FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

ANTONIO TIZZANO

fremsat den 24. februar 2005 ( )

Sag C-199/03

Irland

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Den Europæiske Socialfond – annullationssøgsmål – nedsættelse af finansiel fællesskabsstøtte – urigtigt skøn – forholdsmæssighed – retssikkerhed – berettiget forventning«

I – Indledning

1. I stævningen af 13. maj 2003 har Irland nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2003) 99 af 27. februar 2003 om nedsættelse af støtten fra Den Europæiske Socialfond (herefter »ESF«) til tre operationelle programmer om henholdsvis udvikling af menneskelige ressourcer, turisme og industriel udvikling (herefter »den anfægtede beslutning«).

II – Retsforskrifter

2. Artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2052/88 af 24. juni 1988 om strukturfondenes opgaver og effektivitet samt om samordningen af deres interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter ( ), som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2081/93 af 20. juli 1993 ( ) (herefter »forordning nr. 2052/88«), bestemmer følgende:

»EF-indsatsen udformes som et supplement til de tilsvarende nationale aktioner eller som et bidrag til disse. Den fastlægges ved et snævert samråd mellem Kommissionen, den pågældende medlemsstat og de kompetente myndigheder og organer, herunder, inden for rammerne af bestemmelser, der følger af den enkelte medlemsstats institutionelle regler og gældende praksis, arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer, som medlemsstaten har udpeget på nationalt, regionalt, lokalt eller andet plan, idet disse alle er partnere med et fælles mål. Dette samråd benævnes i det følgende »partnerskab«. Partnerskabet omfatter forberedelse, finansiering, samt forudgående vurdering, overvågning og efterfølgende evaluering af aktionerne.

Partnerskabet gennemføres på en sådan måde, at hver enkelt partners institutionelle, juridiske og finansielle beføjelser respekteres.«

3. I forordningens artikel 13, stk. 3, er det fastsat, at den EF-støtte, der gennem strukturfondene ydes til foranstaltninger i de regioner, der er berettiget til interventioner under mål nr. 1, er begrænset til højst 75% af de samlede offentlige omkostninger ( ). Irland havde ret til denne form for intervention i perioden 1994-1999.

4. Relevant i denne sag er også Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19. december 1988 ( ), som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2082/93 af 20. juli 1993 ( ) (herefter »forordning nr. 4253/88«) om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter.

5. Denne forordnings artikel 17, stk. 2, bestemmer følgende:

»Fondenes finansielle bidrag fastsættes i procent og beregnes i forhold til de samlede støtteberettigede omkostninger eller i forhold til de samlede støtteberettigede offentlige eller dermed sidestillede udgifter (i nationalt, regionalt eller lokalt regi og fællesskabsregi) i forbindelse med hver aktion (operationelt program, støtteordning, globaltilskud, projekt, faglig bistand eller undersøgelse).«

6. Forordningen fastsætter i afsnit VI, »Finansielle bestemmelser«, reglerne i forbindelse med finansiel kontrol (artikel 23) og nedsættelse, suspension og ophævelse af støtten (artikel 24).

7. Artikel 23 bestemmer følgende:

»1. For at sikre et godt resultat af de aktioner, der gennemføres af offentlige eller private initiativtagere, træffer medlemsstaterne […] de nødvendige foranstaltninger til:

– regelmæssigt at konstatere, om de af Fællesskabet finansierede aktioner er gennemført korrekt

– at forebygge og forfølge uregelmæssigheder

– at få tilbagebetalt midler, der er gået tabt som følge af misbrug eller forsømmelighed. Medmindre medlemsstaten og/eller formidleren og/eller initiativtageren kan godtgøre, at de ikke er skyld i misbruget eller forsømmeligheden, er medlemsstaten subsidiært ansvarlig for tilbagebetalingen af de uberettiget udbetalte beløb […].

Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de foranstaltninger, der træffes i den forbindelse, og især sender de Kommissionen en beskrivelse af de kontrol- og forvaltningssystemer, de har indført for at sikre, at foranstaltningerne gennemføres effektivt. De underretter regelmæssigt Kommissionen om sagens forløb i tilfælde af administrativ og retlig forfølgning.

Medlemsstaterne stiller alle relevante nationale rapporter om kontrollen af de foranstaltninger, der indgår i de pågældende programmer eller aktioner, til rådighed for Kommissionen.

[…]

2. Uden at gribe ind i den kontrol, medlemsstaterne gennemfører i henhold til nationale love og administrative bestemmelser, og med forbehold af traktatens artikel 206 og den inspektion, der foretages på grundlag af traktatens artikel 209, litra c), kan tjenestemænd eller andre repræsentanter for Kommissionen, bl.a. ved stikprøvekontrol, på stedet kontrollere de aktioner, der finansieres af strukturfondene, og forvaltnings- og kontrolsystemerne.

Inden en kontrol på stedet underretter Kommissionen den pågældende medlemsstat derom for at opnå den fornødne hjælp. Kommissionens anvendelse af eventuel kontrol på stedet uden varsel sker efter aftaler, der er indgået i overensstemmelse med finansforordningens bestemmelser inden for rammerne af partnerskabet. Embedsmænd eller andre repræsentanter for medlemsstaten kan deltage i kontrollen.

Kommissionen kan anmode den pågældende medlemsstat om at foretage kontrol på stedet til konstatering af betalingsanmodningens formelle rigtighed. Tjenestemænd eller andre repræsentanter for Kommissionen kan deltage i denne kontrol og skal deltage, hvis den berørte medlemsstat anmoder derom.

Kommissionen påser, at dens kontrol koordineres, således at det undgås, at kontrollen af samme forhold gentages inden for samme tidsrum. Den pågældende medlemsstat og Kommissionen giver straks hinanden meddelelse om resultaterne af den gennemførte kontrol.

3. I en periode på tre år efter den sidste betaling vedrørende en aktion stiller det ansvarlige organ og de ansvarlige myndigheder alle udgifts- og kontrolbilag i forbindelse med aktionen til rådighed for Kommissionen.«

8. Artikel 24 bestemmer følgende:

»1. Hvis gennemførelsen af en aktion eller foranstaltning hverken synes at berettige, at der ydes en del af eller hele den bevilgede finansielle støtte, foretager Kommissionen en passende undersøgelse af sagen inden for rammerne af partnerskabet og anmoder bl.a. medlemsstaten eller de myndigheder, som denne har udpeget til iværksættelsen af aktionen, om at fremsætte deres bemærkninger inden for en given frist.

2. Efter denne undersøgelse kan Kommissionen nedsætte eller suspendere støtten for aktionen eller den berørte foranstaltning, hvis undersøgelsen bekræfter en uregelmæssighed eller en betydelig ændring, der berører aktionens eller foranstaltningens art eller gennemførelsesvilkår, og som ikke har været forelagt Kommissionen til godkendelse.

3. Ethvert beløb, der inddrives som uretmæssigt udbetalt, skal tilbagebetales til Kommissionen.

[…]«

9. Endvidere skal jeg henvise til Kommissionens forordning (EF) nr. 2064/97 af 15. oktober 1997 om gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 om detaljerede ordninger for medlemsstaternes finanskontrol af aktioner, der medfinansieres af strukturfondene ( ).

10. Det bestemmes i ovennævnte forordnings artikel 2, stk. 1, litra c), at medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer skal sikre »et tilfredsstillende revisionsspor«, dvs. et klart og præcist spor, »der giver adgang til at følge data både frem og tilbage inden for et forvaltningssystem og et internt kontrolsystem« ( ).

11. Ved anvendelsen af nærværende forordning er et tilfredsstillende revisionsspor et spor, der gør det muligt at:

»a) afstemme de sammenfattede beløb, der attesteres over for Kommissionen, med de individuelle regnskaber og bilag på de forskellige administrative niveauer og hos de endelige støttemodtagere

b) efterprøve tildelingen og overførslerne af de disponible EF-midler og nationale midler.«

12. Endelig skal jeg nævne Kommissionens forordning (EØF) nr. 1866/90 af 2. juli 1990 om bestemmelser vedrørende anvendelsen af ecu ved strukturfondenes budgetmæssige gennemførelse ( ). Af relevans i denne sag bestemmer denne forordnings artikel 5, stk. 2, følgende:

»De medlemsstater, som indgiver deres udgiftsopgørelser i ecu, omregner de afholdte udgifter i national valuta til ecu under anvendelse af månedskursen for den måned, hvor udgifterne er bogført af de organer, som har ansvaret for programmernes finansielle forvaltning. Med henblik herpå underretter Kommissionen månedligt medlemsstaterne om den gældende kurs.«

III – Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger

13. Ved beslutning 94/626/EF af 13. juli 1994 om fastlæggelse af en EF-støtteramme for EF’s strukturinterventioner i de irske regioner, der er omfattet af mål nr. 1, dvs. hele territoriet ( ), godkendte Kommissionen støtterammen i perioden fra den 1. januar 1994 til den 31. december 1999.

14. På grundlag af denne beslutning og tre andre beslutninger ydede Kommissionen i 1994 af betydning i denne sag en finansiel støtte fra Den Europæiske Socialfond på 1 897 206 226 EUR til de operationelle programmer for henholdsvis udvikling af menneskelige ressourcer ( ), turisme ( ) og industriel udvikling ( ).

15. Den forvaltningsmyndighed, som Irland udpegede til at skulle gennemføre projekter, der medfinansieres af ESF, var Department of Enterprise, Training and Employment (herefter »DETE«).

16. Fra den 6. november til den 10. november 2002 og igen fra den 4. december til den 6. december 2000 gennemførte Kommissionens tjenestegrene i medfør af artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 4253/88 kontrol på stedet og undersøgte de aktioner, som ESF ydede medfinansiering til mellem 1994 og 1998. Denne kontrol vedrørte navnlig aktioner, der blev gennemført af National Training and Development Institute (herefter »NTDI«) og i 1998 af Central Remedial Clinic, der begge hører under National Rehabilitation Boards ansvar. Kommissionens tjenestegrene kontrollerede ligeledes det revisionsspor, som DETE havde fremlagt med henblik på at kontrollere, om der var overensstemmelse mellem de af Kommissionen udbetalte beløb og de beløb, som blev opkrævet af de forskellige slutmodtagere, der deltog i de pågældende operationelle programmer.

17. Efter denne kontrol påviste Kommissionen visse uregelmæssigheder i anmodningerne om finansiel støtte fra ESF for så vidt angik de tre operationelle programmer.

18. Kommissionen fastslog navnlig følgende:

a) Med hensyn til det operationelle program for udvikling af menneskelige ressourcer havde NTDI ikke angivet de samlede nationale ressourcer, der rent faktisk var tilgængelige, men kun angivet den nationale finansiering til 25% af den samlede finansiering, dvs. den mindste procentsats, der kræves for at modtage medfinansiering fra ESF under mål nr. 1. Disse uregelmæssigheder havde følgelig medført en anmodning om for stor fællesskabsfinansiering til projektet.

b) Efter at have anvendt den omregningsmekanisme, der er fastsat i artikel 5, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1866/90, korrekt, ændrede DETE beløbene efter omregning, idet forvaltningsmyndigheden overførte en del af de ikke-medfinansierede offentlige udgifter til medfinansierede udgifter. Den maksimerede således ESF’s oprindeligt fastsatte deltagelse i de tre operationelle programmer ved efterfølgende at fremsende anmodninger om for høj medfinansiering.

c) Ovennævnte uregelmæssigheder indebar begge – for så vidt angik de foranstaltninger, der var gennemført af henholdsvis NTDI og DETE – ændringer af »revisionssporet«, da de ikke muliggjorde en kontrol af overensstemmelsen mellem de udgifter, der var afholdt, og den finansiering, der blev anmodet om.

19. Kommissionen udarbejdede på grundlag af disse forhold en revisionsberetning – som den sendte en kopi af til de irske myndigheder den 13. februar 2001 – og opfordrede DETE til at fremkomme med bemærkninger til denne beretning.

20. Ved skrivelse af 20. december 2001 reagerede DETE på den af Kommissionen fremsatte kritik efter at have gennemført undersøgelser vedrørende de uregelmæssigheder, der blev påvist i revisionsberetningen.

21. Da disse undersøgelser ifølge Kommissionen ikke havde bragt nye forhold frem i lyset, indledte Kommissionen ved skrivelse af 28. februar 2002 proceduren i artikel 24 i forordning nr. 4253/88 og anmodede de irske myndigheder om at fremsætte deres bemærkninger.

22. Ved skrivelse af 18. juni 2002, der blev suppleret ved skrivelse af 25. juni 2002, fremsatte DETE følgende bemærkninger:

a) De oprindelige anmodninger om medfinansiering fra ESF, der var indgivet af NTDI, var ikke blevet udformet i overensstemmelse med god ESF-praksis og var derfor efter en verificering blevet berigtiget i det mindste for årene 1997 og 1998. Det havde derimod ikke været muligt at foretage en sådan verificering med en tilsvarende præcision for årene før 1997, navnlig på grund af en ændring af NTDI’s edb-system vedrørende budgettet, der havde resulteret i, at mange oplysninger var gået tabt. For at rekonstruere den finansielle ramme for perioden 1994-1996 anvendte Irland derfor ekstrapolering, der i det mindste gjorde det muligt at fastslå, at den tilladte finansiering havde været regelmæssig.

b) Selv om de ændringer af anmodningerne om medfinansiering fra ESF, som DETE havde foretaget, ikke var korrekte, havde de dog ikke medført en uberettiget eller for høj EF-finansiering.

c) De kontroller, som de irske myndigheder havde foretaget, havde påvist, at alle anmodningerne om finansiering svarede fuldstændigt til støtteberettigede udgifter, og rådede således bod på det utilsigtede brud på »revisionssporet«, som Kommissionen havde påvist.

23. Efter en gennemgang af de irske myndigheders svar vedtog Kommissionen den 27. februar 2003 den anfægtede beslutning, hvorved den samlede finansielle støtte fra ESF til de operationelle programmer blev nedsat med 15 614 261 EUR på grund af de uregelmæssigheder, der var påvist i forbindelse med gennemførelsen af de pågældende projekter og de dertil knyttede anmodninger om finansiering.

24. I stævningen af 13. maj 2003 nedlagde Irland påstand om annullation af den anfægtede beslutning og om, at Kommissionen tilpligtedes at betale sagsomkostningerne. Kommissionen modsatte sig naturligvis disse krav og nedlagde påstand om frifindelse og om, at sagsøgeren tilpligtedes at betale sagsomkostningerne.

25. Efter afslutningen af de skriftlige retsforhandlinger, hvor der ligeledes blev fremsat en replik og en duplik, blev parterne hørt i retsmødet den 13. januar 2005.

IV – Retlig vurdering

A – Anvendelse af et åbenbart urigtigt skøn

26. Med det første anbringende har den irske regering gjort gældende, at Kommissionen ved at anvende den pågældende finansielle korrektion har anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til de faktiske og retlige omstændigheder.

27. Den har navnlig anført, at de af Kommissionen påståede uregelmæssigheder i realiteten udelukkende var procedurefejl af teknisk art, som ikke havde nogen væsentlig indvirkning på Fællesskabets budget. Med andre ord burde denne »forsømmelighed« ikke sidestilles med egentlige »uregelmæssigheder«, der kan berettige en nedsættelse af EF-støtten.

28. Endelig har de irske myndigheder anført, at Kommissionen uberettiget har afslået at tage hensyn til de forklaringer og berigtigede beregninger, de havde fremlagt, og som skulle påvise, at de omtvistede uregelmæssigheder ikke havde givet anledning til en for høj eller uberettiget finansiering fra ESF.

29. Jeg skal allerede her bemærke, at jeg ikke er overbevist om den irske regerings argumenter.

30. Kommissionen besluttede at nedsætte den finansielle støtte fra ESF på grundlag af en revisionsberetning ( ), der som allerede nævnt påviste tre former for uregelmæssigheder i gennemførelsen af de operationelle programmer (jf. punkt 17 ovenfor). De irske myndigheder har imidlertid hverken i den administrative fase eller ved Domstolen bestridt, at disse uregelmæssigheder har fundet sted, eller at de har været systematiske, men har blot forsøgt at påvise, at de har haft en begrænset finansiel indvirkning.

31. Det kan derfor antages, at den sagsøgende regering har accepteret resultaterne af den kontrol, som Kommissionen har foretaget. Det står under alle omstændigheder fast, at Kommissionen ikke har begået fejl ved påvisningen af systematiske mangler i de pågældende programmers gennemførelsesfase, da de irske myndigheder, og jeg kan kun gentage dette, udtrykkeligt har erkendt dem.

32. Som Domstolen ved flere lejligheder har fastslået, har Kommissionen, når den opdager, at en medlemsstat har tilsidesat fællesskabsbestemmelser i forbindelse med udbetalinger, imidlertid »pligt til at korrigere de indsendte regnskaber« ( ). Endvidere kræves denne berigtigelse udtrykkeligt i princippet om »forsvarlig økonomisk forvaltning« indeholdt i artikel 274 EF samt mere specifikt i artikel 24 i forordning nr. 4253/88, der vedrører »nedsættelse, suspension og ophævelse« af støtten i tilfælde af uregelmæssigheder.

33. Den irske regering fokuserer imidlertid sit forsvar på de pågældende manglers påståede »tekniske« karakter. Ifølge denne regering er der ikke tale om »uregelmæssigheder« som omhandlet i forordning nr. 4253/88, eftersom disse mangler ikke har haft nogen finansiel betydning for ESF.

34. Uden at det er nødvendigt at undersøge Irlands argumenter vedrørende omfanget af dens egen »forsømmelighed«, argumenter, der i øvrigt hovedsageligt består i enkle evalueringer af faktiske omstændigheder, skal jeg alene påpege, at den fortolkning af artikel 24, som Irland har foreslået, hverken er begrundet i formuleringen af denne artikel eller i dens formål.

35. I henhold til de pågældende bestemmelser kan Kommissionen således nedsætte, suspendere eller ophæve tildelingen af EF-finansiering, hvis en undersøgelse bekræfter en »uregelmæssighed, især en betydelig ændring, der berører aktionens eller foranstaltningens art eller gennemførelsesvilkår, og som ikke har været forelagt Kommissionen til godkendelse«. I denne artikel foretages der derimod ikke nogen sondring afhængigt af den pågældende uregelmæssigheds eller ændrings »finansielle værdi«.

36. Som bekendt, hvilket også bekræftes i Fællesskabets retsinstansers omfattende praksis på området ( ), kan selv mangler eller unøjagtigheder (f.eks. i forbindelse med forvaltning og kontrol af midler), der ikke har nogen bestemt finansiel betydning, have alvorlige konsekvenser for Unionens finansielle interesser og for overholdelsen af fællesskabsretten og kan derfor begrunde Kommissionens anvendelse af finansielle korrektioner. Dette er navnlig tilfældet, når der som i denne sag er tale om systematiske overtrædelser af gældende regler, herunder unøjagtige erklæringer og efterfølgende tilpasninger af medfinansierede og ikke-medfinansierede udgifter, overtrædelser, der på grund af deres art kan tilsløre gennemskueligheden af de finansielle strømme og af operationernes regelmæssighed og dermed i sidste ende en korrekt finansiering af ordningen i dens helhed.

37. Endelig har den sagsøgende regering anført, at Kommissionen med urette har afslået at tage hensyn til de berigtigelser, som de irske myndigheder havde foretaget af de anmodninger om finansiering, som de havde indgivet i forbindelse med de tre operationelle programmer, efter den kritik, de havde været genstand for i revisionsberetningen. Disse berigtigelser skulle hovedsageligt påvise, at de uregelmæssigheder, som Kommissionen havde påvist, ikke havde medført nogen uberettiget eller for høj anmodning om finansiering, eftersom beløbene ikke havde oversteget ESF’s loft for medfinansiering (i denne sag 75%).

38. Uanset spørgsmålet om troværdigheden af de beregninger, som de irske myndigheder har foretaget ( ), forekommer det mig, at Kommissionen med rette svarede, at disse berigtigelser var uantagelige, da de blev fremsendt efter fristens udløb. Eftersom der var blevet identificeret ikke tidligere opgivne udgifter og nationale kilder til medfinansiering, indebar disse berigtigelser nødvendigvis en reprogrammering af ESF’s engagement, der var blevet fastsat på grundlag af de årlige erklæringer, som de irske myndigheder havde fremsat i programmeringsperioden 1994-1999. Som det imidlertid klart fremgår af de gældende bestemmelser ( ), kunne der ikke foretages nogen ændringer af de finansielle planer efter den 31. december 1999, der var sidste frist for anvendelse af fællesskabsfinansieringen inden for rammerne af de pågældende tre operationelle programmer. Med andre ord var finansieringsplanerne efter denne dato definitivt afsluttet og kunne ikke længere ændres for eventuelt at tage hensyn til de berigtigelser, som Irland fremsatte.

39. Sammenfattende mener jeg at kunne konkludere, at Kommissionen ikke har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at nedsætte den finansielle støtte fra ESF og derfor i forhold til det første anbringende må frifindes.

B – Tilsidesættelse af retsregler i forbindelse med anvendelsen af traktaten

40. Med søgsmålets andet anbringende har den irske regering gjort gældende, at tre bestemmelser i den afledte ret vedrørende strukturfondene er blevet tilsidesat.

41. a) For det første har den anført, at Kommissionen har tilsidesat artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88, idet:

– den i modsætning til, hvad der bestemmes i denne artikel, ikke har vedtaget de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger vedrørende finanskontrol inden ikrafttrædelsesdatoen for ovennævnte forordning (3.8.1993), men først vedtog disse i april 1997 ved forordning nr. 2064/97

– forordning nr. 2064/97 og navnlig begrebet »revisionsspor«, der indeholdes i forordningens artikel 2, i den anfægtede beslutning anvendes med tilbagevirkende kraft på projekter medfinansieret af ESF i perioden 1994-1997, mens dette begreb på tidspunktet for de faktiske omstændigheder endnu ikke var klart defineret (jf. punkt 10 ovenfor).

42. Hvad angår det første punkt er jeg imidlertid enig med Kommissionen, der har anført, at den sene vedtagelse af gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 4253/88 kun kunne anfægtes ved et passivitetssøgsmål i henhold til artikel 232 EF eller eventuelt ved anfægtelse af forordning nr. 2064/97 inden for to måneder efter dens udstedelse ved et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF. Ovennævnte forsinkelse kan derimod ikke anfægtes ved et direkte søgsmål, der som i denne sag har til formål at opnå en annullation af en beslutning om nedsættelse af fællesskabsfinansieringen.

43. Hvad angår den påståede anvendelse med tilbagevirkende kraft af forordning nr. 2064/97 skal jeg først og fremmest bemærke, at den anfægtede beslutning ikke henviser til nogen bestemmelse i denne forordning.

44. Hvad mere specifikt angår begrebet »et passende revisionsspor« skal jeg bemærke, at selv om dette begreb først blev formaliseret i 1997, betyder det ikke, at en medlemsstat inden denne dato kunne gennemføre operationelle programmer medfinansieret af strukturfondene uden at etablere et klart og præcist revisionsspor, »der giver adgang til at følge data både frem og tilbage inden for et forvaltningssystem og et internt kontrolsystem« ( ), og dermed for at evaluere, om de pågældende projekter blev forvaltet korrekt. Som det fremgår af punkt 16 i den anfægtede beslutning, blev enhver ordning, der ikke gjorde det muligt at kontrollere overensstemmelsen mellem alle de beløb, som Kommissionen blev anmodet om, og de forskellige bilag, og at kontrollere alle de finansielle strømme i tilknytning til udbetaling af fællesskabsstøtte inden april 1997, anset for at være i strid med artikel 4, stk. 1, og artikel 13, stk. 3, i forordning nr. 2052/88 samt artikel 17, stk. 2, i forordning nr. 4253/88.

45. Med andre ord krævede alle de bestemmelser, der var gældende inden 1997, at medlemsstaten sikrede en nøjagtig overensstemmelse mellem de udgifter, der rent faktisk blev afholdt inden for rammerne af projekter medfinansieret af strukturfondene, og de dertil knyttede anmodninger om fællesskabsstøtte, og disse bestemmelser var i sig selv tilstrækkelige til at straffe de uregelmæssigheder, som de irske myndigheder har begået.

46. b) For det andet har den irske regering anført, at Kommissionen har tilsidesat artikel 24, stk. 1 og 2, i forordning nr. 4253/88, idet:

– den ikke har foretaget en korrekt undersøgelse af alle sagens elementer og navnlig ikke har taget hensyn til berigtigelserne af anmodningerne om fællesskabsstøtte

– de konstaterede uregelmæssigheder ikke var så alvorlige, at de kunne begrunde en nedsættelse af den finansielle støtte.

47. Jeg mener imidlertid, at dette argument er en simpel gentagelse af de argumenter, som den sagsøgende regering fremsatte i forbindelse med søgsmålets første anbringende med hensyn til de uregelmæssigheder, den foreholdes. Derfor skal jeg henvise til de bemærkninger, jeg allerede har fremsat om dette spørgsmål (jf. punkt 29-32 ovenfor).

48. c) Endelig har Irland anført, at Kommissionen har tilsidesat partnerskabsprincippet i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 2052/88.

49. Jeg skal dog understrege, at sagsøgeren ikke på nogen måde begrunder denne kritik. Ligesom Kommissionen mener jeg derfor ikke, at dette argument kan antages til realitetsbehandling, da det hverken opfylder kravene i artikel 21 i Domstolens statut eller i procesreglementets artikel 40, hvorefter et søgsmål altid skal indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene for at give sagsøgte mulighed for at forberede sit forsvar og Domstolen for at gennemføre sin kontrol ( ).

50. Sammenfattende skal jeg derfor fastslå, at det andet anbringende dels er ugrundet, og dels må afvises.

C – Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet

51. Med søgsmålets tredje anbringende har Irland gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet ved at nedbringe støtten fra ESF, mens den kunne have indtaget en langt mindre restriktiv holdning ved at acceptere de irske myndigheders forklaringer og berigtigelser, der havde til formål at påvise, at de pågældende mangler var af rent »teknisk« karakter og havde en begrænset virkning. Kommissionen burde endvidere have taget hensyn til arten af modtagerne af finansieringen, eftersom NTDI er en ideel organisation, samt til, at de tre operationelle programmer konsekvent var blevet gennemført på en effektiv måde med fuld respekt for de materielle betingelser i fællesskabsretten.

52. I denne forbindelse skal jeg først og fremmest fastslå, at den sagsøgende regering også i dette tilfælde hovedsagelig alene gentager de argumenter, den allerede fremsatte i forbindelse med det første anbringende, vedrørende arten og omfanget af dens »fejl« i forbindelse med forvaltningen og gennemførelsen af programmerne. Jeg har imidlertid allerede behandlet dette spørgsmål (jf. punkt 28-32 ovenfor).

53. Hvad nærmere bestemt angår overholdelsen af proportionalitetsprincippet skal jeg understrege, at det fremgår af fast retspraksis, at den nedsættelse af fællesskabsstøtten, som Kommissionen har foretaget, og som har »direkte forbindelse til de retsstridige forhold, der er fremkommet, og som kun har til formål at sikre, at der ikke sker refusion af udgifter, der er afholdt ulovligt eller unødvendigt« ( ), er i overensstemmelse med dette princip.

54. Det fremgår imidlertid klart af den anfægtede beslutning, at den nedsættelse, der er foretaget i denne sag, svarer nøjagtigt til den del af fællesskabsfinansieringen, som de påviste uregelmæssigheder ifølge Kommissionens beregninger (og jeg gentager endnu en gang, som den irske regering ikke har bestridt) har indvirket på.

55. Jeg foreslår derfor, at Kommissionen også må frifindes for søgsmålets tredje anbringende.

D – Tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet

56. Med det fjerde og sidste anbringende har den sagsøgende regering gjort gældende, at Kommissionens tjenestegrene under den meningsudveksling, der fandt sted i forlængelse af disse tjenestegrenes kontrol på stedet, havde anmodet de irske myndigheder om at verificere de anmodninger om støtte, der var omfattet af ovennævnte undersøgelser. Denne fremgangsmåde gav ifølge den irske regering anledning til en berettiget forventning om, at Kommissionen ville acceptere de korrigerende forklaringer og beregninger og ikke ville nedsætte støtten fra ESF. Denne berettigede forventning var endvidere blevet styrket af den omstændighed, at Kommissionen under tidligere kontroller af gennemførelsen af programmer finansieret af ESF i Irland havde indtaget en anden og mindre streng holdning til evalueringen af regnskabspraksis.

57. Den sagsøgende regering har tilføjet, at Kommissionen også har tilsidesat retssikkerhedsprincippet ved ikke at have opfyldt denne berettigede forventning. Dette princip er ligeledes blevet tilsidesat ved, at Kommissionen har støttet den anfægtede beslutning på bestemmelser, som ikke var fastsat i den lovgivning, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, og ved, at Kommissionen navnlig havde fastslået, at ESF’s regnskaber var definitivt afsluttet den 31. december 1999, hvorfor ingen berigtigelse eller korrektion kunne foretages efter denne dato.

58. Jeg skal her understrege, at det fremgår af Fællesskabets retsinstansers praksis, at princippet om den berettigede forventning kan gøres gældende af enhver, som befinder sig i en situation, hvor det fremgår, at fællesskabsadministrationen ved at give konkrete løfter har skabt en berettiget forventning ( ).

59. Det kan imidlertid ikke udledes af den dokumentation, som den irske regering har fremlagt, at Kommissionen har givet den nogen som helst forsikring om, at der ikke var tale om uregelmæssigheder i den pågældende finansielle og regnskabsmæssige praksis, og/eller at den ikke ville foretage en nedsættelse af fællesskabsfinansieringen. I den allerede nævnte revisionsberetning fastslog Kommissionens tjenestegrene således utvetydigt, at de påviste uregelmæssigheder resulterede i en for høj anmodning om medfinansiering fra ESF, der skulle gøres til genstand for en finansiel korrektion.

60. I modsætning til det af den irske regering anførte kan jeg udelukke, at der kan baseres nogen form for berettiget forventning på den omstændighed, at Kommissionens tjenestegrene under tidligere kontrolbesøg i Irland ikke havde konstateret nogen uregelmæssigheder i forvaltningen af den fællesskabsstøtte, som ESF havde ydet. Domstolen har således gentagne gange fastslået, at »når Kommissionen har tolereret uregelmæssighederne af rimelighedshensyn, giver det ikke den pågældende medlemsstat ret til under henvisning til retssikkerhedsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning at kræve, at det samme sker med hensyn til uregelmæssigheder i det følgende regnskabsår« ( ). Dette gælder ikke mindst i tilfælde, hvor Kommissionen ikke havde opdaget den pågældende form for uregelmæssighed i de foregående regnskabsår ( ).

61. Jeg fastslår derfor, at Kommissionen ikke ved at træffe den anfægtede beslutning har tilsidesat princippet om den berettigede forventning.

62. Hvad angår retssikkerhedsprincippet skal jeg understrege, at anvendelsen heraf forudsætter, at »retsreglerne skal være klare og præcise« og skal »sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhører under fællesskabsretten« ( ). Jeg kan imidlertid ikke indse, hvorledes dette princip kan være blevet tilsidesat i denne sag, eftersom de gældende regler, som jeg allerede tidligere har anført, klart fastslog, dels at der var mulighed for at nedsætte den finansielle støtte i tilfælde af uregelmæssigheder som dem, Kommissionen havde konstateret i forvaltningen af strukturfondene i denne sag (jf. punkt 30-36, 44 og 45 ovenfor), dels at der ikke kunne foretages ændringer af de finansielle planer efter den 31. december 1999, da disse planer, som jeg har understreget i punkt 38, var definitivt afsluttet.

63. Jeg fastslår derfor, at det fjerde anbringende også er ugrundet, hvorfor Kommissionen, som det er tilfældet med hensyn til hele søgsmålet, også her må frifindes.

V – Sagens omkostninger

64. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand herom, må dens påstand på grundlag af ovenstående bemærkninger vedrørende afgørelsen af søgsmålet imødekommes.

VI – Forslag til afgørelse

65. Henset til det anførte foreslår jeg, at Domstolen frifinder Kommissionen og pålægger Irland at betale sagens omkostninger.