ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Med ordene »kort fremstilling af søgsmålsgrundene« menes, at stævningen skal gøre det muligt at udlede såvel de klagepunkter, som sagsøger agter at gøre gældende, som de væsentligste anbringender, han påberåber sig til støtte herfor. Jf. sammendrag nr. 3, dom i forenede sager 19/60, 21/60, 2/61 og 3/61, Sml. 1954 — 64, s. 270.
2.

Integrationsudvalget er ikke bundet af udtalelserne om varig ansættelse, men er berettiget til at indhente yderligere oplysninger, bl. a. ved at høre personer, som kan tænkes at sidde inde med oplysninger af værdi for bedømmelsen.
3.

a) Sagsøgte dømmes til at betale sagsøger løn ifølge hans tidligere kontrakt for tiden mellem den dato, hvor sagsøgers ansættelse blev bragt til ophør ved den nævnte beslutning, og den dato, hvor sagsøgte meddeler ham en ny beslutning om, hvorvidt han kan ansættes varigt eller ikke. b) Fra det beløb, der er bestemt under litra a, skal i givet fald trækkes i. netto-vederlag, som sagsøger har oppebåret ved arbejde uden for Fællesskaberne i perioden mellem de ovenfor nævnte datoer, ii. ydelser, som sagsøger har modtaget af sagsøgte på grund af afskedigelsen. c) i. Sagsøgte dømmes til at betale sagsøger 4,5 % rente p.a. af det i henhold til stk. a) og b) fremkomne beløb, for så vidt som dette beløb vedrører tiden før afsigelsen af nærværende dom. ii. Renten beregnes for hver enkelt månedsløn fra den dato, hvor den pågældende månedlige ydelse forfaldt, til datoen for deres faktiske udbetaling til sagsøger.
2.

Sagsøgers påstand om, at den fastslås, at sagsøgte har forsømt sin pligt til at bistå og beskytte ham, forkastes, da den findes at savne fornødent grundlag.
4.

Tjenestemand — integration — integrationsprocedure — konfrontering af den ansatte med hans overordnede principielt ikke obligatorisk — forpligtelse til at foranstalte en sådan for at bringe klarhed i omdiskuterede spørgsmål (Tjenestemandsvedtægten EØF — EKSF, artikel 102)
DOMSTOLENS DOM

AF 7. APRIL 1965

Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

mod

1) Umberto Collotti

2) De europæiske Fællesskabers Domstol

Sag 70/63 a

Processprog: Fransk

Angående:

Fortolkningen af den af Domstolen den 7. juli 1964 i sag 70/63 afsagte dom.

Domskonklusion:

Fortolkningssøgsmål nr. 70/63 a afvises.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

Den af Den Høje Myndighed indgivne fortolkningsanmodning afvises.

Sammendrag

EKSF-Domstolen — domme — fortolkning — sagsgenstand

(Statutten for EKSF-Domstolen, artikel 37)

Den, der begærer en fortolkning af en dom, skal, for at kunne admitteres i henhold til artikel 37 i protokollen vedrørende statutten for EKSF-Domstolen, anføre, ikke tvivlsspørgsmål vedrørende den omtvistede doms eventuelle indvirkning pi andre tilfælde end det, som er blevet afgjort, men uklarhed og tvetydighed, som berører selve dommens betydning og rækkevidde, i den udstrækning den skulle afgøre det bestemte tilfælde, som var forelagt.

Jf. sammendrag i dommen i sag 5/55, numrene 2 og 4, Sml. 1954 — 64, s. 17.
3.

Den Høje Myndigheds almindelige beføjelser over for virksomhederne til at efterprøve og kontrollere ophører ikke i tilfælde af disses standsning af driften eller konkurs.
Princippet om sammenhæng mellem de opgaver, der varetages oglønklassen, som ligger til grund for vedtægtens bilag I såvel som for artikel 5, der henviser til den beskrivelse af hver stillingsbetegnelses arbejds- og kompetenceområde, som hver institution skal udarbejde, har til formål dels at undgå ulighed i behandlingen af tjenestemænd, som på lovformelig måde er tillagt sammenlignelige opgaver, og dels at sikre, at en tjenestemand ikke skal varetage hverv, der ikke falder ind under beskrivelsen af hans arbejdsopgaver.

At en ansat imidlertid, uden at dette krœves af ansættelsesmyndigheden, udfører opgaver, der i hierarkisk henseende hører ind under en højere stilling end den, ansættelsesmyndigheden har villet give ham, kan ikke give den ansatte ret til at blive indplaceret i en højere lønklasse.
3.

Administrationen er eneansvarlig for generelle foranstaltninger vedrørende organiseringen af tjenesten. Sådanne foranstaltninger kan ikke indeholde et klagepunkt i den i tjenestemandsvedtægternes artikel 91 forudsatte betydning og kan derfor ikke være genstand for et søgsmål.
1.

Traktaten begrænser sig ikke til at skabe gensidige forpligtelser for de forskellige retssubjekter, den finder anvendelse på, men skaber en ny retsorden, som regulerer de nævnte retssubjekters beføjelser, rettigheder og forpligtelser, såvel som de procedurer, der er nødvendige med henblik på at fastslå og sanktionere enhver eventuel overtrædelse. Det følger herefter af selve grundlaget for traktaten, at medlemsstaterne, selv i tilfælde af at en fællesskabsinstitution ikke opfylder sine forpligtelser, skal opfylde deres forpligtelser og ikke tage loven i deres egen hånd, bortset fra tilfælde, hvor andet udtrykkeligt er bestemt.
2.

Den Høje Myndigheds undersøgelse af et kartels overensstemmelse med EKSF-trktaten med henblik på eventuelt at tillade dette skal frem for alt bestå i at sammenholde indholdet af aftalerne med det tilladte formål. I denne henseende kan betydningen og rækkevidden af aftalernes forskellige klausuler ikke fastslås ved at betragte hver klausul isoleret, men kun ved at betragte dem i deres helhed, idet Den Høje Myndighed ikke vedrørende hver kausul isoleret set er forpligtet at oplyse grundene til, at bestemmelserne i artikel 65, stk. 2 ikke er overtrådt.
2.

a) Forordningens artikel 28 finder kun anvendelse, hvis det drejer sig om den i artikel 27 omhandlede erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af retten til ydelse. b) Disse bestemmelser er anvendelige på en lovgivning, som ikke gør ydelsernes størrelse afhængig af forsikringstidsrummet. c) Disse bestemmelser er kun anvendelige i det omfang, forordningerne gør det muligt at sikre de pågældende ydelser, der mindst svarer til summen af de ydelser, som de har ret til i hvert land i henhold til den for dem gældende lovgivning, når der bortses fra EØF-Rådets forordning nr. 3 og nr. 130.
1.

Selv om administrationen i overgangsperioden for vedtægten foretager en forfremmelse af en tjenestemand uden at støtte denne på de i vedtægtens artikel 43 forudsete udtalelser, kan dette forhold ikke i sig selv betragtes som grundlag for at erklære forfremmelsen ugyldig. Jf. sammendrag nr. 2, sag 27/63, Sml. 1954 — 64, s. 467.
1.

Selv om lønklasserne inden for sprogtjenesten svarer til de i artikel 2 a i personaleordningen for EKSF af 1956 fastsatte lønklasser, er de rykket et løntrin op. Ved bilag X, stk. 4 b til EKSF-tjenestemandsvedtægten af 1962 tilsigtes det, når der deri gives et »ekstra« løntrin til tjenestemændene i sprogtjenesten, klart, at bevare den fordel, som disse tjenestemænd fik ved oprykningen med et løntrin efter-personaleordningen af 1956. Det fremgår af denne bestemmelse og navnlig af ordene »… indplacering i den lønklasse, der svarer til hans stilling, og i denne lønklasse på det umiddelbart højere løntrin …«, at indplaceringen skal ske på et løntrin højere i den lønklasse, hvori han begynder efter overførelse.
b)

Subsidiært: At det bestemmes, at der skal indledes en ny integrationsprocedure for sagsøgerens vedkommende, at løn og andre dertil knyttede fordele efterbetales med virkning fra tjenestens ophør, samt at der betales erstatning for ikke-økonomisk tab.
I.

Principalt: 1. At sagsøgte dømmes til at betale sagsøgerinden FB 516000 i erstatning for det tab, sagsøgerinden har lidt, fordi hun blev frataget de fordele, der var knyttet til de funktioner, hun udøvede fra 1. januar 1959 til 31. august 1963. 2. Omgørelse af beslutningerne om ikke at ansætte hende varigt og opsigelsen, som meddeltes ved skrivelse af 25. juli 1963, og af proceduren, der lå til grund for beslutningerne, herunder den ugunstige udtalelse fra integrationsudvalget, at det bestemmes, at sagsøgeren igen skal være omfattet af Euratom-tjenestemandsvedtægten i en lønklasse, der mindst modsvarer A 7, løntrin 3, med virkning fra 17. juli 1963 og med de heraf følgende faktiske og retlige konsekvenser, at sagsøgte dømmes til at efterbetale det som følge af genansættelsen forskyldte vederlag, at sagsøgte dømmes til at betale FB 50000 i erstatning for ikke-økonomisk tab. 3. At sagsøgte dømmes til at betale 6 % i renter af alle de beløb, han dømmes til at betale.
a)

Bestemmelserne i artikel 52, stk. 1 i EØF-Rådets forordning nr. 3 om vandrende arbejdstageres sociale sikring er anvendelige før indgåelsen af den i andet stykke af ovennævnte artikel omtalte tosidige overenskomst mellem de pågældende medlemsstater, idet dette stykke kun tilsigter at gøre det muligt for staterne indbyrdes at fastsætte eventuelle gennemførelsesdetaljer med henblik på at lette tilpasningen af den nationale ret til fællesskabsreglerne.
Traktaten indebærer ikke en øjeblikkelig afskaffelse af de kontrolforanstaltninger ved indførsel, som var gældende på dens ikrafttrædelsestidspunkt, men indeholder derimod et forbud mod enhver ny restriktion eller forskelsbehandling, en pligt til gradvis at afskaffe gældende restriktioner og former for forskelsbehandling samt et krav om, at de senest ved overgangsperiodens udløb forsvinder fuldstændigt.
1.

Tjenestemand — ansættelse — klage over senere retsakter i ansættelsesproceduren — mulighed for at gøre gældende, at tidligere retsakter er behæftet med fejl (Vedtægten for tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber, artikel 91)
5.

Ansøgningen eller klagen i henhold til artikel 90 i tjenestemandsvedtægten kan, selv om den kan fremsættes på et hvilket som helst tidspunkt, kun forlænge fristen for tvistemålsklagen, hvis den indgives inden for den frist, der er fastsat for denne.
1.

Afkaldet på rettighederne i henhold til kontrakten fra før tjenestemandsvedtægten, som bevirker, at kontrakten afløses af vedtægten, betyder ikke, at denne kontrakt ikke kan udgøre et juridisk element ved anvendelsen af artikel 102 i vedtægten.
2.

Det følger af artikel 11 i EØF-Rådets forordning nr. 23 og af EØF-Kommissionens forordning nr. 100, at referenceprisen for frugt og grønsager udgør et generelt kriterium, som er vedtaget af hensyn til almenvellet for at fremme de handelsmæssige forbindelser og stabilisere priserne på markederne, og som afgrænser Kommissionens og medlemsstaternes be føjelser til at forhindre indførsel af de nævnte produkter ved beskyttelsesforanstaltninger i medfør af den fælles landbrugsordning. Den årlige ensartede fastsættelse af referencepriserne er en forudsætning for importhandelens og den almindelige handels frie udøvelse. Følgelig vedrører fastsættelsen af referencepriserne ikke individuelt sagsøgerne men angår alle borgere i Fællesskabet.
DOMSTOLENS DOM

AF 31. MARTS 1965

Macchiorlati Dalmas e Figli

mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Sag 21/64

Processprog: Italiensk

Angående:

Annullation, tilbagekaldelse eller i det mindste ændring af Den Høje Myndigheds beslutning af 8. april 1964, meddelt sagsøgeren den 14. april 1964, i henhold til hvilken sidstnævnte skulle betale 7000000 italienske lire »som forhøjelse på grund af forsinkelse med betaling af afgifterne« .

Domskonklusion:

Sagsøgte frifindes.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

Søgsmålet fra firmaet Macchiorlati kan admitteres, for så vidt det tilsigter en annullation af beslutningen af 8. april 1964, herunder påstanden om, at det fastslås, at de generelle afgiftsbeslutninger, hvorved der er fastsat forhøjelser på grund af forsinkelse, er retsstridige. Derimod bør de påstande, som går ud på, at det fastslås, at beslutning nr. 59 og de generelle beslutninger om fastsættelsen af afgiftens størrelse er retsstridige, afvises fra realitetsbehandling. I intet tilfælde findes annullationssøgsmålet at være grundet.

Domstolen bør tage firma Macchiorlati's begæring om en nedsættelse af forhøjelserne på grund af forsinkelse til følge i det omfang, den finder det rimeligt.

Sammendrag

1. Finansielle bestemmelser — afgifter — forhøjelser på grund af forsinkelse — karakter — sanktion eller tvangsbøde (EKSF-traktaten, artiklerne 36, 50, stk. 3)

2. Finansielle bestemmelser — afgifter — regler om pålignings- og opkravningsvilkårene — snæver fortolkning (EKSF-traktaten, artikel 50, stk. 2)

3. Ulovlighedsindsigelse efter EKSF-traktatens artikel 36, stk. 3 — begrænsning af anvendelsesområdet til generelle beslutninger og henstillinger — individuel beslutning — klagefristens udløb

4. Ulovlighedsindsigelse efter EKSF-traktatens artikel 36, stk. 3 — direkte retlig forbindelse mellem den påklagede retsakt og den anfægtede generelle retsakt

1. De i EKSF-traktatens artikel 50, stk. 3 nævnte forhøjelser af afgifterne er sanktioner eller tvangsbøder ifølge artikel 36 i nævnte traktat.

2. EKSF-traktatens artikel 50, stk. 2 angår alene vilkårene for afgifternes påligning og opkrævning og vedrører ikke de forhøjelser på grund af forsinkelse, som nævnes i samme artikels stk. 3. Da der er tale om bestemmelser, som fastsætter væsentlige formkrav for gyldigheden af Den Høje Myndigheds beslutninger på afgiftsområ det, kan man ikke ved hjælp af fortolkning udstrække disses rækkevidde og anvende dem på tilfælde, som ikke er nævnt i traktaten.
1.

Da de forskellige retsakter, som ansættelsesproceduren består af, danner et hele, bør sagsøger i forbindelse med en klage over senere retsakter i en sådan procedure kunne gøre gældende, at tidligere retsakter, der er tæt forbundet med, dem, er behæftet med fejl. Indsigelsen om, at en sådan klage skal afvises, fordi den er indgivet for sent, savner således fornødent grundlag.
1.

Tjenestemænd — ansættelse — klage over senere retsakter i ansættelsesproceduren — mulighed for at gøre gældende, at tidligere retsakter er behæftet med fejl (Tjenestemandsvedtægten EØF og Euratom, artikel 91)
1.

Kandidaterne ved de almindelige udvælgelsesprøver, også dem der kommer fra lande uden for Fællesskaberne, har ret til at anlægge sag ved Domstolen om en eventuel overtrædelse af reglerne om proceduren for udvælgelsesprøver.
c)

Bestemmelserne i den nævnte artikels stk. 1 finder anvendelse, når en arbejdstager, der i henhold til en medlemsstats lovgivning har ret til en af de i artikel 2 i for ordning nr. 3 nævnte ydelser for skade lidt på en anden medlemsstats område, hvad enten skaden har forbindelse med hans arbejde eller ej, på denne anden stats område har et krav mod tredjemand på erstatning for nævnte skade. Jf. sammendrag nr. 2 b i sag 31/64.
1.

Hvis udtrykkene i en funktionsbeskrivelse ikke svarer til klart definerede begreber, indebærer administrationens anvendelse af dem et vist skøn. Den omstændighed, at anvendelsen af disse udtryk i et konkret tilfælde kan kritiseres, er ikke i sig selv nok til at gøre akten ugyldig på grund af overtrædelse af artikel 5 i tjenestemandsvedtægten.
DOMSTOLENS DOM

AF 16. FEBRUAR 1965

Emilia Barge, enke efter Leone, gift Gualco,

mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Sag 14/64

Processprog: Fransk

Angående:

Annullation af Den Høje Myndigheds individuelle beslutning af 18. marts 1964, hvorved sagsøgeren pålægges at betale Den Høje Myndighed et beløb pa 169782125 italienske lire, som skyldes af det tidligere selskab Acciaieria Leone til udligningsordningen for indført skrot.

Domskonklusion:

Sagsøgte i sag 14/64 frifindes.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

Sagen afvises fra realitetsbehandling, for så vidt som den vedrører den i den anfægtede beslutning nævnte afgiftsperiode mellem den 1. februar 1957 og den 31. januar 1958, og i øvrigt frifindes sagsøgte.

Sammendrag

1. Retspleje — stuvning — advokater — legitimation — fremlæggelse af en fuldmagt ikke obligatorisk (Procesreglementet, artikel 38, stk. 3)

2. Fællesskabsretsakter — annulationssøgsmål — ny retsakt, der er identisk med den ikke-annullerede del af en tidligere retsakt, som er delvist annulleret — gyldighed

1. Den advokat, der bistår eller repræsenterer en part, skal ikke opfylde andre formelle betingelser end at godtgøre sin egenskab af advokat. Han skal følgelig alene fremlægge en behørig fuldmagt til at anlægge sag, såfremt beføjelsen hertil bestrides.
2.

Det fastslås, at ændringen til bilag X til forordning nr. 3, som blev offentliggjort i JO den 14. februar 1964, dvs. efter Interimwet Invaliditeitsrentetrekkers, viser, at den nederlandske lovgivning er af type B, når bortses fra pensionsordningen for visse minearbejdere.
DOMSTOLENS DOM

AF 2. JULI 1964

Glucoseries Réunies

mod Kommissionen for Det europæiske økonomiske Fællesskab

Sag 1/64

Processprog: Fransk

Angående :

Annullation af Kommissionens beslutning af 28. november 1963 om tilladelse til opkrævelse af udligningsafgifter ved import til den franske republik af glucose (dextrose) fra bestemte medlemsstater (JO af 13. 12. 1963; findes ikke på dansk).

Domskonklusion:

Annullationssøgsmål nr. 1/64 afvises fra realitetsbehandling.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

at den af Kommissionens fremførte indsigelse, om at sagen ikke kan antages til realitetsbehandling, bør tages til følge. Sagen bør derfor afvises. Hvad angår de øvrige påstande, må det bemærkes, at der ikke i Domstolens procesreglement er hjemmel for at pålægge den franske regering at intervenere. Hvad angår eventuelle erstatningskrav, har sagsøgeren kun taget forbehold derom i stævningen men ikke udtrykkeligt nedlagt påstand derom. Dette forstår jeg sådan, at påstande herom først ville blive nedlagt efter en annullation af den anfægtede beslutning. Da sagen bør afvises, slipper vi for at tage stilling til, om forvaltningen eventuelt er ansvarlig.

Sammendrag

En institutions retsakter — søgsmål fra private mod en beslutning rettet til en anden person — beslutning som berører dem individuelt — begreb

(EØF-traktaten, artikel 173, stk. 2)

Jf. sammendrag nr. 4, sag 25/62, Sml. 1954—64, s. 411.

Andre personer end en beslutnings adressat kan kun hævde sig berørt individuelt, hvis denne beslutning berører dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af faktiske forhold, der adskiller dem fra alle andre og af denne grund individualiserer dem på tilsvarende måde som adressaten.

En beslutning med generel økonomisk betydning for fællesmarkedet kan ikke berøre en virksomhed individuelt, selv om denne med hensyn til pågældende vare indtager en særlig position på markedet i en af medlemsstaterne.
DOMSTOLENS DOM

AF 19. NOVEMBER 1969

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

mod Den italienske Republik

Sag 45/64

Processprog: Italiensk

Angående:

et krav om, at Domstolen fastslår, at Den italienske Republik har misligholdt en forpligtelse, der påhviler den i henhold til traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab, ved for visse produkter fra maskinindustrien, der eksporteres til de andre medlemsstater, at yde en godtgørelse for interne afgifter, hvilket på grund af arten af de tilbagebetalte afgifter og tilbagebetalingsmetoden udgør en krænkelse af nævnte traktats artikel 96.

Domskonklusion :

Den italienske Republik har ved efter den 31. december 1963 at bibeholde en lovgivning, der ved eksport af produkter fra maskinindustrien til andre medlemsstaters område hjemler godtgørelse af interne afgifter, der er højere end de afgifter, som de samme produkter direkte eller indirekte har været pålagt, misligholdt en forpligtelse, der påhviler den i henhold til traktatens artikel 96.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

Det bør fastslås, at Den italienske Republik ved at indføre en ordning med generel godtgørelse for sådanne interne afgifter, som er nævnt i traktatens artikel 96, har misligholdt en af de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten.
DOMSTOLENS DOM

AF 17. NOVEMBER 1965

Jean Lens

mod De europæiske Fællesskabers Domstol

Sag 55/64

Processprog: Fransk

Angående:

delvis annullation og omgørelse af en beslutning af 8. oktober 1964, hvorved præsidenten for Domstolen nægtede at ændre det løntrin, som sagsøger ved omplaceringsbeslutning af 14. marts 1963 var blevet tildelt.

Domskonklusion :

Sagsøgers klage 55/64 afvises.

Generaladvokatens forslag til afgørelse :

Sagsøgers klage bør afvises, fordi sagsøger indgav sin administrative klage til Domstolens præsident efter udløbet af klagefristen på 3 måneder (regnet fra meddelelsen af beslutningen af 14. marts 1963), og fordi dommen i sag 70/63 ikke udgør et nyt retsfaktum for sagsøger, der gør det muligt at tage den tidligere endelige administrative beslutning op til fornyet overvejelse.

Sammendrag

1. Tjenestemand — klagefrist — forlængelse ved indbringelse af klage i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 90 (Vedtægten for tjenestemand i EKSF, artikel 91)

2. Tjenestemænd — klage over en retsakt, der bekræfter en tidligere beslutning — klagefristen for en sådan beslutning udløbet — fortabelse af klageretten (Vedtægten for tjenestemænd i EKSF, artikel 91)

3. Retspleje — annullationsdom — retsvirkninger — begrænsning til de parter og personer, der direkte er berørt af den annullerede retsakt — dom, der udgør et nyt retsfaktum — begreb

1. Jf. sammendrag nr. 5, dom i sag 28/64.

2. En retsakt, som udelukkende bekræfter en tidligere beslutning, genopliver ikke en allerede bortfaldet ret til at klage over denne beslutning. Jf. sammendrag nr. 1, dom i forenede sager 50, 51, 53, 54 og 57/64.
3.

Praktisk erfaring af samme værdi som et eksamensbevis fra et universitet er følgen af en forfremmelse til arbejde og opgaver, der normalt er forbeholdt indehavere af et sådant bevis. Det kan kræves, at en sådan erfaring strækker sig over en bestemt periode. Imidlertid kan varigheden af universitetsstudierne ikke tjene som kriterium for udstrækningen af denne periode.
DOMSTOLENS DOM

AF 13. JULI 1965

Société des Aciéries du Temple

mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Sag 39/64

Processprog: Fransk

Angående:

Annullation af Den Høje Myndigheds beslutning af 22. juli 1964 om, at sagsøgeren inden for rammerne af prisudligningsordningen for importeret skrot skulle betale 476963,76 ffr. som supplerende prisudligningsbidrag.

Domskonklusion:

Sagsøgte frikendes.

Generaladvokatens forslag til afgørelse af 24. juni 1965:

Det af selskabet Acieries du Temple indgivne søgsmål kan antages til realitetsbehandling, men savner fornødent grundlag både med hensyn til den direkte anfægtede individuelle beslutning og med hensyn til de generelle beslutninger, mod hvilke der er rejst indsigelse om ulovlighed.

Sammendrag

1. En institutions retsakter — gyldighed — væsentlige formkrav — bestemmelser herom — forbud mod at udvide anvendelsen heraf

2. Finansielle ordninger — prisudligning for skrot — diskriminerende regler — ændring — ingen velerhvervede rettigheder (EKSF-traktaten, artikel 53)

1. Jf. sammendrag nr. 5, dom i sag 111/63.
3.

En generel beslutning er ikke behæftet med magtfordrejning over for en virksomhed, blot fordi dens anvendelse kan være diskriminerende eller partiel, idet parterne navnlig i et sådant tilfælde i henhold til artikel 33, har mulighed for at anfægte de gennemførelsesretsakter, der angår dem, ved hjælp af alle de midler, der er nævnt i denne bestemmelse.