DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 10. MARTS 1992. - IMPERIAL CHEMICAL INDUSTRIES PLC MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - BEGREBERNE AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - KOLLEKTIVT ANSVAR. - SAG T-13/89.



Samling af Afgørelser 1992 side II-01021

svensk specialudgave side II-00183

finsk specialudgave side II-00175



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - kommissionsbeslutning hvorved der fastslaas en overtraedelse - bevismateriale der kan tages i betragtning

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence - administrativ procedure - iagttagelse af retten til kontradiktion - ret for parterne i en procedure til at faa tilsendt hoeringskonsulentens rapport og kommentere den - foreligger ikke

3. Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EOEF-traktaten, art. 85. stk. 1)

4. Konkurrence - karteller - forbud - karteller der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af traktatens artikel 85

(EOEF-traktaten, art. 85)

5. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - begreb - koordination og samarbejde uforenelig med kravet om, at enhver virksomhed uafhaengigt skal fastlaegge sin adfaerd paa markedet - moeder mellem konkurrenter med det formaal at udveksle oplysninger, der er afgoerende for deltagernes udarbejdelse af deres forretningsmaessige strategi

(EOEF-traktaten, art. 85, stk.1)

6. Konkurrence - karteller - kompleks overtraedelse, der indeholder elementer af aftaler og af samordnet praksis - kvalifikation under ét som "en aftale og samordnet praksis" - tilladt - betydning for beviset

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

7. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - paavirkning af handelen mellem medlemsstater - samlet vurdering og ikke af hver af deltagerne

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

8. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning i henhold til konkurrencereglerne

(EOEF-traktaten, art. 190)

9. Konkurrence - boeder - stoerrelse - udmaaling - kriterier - overtraedelsens grovhed - skoensfaktorer - forhoejelse af det generelle boedeniveau - lovlighed - betingelser

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

10. Institutionernes retsakter - gyldighedsformodning - anfaegtelse - betingelser

Sammendrag

1. I en beslutning, som i medfoer af traktatens artikel 85, stk. 1, rettes til en virksomhed, kan der som bevismateriale over for den paagaeldende virksomhed kun anvendes dokumenter, som Kommissionen allerede paa tidspunktet for meddelelsen om klagepunkter tilkendegav at ville paaberaabe sig, idet de er naevnt heri eller i bilagene hertil, saaledes at virksomheden i tide kunne udtale sig om bevisvaerdien.

2. Retten til kontradiktion indebaerer ikke, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport. Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne. Hoeringskonsulentens rapport er et rent internt dokument i Kommissionen, der kun er vejledende, og formaalet med denne er ikke at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller at fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.

3. Det er tilstraekkeligt, for at der er tale om en aftale i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Det er tilfaeldet, naar der mellem flere virksomheder er enighed om at naa maalpriser og salgsmaal.

4. Traktatens artikel 85 finder anvendelse paa aftaler mellem virksomheder, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert.

5. De kriterier om koordination og samarbejde, der er afgoerende for definitionen af begrebet samordnet praksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet.

Der er tale om samordnet praksis, naar virksomheder deltager i moeder, der har til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og hvorunder der udveksles oplysninger mellem konkurrenter om de forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de anser for noedvendige, og om deres omsaetning, idet de deltagende virksomheder noedvendigvis maa tage hensyn til de oplysninger, de saaledes faar, ved fastlaeggelsen af deres adfaerd paa markedet.

6. Der kraeves ikke i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, en specifik kvalifikation af en kompleks, men sammenhaengende overtraedelse, der bestaar af en fortsat adfaerd med ét eneste formaal, og som samtidig indeholder elementer, som maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis", men en saadan overtraedelse kan kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", og det kraeves ikke, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis.

7. En virksomhed maa anses for at have deltaget i en aftale eller samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og saaledes for at have tilsidesat traktatens artikel 85, stk. 1, naar de deltagende virksomheders adfaerd samlet kan have denne virkning, uden hensyn til virkningen af den paagaeldende virksomheds selvstaendige deltagelse.

8. Selv om Kommissionen i henhold til EOEF-traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det ikke ved en beslutning i henhold til konkurrencereglerne, at den imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt beroert under den administrative procedure.

9. Naar karakteren af en overtraedelse fastslaas med henblik paa at fastsaette boedens stoerrelse, boer Kommissionen ikke blot tage hensyn til saerlige omstaendigheder i det foreliggende tilfaelde, men ogsaa til den sammenhaeng, overtraedelsen indgaar i, og paase, at den trufne forholdsregel er af tilstraekkelig forebyggende karakter, isaer for saa vidt angaar den type overtraedelser, som i saerlig grad kan bringe gennemfoerelsen af Faellesskabets formaal i fare.

Den omstaendighed, at Kommissionen tidligere har paalagt boeder af en bestemt stoerrelsesorden i tilfaelde af visse typer overtraedelser, kan ikke beroeve den muligheden for at forhoeje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er noedvendigt for at gennemfoere Faellesskabets konkurrencepolitik. Kommissionen kan frit forhoeje boedeniveauet for at forstaerke deres forebyggende virkning, naar overtraedelser af en bestemt type - skoent deres ulovlighed allerede er blevet fastslaaet i begyndelsen af den faelles konkurrencepolitik - stadig er forholdsvis hyppig paa grund af den fortjeneste, som visse virksomheder kan opnaa herved.

10. Da en meddelt og offentliggjort retsakt maa formodes at vaere gyldig, paahviler det den person, som paaberaaber sig manglende formel gyldighed eller nullitet af en retsakt, at forsyne retsinstansen med de grunde, der goer det muligt for denne at gaa bag om den tilsyneladende gyldighed.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.

2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 tons, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.

3 Imperial Chemical Industries plc var en af de producenter, der foretog levering til polypropylenmarkedet i 1977, og er en af de "fire store". Selskabets markedsandel androg mellem ca. 10,6 og 11,4%.

4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:

- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")

- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")

- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")

- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")

- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")

- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")

- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")

- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")

- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")

- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")

- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").

Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.

5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:

- Amoco

- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")

- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")

- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")

- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").

Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.

6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.

7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.

8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.

9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).

10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.

11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.

13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.

14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "det raadgivende udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det raadgivende udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.

15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved:

- for Anic' s vedkommende, fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983

- for Rhône-Poulenc' s vedkommende, fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980

- for Petrofina' s vedkommende, fra 1980 og mindst til november 1983

- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983

- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende, fra omkring november 1977 og mindst til november 1983

- for ATO' s vedkommende, senest fra 1978 og mindst til november 1983

- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende, fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983

at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:

a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik

b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater

c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder

d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal

e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.

Artikel 3

For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT

ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF

iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM

iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL

v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR

vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM

vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM

viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL

ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT

x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT

xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR

xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF

xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL

xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.

Artikel 4 og 5

(udelades)".

16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. august 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89, T-6/89 - T-12/89, T-14/89 og T-15/89).

18 Ved saerskilt dokument indgivet samme dato har ICI i henhold til artikel 91 i Domstolens procesreglement anmodet Domstolen om at paalaegge Kommissionen at fremlaegge de dokumenter, som den havde naegtet at tilstille sagsoegeren. Domstolen tog ikke begaeringen til foelge i sin kendelse af 11. december 1986 (sag 212/86 R, ICI mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

19 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.

20 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").

21 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.

22 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.

23 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.

24 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.

25 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.

26 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.

27 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

28 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.

29 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.

Parternes paastande

30 Sagsoegeren, ICI, har nedlagt foelgende paastande:

1) Kommissionens beslutning af 23. april 1986 (IV/31.149-Polypropylen) annulleres, for saa vidt som den vedroerer ICI.

2) Den boede, der er paalagt ICI, ophaeves eller nedsaettes.

3) Saafremt ICI var forpligtet til at betale boeden paa nuvaerende trin uden at kunne udsaette betalingen heraf, tilpligtes Kommissionen at tilbagebetale ICI den betalte boede eller den forholdsmaessige andel heraf, med rente efter en sats, der er 1% hoejere end den udlaansrente, der er fastsat af den bank i Det Forenede Kongerige, som er naevnt i beslutningens artikel 4.

4) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

31 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringende om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende nogle af de dokumenter, hvorpaa den har baseret beslutningen, (2) ikke tilstillede sagsoegeren hoeringskonsulentens rapport, og (3) da den har truffet en forhastet afgoerelse paa grundlag af forudfattede meninger. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, (B) at den ikke har vurderet den konkurrencebegraensende virkning og (C) paavirkningen af handelen mellem medlemsstater korrekt. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, og endelig skal den behandle anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der (1) haevdes at vaere delvist foraeldet og ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (2) varighed og (3) grovhed.

Retten til kontradiktion

1. Undladelse af fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter

32 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen i forbindelse med fremsendelsen af meddelelsen om klagepunkter ikke fremsendte fjorten dokumenter eller raekker af dokumenter, som den baserede beslutningen paa, og at Kommissionen saaledes gjorde det umuligt for sagsoegeren at afgive forklaring om dokumenternes indhold. Det drejer sig om dokumenter fundet hos ATO vedroerende udveksling af oplysninger om de franske producenters leverancer og anvendelsen af kvoter paa det franske marked i 1979 [beslutningens 15. betragtning, litra h)], et dokument af 6. december 1977, der haevdes at vaere fundet hos Solvay (beslutningens 16. betragtning, naestsidste afsnit), to notater af interne moeder i Shell afholdt den 5. juli og 12. september 1979 (beslutningens 29. og 31. betragtning), et internt dokument fra Solvay, der sammenligner de "faktiske priser" i oktober og november 1980 med "listepriserne" for januar 1981 (beslutningens 32. betragtning), en paamindelse fra Solvay til selskabets salgskontorer af 17. juli 1981 (35. betragtning til beslutningen), et dokument fra Shell vedroerende fastsaettelsen af en maalpris pr. 1. november 1981 (beslutningens 36. betragtning, foerste afsnit), et notat fra Hercules, som viste, at maalprisen i december 1981 blev nedjusteret (beslutningens 36. betragtning, andet afsnit), et internt Hoechst-notat af 6. juni 1983 om fastsaettelse af en mindstepris fra 1. juli 1983 og et telex fra Linz af 8. juni 1983 (49. betragtning til beslutningen), to dokumenter fra Shell med overskriften "PP W. Europe Pricing" og "Market quality report" (49. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ATO dateret den 28. september 1983 (51. betragtning til beslutningen) og endelig et arbejdsdokument vedroerende foerste kvartal af 1983, der blev fundet hos Shell (beslutningens 63. betragtning, tredje afsnit, og 64. betragtning).

33 Kommissionen har anfoert, at de dokumenter, der er naevnt i 15., 32. eller 35. betragtning til beslutningen, blev stillet til raadighed for sagsoegeren i forbindelse med proceduren med aktindsigt. Linz' telex af 8. juni 1983 blev fremlagt som bilag Linz H1 til skrivelsen af 29. marts 1985. Kommissionen fandt i et meget begraenset antal tilfaelde, at dokumenterne indeholdt oemtaalelige forretningsoplysninger vedroerende en bestemt producent, og gav derfor ikke andre producenter aktindsigt heri. Kommissionen har sammenfattende anfoert, at under alle omstaendigheder var ingen af de dokumenter, som sagsoegeren har henvist til, vaesentlige for afgoerelsen af denne sag, eftersom dokumenterne enten ikke vedroerte ICI eller blot bekraeftede andre dokumenter. Sagsoegeren har i oevrigt ikke forsoegt at forklare, hvorledes selskabets ret til kontradiktion skulle vaere blevet beroert af den manglende fremlaeggelse af de paagaeldende dokumenter.

34 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, som Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27, og af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).

35 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter eller i skrivelsen af 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.

36 Af de dokumenter, sagsoegeren har anfoert, kan alene Linz' telex af 8. juni 1983 anvendes som bevis over for sagsoegeren, idet det er naevnt i skrivelsen af 29. marts 1985, hvortil det i oevrigt udgoer bilag Linz H1. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod selskabet i naervaerende sag.

37 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund.

2. Undladelse af at fremsende hoeringskonsulentens rapport

38 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet ikke fik indsigt i hoeringskonsulentens rapport, selv om det havde anmodet Kommissionen herom. Sagsoegeren har anfoert, at selskabet anmodede Domstolen om i henhold til procesreglementets artikel 91 at paalaegge Kommissionen at fremlaegge denne rapport, hvori hoeringskonsulenten ifoelge sagsoegeren anerkendte eksistensen af en intens konkurrence paa markedet. Sagsoegeren er opmaerksom paa, at denne begaering ikke blev taget til foelge ved Domstolens kendelse af 11. december 1986 (sag 212/86 R, ICI mod Kommissionen, a.st., ikke trykt i Samling af Afgoerelser, grund 5-8), men anmoder ikke desto mindre Retten om at anordne fremlaeggelse af denne rapport eller i det mindste at tage hensyn til den paa grund af svagheden i Kommissionens argumentation med hensyn til sagens realitet.

39 Kommissionen har henvist til Domstolens kendelse af 11. december 1986 (grund 7) som begrundelse for at naegte at fremlaegge hoeringskonsulentens rapport. Kommissionen mener, at der ikke er grund til at tilsidesaette naevnte kendelse.

40 Det bemaerkes, at retten til kontradiktion ikke indebaerer, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport, der er et rent internt dokument i Kommissionen. Domstolen har i denne forbindelse udtalt, at rapporten kun er vejledende for Kommissionen, der ikke er forpligtet til at rette sig efter denne, og at rapporten derfor ikke har en saadan betydning, at Faellesskabets retsinstanser skal tage hensyn til denne ved udoevelsen af deres kontrolfunktion (jf. kendelse af 11.12.1986, sag 212/86 R, naevnt ovenfor, grund 5-8). Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).

41 Det understreges i denne forbindelse, at formaalet med hoeringskonsulentens rapport ikke er at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller at fremkomme med nyt bevismateriale mod dem, men at give udtryk for opfattelsen hos en tjenestemand i Kommissionen, for at denne kan traeffe en beslutning. Virksomhederne kan saaledes ikke efter reglerne om kontradiktion kraeve hoeringskonsulentens rapport udleveret med henblik paa at kommentere denne (jf. Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25), og der er ingen grund for Retten i Foerste Instans til at paalaegge Kommissionen at fremlaegge denne rapport.

42 Anbringendet maa derfor forkastes.

3. Forhastet og forudindtaget afgoerelse

43 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Domstolens praksis og sine egne tidligere fremsatte synspunkter (dom af 21.2.1984, sag 86/82, Hasselblad mod Kommissionen, Sml. s. 883, forslag til afgoerelse, s. 914 og 915, samt punkt 45 i Kommissionens Femtende Beretning om Konkurrencepolitikken), idet den ikke har behandlet sagen med aabent sind og har truffet en forhastet afgoerelse, selv om den til en vis grad har aendret sit synspunkt efter ICI' s fremlaeggelse af oplysninger og hoeringen af ICI. Denne forhastede afgoerelse foerte Kommissionen til at fastslaa, at overtraedelserne var yderst grove, til at paalaegge en saa stor boede og til - skoent hoeringskonsulenten indtog det modsatte standpunkt - at naegte at anerkende eksistensen af en intens konkurrence paa markedet i den paagaeldende periode og den totale mangel af virkninger paa markedet, specielt hvad angaar priserne, med hensyn til eventuelle arrangementer truffet af producenterne. Kommissionen har saaledes vist, at den var besluttet paa ikke at lade sin forudfattede mening blive beroert af talrige vidneudsagn, undersoegelser og sagkyndige erklaeringer.

44 Kommissionen har anfoert, at den ikke kan beskyldes for at have truffet en forhastet afgoerelse, eftersom det standpunkt, der var vedtaget i beslutningen, er begrundet og blev naaet, efter at Kommissionen havde taget hensyn til parternes argumenter. Kommissionen var saaledes i denne sag overbevist af det talrige bevismateriale, som ikke kan forenes med sagsoegerens argument om, at der forelaa en "intens konkurrence".

45 Retten finder, at spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen traf en forhastet afgoerelse paa grundlag af forudindtagne meninger, ikke kan adskilles fra spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens bevismaessige konstateringer i beslutningen underbygges af det bevismateriale, den har fremlagt. Da der her er tale om et realitetsspoergsmaal, som er knyttet sammen med beviset for overtraedelsen, maa det undersoeges senere sammen med de oevrige bevismaessige spoergsmaal.

Beviset for overtraedelsen

46 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til Faellesskabet, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.

47 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) aftalen om mindstepriser og moedet i European Association for Textile Polyolefins (herefter benaevnt "EATP") den 22. november 1977, (B) systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, (C) prisinitiativerne, (D) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (E) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve Kommissionens anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.

1. Bevismaessige konstateringer

A - Aftalen om mindstepriser og moedet i EATP den 22. november 1977

a) Den anfaegtede retsakt

48 Det anfoeres i beslutningen (16. betragtning, foerste, andet og tredje afsnit; jf. ogsaa 67. betragtning, foerste afsnit), at de etablerede producenter i loebet af 1977, efter at syv nye producenter var dukket op paa det vesteuropaeiske polypropylenmarked, indledte indbyrdes droeftelser med det formaal at forhindre et stoerre prisfald og deraf foelgende tab. Som et led i disse droeftelser indgik de stoerste producenter, Monte, Hoechst, ICI og Shell, en aftale om mindstepriser, der skulle traede i kraft den 1. august 1977. Den oprindelige aftale indebar ikke nogen form for maengdekontrol, men hvis den viste sig at fungere efter hensigten, var det meningen, at der skulle indfoeres maengdebegraensninger i 1978. Denne aftale skulle i foerste omgang gaelde i fire maaneder, og enkelthederne i den blev meddelt de andre producenter, herunder Hercules, hvis salgsdirektoer noterede, at mindstepriserne for de vigtigste kvaliteter i de enkelte medlemsstater var baseret paa en markedspris for rafia paa 1,25 DM/kg.

49 Det anfoeres videre i beslutningen (16. betragtning, femte afsnit), at ICI og Shell indroemmede, at man havde kontakter med andre producenter for at droefte, hvorledes prisfaldet kunne undgaas. Ifoelge ICI er det muligt, at der blev foreslaaet et mindsteniveau, som priserne ikke maatte falde ned under. Det bekraeftes af ICI og Shell, at droeftelserne ikke blot foregik mellem de "fire store". Det var ikke muligt noejagtigt at fastslaa, hvorledes mindsteprisaftalen fungerede. I november 1977, da rafia-prisen var faldet til omkring 1,00 DM/kg, bebudede Monte imidlertid en forhoejelse til 1,30 DM/kg fra den 1. december, og den 25. november rapporterede fagpressen i branchen, at de andre tre store fulgte trop med tilsvarende forhoejelser, der skulle traede i kraft samme dato eller senere i december.

50 Ifoelge beslutningen (17. betragtning, foerste afsnit) var det omtrent paa dette tidspunkt, at polypropylenproducenterne begyndte at holde regelmaessige moeder. Det anfoeres dog, at ICI har indroemmet, at der foer dette tidspunkt fandt kontakter sted mellem producenterne, sandsynligvis telefonisk og paa ad hoc-basis. Shell har udtalt, at det er muligt, at ledende repraesentanter for Shell "havde droeftelser med Montedison om priser i eller omkring november 1977, og at Montepolimeri foreslog muligheden for prisforhoejelser og oenskede at kende Shell' s reaktioner paa en prisforhoejelse". Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning, tredje afsnit), at der ikke er noget direkte bevis for, at der foer december 1977 har fundet moeder sted mellem selskaberne med det formaal at fastsaette priser, men producenterne havde allerede paa et moede med en brancheforening for aftagere, European Association for Textile Polyolefins (EATP), i maj og november 1977 underrettet aftagerne om, at man fandt det noedvendigt i faellesskab at haeve priserne. Hercules havde i maj 1977 understreget, at de "traditionelt foerende virksomheder" i industrien burde tage initiativet hertil, mens Hoechst havde givet udtryk for, at der var behov for en prisforhoejelse paa 30-40%.

51 Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning, fjerde afsnit, 78. betragtning, tredje afsnit, og 104. betragtning, andet afsnit), at sagsoegeren, ligesom Hercules, Hoechst, Linz, Rhône-Poulenc, Saga og Solvay tilkendegav, at selskabet stoettede Monte, som i en artikel i fagpressen (European Chemical News, herefter benaevnt "ECN") den 18. november 1977 havde bebudet en forhoejelse af rafia-prisen til 1,30 DM/kg fra den 1. december. Deres indlaeg paa EATP-moedet den 22. november 1977 viser ifoelge moedereferatet, at den pris paa 1,30 DM/kg, som Monte havde fastsat, var blevet accepteret af de oevrige producenter som generel "maalpris" for hele branchen.

b) Parternes argumenter

52 Sagsoegeren har anfoert, at selv om producenterne havde telefoniske kontakter i loebet af 1977, foerte disse ikke til en egentlig aftale, eftersom parterne, saafremt det havde vaeret tilfaeldet, ville have forsoegt at ivaerksaette den. I denne sag havde disse kontakter imidlertid ikke nogen virkning paa markedet, eftersom mindsteprisen ikke blev naaet. Det dokument, som Kommissionen i denne henseende har lagt til grund, nemlig et haandskrevet notat fra Hercules' salgsdirektoer (bilag 2 til den generelle meddelelse om klagepunkter), er tvetydigt.

53 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at EATP-moederne ikke paa nogen maade kunne have udgjort rammerne for ivaerksaettelsen af denne aftale, eftersom disse moeder blev afholdt efter anmodning fra kunder, som bl.a. oenskede at faa oplysninger om den forudseelige prisudvikling, og det er derfor absurd at anse moederne for et forum, der skulle goere det muligt for producenterne at indtage en faelles holdning over for deres kunder.

54 Kommissionen har anfoert, at dens konstatering, hvorefter aftalen om mindstepriser blev indgaaet mellem de "fire store" allerede i 1977, er baseret paa et haandskrevet notat fra Hercules' salgsdirektoer. Eksistensen af denne aftale underbygges af flere bevisdokumenter: for det foerste af Shell' s og ICI' s svar paa meddelelsen om klagepunkter, hvori de anerkendte, at producenterne stod i kontakt med hinanden med henblik paa at fastslaa, hvorledes de kunne standse prisfaldet, og, for saa vidt angaar ICI, at mindsteprisniveauer "kan vaere blevet foreslaaet"; for det andet af Monte' s erklaering i ECN om en prisforhoejelse, der haevede priserne til et niveau taet paa mindsteprisen (bilag 3 til den generelle meddelelse), og for det tredje af den samtidige stoette til denne prisforhoejelse, som samtidigt blev udvist af de tre andre "store" og seks andre producenter under EATP-moedet den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse).

c) Rettens vurdering

55 Det skal for det foerste undersoeges, om sagsoegeren har stoettet den aftale om mindstepriser, som Kommissionen haevder blev indgaaet i midten af 1977, og for det andet om sagsoegeren har deltaget i fastsaettelsen af en maalpris paa 1,30 DM/kg pr. 1. december 1977.

56 For saa vidt angaar det foerste spoergsmaal skal Retten fastslaa, at sagsoegeren i sit svar paa meddelelsen om klagepunkter anfoerte, at i midten af 1977

"The producers were faced with the inevitable prospect of heavy losses. In the light of this, producers may well have made contact with each other to see what could be done to halt the slide in prices and suggested a price level below which prices should not be allowed to fall if the burden of losses was to be stemmed. This would almost certainly have been done by telephone discussions between producers sine there were not then in existence the various meetings of producers of the kind that started at the end of 1977 ..."

("Producenterne stod over for den uundgaaelige udsigt til vaesentlige tab. I lyset af dette er det fuldt ud muligt, at producenterne har optaget indbyrdes kontakt med henblik paa at undersoege, hvad der kunne goeres for at standse prisfaldet, og at de har foreslaaet et prisniveau, under hvilket priserne ikke skulle tillades at falde, saafremt man ville begraense tabene. Dette ville naesten med sikkerhed vaere sket under telefonsamtaler mellem producenterne, eftersom der endnu ikke paa dette tidspunkt afholdtes producentmoeder af den type, som begyndte i udgangen 1977 ...")

Retten skal endvidere bemaerke, at sagsoegeren benaegter, at disse diskussioner foerte til en aftale, der var begraenset til de "fire store":

"The ICI employees are certain that there was no agreement or arrangement between the four named producers in mid-1977 to the exclusion of the other producers. If there had been discussions on 'floor prices' at that time as the note (of Hercules) appears to suggest then it is most unlikely that any such discussions would have been confined only to the four main producers but would have also included most of the polypropylene producers."

("ICI' s medarbejdere er sikre paa, at der ikke forelaa nogen aftale eller arrangement mellem de fire ovennaevnte producenter i midten af 1977 under udelukkelse af de oevrige producenter. Hvis der var foretaget droeftelser om 'mindstepriser' paa dette tidspunkt, hvilket notatet (fra Hercules) synes at antyde, er det fuldstaendig usandsynligt, at saadanne droeftelser ville have vaeret begraenset kun til de fire vigtigste producenter, idet saadanne droeftelser ogsaa ville have omfattet de fleste polypropylenproducenter.")

57 I lyset af disse omstaendigheder skal der foretages en gennemgang af det notat, som var udfaerdiget af Hercules' salgsdirektoer (bilag 2 til den generelle meddelelse), og som Kommissionen mener er udtryk for en viljesoverensstemmelse mellem de "fire store". Det anfoeres i dette notat:

"Major producers have made agreement (Mont., Hoechst, Shell, ICI) 1. No tonnage control; 2. System floor prices - DOM less for importers; 3. Floor prices from July 1. definitely Aug. 1st when present contracts expire; 4. Importers restrict to 20% for 1 000 tonnes; 5. Floor prices for 4 month period only - alternative is for existing; 6. Com(panies) to meet Oct. to review progress; 7. Subject (of the) scheme working - Tonnage restrictions would operate next year."

("De stoerste producenter (Mont., Hoechst, Shell, ICI) er enige om foelgende punkter: 1. ingen kontrol med tonnage; 2. system med mindstepriser for DOM (indenlandske producenter) bortset fra importoerer; 3. mindstepriser fra den 1. juli eller senest den 1. august, naar de loebende kontrakter udloeber; 4. importoererne begraenser til 20% for 1 000 tons; 5. mindstepriser for en periode af kun fire maaneder - der foreligger ikke noget alternativ; 6. selskaberne moedes atter i oktober for at vurdere fremskridt; 7. genstand for den gaeldende ordning - tonnagerestriktioner skulle gaelde naeste aar") (efterfulgt af en prisliste for tre polypropylenkvaliteter udtrykt i fire nationale valutaer, bl.a. 1,25 DM/kg for rafia).

58 Retten finder - eftersom sagsoegeren ikke specifikt har benaegtet, at der er blevet indgaaet en aftale om mindstepriser, men kun at den var begraenset til de "fire store", eftersom sagsoegeren ikke har fremfoert noget som helst bevis, der kan afkraefte Kommissionens konstatering med hensyn til notatet fra Hercules' salgsdirektoer, og eftersom sagsoegeren anerkender, at producenterne paa det paagaeldende tidspunkt droeftede de prisniveauer, hvorunder priserne ikke maatte falde - at der forelaa enighed om fastsaettelse af mindstepriser mellem flere producenter, herunder sagsoegeren, uden at det er noedvendigt at fastslaa, om andre producenter end de "fire store" tilsluttede sig disse priser.

59 Den omstaendighed, at de aftalte mindstepriser ikke kunne naas, modsiger ikke sagsoegerens tiltraedelse af disse priser, idet Retten finder, selv om denne omstaendighed anses for godtgjort, at den hoejst ville vise, at mindstepriserne ikke blev ivaerksat. Det fastslaas imidlertid i beslutningen (16. betragtning, sidste afsnit) - som ikke haevder, at mindstepriserne blev naaet - at rafia-prisen var faldet til ca. 1,00 DM/kg i november 1977.

60 Det andet spoergsmaal, der skal undersoeges, er, om de erklaeringer, som sagsoegeren og andre producenter fremsatte under EATP-moedet den 22. november 1977, er udtryk for en viljesoverensstemmelse mellem disse med hensyn til en maalpris paa 1,30 DM/kg pr. 1. december 1977, i lyset af kontakterne mellem visse producenter i 1977 og nogle af disses fastsaettelse af mindstepriser.

61 Retten finder, at dette er tilfaeldet. Under EATP-moedet den 27. maj 1977 anfoerte sagsoegeren, efter at Hercules havde foreslaaet, at de traditionelle "ledere" inden for sektoren skulle bringe orden i kaosset paa markedet, at ICI "would give every support to such a move providing through all this that they could see a reasonable return for themselves in the future" (bilag 5 til den generelle meddelelse); i midten af 1977 blev der fastsat en mindstepris paa 1,25 DM/kg, i det mindste af de "fire store", og Hercules blev underrettet herom; under EATP-moedet den 22. november 1977 anfoerte sagsoegeren:

"We will seek every opportunity to increase our polymer prices and do earnestly request your support in this. The announcement by MONTEDISON last Friday in European Chemical News shows that there is an upward movement in prices already and we support MONTEDISON in this. I do not have specific details of what we propose but we will be informing our customers very shortly. Our aim longer term is for DM 1,60 per kilo" (bilag 6 til den generelle meddelelse).

("Vi vil udnytte enhver mulighed for at forhoeje vores polymerpriser og anmoder om Deres stoette hertil. Montedison' s erklaering sidste fredag i European Chemical News viser, at der allerede foreligger en bevaegelse hen imod en prisforhoejelse, og vi stoetter Montedison i dette foretagende. Jeg raader ikke over saerlige detaljer med hensyn til, hvad vi foreslaar, men vi vil underrette vores kunder herom i naer fremtid. Vores langsigtede maal er 1,60 DM/kg.")

Under moedet den 26. maj 1978 gennemgik producenterne resultaterne af det foregaaende moede, og sagsoegeren erklaerede foelgende:

"ICI is very disappointed that the price levels and stability discussed in Paris (on 22 November 1977) have not been achieved, because I think they would have been beneficial to the industry as a whole" (bilag 7 til den generelle meddelelse).

("ICI er meget skuffet over, at prisniveauerne og den stabilitet, der blev diskuteret i Paris (den 22. november 1977) ikke er blevet naaet. Vi mener, at de ville have vaeret til fordel for hele industrien.")

62 Kundernes organiserede deltagelse i de forskellige EATP-moeder afkraefter ikke de foregaaende konstateringer for saa vidt som de erklaeringer, der blev fremsat herunder, havde til formaal at overbevise kunderne om noedvendigheden af prisforhoejelser og uundgaaeligheden af de bebudede forhoejelser.

63 Heraf foelger, at Kommissionen har godtgjort, dels at sagsoegeren var en af de producenter, som naaede til enighed med hensyn til mindstepriserne i midten af 1977, dels at sagsoegeren i forlaengelse heraf fremsatte erklaeringer under EATP-moedet den 22. november 1977, hvilket ogsaa udgjorde et udtryk for en viljesoverensstemmelse mellem sagsoegeren og de oevrige producenter med hensyn til fastsaettelsen af en maalpris paa 1,30 DM/kg pr. 1. december 1977.

B - Systemet med regelmaessige moeder

a) Den anfaegtede retsakt

64 Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning), at systemet med periodiske moeder mellem polypropylenproducenterne begyndte noget efter slutningen af november 1977. Det anfoeres, at ICI haevder, at der ikke blev afholdt moeder foer december 1977 (dvs. efter at Monte havde bebudet prisforhoejelser), men indroemmer, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne.

65 Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste afsnit), blev der i loebet af 1978 afholdt mindst seks moeder mellem de oeverste ledere, der havde ansvaret for den samlede ledelse af nogle af producenternes polypropylenaktiviteter (herefter benaevnt "chefer"). Dette moedesystem udviklede sig hurtigt til ogsaa at omfatte moeder paa et lavere niveau mellem repraesentanter med mere detaljeret kendskab til markedsfoeringen (herefter benaevnt "eksperter"; der henvises til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, bilag 8 til den generelle meddelelse). Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren deltog regelmaessigt i moederne, i det mindste indtil september 1983, og ledede moederne fra midten af 1982, hvilket ICI gik ind paa paa betingelse af, at producenterne gjorde en stoerre indsats for at forhoeje priserne inden aarets udgang (beslutningens 18. betragtning, tredje afsnit, og 19. betragtning, andet afsnit).

66 Det fremgaar af beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.

67 Ifoelge beslutningen (68. betragtning, andet og tredje afsnit) begyndte de "fire store" i slutningen af 1982 at holde moeder med begraenset deltagerkreds dagen foer hvert "chef"-moede. Disse "forberedende" moeder udgjorde et forum, hvor de fire stoerste producenter kunne enes om en faelles holdning foer plenarmoedet. Formaalet var, at de "fire store" ved at indtage en faelles holdning kunne faa de oevrige producenter til at bane vejen for stabile priser. ICI har indroemmet, at de emner, der blev droeftet paa de forberedende moeder, var de samme som dem, der blev droeftet paa de efterfoelgende "chef"-moeder; Shell har derimod benaegtet, at moederne mellem de "fire store" paa nogen maade kunne betragtes som en forberedelse til plenarmoederne, eller at de involverede en samordning af synspunkter mht. de emner, der skulle droeftes paa det foelgende moede. Det anfoeres imidlertid i beslutningen, at referaterne af visse moeder (oktober 1982 og maj 1983) modbeviser Shell' s udtalelse.

b) Parternes argumenter

68 Sagsoegeren bestrider ikke at have deltaget i de moeder, som Kommissionen haevder fandt sted, men mener, at Kommissionen overdriver deres betydning. Sagsoegeren har anfoert, at moederne var faatallige og uregelmaessige og at bevisvaerdien af moedereferaterne er tvivlsom, eftersom disse blev suppleret efter moederne med personlige bemaerkninger og sammenligninger.

69 Med hensyn til moedernes formaal har sagsoegeren anfoert, at de sjaeldent mundede ud i en egentlig aftale, og at der under alle omstaendigheder ikke forelaa den noedvendige forstaaelse om at ivaerksaette en saadan aftale. Desuden var aftalerne ikke systematiske, og initiativerne vedroerende priser og salgsmaengder var vilkaarlige. Sagsoegeren har endelig anfoert, at droeftelserne ogsaa angik andre emner end udvekslingen af synspunkter med hensyn til priser og salgsmaal, saasom en undersoegelse af markedet ved hjaelp af Fides-systemet, hvilket Kommissionen ikke har naevnt.

70 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har overvurderet den rolle, selskabet spillede ved ledelsen af disse moeder efter midten af 1982 for saa vidt som selskabets tilsyneladende aktive rolle var af ren og skaer administrativ art, som ikke indebar noget saerligt ansvar. Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen ogsaa har overdrevet betydningen af nogle af moederne mellem de "fire store".

71 Kommissionen har anfoert, at ICI' s deltagelse i moederne i kartellet klart fremgaar af selskabets svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), som i bilag 1 gengiver alle de "chef"- og "ekspert"-moeder, som ICI har deltaget i (i alt 54 moeder blev afholdt mellem januar 1980 og september 1983). Hertil kommer moedet den 26. og 27. september 1979, som ICI - i sit svar - erkender at have deltaget i, og moedet den 10. marts 1982, med hensyn til hvilket Kommissionen raader over et moedereferat udfaerdiget af Hercules (bilag 23 til den generelle meddelelse). Kommissionen haevder endvidere at vaere i besiddelse af et moedereferat affattet af ICI.

72 Kommissionen har anfoert, at referaterne af de moeder, som blev afholdt fra den 13. maj til den 2. december 1982 (bilag 24, 25 og 26 samt 28-33 til den generelle meddelelse), viser, at moederne udgjorde et staaende forum, der gjorde det muligt for producenterne at udveksle oplysninger og indgaa aftaler, som de havde tilrettelagt lang tid i forvejen, at producenterne skulle efterkomme de foranstaltninger, som var blevet aftalt, og at moederne var led i et fortsat system.

73 Kommissionen har anfoert, at referaterne af moederne den 20. august, den 6. oktober, den 2. november og den 21. december 1982 samt et internt notat fra ICI (bilag 28, 31, 32, 34 og 35 til den generelle meddelelse), beviser den ledende rolle, som ICI spillede under disse moeder og i kartellet.

74 Kommissionen har under henvisning til beslutningens 67. og 68. betragtning anfoert, at ICI som medlem af "klubben" af de "fire store", baerer et saerligt ansvar for de begaaede overtraedelser. Selskabets rolle i denne henseende fremgaar af talrige dokumenter (bilag 8, 9, 19, 64, 87, 94-100 til den generelle meddelelse), som for stoerstedelens vedkommende angaar droeftelserne mellem de "fire store".

c) Rettens vurdering PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0013.1

75 Retten skal fastslaa, at sagsoegeren ikke bestrider at have deltaget i de moeder, som Kommissionen i beslutningen har haevdet blev afholdt. Sagsoegeren har imidlertid bestridt betydningen og formaalet med disse moeder.

76 Det er endvidere med rette, at Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), og som underbygges af en raekke moedereferater (bilag 12, 17 og 23-34 til den generelle meddelelse), fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette salgspriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret:

"Generally speaking however, the concept of recommending 'Target Prices' was developed during the early meetings which took place in 1978"; "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...";

og

"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."

("Generelt set blev tanken om at anbefale maalpriser udviklet under de foerste moeder, som blev afholdt i 1978; 'maalpriser' for hver basiskvalitet af alle vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter den 1. januar 1979, fremgaar af bilaget";

og

"En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne.")

77 Hvad angaar bevisvaerdien af moedereferaterne med hensyn til deres formaal skal det bemaerkes, at indholdet af disse referater bekraeftes af forskellige dokumenter, saasom en raekke tabeller vedroerende de forskellige producenters salgsmaengder - hvoraf nogle blev fundet hos sagsoegeren - og prisinstrukser, der i vidt omfang med hensyn til beloeb og ikrafttraedelsesdato svarede til de maalpriser, der var anfoert i de naevnte moedereferater. Desuden bekraefter svarene fra de forskellige producenter paa Kommissionens begaeringer om oplysninger i vidt omfang indholdet af de naevnte moedereferater.

78 Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de moedereferater, der blev fundet hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav indholdet af moederne. Disse blev ledet af forskellige medarbejdere fra ICI, hvilket foroegede behovet for, at de orienterede de medarbejdere fra ICI, der ikke deltog i et givet moede, korrekt om indholdet heraf ved et moedereferat.

79 Hvad angaar tilfoejelsen af personlige bemaerkninger og sammenligninger paa moedereferaterne skal det bemaerkes, at disse tilfoejelser, saafremt de anses for bevist, noedvendigvis blev foretaget i forlaengelse af moederne, og at de ikke kan aendre indholdet af referaterne. De sammenligninger, som er blevet foretaget i visse moedereferater, saasom dem, der blev afholdt i september - november 1982 (bilag 30, 31 og 32), har, saafremt de er tilfoejet efterfoelgende, noedvendigvis vaeret baseret paa de tal, som er blevet fremlagt af de andre producenter enten under selve moederne eller i forbindelse med disse.

80 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.

81 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.

82 Den saerlige rolle, som sagsoegeren har spillet fra august 1982, fremgaar foerst og fremmest af referatet af det foerste moede, der blev afholdt under sagsoegerens ledelse (bilag 28 til den generelle meddelelse), hvori der anfoeres foelgende:

"This was the first 'bosses' meeting under the new arrangements. It was stressed that acceptance of responsibility for leading the group was conditional on seeing real progress on prices before the end of the year. The ground rules were:

a) Apart from the well known exceptions all companies should participate.

b) The level of participation had to be right i.e. individuals had to be capable of committing their companies.

c) Companies had to give the highest priority to making progress by making available the right amount of effort/time.

d) Accept + agree a control system on market shares to be ready for use by the beginning of 1983.

In order to overcome the current lack of trust and confidence it was stressed that companies should only commit themselves when they knew the could deliver. If after agreeing to a particular course of action a company found the consequences too onerous they should at least wait to the next meeting/call for an extraordinary meeting before abandoning the planned action."

("Dette var det foerste 'chef' -moede under den nye ordning. Det blev understreget, at paatagelsen af ansvaret for at lede gruppen var betinget af faktiske prisfremskridt inden aarets udloeb. De grundlaeggende regler var:

a) Bortset fra velkendte undtagelser skulle alle selskaber deltage.

b) Deltagelsesniveauet skulle vaere korrekt, dvs. at repraesentanterne skulle have befoejelse til at forpligte deres selskab.

c) Selskaberne skulle give hoejeste prioritet med hensyn til fremskridt ved at stille den rette indsats og tid til raadighed.

d) Acceptere og anerkende et kontrolsystem med hensyn til markedsandele, der skulle vaere klar til anvendelse i begyndelsen af 1983.

For at overvinde den nuvaerende mangel paa tillid og fortrolighed blev det understreget, at selskaberne foerst skulle forpligte sig, naar de var sikre paa, at de kunne overholde deres forpligtelser. Saafremt et selskab, efter at have accepteret at deltage i en bestemt type aktioner, fandt, at konsekvenserne var for byrdefulde, skulle de i det mindste vente indtil det naeste moede eller indkalde et ekstraordinaert moede, inden man opgav den planlagte aktion.")

83 Sagsoegeren har som formand for moederne truffet talrige initiativer, navnlig med hensyn til fastsaettelse af salgsmaal. Dette var navnlig tilfaeldet i december 1982, da sagsoegeren med henblik paa at fastsaette kvoter for 1983 indledte droeftelser med forskellige producenter (bilag 74-84 til den generelle meddelelse) og paa grundlag heraf udarbejdede en sammenfattende redegoerelse (bilag 85, 86 og 87 til den generelle meddelelse) og foreslog kvoteplaner (bilag 70 og 84 til den generelle meddelelse).

84 For saa vidt angaar den saerlige rolle, som de "fire store" har spillet i systemet med moeder, skal det fastslaas, at ICI ikke bestrider, at moeder mellem de "fire store" fandt sted den 15. juni 1981 i Hoechst' s fravaer, den 13. oktober og den 20. december 1982, den 12. januar, den 15. februar, den 13. april, den 19. maj og den 22. august 1983 (tabel 5 til beslutningen samt bilag 64 til den generelle meddelelse).

85 Disse moeder mellem de "fire store" fandt fra december 1982 sted dagen forud for "chef"-moederne, og de havde til formaal at fastlaegge de foranstaltninger, som de herunder kunne traeffe i faellesskab med henblik paa at opnaa en prisforhoejelse, hvilket fremgaar af det sammenfattende notat, der er udfaerdiget af en medarbejder hos ICI med henblik paa at informere sine kolleger om indholdet af et forberedende moede den 19. maj 1983, hvorunder de "fire store" havde deltaget (bilag 101 til den generelle meddelelse). Dette notat omtaler et forslag, som ville blive fremlagt under "chef"-moedet den 20. maj. Med hensyn til dette notat har ICI imidlertid anfoert i sit svar paa begaeringen om oplysninger:

"A meeting of the 'Big Four' which had taken place on 19 May 1983 immediately prior to a 'Bosses' meeting held on 20 May. The 'Big Four Pre-meeting' took place in Barcelona ... the outcome of the meeting was a proposal for a 'Target Price' for raffia of DM 1.85/kg with effects from 1 July 1983."

("Et moede mellem de 'fire store' , som havde fundet sted den 19. maj 1983 umiddelbart forud for et 'chef' -moede den 20. maj. Moedet mellem de 'fire store' fandt sted i Barcelona ... Resultatet af moedet var et forslag om en maalpris for rafia paa 1,85 DM/kg med virkning fra den 1. juli 1983.")

Det skal endvidere bemaerkes, at referatet af "ekspert"-moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), anfoerer foelgende:

"those present reaffirmed complete commitment to the 1.85 move to be achieved by 1st July. Shell was reported to have committed themselves to the move and would lead publicly in ECN".

("Deltagerne gav udtryk for deres fulde stoette til initiativet med hensyn til 1,85 DM, som skulle naas pr. 1. juli. Det anfoertes, at Shell havde givet tilsagn til initiativet og ville ivaerksaette det offentligt i ECN").

Det anfoeres i ovennaevnte sammenfattende notat, at "Shell to lead - ECN article 2 weeks. ICI informed" ("Shell vil gaa i spidsen - artikel i ECN om to uger. ICI underrettet").

86 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i samtlige regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, som Kommissionen haevder blev afholdt mellem december 1977 og september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, at sagsoegeren ledede moederne fra august 1982, og at moederne var led i et system.

C - Prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

87 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf seks har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.

88 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, herunder sagsoegeren, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).

89 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26. og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen til 1,90 eller 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).

90 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.

91 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at sagsoegeren deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter, og tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981.

92 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra den 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.

93 Med hensyn til det tredje prisinitiativ anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules, dateret den 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i), anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og i Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.

94 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM/kg, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund".

95 Det fjerde prisinitiativ fra juni - juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som sagsoegeren deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia; beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).

96 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Producenterne kunne paa moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.

97 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september - november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober.

98 Paa moedet den 20. oktober 1982 overtog ICI formandskabet efter Monte, og det var ved denne lejlighed, at man soegte at opnaa fornyet bekraeftelse fra producenterne om deres "tilsagn" til en vaesentlig prisforhoejelse ved aarets udgang samt en aftale om indfoerelse af et kvotekontrolsystem, som skulle vaere klart til anvendelse i begyndelsen af 1983. Med dette for oeje besoegte en direktoer fra ICI' s "Petrochemicals and Plastics Division" successivt de andre producenter. Disse besoeg omtales i et forberedende notat med overskriften "Formaal med besoeg", der blev fundet hos ICI, og som indeholder et antal spoergsmaal, der skulle stilles til de andre producenter, med hensyn til deres forpligtelse i forhold til det initiativ, der skulle traede i kraft den 1. september.

99 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).

100 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november - december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.

101 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).

102 Sagsoegeren har i lighed med ATO, BASF, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes, hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert"-moedet den 2. september 1982 (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).

103 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november - december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.

104 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli - november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, herunder sagsoegeren, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at ICI skulle fremstaa som officiel anfoerer i ECN.

105 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.

106 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra den 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved udgangen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.

107 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.

108 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, tredje afsnit), at et internt notat fra ATO, dateret 28. september 1983, indeholder en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.

109 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, fjerde afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.

110 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det i fagpressen ved udgangen af 1983 hed, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafia-pris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).

b) Parternes argumenter

111 Sagsoegeren bestrider ikke at have deltaget i noget bestemt prisinitiativ, men bestrider en raekke af en de konstateringer, som Kommissionen har foretaget i beslutningen mht. prisinstrukser, forbindelserne mellem prisinitiativerne og systemet med moeder samt udviklingen i de faktiske priser i forhold til maalpriserne.

112 For saa vidt angaar forholdet mellem maalpriser og prisinstrukser har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen har etableret en kunstig forbindelse mellem de "maal", der blev meddelt salgskontorerne, og de maalpriserne, der undertiden blev fastsat under producentmoederne. Kommissionens konstateringer med hensyn til prisinstruksernes ensartethed og samtidighed og den repraesentative karakter af de perioder, som Kommissionen har udvalgt for at paavise denne karakter, underbygges ikke af omstaendighederne og modsiges af en detaljeret gennemgang af Kommissionens egne tabeller, som viser, at Kommissionen har foretaget en selektiv anvendelse af prisinstrukserne og undertiden har anvendt prisinstrukser, der laa forud for moederne.

113 Sagsoegeren har herved for det foerste anfoert, at Kommissionen vilkaarligt har udvalgt fire maaneder i perioden fra januar 1982 til september 1983 for at bevise, at ICI' s prisinstrukser stemte overens med prisinstrukserne fra andre producenter. Hvis man betragter de seksten maaneder i denne periode, for hvilken der foreligger prisinstrukser, faldt disse kun sammen i fire maaneder, hvis der ikke henses til de indroemmede rabatter, og der er kun sammenfald for én maaned, saafremt der tages hensyn til rabatterne.

114 Sagsoegeren har endvidere benaegtet, at prisinstrukserne fra de forskellige producenter blev givet samtidigt. I 1982 laa der f.eks. ofte flere uger mellem den foerste prisinstruks fra en producent og den sidste prisinstruks (mellem tre og otte uger). Det forholder sig paa samme maade med prisinstrukserne for juli og september 1983. I baade i 1982 og 1983 blev der udstedt nogle prisinstrukser inden de moeder, hvorunder de prismaal, som de formodedes at ivaerksaette, var blevet fastsat ifoelge Kommissionen. Den 3. maj 1982 gav to producenter (BASF og DSM) instrukser om at forhoeje prisen for rafia til 2,00 DM/kg fra den 1. juni 1982, dvs. foer moedet den 13. maj 1982, hvorunder denne maalpris haevdes at vaere blevet fastsat. Tilsvarende gav fem producenter instrukser om at forhoeje prisen til 1,85 DM/kg pr. 1. juli 1983, foer moedet den 1. juni 1983, hvorunder maalprisen haevdes at vaere blevet fastsat.

115 Sagsoegeren har endvidere bestridt ensartetheden af de forskellige producenters prisinstrukser. Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i sin gennemgang af prisinstrukserne for 1982 har undladt at tage hensyn til de afvigende prisinstrukser fra DSM og Hercules, og, for juli 1983, prisinstrukserne fra Hercules og Shell. Desuden har Kommissionen undladt at tage hensyn til, at visse prisinstrukser, svarende til maalpriserne, blev aendret paa et senere trin ved nye instrukser, som afveg baade fra prisinstrukserne fra de andre producenter og fra maalpriserne.

116 Sagsoegeren har ogsaa anfoert, at Kommissionen vilkaarligt fra de prisinstrukser, der er anvendt ved sammenligningen, undertiden har udvalgt listepriser og undertiden mindstepriser, idet den systematisk valgte den pris, der svarede til maalprisen. Dette var saaledes tilfaeldet med de prisinstrukser, der blev givet af Monte og Shell for juli 1983, og dem, der blev givet af BP for september 1983.

117 Sagsoegeren har endelig anfoert, at Kommissionen ikke har taget hensyn til den omstaendighed, at nogle prisinstrukser fra DSM og Hercules overlod en vid skoensmargen til salgskontorerne, og at ICI' s prisfastsaettelsessystem havde til foelge, at prisinstrukserne blot var vejledende og genstand for diskussion i forhold til markedets udvikling.

118 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at selv om Kommissionen havde godtgjort en hoej grad af ensartethed mellem prisinstrukserne, skulle den endvidere bevise - hvilket den ikke har gjort - at denne ensartethed udsprang af en enighed om maalpriser og ikke af en bevidst og normal parallelisme paa et oligopolistisk marked. Under alle omstaendigheder kan eksistensen af en forbindelse mellem maalpriser og producenternes prisinstrukser ikke udgoere bevis for ivaerksaettelsen eller en virkning paa markedet, medmindre - naturligvis - eksistensen af en forbindelse mellem prisinstrukserne og de opnaaede priser samtidig bevises ved tilsvarende overbevisende beviser.

119 Med hensyn til forholdet mellem prisinstrukser og opnaaede priser har sagsoegeren anfoert, at prisinstrukserne ikke beroerte de priser, der blev opnaaet paa markedet, navnlig paa grund af sagsoegerens interne prisdannelsessystem, og fordi de kun sjaeldent blev meddelt kunderne. Forskellene mellem prisinstrukserne og de opnaaede priser var ikke resultatet af rabatter, men af en selvstaendig prispolitik. Kommissionen, der i oevrigt synes at have erkendt, at der ikke forelaa nogen forbindelse mellem prisinstrukserne og de opnaaede priser (beslutningens 74. betragtning), burde have draget den konklusion, at de anfaegtede foranstaltninger ikke havde nogen virkning for priserne eller konkurrencen.

120 Hvad angaar forholdet mellem maalpriser og de opnaaede priser har sagsoegeren gjort gaeldende, at der er en vid forskel mellem maalpriserne og de opnaaede priser, hvilket navnlig fremgaar af en gennemgang foretaget af et uafhaengigt revisionsfirma, Coopers og Lybrand (herefter benaevnt "Coopers og Lybrand-undersoegelsen") og en oekonometrisk undersoegelse foretaget af professor Budd. Sidstnaevnte forklarede navnlig, at aarsagsforbindelsen er den modsatte af den af Kommissionen haevdede: "Maalene" var blot bekraeftede aendringer af allerede konstaterede priser, og havde ingen virkning paa efterfoelgende prisaendringer. Kommissionen bestrider naturligvis disse forklaringer, men ifoelge sagsoegeren goer den det paa en upraecis og overfladisk maade, hvilket viser dens mangel paa forstaaelse af oekonomiske spoergsmaal.

121 Sagsoegeren har anfoert, at prisniveauerne kontrolleres af et stort antal variable stoerrelser, og at prisbevaegelserne for den omhandlede periode paa tilfredsstillende maade bl.a. kan forklares ved uligevaegten mellem udbud og efterspoergsel, udsvingene i raavarepriserne og den generelle oekonomiske sammenhaeng, hvilket fremgaar af professor Budd' s undersoegelse og vidneudsagnet fra Freeman, som er chefoekonom ved ICI. Dette er blevet anerkendt af Kommissionen (73. betragtning til beslutningen), men er i modstrid med beslutningens 90. betragtning, hvor det anfoeres, at kartellet havde maerkbare virkninger.

122 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen ved at udvaelge visse "initiativer" over en periode af 26 maaneder (sammenlignet med den periode paa 77 maaneder, hvor det paastaaede kartel eksisterede) har mulighed for at ignorere de perioder, hvor forskellene mellem maalpriserne og de opnaaede priser er endnu mere aabenbare.

123 Sagsoegeren har endelig anfaegtet, at der er blevet taget hensyn til perioden efter det sidste moede, eftersom selskabet bragte eventuelle overtraedelser til ophoer, allerede da Kommissionens undersoegelse paabegyndtes.

124 Kommissionen har anfoert, at producenterne forsoegte at fastsaette de faktiske salgspriser, og at de fastsatte maal for salgspriser, selv om deres anstrengelser ikke altid lykkedes.

125 Ifoelge Kommissionen viser referaterne af moederne (bilag 17, 24, 27-30, 33 og 38 til den generelle meddelelse), at maalpriserne kom til udtryk i konkrete aftaler indgaaet af producenterne, og at disse havde til hensigt at anvende dem og generelt forventede, at de blev anvendt, navnlig ved at udoeve pression mod lidet samarbejdsvillige producenter.

126 Det er Kommissionens opfattelse, at der var en forbindelse med de maalpriser, der blev gennemfoert i form af instrukser til salgskontorerne, og de maalpriser, som blev droeftet ved moederne. Det er ikke sandsynligt - og ikke bekraeftet af de foreliggende oplysninger - at der blot skulle vaere tale om et tilfaeldigt sammenfald (altsaa at prisinstrukserne skulle vaere resultatet af beslutninger truffet af producenterne enkeltvis).

127 Ifoelge Kommissionen er oekonometriske undersoegelser virkningsloese i forhold til bevisdokumenter. De kan kun anvendes til at godtgoere, at en parallel prisudvikling ikke skyldes en forstaaelse, naar der ikke foreligger noget bevis for forstaaelsen, hvilket ikke er tilfaeldet i denne sag, eftersom der foreligger et stort antal referater fra producentmoederne.

128 Kommissionen har med hensyn til prisinitiativet januar - maj 1981 anfoert, at referatet af moederne i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse) beviser, at der blev indgaaet prisaftaler for februar og marts under disse moeder, eftersom det bl.a. fremgaar af referatet:

"It was generally agreed that a step change in prices was needed and that ... the industry should be aiming for a minimum of DM 2.00/kg."

("Samtlige deltagere var enige om, at en gradvis aendring var noedvendig med hensyn til priserne, og at ... industrien skulle sigte mod et minimum paa 2,00 DM/kg.")

Kommissionen har tilfoejet, at dette dokument er betegnende for den saerligt konkrete karakter af de beslutninger, der blev truffet under moederne, og viljen til at anvende dem, hvilket i sig selv bekraeftes af de overensstemmende prisinstrukser fra de forskellige producenter (bilag 9 til den saerlige meddelelse om klagepunkter til ICI, herefter benaevnt "bilag klagepunkter ICI"; bilag 19 til den generelle meddelelse, bilag C til skrivelsen af 29.3.1985).

129 Kommissionen mener endvidere, at ICI' s deltagelse i prisinitiativet juni - juli 1982 bevises af referaterne af moederne den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) og af 9. juni 1982 (bilag 25 til den generelle meddelelse). Ifoelge disse dokumenter blev der fastsat en maalpris paa 2,00 DM/kg pr. 1. juni 1982, som blev gennemfoert ved prisinstrukser fra et antal producenter (bilag F, skrivelse af 29.3.1985).

130 Ifoelge sagsoegeren beviser referaterne af moederne afholdt mellem den 21. juli 1982 og den 21. december 1982 (bilag 26-34 til den generelle meddelelse), at ICI deltog i prisinitiativet september - december 1982, som omfattede fastsaettelse af en raekke maalpriser og deres ivaerksaettelse gennem tilsvarende prisinstrukser fra de fleste producenter (bilag 12, klagepunkter ICI; bilag G, skrivelse af 29.3.1985).

131 Kommissionen har anfoert, at ICI' s deltagelse i prisinitiativet juli - november 1983 fremgaar dels af referaterne af moeder afholdt den 3. maj 1983 og den 1. juni 1983 (bilag 38 og 40 til den generelle meddelelse), som angiver, at der var fastsat maalpriser for maj, juni og juli 1983, dels af de prisinstrukser, som blev udstedt efter disse moeder af de fleste producenter, og som vedroerte en periode fra juli til november 1983 (bilag H og I, skrivelse af 29.3.1985 og bilag 42-51 til den generelle meddelelse).

132 Kommissionen har anfoert, at selv om det blev bevist, at der ikke var nogen forbindelse mellem prisinstrukserne og de priser, der blev opnaaet paa markedet, ville dette ikke beroere overtraedelsen, eftersom EOEF-traktatens artikel 85 forbyder karteller, der har til formaal at fordreje konkurrencen, uanset deres virkning. Kommissionen har imidlertid anfoert, at maalpriserne tjente som grundlag for forhandlinger med kunderne, og at de priser, der blev opnaaet, fulgte en parallel udvikling med maalpriserne. Kommissionen anerkender, saaledes som den har gjort det i beslutningen (74. betragtning), at maalpriserne ikke altid blev naaet, skoent sagsoegeren har overdrevet forskellen mellem maalpriser og de opnaaede priser. Kommissionen har anfoert, at beviset for producenternes overtraedelse af artikel 85 ikke afhaenger af beviset for, at deres ulovlige adfaerd foerte til det forventede resultat.

133 Kommissionen har gjort gaeldende, at ICI' s anbringende om, at forbindelsen mellem maalpriserne og de opnaaede priser udelukkende beroede paa den omstaendighed, at de opnaaede priser paavirkede maalpriserne - og ikke omvendt - er kunstig og i strid med almindelig fornuft. Derimod viser klare samtidige beviser, at producenterne brugte deres maalpriser til at "skubbe" markedspriserne (bilag 22, 24, 31, 36, 39 samt bilag 26, 28, 29 og 38 til den generelle meddelelse). Saadanne beviser kan ikke afkraeftes ved en oekonometrisk undersoegelse, der er blevet foretaget efterfoelgende.

134 Ifoelge Kommissionen er det ukorrekt at anfoere, at alle de prisbevaegelser med hensyn til polypropylen, der blev registreret i den paagaeldende periode, kan bortforklares paa grundlag af de faktorer, der gaelder paa et normalt marked. Dette anbringende, som alene er baseret paa teoretiske oekonomiske analyser, modsiges af dokumenterne og sagens omstaendigheder.

135 Kommissionen har endelig anfoert, at den var befoejet til at tage den periode, der laa efter afholdelsen af moederne, i betragtning, for saa vidt som virkningerne af overtraedelsen fortsatte efter moederne, hvilket fremgaar af de sammenfaldende prisinstrukser fra de forskellige producenter, som vedroerte en periode indtil november 1983 (bilag 1, skrivelse af 29.3.1985).

c) Rettens vurdering

136 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):

"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table."

("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om 2,00 DM fra den 1. juni (Det Forenede Kongerige den 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel").

137 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de oevrige moededeltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne.

138 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ikke udtrykkeligt har bestr