ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 54)
1.

Annullationssøgsmål–søgsmålsinteresse– bedømmelse på tidspunktet for sagens anlæg–søgsmål anlagt til prøvelse af en retsakt om indførelse af restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren–midlertidig suspension af anvendelsen af de anfægtede retsakter, mens sagen verserer–erklæring om, at det er ufornødent at træffe afgørelse–ikke tilladt–sagsøgerens interesse i at opnå anerkendelse af den anfægtede retsakts ulovlighed består fortsat (Rådets afgørelse 2015/1957/FUSP; Rådets forordning nr. 2015/1948) (jf. præmis 27-31)
1.

Annullationssøgsmål–dom om annullation–rækkevidde–afgørelse fra Kommissionen, der fastslår, at en støtte er uforenelig med det indre marked og anordner tilbagesøgning heraf–annulleret som følge af retlige mangler og et åbenbart urigtigt skøn–ny vurdering påkrævet i henhold til dommen om annullation, som Kommissionen kan gennemføre uden at genoptage undersøgelsen af sagen–retten til at blive hørt overholdt i forbindelse med vedtagelsen af den annullerede afgørelse–vedtagelse af en ny afgørelse uden at genoptage den formelle undersøgelsesprocedure–lovlig (Art. 108, stk. 2, TEUF og art. 266 TEUF; Chartret om grundlæggende rettigheder art. 41; Rådets forordning nr. 659/1999) (jf. præmis 63-79, 85 og 86)
2.

Institutionernes retsakter–begrundelse–forpligtelse–rækkevidde–restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine–indefrysning af pengemidler tilhørende personer, der har været involveret i uretmæssig tilegnelse af statslige midler–afgørelse truffet under omstændigheder, som er den pågældende bekendt, og som gør det muligt for vedkommende at forstå, hvilke konsekvenser den trufne foranstaltning har for denne–kortfattet begrundelse tilladt–grænser–begrundelse, der ikke kan bestå af en generel og stereotyp formulering [Art. 296 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra c); Rådets afgørelse (FUSP) 2015/143 og (FUSP) 2015/364; Rådets forordning 2015/138 og 2015/357] (jf. præmis 63-65)
Hvad angår den første betingelse for anvendelse af artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker bemærkes det, at ifølge retspraksis anvendes et tegn erhvervsmæssigt, når brugen finder sted i forbindelse med en erhvervsmæssig aktivitet, hvormed der søges opnået økonomisk vinding, og ikke i private forhold.

Hvad angår den relevante periode med henblik på vurderingen af denne betingelse fremgår det af retspraksis, at det påhviler den part, der fremsætter ugyldighedsbegæringen, at godtgøre, at den erhvervsmæssige brug af det påberåbte tegn har fundet sted inden datoen for indgivelsen af ansøgningen om registrering af det omhandlede EU-varemærke. Ifølge retspraksis skal dette tegn endvidere fortsat være i anvendelse på tidspunktet for indgivelsen af ugyldighedsbegæringen. Med andre ord skal det være godtgjort, at det påberåbte tegn ikke bare var i anvendelse på datoen for indgivelse af ansøgningen om registrering af EU-varemærket, men også på datoen for indgivelse af ugyldighedsbegæringen, forudsat at det med rette kan antages, når et sådant bevis er ført, at det nævnte tegn »fortsat [var] i anvendelse« på denne sidstnævnte dato som omhandlet i den ovennævnte retspraksis.

(jf. præmis 47 og 48)
2.

Tjenestemænd–arbejdsvilkår–fast godtgørelse for overarbejde–betingelser for tildeling–gældende for lønklasse SC 1-SC 6 eller AST 1-AST 5–mulighed for tjenestemænd i andre lønklasser, som er forpligtet til at stå til rådighed for institutionen, for at få tildelt godtgørelse–udelukket (Personalevedtægten, art. 55, stk. 3, art. 56 og bilag VI) (jf. præmis 44 og 45)
En retsakt, der blot bekræfter den oprindelige afgørelse, ændrer ikke den berørtes retsstilling, hvorfor den følgelig ikke er en afgørelse, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål. Et søgsmål til prøvelse af en retsakt, der blot bekræfter en anden afgørelse, som er blevet endelig, skal afvises. En retsakt betragtes som rent bekræftende i forhold til en tidligere afgørelse, såfremt den ikke indeholder noget nyt i forhold til den tidligere afgørelse og ikke er truffet på grundlag af en fornyet undersøgelse af forholdene for adressaten for den tidligere afgørelse.

Hvad angår et søgsmål, der af modtageren af et EU-finansieret projekt er anlagt til prøvelse af en afgørelse fra Kommissionen, som kan tvangsfuldbyrdes som omhandlet i artikel 299 TEUF med henblik på inddrivelse af beløb, der uberettiget er udbetalt, kan det ikke med rette gøres gældende, at søgsmålet skal afvises, fordi den nævnte afgørelse udgør en bekræftende afgørelse i forhold til Kommissionens tidligere afslag på at yde sagsøgeren betalingslettelser i forbindelse med opfyldelsen af en kontrakt, der er indgået med denne institution. Til forskel fra en afgørelse, der kan tvangsfuldbyrdes, indebærer sådanne afslag ikke udøvelsen af de offentligretlige beføjelser, der er tildelt Kommissionen i sin egenskab af administrativ myndighed og afføder således ikke bindende retsvirkninger, der ligger uden for det kontraktmæssige forhold mellem denne institution og sagsøgeren. Der kan i øvrigt ikke være tale om en omgåelse af fristen for annullationssøgsmål, eftersom de omhandlede afslag henhører under de kontraktmæssige forhold mellem Kommissionen og sagsøgeren, og idet indsigelser for Unionens retsinstanser i henhold til artikel 272 TEUF vedrørende rettigheder og kontraktlige forpligtelser ikke er underlagt samme søgsmålsfrist.

(jf. præmis 84, 94 og 95)
1.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 15-17 og 91)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–vurdering af risikoen for forveksling–kundekredsens opmærksomhedsniveau–medicinske specialiteter [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27, 39, 40 og 45-47)
4.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–vurdering af risikoen for forveksling–kundekredsens opmærksomhedsniveau–farmaceutiske præparater [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 51, 59, 63, 64, 66, 69 og 70)
1.

EF-design-ugyldighedsgrunde-brug af et kendetegn i et senere design-sammenligning af det omtvistede design med kendetegnet-risiko for forveksling [Rådets forordning nr. 6/2002, art. 25, stk. 1, litra e)] (jf. præmis 30, 60 og 61)
1.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 14-16 og 48)
4.

Landbrug–EGFL’s og ELFUL’s finansiering–tildeling af støtte og præmier–medlemsstaternes forpligtelse til at indføre et effektivt system med administrativ kontrol og kontrol på stedet–rækkevidde–mulighed for at erstatte de kontroller, som indgår i ordningen for krydsoverstemmelse, med andre eksterne kontroller–udelukket [Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1306/2013, art. 52, stk. 1; Rådets forordning nr. 1290/2005, art. 9, stk. 1, litra a), nr. i)] (jf. præmis 40 og 41)
10.

Den Europæiske Union–domstolskontrol af lovligheden af institutionernes retsakter–restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien–indefrysning af midler iværksat over for personer involveret i uretmæssig tilegnelse af statens midler og over for fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer med tilknytning til dem–kontrollens omfang–bevis for grundlaget for foranstaltningen–forpligtelse for Rådet til systematisk at kontrollere de beviselementer, som fremlægges af myndighederne i et tredjeland–foreligger ikke (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets afgørelse 2011/72/FUSP og (FUSP) 2015/157; Rådets forordning nr. 101/2011 og 2015/147) (jf. præmis 129-131, 140-142 og 145-147)
5.

EU-varemærker–definition og erhvervelse af et EU-varemærke–bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres–udelukkende hensyntagen til de EU-retlige bestemmelser–forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater eller i tredjelande–afgørelser, der ikke binder Unionens retsinstanser (Rådets forordning nr. 207/2009) (jf. præmis 32)
3.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-ordmærket BIANCALUNA og figurmærket bianca [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 36, 37, 41, 45, 52, 55, 65 og 75)
3.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-figurmærkerne BiancalunA og bianca [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 36, 37, 41, 57, 67, 79 og 80)
2.

Den Europæiske Union–domstolskontrol af lovligheden af institutionernes retsakter–restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine–omfanget af kontrollen–bevis for grundlaget for foranstaltningen–forpligtelse for Rådet til systematisk at kontrollere de beviselementer, som fremlægges af myndighederne i et tredjeland–foreligger ikke–Rådets pligt til at vurdere nødvendigheden af at indhente yderligere oplysninger eller beviser fra de kompetente nationale myndigheder–rækkevidde (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41 og 47; Rådets afgørelse 2014/119/FUSP, (FUSP) 2015/432, (FUSP) 2015/364 og (FUSP) 2016/318; Rådets forordning nr. 208/2014, nr. 2015/357 og nr. 2016/3111) (jf. præmis 65-74)
4.

Institutionernes retsakter–begrundelse–forpligtelse–rækkevidde–afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser–forpligtelse for den ordregivende myndighed til på skriftlig anmodning at give oplysning om de kvaliteter og relative fordele, der kendetegner det valgte tilbud, samt opgive navnet på ordremodtageren–forpligtelse til at give et detaljeret resumé af, hvorledes hver enkelt detalje i det udelukkede tilbud blev taget i betragtning ved vurderingen af dette, eller til at foretage en nøje komparativ analyse af det valgte tilbud og den udelukkede bydendes tilbud–foreligger ikke (Art. 296 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012, art. 113, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 1268/2012, art. 161) (jf. præmis 37-39, 58-60 og 69)
3.

Fusioner og virksomhedsovertagelser–Kommissionens undersøgelse–afgrænsning af det relevante marked–Kommissionens mulighed for at undlade at afgrænse dette–betingelser (Rådets forordning nr. 139/2004) (jf. præmis 60)
I henhold til artikel 13, stk. 1, i grundforordning nr. 1225/2009 kan antidumpingtold, der er indført i henhold til denne forordning, udvides til at gælde for indførsel fra tredjelande af samme vare, uanset om denne er let ændret, eller dele deraf, når gældende foranstaltninger omgås. Ifølge den samme forordnings artikel 13, stk. 2, anses en samleproces for at indebære en omgåelse af gældende foranstaltninger, hvis betingelserne i litra a)-c) er opfyldt. Det fremgår især af den nævnte forordnings artikel 13, stk. 2, litra a) og b), at en samleproces anses for at indebære en omgåelse, når dele, der udgør mindst 60% af den samlede værdi af de dele, som indgår i den samlede vare, hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne.

I denne forbindelse skal grundforordningens artikel 13, stk. 2, fortolkes således, at en samleproces på EU’s område eller i et tredjeland anses for at indebære en omgåelse af gældende foranstaltninger, hvis – ud over opfyldelsen af de øvrige betingelser i denne bestemmelse – dele, der udgør mindst 60% af den samlede værdi af de dele, som indgår i den samlede vare, hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne, medmindre den pågældende virksomhed over for EU-institutionerne godtgør, at disse dele har oprindelse i et andet land. Der kan føres et sådant bevis i andre tilfælde, og ikke kun når der er tale om en simpel transitforsendelse.

Det følger heraf, at selv om det med henblik på anvendelsen af grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), som regel er tilstrækkeligt at henvise til den blotte oprindelse af de dele, der anvendes til at samle den endelige vare, kan det i tvivlstilfælde være nødvendigt at kontrollere, om de pågældende dele med oprindelse i et tredjeland faktisk har oprindelse i et andet land. I denne henseende skal ordene »hidrører fra« som omhandlet i grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra a), fortolkes som en henvisning til de pågældende indførsler og derfor til eksportlandet.

Hvad angår kontrollen af, om dele med oprindelse i et tredjeland faktisk har oprindelse i et andet land, såsom det land, der er omfattet af foranstaltningerne, kan Kommissionen ikke anvende grundforordningens artikel 13, stk. 2, litra b), analogt med henblik på at fastslå disse deles oprindelse. Den nævnte artikel 13, stk. 2, litra b), er nemlig ikke en regel om oprindelse, og kriterierne i denne bestemmelse adskiller sig væsentligt fra dem, som vedrører oprindelsesreglerne.

(jf. præmis 77, 78, 81-84, 87, 112 og 114)
3.

Landbrug–EGFL’s og ELFUL’s finansiering–afslutning af regnskaber–afslag på at afholde udgifter, der følger af uregelmæssigheder i forbindelse med anvendelsen af Unionens retsforskrifter–fast finansiel korrektion, der vedtages af Kommissionen i overensstemmelse med de interne retningslinjer, som er vedtaget på området–standardanvendelse af oplysninger, der gør det muligt præcist at vurdere det finansielle tab, som Unionen er blevet pådraget–den pågældende medlemsstats fremlæggelse af en beregning på grundlag af en sammenligning af resultaterne af de kontroller, der er foretaget uden for det pågældende regnskabsår–ikke tilstrækkeligt–anvendelse af en fast takst [Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1306/2013, art. 52, stk. 1 og 2; Rådets forordning nr. 1782/2003, bilag III, og nr. 73/2009, bilag II; Rådets direktiv 92/43, art. 15, litra a)] (jf. præmis 55, 60, 67, 68, 70 og 73)
Sag T-386/15

(offentliggørelse i uddrag)

Jordi Nogues, SL

mod

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

»EU-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EU-figurmærket BADTORO - det ældre EU-figurmærke og det ældre EU-ordmærke TORO - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - lighed mellem tegnene - varer og tjenesteydelser af lignende art - artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 - suspension af den administrative sag - regel 20, stk. 7, litra c), i forordning (EF) nr. 2868/95)«

Sammendrag – Rettens dom (Syvende Afdeling) af 20. september 2017

EU-varemærker – klagesag – prøvelse ved appelkamrene – suspendering af proceduren – betingelser

[Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 20, stk. 7, litra c), og regel 50, stk. 1]

I henhold til retspraksis råder appelkammeret over en vid skønsbeføjelse med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt det vil suspendere en klagesag eller undlade at gøre dette. Appelkammeret har en suspensionsadgang, som det kun benytter sig af, når det skønner, at dette er begrundet. En sag for appelkammeret suspenderes således ikke automatisk efter en parts begæring derom for det pågældende kammer.

Den omstændighed, at appelkammeret råder over en vid skønsbeføjelse med henblik på at suspendere en sag, der verserer for det, indebærer ikke, at dets vurdering ikke er undergivet Unionens retsinstansers kontrol. Denne omstændighed begrænser imidlertid den nævnte kontrol med hensyn til indholdet til, at det sikres, at der ikke foreligger en åbenbar vurderingsfejl eller magtfordrejning.

Det følger i denne henseende af retspraksis, at selv hvis det er blevet godtgjort, at der verserede en sag for en national domstol, hvorved det ældre varemærke, som den anfægtede afgørelse var støttet på, blev anfægtet, er en sådan omstændighed ikke i sig selv tilstrækkelig til at kvalificere appelkammerets afslag på at suspendere sagen som en åbenbar vurderingsfejl. Appelkammeret skal nemlig ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse til at suspendere sagen respektere de generelle principper, der gælder for en retfærdig rettergang inden for et retsfællesskab. I forbindelse med denne udøvelse skal appelkammeret følgelig ikke kun tage hensyn til interessen hos den part, hvis EU-varemærkeansøgning anfægtes, men ligeledes til de øvrige parters interesse. Afgørelsen om at suspendere eller ikke at suspendere en sag skal være resultatet af en afvejning af de omhandlede interesser.

(jf. præmis 21-23)
Såfremt datoen for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EU-varemærke er den relevante dato for undersøgelsen af den absolutte ugyldighedsgrund, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra c), og artikel 52, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker, kan der tages hensyn til oplysninger, der – selv om de vedrørte tiden efter datoen for ansøgningen om registrering – gav mulighed for at drage konklusioner om situationen, sådan som den forelå på netop denne dato, uden at der derved var tale om en retlig fejl.

(jf. præmis 51)
1.

Den Europæiske Union–domstolskontrol af lovligheden af institutionernes retsakter–restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo–liste over personer, enheder og organer, der bryder våbenembargoen over for Den Demokratiske Republik Congo–kontrollens omfang–bevis for grundlaget for foranstaltningen–forpligtelse for Rådet til systematisk at kontrollere de beviselementer, som fremlægges af De Forenede Nationer–foreligger ikke–forpligtelse for Rådet til med omhu og upartisk at undersøge de beviser, der er blevet lagt til grund for Sanktionskomitéen under FN’s Sikkerhedsråds udpegelse af sagsøgeren (Art. 257, stk. 2, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41 og 47; Rådets afgørelse 2014/862/FUSP og (FUSP) 2015/620; Rådets forordning nr. 1275/2014 og 2015/614) (jf. præmis 53-55 og 76-82)
3.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-fastlæggelse af den relevante kundekreds-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 46)
3.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-absolutte registreringshindringer-overlapning mellem anvendelsesområderne for de hindringer, der er anført i artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b) og c)] (jf. præmis 95)
7.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 83)
3.

EU-varemærker–definition og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 31, 77 og 78)
1.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 23 og 24)
4.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-fastlæggelse af den relevante kundekreds-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 44)
13.

Statsstøtte-forbud-undtagelser-støtte, der kan anses for forenelig med det indre marked-Kommissionens skøn-kompliceret økonomisk overvejelse-mulighed for at fastsætte retningslinjer-domstolsprøvelse-grænser (Art. 107, stk. 1 og 3, TEUF) (jf. præmis 160-162)
I denne forbindelse er en individuel restriktiv foranstaltning, som en ikke-statslig enhed kan være genstand for, såsom indefrysningen af midler, ikke i sig selv en selvstændig retsakt fra Rådet, der har karakter af en strafferetlig eller administrativ sanktion over for denne enhed, men en nødvendig foranstaltning som omhandlet i artikel 215, stk. 2, TEUF til gennemførelse af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, der har til formål at gøre det muligt for Unionen med tiden at nå det konkrete resultat, som Unionen tager sigte på at opnå inden for rammerne af internationale relationer, det vil i det foreliggende tilfælde sige formålet om at bringe Den Islamiske Republik Irans nukleare spredningsaktiviteter til ophør. Det bemærkes desuden, at det bredere formål om at bevare fred og international sikkerhed i overensstemmelse med formålene med Unionens optræden udadtil, som er fastsat i artikel 21 TEU, kan berettige selv betydelige negative konsekvenser for visse operatører som følge af afgørelser om gennemførelse af retsakter, der er vedtaget af EU til opfyldelse af dette grundlæggende formål.

Ved vurderingen af den pågældende institutions adfærd er Retten, når en økonomisk operatør anlægger et erstatningssøgsmål for den, desuden forpligtet til, bl.a. henset til bestemmelserne i artikel 215, stk. 2, TEUF, at tage hensyn til dette grundlæggende formål i Unionens udenrigspolitik, bortset fra når denne operatør er i stand til at godtgøre, at Rådet har tilsidesat sine forpligtelser på en åbenbart og uundskyldelig måde eller på samme måde har krænket en grundlæggende rettighed, der er anerkendt af EU.

(jf. præmis 44-46)
2.

Statsstøtte–begreb–foranstaltninger med henblik på at tildele finansielle fordel til offentlige sygeforsikringsorganer–omfattet–betingelse–den økonomiske karakter af sygeforsikringsvirksomhed–bedømmelseskriterier–muligt for sygeforsikringsselskaber at opnå, anvende og uddele en del af deres overskud–der består en vis konkurrence med hensyn til kvaliteten og omfanget af udbuddet–aktører, der driver virksomhed med vinding for øje (Art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 45-71)