Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 13. maj 1987. - MARCEL GRUMBACH MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - AFSLAG PAA AT YDE UDLIGNINGSTILLAEG. - SAG 54/86.



Samling af Afgørelser 1987 side 02705



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Den mundtlige forhandling, som fandt sted den 19 . marts, vedroerte udelukkende spoergsmaalet, om den sag, som Marcel Grumbach har anlagt mod Kommissionen, fordi denne har undladt at traeffe en afgoerelse i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 7, stk . 2, kan antages til realitetsbehandling . Jeg skal her kun tage stilling til dette spoergsmaal .

A - Faktiske omstaendigheder

2 . For naervaerende er det tilstraekkeligt at naevne, at sagsoegeren, der var indplaceret i loenklasse A 4, i perioden fra 2 . februar 1981 til 31 . maj 1983 havde til opgave ved Kommissionens Delegation i Genève at foelge de spoergsmaal, som blev behandlet af Generaldirektorat VIII ( som sagsoegeren gjorde tjeneste ved ). Paa grundlag af en dom afsagt den 9 . december 1982 i en sag anlagt af hans forgaenger ( sag 191/81 ( 1 )) foelte Grumbach sig aabenbart overbevist om, at han udfoerte opgaver svarende til loenklasse A 3 .

3 . Hans bestraebelser paa herefter at blive indplaceret i loenklasse A 3 mislykkedes imidlertid . En ansoegning med dette formaal for oeje blev afslaaet den 14 . juni 1983, og en efterfoelgende klage blev afvist ved afgoerelse af 16 . januar 1984 . Det blev heri udtrykkelig bestridt, at sagsoegeren havde udfoert A 3-opgaver . De af sagsoegeren fremfoerte argumenter blev tilbagevist punkt for punkt . I afgoerelsen af 16 . januar 1984 behandlede det kompetente kommissionsmedlem sagsoegerens paastand vedroerende forgaengerens stilling, hans egen stilling ved Kommissionens Delegation i Genève, de ham overdragne opgaver samt den af ham tildelte diplomatiske status og kom herefter til det resultat, at Kommissionen ikke kunne tilslutte sig sagsoegerens standpunkt, hvorefter de ham paalagte opgaver "ubestrideligt svarede til opgaver i loenklasse A 3 ". Det anfoertes yderligere i afgoerelsen, at Grumbach ifoelge Domstolens praksis - selv om det antages, at han havde udfoert opgaver svarende til et hoejere niveau - ikke har krav paa tilsvarende indplacering . Sagsoegeren anfaegtede ikke denne afgoerelse .

4 . Et aar senere, den 28 . februar 1985, anmodede sagsoegeren om, at man anerkendte, at han i perioden fra 2 . februar 1981 til 31 . maj 1983 midlertidigt havde udfoert A 3-opgaver, og om, at han derfor tilkendtes det i tjenestemandsvedtaegtens artikel 7, stk . 2, fastsatte kompensationstillaeg . Heller ikke denne ansoegning blev taget til foelge . Hans klage af 14 . juni 1985 blev afvist ved afgoerelse af 4 . december 1985, hvori det udtrykkeligt anfoertes, at klagens genstand og sagsoegerens bemaerkninger i det vaesentlige svarede til det i den foerste klage anfoerte, hvorfor der kun kunne vaere tale om at bekraefte afgoerelsen af 16 . januar 1984 . Det kompetente kommissionsmedlem anfoerte udtrykkeligt, at det under disse omstaendigheder maatte antages, at en retssag ville blive afvist . Ikke desto mindre indbragte sagsoegeren den 25 . februar 1986 den sag for Domstolen, som jeg i dag skal tage stilling til .

B - Stillingtagen

5 . For saa vidt angaar en stillingtagen til formalitetsspoergsmaalet skaber det helt klart ingen problemer, for saa vidt angaar overholdelsen af fristerne, saafremt man her blot gaar ud fra datoen for ansoegningen, afslaget herpaa, indbringelsen af klagen og den udtrykkelige afvisning af den ( som skete mere end fire maaneder senere, men inden for soegsmaalsfristen, som begyndte at loebe fra tidspunktet fra den stiltiende afvisning, jfr . vedtaegtens artikel 91 ). Jeg mener ikke, det er noedvendigt at uddybe dette punkt naermere .

6 . For at tage stilling til, om sagen kan admitteres, er det derimod af betydning, at der er tale om et afslag paa at udstede en begunstigende afgoerelse, altsaa en slags "tilpligtelsessoegsmaal ". Det er ligeledes af betydning, at det i en uanfaegtet afgoerelse af en klage i ovennaevnte forudgaaende procedure ( som vedroerte en ansoegning om indplacering i anden loenklasse ) blev fastslaaet, at sagsoegeren ikke havde udfoert A 3-opgaver i Genève . Det er klart dennne omstaendighed, der dannede grundlaget for afgoerelsen af 16 . januar 1984, og ikke den biomstaendighed, at udfoerelsen af opgaver svarende til en hoejere loenklasse ikke giver ret til forfremmelse .

7 . Dette forhold har faktisk konsekvenser for formalitetsspoergsmaalet, saaledes som det fremgaar af det foelgende .

8 . 1 . Jeg skal foerst behandle det andet af de naevnte punkter; det er her ikke helt klart, om man kan gaa saa vidt som til at fastslaa, at der foreligger en retskraftig konstatering af, at sagsoegeren ikke har udfoert A 3-opgaver, hvoraf foelger, at dette forhold ikke kan anfaegtes under en ny procedure, hvor det er relevant for anvendelsen af vedtaegtens artikel 7, stk . 2 . Man kan nemlig goere gaeldende, at det afgoerende for retskraften er det forfulgte maal og den ret, der goeres krav paa; det er helt klart, at de to procedurer ikke er identiske ( i den foerste var der tale om aendret indplacering, mens den anden alene vedroerte anvendelsen af tjenestemandsvedtaegtens artikel 7, stk . 2 - midlertidig tjeneste i en hoejere loenklasse mod ydelse af et kompensationstillaeg ).

9 . Man kan imidlertid - netop fordi den foerste klageafgoerelse indeholder en udtrykkelig definition af niveauet for de opgaver, sagsoegeren fik overdraget, som ligeledes er af betydning for vedtaegtens artikel 7, stk . 2 - ogsaa betragte denne afgoerelse som en stiltiende afgoerelse om, at artikel 7, stk . 2, heller ikke kan anvendes . Det ville betyde, at der dengang straks skulle have vaeret anlagt sag ved Domstolen med paastand om anvendelse af artikel 7, stk . 2 . Da ansaettelsesmyndighedens indstilling til forudsaetningerne for at anvende artikel 7, stk . 2, siden januar 1984 har vaeret helt klar og entydig, ses der derimod ikke at vaere mulighed for endnu engang at rejse spoergsmaalet ved en senere ansoegning og dernaest indbringe det for Domstolen i februar 1986 efter en ny administrativ procedure .

10 . 2 . Saafremt man ikke uden videre kan tilslutte sig dette synspunkt, tvinges man ifoelge Domstolens dom i en sag med et tilsvarende sagsforhold til at tage et andet udgangspunkt, som dog foerer til samme resultat .

11 . Jeg taenker herved paa dommen i sag 59/70 ( 2 ), der vedroerte en procedure i henhold til EKSF-traktatens artikel 35 ( altsaa ligeledes et "tilpligtelsessoegsmaal "). Om sagsforholdet skal jeg blot naevne foelgende : den franske regering havde ydet den franske staalindustri billige laan og underrettet Den Hoeje Myndighed herom i slutningen af 1966 . Den Hoeje Myndighed fandt, at der ikke var grund til at anvende artikel 4, litra c ), ( forbud mod statsstoette ) eller at rette en henstilling til Frankrig, jfr . EKSF-traktatens artikel 67, hvilket den i december 1968 meddelte den franske regering samt de oevrige medlemsstaters regeringer . Den nederlandske regering mente ikke at kunne tilslutte sig Den Hoeje Myndigheds opfattelse . Den opfordrede derfor i juni 1970 Den Hoeje Myndighed til i henhold til EKSF-traktatens artikel 88 at fastslaa, at den franske regering havde tilsidesat sine forpligtelser efter traktaten . Efter den stiltiende afvisning af ansoegningen ( som indtraeder efter to maaneders forloeb ) indbragte den nederlandske regering i oktober 1970 sagen for Domstolen . Sagen blev som bekendt afvist . Domstolen udtalte imidlertid i praemisserne, at der ikke i traktaten er fastsat nogen frist for i henhold til EKSF-traktatens artikel 35 at indbringe en sag for Den Hoeje Myndighed . Domstolen fastslog imidlertid, at der af det system, som fremgaar af EKSF-traktatens artikler 33 og 35, retssikkerhedsprincippet og princippet om kontinuiteten i Faellesskabets virksomhed kan udledes en forpligtelse til ikke ubegraenset at forsinke indbringelsen for Den Hoeje Myndighed, men at iagttage en rimelig frist - navnlig naar det klart fremgaar, at Kommissionen har besluttet at forholde sig passiv . Da dette krav ikke var opfyldt, idet den nederlandske regering tvaertimod foerst havde indbragt sagen for Den Hoeje Myndighed atten maaneder efter, at Myndighedens standpunkt var blevet helt klart, fandt Domstolen, at sagen var for sent anlagt .

12 . Jeg finder det fuldstaendig berettiget at udvide disse principper til at omfatte et passivitetssoegsmaal inden for ansaettelsesretten, hvor administrative hensigtsmaessighedsbetragtninger ligeledes klart tilsiger, at der ikke maa gaa for lang tid, foer der tages stilling til opstaaede problemer .

13 . Det kan saaledes i den foreliggende sag laegges til grund, at sagsoegeren allerede havde anledning til at tage fat paa det af ham rejste problem ved afsigelsen af dommen i sag nr . 191/81, dvs . efter den 9 . december 1982 . Dette er vel sket inden for en rimelig frist, for saa vidt angaar sagsoegerens ansoegning om indplacering . Da ansoegningen ikke blev imoedekommet, og han kom paa den tanke, om ikke han i hvert fald kunne goere et krav gaeldende i henhold til vedtaegtens artikel 7, stk . 2, burde han givet have rejst dette spoergsmaal, da det blev klart, at Kommissionen var af den absolutte opfattelse, at forudsaetningerne for at anvende den naevnte bestemmelse ( udfoerelse af A 3-opgaver ) ikke var opfyldt . Sagsoegeren burde under ingen omstaendigheder have ladet sagen ligge endnu et aar . Hvis man altsaa ikke antager, at sagsoegeren straks burde have anlagt sag til proevelse af den foerste klageafgoerelse ( af 16 . januar 1984 ), burde han i det mindste inden for en rimelig frist efter den 16 . januar 1984 have ansoegt Kommissionen om anvendelse af vedtaegtens artikel 7, stk . 2 . Ansoegningen, som foerst blev indgivet i februar 1985, og som - efter en ny procedure - foerst i 1986 foerte til et soegsmaal, altsaa tre aar efter det forhold, der dannede grundlag for sagen, og mere end fire et halvt aar efter, at den paastaaede ret til kompensationstillaeg var opstaaet, opfylder efter min mening ikke dette krav .

14 . Jeg mener derfor, at det i det mindste kan fastslaas, at proceduren blev indledt med en urimelig forsinkelse, og at sagen derfor - som Kommissionen allerede tydeligt har gjort gaeldende i sin afgoerelse af 4 . december 1985 - boer afvises .

C - Konklusion

15 . Jeg skal herefter foreslaa Domstolen, at sagen afvises, og at der, for saa vidt angaar sagens omkostninger, traeffes afgoerelse i henhold til procesreglementets artikel 70 .

(*) Oversat fra tysk .

( 1 ) Dom af 9 . december 1982 i sag 191/81, Onno Plug mod Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, Sml . s.*4229 ff .

( 2 ) Dom af 6 . juli 1971 i sag 59/70, kongeriget Nederlandene mod Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, Sml . 1971, s.*157;, org . ref . Rec . 1971, s.*639 ff .