Domstolens Dom (Anden Afdeling) af 9. oktober 1997. - Straffesag mod Martino Grado og Shahid Bashir. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Amtsgericht Reutlingen - Tyskland. - Præjudiciel forelæggelse - Straffesag - Anvendelse af en høflig tiltaleform - Forskelsbehandling - Spørgsmålets relevans - Inkompetence. - Sag C-291/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-05531



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Praejudicielle spoergsmaal - Domstolens kompetence - graenser - aabenbart irrelevante spoergsmaal, og hypotetiske spoergsmaal, der stilles i en sammenhaeng, som udelukker en saglig korrekt besvarelse - spoergsmaal stillet under en straffesag, som ikke giver anledning til anvendelse af faellesskabsrettens bestemmelser - Domstolen ikke kompetent

(EF-traktaten, art. 6 og 177)

Sammendrag

Domstolen kan ikke traeffe afgoerelse vedroerende et praejudicielt spoergsmaal, naar det klart fremgaar, at den af den nationale ret oenskede fortolkning af en faellesskabsbestemmelse savner enhver forbindelse med realiteten i sagen eller dennes genstand, eller naar problemet er af hypotetisk karakter, og Domstolen ikke raader over de faktiske og retlige oplysninger, som er noedvendige for, at den kan foretage en sagligt korrekt besvarelse af de stillede spoergsmaal. Det foelger heraf, at Domstolen ikke er kompetent til at besvare et spoergsmaal om fortolkningen af forbuddet mod enhver forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i traktatens artikel 6, naar den nationale ret ikke har forelagt Domstolen nogen oplysning, som lader formode, at denne ret under en sag vedroerende afsigelse af en straffedom for en lovovertraedelse i forbindelse med en automobilulykke kan blive foranlediget til at anvende bestemmelser, der skal sikre overholdelsen af faellesskabsrettens regler i almindelighed eller arbejdskraftens frie bevaegelighed i saerdeleshed.

Parter

I sag C-291/96,

angaaende en anmodning, som Amtsgericht Reutlingen (Tyskland) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende straffesag mod

Martino Grado,

Shahid Bashir

at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 6,

har

DOMSTOLEN

(Anden Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, R. Schintgen (refererende dommer), og dommerne G.F. Mancini og G. Hirsch,

generaladvokat: G. Tesauro

justitssekretaer: R. Grass,

efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:

- Staatsanwaltschaft Tuebingen ved advokat R. Kindsvater

- Martino Grado ved advokat P. Jaecksch, Reutlingen

- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved U. Woelker, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,

paa grundlag af den refererende dommers rapport,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 12. juni 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 19. august 1996, indgaaet til Domstolen den 3. september 1996, har Amtsgericht Reutlingen i medfoer af EF-traktatens artikel 177 stillet et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af samme traktats artikel 6.

2 Dette spoergsmaal er blevet rejst under en straffesag mod Marino Grado, der er italiensk statsborger, og Shahid Bashir, der er statsborger i et tredjeland.

3 Ifoelge § 407 i Strafprozessordnung (den tyske lov om strafferetspleje) kan statsadvokaturen, hvis der efter dens opfattelse ikke er behov for en kontradiktorisk forhandling, forelaegge retten et af den udarbejdet strafforelaeg. I henhold til § 408 skal dommeren derefter datere og underskrive dette strafforelaeg, medmindre han finder, at der er retlige argumenter, som er til hinder for, at han godkender det. Det undertegnede strafforelaeg bliver en indenretlig strafvedtagelse med lignende virkning som en dom.

4 Den 9. april 1996 indgav statsadvokaturen i Tuebingen ved statsadvokaten for Afdeling 35 et strafforelaeg i henhold til disse bestemmelser til Amtsgericht Reutlingen

»mod

1. Martino Grado ...

2. Shahid Bashir ...«,

som bl.a. er tiltalt for overtraedelse af bestemmelserne om pligt til at forblive paa ulykkesstedet for en automobilulykke, som de var indblandet i.

5 Amtsgericht Reutlingen fandt, at udeladelsen af udtrykket »hr.« foran de i strafforelaegget naevnte personers navne var i strid med retten til menneskevaerdighed og lighed for loven, som er fastslaaet i den tyske grundlovs artikel 1 og 3, og anmodede forgaeves den paagaeldende statsadvokat om at rette sit strafforelaeg.

6 Da Amtsgericht Reutlingen fandt, at den tyske lov om strafferetspleje, hvorefter dommeren skal foelge statsadvokaturens strafforelaeg, medmindre der er en retlig hindring herfor, ikke gav retten mulighed for at foretage rettelser i eller tilfoejelser til strafforelaegget, naegtede retten at underskrive dette.

7 Ved kendelse af 30. juli 1996 godkendte Landgericht Tuebingen statsadvokatens fremgangsmaade og kendte for ret, at Amtsgericht efter loven ikke havde hjemmel til at undlade at viderebehandle sagen.

8 Paa denne baggrund har Amtsgericht Reutlingen udsat sagen, indtil Domstolen har udtalt sig om foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»Er det foreneligt med faellesskabsretten, eller strider det mod forbuddet mod forskelsbehandling i artikel 6 i traktaten om Den Europaeiske Union, at en statsadvokat i et strafforelaeg ('Strafbefehlsantrag'), som han har udfaerdiget, og som efterfoelgende skal underskrives af retten, over for en udenlandsk arbejdstager (som omhandlet i artikel 48-51 i traktaten om Den Europaeiske Union) fra en medlemsstat i Den Europaeiske Union udtrykkeligt naegter at anvende den hoeflige tiltaleform 'hr.' - og det i strid med statsadvokaturens normale praksis, som den paagaeldende statsadvokat ellers ogsaa selv foelger?«

9 I forelaeggelseskendelsen har Amtsgericht Reutlingen anfoert, at statsadvokaten over for de tiltalte, som er udlaendinge, og hvoraf den ene er EF-statsborger, naegter at anvende den hoeflige tiltaleform »hr.«, skoent han anvender denne hoeflighedsform i andre sager, hvori udlaendinge ikke er inddraget.

10 Statsadvokaturen i Tuebingen har heroverfor gjort gaeldende, at formuleringen af strafforelaeg varierer, alt efter om strafforelaeggene angaar en eller flere personer; i strafforelaeg vedroerende en enkelt tiltalt er formen »hr.« eller »fru« almindelig, mens det i strafforelaeg vedroerende mere end én tiltalt af sproglige grunde ikke er muligt at anvende denne form. Denne praksis er uafhaengig af de tiltaltes nationalitet og svarer til praksis hos andre tyske statsadvokaturer og talrige retter i straffesager.

11 Kommissionen har anfoert, at det er aabenbart, at den oenskede fortolkning af faellesskabsretten ikke har nogen forbindelse med hovedsagens realitet eller genstand. Desuden falder spoergsmaal vedroerende strafferet og strafferetspleje som dem, der er stillet i hovedsagen, ikke inden for faellesskabsrettens anvendelsesomraade.

12 Det bemaerkes indledningsvis, at Domstolen for det foerste ifoelge fast praksis ikke kan traeffe afgoerelse vedroerende et praejudicielt spoergsmaal, naar det klart fremgaar, at den af den nationale ret oenskede fortolkning af en faellesskabsbestemmelse savner enhver forbindelse med realiteten i sagen eller dennes genstand, eller naar problemet er af hypotetisk karakter, og Domstolen ikke raader over de faktiske og retlige oplysninger, som er noedvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spoergsmaal (dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, praemis 61, og af 16.1.1997, sag C-134/95, USSL n. 47 di Biella, Sml. I, s. 195, praemis 12).

13 Desuden bemaerkes, at forbuddet mod al forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet, i traktatens artikel 6 er begraenset til traktatens anvendelsesomraade.

14 I forelaeggelseskendelsen har Amtsgericht Reutlingen ikke forelagt Domstolen nogen oplysning, som lader formode, at denne ret under en sag vedroerende afsigelse af en straffedom for en lovovertraedelse i forbindelse med en automobilulykke kan blive foranlediget til at anvende bestemmelser, der skal sikre overholdelsen af faellesskabsrettens regler i almindelighed eller arbejdskraftens frie bevaegelighed i saerdeleshed.

15 Selv om det derfor antages, at den af statsadvokaturen i Tuebingen fulgte praksis indebaerer forskelsbehandling af faellesskabsstatsborgere, fremgaar det ikke, at behandlingen af hovedsagen paavirkes heraf.

16 Herefter maa det i overensstemmelse med fast retspraksis (kendelse af 16.5.1994, sag C-428/93, Monin Automobiles, Sml. I, s. 1707, praemis 15) fastslaas, at det praejudicielle spoergsmaal, som er forelagt Domstolen, ikke kan antages at vedroere en fortolkning af faellesskabsretten, der fremstaar som objektivt noedvendig for den afgoerelse, som den forelaeggende ret skal traeffe.

17 Foelgelig er Domstolen ikke kompetent til at besvare det af Amtsgericht Reutlingen stillede spoergsmaal.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

18 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

(Anden Afdeling)

vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Amtsgericht Reutlingen ved kendelse af 19. august 1996, for ret:

Domstolen er ikke kompetent til at besvare det af Amtsgericht Reutlingen stillede spoergsmaal.