autónoma de Euskadi

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Confederación Sindical Comisiones Obreras de Euskadi

Sagsøgt: Ayuntamiento de Arrigorriaga

Præjudicielt spørgsmål

Er direktiv 2014/24/EU (1) til hinder for en national lovbestemmelse som artikel 122, stk. 2, i Ley de Contratos del Sector Público (2), der pålægger de ordregivende myndigheder at fastsætte en særlig betingelse vedrørende gennemførelsen af kontrakten i udbudsbetingelserne, der pålægger den valgte tilbudsgiver forpligtelsen til som minimum at overholde de lønvilkår, der er fastsat ved den kollektive overenskomst, der finder anvendelse på området, selv når den valgte tilbudsgiver ikke måtte være bundet af nævnte kollektive overenskomst i henhold til lovgivningen vedrørende kollektive forhandlinger og overenskomster, der bestemmer, at virksomhedsoverenskomster har forrang på lønområdet, og at virksomhederne kan fravige en gældende kollektiv overenskomst af økonomiske, tekniske, organisatoriske eller produktionsmæssige årsager?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT 2014, L 94, s. 65).

(2) Lov 9/2017 af 8.11.2017om offentlige kontrakter.