ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. oktober 2022 — NY mod Herios SARL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Belgien)

(Sag C-593/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 86/653/EØF - artikel 17, stk. 2, litra a) - selvstændige handelsagenter - agenturgiverens opsigelse af agenturkontrakten - godtgørelse til agenten - udligningsgodtgørelse - underagentur - underagentens ret til den del af den udligningsgodtgørelse, der skal betales til hovedagenten, som svarer til de kunder, som underagenten har skaffet)

(2022/C 463/16)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: NY

Sagsøgt: Herios SARL

Konklusion

Artikel 17, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 86/653/EØF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter

skal fortolkes således, at

en udligningsgodtgørelse, som agenturgiveren har betalt til hovedagenten for den af underagenten tilførte kundekreds, kan udgøre en betydelig fordel for hovedagenten. Betaling af en udligningsgodtgørelse til underagenten kan dog anses for ikke at være rimelig som omhandlet i denne bestemmelse, når underagenten fortsætter sin virksomhed som handelsagent for de samme kunder og for de samme varer, men i direkte forbindelse med hovedagenturgiveren, idet underagenten erstatter den hovedagent, som tidligere havde antaget den pågældende.

(1) EUT C 502 af 13.12.2021.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 13. oktober 2022 — DN mod Finanzamt Österreich (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzgericht — Østrig)

(Sag C-199/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - social sikring - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 67 og 68 - familieydelser - ret til pensionsydelser - pensionsmodtager i to medlemsstater - medlemsstat(er), hvor den pågældende har ret til familieydelser - forordning (EF) nr. 987/2009 - artikel 60, stk. 1, tredje punktum - lovgivning i en medlemsstat, der bestemmer, at familieydelser udbetales til den forælder, der har barnet boende i sin hustand - forælderen afstår fra at ansøge om tildeling af familieydelser - forpligtelse til at tage hensyn til den ansøgning, der er indgivet af den anden forælder - krav om tilbagebetaling af de familieydelser, der er ydet til den anden forælder - lovlighed)

(2022/C 463/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DN

Sagsøgt: Finanzamt Österreich

Konklusion

1) Artikel 67, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at når en person modtager pension i to medlemsstater, har denne person ret til familieydelser i overensstemmelse med lovgivningen i disse to medlemsstater. Hvis modtagelse af sådanne ydelser i en af disse medlemsstater er udelukket i henhold til national lovgivning, finder prioritetsreglerne i artikel 68, stk. 1 og 2, i nævnte forordning ikke anvendelse.

2) Artikel 60, stk. 1, tredje punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning nr. 883/2004 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der tillader tilbagesøgning af familieydelser, når de i mangel af en ansøgning fra den forælder, der er berettiget til dem i henhold til denne lovgivning, tildeles den anden forælder, der faktisk alene afholder udgifterne til barnets underhold, og hvis ansøgning er blevet taget i betragtning af den kompetente institution i overensstemmelse med denne bestemmelse.

(1) EUT C 242 af 21.6.2021.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 13. oktober 2022 — Liberty Lines SpA mod Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-437/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - transport - forordning (EØF) nr. 3577/92 - artikel 1 og 4 - forordning (EF) nr. 1370/2007 - artikel 1 - indgåelse af kontrakter om offentlig trafikbetjening uden forudgående udbud - offentlige tjenesteydelser vedrørende passagersøtransport med hurtigbåd - sidestilling med jernbanetransporttjenester, der foregår ad søvejen)

(2022/C 463/15)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Liberty Lines SpA

Sagsøgt: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti

procesdeltagere: Rete Ferroviaria Italiana SpA og Bluferries Srl,

Konklusion

Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads), og særlig dennes artikel 1, stk. 1, og artikel 4, stk. 1,

skal fortolkes således, at

den er til hinder for en national lovgivning, der har til formål at sidestille tjenesteydelser inden for søtransport med jernbanetransporttjenester, når denne sidestilling medfører, at den pågældende tjenesteydelse unddrages anvendelsen af den lovgivning om offentlige udbud, der finder anvendelse på den.

(1) EUT C 391 af 27.9.2021.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 13. oktober 2022 — KP mod TV og Gemeinde Bodman-Ludwigshafen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht München — Tyskland)

(Sag C-256/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - EU-varemærker - forordning (EU) 2017/1001 - artikel 124, litra a) og d) - artikel 128 - EU-varemærkedomstolenes kompetence - sag om krænkelse - modkrav om ugyldighed - hævelse af sagen om krænkelse - udfaldet af modkravet - modkravets selvstændige karakter)

(2022/C 463/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: KP

Sagsøgte: TV og Gemeinde Bodman-Ludwigshafen

Konklusion

Artikel 124, litra a) og d), og artikel 128 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 af 14. juni 2017 om EU-varemærker

skal fortolkes således at

en EU-varemærkedomstol, for hvilken der er anlagt et søgsmål om krænkelse på grundlag af et EU-varemærke, hvis gyldighed anfægtes ved hjælp af et modkrav om ugyldighed, fortsat har kompetence til at træffe afgørelse om dette varemærkes gyldighed, selv om hovedsagen er hævet.

(1) EUT C 278 af 12.7.2021.
2)

Artikel 183 i direktiv 2006/112, sammenholdt med princippet om neutraliteten af merværdiafgiften (moms), skal fortolkes således, at såfremt en afgiftspligtig person, som en anden afgiftspligtig person har leveret en tjenesteydelse til, direkte over for skatte- og afgiftsmyndigheden kan kræve tilbagebetaling af et beløb svarende til den moms, som den førstnævnte uretmæssigt er blevet faktureret af denne leverandør, og som sidstnævnte har indbetalt til statskassen, er denne myndighed forpligtet til at betale renter af dette beløb, hvis den ikke har foretaget tilbagebetalingen inden for en rimelig frist efter at være blevet anmodet herom. De nærmere regler for anvendelse af renter på dette beløb henhører under medlemsstaternes procesautonomi, som er underlagt ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet, idet de nationale regler vedrørende bl.a. beregning af eventuelt skyldige renter ikke må føre til, at den afgiftspligtige person fratages en passende erstatning for det tab, der er opstået som følge af den forsinkede tilbagebetaling af beløbet. Det påhviler den forelæggende ret at gøre alt, hvad der henhører under dens kompetence, for at sikre den fulde virkning af nævnte artikel 183 og anlægge en fortolkning af national ret, der er i overensstemmelse med EU-retten.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 13. oktober 2022 — X GmbH & Co. KG mod Finanzamt Bremen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Bremen — Tyskland)

(Sag C-431/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser - selskabsskat - fastlæggelse af den skattepligtige indkomst for selskaber - transaktioner med tilknytning til udlandet - dokumentationspligt med hensyn til handelstransaktioner mellem personer, som står i et afhængighedsforhold - skøn over og tillæg til den skattepligtige indkomst som sanktion)

(2022/C 463/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Bremen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Finanzamt Bremen

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den skattepligtige person for det første er underlagt en dokumentationspligt med hensyn til arten og indholdet af samt det økonomiske og juridiske grundlag for prisen og de øvrige forretningsbetingelser i relation til sine grænseoverskridende kommercielle transaktioner med personer, som denne person står i et afhængighedsforhold til — kapitalmæssigt eller på anden måde — hvilket forhold gør det muligt for denne skattepligtige person eller disse andre personer at udøve klar indflydelse over den anden, og som for det andet ved overtrædelse af denne pligt ikke alene fastsætter, at det som en afkræftelig formodning lægges til grund, at vedkommendes skattepligtige indkomst i den pågældende medlemsstat er højere end den angivne indkomst, idet skatte- og afgiftsmyndigheden kan anlægge et skøn til skade for den skattepligtige person, men også bestemmer, at der pålægges et tillæg svarende til mindst 5 % og højst 10 % af det beregnede supplerende indkomstbeløb, dog mindst 5 000 EUR, medmindre denne overtrædelse er undskyldelig, eller den udviste skyld er ubetydelig.

(1) EUT C 401 af 4.10.2021.
1)

Artikel 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter et instrument med solidarisk hæftelse for en juridisk persons merværdiafgiftsgæld (momsgæld) under følgende omstændigheder: — Den person, der pålægges solidarisk hæftelse, er leder for den juridiske person eller medlem af dennes ledelsesorgan. — Den person, der pålægges solidarisk hæftelse, har i ond tro foretaget betalinger fra den juridiske persons formue, der kan kvalificeres som skjult udbetaling af udbytte eller fortjeneste, eller har overdraget denne formue vederlagsfrit eller til en pris, som er væsentligt lavere end markedsprisen. — Handlingerne, der er foretaget i ond tro, har bevirket, at den juridiske person ikke er i stand til at betale hele eller dele af den moms, som denne skal betale. — Den solidariske hæftelse er begrænset til beløbet for formindskelsen i formuen, som den juridiske person har lidt som følge af handlinger, der er foretaget i ond tro. — Denne solidariske hæftelse gøres kun gældende subsidiært, når det viser sig umuligt at inddrive de skyldige momsbeløb hos den juridiske person.
1)

Artikel 2, nr. 83), i Kommissionens forordning (EU) nr. 651/2014 af 17. juni 2014 om visse kategorier af støttes forenelighed med det indre marked i henhold til artikel 107 [TEUF] og 108 [TEUF] skal fortolkes således, at en privatretligt enhed, der udøver flere aktiviteter, herunder forskning, men hvis indtægter for størstedelens vedkommende hidrører fra økonomiske aktiviteter, såsom levering af undervisningsydelser mod vederlag, kan anses for at være en »forsknings- og videnformidlingsorganisation« som omhandlet i denne bestemmelse, på den betingelse, at det i lyset af samtlige relevante omstændigheder i det foreliggende tilfælde kan godtgøres, at dens primære mål er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udviklingsaktivitet, eventuelt suppleret med aktiviteter til formidling af resultaterne af disse forskningsaktiviteter gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller videnoverførsel. Det kan i denne forbindelse ikke kræves, at en sådan enhed oppebærer en vis del af sine indtægter fra ikke-økonomiske forsknings- og videnformidlingsaktiviteter.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 6. oktober 2022 — Szef Krajowej Administracji Skarbowej mod O. Fundusz Inwestycyjny Zamknięty reprezentowany przez O S.A. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-250/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - levering af ydelser mod vederlag - fritagelser - artikel 135, stk. 1, litra b) - ydelse af lån - aftale om indirekte deltagelse)

(2022/C 451/03)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

Sagsøgt: O. Fundusz Inwestycyjny Zamknięty reprezentowany przez O S.A.

Konklusion

Artikel 135, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem

skal fortolkes således, at

ydelser leveret af en indirekte deltager i henhold til en aftale om indirekte deltagelse, der består i, at der for den engagementsleverende part stilles et kapitalindskud til rådighed til gengæld for betaling af provenuet af de i denne aftale specificerede fordringer, som forbliver en del af den engagementsleverende parts aktiver, er omfattet af begrebet ydelse af lån som omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 289 af 19.7.2021.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 6. oktober 2022 — I.L. mod Politsei- ja Piirivalveamet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Riigikohus — Estland)

(Sag C-241/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2008/115/EF - tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold - artikel 15, stk. 1 - frihedsberøvelse - frihedsberøvelsesgrunde - generelt kriterium knyttet til risikoen for, at udsendelsens faktiske gennemførelse bringes i fare - risiko for, at der begås en strafbar handling - følgerne af opklaringen af lovovertrædelsen og idømmelsen af en sanktion - vanskeliggørelse af udsendelsesprocessen - artikel 6 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - begrænsning af den grundlæggende ret til frihed - krav om et retsgrundlag - krav om klarhed, forudsigelighed og tilgængelighed - beskyttelse mod vilkårlighed)

(2022/C 451/02)

Processprog: estisk

Den forelæggende ret

Riigikohus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: I.L.

Sagsøgt: Politsei- ja Piirivalveamet

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold

skal fortolkes således, at:

bestemmelsen ikke gør det muligt for en medlemsstat at anordne frihedsberøvelse af en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold på grundlag alene af et generelt kriterium knyttet til risikoen for, at udsendelsens faktiske gennemførelse bringes i fare, uden at en af de specifikke frihedsberøvelsesgrunde, der er fastsat og klart defineret i lovgivningen til gennemførelse af denne bestemmelse i national ret, herved er opfyldt.

(1) EUT C 242 af 21.6.2021.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 6. oktober 2022 — straffesag mod HV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sofiyski gradski sad — Bulgarien)

(Sag C-266/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles transportpolitik - direktiv 2006/126/EF - artikel 11, stk. 2 og 4 - suspension af førerretten til et motorkøretøj - kørekort, der er udstedt af den medlemsstat, hvor indehaveren har sin sædvanlige bopæl, ved ombytning af et kørekort udstedt af en anden medlemsstat - den første medlemsstats afvisning af at fuldbyrde en afgørelse om suspension af førerretten, der er vedtaget af den anden medlemsstat - den anden medlemsstats forpligtelse til ikke at anerkende gyldigheden af det kørekort, der er suspenderet, på sit område)

(2022/C 451/04)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Sofiyski gradski sad

Part i hovedsagen

HV

Procesdeltager: Sofiyska gradska prokuratura

Konklusion

Artikel 11, stk. 2, og artikel 11, stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort

skal fortolkes således, at

bestemmelserne gør det muligt for den medlemsstat, hvor indehaveren af et kørekort, der er udstedt af denne medlemsstat, har sin sædvanlige bopæl, ikke på sit område at anerkende og fuldbyrde en afgørelse om suspension af førerretten til et motorkøretøj, som en anden medlemsstat har truffet over for indehaveren af kørekortet på grund af en færdselslovsovertrædelse begået på dennes område, herunder når dette kørekort er blevet udstedt efter ombytning af et kørekort, der tidligere var blevet udstedt af den medlemsstat, hvor denne færdselslovsovertrædelse blev begået.

(1) EUT C 263 af 5.7.2021.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 10. november 2022 — VP CAPITAL NV mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van Cassatie — Belgien)

(Sag C-414/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - artikel 49 TEUF og 54 TEUF - flytning af et selskabs vedtægtsmæssige hjemsted til en anden medlemsstat end den, hvor det er stiftet - tilbageførsel af nedskrivninger, der er bogført før flytningen - fritagelse - sammenlignelige situationer)

(2023/C 7/10)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VP CAPITAL NV

Sagsøgt: Belgische Staat

Konklusion

Artikel 49 TEUF er ikke til hinder for en national skattelovgivning, hvorefter værdistigninger på aktier eller selskabsandele, som et selskab har bogført i en medlemsstat efter flytningen af dets vedtægtsmæssige hjemsted til denne medlemsstat, behandles som kapitalgevinster, der er angivet, men ikke realiseret, uden at der tages hensyn til, om disse aktier eller andele har givet anledning til, at selskabet har bogført nedskrivninger på et tidspunkt, hvor det var skattemæssigt hjemmehørende i en anden medlemsstat.

(1) EUT C 368 af 13.9.2021.
4)

Artikel 38, stk. 1, i direktiv 2014/23, som ændret ved den delegerede forordning 2019/1827, sammenholdt med direktivets artikel 27 og artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2195/2002 af 5. november 2002 om det fælles glossar for offentlige kontrakter (CPV), skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en ordregivende myndighed, der pålægger de erhvervsdrivende at være optaget i et handelsregister eller et fagligt register i en medlemsstat i Den Europæiske Union, ikke kan henvise til det fælles glossar for offentlige kontrakter (CPV), der udgøres af CPV-koder, men til NACE Rev 2-nomenklaturen, som denne er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1893/2006 af 20. december 2006 om oprettelse af den statistiske nomenklatur for økonomiske aktiviteter NACE rev. 2 og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3037/90 og visse EF-forordninger om bestemte statistiske områder.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 10. november 2022 — Zenith Media Communications SRL mod Consiliul Concurenţei (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie — Rumænien)

(Sag C-385/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - konkurrence - karteller - artikel 101 TEUF - sanktion, der pålægges af den nationale konkurrencemyndighed - fastsættelse af bøden - hensyntagen til den omsætning, der er registreret i resultatopgørelsen - påstand om, at den nationale konkurrencemyndighed tager hensyn til en anden omsætning - konkurrencemyndighedens afslag - den pågældende virksomheds reelle økonomiske situation - proportionalitetsprincippet)

(2023/C 7/09)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Zenith Media Communications SRL

Sagsøgt: Consiliul Concurenţei

Konklusion

Artikel 4, stk. 3, TEU og artikel 101 TEUF skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning eller en national praksis, hvorefter den nationale konkurrencemyndighed med henblik på beregningen af den bøde, som en virksomhed pålægges for at overtræde artikel 101 TEUF, har pligt til i alle tilfælde at tage hensyn til denne virksomheds omsætning, således som denne fremgår af dens resultatopgørelse, uden at den kan undersøge de af virksomheden anførte oplysninger, der tager sigte på at godtgøre, at denne omsætning ikke afspejler nævnte virksomheds reelle økonomiske situation, og at der derfor som omsætning bør tages hensyn til et andet beløb, som afspejler denne situation, for så vidt som oplysningerne er præcise og dokumenterede.

(1) EUT C 391 af 27.9.2021.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. november 2022 — Taxi Horn Tours BV mod gemeente Weert, gemeente Nederweert og Touringcars VOF (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof 's-Hertogenbosch — Pays-Bas — Nederlandene)

(Sag C-631/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 2014/24/EU - tildeling af kontrakter - artikel 2, stk. 1, nr. 10) - begrebet »økonomisk aktør« - interessentskab uden status som juridisk person omfattet - artikel 19, stk. 2, og artikel 63 - fælles virksomhed eller udnyttelse af kapaciteten hos de samarbejdende personers andre enheder - artikel 59, stk. 1 - forpligtelse til at fremlægge et eller flere fælles europæiske udbudsdokumenter (ESPD) - formålet med ESPD)

(2023/C 7/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof 's-Hertogenbosch

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Taxi Horn Tours BV

Sagsøgte: gemeente Weert, gemeente Nederweert og Touringcars VOF

Konklusion

Artikel 59, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, nr. 10), og artikel 63 i dette direktiv samt med bilag 1 til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/7 af 5. januar 2016 om en standardformular for det fælles europæiske udbudsdokument (ESPD),

skal fortolkes således, at:

En fælles virksomhed, der, uden at være en juridisk person, har form af et selskab, der er reguleret ved en medlemsstats nationale lovgivning og er opført i dennes handelsregister, og som kan anses for at være stiftet både midlertidigt og permanent, og hvori selskabsdeltagerne er aktive på det samme marked som den fælles virksomhed og hæfter solidarisk for opfyldelsen af de forpligtelser, som den har indgået, skal indgive sit eget ESPD, når den agter at deltage alene i en procedure for indgåelse af en offentlig kontrakt eller afgive et bud, hvis den påviser, at den kan udføre den pågældende kontrakt ved kun at anvende sine egne ansatte og materielle ressourcer. Hvis denne fælles virksomhed med henblik på udførelsen af en offentlig kontrakt derimod vurderer, at den skal basere sig på visse selskabsdeltageres midler, skal den anses for at basere sig på andre enheders kapacitet som omhandlet i artikel 63 i direktiv 2014/24 og således ikke alene indgive sit eget ESPD, men også et for hver selskabsdeltager, hvis kapacitet den agter at basere sig på.

(1) EUT C 24 af 17.1.2022.
C 7/13

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. november 2022 — Laboratoire Pareva mod Biotech3D Ltd & Co. KG, Europa-Kommissionen, Den Franske Republik og Det Europæiske Kemikalieagentur

(Sag C-702/21 P) (1)

(Appel - biocidholdige produkter - forordning (EU) nr. 528/2012 - delegeret forordning (EU) nr. 1062/2014 - aktivstoffet PHMB (1415; 4.7) - afslag på godkendelse som eksisterende aktivstof til anvendelse i biocidholdige produkter af type 1, 5 og 6 - godkendelse som eksisterende aktivstof til anvendelse i biocidholdige produkter af type 2 og 4 - teratogen virkning - vurdering af risiciene for menneskers sundhed)

(2023/C 7/15)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Laboratoire Pareva (ved avocats S. Englebert, M. Grunchard og M. Ombredane, avocaat P. Sellar og avocat K. Van Maldegem)

De andre parter i appelsagen: Biotech3D Ltd & Co. KG, Europa-Kommissionen (ved R. Lindenthal og K. Mifsud-Bonnici, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved G. Bain og J.-L. Carré, som befuldmægtigede) og Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) (ved C. Buchanan, M. Heikkilä og T. Zbihlej, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Laboratoire Pareva betaler sagsomkostningerne.

3) Den Franske Republik bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 64 af 7.2.2022.