RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

12. juni 1997

Sag T-104/96

Ludwig Krämer

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — fastsættelse af stillingsgraden — åbenbart fejlskøn — retsvildfarelse — magtfordrejning — vedtægtens artikel 7«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-463

Angående:

Påstand om annulation af meddelelsen om ledig stilling som chef for afdelingen XI.B.3 med indplacering i lønklasse A4/A5 (KOM/111/95) og følgelig om annullation af udnævnelsen af K. i stillingen.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren, der er tjenestemand ved Kommissionen i lønklasse A3, har siden 1973 gjort tjeneste i Generaldirektoratet for Miljø, Nuklear Sikkerhed og Civilbeskyttelse (GD XI) efter i tidsrummet 1972-1973 at have gjort tjeneste i Generaldirektoratet for Konkurrence.

I 1987 blev han udnævnt i lønklasse A4 som chef for afdelingen »Juridiske Anliggender; Lovgivning og Anvendelse af Fællesskabsretten«, direkte underordnet generaldirektøren for GD XI. I 1993 blev han forfremmet til lønklasse A3 uden ændring af stilling.

I 1994 besluttede Kommissionen at omorganisere GD XI med virkning fra den 1. september 1994. I forbindelse hermed blev afdelingen »Juridiske Anliggender; Lovgivning og Anvendelse af Fællesskabsretten« direkte underordnet direktøren for Direktorat B, »Miljøinstrumenter« (afdeling XI.B.3).

Efter denne omorganisering blev sagsøgeren pr. 1. oktober 1994 ansat i afdelingen »Forvaltning af Radioaktivt Affald« i Direktorat C, »Nuklear Sikkerhed og Civilbeskyttelse«, i Generaldirektorat XI, som senere er blevet til afdeling 3 i det nye Direktorat E, »Industri og Miljø«, i Generaldirektorat XI. Sagsøgeren blev dog anmodet om fortsat at lede afdeling XI.B.3, indtil der var udnævnt en ny afdelingschef.

Efter at stillingen som afdelingschef var blevet ledig på grund af sagsøgerens nye placering, offentliggjorde Kommissionen den 27. oktober 1994 en meddelelse om denne ledige stilling, som skulle besættes i lønklasse A3, A4 eller A5, i henhold til proceduren i Kommissionens afgørelse af 19. juli 1988 om besættelse af stillinger på mellemlederplan (afgørelse af 19.7.1988). Sagsøgeren indgav ansøgning til denne stilling.

Den 13. december 1994 blev sagsøgeren indkaldt til samtale af generaldirektøren, som herunder meddelte ham, at han havde til hensigt at foreslå Det Rådgivende Udvalg for Udnævnelser at udnævne en anden ansøger.

Den 15. december 1994 afholdt udvalget et møde med generaldirektøren. Denne angav herunder, at besættelse af stillingen skulle finde sted i lønklasse A5/A4, og præciserede på grundlag af meddelelsen om ledig stilling de kvalifikationer, der krævedes for stillingen. Udvalget accepterede dette forslag. Udvalget behandlede herefter de antagne ansøgninger uden hensyntagen til sagsøgerens, idet denne var indplaceret i en højere lønklasse, Efter denne behandling indstillede udvalget, at ansøgningerne fra K. og R. kunne tages i betragtning.

Ved afgørelse af 21. marts 1995 besluttede Kommissionen at udnævne K., tjenestemand i lønklasse A5, i den ledige stilling.

Sagsøgeren indgav klage over denne udnævnelse, som han blev underrettet om i maj måned 1995.

Ved Rettens dom af 17. maj 1995 (sag T-10/94, Kratz mod Kommissionen, Sml. II, s. 1455) blev afgørelsen af 19. juli 1988 kendt ulovlig, for så vidt den gjorde det muligt at træffe bestemmelse om indplaceringen af den stilling, der skulle besættes, på et tidspunkt, hvor Det Rådgivende Udvalg for Udnævnelser og ansættelsesmyndigheden allerede var bekendt med ansøgernes ansøgninger og personlige aktmapper.

Den 3. oktober 1995 annullerede Kommissionen udnævnelsen af K. med henblik på at opfylde denne dom, ligesom den annullerede alle andre udnævnelser, der var foretaget på grundlag af de bestemmelser, der var kendt ulovlige, og som var rettidigt bestridt.

Den 4. oktober 1995 blev K. indplaceret som fungerende chef for afdeling XI.B.3, indtil stillingen som afdelingschef var blevet besat.

Den 12. oktober 1995 offentliggjorde Kommissionen en ny meddelelse om ledig stilling som chef for afdelingen XI.B.3, denne gang til besættelse i lønklasse A5/A4. Denne meddelelse om ledig stilling indeholdt de same betingelser som meddelelsen om ledig stilling af 27. oktober 1994.

Den 26. oktober 1995 indgav sagsøgeren en klage over denne meddelelse om ledig stilling. Den 16. november 1995 afgav Det Rådgivende Udvalg for Udnævnelser en udtalelse, ifølge hvilken ansøgningerne fra B. og K. ville kunne tages i betragtning. Ved afgørelse af 19. december 1995 blev K. ansat som chef for afdelingen XI.B.3. Den 16. april 1996 afslog Kommissionen sagsøgerens klage af 26. oktober 1995. Sagsøgeren blev underrettet om denne afgørelse ved skrivelse af 18. april 1996.

Realiteten

Første anbringende om åbenbart fejlskøn og retlig vildfarelse

Retten bemærkede, at dens efterprøvelse af en afgørelse om indplacering i lønklasse af en stilling, der skal besættes, må begrænses til en undersøgelse af spørgsmålet om, hvorvidt ansættelsesmyndigheden under hensyn til de betragtninger, den har baseret sig på ved sin vurdering, har holdt sig inden for rimelige grænser og ikke har anvendt sin skønsbeføjelse åbenbart fejlagtigt. Fællesskabets retsinstanser kan ikke sætte sin egen vurdering af indplaceringen i lønklasse i stedet for ansættelsesmyndighedens (præmis 38).

Henvisning til: Retten, 16. oktober 1996, sag T-36/94, Capitanio mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1279, præmis 57; Retten, 16. oktober 1996, sag T-37/94, Benecos mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1301, præmis 56.

Vedtægtens artikel 7 og dens bilag I opstiller således intet krav om, at stillinger som chef for en administrativ enhed altid skal indplaceres i lønklasse A3. Kravet om overensstemmelse mellem stillingen og lønklasse indebærer ikke en forpligtelse for institutionerne til at fastlægge arbejdsområderne for hver stillingsbetegnelse på samme måde. En afdelingschefs arbejdsopgaver kan således varetages af tjenestemænd henhørende under forskellige stillingsbetegnelser, nærmere bestemt ekspeditionssekretærer (A5/A4) eller kontorchefer (A3) (præmis 39).

Henvisning til: Domstolen, 28. september 1983, forenede sager 193/82-198/82, Rosani m.fl. mod Rådet, Sml. s. 2841, præmis 11; Kratz mod Kommissionen, a.st., præmis 53; Capitanio mod Kommissionen, a.st., præmis 55; Benecos mod Kommissionen, a.st., præmis 54.

Retten fastslog herefter, at det ikke fremgik af sagens akter, at Kommissionen ved at vedtage denne omtvistede afgørelse havde udøvet et åbenbart fejlskøn eller befundet sig i en retlig vildfarelse (præmis 47).

Andet anbringende om magtfordrejning

Retten bemærkede, at begrebet magtfordrejning har et helt præcist indhold og sigter til det tilfælde, hvor en administrativ myndighed har anvendt sine beføjelser til et andet formål end det, hvortil den har fået dem tillagt. En afgørelse er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier må antages, at afgørelsen er truffet for at forfølge andre formål end de angivne (præmis 67).

Henvisning til: Retten, 11. juni 1996, sag T-118/95, Correia mod Kommissionen; Sml. Pers. II, s. 835, s. 25.

Sagsøgeren havde ikke godtgjort, at der forelå magtfordrejning (præmis 77).

Tredje anbringelse om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 7

I henhold til vedtægtens artikel 7, stk. 1, skal ansættelsesmyndigheden ved udnævnelse udelukkende tage hensyn til tjenstlige synspunkter og uden hensyntagen til statsborgerskab ansætte den enkelte tjenestemand i en stilling i hans kategori eller tjenestegruppe, som svarer til hans lønklasse (præmis 82).

Retten bemærkede, at sagsøgerens argument om, at indplaceringen af stillingen ikke var blevet foretaget under hensyn til tjenstlige synspunkter, men alene for at udnævne K., var en gentagelse af forudgående anbringende. Retten fastslog, at dette anbringende ikke kunne tiltrædes af de samme grunde, som er angivet ovenfor (præmis 83).

Konklusion:

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

Hver part bærer sine omkostninger.