KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FEMTE AFDELING) DEN 14. JULI 1993. - JOSEPHUS KNIJFF MOD REVISIONSRETTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - AFVISNING. - SAG T-55/92.



Samling af Afgørelser 1993 side II-00823



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend ° soegsmaal ° forudgaaende administrativ klage ° frister ° ufravigelig karakter ° retstab ° fristfornyelse ° betingelser ° ny omstaendighed ° ansoegning som omhandlet i vedtaegtens artikel 90, stk. 1 ° ingen betydning

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 90 og 91)

2. Tjenestemaend ° soegsmaal ° forudgaaende administrativ klage ° stiltiende afslag paa en ansoegning ikke rettidigt anfaegtet ° senere udtrykkelig afgoerelse ° bekraeftende akt ° fristen udloebet

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 90 og 91)

Sammendrag

1. Klage- og soegsmaalsfristerne i vedtaegtens artikel 90 og 91, som i medfoer af artikel 46 og 73 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne finder tilsvarende anvendelse paa midlertidigt ansatte og hjaelpeansatte, er ufravigelige, og det forhold, at administrationen under den administrative procedure har taget stilling til klagerens argumenter vedroerende realiteten, fritager ikke Retten for dens pligt til at undersoege, om sagen kan admitteres, naar henses til vedtaegtens frister.

Fremkommer der en ny vaesentlig omstaendighed, som kan begrunde en ansoegning om fornyet behandling af en bebyrdende afgoerelse efter udloebet af klagefristen, skal den paagaeldende anfaegte afslaget inden for den i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, fastsatte klagefrist, uden at indgivelsen af en ny ansoegning om fornyet behandling kan faa fristen til at begynde at loebe paa ny eller fortsat at loebe. Den mulighed, alle tjenestemaend i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 1, har for at anmode ansaettelsesmyndigheden om at traeffe en beslutning for sit vedkommende, indebaerer ikke, at de i vedtaegtens artikel 90 og 91 fastsatte klage- og soegsmaalsfrister ikke skal overholdes, saaledes at en tidligere afgoerelse, hvis lovlighed ikke er blevet bestridt inden for de fastsatte frister, indirekte bliver anfaegtet.

2. Selv om vedtaegtens artikel 91, stk. 3, fastsaetter, at naar der paa en stiltiende afvisning inden for klagefristen foelger en udtrykkelig afvisning af en klage, loeber klagefristen paa ny, kan denne regel ikke bringes i anvendelse paa ansoegningsstadiet og foer klagestadiet. Dels skal bestemmelsen, da den vedroerer retningslinjerne for beregning af klagefristen, fortolkes strengt og bogstaveligt, og dels er et udtrykkeligt afslag paa en ansoegning, som tidligere stiltiende er blevet afvist, en ren og skaer bekraeftelse og kan derfor som saadan ikke bevirke, at klagefristen efter vedtaegtens artikel 90, stk. 2, paa ny begynder at loebe.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Sagsoegeren er tjenestemand i det nederlandske Algemene Rekenkamer og har siden den 15. juli 1986 gjort midlertidig tjeneste i Revisionsretten for De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "Revisionsretten"). I denne periode, hvor han har gjort midlertidig tjeneste i anden stilling, har han vaeret omfattet af foelgende kontrakter:

° fra 15. juli 1986 til 14. juli 1988, en kontrakt som midlertidigt ansat med indplacering i loenklasse A4, loentrin 4

° fra 15. juli 1988 til 14. juli 1990, efter forlaengelse af denne foerste kontrakt, en identisk kontrakt som midlertidigt ansat med indplacering i loenklasse A4, loentrin 4

° fra 15. juli 1990 til 12. oktober 1990, en kontrakt som hjaelpeansat med indplacering i kategori A, gruppe II, klasse 4

° fra 13. oktober 1990 til 12. oktober 1995, en kontrakt som midlertidigt ansat med indplacering i loenklasse A5, loentrin 3.

2 Kontrakterne for perioden 15. juli 1986 til 14. juli 1990 var omfattet af saerlige regler gaeldende for Revisionsretten, som gav mulighed for midlertidig ansaettelse af nationale tjenestemaend i samraad med de nationale revisionsorganer. Disse tjenestemaends kontrakter har en loebetid paa to aar, men kan forlaenges for to aar ad gangen. Indtil 1991 gav de paagaeldende regler kun mulighed for én forlaengelse.

3 Ved skrivelse af 9. februar 1990 meddelte Revisionsretten Algemene Rekenkamer, at sagsoegerens kontrakt udloeb den 14. juli 1990, at han ifoelge reglerne ikke kunne faa forlaenget sin midlertidige tjeneste i anden stilling ud over naevnte dato, og at man derfor burde indlede proceduren med henblik paa ansaettelse af hans afloeser. Denne procedure foerte til ansaettelse af W. fra 17. september 1990.

4 Ved notat af 5. juli 1990 anmodede det medlem af Revisionsretten, der havde ansvaret for den sektor, i hvilken sagsoegeren arbejdede, om, at denne fik tilbudt en tremaanederskontrakt efter udloebet af sin kontrakt som midlertidigt ansat med henblik paa faerdiggoerelse af en rapport, der ikke kunne faerdiggoeres uden hans hjaelp.

5 Dette er baggrunden for, at der den 11. juli 1990 blev indgaaet en kontrakt med sagsoegeren som hjaelpeansat gaeldende fra 15. juli 1990 til 12. oktober 1990, ved hvilken han blev indplaceret i kategori A, gruppe II, klasse 4.

6 Ved skrivelse af 12. juli 1990 anmodede Revisionsretten Algemene Rekenkamer om tilladelse til af tjenstlige grunde undtagelsesvis at forlaenge sagsoegerens midlertidige tjeneste i anden stilling.

7 Den 18. og 19. juli 1990 deltog sagsoegeren i de skriftlige og mundtlige proever i forbindelse med en udvaelgelsesprocedure, der blev gennemfoert med henblik paa ansaettelse af en midlertidig ekspeditionssekretaer i Revisionsgruppe III.

8 Ved skrivelse af 18. september 1990 meddelte Revisionsretten Algemene Rekenkamer, at sagsoegeren havde bestaaet, og at Revisionsretten var rede til at ansaette ham for en femaarsperiode, saafremt Algemene Rekenkamer gav sit samtykke. Ved skrivelse af 25. september 1990 meddelte Algemene Rekenkamer sit samtykke til ansaettelsen af sagsoegeren.

9 Ved skrivelse af 12. oktober 1990 underrettede Revisionsretten sagsoegeren om, at den havde besluttet at tilbyde ham en stilling som midlertidigt ansat i en femaarsperiode. I denne skrivelses andet afsnit hedder det: "Deres loen vil blive beregnet paa grundlag af satserne for loenklasse A5, loentrin 3 ...". Herefter underskrev sagsoegeren samme dag den sidste kontrakt ° en kontrakt som midlertidigt ansat for perioden 13. oktober 1990 til 12.oktober 1995, med indplacering i loenklasse A5, loentrin 3.

10 Den 21. februar 1991 vedtog Revisionsretten afgoerelse nr. 91/17 om rekruttering, udvaelgelse og indplacering af medarbejdere i midlertidige stillinger i samraad med de nationale revisionsorganer, som traadte i kraft samme dag. Denne afgoerelse ophaevede den begraensede forlaengelse af kontrakter for de paagaeldende midlertidigt ansatte. Mens kontrakterne for midlertidigt ansatte, der blev rekrutteret i samraad med de nationale revisionsorganer, efter de tidligere regler kun kunne forlaenges én gang for to aar, hedder det blot i afgoerelse nr. 91/17, at kontrakterne kan forlaenges for to aar ad gangen.

11 Ved notat af 7. marts 1991 ansoegte sagsoegeren Revisionsrettens generalsekretaer om en ny indplacering, saaledes at hans karriere, der var blevet indledt med hans ansaettelse i juli 1986 i loenklasse A4, loentrin 4, kunne fortsaette i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 44.

12 Generalsekretaeren afslog ansoegningen ved notat af 15. marts 1991, dels fordi sagsoegeren i oktober 1990 var blevet ansat paa grundlag af en kontrakt som midlertidigt ansat, der paa ingen maade kunne sidestilles med de kontrakter, som gjaldt for hans tidligere ansaettelse ° i dette tilfaelde drejede det sig om rekruttering i samraad med de nationale revisionsorganer ° dels fordi sagsoegeren ved at acceptere ansaettelseskontrakten af oktober 1990 havde godkendt den deri fastsatte indplacering. Dette notat, der var skrevet paa papir med Revisionsrettens generalsekretaers brevhoved og med generalsekretaerens trykte navn nederst paa siden, var dog ikke underskrevet af generalsekretaeren.

13 Ved notat af 10. juni 1991 gentog sagsoegeren sin oprindelige ansoegning om aendret indplacering, ligesom han subsidiaert indgav ansoegning om opgoerelse af de oekonomiske rettigheder, han havde opnaaet mellem den 15. juli 1986 og den 14. juli 1990. Sagsoegeren bemaerkede i dette notat, at notatet af 15. marts 1991 ikke var underskrevet.

14 Ved skrivelse af 26. august 1991 stadfaestede generalsekretaeren sin afgoerelse af 15. marts 1991 om afslaget paa ansoegningen om aendret indplacering.

15 Den 22. november 1991 indbragte sagsoegeren en klage over naevnte notat af 26. august 1991.

16 Den 6. maj 1992 afviste Revisionsrettens generalsekretaer denne klage, for saa vidt den angik ansoegningen om aendret indplacering, med den begrundelse, at den var indbragt for sent og under alle omstaendigheder var uberettiget af de i de forudgaaende afgoerelser anfoerte grunde.

17 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren ved staevning registreret paa Rettens Justitskontor den 3. august 1992 har anlagt sag i anledning af klagens afvisning og de tidligere afgoerelser.

18 Da Revisionsretten ikke havde indgivet svarskrift inden for den fastsatte frist, fremsatte sagsoegeren ved skrivelse af 5. oktober 1992 begaering om, at Retten afsagde udeblivelsesdom.

19 Sagsoegeren fremsatte mundtligt indlaeg den 10. november 1992. I dette retsmoede tilbagekaldte han begaeringen om udeblivelsesdom og anmodede Retten om at give sagsoegte mulighed for at fremlaegge et forsvar.

20 Den resterende del af den skriftlige procedure forloeb forskriftsmaessigt.

21 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

° Sagen admitteres.

° Der gives sagsoegeren medhold,

hvilket indebaerer annullation dels af ansaettelsesmyndighedens afgoerelser af 15. marts 1991 og 26. august 1991 om afslag paa sagsoegerens ansoegning om aendret indplacering, dels af ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 6. maj 1992, som blev truffet efter klagen i medfoer af artikel 90, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten").

° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

22 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:

° Afvisning, subsidiaert frifindelse.

° Hver part betaler sine egne omkostninger.

Formaliteten

23 I henhold til procesreglementets artikel 111 kan Retten, saafremt det er aabenbart, at sagen maa afvises, uden at fortsaette sagens behandling traeffe afgoerelse ved begrundet kendelse. I den foreliggende sag har Retten, der finder, at sagen er tilstraekkeligt oplyst, besluttet ikke at fortsaette sagens behandling.

Parternes argumenter

24 Sagsoegte har fremsat afvisningspaastand med den begrundelse, at klagen er indbragt efter udloebet af den tremaanedersfrist, der er fastsat i vedtaegtens artikel 90, stk. 2. Sagsoegte finder, at de bebyrdende akter er de akter, i hvilke sagsoegerens indplacering er blevet fastsat, dvs. kontrakterne af 11. juli 1990 og 12. oktober 1990, og har gjort gaeldende, at det er klart, at disse kontrakter ikke er blevet anfaegtet inden for fristerne.

25 Sagsoegeren har i staevningen paaberaabt sig ikrafttraedelsen af afgoerelse nr. 91/17 som en ny vaesentlig omstaendighed, der berettiger til efter klagefristens udloeb at indgive ansoegning om aendring af indplaceringsafgoerelserne. Sagsoegeren har ligeledes i replikken paaberaabt sig en anden ny omstaendighed, nemlig at han under retsforhandlingerne har opdaget en afgoerelse truffet af Revisionsretten i 1985 om indplaceringen af medarbejdere fra de nationale revisionsorganer, uden dog at erklaere, at han har indgivet ansoegning om aendret indplacering paa grundlag af denne opdagelse.

Rettens bemaerkninger

26 Retten skal udtale, at det ikke bestrides, at sagsoegeren er blevet underrettet om de afgoerelser om indplacering, der er genstand for denne sag, ved skrivelser af 11. juli 1990 og 12. oktober 1990, at de paagaeldende indplaceringer ligeledes fremgaar af de kontrakter, sagsoegeren har underskrevet paa de samme datoer, og at der ikke er indbragt klage over disse indplaceringer inden for den tremaanedersfrist, som begyndte at loebe paa disse to datoer.

27 Efter Rettens faste praksis (Rettens dom af 25.9.1991, sag T-54/90, Lacroix mod Kommissionen, Sml. II, s. 749, og kendelse af 25.2.1992, sag T-67/91, Torre mod Kommissionen, Sml. II, s. 261) er klage- og soegsmaalsfristerne i vedtaegtens artikel 90 og 91, som i medfoer af artikel 46 og 73 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne finder tilsvarende anvendelse paa midlertidigt ansatte og hjaelpeansatte, ufravigelige, og end ikke det forhold, at administrationen under den administrative procedure har taget stilling til klagerens argumenter vedroerende realiteten, kan fritage Retten for sin pligt til at undersoege, om sagen kan admitteres, naar henses til vedtaegtens frister.

28 Fremkommer der en ny vaesentlig omstaendighed, som kan begrunde en ansoegning om aendret indplacering efter udloebet af klagefristen, skal den paagaeldende tjenestemand eller anden ansat, saafremt ansoegningen afslaas udtrykkeligt eller stiltiende, anfaegte afslaget inden for den i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, fastsatte klagefrist, hvorved naermere bemaerkes, at denne frist ikke begynder at loebe paa ny eller fortsat loeber, saafremt der indgives en ny ansoegning. Den mulighed, enhver tjenestemand i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 1, har for at anmode ansaettelsesmyndigheden om at traeffe en beslutning for sit vedkommende, indebaerer ikke, at de i vedtaegtens artikel 90 og 91 fastsatte klage- og soegsmaalsfrister ikke skal overholdes, saaledes at en tidligere afgoerelse, hvis lovlighed ikke er blevet bestridt inden for de fastsatte frister, indirekte bliver anfaegtet (Domstolens dom af 26.9.1985, sag 231/84, Valentini mod Kommissionen, Sml. s. 3027).

29 I den foreliggende sag indgav sagsoegeren den 7. marts 1991 en foerste ansoegning om aendret indplacering under henvisning til ikrafttraedelsen af afgoerelse nr. 91/17. Den 15. marts 1991 modtog han et notat, hvori ansoegningen blev afslaaet med den begrundelse, at hans beskaeftigelse ikke var omfattet af afgoerelse nr. 91/17, saaledes at dennes ikrafttraedelse ikke for hans vedkommende udgjorde en vaesentlig ny omstaendighed. Dette notat, der var skrevet paa papir med Revisionsrettens generalsekretaers brevhoved og med generalsekretaerens trykte navn nederst paa siden, var dog ikke underskrevet af generalsekretaeren.

30 Den 10. juni 1991 indgav sagsoegeren under henvisning til generalsekretaerens notat af 15. marts 1991, som han kaldte "ikke-underskrevet", en ny ansoegning om aendret indplacering, der bl.a. byggede paa ikrafttraedelsen af afgoerelse nr. 91/17. For saa vidt angaar ansoegningen om aendret indplacering konkluderer sagsoegeren foelgende: "For det foerste opretholder jeg min ansoegning om aendret indplacering af 7. marts 1991, som der ikke er kommet noget retsgyldigt svar paa". Denne nye ansoegning blev afvist ved et behoerigt underskrevet notat af 26. august 1991 fra Revisionsrettens generalsekretaer.

31 Den 22. november 1991 indbragte sagsoegeren en klage. Efter klagens afvisning den 6. maj 1992 anlagde sagsoegeren denne sag den 3. august 1992.

32 I betragtning af procedurens forloeb, som er beskrevet ovenfor, fastslaar Retten, at selv om ikrafttraedelsen af afgoerelse nr. 91/17 kan betragtes som en vaesentlig ny omstaendighed, som berettiger sagsoegeren til at indgive en ansoegning om aendring af sin indplacering, har dette ingen indflydelse paa formalitetsspoergsmaalet, idet sagsoegeren ikke har overholdt fristerne.

33 For det foerste maa man, selv om man ikke anser generalsekretaerens notat af 15. marts 1991 for et "retsgyldigt" svar paa den foerste ansoegning af 7. marts 1991, betragte denne som stiltiende afslaaet den 7. juli 1991. Ved denne afvisning begyndte klagefristen at loebe, saaledes at den udloeb den 7. oktober 1991.

34 Men klagen efter vedtaegtens artikel 90, stk. 2, blev indbragt den 22. november 1991, dvs. efter udloebet af klagefristen, og vedtagelsen den 26. august 1991 af en afgoerelse om at afslaa den anden ansoegning om aendret indplacering bevirker ikke, at klagefristen paa ny begynder at loebe. Som Retten og Domstolen allerede har fastslaaet, kan vedtaegtens artikel 91, stk. 3, sidste led ° hvori det hedder: "naar der imidlertid paa en stiltiende afvisning inden for klagefristen foelger en udtrykkelig afvisning af en klage, loeber klagefristen paa ny" ° ikke bringes i anvendelse paa ansoegningsstadiet og foer klagestadiet. Dels skal artikel 91, stk. 3, sidste led, da bestemmelsen vedroerer retningslinjerne for beregning af klagefristen, fortolkes strengt og bogstaveligt. Dels er et udtrykkeligt afslag paa en ansoegning, som tidligere stiltiende er blevet afvist, en ren og skaer bekraeftelse og kan derfor ikke bevirke, at en frist paa ny begynder at loebe (jf. Domstolens dom af 20.3.1984, forenede sager 75/82 og 117/82, Razzouk og Beydoun mod Kommissionen, Sml. s. 1509, praemis 12; Rettens kendelse af 1.10.1991, sag T-38/91, Coussios mod Kommissionen, Sml. II, s. 763, praemis 29; Rettens dom af 17.10.1991, sag T-129/89, Offermann mod Parlamentet, Sml. II, s. 855, praemis 22, og af 10.4.1992, sag T-15/91, Bollendorf mod Parlamentet, Sml. II, s. 1679, praemis 26).

35 Paa denne baggrund kan den anden ansoegning om aendret indplacering, som blev indgivet den 10. juni 1991, ej heller anses for en klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, da den blev indgivet foer udloebet af den frist paa fire maaneder, der i vedtaegtens artikel 90, stk. 1, gives administrationen til at besvare en ansoegning.

36 For det andet maa det antages, at saafremt generalsekretaerens notat af 15. marts 1991 kan anses for et afslag paa den foerste ansoegning, bevirker dette afslag, at klagefristen begynder at loebe, saaledes at den udloeber den 15. juni 1991.

37 Sagsoegeren indbragte imidlertid sin klage den 22. november 1991. I oevrigt kan afslaget paa den anden ansoegning, som blev meddelt den 26. august 1991, da det der foreligger er en ren og skaer bekraeftelse af afslaget paa den foerste ansoegning, ikke bevirke, at klagefristen begynder at loebe paa ny.

38 For saa vidt som den anden ansoegning af 10. juni 1991 i denne forbindelse kan anses for en klage, vil naervaerende sag alligevel vaere at betragte som for sent anlagt, idet staevningen blev indgivet til Rettens Justitskontor den 3. august 1992, dvs. over tre maaneder efter afgoerelsen af 26. august 1991 om at afslaa den anden ansoegning af 10. juni 1991.

39 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at sagen maa afvises.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

40 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Ifoelge samme reglements artikel 87, stk. 3, kan Retten dog fordele sagens omkostninger, hvor der foreligger ganske saerlige grunde, og ifoelge artikel 88 baerer institutionerne selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.

41 Retten skal paapege, at sagsoegte i den foreliggende sag ikke afgav svarskrift inden for den fastsatte frist, og at denne undladelse har bevirket, at sagsoegeren har ivaerksat proceduren for afsigelse af udeblivelsesdom efter procesreglementets artikel 122. Sagsoegeren har dog i retsmoedet i forbindelse med denne procedure opfordret Retten til at tillade sagsoegte at tage til genmaele trods fristens udloeb.

42 Retten finder det rimeligt at paalaegge sagsoegte at baere sagsoegerens omkostninger i forbindelse med udeblivelsesproceduren og retsmoedet den 10. november 1992.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

FORMANDEN FOR RETTENS FEMTE AFDELING

1) Sagen afvises.

2) Revisionsretten doemmes til ud over sine egne omkostninger at betale sagsoegerens omkostninger i forbindelse med ivaerksaettelsen af proceduren for afsigelse af udeblivelsesdom og retsmoedet den 10. november 1992.

3) Sagsoegeren baerer resten af sine omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 14. juli 1993.