DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/28

Appel iværksat den 31. august 2011 af Caffaro Srl under særlig administration (tidligere Caffaro Srl) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Udvidede Afdeling) den 16. juni 2011 i sag T-192/06, Caffaro mod Kommissionen

(Sag C-447/11 P)

2011/C 311/46

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Caffaro Srl under særlig administration (tidligere Caffaro Srl) (ved avvocati A. Santa Maria, C. Biscaretti di Cuffia og E. Gambaro)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves, og det fastslås, at Kommissionens beslutning af 3. maj 2006 K(2006) 1766 endelig, er en nullitet, for så vidt som den har pålagt Caffaro Srl en bøde på 1 078 mio. EUR solidarisk med SNIA SpA.

— Subsidiært ophæves den appellerede dom og følgelig annulleres de dele af den anfægtede beslutning, som berøres af de appelanbringender i nærværende appelskrift, som Domstolen tiltræder som begrundede og egnede til at blive tiltrådt.

— Mere subsidiært nedsættes den bøde, der er pålagt appellanten, væsentligt eller til et symbolsk beløb, under hensyn til de retlige anbringender og omstændigheder, som gøres gældende i nærværende appelskrift.

— Endnu mere subsidiært hjemvises sagen til Retten til fornyet behandling begrundet i de oplysninger og kriterier, som Domstolen måtte give i den foreliggende appelsag.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Kommissionen at betale sagens omkostninger i begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Caffaro har med sit første anbringende gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 101 TEUF, artikel 23, stk. 2 og stk. 3, i forordning (EF) 1/2003 (1) og Kommissionens retningslinjer for beregningen af bøder (2), en urigtig retlig kvalifikation, en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og visse beviser, en tilsidesættelse af begrundelsespligten samt en utilstrækkelig og selvmodsigende begrundelse i den del af dommen, hvori Retten har undladt at tillægge det vægt, at Caffaro's økonomiske afhængighed på det pågældende marked og selskabets tab var irrelevant.

Caffaro har med sit andet anbringende gjort gældende, at Retten tilsidesatte ligebehandlingsprincippet og artikel 23, stk. 2 og 3 i forordning nr. 1/2003 samt Kommissionens retningslinjer for beregningen af bøder med hensyn til det referenceår, som Kommissionen tog i betragtning i beslutningen i forbindelse med en såkaldt forskelsbehandling. Klagepunktet vedrører især, at alle deltagerne i den påståede overtrædelse (undtagen Caffaro) blev tildelt markedsandele for 1999.

Appellanten har med sit tredje anbringende gjort gældende, at Retten begik en fejl, da den lagde til grund, at sagsøgerens manglende deltagelse i de ulovlige kontakter af 26. november 1998, ikke havde betydning for varigheden af Caffaro's deltagelse i overtrædelsen. Sagsøgeren har især gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 23, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1/2003 og af Kommissionens retningslinjer for beregningen af bøder med hensyn til varigheden, manglende begrundelse, en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og tilsidesættelse af begrundelsespligten.

Caffaro har med det fjerde anbringende om, at Kommissionens søgsmål er anlagt for sent og derfor forældet, gjort gældende, at der er foretaget en urigtig anvendelse af artikel 25 i forordning (EF) nr. 1/2003, urigtig gengivelse og urigtig retlig kvalifikation af de faktiske omstændigheder, at der foreligger magtfordrejning, en tilsidesættelse af EU-rettens almindelige grundsætninger, af retten til forsvar såvel som en manglende begrundelse i den appellerede dom. Caffaro har navnlig anført, at Retten ikke tog hensyn til, at Kommissionens udviste passivitet i et år efter den handling, der førte til afbrydelse af forældelsesfristen, inden den tilsendte appellanten en anmodning om oplysninger, uden at foretage nogen undersøgelser og uden nogen udtrykkelig begrundelse.

Appellanten har endelig med det femte anbringende gjort gældende, at Retten undlod at anføre en begrundelse og anlagde en urigtig vurdering af de formildende omstændigheder, som selskabet påberåbte sig over for Kommissionen. Appellanten er af den opfattelse, at Retten ligeledes tilsidesatte procedurereglerne og anlagde en urigtig vurdering af nogle af beviserne til skade for selskabet.

(1) EFT L 1, s. 1.

(2) EFT 1998 C 9, s. 3.