RETSMØDERAPPORT

i sag 310/86 ( *1 )

I — Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger

Under henvisning til, at der ikke var gennemført gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, og at en samordning af de nationale bestemmelser på området heller ikke var umiddelbart forestående, blev der ved Rådets direktiv 82/470/EØF af 29. juni 1982 truffet en række foranstaltninger til fremme af den faktiske udøvelse af etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser ved selvstændig virksomhed inden for visse hjælpeerhverv i forbindelse med transport og rejsebureauvirksomhed og inden for pakhus- og oplagringsvirksomhed. Disse foranstaltninger tager især sigte på at undgå, at statsborgere i de medlemsstater, hvor adgangen til disse former for virksomhed ikke er undergivet nogen betingelser, støder på uoverstigelige hindringer for udøvelsen af deres virksomhed i de medlemsstater, hvor der er fastsat regler for adgangen til disse former for virksomhed.

Artikel 8 i ovennævnte direktiv bestemmer, at medlemsstaterne skal iværksætte de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden atten måneder efter dets meddelelse, og at de straks skal underrette Kommissionen herom. Da direktivet blev meddelt den 2. juli 1982, udløb fristen for gennemførelsen af dets bestemmelser i italiensk ret den 2. januar 1984.

Da Kommissionen ikke inden for den fastsatte frist havde modtaget meddelelse fra den italienske regering om gennemførelsesforanstaltningerne, og den heller ikke var i besiddelse af oplysninger, der gjorde det muligt for den at fastslå, at Den Italienske Republik havde opfyldt sin forpligtelse til at sætte de nødvendige bestemmelser i kraft, konstaterede den ved skrivelse af 16. april 1985, at der forelå en overtrædelse, og gav den italienske regering lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger herom inden for en frist på to måneder.

Da denne åbningsskrivelse forblev ubesvaret, fremsatte Kommissionen den 11. april 1986 i henhold til EØF-Traktatens artikel 169, stk. 1, en begrundet udtalelse, hvori den gav den italienske regering en frist på to måneder fra meddelelsen til at rette sig efter udtalelsen.

Da de italienske myndigheder heller ikke reagerede på den begrundede udtalelse, besluttede Kommissionen at indbringe nærværende traktatbrudssag for Domstolen.

Kommissionens stævning er blevet registreret på Domstolens Justitskontor den 12. december 1986.

Skriftvekslingen er forløbet forskriftsmæssigt. På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse.

II — Parternes påstande

Kommissionen har nedlagt følgende påstande :

— Det statueres, at Den Italienske Republik ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den dels i henhold til Rådets direktiv 82/470/EØF af 29. juni 1982 om foranstaltninger til fremme af den faktiske udøvelse af etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser ved selvstændig virksomhed inden for visse hjælpeerhverv i forbindelse med transport og rejsebureauvirksomhed (ISIC-gruppe 718) og inden for pakhus-og oplagringsvirksomhed (ISIC-gruppe 720), dels i henhold til EØF-Traktatens artikel 189, stk. 3, og artikel 5, stk. 1, idet den ikke har underrettet Kommissionen om de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, hvorved den mener at have opfyldt de forpligtelser, der er pålagt den ved direktivet, eller ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

— Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Den italienske regering har ikke bestridt, at den har begået den overtrædelse, der lægges den til last.

III — Parternes anbringender og argumenter

1. Kommissionen har understreget, at et direktiv, jfr. EØF-Traktatens artikel 189, stk. 3, med hensyn til det tilsigtede mål er bindende for enhver medlemsstat, som det rettes til, og at medlemsstaterne ifølge Traktatens artikel 5, stk. 1, »træffer alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af denne Traktat, eller af retsakter foretaget af Fællesskabets institutioner.« Den har desuden anført, at ovennævnte traktatbestemmelser ifølge Domstolens faste praksis indebærer en forpligtelse for de medlemsstater, direktiverne er rettet til, til at bringe deres lovgivning i overensstemmelse med direktiverne inden for de heri fastsatte frister, og at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at forpligtelser og frister, der følger af fællesskabsdirektiverne, ikke overholdes.

2. Den italienske regering har ikke bestridt, at Italien ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme direktivet. Den har gjort opmærksom på, at et lovforslag, der skal sikre, at direktivet gennemføres hurtigst muligt, er under udarbejdelse.

J. C. Moitinho de Almeida

Refererende dommer

( *1 ) – Processprog: Italiensk.

DOMSTOLENS DOM

12. juli 1988 ( *1 )

I sag 310/86,

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ved Guido Berardis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georges Kremlis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Jean Monnet-bygningen, Kirchberg,

sagsøger,

mod

Den Italienske Republik, ved leder af Servizio del Contenzioso Diplomatico Luigi Ferrari Bravo som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello stato Oscar Fiumara, og med valgt adresse i Luxembourg på Den Italienske Ambassade,

sagsøgt,

angående en påstand om, at det statueres, at Den Italienske Republik ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den dels i henhold til Rådets direktiv 82/470/EØF af 29. juni 1982 (EFT L 213, s. 1) om foranstaltninger til fremme af den faktiske udøvelse af etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser ved selvstændig virksomhed inden for visse hjælpeerhverv i forbindelse med transport og rejsebureauvirksomhed (ISIC-gruppe 718) og inden for pakhus- og oplagringsvirksomhed (ISIC-gruppe 720), dels i henhold til EØF-Traktatens artikel 189, stk. 3, og artikel 5, stk. 1, idet den ikke har underrettet Kommissionen om de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, hvorved den mener at have opfyldt de forpligtelser, der er pålagt den ved direktivet, eller ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme direktivet,

har

DOMSTOLEN,

sammensat af præsidenten Mackenzie Stuart, afdelingsformændene G. Bosco, J. C. Moitinho de Almeida og G. C. Rodríguez Iglesias, dommerne T. Koopmans, U. Everling, Y. Galmot, C. Kakouris og F. Schockweiler,

generaladvokat: J. Mischo

justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A. Rühi

på grundlag af retsmøderapporten og efter mundtlig forhandling den 17. maj 1988,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 17. maj 1988,

afsagt følgende

Dom

1 Ved stævning indgivet til Domstolens Justitskontor den 12. december 1986 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af EØF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med påstand om, at det statueres, at Den Italienske Republik ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til EØF-Traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Rådets direktiv 82/470 af 29. juni 1982 om foranstaltninger til fremme af den faktiske udøvelse af etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser ved selvstændig virksomhed inden for visse hjælpeerhverv i forbindelse med transport og rejsebureauvirksomhed (ISIC-gruppe 718) og inden for pakhus- og oplagringsvirksomhed (ISIC-gruppe 720) (EFT L 213, s. 1).

2 I henhold til artikel 8 i direktiv 82/470 skal medlemsstaterne iværksætte de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden atten måneder efter dets meddelelse og straks underrette Kommissionen herom. Denne frist udløb den 2. januar 1984.

3 Da Kommissionen ikke havde fået meddelelse fra den italienske regering om gennemførelsesforanstaltningerne inden for den fastsatte frist, fremsendte den den 16. april 1986 en åbningsskrivelse til den italienske regering, hvori den anmodede den om at fremsætte sine bemærkninger hertil inden for en frist på to måneder. Da denne skrivelse ikke blev besvaret, har Kommissionen anlagt nærværende traktatbrudssag, efter at den den 11. april 1986 har fremsat en begrundet udtalelse, som ligeledes er forblevet ubesvaret.

4 For en nærmere redegørelse for de faktiske omstændigheder i sagen, retsforhandlingernes forløb og parternes anbringender og argumenter henvises til retsmøderapporten. Disse omstændigheder omtales derfor kun i det følgende, såfremt det på de enkelte punkter er nødvendigt for forståelsen af Domstolens argumentation.

5 Den italienske regering har erkendt, at den endnu ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af direktivet i national ret. Den har gjort gældende, at den omstændighed, at valgperioden blev afbrudt, har forsinket vedtagelsen.

6 Det bemærkes, at det er fast praksis, at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at forpligtelser og frister, der er fastsat i direktiver, ikke overholdes.

7 Det må derfor fastslås, at Den Italienske Republik ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til EØF-Traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har udstedt de retsforskrifter, der er nødvendige for at efterkomme Rådets direktiv 82/470 af 29. juni 1982.

Sagens omkostninger

8 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, dømmes den tabende part til at betale sagens omkostninger. Da Den Italienske Republik har tabt sagen, bør den betale sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer DOMSTOLEN

1) Den Italienske Republik har ikke overholdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til EØF-Traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har udstedt de retsforskrifter, der er nødvendige for at efterkomme Rådets direktiv 82/470 af 29. juni 1982.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

Mackenzie Stuart Bosco Moitinho de Almeida Rodríguez Iglesias Koopmans Everling Galmot Kakouris Schockweiler Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 12. juli 1988. J.-G. Giraud Justitssekretær A. J. Mackenzie Stuart Præsident

( *1 ) – Processprog: Italiensk.