RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Anden Afdeling)

11. december 2014

Philippe Colart m.fl.

mod

Europa-Parlamentet

»Personalesag — personalerepræsentation — personaleudvalg — valg til personaleudvalg — regler vedrørende personalerepræsentation i Europa-Parlamentet — Udvalget til Valgs Prøvelses kompetence — klageprocedure ved Udvalget til Valgs Prøvelse — offentliggørelse af valgresultaterne — klage til Udvalget til Valgs Prøvelse — vedtægtens artikel 90, stk. 2 — manglende forudgående klage til ansættelsesmyndigheden — sag anlagt direkte ved Personaleretten — afvisning«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Philippe Colart og de andre sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget, har nedlagt påstand om annullation af resultatet af valget til Europa-Parlamentets personaleudvalg, som Udvalget til Valgs Prøvelse offentliggjorde meddelelse om den 28. november 2013, og som det nævnte udvalg bekræftede efter at have forkastet sagsøgernes klage.

Udfald:

Sagen afvises. Philippe Colart og de øvrige sagsøgere, hvis navne fremgår af bilaget, bærer halvdelen af deres egne omkostninger. Europa-Parlamentet bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af de af sagsøgerne afholdte omkostninger.

Sammendrag

Unionens retsinstanser er i tvister om valg til bl.a. personaleudvalg kompetente til at træffe afgørelse på grundlag af de generelle bestemmelser i vedtægten om tjenestemænds klageadgang, der er fastsat i artikel 270 TEUF. Denne domstolsprøvelse udøves i sager anlagt mod den berørte institution, som vedrører sådanne handlinger eller undladelser fra ansættelsesmyndighedens side, som dennes administrative kontrolbeføjelser på området giver anledning til. Unionens retsinstanser er dog kun kompetente for så vidt angår bebyrdende retsakter, der hidrører fra den nævnte ansættelsesmyndighed. Hvad navnlig angår tvister om valg til personaleudvalg udgør de retsakter, der vedtages af et vedtægtsmæssigt eller et ikke-vedtægtsmæssigt organ, og som ikke har fået tillagt beføjelser af ansættelsesmyndigheden, såsom et personaleudvalg, et valgkontor eller et udvalg til valgs prøvelse, i princippet ikke retsakter, der i egentlig forstand hidrører fra ansættelsesmyndigheden, og som af denne grund kan gøres til genstand for et selvstændigt søgsmål ved Unionens retsinstanser. I forbindelse med domstolsprøvelsen af, om ansættelsesmyndighedens handlinger eller undladelser er i overensstemmelse med dens pligt til at sikre, at et valg gennemføres forskriftsmæssigt, kan Unionens retsinstanser, når der henses til den sammenhæng, der består mellem de flere på hinanden følgende handlinger, som udgør selve valghandlingen, og til den komplekse procedure, som disse handlinger indgår i, nemlig kun eventuelt i form af et accessorisk spørgsmål foranlediges til at undersøge, om de handlinger, der besluttes af et udvalg til valgs prøvelse, og som er tæt forbundet med den anfægtede afgørelse, der hidrører fra ansættelsesmyndigheden, eventuelt er behæftet med en ulovlighed En sådan domstolsprøvelse forudsætter imidlertid, at der foreligger en afgørelse truffet af ansættelsesmyndigheden. (jf. præmis 41, 46 og 47) Henvisning til: Domstolen: domme de Dapper m.fl. mod Parlamentet, 54/75, EU:C:1976:127, præmis 8 og 24; Venus og Obert mod Kommissionen og Rådet, 783/79 og 786/79, EU:C:1981:245, præmis 22, og Diezler m.fl. mod ØSU, 146/85 og 431/85, EU:C:1987:457, præmis 5 Retten i Første Instans: domme Grynberg og Hall mod Kommissionen, T-534/93, EU:T:1994:86, præmis 20; Marx Esser og del Amo Martinez mod Parlamentet, T-182/94, EU:T:1996:130, præmis 37, og Chew mod Kommissionen, T-28/96, EU:T:1997:97, præmis 20 Personaleretten: dom Milella og Campanella mod Kommissionen, sag F-71/05, EU:F:2007:184, præmis 42 og 43

Institutionerne har pligt til at sikre, at deres tjenestemænd frit og under overholdelse af de fastsatte regler kan udpege deres repræsentanter. Institutionerne har følgelig pligt til at afværge eller afhjælpe åbenbare ulovligheder, der begås af de organer, som har til opgave at afholde et valg, såsom et personaleudvalg eller et udvalg til valgs prøvelse. Administrationen kan i denne forbindelse dels have pligt til at træffe bindende afgørelser, dels have pligt til under alle omstændigheder at træffe afgørelse vedrørende de klager i forbindelse hermed, som efter den i vedtægtens artikel 90 og 91 foreskrevne procedure vil kunne indbringes for den. Den kontrol, som administrationen fører på valgområdet, begrænser sig ikke til en ret til at gribe ind i situationer, hvor de vedtægtsmæssige eller administrative organer, der har til opgave at afholde et valg, allerede har overtrådt valgreglerne eller konkret truer med ikke at ville overholde dem. Institutionerne har tværtimod ret til at gribe ind på eget initiativ, herunder af præventive hensyn, såfremt der består tvivl om et valgs forskriftsmæssighed. (jf. præmis 42-44) Henvisning til: Domstolen: dom de Dapper m.fl. mod Parlamentet, EU:C:1976:127, præmis 22 og 23 Retten i Første Instans: dom Maindiaux m.fl. mod ØSU, T-28/89, EU:T:1990:18, præmis 32 og 71 Personaleretten: dom Milella og Campanella mod Kommissionen, EU:F:2007:184, præmis 71

De afgørelser, der træffes som led i den forpligtelse, der påhviler enhver EU-institution til at sikre, at valg til personalets repræsentative organer og den efterfølgende sammensætning af de nævnte organer er forskriftsmæssige, udgør egentlige afgørelser, der hidrører fra den pågældende institution, og som tjenestemænd og ansatte kan indgive en klage over direkte til ansættelsesmyndigheden uden at skulle følge den procedure, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 1, og således først anmode nævnte myndighed om at træffe en afgørelse i forhold til dem. Unionens retsinstanser har ligeledes anerkendt muligheden for direkte at indgive en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, selv i de tilfælde, hvor ansættelsesmyndigheden endnu ikke har truffet en stiltiende eller udtrykkelig afgørelse om ikke at kontrollere, om den afgørelse, som er truffet af et organ, der har til opgave at afholde et valg, er forskriftsmæssig, for så vidt som den pågældende i en sådan klage har henvist til de foranstaltninger, der følger af vedtægten, og som denne myndighed efter det hævdede har undladt at iværksætte. Når det er sagt, er det under alle omstændigheder nødvendigt, at der i tvister vedrørende valg til personaleudvalg i EU-institutioner indgives en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, forud for ethvert søgsmål, der anlægges i henhold til artikel 270 TEUF og vedtægtens artikel 91. (jf. præmis 49-51) Henvisning til: Domstolen: dom de Dapper m.fl. mod Parlamentet, EU:C:1976:127, præmis 23, og Diezler m.fl. mod ØSU, EU:C:1987:457, præmis 7 Retten i Første Instans: dom White mod Kommissionen, T-65/91, EU:T:1994:3, præmis 91 og 92 Personaleretten: dom Milella og Campanella mod Kommission, EU:F:2007:184, præmis 54, og kendelse Klar og Fernandez Fernandez mod Kommissionen, F-114/13, EU:F:2014:192, præmis 58 og 59, der verserer som appelsag for Den Europæiske Unions Ret under sagsnummer T-665/14 P

Et søgsmål, der er anlagt mod en EU-institution, men som vedrører spørgsmålet om, hvorvidt det resultat, som Udvalget til Valgs Prøvelse har bekendtgjort, er korrekt, og ikke en afgørelse fra ansættelsesmyndigheden, kan ikke antages til realitetsbehandling. I det tilfælde, hvor det nævnte udvalg afslår sagsøgerens klage i henhold til dets egen forretningsorden, vil sidstnævnte nemlig frit kunne henvende sig til ansættelsesmyndigheden for at formå den til at træffe afgørelse om, hvorvidt valget til personaleudvalget har været afholdt forskriftsmæssigt, eller til at annullere resultatet af det nævnte valg, og i tilfælde af, at der måtte være tale om en stiltiende eller udtrykkelig afgørelse, at indgive en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2. Sagsøgeren har ligeledes mulighed for direkte at indgive en klage til ansættelsesmyndigheden i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2. I denne henseende kan der ikke ses bort fra kravet om, at der også på valgområdet skal indgives en klage, før der anlægges et søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF vedrørende en handling eller undladelse, som ansættelsesmyndigheden har udvist som led i opfyldelsen af sin pligt til at kontrollere, om et valg til et personaleudvalg er afholdt forskriftsmæssigt, blot fordi et organ, som i det foreliggende tilfælde Udvalget til Valgs Prøvelse, er kompetent til i medfør af bestemmelser, som personaleudvalget og institutionens personale har vedtaget, at tage stilling til indsigelser, der omhandler spørgsmål om afholdelse af valg og resultatet af sådanne valg. For det første har en generalforsamling af tjenestemænd og de vedtægtsmæssige organer, såsom et personaleudvalg, ikke kompetence til inden for rammerne af de betingelser, der gælder for valg til et personaleudvalg, som de skal vedtage, at fravige en udtrykkelig vedtægtsbestemmelse, i det foreliggende tilfælde vedtægtens artikel 90, stk. 2. For det andet er en afgørelse, som Udvalget til Valgs Prøvelse har truffet, kun en afgørelse, der bekræfter eller efter omstændighederne afkræfter valgresultatet. I en sådan situation har Personaleretten, da der ikke foreligger en afgørelse fra ansættelsesmyndigheden ved den sagsøgte institution, ikke kompetence til at tage direkte stilling til, om Udvalget til Valgs Prøvelses afgørelse er lovlig. Hvad angår en afgørelse, som ansættelsesmyndigheden træffer vedrørende en klage, der på valgområdet er indgivet i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, består en sådan afgørelse derimod i, at ansættelsesmyndigheden under hensyn til valgresultatet og dens pligt til at sørge for, at dens tjenestemænd og øvrige ansatte frit og under overholdelse af de fastsatte regler kan udpege deres repræsentanter, skal vælge mellem at handle eller undlade at handle i forbindelse med valgprocessen. Det er i denne situation, at Personaleretten på valgområdet har kompetence til at prøve lovligheden af en ansættelsesmyndigheds afgørelse for bl.a. at afgøre, om ansættelsesmyndigheden har undladt at træffe en i vedtægten foreskrevet foranstaltning i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i vedtægtens artikel 90, stk. 2, første afsnit. (jf. præmis 54, 57 og 60-63) Henvisning til: Domstolen: dom de Dapper m.fl. mod Parlamentet, EU:C:1976:127, præmis 28 og 29 Retten i Første Instans: domme Maindiaux m.fl. mod ØSU, EU:T:1990:18, præmis 45; Grynberg og Hall mod Kommissionen, EU:T:1994:86, præmis 23; Schneider mod Kommissionen, T-54/92, EU:T:1994:283, præmis 19, og Marx Esser og del Amo Martinez mod Parlamentet, EU:T:1996:130, præmis 17-22 og 33 Personaleretten: dom Loukakis m.fl. mod Parlamentet, F-82/11, EU:F:2013:139, præmis 25, 29 og 46