RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Første Afdeling)

19. marts 2013

Sag F-13/12

BR

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – midlertidigt ansat – ingen forlængelse af en kontrakt«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i medfør af denne traktats artikel 106A, hvorved BR har nedlagt påstand om, at Personaleretten annullerer den afgørelse, hvorved Europa-Kommissionen afslog at forlænge hans kontrakt som midlertidigt ansat, og om, at Kommissionen tilpligtes at erstatte hans tab.

Udfald: Europa-Kommissionen frifindes. BR bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – kontraktens løbetid – institutionens skønsbeføjelse – restriktion ved en almengyldig intern beslutning – lovlig – grænser

[Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41; vilkårene for de øvrige ansatte, art. 2, litra b) og d), samt art. 8, stk. 1 og 2]

Artikel 8 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte giver ikke den ansatte ret til at blive ansat i den maksimale periode på seks år, henset til institutionens beføjelse til at indgå eller forlænge sådanne kontrakter for en kortere varighed end den tilladte maksimale varighed, og dette i henhold til de vide skønsmæssige beføjelser, som denne institution råder over i forbindelse med organiseringen af sine tjenestegrene ud fra de opgaver, der er blevet overdraget den, og i forbindelse med placeringen af det personale, den råder over, med henblik på udførelsen af disse opgaver, hvilket imidlertid kun gælder på betingelse af, at denne placering foretages i tjenestens interesse.

Institutionen råder desuden over denne vide skønsmargen ikke blot i individuelle sager, men ligeledes i forbindelse med en generel politik, fastlagt ved en almengyldig intern beslutning, såsom de almindelige gennemførelsesbestemmelser, hvorved den pålægger sig selv en begrænsning ved udøvelsen af sit skøn. Det forholder sig ikke desto mindre således, at en sådan intern beslutning ikke kan have den konsekvens, at institutionen fuldstændigt giver afkald på den beføjelse, som den er tillagt i artikel 8, stk. 1, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, med hensyn til at indgå eller forlænge, alt efter omstændighederne i det foreliggende tilfælde, en kontrakt som midlertidigt ansat som omhandlet i artikel 2, litra b) eller d), i nævnte ansættelsesvilkår indtil den maksimale periode på seks år. Institutionen er desuden forpligtet til at overholde de generelle retsprincipper, såsom ligebehandlingsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

Henset til de generelle retsprincipper kan ansættelsesmyndigheden ikke give afkald på den skønsbeføjelse, som den er tillagt i artikel 8, stk. 2, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, ved en automatisk anvendelse af reglen på seks år – dvs. uden at gennemgå den ansattes ansøgning og uden at undersøge tjenestens interesse i at ansætte den pågældende – med henblik på at begrunde en begrænsning af ansættelsen til en periode, der er kortere end den periode, der er tilladt i artikel 8, stk. 2, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte. Ved således at give afkald på denne skønsbeføjelse tilsidesætter ansættelsesmyndigheden nemlig retten til god forvaltning som fastsat i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som kræver, at institutionen omhyggeligt, indgående og upartisk gennemgår enhver ansøgning for så vidt angår den pågældende ansøgers kvalifikationer og evner og kravene i den ledige stilling. Et sådan afkald indebærer desuden en tilsidesættelse af omsorgspligten og ligebehandlingsprincippet.

(jf. præmis 33-35)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 8. september 2009, sag T-404/06, ETF mod Landgren, præmis 215

Den Europæiske Unions Ret: 16. december 2010, sag T-143/09 P, Kommissionen mod Petrilli, præmis 34 og 35