RETTENS KENDELSE (Tredje Afdeling)

14. januar 1998

Sag T-30/97

Juana de la Cruz Vela Palacios

mod

De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg

»Tjenestemænd — annulations — og erstatningssøgsmål — søgsmålsfrist — afvisning«

Fuldstændig gengivelse på spansk II-23

Angående:

Påstand dels om annullation af en afgørelse om degradation af sagsøgeren som disciplinærsanktion og af en afgørelse om at foretage fradrag i hendes årlige ferie, dels om erstatning af den iklce-økonomiske skade, sagsøgeren havde gjort gældende at have lidt som følge af disse sanktioner

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Den 18. april 1995 tog sagsøgeren, der var tjenestemand ved De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg (EØS), med sagsøgtes tilladelse til Ischia i Italien for at følge en badekur af tre ugers varighed.

Den 28. april 1995 afbrød sagsøgeren badekuren efter en kardiologisk undersøgelse. Den 9. maj 1995 genoptog sagsøgeren arbejdet for igen den følgende dag at standse det efter lægeordination.

Den 17. maj 1995 anmodede sagsøgte sagsøgeren om at fremlægge dokumentation for kuren. Sagsøgeren svarede, at hun havde sendt de pågældende dokumenter til sygekassen. Den 2. juni 1995 genfremsatte sagsøgte sin anmodning.

Den 12. juli 1995 blev der indledt disciplinærsag mod sagsøgeren. Den 14. februar 1996 afgav Disciplinærrådet en udtalelse, hvori dets medlemmer foreslog, at sagsøgeren fik en irettesættelse. Rådet foreslog i samme udtalelse, at de fraværsdage, for hvilke der ikke forelå en lægeattest, blev fradraget i sagsøgerens årlige ferie.

Den 27. marts besluttede ansættelsesmyndigheden at pålægge sagsøgeren sanktionen degradation. Sagsøgeren bekræftede modtagelsen af afgørelsen den 1. april 1996. Sagsøgeren fik endvidere senere meddelelse om ansættelsesmyndighedens afgørelse om at fradrage fem uberettigede fraværsdage i hendes årlige ferie for 1996.

Ansættelsesmyndigheden efterkom sagsøgerens afskedsbegæring af 30. marts 1996.

Den 28. juni 1996 indgav sagsøgeren en klage. Ved notat af 14. oktober 1996 afslog ansættelsesmyndigheden klagen. Notatet blev meddelt sagsøgeren den 15. oktober 1996.

Formaliteten

Forlængelsen af procesfristerne under hensyn til afstanden skal ske under hensyntagen til det sted, hvor sagsøgeren sædvanligvis opholder sig, dvs. det sted, hvor den pågældende har sædvanligt opholdssted (bopæl) (præmis 25).

Henvisning til: Domstolen, 15. december 1966, sag 28/65, Fonzi mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 321, org. réf.: Rec. s. 689, pås. 711; Domstolen, 15. juni 1994, sag C-137/92 P, Kommissionen mod BASF m.fl., Sml. I, s. 2555, præmis 40.

For at kunne kræve den fristforlængelse på en måned, som tilkommer sagsøgere, der har sædvanligt opholdssted uden for Europa, skal den pågældende fremlægge tilstrækkelige oplysninger til at godtgøre, at han faktisk har haft sædvanligt opholdssted uden for Europa i perioden inden sagens anlæg. Hvis der ikke blev stillet noget krav om beviser over for sagsøgere, der fremsætter krav om fristforlængelse på en måned, ville der ikke være noget til hinder for, at mange ville omgå den søgsmålsfrist, der er sat for dem, ved blot at erklære, at de bor eller boede i et land uden for Europa. Retten ville da ikke have mulighed for at opfylde sin forpligtelse til at kontrollere, at søgsmålsfristen er overholdt, hvilket er en væsentlig procesforudsætning (præmis 26).

Henvisning til: Retten, 10. april 1992, sag T-15/91, Bollendorff mod Parlamentet, Sml. II, s. 1679, præmis 22 og 28; Retten, 15. februar 1995, sag T-552/93, Grassi mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 125, præmis 23 og 31.

I den foreliggende sag konstaterede Retten, at sagsøgeren ikke havde fremført nogen beviser for sit anbringende om, at hun havde haft sædvanligt opholdssted i Marokko i perioden mellem det tidspunkt, hvor hun fik meddelelse om sagsøgtes afgørelse om at afslå hendes klage, og sagens anlæg (præmis 27).

Sagens omkostninger

I henhold til artikel 87, stk. 3, i procesreglementet kan Retten pålægge endog en vindende part at erstatte den anden part de udgifter, som skønnes at være påført modparten unødvendigt eller af ond vilje (præmis 32).

Retten udtalte, at under hensyn til sagens faktiske omstændigheder var det forudsigeligt, at sagsøgerens sag ville blive afvist. Sagsøgeren havde gjort gældende at have laav på en måneds forlængelse af fristen under hensyn til afstanden uden at fremlægge nogen form for bevis, der kunne underkastes en vurdering. Endvidere havde sagsøgeren i sine indlæg anført, at hun ikke havde til hensigt at fremlægge dokumenter, der loinne understøtte hendes anbringende om, at hun havde haft opholdssted i Marokko (præmis 33).

Konklusion:

Sagen afvises.

Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.