RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM (Anden Afdeling)

21. juli 2016

AV

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — midlertidigt ansat — ansættelse — lægeundersøgelse forud for ansættelsen — ufuldstændige oplysninger i forbindelse med lægeundersøgelsen — lægeligt forbehold — anvendelse af det lægelige forbehold med tilbagevirkende kraft — ingen tildeling af invaliditetsydelse — annullation — opfyldelse af en dom fra Retten«

Angående:

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106a, hvorunder AV har nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 16. september 2014 om at anvende det lægelige forbehold, der er fastsat i artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, på ham og om at nægte ham ret til invaliditetsydelse.

Udfald:

Afgørelsen af 16. september 2014, hvorved Europa-Kommissionen anvendte det lægelige forbehold, der er fastsat i artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, på AV, annulleres. Europa-Kommissionen betaler AV et beløb på 2000 EUR i erstatning for det ikke-økonomiske tab, som denne har lidt. I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen. Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af AV afholdte omkostninger.

Sammendrag

Den Europæiske Unions ret – principper – overholdelse af en rimelig frist – tilsidesættelse under en administrativ procedure – tidsforløb, som kan have indvirkning på afgørelsens indhold – konsekvenser i forbindelse med anvendelsen af et lægeligt forbehold i henhold til artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union

(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 1; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 32)

Forpligtelsen til at iagttage en rimelig frist i forbindelse med gennemførelsen af administrative procedurer udgør et generelt EU-retligt princip, hvis overholdelse Unionens retsinstanser sikrer, og er som en del af retten til god forvaltning anført i artikel 41, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

Tilsidesættelse af princippet om overholdelse af en rimelig frist kan imidlertid ikke i almindelighed begrunde, at den afgørelse, der er truffet efter en administrativ procedure, annulleres. Det er nemlig kun, når den urimeligt lange tid, der er forløbet, påvirker selve indholdet af den afgørelse, der er truffet efter den administrative procedure, at den manglende overholdelse af princippet om en rimelig frist påvirker gyldigheden af den administrative procedure.

Artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte forudsætter, at ansættelsesmyndigheden træffer en endelig afgørelse om anvendelsen af det lægelige forbehold på grundlag af oplysninger, der indhentes af den rådgivende læge i forbindelse med undersøgelsen forud for ansættelsen, eller efter at den råder over de relevante supplerende oplysninger, som væsentligt ændrer de oplysninger, der blev indhentet i forbindelse med undersøgelsen forud for ansættelsen.

I det foreliggende tilfælde kunne procedurens varighed have indvirkning på indholdet af afgørelsen om at anvende det lægelige forbehold på den ansatte med tilbagevirkende kraft, for så vidt som der ikke blot var forløbet tre år og syv måneder efter at ansættelsesmyndigheden havde fået kendskab til dennes sygdom, men især efter at invaliditetsudvalget havde konkluderet, at den pågældende led af en vedvarende, total invaliditet, som gjorde det umuligt for ham at arbejde. Således ændrede afgørelsen om at anvende et lægeligt forbehold i henhold til vedtægtens artikel 32 hvad angår udsigten til, at en invaliditet ville kunne opstå inden fem år efter kendskabet til den pågældende sygdom, sig til en afgørelse om med øjeblikkelig virkning at udelukke den pågældende fra de garantier, der er fastsat på invaliditetsområdet for en invaliditet, der allerede var opstået.

Således skal afgørelsen om at anvende det lægelige forbehold på den pågældende og om at nægte ham ret til invaliditetsydelse annulleres. Den omstændighed, at en tidligere afgørelse med samme indhold som den anfægtede afgørelse blev annulleret på grund af en processuel fejl fratager nemlig ikke den pågældende muligheden for i forbindelse med en dom til opfyldelse af en annullationsdom at påberåbe sig et realitetsanbringende, som var blevet rejst under det søgsmål, der gav anledning til annullationsdommen. Den pågældende havde i forbindelse med den nævnte sag rejst et anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet.

(jf. præmis 44, 45, 50, 51, 54 og 55)

Henvisning til:

Personaleretten: dom af 12. maj 2016, Guittet mod Kommissionen,F-92/15, EU:F:2016:118, præmis 75 og 76 og den deri nævnte retspraksis