En statsborger i en EU-medlemsstat, der studerer i en anden medlemsstat, har i medfør af artikel 18 TEUF og 21 TEUF ret til at færdes og opholde sig frit på værtsmedlemsstatens område uden at blive udsat for direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet. En ordning, hvorefter studerende indrømmes nedsatte befordringstakster, falder ind under EUF-traktatens anvendelsesområde, eftersom den direkte eller indirekte gør det muligt for de studerende at dække deres leveomkostninger. Princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – som generelt er sikret ved artikel 18 TEUF, og som i forhold til unionsborgere, der er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, er præciseret ved dette direktivs artikel 24 – forbyder i øvrigt bl.a. direkte forskelsbehandling begrundet i nationalitet. Skønt nævnte direktiv ganske vist tilsigter at lette og styrke udøvelsen af den grundlæggende og personlige ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, som er tillagt alle unionsborgere direkte, forholder det sig ikke desto mindre således, som det fremgår af direktivets artikel 1, litra a), at dets område vedrører betingelserne for udøvelse af denne ret. Hvad navnlig angår adgangen til ydelser såsom ydelsen til rejseudgifter kan en unionsborger kun kræve ret til samme behandling som værtsmedlemsstatens statsborgere i medfør af artikel 24, stk. 1, i direktiv 2004/38, såfremt den pågældendes ophold på værtsmedlemsstatens område overholder betingelserne i dette direktiv.

I sin egenskab af undtagelse til princippet om ligebehandling, som er fastsat i artikel 18 TEUF, og som alene udtrykkes specifikt i artikel 24, stk. 1, i direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, skal artikel 24, stk. 2, fortolkes strengt. Selv om en ydelse til rejseudgifter, der tildeles nationale studerende i en medlemsstat, udgør støtte til leveomkostninger for de berørte studerende, er kun studiestøtte »i form af stipendier eller lån« omfattet af den undtagelse til princippet om ligebehandling, som er fastsat i artikel 24, stk. 2, i direktiv 2004/38.

En national lovgivning, hvorefter den studerende har ret til et rejsekort, der giver vedkommende mulighed for at få adgang til offentlig transport, enten gratis eller til en nedsat takst, således at den studerende ikke skal tilbagebetale denne ydelse, hvis vedkommende gennemfører sit studium inden for en frist på ti år, hvorimod den studerende skal tilbagebetale ydelsen, hvis vedkommende ikke gennemfører sit studium inden for denne frist, indfører en ydelse til rejseudgifter, der har de samme kendetegn som, og ligner, enten et stipendium eller et lån, alt efter om den studerende gennemfører sit studium inden for en frist på ti år eller ej. Det følger heraf, at en sådan ydelse er omfattet af den undtagelse, som er fastsat i artikel 24, stk. 2, i direktiv 2004/38. Den pågældende medlemsstat kan derfor påberåbe sig denne undtagelse med henblik på at nægte at tildele denne ydelse før opnåelse af ret til tidsubegrænset ophold til andre personer end arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende, personer, der har bevaret denne status, eller deres familiemedlemmer, uden at den herved overtræder forbuddet mod direkte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.

I denne forbindelse er det irrelevant, dels at vide, hvorvidt nævnte ydelse er et betinget stipendium eller et betinget lån, dels at ydelsen til rejseudgifter principielt tildeles i form af et rejsekort, dvs. ikke i kontanter, men i naturalier.

(jf. præmis 86, 87, 89-92, 94 og 95)