ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Skal en medlemsstats indgriben, der består i at pålægge den oprindelige operatør at tilbyde levering af naturgas til de endelige forbrugere til de lovbestemte tariffer, men som ikke er til hinder for, at den oprindelige leverandør og alternative leverandører kan fremsætte konkurrerende tilbud til priser, der er lavere end disse tariffer, anses for at indebære, at prisniveauet for levering af naturgas til de endelige forbrugere fastsættes uafhængigt af de frie markedskræfter, og udgør en sådan indgriben efter sin art en hindring for etableringen af et konkurrencebaseret naturgasmarked som nævnt i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2009/73/EF (1)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Cassatie (Belgien) den 3. april 2015 — Samira Achbita og Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding mod G4S Secure Solutions NV

(Sag C-157/15)

(2015/C 205/24)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Samira Achbita og Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding

Sagsøgt: G4S Secure Solutions NV

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (1) fortolkes således, at et forbud mod som muslim at bære hovedtørklæde på arbejdspladsen ikke er direkte forskelsbehandling, når det efter den hos arbejdsgiveren gældende regel er alle arbejdstagere forbudt at bære synlige kendetegn på politiske, filosofiske eller religiøse symboler på arbejdspladsen?

(1) EUT L 303, s. 16.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/24

Appel iværksat den 27. april 2015 af Tarif Akhras til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. februar 2015 i sag T-579/11, Tarif Akhras mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-193/15 P)

(2015/C 205/32)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Tarif Akhras (ved solicitors S. Millar og S. Ashley, D. Wyatt, QC, og barrister R. Blakeley)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. februar 2015 i sag T-579/11, Tarif Akhras mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves.

— De foranstaltninger, der blev anfægtet i sag T-579/11, dateret 23. marts 2012 og senere, annulleres, for så vidt som de vedrører appellanten.

— Rådet tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med den foreliggende appelsag og behandlingen af sagen ved Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen gjort to anbringender gældende.

Det første anbringende om, at Retten har begået en retlig fejl ved at fastslå, at Rådet var berettiget til at anvende en formodning om, at appellanten drog fordel af og/eller støttede styret, og at Retten ikke har anvendt det korrekte kriterium, nemlig hvorvidt de godtgjorte faktiske omstændigheder udgjorde en række indicier, som var tilstrækkeligt konkrete, præcise og samstemmende til at godtgøre, at appellanten drog fordel af og/eller støttede styret.

Det andet anbringende om, at Retten har begået en retlig fejl, idet den foretog en urigtig gengivelse af de beviser, der var relevante for spørgsmålet om, hvorvidt appellanten drog fordel af og/eller støttede styret, beviser, som, hvis de var blevet rigtig gengivet, godtgjorde, at appellanten ikke ydede støtte til eller drog fordel af styret.

Hvis Retten ikke havde anvendt formodningen, og/eller hvis den havde anvendt det korrekte kriterium, og/eller hvis den ikke havde foretaget en urigtig gengivelse af ovennævnte beviser, ville den have annulleret de foranstaltninger, der blev anfægtet i sag T-579/11, dateret den 23. marts 2012 og senere.
1)

Foreligger der en »overføring til almenheden« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/29 (1), når en anden person end indehaveren af ophavsretten ved hjælp at et hyperlink på et netsted, som denne anden person administrerer, henviser til et netsted, som administreres af tredjemand, og som er tilgængeligt for det normale internetpublikum, og hvor værket er stillet til rådighed uden rettighedshaverens samtykke?
3)

I tilfælde af, at der skal ske udlevering, uden at det særlige beskyttelsesniveau, som er fastsat for borgerne i den stat, som anmodningen om udlevering er rettet til, tages i betragtning, skal den medlemsstat, som anmodningen om udlevering er rettet til, da foretage en prøvelse af, om de garantier, som er fastsat i artikel 19 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, nemlig at ingen må udleveres til en stat, hvor der er en alvorlig risiko for at blive idømt dødsstraf eller udsat for tortur eller anden umenneskelig eller nedværdigende straf eller behandling, er overholdt? Kan denne prøvelse begrænses til at fastslå, at den stat, som har anmodet om udlevering, er kontraherende part i konventionen mod tortur, eller skal den faktiske situation undersøges under hensyn til den vurdering af den nævnte stat, som Europarådets organer har foretaget?
2)

Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende: Er en aftale om en afdragsordning, der gennem et inkassobureau indgås mellem en debitor og dennes kreditor, en »gratis henstand« som omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra j), i direktiv 2008/48/EF, hvis debitoren i denne aftale kun forpligter sig til at betale det ubetalte tilgodehavende samt de renter og omkostninger, som han ifølge loven i forvejen skulle have betalt for at være i mora, altså også uden en sådan aftale?
1)

Omfattes en situation som den foreliggende, hvor kul oplagres i et kuldepot, hvor der sker emissioner af CO2 på grund af selvantænding, hvor depotets centrum befinder sig ca. 800 meter fra randen af det kulfyrede kraftværk, hvor begge grunde er adskilt fra hinanden ved en offentlig vej, og hvor kullene fra lagerpladsen føres til kraftværket via et transportbånd, der løber hen over vejen, af begrebet »anlæg« som omhandlet i artikel 3, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (1) (EUT L 275)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/25

Sag anlagt den 29. april 2015 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-200/15)

(2015/C 205/33)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Wasmeier og P. Guerra e Andrade, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 110 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den med henblik på at fastsætte den afgiftspligtige værdi af brugte køretøjer indført på det portugisiske område fra en anden medlemsstat har anvendt en ordning for beregning af køretøjernes værdiforringelse, som ikke tager hensyn til deres reelle værdi og særligt ikke tager hensyn til køretøjernes værdiforringelse før de er et år gamle, eller til yderligere værdiforringelser i tilfælde af køretøjer, som er mere end fem år gamle.

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen er af den opfattelse, at bestemmelserne i artikel 11 i den portugisiske lov om afgifter på køretøjer er udtryk for forskelsbehandling, for så vidt angår motordrevne køretøjer, som er godkendt i Portugal, det vil sige brugte køretøjer med et endeligt registreringsnummer udstedt af en anden medlemsstat, som markedsføres i Portugal. I modsætning til hvad der gælder for brugte biler, som fra starten har været markedsført i Portugal, er køretøjer som stammer fra en anden medlemsstat genstand for en afgiftssats, som ikke korrekt afspejler køretøjets værdiforringelse. Der er særligt ikke nogen nedsættelse i afgiften før efter et års anvendelse, og fra fem års anvendelse kan nedsættelsen ikke overstige 52 %.
—

Dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 5. februar 2015 i sag T-500/12, Ryanair mod Kommissionen, ophæves, for så vidt Kommissionens afgørelse 2013/199/EU af 25. juli 2012 om statsstøttesag SA.29064 (11/C, ex 11/NN) — Differentieret afgiftssats for flybilletter gennemført af Irland (1) derved blev annulleret, i det omfang afgørelsen pålagde tilbagesøgning af støtten fra støttemodtagerne med et beløb, som i 70. betragtning til afgørelsen blev fastsat til 8 EUR pr. passager.
14)

Skal målelig varme i form af damp fra et anlæg under ordningen, der leveres til et dampnetværk med flere dampforbrugere, hvoraf mindst én af disse ikke er et anlæg under ordningen, anses for at udgøre en varmebenchmarket delinstallation i henhold til artikel 3, litra c), i Kommissionens afgørelse 2011/278/EU?
—

Dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 5. februar 2015 i sag T-473/12, Aer Lingus mod Kommissionen, ophæves, for så vidt som Kommissionens afgørelse 2013/199/EU af 25. juli 2012 om statsstøttesag SA.29064 (11/C, ex 11/NN) — Differentieret afgiftssats for flybilletter gennemført af Irland (1) derved blev annulleret, i det omfang afgørelsen pålagde tilbagesøgning af støtten fra støttemodtagerne med et beløb, som i 70. betragtning til afgørelsen blev fastsat til 8 EUR pr. passager.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 198/26

Sag anlagt den 16. april 2015 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien

(Sag C-172/15)

(2015/C 198/34)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Nicolae og J. Rius, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Spanien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås i henhold til artikel 258 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 3, og artikel 6 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF (1) af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring, hvilke bestemmelser fastsætter, at medlemsstaterne for hver havn fastsætter dennes afgrænsning og godkender de relevante havnesårbarhedsvurderinger og sikringsplaner, idet Kongeriget Spanien endnu ikke har godkendt samtlige havnesårbarhedsvurderinger og sikringsplaner for alle de spanske havne, der er omfattet af det nævnte direktivs anvendelsesområde.

— Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den 5. september 2014 anerkendte Kongeriget Spanien, at af de 67 havne, der er berørt af de omhandlede regler, manglede endnu 3 havnesårbarhedsvurderinger og 18 havnesikringsplaner at blive godkendt.

Fra dette tidspunkt til i dag har de spanske myndigheder fortsat løbende oplyst om fremskridtene med den praktiske anvendelse af direktiv 2005/65/EF. Den seneste statusmeddelelse blev modtaget den 14. april 2015, hvoraf fremgår, at af de 67 havne, der er berørt af de omhandlede bestemmelser, mangler endnu én havnesårbarhedsvurdering og otte havnesikringsplaner at blive godkendt.

Kommissionen har følgelig konstateret, at Kongeriget Spanien på datoen for den seneste statusmeddelelse ikke har opfyldt sine forpligtelser til under hensyn til direktiv 2005/65/EF at fastsætte hver havns nødvendige afgrænsning eller at udarbejde og godkende en sårbarhedsvurdering for alle de havne, som direktiv 2005/66/EF finder anvendelse på, samt udarbejde og godkende sikringsplaner for disse havne.

(1) EUT L 310, s. 28.
3)

Skal artikel 1, stk. 2, litra e), i direktiv 2002/47/EF forstås således, at det er et instrument til minimumsharmonisering eller fuld harmonisering, dvs. skal den fortolkes således, at medlemsstaterne har mulighed for at anvende denne bestemmelse på personer, der udtrykkeligt falder uden for direktivets anvendelsesområde?
2)

Er et påbud om, at anvendelsen af bestemte vilkår bringes til ophør (i henhold til artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1) i forbindelse med et individuelt søgsmål anlagt af en forbruger, når vilkåret erklæres ugyldigt, foreneligt med en begrænsning af retsvirkningerne af denne ugyldighedserklæring? Er det muligt (for domstolene) at nedsætte beløb til tilbagebetaling, som forbrugeren — over for hvilken den erhvervsdrivende er forpligtet — har betalt i henhold til det vilkår, der senere hen erklæres ugyldigt fra dets tilblivelse på grund af mangelfuld information og/eller gennemsigtighed?
5.

Kommissionen er for det andet ikke enig i, at de omhandlede foreninger for at have ret til fritagelsen ikke må have ansatte. Nederlandene har således indført en betingelse, som går ud over, hvad der er tilladt i henhold til momsdirektivets artikel 133 [sammenholdt med artikel 132, stk. 1, litra m)].
DA Den Europæiske Unions Tidende C 228/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (Ungarn) den 21. april 2015 — Daimler AG mod Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

(Sag C-179/15)

(2015/C 228/05)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Daimler AG

Sagsøgt: Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, stk. 1, litra b), i Rådets første direktiv 89/104/EØF (1) af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker forstås således, at indehaveren af et varemærke har ret til at foretage retlige skridt mod tredjemand, der er benævnt i en annonce på internettet, hvori der er anvendt et tegn, som kan forveksles med varemærket, der henviser til en af denne tredjemand leveret tjenesteydelse, der er af samme art som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket er registreret, således at offentligheden kan få det fejlagtige indtryk, at der er en formel handelsforbindelse mellem denne tredjemands virksomhed og varemærkeindehaveren, selv om annoncen ikke er blevet lagt på internettet af den person, der er benævnt heri, eller for dennes regning, og selv om annoncen kan findes på internettet, til trods for at den i annoncen benævnte person har gjort, hvad der med rimelighed kan forlanges for at fjerne den, uden at dette er lykkedes?

(1) EUT 1989 L 40, s. 1.
—

Det fastslås, at idet Kommissionen har placeret Rose Vision i alarmniveau W 2 i det varslingssystem, der blev indført ved Kommissionens afgørelse 2008/969/EF, Euratom af 16. december 2008 om det system for tidlig varsling, der skal anvendes af Kommissionens anvisningsberettigede og af forvaltningsorganerne (1), og idet Kommissionen har suspenderet betalingerne, ifalder den ansvar uden for kontraktforhold over for Rose Vision og tilpligtes derfor at betale erstatning for den formueskade og økonomiske skade samt den ikke-økonomiske skade, som der er redegjort for i appelskriftets punkt 122.
1)

Skal artikel 29, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (1) af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks fortolkes således, at den metode, der er fastsat heri, ligeledes finder anvendelse i tilfælde, hvor indførslen af varer og disses overgang til frit forbrug på Fællesskabets toldområde er en følge af den omstændighed, at de importafgiftspligtige varer under transitproceduren ulovligt blev unddraget toldmyndighedernes overvågning, og at de ikke var solgt med det formål at blive indført på Fællesskabets toldområde, men med henblik på at blive udført fra dette område?
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Skal beskyttelsestidsdirektivet fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, hvorefter ophavsretten til et brugskunstværk, som ophørte før den 1. juli 1995 på grund af manglende opfyldelse af et formelt krav, skal gælde som ophørt for bestandigt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 221/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 24. april 2015 — Asma Bougnaoui og ADDH — Association de défense des droits de l’homme mod Micropole Univers SA

(Sag C-188/15)

(2015/C 221/03)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Asma Bougnaoui og ADDH — Association de défense des droits de l’homme

Sagsøgt: Micropole Univers SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (1) fortolkes således, at en rådgivende it-virksomheds kundes ønske om ikke længere at modtage denne virksomheds it-ydelser fra en medarbejder, en projektingeniør, der bærer et islamisk tørklæde, udgør et regulært og afgørende erhvervsmæssigt krav på grund af karakteren af bestemte erhvervsaktiviteter eller den sammenhæng, hvori sådanne aktiviteter udøves?

(1) EUT L 303, s. 16.
1)

Skal spørgsmålet om, hvilken lov der finder anvendelse på et søgsmål med påstand om forbud som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/22/EF af 23. april 2009 om søgsmål med påstand om forbud på området beskyttelse af forbrugernes interesser (1), afgøres på grundlag af artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EF) 864/2007 af 11. juli 2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II-forordningen) (2), når søgsmålet er rettet mod ulovlige kontraktvilkår, der anvendes af en virksomhed med hjemsted i en medlemsstat, der i forbindelse med elektronisk handel indgår kontrakter med forbrugere med bopæl i andre medlemsstater, herunder i domstolslandet?
2)

Er artikel 285 i Code des impôts sur les revenus 1992 i strid med artikel 49, 56 og 58 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, for så vidt som den gør muligheden for at modregne udenlandsk skat i belgisk skat betinget af, at den kapital og de værdipapirer, der ligger til grund for indkomsten, i Belgien er forbundet med udøvelsen af erhvervsvirksomhed?
2.

Såfremt spørgsmål 1 skal besvares bekræftende, er artikel 6 i direktiv 2006/115 og/eller nogen anden bestemmelse i EU-retten til hinder for, at medlemsstaterne gør anvendelsen af den i artikel 6 i direktiv 2006/115 omhandlede begrænsning af udlånsretten betinget af, at kopien af det værk (kopi A), som institutionen har stillet til rådighed, er blevet bragt i omsætning ved et første salg eller anden overdragelse af ejendomsret i Unionen af rettighedshaveren eller med dennes samtykke som omhandlet i artikel 4, stk. 2, i direktiv 2001/29 (2)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour d'appel de Liège (Belgien) den 30. marts 2015 — Sabrina Wathelet mod Garage Bietheres & Fils SPRL

(Sag C-149/15)

(2015/C 213/25)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sabrina Wathelet

Sagsøgt: Garage Bietheres & Fils SPRL

Præjudicielt spørgsmål

Skal begrebet »sælger« af forbrugsvarer i den belgiske code civils artikel 1649a, der er indført ved lov af 1. september 1994 med overskriften »loi relative à la protection des consommateurs en cas de vente de biens de consommation« (lov om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med køb af forbrugsvarer), der gennemfører direktiv 1999/44 af 25. maj 1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed (1) i belgisk ret, fortolkes således, at det ikke kun omfatter en erhvervsdrivende, der som sælger overdrager ejendomsretten til en forbrugsvare til en forbruger, men også en erhvervsdrivende, der handler som mellemmand for en ikke-erhvervsdrivende sælger, uanset om den erhvervsdrivende modtager betaling i denne forbindelse, og uanset om den erhvervsdrivende har oplyst over for den potentielle køber, at sælgeren er en privatperson?

(1) Europa-parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25.5.1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed (EFT L 171, s. 12).
1)

Skal artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 (1) fortolkes således, at erstatningssøgsmål for afbrydelse af handelsforbindelser vedrørende levering af varer, der har bestået i adskillige år uden rammekontrakt eller eneretsaftale, vedrører erstatning uden for kontrakt?
1)

Er væsker med et alkoholindhold på 27 % vol., der sælges via apoteker i 10 og 20 ml pipetteflasker samt som spray, drikkevarer med et alkoholindhold på over 1,2 % vol. som omhandlet i artikel 4, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1924/2006 (1), hvis der i henhold til doseringsanvisningerne på emballagen a) kommes fire dråber af væsken i et glas vand, som drikkes jævnt fordelt over dagen, eller indtages fire dråber ufortyndet efter behov, b) kommes to pust af sprayvæsken på tungen?
1.

a) Er EU-retten, særligt artikel 45, stk. 2, i direktiv 2004/18/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (1) til hinder for, at en ordregivende myndighed efter national ret er forpligtet til under anvendelse af proportionalitetsprincippet at efterprøve, om en tilbudsgiver, der har begået en alvorlig fejl i forbindelse med udøvelsen af sit erhverv, faktisk skal udelukkes? b) Har det herved betydning, at en ordregivende myndighed i udbudsbetingelserne har medtaget en bestemmelse om, at et tilbud, som omfattes af en udelukkelsesgrund, ikke behandles og ikke kommer i betragtning til en nærmere indholdsmæssig bedømmelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 12. marts 2015 — Max-Heinz Feilen mod Finanzamt Fulda

(Sag C-123/15)

(2015/C 213/23)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Max-Heinz Feilen

Sagsøgt: Finanzamt Fulda

Præjudicielt spørgsmål

Er de frie kapitalbevægelser i henhold til artikel 63, stk. 1, sammenholdt med artikel 65 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde til hinder for lovgivning i en medlemsstat, som ved arv fastsætter en nedsættelse af arveafgiften for personer omfattet af en bestemt skatteklasse, når arven indeholder aktiver, som inden for de seneste ti år inden arven allerede er blevet arvet af personer omfattet af denne skatteklasse, og der med hensyn til denne forudgående arv blev fastsat arveafgift i medlemsstaten, mens en afgiftsnedsættelse er udelukket, hvis den forudgående arv blev pålagt arveafgift i en anden medlemsstat?
1)

Skal artikel 183, stk. 1, i direktiv 2006/112/EF i den affattelse, der følger af direktiv 2006/138/EF (1), fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som med henblik på at fastsætte betingelserne for tilbagebetaling af overskydende moms underlægger tildeling af morarenter (i forbindelse med for sen tilbagebetaling af moms) et krav om udløb af en frist på ti dage efter afslutningen af en skattekontrol, som har til formål at fastslå, om der består en ret til tilbagebetaling af overskydende moms?
1)

Skal et produkt, i forbindelse med hvilket resultaterne af undersøgelsen af de prøver, der er udtaget af forskellige varesendinger, ikke viser spor af denatureringsmidler eller af andre skadelige stoffer, der gør dem uegnede til menneskeføde, men som i henhold til de af fabrikanten angivne oplysninger ikke kan anvendes i fødevarer (fremstilling af fødevarer og fødevarekæden), idet det på grund af varefremstillingsmetoden ikke er muligt at fjerne skadelige stoffer fra produktet, generelt tariferes under en af KN-koderne i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 (1) af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif bestemt til ikke-spiselige produkter, eller bør sådanne produkter generelt tariferes under en af KN-koderne bestemt til spiselige produkter?