Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – karteller – aftaler og samordnet praksis, der udgør en enkelt overtrædelse – virksomheder, som kan beskyldes for at have begået en overtrædelse bestående i deltagelse i et kartel som helhed – kriterier

(Art. 81, stk. 1, EF)

2. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – skønselementer

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

3. Konkurrence – aftaler – en virksomheds ansvar – ansvar for handlinger, som andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtrædelse – lovligt – kriterier

(Art. 81, stk. 1, EF)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – udmåling af bøden forholdsmæssigt med de elementer, der tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed – betydningen af det berørte markeds ringe størrelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – relevansen af virksomhedens omsætning af varer omfattet af en konkurrencebegrænsende praksis

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – omfanget af den reelle mulighed for at skade konkurrencen på det relevante marked

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

7. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

8. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – den pågældende virksomheds økonomiske situation

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

9. Konkurrence – karteller – deltagelse i virksomhedsmøder med et konkurrencebegrænsende formål – nødvendigheden af, at den berørte virksomhed godtgør, at den ikke har fulgt de aftaler, der blev indgået på møderne

(Art. 81, stk. 1, EF)

10. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – virksomhedens passive rolle eller rolle som medløber

(Art. 81 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 2 og 3)

11. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – nedsættelse af bøden som modydelse for den anklagede virksomheds samarbejde – betingelser

(Rådets forordning nr. 17, art. 11, stk. 4 og 5)

12. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – retsstridighed – skade – årsagsforbindelse – begreb – bevisbyrde

(Art. 288, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. En virksomhed kan holdes ansvarlig for et kartel som helhed, også selv om det godtgøres, at virksomheden kun har deltaget direkte i et eller flere aspekter af dette kartel.

Det faktum, at de forskellige virksomheder kan have haft forskellige roller i forbindelse med opnåelsen af et fælles mål, forhindrer ikke, at det konkurrencebegrænsende formål og overtrædelsen er identisk, hvis hver enkelt virksomhed på sin måde har bidraget til opnåelsen af det fælles mål.

Aftaler og former for samordnet praksis, der på grund af deres identiske mål indgår som led i systemer med regelmæssige møder, fastsættelse af målpriser og kvoter, som er led i virksomhedernes bestræbelser på at fordreje prisudviklingen, udgør ikke særskilte overtrædelser, men en enkelt overtrædelse.

Når en virksomhed var bekendt med den ulovlige adfærd, som udvistes af de øvrige deltagere i en enkelt overtrædelse, eller den med rimelighed kunne forudse denne, og den var indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko, er denne virksomhed ansvarlig for så vidt angår hele det tidsrum, hvori den deltog i overtrædelsen, for de handlinger, andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtrædelse. Denne konklusion strider ikke imod princippet om, at ansvaret for sådanne overtrædelser er individuelt.

Det er tilstrækkeligt bevis for, at en virksomhed har deltaget i et kartel, hvis Kommissionen godtgør, at den pågældende virksomhed har deltaget i møder, hvorunder der blev indgået konkurrencestridige aftaler, uden klart at have taget afstand herfra. Når deltagelsen i sådanne møder er bevist, har virksomheden bevisbyrden for, at dens deltagelse i møderne ikke skete for at begrænse konkurrencen, og for, at den over for konkurrenterne havde oplyst, at den deltog i møderne med et andet formål end deres. Hensynet bag dette retsprincip er, at når virksomheden har deltaget i nævnte møder uden klart at have taget afstand fra det drøftede, har den givet de andre deltagere anledning til at antage, at den var indforstået med det vedtagne og ville handle i overensstemmelse hermed. Det samme gælder en virksomheds medvirken til gennemførelsen af en samlet aftale. Med henblik på at godtgøre en virksomheds deltagelse i en sådan aftale skal Kommissionen føre bevis for, at virksomheden har haft til hensigt ved sin egen adfærd at bidrage til de fælles mål, deltagerne som helhed har fulgt, og at den har haft kendskab til de konkrete handlinger, som de øvrige virksomheder har planlagt eller foretaget med de samme mål for øje, eller at den med rimelighed har kunnet forudse dem og været indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko.

(jf. præmis 32, 33 og 37)

2. Vurderingen af overtrædelsens grovhed, der har til formål at fastsætte det almindelige udgangsbeløb for bøden, og vurderingen af den relative grovhed af hver enkelt af de berørte virksomheders deltagelse i overtrædelsen, hvilket spørgsmål skal behandles, når der eventuelt tages skærpende eller formildende omstændigheder i betragtning, må ikke sammenblandes.

Bødens udgangsbeløb fastsættes i øvrigt på grundlag af overtrædelsen, mens overtrædelsens relative grovhed bestemmes på grundlag af en række andre faktorer, for hvilke der tilkommer Kommissionen et vist skøn. Desuden fremgår det af retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, at bedømmelsen af overtrædelsens grovhed har to trin. På det første trin bedømmes grovheden generelt alene under hensyn til forhold, der vedrører selve overtrædelsen, såsom dens art og dens indvirkning på markedet. På det andet trin bedømmes grovheden nuanceret og relativt under hensyn til den pågældende virksomheds situation, hvorved Kommissionen i øvrigt ikke alene tager hensyn til eventuelle skærpende omstændigheder, men i givet fald også til formildende omstændigheder. Ved hjælp af denne fremgangsmåde kan der – især når det drejer sig om en overtrædelse, hvori flere virksomheder er involveret – ved bedømmelsen af, hvor alvorlig overtrædelsen er, tages hensyn til den rolle, som hver enkelt virksomhed har spillet, og dens holdning over for Kommissionen under proceduren.

(jf. præmis 46 og 48)

3. En virksomhed, der har deltaget i en forskelligartet overtrædelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler gennem egne handlinger, som var omfattet af de i artikel 81, stk. 1, EF omhandlede begreber aftaler og samordnet praksis med konkurrencebegrænsende formål, og som tilsigtede at bidrage til gennemførelsen af overtrædelsen i sin helhed, kan også være ansvarlig for de handlinger, andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtrædelse for så vidt angår hele det tidsrum, hvori den deltog i nævnte overtrædelse, når der er ført bevis for, at den pågældende virksomhed var bekendt med de øvrige deltageres ulovlige adfærd eller med rimelighed kunne forudse den, og at den var indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko.

(jf. præmis 33)

4. Proportionalitetsprincippet indebærer, at fællesskabsinstitutionernes retsakter ikke må gå videre end passende og nødvendigt for gennemførelsen af det tilsigtede formål.

I sammenhæng med beregningen af bøder skal overtrædelsernes grovhed fastslås i henhold til en række elementer, og der må ikke tillægges nogen af disse elementer en uforholdsmæssig stor betydning i forhold til de andre elementer i vurderingen.

Proportionalitetsprincippet indebærer i denne sammenhæng, at Kommissionen skal udmåle bøden forholdsmæssigt med de elementer, der tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, og at den i denne henseende skal anvende disse elementer på en sammenhængende og objektivt berettiget måde.

Kommissionen kan i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 pålægge virksomheder bøder, der ikke overstiger 10% af omsætningen i det sidste regnskabsår i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtrædelsen. Disse bestemmelser fastlægger, at der ved fastsættelsen af bødens størrelse inden for denne grænse skal tages hensyn til overtrædelsens grovhed og varighed. Endvidere skal Kommissionen i overensstemmelse med retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten fastsætte udgangsbeløbet for bøden på grundlag af overtrædelsens grovhed under hensyn til selve arten af overtrædelsen, dennes konkrete indvirkning på markedet, når den kan måles, og markedets geografiske udstrækning.

Hverken forordning nr. 17, forordning nr. 1/2003 eller retningslinjerne bestemmer således, at bødens størrelse skal fastsættes umiddelbart på grundlag af størrelsen af det berørte marked, da denne faktor blot er en blandt flere relevante faktorer. Ifølge denne retlige ramme som sådan påhviler det således ikke Kommissionen at tage et produktmarkeds ringe størrelse i betragtning. Når overtrædelsens grovhed vurderes, påhviler det dog Kommissionen at tage hensyn til en lang række faktorer, hvis art og betydning varierer alt efter den pågældende overtrædelse og de særlige omstændigheder i forbindelse hermed. Det kan ikke udelukkes, at produktmarkedets størrelse alt efter tilfældet kan indgå blandt de faktorer, som viser, hvor grov overtrædelsen har været. Skønt markedets størrelse følgelig kan være en faktor, der skal tages i betragtning ved fastlæggelsen af overtrædelsens grovhed, varierer dens betydning således alt efter karakteren af overtrædelsen og de særlige omstændigheder, der gør sig gældende i forbindelse med den pågældende overtrædelse.

Former for praksis, der består i at udveksle følsomme oplysninger om prislister og/eller særpriser for bestemte kunder, at indgå aftaler om forhøjelser af priser og/eller målpriser, at undgå konkurrence ved at underbyde de priser, som anvendes af den etablerede leverandør, og i aftaler om fordeling af kunderne mellem sig udgør en horisontal begrænsning i form af et »priskartel« som omhandlet i retningslinjerne og er således efter sin art »meget alvorlig«. I den sammenhæng er det berørte markeds hævdede ringe størrelse, hvis dette kan påvises, kun af mindre betydning i forhold til alle de øvrige faktorer, der viser, hvor grov overtrædelsen har været.

(jf. præmis 60-65)

5. Den eneste udtrykkelige henvisning til den samlede omsætning, som er opnået af en virksomhed, der har deltaget i en overtrædelse, som findes i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82, vedrører den øvre grænse, som et bødebeløb ikke må overstige. Under iagttagelse af denne grænse kan Kommissionen i princippet fastsætte bøden ud fra en omsætning opgjort efter dens nærmere bestemmelse med hensyn til det geografiske grundlag og de berørte produkter uden at være forpligtet til at gå ud fra den præcise samlede omsætning eller omsætningen på det relevante geografiske marked eller produktmarked. Desuden bemærkes, at selv om retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten ikke foreskriver en bødeberegning ud fra en bestemt omsætning, er de dog ikke til hinder for, at de berørte virksomheders omsætning på det relevante marked tages i betragtning ved fastsættelsen af bødens størrelse med henblik på at overholde EU-rettens almindelige principper, og når omstændighederne gør det påkrævet. Omsætningen kan således udgøre et af de forhold, der indgår i beregningen af bøders størrelse i overensstemmelse med punkt 1 A, fjerde og sjette afsnit, i retningslinjerne.

Det følger heraf, at Kommissionen selv kan vælge den omsætning, den vil tage i betragtning, forudsat at denne ikke forekommer urimelig, afhængigt af sagens omstændigheder. Tilsvarende påhviler det ikke Kommissionen, i tilfælde hvor flere virksomheder, der er involveret i samme overtrædelse, pålægges bøder, at sikre, at de endelige bødebeløb afspejler alle forskelle mellem disse i henseende til deres samlede omsætning eller deres relevante omsætning.

Vedrørende det valg, som Kommissionen kan træffe mellem det ene eller det andet omsætningstal, tegner den samlede omsætning kun et ufuldstændigt billede af de faktiske forhold med henblik på undersøgelsen af de overtrædende virksomheders reelle økonomiske mulighed for at skade konkurrencen, som indebærer en bedømmelse af disse virksomheders reelle betydning på det relevante marked, dvs. deres indflydelse på dette. Det kan nemlig ikke udelukkes, at en magtfuld virksomhed, der har en lang række forskellige aktiviteter, kun accessorisk er til stede på et specifikt produktmarked. Ligeledes kan det ikke udelukkes, at en virksomhed med en stærk stilling på et geografisk marked uden for Unionen kun har en svag stilling på Unionens marked eller markedet i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. I sådanne tilfælde betyder den blotte omstændighed, at den pågældende virksomhed opnår en betydelig samlet omsætning, ikke nødvendigvis, at den udøver en afgørende indflydelse på det relevante marked. Selv om en virksomheds omsætning på det relevante marked ikke kan være afgørende ved vurderingen af, om en virksomhed tilhører en betydelig økonomisk enhed, er den imidlertid relevant ved vurderingen af, hvilken indflydelse virksomheden har kunnet udøve på markedet.

Den del af omsætningen, der vedrører de varer, som har været genstand for overtrædelsen, kan således retvisende indikere omfanget af overtrædelsen på det omhandlede marked. Omsætningen, der stammer fra de produkter, som har været genstand for overtrædelsen, kan nemlig give en retvisende indikation af hver enkelt virksomheds ansvar for de nævnte markeder, eftersom den udgør et objektivt kriterium, som giver et rimeligt indtryk af den ulovlige adfærds skadelige virkning for den normale konkurrence, og dermed er en god indikation af, i hvilket omfang hver enkelt virksomhed har kunnet skade konkurrencen.

(jf. præmis 76-79)

6. Ved bedømmelsen af en overtrædelses grovhed og fastsættelsen af udgangsbeløbet for bøden kan Kommissionen lægge oplysninger om omsætningen og markedsandelene på det pågældende marked til grund for sin vurdering af de faktiske økonomiske muligheder hos de virksomheder, som har overtrådt konkurrencereglerne, for at skade andre markedsoperatører væsentligt, medmindre særlige forhold, såsom markedets karakter, mindsker betydningen af sådanne oplysninger væsentligt og gør det nødvendigt at tage andre relevante faktorer i betragtning for at vurdere virksomhedernes betydning på markedet, bl.a. vertikal integration og omfanget af deres produktsortiment.

(jf. præmis 82)

7. Det påhviler ikke Kommissionen ved fastsættelsen af bøders størrelse på grundlag af den omhandlede overtrædelses grovhed og varighed at sikre, at de endelige bødebeløb, som dens beregning resulterer i for de berørte virksomheder i tilfælde, hvor bøder pålægges flere virksomheder, der er involveret i samme overtrædelse, afspejler alle forskelle mellem de berørte virksomheder med hensyn til deres samlede omsætning eller deres relevante omsætning.

Artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 kræver i den forbindelse heller ikke, såfremt flere virksomheder, der er impliceret i samme overtrædelse, pålægges bøder, at det bødebeløb, der pålægges en lille eller mellemstor virksomhed, ikke må være større – udtrykt som en procentsats af omsætningen – end de bødebeløb, der pålægges større virksomheder. Det fremgår nemlig af disse bestemmelser, at der såvel for små eller mellemstore virksomheder som for større virksomheder ved bødeudmålingen skal tages hensyn til overtrædelsens grovhed og varighed. I det omfang Kommissionen pålægger virksomheder, der er impliceret i samme overtrædelse, bøder, som for hver af dem er berettiget i forhold til overtrædelsens grovhed og varighed, kan det ikke bebrejdes den, at bødebeløbet for nogle af dem er større, set i forhold til omsætningen, end for andre virksomheder.

(jf. præmis 89 og 90)

8. Kommissionen er ikke ved bødeudmålingen forpligtet til at tage hensyn til, at en virksomhed befinder sig i en økonomisk underskudssituation. En sådan hensyntagen ville medføre en uberettiget konkurrencemæssig fordel for de virksomheder, der er mindst tilpassede til markedsvilkårene. Selv hvis Kommissionen fremkalder virksomhedens likvidation i dens bestående juridiske for m, er en foranstaltning truffet af en institution – selv om den kan skade ejernes, aktionærernes og anpartshavernes finansielle interesser – ikke i sig selv ensbetydende med, at virksomhedens menneskelige, materielle og immaterielle værdier også går tabt.

(jf. præmis 95 og 96)

9. En virksomhed, der er berørt af en administrativ procedure indledt vedrørende et forbudt kartel, skal for at påvise, at virksomheden ikke fulgte de aftaler, der blev indgået på møderne, hvis formål var at begrænse konkurrencen, godtgøre, at den i perioden, hvori denne var part i de ulovlige aftaler, reelt undlod at gennemføre aftalerne ved at anlægge en konkurrencebetonet adfærd på markedet, eller at den i det mindste klart og i væsentlig udstrækning overtrådte de forpligtelser, hvorved kartellet skulle gennemføres, i en sådan grad, at det forstyrrede selve dets funktion.

(jf. præmis 111)

10. Den passive rolle, som retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten giver mulighed for at tage i betragtning som formildende omstændighed ved oprettelsen af et forbudt kartel, indebærer, at den pågældende virksomhed holder »lav profil«, dvs. afstår fra en aktiv deltagelse i tilblivelsen af de(n) konkurrencebegrænsende aftale(r). Som en omstændighed, der kan vise, at en virksomhed har spillet en passiv rolle i et kartel, kan det tages i betragtning, at virksomheden har deltaget væsentligt mere sporadisk i møderne end kartellets almindelige medlemmer, at den, uanset hvor længe den har deltaget i overtrædelsen, er indtrådt på det marked, som har været omfattet af denne, på et sent tidspunkt, og at andre virksomheder, som har deltaget i overtrædelsen, udtrykkeligt har afgivet forklaringer, hvoraf der fremgår noget sådant.

Den omstændighed, at en virksomhed, for hvilken det er godtgjort, at den har deltaget i et ulovligt kartel i henhold til artikel 81, stk. 1, EF, ikke har handlet på markedet i overensstemmelse med aftalen indgået med sine konkurrenter, udgør ikke nødvendigvis et forhold, der skal tages hensyn til. En virksomhed, som trods aftalen med sine konkurrenter følger en politik, der afviger fra den aftalte, forsøger nemlig måske blot at udnytte kartellet til sin fordel.

(jf. præmis 119, 120 og 129)

11. I forbindelse med fastsættelsen af størrelsen af bøder for overtrædelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler berettiger et samarbejde om undersøgelsen, som ikke går ud over de forpligtelser, som påhviler virksomhederne i henhold til artikel 11, stk. 4 og 5, i forordning nr. 17, ikke en bødenedsættelse. En bødenedsættelse er derimod berettiget, når virksomheden har givet oplysninger, der går langt ud over, hvad Kommissionen kunne have krævet i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17.

Når en anklaget virksomhed ikke nøjes med at udlevere faktiske oplysninger, men udleverer vigtige beviser for overtrædelsen, og den ikke bestrider de faktiske omstændigheder, som Kommissionen bygger sine indvendinger på, skal denne virksomhed indrømmes en større nedsættelse end den, der indrømmes virksomheder, hvis samarbejde af Kommissionen ikke blev anset for nyttigt, sammenholdt med den pågældende virksomheds samarbejde.

(jf. præmis 147-151)

12. Det er den part, som gør gældende, at Fællesskabet har pådraget sig et ansvar, der skal fremlægge beviser for tilstedeværelsen og omfanget af den påberåbte skade og påvise, at der er en tilstrækkeligt direkte årsagsforbindelse mellem skaden og den påtalte adfærd, den pågældende institution har udvist. Når det er værdien af et indtægtstab, og dermed nødvendigvis værdien af hypotetiske økonomiske transaktioner, der skal opgøres, kan det være svært, eller ligefrem umuligt, for sagsøgeren præcist at opgøre sit påståede tab. I sådanne tilfælde kan dommeren nøjes med skøn baseret på statistiske gennemsnitsværdier. Dette kan imidlertid ikke fritage sagsøgeren helt fra forpligtelsen til at bevise det påståede tab. Selv om værdien af et indtægtstab nødvendigvis udgør et hypotetisk element, som må anslås skønsmæssigt, da det ikke kan beregnes med sikkerhed, kan der nemlig altid – og skal så vidt muligt – føres bevis for de oplysninger, som skønnet bygges på, af den part, der påberåber sig det.

(jf. præmis 167 og 168)