Denne præjudicielle sag drejer sig om fortolkningen af artikel 16, nr. 1, i Bruxel-les-konventionen (27. september 1968) om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager. Artiklen bestemmer følgende: »Enekompetente, uden hensyn til bopæl, er: 1) i sager om rettigheder over fast ejendom samt om leje eller forpagtning af fast ejendom, retterne i den kontraherende stat, hvor ejendommen er beliggende; ...«.

De faktiske omstændigheder. Den forelæggende ret — pachtkamer (afdelingen for forpagtningssager) ved Gerechtshof Arnhem — skal afgøre en sag vedrørende spørgsmålet, om der består en forpagtningsaftale, som Raphael O. E. Scherrens hævder at have indgået mundtligt i løbet af vinteren 1972-1973 som forpagter med ejerne og sine senere svigerforældre B. P. J. van Poučke, som er afgået ved døden den 8. november 1973, og Maria G. Maenhout. Den gård, som aftalen vedrører, frembyder en ejendommelighed: Den består af en bygning med ca. 5 hektar jord beliggende i Maldegem (Belgien) og fire parceller jord på i alt 12 hektar beliggende 7 km derfra i Sluis kommune (Nederlandene). Tvisten opstod i 1982 efter en begivenhed, som forstyrrede forholdet mellem Scherrens og hans svigermor. Hun overdrog nemlig den i Nederlandene beliggende jord som gave til sin anden datter, Rita A. M. van Poučke, og gavemodtageren gav ikke Scherrens ret til at drive den videre, som han havde gjort i de foregående syv år.

I henhold til artikel 11 i Pachtwet (lov om forpagtning, 23. januar 1958, Staatsblad 1958, nr. 37) indstævnte Scherrens derefter sin svigermor, sin svigerinde og sin hustru Lucie M. L. van Poučke for pachtkamer ved Kantongerecht (underretten) i Oostburg med påstand om, at aftalen blev bekræftet skriftligt (9. december 1982). Men da det ikke lykkedes ham at bevise, at der forelå en aftale, blev de sagsøgte frifundet ved dom af 2. maj 1985.

Forpagteren gav imidlertid ikke op. Parallelt med en sag anlagt i Belgien med påstand om tilbagebetaling af en del af den forpagtningsafgift, som han havde betalt for den der beliggende jord, ankede han til pachtkamer ved Gerechtshof Arnhem. Det er for denne ret, at det problem er rejst, som Domstolen skal træffe afgørelse om. Efter Scherrens opfattelse kræver artikel 16, nr. 1, i Bruxelles-konventionen sammenholdt med Pachtwet artikel 137, stk. 1, at retten i Nederlandene skal være kompetent for hele den ejendom, hvis hovedbestanddel er beliggende på nederlandsk område. Heroverfor har Maenhout og Rita van Poučke anført, at Gerechtshof Arnhem kun er kompetent for de i Nederlandene beliggende parceller, mens den del af ejendommen, som befinder sig i Belgien, må henhøre under de belgiske retters kompetence.

Ved dom af 23. marts 1987 udsatte Gerechtshof sagen og anmodede i medfør af artikel 2, stk. 2, i protokollen af 3. juni 1971 Domstolen om at afgøre spørgsmålet, »hvordan konventionens artikel 16, nr. 1, skal fortolkes med henblik på forpagtning af en gård, hvis bygninger (med noget jord) er beliggende i den ene kontraherende stat (Belgien) og (størstedelen af) jorden i den anden (Nederlandene)«.

Under retsforhandlingerne for Domstolen er der afgivet indlæg af Maria G. Maenhout og Rita A. M, van Poučke samt af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. Kun sidstnævnte er kommet til retsmødet.