DOMSTOLENS DOM (SJETTE AFDELING) AF 20. JANUAR 1994. - OWENS BANK LTD MOD FULVIO BRACCO OG BRACCO INDUSTRIA CHIMICA SPA. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: HOUSE OF LORDS - FORENEDE KONGERIGE. - BRUXELLES-KONVENTIONEN - FORTOLKNING AF ARTIKEL 21, 22 OG 23 - ANERKENDELSE OG FULDBYRDELSE AF DOMME AFSAGT I IKKE-KONTRAHERENDE STATER. - SAG C-129/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-00117



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser - anvendelsesomraade - procedurer vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse i en kontraherende stat af retsafgoerelser truffet i ikke-kontraherende stater - ikke omfattet - noedvendigt at tage stilling til et praejudicielt retsspoergsmaal - ingen betydning

(Konventionen af 27.9.1968)

Sammendrag

Konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, navnlig dens artikel 21, 22 og 23, finder hverken anvendelse paa procedurer eller paa stridsspoergsmaal, der opstaar under procedurer, i kontraherende stater vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse af domme afsagt i borgerlige sager, herunder handelssager, i tredjelande.

Der fremgaar af konventionens artikel 26 og 31, som skal sammenholdes med artikel 25, at de i konventionens afsnit III omhandlede procedurer, som vedroerer anerkendelse og fuldbyrdelse, kun finder anvendelse, naar der er tale om afgoerelser, der er truffet af en ret i en kontraherende stat. Endvidere fastlaegger kompetencereglerne i konventionens afsnit II ikke et vaerneting for procedurer vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse af domme afsagt i et tredjeland, jf. ogsaa, at artikel 16, nr. 5 - som bestemmer, at retterne i den kontraherende stat, hvor fuldbyrdelsesstedet er beliggende, har enekompetence i sager om fuldbyrdelse af retsafgoerelser - ligeledes skal sammenholdes med definitionen af begrebet retsafgoerelse i artikel 25. Der kan ikke foretages en sondring mellem en kendelse, hvori der blot gives tilladelse til fuldbyrdelse, og en afgoerelse truffet af en ret i en kontraherende stat, hvori der tages stilling til et stridsspoergsmaal, som er opstaaet under en procedure vedroerende tilladelse til fuldbyrdelse af en dom afsagt i et tredjeland. Hvis en sag paa grund af sin genstand er undtaget fra konventionens anvendelsesomraade, kan det nemlig ikke tjene som begrundelse for at anvende konventionen, at der foreligger et praejudicielt retsspoergsmaal - uanset hvad spoergsmaalet gaar ud paa - som retten skal tage stilling til for at kunne afgoere sagen.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 1. april 1992 indgaaet til Domstolen den 22. april 1992 har House of Lords i medfoer af protokollen af 3. juni 1971 vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT 1978 L 304, s. 31), forelagt tre spoergsmaal vedroerende fortolkningen af konventionen, som aendret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritanniens og Nordirlands tiltraedelse (EFT L 304, s. 1) og ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltraedelse (EFT L 388, s. 1) (herefter benaevnt "konventionen"), navnlig dens artikel 21, 22 og 23 om litispendens og indbyrdes sammenhaengende krav.

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem Owens Bank Ltd (herefter benaevnt "Owens Bank"), der har hjemsted i den uafhaengige caraibiske stat Saint Vincent og Grenadinerne (herefter benaevnt "Saint Vincent"), og Bracco Industria Chimica SpA, der har hjemsted i Italien (herefter benaevnt "Bracco SpA"), samt dets bestyrelsesformand og administrerende direktoer Fulvio Bracco, der har bopael i Italien.

3 Owens Bank haevder i 1979 at have laant Fulvio Bracco et beloeb paa 9 mio. SFR i kontanter. Ifoelge en klausul i laanedokumenterne skulle High Court of Justice of Saint Vincent have kompetence til at paakende eventuelle tvister. Den 29. januar 1988 opnaaede Owens Bank ved denne retsinstans dom over Fulvio Bracco og Bracco SpA, der tilpligtedes at tilbagebetale laanet (herefter benaevnt "Saint Vincent-dommen"). De domfaeldte ankede til Court of Appeal of Saint Vincent, som stadfaestede dommen den 12. december 1989.

4 Under sagen benaegtede Fulvio Bracco og Bracco SpA laanets eksistens. De haevdede, at de af Owens Bank fremlagte dokumenter var forfalskede, og at nogle vidner havde afgivet falsk forklaring.

5 Den 11. juli 1989 indgav Owens Bank i Italien en begaering med henblik paa fuldbyrdelse af Saint Vincent-dommen. Fulvio Bracco og Bracco SpA gjorde for den italienske ret navnlig gaeldende, at Owens Bank havde opnaaet den omtvistede dom ved svig.

6 Den 7. marts 1990 indgav Owens Bank i medfoer af bestemmelserne i section 9 i Administration of Justice Act 1920 begaering til en engelsk retsinstans om, at Saint Vincent-dommen erklaeredes eksigibel i England. Fulvio Bracco og Bracco SpA gjorde - ligesom de havde gjort det under proceduren i Italien - gaeldende, at Owens Bank havde opnaaet den dom, den soegte fuldbyrdet, ved svig. Paa grundlag af Bruxelles-konventionens artikel 21 og 22 anmodede de endvidere den engelske ret om at erklaere sig inkompetent eller udsaette sin afgoerelse, indtil den italienske fuldbyrdelsesprocedure var afsluttet.

7 Til stoette herfor gjorde de gaeldende, at spoergsmaalet om, hvorvidt rekvirenten havde opnaaet Saint Vincent-dommen ved svig, skulle undersoeges saavel under fuldbyrdelsesproceduren i England som under fuldbyrdelsesproceduren i Italien.

8 Sagen blev i sidste instans indbragt for House of Lords, som fandt, at den rejste spoergsmaal om fortolkningen af konventionen, og besluttede at udsaette sagen, indtil Domstolen havde truffet praejudiciel afgoerelse om foelgende spoergsmaal:

"1) Finder Bruxelles-konventionen af 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager (' 1968-konventionen' ), anvendelse paa procedurer eller paa stridsspoergsmaal, der opstaar under procedurer, i kontraherende stater vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse af domme afsagt i borgerlige sager, herunder handelssager, i ikke-kontraherende stater?

2) Finder 1968-konventionens artikel 21, 22 eller 23, henholdsvis en af disse bestemmelser, anvendelse paa procedurer eller paa stridsspoergsmaal, der opstaar under procedurer, som indledes i mere end én kontraherende stat med henblik paa fuldbyrdelse af en dom, der er afsagt i en ikke-kontraherende stat?

3) Hvis retten i en kontraherende stat i medfoer af 1968-konventionen er befoejet til at udsaette sin afgoerelse paa grund af litispendens, hvilke faellesskabsretlige principper skal en national ret da anvende ved afgoerelsen af, om sagen for den nationale ret, ved hvilken sagen sidst er anlagt, skal udsaettes?"

Det foerste og andet spoergsmaal

9 Da de to foerste spoergsmaal haenger noeje sammen, maa de besvares under ét.

10 Foer spoergsmaalene besvares, boer der gives en beskrivelse af den procedure, der er fulgt i hovedsagen.

11 Som generaladvokaten har forklaret i punkt 7 og 8 i sit forslag til afgoerelse, er der efter engelsk ret forskellige muligheder for anerkendelse og fuldbyrdelse af udenlandske retsafgoerelser. I det foreliggende tilfaelde har man fulgt den fremgangsmaade at lade den udenlandske dom registrere i henhold til bestemmelserne i section 9 i Administration of Justice Act 1920 for at kunne fuldbyrde den paa samme maade og efter samme regler som en afgoerelse truffet af en engelsk ret.

12 Ifoelge de naevnte bestemmelser kan registrering ikke finde sted, naar den omhandlede dom er opnaaet ved svig, eller naar den engelske ret ikke har kunnet tage begaeringen til foelge, fordi registreringen af en saadan dom ville stride mod grundlaeggende engelske retsprincipper. Hvis dommen alligevel registreres, kan den anfaegtes ved domstolene. Den ret, spoergsmaalet er indbragt for, kan i saa fald bestemme, at det skal afgoeres efter en kontradiktorisk procedure.

13 De to foerste spoergsmaal, der er forelagt Domstolen, er altsaa blevet stillet under en procedure, der har til formaal i en af de stater, der er parter i konventionen (herefter benaevnt "den kontraherende stat"), at tilvejebringe forudsaetningerne for tvangsfuldbyrdelse af en retsafgoerelse i borgerlige sager, herunder handelssager, som er truffet i et andet land end de kontraherende stater (herefter benaevnt "tredjelandet").

14 Med henblik paa en saadan procedure oensker den forelaeggende ret oplyst, om konventionen, navnlig dens artikel 21, 22 eller 23, finder anvendelse paa procedurer eller paa stridsspoergsmaal, der opstaar under procedurer, i kontraherende stater vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse af domme afsagt i borgerlige sager, herunder handelssager, i tredjelande.

15 I deres indlaeg har Fulvio Bracco og Bracco SpA gjort gaeldende, at saadanne procedurer er omfattet af begrebet borgerlige sager, herunder handelssager, saaledes som det er defineret i konventionens artikel 1, og at de foelgelig falder ind under konventionens anvendelsesomraade.

16 Dette kan ikke tiltraedes.

17 For det foerste fremgaar det af selve ordlyden af konventionens artikel 26 og 31, som skal sammenholdes med artikel 25, at de i konventionens afsnit III omhandlede procedurer, som vedroerer anerkendelse og fuldbyrdelse, kun finder anvendelse, naar der er tale om afgoerelser, der er truffet af en ret i en kontraherende stat.

18 Artikel 26 og 31 taler nemlig kun om "retsafgoerelser, der er truffet i en kontraherende stat". Ifoelge artikel 25 er enhver afgoerelse truffet af en ret i en kontraherende stat, uanset hvorledes den betegnes, en retsafgoerelse i konventionens forstand.

19 Med hensyn til kompetencereglerne i konventionens afsnit II bemaerkes dernaest, at konventionen ifoelge praeamblen har til formaal at gennemfoere bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 220, hvorefter Faellesskabets medlemsstater har forpligtet sig til at tilvejebringe en forenkling af formaliteterne vedroerende gensidig anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgoerelser.

20 Endvidere bemaerkes, at konventionen ogsaa ifoelge praeamblen har til formaal inden for Faellesskabet at styrke retsbeskyttelsen for de der bosiddende personer.

21 Med hensyn hertil fremhaeves det i rapporten fra det ekspertudvalg, der blev nedsat i anledning af udarbejdelsen af konventionen (EFT 1979 C 59, s. 1, paa s. 15), at

"der med konventionens fastlaeggelse af faelles kompetenceregler [skal] indfoeres en ordning, der paa de paagaeldende omraader skal sikre den stoerst mulige retssikkerhed ... Paa denne baggrund laegger de i afsnit II kodificerede normer kompetencen fast for den ret, der ved afvejning af alle de interesser, som kommer i betragtning, geografisk mest hensigtsmaessigt kan traeffe en afgoerelse i tvistemaalet ...".

22 Med dette formaal for oeje fastlaegger konventionens afsnit II en raekke kompetenceregler, hvori det i princippet fastslaas, at personer, der har bopael paa en kontraherende stats omraade, skal sagsoeges ved retterne i denne kontraherende stat, og det derefter udtoemmende angives, i hvilke tilfaelde denne hovedregel ikke finder anvendelse.

23 Det maa konstateres, at bestemmelserne i konventionens afsnit II ikke fastlaegger et vaerneting for procedurer vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse af domme afsagt i et tredjeland.

24 I modsaetning til, hvad de paagaeldende har gjort gaeldende, skal artikel 16, nr. 5, som bestemmer, at retterne i den kontraherende stat, hvor fuldbyrdelsesstedet er beliggende, har enekompetence i sager om fuldbyrdelse af retsafgoerelser, nemlig sammenholdes med artikel 25, der, som allerede anfoert, kun omfatter afgoerelser truffet af en ret i en kontraherende stat.

25 Foelgelig maa det konkluderes, at konventionen ikke finder anvendelse paa procedurer, der har til formaal at faa domme afsagt i borgerlige sager, herunder handelssager, i et tredjeland erklaeret eksigible.

26 Fulvio Bracco og Bracco SpA har gjort gaeldende, at der i det mindste boer foretages en sondring mellem en kendelse, hvori der blot gives tilladelse til fuldbyrdelse, og en afgoerelse truffet af en ret i en kontraherende stat, hvori der tages stilling til et stridsspoergsmaal, som er opstaaet under en procedure vedroerende tilladelse til fuldbyrdelse af en dom afsagt i et tredjeland, som for eksempel spoergsmaalet om, hvorvidt dommen er opnaaet ved svig. Afgoerelser som de sidstnaevnte er uafhaengige af eksekvaturproceduren og skal anerkendes i de oevrige kontraherende stater i medfoer af konventionens artikel 26.

27 De paagaeldende har anfoert, at denne fortolkning foelger af principperne i og formaalene med EOEF-traktaten og konventionen, saaledes som de fremgaar af Domstolens praksis. Af hensyn til en ordnet retspleje boer det saaledes undgaas, at der verserer parallelle sager for retterne i forskellige kontraherende stater, og at der eventuelt traeffes uforenelige afgoerelser, og det boer netop derfor saa vidt muligt forhindres, at en kontraherende stat naegter at anerkende en afgoerelse truffet i en anden kontraherende stat, fordi den er uforenelig med en afgoerelse mellem de samme parter truffet i den stat, som begaeringen rettes til. Fulvio Bracco og Bracco SpA har i den forbindelse henvist til dom af 8. december 1987 (sag 144/86, Gubisch Maschinenfabrik, Sml. s. 4861), af 11. januar 1990 (sag C-220/88, Dumez France og Tracoba, Sml. I, s. 49) og af 27. juni 1991 (sag C-351/89, Overseas Union Insurance m.fl., Sml. I, s. 3317).

28 Denne fortolkning kan ikke tiltraedes.

29 Det maa nemlig for det foerste fastslaas, at formaalet med en afgoerelse, der traeffes af en ret i en kontraherende stat vedroerende et stridsspoergsmaal, som er opstaaet under en eksekvaturprocedure vedroerende en dom afsagt i et tredjeland - selv om spoergsmaalet er genstand for en kontradiktorisk procedure - i det vaesentlige er at fastslaa, om der efter lovgivningen i den stat, som begaeringen rettes til, eller eventuelt efter bestemmelser i overenskomster, der finder anvendelse paa forholdet mellem denne stat og tredjelande, er grund til at naegte anerkendelse og fuldbyrdelse af den omhandlede dom, og at denne afgoerelse ikke er uafhaengig af anerkendelsen og fuldbyrdelsen.

30 Dernaest bemaerkes, at spoergsmaalet om, hvorvidt der i tilfaelde af retsafgoerelser truffet i en anden kontraherende stat er grund til at naegte anerkendelse eller fuldbyrdelse, ifoelge konventionens artikel 27 og 28, sammenholdt med artikel 34, henhoerer under proceduren vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse af disse retsafgoerelser.

31 Der er ingen grund til at antage, at det forholder sig anderledes, naar det samme spoergsmaal opstaar under en procedure vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse af domme afsagt i et tredjeland.

32 Tvaertimod er hensynet til retssikkerheden, som er et af konventionens formaal (jf. dom af 4.3.1982, sag 38/81, Effer, Sml. s. 825, praemis 6), til hinder for, at der indfoeres en sondring som den, Fulvio Bracco og Bracco SpA gaar ind for.

33 De processuelle regler om anerkendelse og fuldbyrdelse af domme afsagt i et tredjeland er nemlig forskellige, alt efter i hvilken kontraherende stat anerkendelsen og fuldbyrdelsen begaeres.

34 Endelig fremgaar det af dommen af 25. juli 1991 (sag C-190/89, Rich, Sml. I, s. 3855, praemis 26), at hvis en sag paa grund af sin genstand er undtaget fra konventionens anvendelsesomraade, kan det ikke tjene som begrundelse for at anvende konventionen, at der foreligger et praejudicielt retsspoergsmaal - uanset hvad spoergsmaalet gaar ud paa - som retten skal tage stilling til for at kunne afgoere sagen.

35 Fulvio Bracco og Bracco SpA har endelig gjort gaeldende, at selv om det ikke maatte fremgaa af konventionens bestemmelser, at de retsinstanser, for hvilke spoergsmaalet er indbragt, har kompetencen, fremgaar det navnlig af ovennaevnte dom i sagen Overseas Union Insurance m.fl., at konventionens artikel 21, 22 og 23 finder anvendelse, ogsaa selv om det ikke foelger af konventionens bestemmelser, men af den nationale lovgivning, der finder anvendelse, at disse retsinstanser har kompetencen.

36 Over for dette argument er det tilstraekkeligt at anfoere, at Overseas Union-dommen vedroerte en procedure, som - til forskel fra den, som er kernen i naervaerende sag - paa grund af sin genstand faldt ind under konventionens anvendelsesomraade.

37 De to foerste spoergsmaal boer derfor besvares med, at konventionen, navnlig dens artikel 21, 22 og 23, hverken finder anvendelse paa procedurer eller paa stridsspoergsmaal, der opstaar under procedurer, i kontraherende stater vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse af domme afsagt i borgerlige sager, herunder handelssager, i tredjelande.

Det tredje spoergsmaal

38 Naar henses til besvarelsen af de to foerste spoergsmaal er det ufornoedent at besvare det tredje spoergsmaal.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

39 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af House of Lords ved kendelse af 1. april 1992, for ret:

Konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, navnlig dens artikel 21, 22 og 23 finder hverken anvendelse paa procedurer eller paa stridsspoergsmaal, der opstaar under procedurer, i kontraherende stater vedroerende anerkendelse og fuldbyrdelse af domme afsagt i borgerlige sager, herunder handelssager, i tredjelande.