Artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 795/2004 om gennemførelsesbestemmelser til enkeltbetalingsordningen i forordning nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, som ændret ved forordning nr. 1974/2004, skal fortolkes således, at den finder anvendelse, dels når en landbruger opfylder betingelserne for anvendelse af to eller flere af artiklerne 19-23a i nævnte forordning, dels når en landbruger, der opfylder betingelserne for anvendelse af mindst en af artiklerne 19-23a i denne forordning, også opfylder betingelserne for anvendelse af mindst en af følgende artikler: artikel 37, stk. 2, artikel 40, artikel 42, stk. 3, og artikel 42, stk. 5, i forordning nr. 1782/2003.

Artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 795/2004 om gennemførelsesbestemmelser til enkeltbetalingsordningen i forordning nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, som ændret ved forordning nr. 1974/2004, er ugyldig, for så vidt som den forhindrer en landbruger, der har været udsat for usædvanlige omstændigheder som omhandlet i artikel 40 i forordning nr. 1782/2003, i samtidigt at opnå en justering af sit referencebeløb i medfør af denne bestemmelse og et supplerende referencebeløb fra den nationale reserve i medfør af en af artiklerne 19-23a i forordning nr. 795/2004, mens en landbruger, som ikke har stået over for sådanne omstændigheder, og som er blevet tildelt et referencebeløb beregnet i overensstemmelse med artikel 37, stk. 1, i forordning nr. 1782/2003, kan kumulere dette beløb og et beløb fra den nationale reserve i henhold til en af artiklerne 19-23a i forordning nr. 795/2004.

Nævnte artikel 18, stk. 2, indfører således en forskellig behandling mellem på den ene side en landbruger, der har været udsat for usædvanlige omstændigheder, som giver ham ret til en tilpasning af sit referencebeløb i medfør af artikel 40 i forordning nr. 1782/2003, og på den anden side en landbruger, som ikke har stået over for sådanne omstændigheder, og som tildeles et referencebeløb beregnet i medfør af den generelle regel i denne forordnings artikel 37, stk. 1. Den pågældende bestemmelse stiller den førstnævnte landbruger ringere i forhold til den sidstnævnte landbruger, idet den førstnævnte landbruger ikke kan få gavn af et referencebeløb fra den nationale reserve ud over sit referencebeløb justeret i medfør af nævnte artikel 40.

Når en landbruger, der er blevet tildelt et referencebeløb beregnet i medfør af nævnte artikel 37, stk. 1, og en landbruger, der får gavn af en justering af beregningsmetoden for sit referencebeløb i henhold til denne forordnings artikel 40, der begge ansøger om tildeling af supplerende rettigheder fra den nationale reserve, befinder sig i sammenlignelige situationer i lyset af formålene med enkeltbetalingsordningen, kan den forskellige behandling herved ikke begrundes under henvisning til målet om at varetage beskyttelsen af de finansielle interesser for landbrugere ved at undgå at anvende den mekanisme, der er fastsat i artikel 41, stk. 2, og 42, stk. 7, i forordning nr. 1782/2003. Denne mekanisme, der foreskriver en lineær nedsættelse af de referencebeløb, som tildeles, hvis de nationale lofter overskrides på grund af en mere omfattende anvendelse af den nationale reserve, udgør et middel til at beskytte enkeltbetalingsordningens økonomiske ligevægt, alt imens ligebehandlingsprincippet overholdes. Målet om at undgå en anvendelse af denne mekanisme kan derfor ikke begrunde en tilsidesættelse af dette princip.

(jf. præmis 48, 54, 57, 58 og 61 samt domskonkl. 2)