ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/39

Sag anlagt den 28. juni 2011 — Spanien mod Kommissionen

(Sag T-339/11)

2011/C 252/88

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Kongeriget Spanien (ved M. Muñoz Pérez, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Kommissionens afgørelse 2011/244/EU af 15. april 2011 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) annulleres, for så vidt som den er genstand for nærværende søgsmål.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I den anfægtede afgørelse udelukker Kommissionen finansieringen af visse udgifter for miljøvenlig håndtering af emballage (for regnskabsårene 2006, 2007 og 2008), for et beløb på 37 252 551,10 EUR.

Sagsøgeren har i den forbindelse anført, at Kommissionen med sin afgørelse 2010/152/EU udelukkede 33 339 525,05 EUR fra finansiering fra EUGFL, med hensyn til støtte til de operationelle programmer, da den fastslog, at fællesskabsstøtten til dækning af omkostningerne ved forvaltningen af miljøvenlig håndtering af emballage for regnskabsårene 2003-2006 ikke var blevet bevilget i overensstemmelse med EU-retten. Denne afgørelse har været genstand for et annullationssøgsmål anlagt af Kongeriget Spanien, der nu verserer under sagsnr. T-231/10.

De fremførte argumenter er de samme som i sag T-230/10.
a)

Summary by the Spanish Ministry of Environment of the information submitted to the European Commission concerning the environmental assessment of the construction of the Granadilla Port, transmitted to the Permanent Representation of Spain to the European Union on 4 November 2005,
1)

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af finansforordningens artikel 89, stk. 1 og 2, og artikel 92 i, gennemførelsesforordningens artikel 135, stk. 1 og 5, i, og artikel 49 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (1), såvel som principperne om gennemsigtighed, ligebehandling og proportionalitet i tilfælde, hvor Europa-Kommissionen kræver bevis af budgiveren for, at han kan fremlægge »gyldig ISO-certificering for sine samlede vedligeholdelsesaktiviteter, som er udstedt af den certificerende myndighed«. Sagsøgeren kritiserer for det første Kommissionen for ikke at have formuleret udvælgelseskriterierne på en klar og tydelig måde, da der ikke foreligger nøjagtige oplysninger i udbudsbetingelserne om det krævede ISO-certificeringsnummer, for det andet for at have krævet en ISO-certificering af budgiverne »af samtlige deres vedligeholdelsesaktiviteter«, og ikke blot det pågældende udbud, og for det tredje for ikke at have tilladt budgiverne at godtgøre, at de frembød et kvalitetsniveau, der svarede til ISO-certificeringen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/44

Sag anlagt den 1. juli 2011 — Bimbo mod KHIM — Grupo Bimbo (GRUPO BIMBO)

(Sag T-357/11)

2011/C 252/95

Stævningen er affattet på spansk

Parter

Sagsøger: Bimbo, SA (Barcelona, Spanien) (ved advokat J. Carbonell Callicó)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Grupo Bimbo, SAB de CV (México, México)

Sagsøgerens påstande

— Første Appelkammers afgørelse af 14. april 2011 ændres i overensstemmelse med artikel 65, stk. 3, i varemærkeforordningen, idet artikel 8, stk. 5, er blevet tilsidesat, således at der gives afslag på registrering af varemærket, figurmærket 5.025.598 »GRUPO BIMBO« i det hele, for alle de ansøgte varer og tjenesteydelser.

— Subsidiært og alene for det tilfælde, at foranstående påstand forkastes, annulleres Første Appelkammers afgørelse af 14. april 2011 på grund af tilsidesættelse af varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Grupo Bimbo, S.A.B. de C.V.

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke indeholdende ordbestanddelen »GRUPO BIMBO« (ansøgning om registrering nr. 5.025.598) for varer og tjenesteydelser i klasse 5, 29, 30, 31, 32, 35 og 43

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Bimbo, SA

Det påberåbte varemærke eller tegn: Det spanske ordmærke »BIMBO« (nr. 2.689.432) for varer i klasse 5, 29 og 30, og flere spanske figurmærker (nr. 464.785, nr. 2.244.562, nr. 2.244.563 og nr. 2.255.097), der indeholder ordbestanddelen »BIMBO« for varer og tjenesteydelser i klasse 29, 30, 31, 32, 35 og 42.

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Delvis annullation af den anfægtede afgørelse

Søgsmålsgrunde: Ukorrekt fortolkning og anvendelse af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker ved efter at have lagt til grund, at de varemærker, som indsigelsen støttes på, »BIMBO«, er velkendte på det spanske marked, og idet ansøgningen om registrering af varemærket »GRUPO BIMBO« er næsten identisk med den indsigende parts varemærke, delvis at imødekomme denne ansøgning med den begrundelse, at den indsigende part ikke har godtgjort en utilbørlig udnyttelse af varemærket eller risiko for dets renommé eller særpræg.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/39

Sag anlagt den 30. juni 2011 — Getty Images mod KHIM (PHOTOS.COM)

(Sag T-338/11)

2011/C 252/87

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Getty Images (US), Inc. (Seattle, De Forenede Stater) (ved advokat P.G. Olson)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Sagsøgerens påstande

— Annullation af afgørelse truffet den 6. april 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1831/2010-2), og

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »PHOTOS.COM« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 42 og 45 — EF-varemærkeansøgning nr. 8549991

Undersøgerens afgørelse: Delvist afslag på EF-varemærkeansøgningen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), sammenholdt med artikel 7, stk. 3, i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret (i) ukorrekt fandt, at det ansøgte varemærke er beskrivende for de varer/tjenesteydelser, som det vedrører, (ii) med urette undlod at tage hensyn til den omstændighed, at sagsøgerens domænenavnregistrering svarer til det ansøgte varemærke og påvirker vurderingen af varemærkets fornødne særpræg, og (iii) ukorrekt vurderede, at dokumentationen var utilstrækkelig til at godtgøre, at varemærket havde opnået fornødent særpræg og baserede sin afgørelse på en misforstået og urigtig opfattelse af de forelagte beviser. Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet appelkammeret med urette afviste at tillægge det betydning, at Harmoniseringskontoret har registreret sagsøgerens varemærke »PHOTOS.COM« for lignende varer og tjenesteydelser i en tidligere ansøgning.
1)

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 9 i forordning (EF) nr. 1/2003 i forbindelse med tilsidesættelse af princippet om fællesskabsrettens direkte virkning — Sagsøgerne har i denne forbindelse navnlig gjort gældende, at Kommissionen, henset til de konstateringer, der er gjort af Autoridad Nacional de la Competencia (den nationale konkurrencemyndighed), ikke kan se bort fra REPSOL's manglende opfyldelse af sin forpligtelse til at ophøre med at fastsætte detailsalgspriser. De omstændigheder, der er lagt til grund af den nationale konkurrencemyndighed vedrørende overtrædelse af artikel 101 TEUF, burde således have været tilstrækkeligt for Kommissionen til at konkludere, at REPSOL ikke havde opfyldt sine forpligtelser. — Den manglende indgriben fra Kommissionens side over for en manglende opfyldelse af en afgørelse om tilsagn, støttet på en antagelse om, at Kommissionens har en skønsbeføjelse i denne henseende, bringer selve indholdet af de mekanismer, som ligger til grund for påtagelsen af forpligtelser, som alternativ løsning ved indledningen af en sanktionsmæssig procedure, i fare, og forvandler Kommissionens skønsbeføjelse til en vilkårlig beføjelse, der vil kunne afstedkomme en åbenbar tilsidesættelse af retten til forsvar.
For det andet har Kommissionen ikke gjort brug af de beføjelser, som er fastlagt i finansprotokollen, finansforordningen og gennemførelsesforordningen. I den forbindelse anfører sagsøgeren, at Kommissionen, da den påpegede overtrædelserne, først burde have beregnet den finansielle virkning på fællesskabsbudgettet, dernæst burde den, hvis den havde fundet, at overtrædelserne kunne have væsentlige finansielle konsekvenser, have givet Republikken Letland en frist med henblik på at stoppe overtrædelserne. Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen i den foreliggende sag ikke gjorde brug af de nævnte beføjelser, hvilket medførte, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter finansprotokollen, artikel 71 i finansforordningen og artikel 79 og 80 i gennemførelsesforordningen.
1)

Med første anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelses konklusioner vedrørende anvendelsesområdet for det i artikel 5 indeholdte forbud mod erhvervelser er behæftet med følgende retlige fejl og derfor skal annulleres: — Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF og fejlagtig anvendelse af de principper og retningslinjer, som er fastsat i Kommissionens meddelelser (1). — Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet godkendelsen af statsstøtteforanstaltningerne er betinget af et forbud mod erhvervelser, som ikke er tilstrækkeligt, nødvendigt eller forholdsmæssigt. — Tilsidesættelse af princippet om ligebehandling, idet der er pålagt et forbud mod erhvervelser, der er væsentligt strengere end de forbud mod erhvervelser, som Kommissionen har pålagt i andre sager. — Tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, idet der ikke er blevet foretaget en grundig og individuel undersøgelse af alle relevante forhold i den konkrete sag, herunder nødvendigheden og konsekvenserne af det i henhold til afgørelsen pålagte forbud mod erhvervelse, og tilsidesættelse af artikel 296 TEUF som følge af manglende begrundelse for den nævnte afgørelse.
—

Det gøres konkret gældende, at artikel 872 og 873 er blevet tilsidesat, idet sagsøgeren ikke er blevet oplyst om, at Kommissionen agtede at træffe afgørelse om afslag, således at sagsøgeren kunne afgive bemærkninger dertil, og idet Kommissionen ikke havde oplyst om, at den havde anmodet om oplysninger hos den spanske forvaltning og derefter forlænget fristen for at træffe afgørelse vedrørende begæringen om eftergivelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/43

Sag anlagt den 29. juli 2011 — Ellinika Touristika Akinita mod Kommissionen

(Sag T-419/11)

2011/C 282/80

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Ellinika Touristika Akinita AE (Athen, Grækenland) (ved advokat N. Fragkakis)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Sagsøgeren gives medhold i søgsmålet i sin helhed.

— Den anfægtede afgørelse fra Kommissionen, som er rettet til Den Hellenske Republik, annulleres og erklæres ugyldig

— Det fastslås, at der skal ske tilbagebetaling med tillæg af renter af ethvert beløb, som er blevet »krævet tilbagebetalt« direkte eller indirekte fra sagsøgeren i medfør af den anfægtede afgørelse.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med dette søgsmål har sagsøgeren nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 24. maj 2011 K(2011) 3504 endelig om statsstøtte til visse græske kasinoer — C 16/2010 (ex NN 22/2010, ex CP 318/2009), som er blevet gennemført af Den Hellenske Republik.

Sagsøgeren har fremført følgende anbringender til støtte for sin annullationspåstand:

Det første anbringende vedrører en forkert fortolkning og anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, og en utilstrækkelig begrundelse, som er i strid med artikel 296 TEUF. Nærmere bestemt: den pågældende støtteforanstaltning: (i) sikrer ikke kasinoet i Parnitha og kasinoet i Corfù en økonomisk fordel ved overførsel af offentlige midler, (ii) er ikke selektiv og (iii) kan ikke påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer ikke konkurrencen, ligesom den heller ikke truer med at fordreje konkurrencen.

Det andet anbringende vedrører en ukorrekt fortolkning og anvendelse af artikel 14, stk. 1, første punktum, i Rådets forordning nr. 659 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1). Nærmere bestemt: (i) ulovlig statsstøtte kan kun kræves tilbagebetalt fra de egentlige modtagere af støtten og (ii) de egentlige modtagere af den omhandlede foranstaltning (kasinoernes kunder) og de subjekter (kasinoerne i Corfù, Parnitha og Salonicco), som afgørelsen om tilbagebetaling er rettet til, og som ikke bliver opkrævet entréafgifter, er ikke identiske.
2)

Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, som følge af Kommissionens undladelse i 2003 af at afhjælpe de skadelige virkninger af beslutningen af 1997. Kommissionen konstaterede ulovligheden af sin beslutning af 10. november 1997 senest den 8. maj 2003, den dato hvor den rettede en skrivelse til de franske myndigheder, hvori den anførte, at finansieringsmåden for støtte til radiofoni, som den sidst godkendte ved beslutning af 10. november 1997, var i strid med traktaten. Kommissionen tog imidlertid ingen foranstaltninger med henblik på at afhjælpe den konstaterede ulovlighed. Det er på det grundlag, at sagsøgerne er af den opfattelse, at Kommissionens undladelse af at afhjælpe de tab, der opstod på grund af den ulovlige beslutning, den vedtog i 1997, er i strid med principperne om god forvaltningsskik, der er et generelt princip i EU-retten, og således kan pådrage Unionen et erstatningsansvar.
3)

Tredje anbringende vedrører den omstændighed, at Personaleretten fejlagtigt lagde til grund, at Kommissionen fuldt ud havde erstattet den skade, som den var ansvarlig for, som følge af de vedtægtsmæssige ydelser, der allerede var udbetalt til arvingerne efter Alessandro Missir. Til støtte for dette anbringende har appellanten gjort gældende, at det fremgår af Unionens retsinstansers faste praksis, at andre vedtægtsmæssige ydelser end dem, der er omhandlet i artikel 73, ikke kan bidrage til at yde erstatning for skaden, for så vidt som der er tale om ydelser, der adskiller sig fra skadeserstatning uden for kontrakt på grund af deres årsag, deres forudsætninger eller deres formål. Da Kommissionen følgelig ikke fuldt ud har ydet erstatning for den skade, som den er ansvarlig for, bør den tilpligtes at betale appellanten beløb, der er tilstrækkelige til at sikre fuld erstatning for den skade, der er forvoldt den myrdede tjenestemand og dennes arvinger.
—

Annullation af den anfægtede beslutning fra Kommissionen af 27. oktober 2010 om statsstøtte C 14/09 (ex NN 17/09) fra Ungarn til Péti Nitrogénművek Zrt. (meddelt under nummer K(2010) 7274, og
—

Kommissionen tilpligtes at stoppe programmet, såfremt ingen højere uddannelsesinstitutioner er involveret, og til at anmode om skriftlige studiekontrakter mellem de studerende og arrangørerne samt at anmode om et ensartet evalueringssystem for alle de involverede studerende, og
1)

Ifølge det første anbringende indeholder den anfægtede forordning åbenbare fejlskøn, idet Kommissionen for det første lagde oplysninger til grund, som i henhold til det gældende regelsæt ikke er relevante i forhold til eksponering af mennesker og miljø i EU, og for det andet ikke påpegede risici ved acrylamid injektionsmørtel gennem relevante gældende krav, idet Kommissionen i stedet stolede på oplysninger om anvendelse af et andet materiale. Som følge heraf opfylder vedtagelsen af den nævnte forordning ikke betingelserne i de relevante retlige bestemmelser.
3)

Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF — åbenbar fejlagtig metode til beregning af den påståede støtte Sagsøgeren har for så vidt gjort gældende, at Kommissionen ikke har gennemført den, efter Kommissionens eget udsagn, nødvendige salderingsopgørelse af de sociale ydelser, som sagsøgeren faktisk har betalt for tjenestemændene, med fradrag af angivelige »tillæg« for konkurrenceatypiske sociale bidrag i de for de regulerede produkter godkendte vederlag og de sociale bidrag, som private konkurrenter under normale markedsbetingelser bærer. Kommissionens beregningsmetode udelukker dermed på utilladelig vis fuldstændig størrelsen af de sociale ydelser, som sagsøgeren faktisk har betalt for tjenestemænd, med det resultat at det er uden betydning for den af Kommissionen beregnede størrelse af den angivelige støtte, om og i hvilket omfang sagsøgeren har afholdt sociale ydelser. Sagsøgeren har yderligere gjort gældende, at de angivelige »tillæg« til vederlagene ikke kan dokumenteres, og under alle omstændigheder kan de konkurrenceatypiske sociale udgifter ikke faktisk dækkes af resultaterne.
2)

Andet anbringende om, at der er foretaget åbenbart urigtige skøn med hensyn til vurderingen af de faktiske omstændigheder, navnlig med hensyn til den omstændighed, at blandinger med et lavere indhold af biodiesel (og som ikke pålægges nogen told) ikke kan genomdannes til blandinger med et højere indhold af biodiesel (som pålægges told), således at omgåelse ikke er mulig, samt med hensyn til sagsøgerens påståede omgåelse, idet der er foretaget en åbenbar fejlagtig bedømmelse af de økonomiske begrundelser for eksporterne, som sagsøgeren har givet.
3)

Med det tredje anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens berettigede forventning om ikke at blive underlagt sanktioner, idet Rådet har pålagt restriktive foranstaltninger som følge af adfærd, der var tilladt af den kompetente nationale myndighed. Subsidiært indebar det forhold, at sagsøgeren under sådanne omstændigheder blev underlagt sanktioner, en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og sagsøgerens ret til at forvente ordentlig administration.
1)

For det første præciseres det i samme artikel, at antidumpingtolden for eksportører eller producenter, som har givet sig til kende, men ikke var omfattet af stikprøven, ikke må overstige den vejede gennemsnitlige dumpingmargen, der er fastsat for parterne i stikprøven, ved hvilken der skal ses bort fra nulmargen eller minimalmargen. Ved at pålægge SFR en antidumpingtold på 15,5% tilsidesætter den anfægtede forordning denne bestemmelse, idet den vejede gennemsnitlige dumpingmargen, som fastsattes for de parter, der indgik i stikprøven, og hvis dumpingmargen ikke er nul eller under minimumsgrænsen, er lavere end 15,5%.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/26

Sag anlagt den 12. juli 2011 — Arla Foods mod KHIM — Artax (Lactofree)

(Sag T-364/11)

2011/C 282/55

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Arla Foods AMBA (Viby J, Danmark) (ved advokat J. Hansen)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for Appelkammeret: Artax Beteiligungs- und Vermögensverwaltungs AG (Linz, Østrig)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 18. april 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1357/2009-2) annulleres, og EF-varemærkeregistrering nr. 4647533 for varer i klasse 5, 29, 30 og 32 erklæres ugyldig i overensstemmelse med afgørelse truffet af annullationsafdelingen den 11. september 2009.

— Harmoniseringskontoret og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagens omkostninger ved annullationsafdelingen, appelkammeret og Retten.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Figurmærket »Lactofree« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32 — EF-varemærkeregistrering nr. 4647533

Indehaver af EF-varemærket: Artax Beteiligungs- und Vermögensverwaltungs AG

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Arla Foods AMBA

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Den part, der har indgivet begæring om ugyldighed, har under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 artikel 53, stk. 1, litra a), og artikel 8, stk. 1, litra b), begrundet denne med, at der findes en ældre EF-varemærkeregistrering nr. 4532751 for figurmærket »lactofree« (i farver) for varer i klasse 29.

Annullationsafdelingens afgørelse: Ugyldighedsbegæringen taget til følge for en del af varerne.

Appelkammerets afgørelse: Annullerede annullationsafdelingens afgørelse og afviste ugyldighedsbegæringen.

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 53, stk. 1, litra a), og artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, da appelkammeret begik fejl ved sammenligningen af tegnene, og dermed i den samlede vurdering af risikoen for forveksling mellem figurmærkerne »lactofree« og »Lactofree«.
—

Afgørelse truffet den 19. april 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1802/2010-2) annulleres, for så vidt som det deri blev afslået at udvide beskyttelsen af det internationale varemærke nr. 918 426»EVONIK« til Den Europæiske Union.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/54

Sag anlagt den 15. juli 2011 — Basic mod KHIM — Repsol YPF (basic)

(Sag T-372/11)

2011/C 269/120

Stævningen er affattet på: engelsk

Parter

Sagsøger: Basic Aktiengesellschaft Lebensmittelhandel (München, Tyskland) (ved advokat D. Altenburg)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Repsol YPF, SA (Madrid, Spanien)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 31. marts 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1440/2010-1) annulleres.

— Afslag på klagen i sag R 1440/2010-1 for så vidt angår indsigelse nr. B 1384694.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Basic Aktiengesellschaft Lebensmittelhandel

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »basic« i gult, blåt og rødt for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 4, 5, 16, 18, 21, 25, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 35, 39, 43, 44 og 45 — EF-varemærkeansøgning nr. 6752811

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Repsol YPF, SA

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 5648159 af figurmærket »BASIC« for tjenesteydelser i klasse 35, 37 og 39

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen for så vidt angår visse af de anfægtede tjenesteydelser i klasse 35 og for så vidt angår samtlige anfægtede tjenesteydelser i klasse 39. Indsigelsen blev forkastet for så vidt angår de andre tjenesteydelser i klasse 35.

Appelkammerets afgørelse: Annullation af indsigelsesafdelingens afgørelse for så vidt som den forkastede indsigelsen for tjenesteydelser i klasse 35. Afslag på EF-varemærkeansøgningen for disse tjenesteydelser, og afslag på klagen for de andre tjenesteydelser i klasse 35.

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, eftersom appelkammeret fejlagtigt fastslog, at der var risiko for forveksling mellem det ansøgte varemærke og det varemærke, indsigelsen var støttet på.
5)

Femte anbringende: Nødvendigheden af at annullere afgørelsen i dens helhed Det er sagsøgerens opfattelse, at det bør fastslås, at afgørelsen i sin helhed er uden virkning, idet en annullation, der er begrænset til benchmarket for varmt metal, som følge af den anfægtede afgørelses artikel 10, stk. 2, litra b), sammenholdt med afgørelsens artikel 3, litra c), vil medføre, at der automatisk anvendes en fall-back-metode. Denne metode ville medføre et endnu dårligere resultat for sagsøgeren, end hvis Kommissionens urigtige benchmarkværdier for varmt metal fandt anvendelse.