ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af væsentlige formkrav, forpligtelsen til at udvise omhu og princippet om uvildig sagsbehandling, der er fastsat i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Sagsøgeren har gjort gældende, at det i den anfægtede afgørelse er anført som begrundelse for at indlede inddrivelsesproceduren, at sagsøgeren ikke er efterkommet debetnotaen, rykkerskrivelsen og åbningsskrivelsen. Kommissionen har herved undladt dels at præcisere, at sagsøgeren har anfægtet disse skrivelser, dels at nævne, at den belgiske ret har erklæret sig kompetent til at påkende den sag, som HB har anlagt ved den vedrørende de to kontrakter. Sagsøgeren har tilføjet, at Kommissionen ligeledes har tilsidesat sin begrundelsespligt, eftersom den ikke har forklaret grundene til, at den har truffet en sådan afgørelse i det foreliggende tilfælde. Endelig er det sagsøgerens opfattelse, at Kommissionen ikke har undersøgt alle relevante forhold i sagen omhyggeligt og uvildigt.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 101 TEUF og gav en utilstrækkelig begrundelse, da den fastslog, at sagsøgerne har udvist en adfærd, der har til formål at begrænse og/eller fordreje konkurrencen. Nærmere bestemt — tilsidesatte Kommissionen artikel 101 TEUF ved ikke i tilstrækkelig grad at tage hensyn til den relevante juridiske og økonomiske kontekst, og den løftede ikke bevisbyrden for, at den i afgørelsen omhandlede adfærd har et konkurrencebegrænsende formål. — Subsidiært tilsidesatte Kommissionen artikel 101 TEUF ved at konkludere, at Price Discovery Communications har et konkurrencebegrænsende formål. — med hensyn til Price Discovery Communications begik Kommissionen en retlig fejl ved at erstatte vurderingen af, hvorvidt adfærden har et konkurrencebegrænsende formål, med vurderingen af, hvorvidt adfærden falder uden for artikel 101 TEUF som en accessorisk begrænsning.
C 338/27

Sag anlagt den 30. juni 2021 — Unimax Stationery mod EUIPO — Mitsubishi Pencil (uni)

(Sag T-369/21)

(2021/C 338/35)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Unimax Stationery (Daman, Indien) (ved advokat E. Amoah)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Mitsubishi Pencil Co. Ltd (Tokyo, Japan)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Mitsubishi Pencil Co. Ltd

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærket mark uni — EU-varemærke nr. 6 920 615

Sagen for EUIPO: Fortabelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 22. april 2021 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1909/2020-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl ved at formode, at sagsøger 2 var bekendt med visse oplysninger. — Kommissionen har begået retlige og faktuelle fejl ved at formode, at erhvervsdrivende var bekendt med alle de oplysninger, der var indeholdt i en Bloomberg chat, blot fordi de er tilsluttet et chat room. Kommissionen har derfor enten fejlfortolket den foreliggende praksis eller strakt anvendelsen af den for langt.
—

Appelkammeret begik en fejl ved at fastslå, at det ikke var muligt at foretage en passende underopdeling af »næringsmidler af korn«.
—

I henhold til artikel 263 TEUF annulleres afgørelse nr. SRB/ES/2021/22 af 14. april 2021 om beregning af ex ante-bidrag for 2021 til Afviklingsfonden, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet beregningen af beløbet for ex ante-bidragene, som fastsat i SRM-forordningen, gennemførelsesforordningen og i den delegerede forordning, dels ikke med tilstrækkelig præcision kan forudses, dels ikke så meget afhænger af instituttets egen situation og overordnede risikoprofil, som instituttets situation i forhold til andre bidragydende institutter. Endelig er sagsøgeren af den opfattelse, at Kommissionen ikke burde have haft ansvaret for at fastlægge risikoindikatorer inden for rammerne af den delegerede forordning, for så vidt som disse kriterier har en særdeles strukturel og afgørende funktion ved fastsættelsen af bidragsbeløbene (artikel 290 TEUF).
—

I henhold til artikel 263 TEUF annulleres afgørelse nr. SRB/ES/2021/22 af 14. april 2021 om beregning af ex ante-bidrag for 2021 til Afviklingsfonden, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
—

idet den tilsidesætter proportionalitetsprincippet, for så vidt som beregningen af ex ante-bidrag til Afviklingsfonden for det første ikke er i overensstemmelse med de mål, der forfølges med forordning nr. 806/2014, for det andet ikke tager hensyn til den omstændighed, at sagsøgeren er et kreditinstitut, som er sat under afvikling og omfattet af en statsgaranti, med hensyn til hvilken Afviklingsfonden principielt aldrig vil blive brugt, og for det tredje gør dets velordnede afvikling dyrere
—

Sagsøgte tilpligtes at betale erstatning svarende til 90 % af sagsøgerens bruttoløn, inklusiv pensionsbidrag, for fortabelsen af en reel mulighed for at få sin eksisterende ansættelseskontrakt forlænget, og tilpligtes at betale erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder de omkostninger, som sagsøgeren har afholdt i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret ved EUIPO og for EUIPO’s afdeling for driftsmæssige anliggender.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 14. april 2021 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2021 (SRB/ES/2021/22), herunder bilagene hertil, annulleres, for så vidt som den anfægtede afgørelse, herunder bilag I, II og III hertil, vedrører sagsøgerens bidrag.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten, artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og ligebehandlingsprincippet. Sagsøgeren har ligeledes fremsat en ulovlighedsindsigelse mod Kommissionens afgørelse SEC (2007) 605 af 10. maj 2007 vedrørende de principper og procedurer, der finder anvendelse ved forfremmelsen af seniormanagere bl.a. med den begrundelse, at afgørelsen ikke fastsætter, at klager skal behandles ved et andet organ end det rådgivende udvalg for forfremmelse seniormanagere. Sagsøgeren gør endvidere gældende, at dette udvalg bør have mulighed for at give medhold i en klage uden at være begrænset af de forfremmelseskvota, som er blevet opbrugt ved udfærdigelsen af listen over forfremmede tjenestemænd.
—

EEA’s afgørelse af 21. september 2020 annulleres, for så vidt som EEA efter at have besluttet at imødekomme anmodningen om tilbagebetaling af de bosættelsespenge, som EEA fejlagtigt havde fratrukket det beløb, der skulle tilbagebetales som følge af Rettens dom af 11. juni 2019 i sag T-462/17, imidlertid besluttede — og det er i dette omfang, at afgørelsen anfægtes — at meddele afslag på de andre anmodninger, som sagsøgeren havde fremsat i sin e-mail af 16. september 2020, hvortil der udtrykkeligt er henvist i den anfægtede afgørelse, og som ud over tilbagebetaling af de bosættelsespenge, der med urette var fratrukket, bestod i at modtage — det betydelige udestående beløb — som ikke er fastsat, idet der ikke er udfærdiget en detaljeret opgørelse — med tillæg af renter af afskedigelsesgodtgørelsen fra den 22. september 2016 og renter af det idømte beløb fra datoen for afsigelse af dommen og indtil datoen for den faktiske betaling — en detaljeret opgørelse over det skyldige hovedbeløb, renter og tillæg, samt de beløb, som sagsøgeren allerede har modtaget, og som først skal fratrækkes i renter og tillæg og derefter i hovedbeløbet — erstatning som følge af den begåede tjenstlige fejl, som bestod dels i tilsidesættelse af den ret til frotrolighed, som Retten havde indrømmet sagsøgeren, idet sagsøgerens nye arbejdsgiver via sagsøgerens lønseddel for august 2019, som gengav de tilskrevne og fratrukne beløb, modtog oplysninger om tvisten med EEA, dels i et afslag på til sagsøgeren at fremsende den korrespondance, som blev udvekslet med sagsøgerens repræsentant på daværende tidspunkt såvel før som efter afsigelsen af den nævnte dom.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 14. april 2021 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2021 (ref.: SRB/ES/2021/22), herunder sagsøgtes meddelelse af 14. april 2021 til uddybning af afgørelsen og vedrørende sagsøgeren for så vidt angår de data, der er anvendt til beregning af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2021 (ref.: SRB/ES2021/24), annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
—

Kommissionens stiltiende afgørelse af 9. april 2021 om afslag på aktindsigt i de begærede dokumenter og oplysninger i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001 (1) og forordning (EF) nr. 1367/2006 (2) vedrørende for det første aktivstofferne mancozeb og cypermethrin og for det andet medlemsstaternes stemmeafgivelse i Den Stående Komité for Planter, Dyr, Fødevarer og Foder i forbindelse med Kommissionens gennemførelsesforordninger (EU) 2019/2094 (3), (EF) 2020/2087 (4), (EU) 2019/1589 (5) og (EU) 2018/1262 (6) annulleres.
Sag anlagt den 7. juli 2021 — KN mod Parlamentet

(Sag T-401/21)

(2021/C 338/47)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: KN (ved advokaterne M. Casado García-Hirschfeld og M. Aboudi)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Sagen fremmes til realitetsbehandling.

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at erstatte det ikke-økonomiske tab, som efter ret og billighed er opgjort til 100 000 EUR

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet til prøvelse af Europa-Parlamentets afgørelse af 28. april 2021 om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2019, Sektion VI — Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2020/2145(DEC)) og Europa-Parlamentets beslutning af 29. april 2021 med bemærkningerne, der er en integrerende del af ovennævnte afgørelse, har sagsøgeren fremsat to anbringender.

1. Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 16, stk. 1, TEUF, artikel 1 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 4 og 5 i forordning 2018/1725 (1) samt tilsidesættelse af princippet om tavshedspligt vedrørende disciplinærsager og retlige oplysninger og af artikel 10 i forordning nr. 883/2013 (2).

2. Andet anbringende om tilsidesættelse af retten til uskyldsformodning, princippet om god forvaltningsskik og proportionalitetsprincippet.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 af 23.10.2018 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af forordning (EF) nr. 45/2001 og afgørelse nr. 1247/2002/EF (EUT 2018, L 295, s. 39).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 af 11.9.2013 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 og Rådets forordning (Euratom) nr. 1074/1999 (EUT 2013, L 248, s. 1).
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter og om en begrundelsesmangel. Sagsøgerne har i denne henseende gjort gældende, at de anfægtede afgørelser ikke godtgør, at den pågældende vaccine er omfattet af anvendelsesområdet for eller opfylder kravene i artikel 2 og 4 i forordning nr. 507/2006 (1). Ifølge sagsøgerne opfylder den omhandlede tilladelse til markedsføring på særlige vilkår ikke kvalificeringen som nødsituation eller livstruende sygdomme for den berørte offentlighed. Sagsøgerne har endvidere anført, at den nævnte tilladelse heller ikke kan støttes på en positiv balance mellem fordele og risici eller udgøre et svar på uopfyldte medicinske behov. Endelig er sagsøgerne af den opfattelse, at den omtvistede tilladelses fordele for folkesundheden ikke kan opveje den risiko, der er uløseligt forbundet med den omstændighed, at yderligere data fortsat er påkrævet.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen begik en faktisk fejl i forbindelse med sin gennemgang af de begrænsninger, der fremgik af aftalen om frigivelse af afgangs- og ankomsttidspunkter. Sagsøgeren har anført, at aftalen, som blev forhandlet af British Airways og Flybe limited (tidligere Thyme OPCO Limited), ikke henviser til, at det i forbindelse med overførslen af afgangs- og ankomsttidspunkter er nødvendigt at foretage overførsel af flylicensen. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ved at tilføje formuleringen »dvs. i forbindelse med Thyme’s OL« i fodnote 23 begik en fejl med hensyn til, hvad der forstås ved et resumé af aftalen.
Sag anlagt den 9. juli 2021 — Tyskland mod Kommissionen

(Sag T-409/21)

(2021/C 368/44)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Forbudsrepublikken Tyskland (ved J. Möller og R. Kanitz, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse af 3. juni 2021 om statsstøtte SA.56826 (2020/N) — Germany — 2020 reform of support for cogeneration og om statsstøtte SA.53308 (2019/N) — Germany — Change of support to existing CHP plants (§ 13 i lov om fremme af kraftvarmeproduktion (herefter »KWKG«), annulleres for så vidt som det heri fastslås, at a) fremme af produktion af elektricitet fra kraftvarmeværker i nye, moderniserede og renoverede højeffektive kraftvarmeværker, b) fremme af energieffektive varme- og kølenet, c) fremme af varme- og kølelagerfaciliteter, d) fremme af produktion af elektricitet fra kraftvarmeværker i højeffektive gasfyrede bestående kraftvarmeværker i kraftvarmesektoren, og e) det nedsatte kraftvarmetillæg for producenter af brint efter lov om fremme af kraftvarmeproduktion af 2020 udgør statsstøtte.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort et anbringende gældende til støtte for søgsmålet. Kommissionen har foretaget en retlig ukorrekt fortolkning og anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, idet den har fastslået, at de virksomheder, der er berørt af den anmeldte foranstaltning, modtog statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler. Kommissionen har for det første ukorrekt lagt til grund, at et tillægs karakter af afgift i sig selv indebærer, at de frembragte midler er statsmidler som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. Kommissionen har for det andet ukorrekt lagt til grund, at tillægget (kraftvarmetillæg) i henhold til lov om vedligeholdelse, modernisering og udbygning af kraftvarmeproduktion af 2020 (lov om fremme af kraftvarmeproduktion af 2020, herefter »KWKG«) overhovedet udgør en afgift som omhandlet i EU-Domstolens praksis. For det tredje er Kommissionen ukorrekt gået ud fra, at de af transmissionssystemoperatørerne opkrævede midler er under statslig kontrol og dermed er til statens rådighed.
8.

Ottende anbringende om, at artikel 15, stk. 13, i forordning 2019/943 blev anvendt forkert ved, at det blev anerkendt, at metoden skulle omfatte de udgifter, som blev afholdt af medlemsstaterne i forbindelse med deres handlingsplaner. Udgifter, som medlemsstaterne afholder i forbindelse med deres handlingsplaner skal udelukkes fra metoden. Metoden skal indeholde specifikke regler for behandling af disse udgifter. Klagenævnets argumentation er ulogisk fra et teknisk synspunkt. Den besvarede ikke sagsøgerens argument om, at det er umuligt at sondre mellem udgifter til at gøre overførselskapacitet tilgængelig og udgifter til andre formål.
2.

Andet anbringende: I en situation, hvor forældelsesfristen for at pålægge en bøde for sagsøgerens adfærd var udløbet i medfør af artikel 25, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1/2003, har Kommissionen fejlagtigt konkluderet, at der foreligger en berettiget interesse som omhandlet i artikel 7 i forordning (EF) nr. 1/2003 i en konstatering af en overtrædelse for så vidt angår sagsøgerne.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede gennemførelsesafgørelse er i strid med artikel 2, nr. 1) og 2), i forordning (EF) nr. 507/2006 (1). Allerede af den grund, at børn i tilfælde af smitte med SARS-CoV-2 har en risiko på stort set nul, kan der for så vidt angår sunde børn ikke foreligge et gunstigt forhold mellem fordele og risici. Anvendelsen af de omtvistede forsøgsstoffer, der er baseret på genteknologi, er dermed i høj grad i strid med EU-retten. Endvidere anerkendte WHO og EU ikke behørigt, at der forelå en krisesituation i form af en trussel mod folkesundheden.
7.

Med det syvende anbringende gøres det gældende, at den bødemetode, der er anvendt i afgørelsen, er fejlbehæftet derved, at Kommissionen: (i) anvendte et fejlagtigt grundlag for beregningen af værdien af salgene, (ii) undlod at anvende de bedste tilgængelige tal til at fastsætte bødens størrelse, (iii) undlod at tage stilling til egnetheden af alternative data fremlagt af UniCredit, og (iv) ikke overholdt sin begrundelsespligt.
1.

Første anbringende: Tilsidesættelse af retten til at blive hørt og en begrundelsesmangel — Kommissionen har ikke fremstillet og begrundet den adfærd, som sagsøgeren er foreholdt, på en forståelig måde og for så vidt tilsidesat artikel 296, stk. 2, TEUF. — Kommissionen har undladt at fremsende supplerende klagepunkter til sagsøgeren i stedet for blot en sagsfremstillingsskrivelse.
—

»Decision of the College of the European Public Prosecutor’s Office of 3 May 2021 on the appointment of fifteen European Delegated Prosecutors of the EPPO in the Italian Republic«, hvorved de europæiske delegerede anklagere for den italienske stat udnævntes, annulleres.
—

Den udaterede afgørelse om afvisning, som sagsøgeren modtog den 23. april 2021, af sagsøgerens anmodning om deltagelse som partner med ansvaret for at varetage aktiviteter i programmet EUROPE DIRECT i Grækenland (herefter »forslaget«) i overensstemmelse med sagsøgtes indkaldelse af forslag ED-GREECE-2020/SELECTION OF PARTNERS TO CARRY OUT EUROPE DIRECT ACTIVITIES (2021-2025) IN GREECE, annulleres.
—

Det fastslås, at de registreringshindringer, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EU) 2017/1001, er til hinder for, at der alene kan foretages registrering i de medlemsstater, hvor engelsk er det officielle sprog, nemlig Irland og Malta.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen undlod at indlede en formel undersøgelsesprocedure trods alvorlige vanskeligheder, og at den tilsidesatte sagsøgerens proceduremæssige rettigheder.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn vedrørende foreneligheden af ansøgning om registrering CY/PDO/0005/01243 med forordning nr. 1151/2012 (2). Det gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 10, 49 og 50 i forordning nr. 1151/2012 og ikke foretaget en tilstrækkelig gennemgang af ansøgningen om registrering af »Halloumi« som beskyttet oprindelsesbetegnelse (3).
2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionen foretog en fejlagtig anvendelse af de midlertidige rammebestemmelser for statslige foranstaltninger til støtte for økonomien under det nuværende covid-19-udbrud.
Sag anlagt den 6. august 2021 — Frankrig mod Kommissionen

(Sag T-475/21)

(2021/C 391/30)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Den Franske Republik (ved F. Alabrune, T. Stéhelin, A L. Desjonquères og G. Bain, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2021/988 af 16. juni 2021 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) annulleres, for så vidt som den anvender en korrektion, der svarer til 45 869 990,19 EUR, hvad angår »Frivillig koblet støtte« vedrørende »Foranstaltning 24 ansøgningsåret 2017 (regnskabsåret 2018)« og »Foranstaltning 24 ansøgningsåret 2017 (regnskabsåret 2019)« for regnskabsårene 2018 og 2019.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende, der er rettet mod den anfægtede afgørelse.

Kommissionen begik ifølge sagsøgeren en retlig fejl som følge af en fejlagtig fortolkning af artikel 52, stk. 2, i forordning nr. 1307/2013 (1), idet den fastslog, at bælgplanter, der dyrkes blandet med græs, ikke var støtteberettigede i henhold til en frivillig ordning for koblet støtte.

For det første gør artikel 52, stk. 2, i forordning nr. 1307/2013 det muligt for medlemsstaterne at iværksætte en ordning for koblet støtte til fordel for almindelig og fast praksis i en medlemsstat i sektoren for proteinafgrøder, som omfatter bælgplanter på grund af deres høje proteinindhold.

For det andet skal artikel 52, stk. 2, i forordning nr. 1307/2013 fortolkes således, at sektoren for proteinafgrøder omfatter den praksis, der er særligt udbredt i Frankrig, for dyrkning af fremherskende foderbælgplanter blandet med græs.

Følgelig begik Kommissionen en retlig fejl ved gennem vedtagelsen af den anfægtede afgørelse at fastslå, at dyrkning af fremherskende foderbælgplanter blandet med græs ikke er støtteberettiget i henhold til den frivillige ordning for koblet støtte, der er fastsat i artikel 52 i forordning nr. 1307/2013.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 af 17.12.2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landsbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 637/2008 og Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 (EUT 2013, L 347, s. 608, berigtiget i EUT 2016, L 130, s. 8).
Første anbringende om, at anvendelsesområdet for den bekræftede metode til fordeling af udgifterne til belastningsomfordeling og modkøb er ulovligt. Ifølge dette anvendelsesområde er principielt »alle« netværkselementer på 220 kilovolt eller mere berettiget til fordeling af udgifterne i overensstemmelse med princippet om, at »forureneren betaler« i henhold til artikel 16, stk. 13, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/943 af 5. juni 2019 om det indre marked for elektricitet. Dette er ulovligt. Anvendelsesområdet for metoden til fordeling af udgifterne skal være i overensstemmelse med kapacitetsberegningsprocessen, hvorefter det kun er teknisk muligt for netværkselementer med en distributionsfaktor for strømoverførsel på mindst 5 % at begrænse handelen på tværs af grænserne og dermed kræve belastningsomfordelings- og modkøbsforanstaltninger, der har grænseoverskridende betydning.

Den anfægtede afgørelse skal annulleres, fordi den navnlig tilsidesætter artikel 16, stk. 13, i forordning 2019/943 og artikel 74, stk. 2 og 4, i Kommissionens forordning (EU) 2015/1222 af 24. juli 2015 om fastsættelse af retningslinjer for kapacitetstildeling og håndtering af kapacitetsbegrænsninger. ACER’s klagenævn er af den urigtige opfattelse, at der kræves et retsgrundlag for at udvide en fordeling af udgifterne i medfør af princippet om, at »forureneren betaler« til ligeledes at omfatte netværkselementer med en distributionsfaktor for strømoverførsel på under 5 %. Der foreligger imidlertid ikke et sådant retsgrundlag. En medtagelse af næsten alle netværkselementer i anvendelsesområdet for den pågældende metode udgør endvidere en tilsidesættelse af artikel 74 i forordning 2015/1222, fordi det fører til forkerte incitamenter og ikke er foreneligt med de ved lov pålagte ansvarsområder og forpligtelser for de involverede transmissionssystemoperatører.