ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at der foreligger tilsidesættelse af artikel 57, litra f), i forordning (EF) nr. 1907/2006 angående vurderingen af, om et stof er »problematisk[…] i samme grad som […] andre stoffer«: — For det første er der i forbindelse med den vurdering af, om et stof er »problematisk[…] i samme grad som […] andre stoffer«, der kræves i henhold til forordning (EF) nr. 1907/2006, kun taget hensyn til sådanne faktorer som dem, der vedrører de farer, der udspringer af det omhandlede stofs iboende egenskaber, og ikke til faktorer såsom bionedbrydeligheden af PTBP, hvilket er nødvendigt med henblik på denne vurdering (eller alene taget udgangspunkt i simple formodninger). — For det andet har den forslagsstillende medlemsstat, Tyskland, lagt upålidelige data og udokumenterede analogislutninger baseret på andre stoffer til grund. — For det tredje har ECHA i den anfægtede afgørelse lagt til grund, at PTBP kan sidestilles med et CMR-stof, hvilket der ikke findes nogen videnskabelig begrundelse for.
—

Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse som stadfæstet ved klagenævnsafgørelsen, og den anfægtede afgørelses artikel 1, stk. 1 og 2, erklæres ugyldig, for så vidt som sagsøgeren heri forpligtes til at gennemføre en bindende fase for markedsføring af ny kapacitet på udbudsniveau I og udbudsniveau II i HUAT-projektet, og den anfægtede afgørelses artikel 2, stk. 4, erklæres ugyldig, for så vidt som sagsøgeren heri forpligtes til at implementere HUAT-projektet i tilfælde af et positivt udfald af den økonomiske test, der skal udføres.
—

Annullation af afgørelsen om udfærdigelse af sagsøgernes lønsedler for december 2018, for så vidt som der heri for første gang sker anvendelse af de nye justeringskoefficienter, som finder anvendelse på deres løn, med tilbagevirkende kraft fra den 1. februar 2018.
3.

Tredje anbringende om, at den anfægtede afgørelse er ulovlig på grund af manglende kompetence Ud over spørgsmålet om gyldigheden – set ud fra en offentligretlig synsvinkel – af den af Kommissionen vedtagne forordning, som udgør retsgrundlaget for ACER’s afgørelse, havde dette agentur heller ikke beføjelse til at vedtage den anfægtede afgørelse på basis af de retsforskrifter, der er angivet som retsgrundlag for dets afgørelse, idet i) ACER inden for rammerne af forordning 2017/459 ene og alene kan udøve de beslutningsbeføjelser, som er udtrykkeligt nævnt i denne forordnings artikel 28, stk. 2, og ii) ACER på grundlag af artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 713/2009 (3), som regulerer ACER’s status, og som var i kraft på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, alene kunne vedtage en individuel afgørelse, der a) hørte under de nationale regulerende myndigheders kompetence, b) vedrørte adgang og operativ sikkerhed og c) angik reguleringsspørgsmål.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at der er sket en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, idet de omtvistede afgørelser tilsidesætter begrundelsespligten, og som følge heraf hverken gør det muligt for sagsøgeren at forstå rækkevidden af den i forhold til ham trufne afgørelse og at sikre sit forsvar, eller for retsinstanserne at udøve deres prøvelsesret.
—

Europa-Kommissionen tilpligtes omgående at ophøre med at anvende det omtvistede foto i Unionen og at tilbagekalde alle tobaksvarer, der er disponible for salg de steder, som har tilladelse til at sælge sådanne varer, der er udsmykket med et billede af sagsøgeren.
3.

Tredje anbringende om, at den anfægtede forordning ved uden forudgående samtykke at gøre det obligatorisk for borgerne at få udstedt elektroniske identitetskort krænker sagsøgernes ret til at nægte dette af de ovennævnte grunde vedrørende religiøs overbevisning, hvilket udgør en tilsidesættelse af artikel 10, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
2.

Andet anbringende om en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 18 og artikel 20 i bilag VIII til vedtægten, for så vidt som Kommissionen burde have fortolket disse artikler således, at de omfatter det ægteskabelige samliv, uanset om parret er gift, har indgået en pacs-aftale eller er samboende.
1.

Første anbringende om, at efterforskerne ikke havde mandat til at undersøge sagsøgerens eventuelle tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 17 eller artikel 11 eller til at undersøge sagsøgerens e-mail af 5. marts 2014 og at den administrative undersøgelse ikke har noget retligt grundlag. FRA tilsidesatte tjenestemandsvedtægtens artikel 86, stk. 2, og artikel 2, stk. 1, i direktionens afgørelse 2013/01.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen foretog en ukorrekt anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF og/eller anlagde et åbenbart urigtigt skøn eller foretog en åbenbart urigtig bedømmelse ved dens valg af referenceordning for analysen af beskatningsordningen. Kommissionen skulle som referenceordning have anvendt Det Forenede Kongeriges selskabsbeskatningsordning og ikke blot selve ordningen for kontrollerede udenlandske selskaber.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen foretog en ukorrekt anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF og/eller anlagde et åbenbart urigtigt skøn eller foretog en åbenbart urigtig bedømmelse ved sit valg af referenceordning for analysen af beskatningsordningen. Kommissionen skulle som referenceordning have anvendt Det Forenede Kongeriges selskabsbeskatningsordning og ikke blot selve ordningen for kontrollerede udenlandske selskaber.
Sag anlagt den 4. november 2019 – Junqueras i Vies mod Parlamentet

(Sag T-734/19)

(2019/C 432/78)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Orial Junqueras i Vies (Sant Joan de Vilatorrada, Spanien) (ved advokat A. Van den Eynde Adroer)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at søgsmålet til prøvelse af den anfægtede retsakt med bilag anses for at være rettidigt anlagt, at sagen antages til realitetsbehandling, at den anfægtede retsakt fra Europa-Parlamentets formand kendes ugyldig i overensstemmelse med sagsøgerens påstande, og at Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er anlagt til prøvelse af afgørelse fra Europa-Parlamentets formand, David Maria Sassoli, af 22. august 2019, hvorved han erklærede sig inkompetent og derfor afviste den anmodning til ham af 4. juli 2019 om at iværksætte proceduren vedrørende hasteforanstaltninger med henblik på at sikre Oriol Junqueras i Vies’ parlamentariske immunitet i overensstemmelse med artikel 8 i Parlamentets forretningsorden.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel 8 i Europa-Parlamentets forretningsorden derved, at Europa-Parlamentets formand erklærede sig inkompetent til at behandle den anmodning om beskyttelse af Oriol Junqueras i Vies’ immunitet, som blev indgivet den 4. juli 2019, selv om sagen giver anledning til alvorlig retlig tvivl vedrørende overholdelsen af EU-retten og navnlig vedrørende beskyttelsen af europaparlamentarikernes immunitet, alt sammen uden nogen form for behandling af sagen og alene på grundlag af den meddelelse, som blev fremsendt af Junta Electoral Central (den centrale valgkommission i Spanien), hvorved Oriol Junqueras i Vies’ mandat blev erklæret ledigt.

I denne forbindelse gøres følgende gældende:

— Kravet om aflæggelse af løfte eller ed om troskab til den spanske forfatning som krævet i den nationale valglovgivning er et væsentligt krav, som tilsidesætter bestemmelserne i den europæiske valgakt af 1976.

— Den centrale valgkommissions erklæring om mandatets ledighed med en begrundelse, som ikke fremgår af den europæiske valgakt af 1976, og uden at iværksætte proceduren for erstatning af mandatet, tilsidesætter denne valgakts artikel 13 og afgørelsen om Europa-Parlamentets sammensætning.

— Afgørelsen er ubegrundet og vilkårlig, og både afdelingen for straffesager ved Tribunal Supremo de España (øverste domstol, Spanien) og Den Europæiske Unions Domstol har fundet, at der er alvorlige EU-retlige tvivlsspørgsmål med hensyn til de faktiske omstændigheder og den beskrevne situation, hvorfor der er indgivet en præjudiciel forelæggelse, som er antaget til realitetsbehandling i sag C-502/19.
—

Om end de beviser for brug, der er fremlagt af begge parter i den ugyldighedssag, som har ført til dette søgsmål, ikke tillader anvendelse af undtagelsen om fortabelse på grund af passivitet, således som hævdet af sagsøgeren, udgør de dog klart bevis for de omhandlede varemærkers sameksistens på markedet gennem længere tid og tålt af den sagsøgte, hvilket udgør et berettiget grundlag for brugen af det anfægtede varemærke, ligesom de bekræfter, at der ikke foreligger risiko for forveksling på markedet.
1.

Første anbringende om, at den påberåbte ophævelsesgrund ikke kan finde anvendelse, og at EASME’s ophævelse derfor er ugyldig. — EASME har ophævet tilskudsaftalen uden nogen anden begrundelse for dets beslutning end en bestemmelse, hvorefter tilskudsaftalen kan ophæves, »hvis modtageren eller en fysisk person med beføjelser til at repræsentere modtageren eller træffe beslutninger på dennes vegne i forbindelse med udøvelsen af sit erhverv har begået en alvorlig fejl, som bevisligt er konstateret«. — Idet hverken modtageren, dvs. VERIGRAFT, eller nogen anden fysisk person med beføjelser til at repræsentere modtageren eller træffe beslutninger på dennes vegne i forbindelse med udøvelsen af sit erhverv har begået en alvorlig fejl, kan denne grund ikke finde anvendelse, og ophævelsen er derfor ugyldig.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte har begået fejl ved i) at definere referencesystemet for snævert som reglerne i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 i stedet for som Det Forenede Kongeriges bredere selskabsskattesystem, ii) ikke at indse, at Chapter 9 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 ikke udgør en undtagelse til Chapter 5 heri, og iii) ikke at anerkende, at selv såfremt det nævnte Chapter 9 udgjorde en undtagelse til Chapter 5, ville det være begrundet ved karakteren af eller den almindelige opbygning af det nævnte Part 9A.
Sag anlagt den 30. september 2019 – Irish Wind Farmers' Association m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-680/19)

(2019/C 423/77)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Irish Wind Farmers’ Association Clg (Kilkenny, Irland), Carrons Windfarm Ltd (Shanagolden, Irland), Foyle Windfarm Ltd (Dublin, Irland) og Greenoge Windfarm Ltd (Bunclody, Irland) (ved advokaterne M. Segura Catalán og M. Clayton)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Kommissionens afgørelse C(2019) 5257 final af 9. juli 2019 - SA.44671 (2019/NN) – Irland vedrørende angivelig ulovlig statsstøtte til sektoren for fossile brændstoffer i form af nedsatte virksomhedsskattesatser annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat et enkelt anbringende om, at Kommissionen undlod at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF og procedureforordningens (1) artikel 4, stk. 4, til trods for at der var tvivl om, hvorvidt der forelå statsstøtte, således at sagsøgerne blev frataget deres processuelle rettigheder.

(1) Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13.7.2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT 2015, L 248, s. 9).
1.

Første anbringende, vedrørende afslaget på ansøgningen om godtgørelse af udgifter i forbindelse med tjenesterejser, om anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn, tilsidesættelse af princippet om god forvaltning, undladelse af at overholde proportionalitetsprincippet, tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 71 og af de heraf afledte bestemmelser i bilag VII til denne vedtægt og i Guide to Missions (2008) og om, at anmodningen om fremlæggelse af boarding cards som betingelse for godtgørelse af sagsøgerens udgifter i forbindelse med tjenesterejser er irrelevant.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 15 i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union med den begrundelse, at denne artikel blot fastsætter en mulighed, og ikke en forpligtelse, for institutionen til med bestemte mellemrum at undersøge en tjenestemand, der modtager invaliditetsydelse, for at sikre sig, at han stadig opfylder betingelserne for at oppebære denne ydelse.
2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, artikel 108, stk. 2, TEUF, artikel 296, stk. 2, TEUF, artikel 41, stk. 1 og artikel 41, stk. 2, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 6, stk. 1, i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 TEUF, idet der ikke blev givet en tilstrækkelig begrundelse for konstateringen af, at de anfægtede foranstaltninger opfylder alle de kriterier, der skal være til stede, for at der er tale om statsstøtte, og navnlig hvorfor de skal anses for at være selektive.
—

Sagsøgerne har anført, at De Forenede Nationers konvention om rettigheder for personer med handicap giver hjemmel til et sagsanlæg fra en tredjepart, og at sagsøgerne er tilstrækkeligt repræsentative til at anlægge sag til forsvar af personer, der er ude af stand til at forsvare sig selv mod diskrimination, der følger af Kommissionens afgørelse om ikke at afbryde betalingsfristerne eller suspendere betalingerne i forbindelse med den omhandlede indkaldelse af forslag.
C 10/47

Sag anlagt den 4. november 2019 – Clouds Sky mod EUIPO – The Cloud Networks (Wi-Fi Powered by The Cloud)

(Sag T-738/19)

(2020/C 10/57)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Clouds Sky GmbH (Köln, Tyskland) (ved advokat C. Weil)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: The Cloud Networks Ltd (London, Det Forenede Kongerige)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: The Cloud Networks Ltd

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærket Wi-Fi Powered by The Cloud – EU-varemærke nr. 9 436 817

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 2. september 2019 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 696/2019-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
Sag anlagt den 5. november 2019 – Methanol Holdings (Trinidad) mod Kommissionen

(Sag T-744/19)

(2020/C 10/58)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Methanol Holdings (Trinidad) Ltd (Couva, Trinidad og Tobago) (ved advokaterne B. Servais og V. Crochet)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/1688 af 8. oktober 2019 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af blandinger af urinstof og ammoniumnitrat, med oprindelse i Rusland, Trinidad og Tobago samt USA annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet fremsat et enkelt anbringende, nemlig at Kommissionens metode til beregning af underbuds- og målprisunderbudsmargenerne er i strid med grundforordningens artikel 1, stk. 1, artikel 3, stk. 1, 2, 3 og 5-8, og artikel 9, stk. 4, Rettens praksis og WTO’s praksis samt med princippet om en rimelig sammenligning, idet den ikke med henblik på beregningen af underbuds- og målprisunderbudsmargenerne foretager en sammenligning af importpriserne med prisen på samme vare hos EU-erhvervsgrenen i samme handelsled.

Sagsøgerne har i det væsentlige gjort gældende for det første, at fastsættelsen af prisen på importeret urinstof og ammoniumnitrat med oprindelse i Trinidad og Tobago med henblik på beregningen af underbuds- og målprisunderbudsmargenerne på grundlag af en analog anvendelse af grundforordningens artikel 2, stk. 9, er i strid med grundforordningens artikel 3, stk. 1, og at Kommissionen ved at anvende denne konstruerede pris med henblik på beregningen af underbuds- og målprisunderbudsmargenerne ikke foretog en sammenligning af priserne i samme handelsled i strid med grundforordningens artikel 3, stk. 2, 3 og 5-8, og følgelig med samme forordnings artikel 9, stk. 4, Rettens praksis og WTO’s praksis samt princippet om en rimelig sammenligning.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen ikke har kompetence til at vedtage den omtvistede afgørelse, at sidstnævnte mangler retligt grundlag, og at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er tilsidesat. Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at Kommissionen ikke havde kompetence til at vedtage den omtvistede afgørelse, som udgjorde et eksekutionsfundament med henblik på inddrivelsen af den fordring, som Kommissionen påstår at have på sagsøgeren, i mangel af en voldgiftsklausul, som tillægger kompetence til EU’s retsinstanser med hensyn til de tvister, som opstår mellem disse, på det kontraktlige område.
2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at fratrække et beløb, der svarede til SA&G-omkostningerne for den forretningsmæssigt forbundne forhandler og en antaget fortjeneste fra en ikke forretningsmæssigt forbunden importør fra sagsøgernes eksportpris som en justering i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, nr. i), og artikel 2, stk. 10, første afsnit.
2.

Det andet anbringende om en forældelse af den angivelige fordring og under alle omstændigheder om en tilsidesættelse af den rimelige frist, af artikel 73a, stk. 1, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT 2002, L 248, s. 1) (herefter »2002-finansforordningen«), af retten til god forvaltning som fastsat i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og af artikel 6 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (herefter »EMRK«). Det er sagsøgerens opfattelse, at den fordring, som Kommissionen mener at have i forhold til denne, er forældet, eftersom femårsfristen, der er fastsat i 2002-finansofordningens artikel 73a, er udløbet. Artikel 85b, stk. 4, i Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT 2002, L 357, s. 1) (herefter »2002-gennemførelsesforordningen«) om grunde til afbrydelse af forældelsesfristen er i øvrigt ugyldig. Under alle omstændigheder, og selv om afbrydelsen af forældelsesfristen var lovlig, er den forløbne tid for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse og af debitnotaen hertil åbenbart urimelig og i strid med artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder og med EMRK’s artikel 6, stk. 1 (for så vidt som den fastsætter en grundlæggende ret, der ligeledes udgør et almindeligt retsprincip).
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen begik retlige fejl og/eller anlagde åbenbart urigtige skøn, idet det i den anfægtede afgørelse blev fastslået, at skattefritagelsen for koncernintern finansiering medfører forskelsbehandling mellem økonomiske aktører.
—

I den anfægtede afgørelse er der ikke taget hensyn til den omstændighed, at de ønskede dokumenter vedrører ældre EU-projekter, der er afsluttet, og at behovet for at beskytte forretningsmæssige interesser derfor nødvendigvis er svækket.
1.

Første anbringende om, at sagsøgte har handlet ulovligt ved at erklære de pågældende fakturaer for ugyldige, idet den beføjelse, som sagsøgte støttede sig på for at gøre dette, enten er udløbet eller blevet tilbagekaldt, henset til, at gennemførelsesforordning (EU) nr. 1238/2013 og nr. 1239/2013 udløb den 7. december 2015. Tilsvarende udløb gennemførelsesforordning (EU) 2017/367 og (EU) 2017/366 den 3. september 2018. Sagsøgeren har under alle omstændigheder gjort gældende, at artikel 2 og 3 i gennemførelsesforordning (EU) 2017/367 og artikel 2 og 3 i gennemførelsesforordning (EU) 2017/366 allerede var blevet ophævet ved artikel 1, stk. 4, og artikel 3, stk. 3, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/1570.
Sag anlagt den 4. november 2019 – HA mod Kommissionen

(Sag T-736/19)

(2019/C 432/80)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: HA (ved advokat S. Kreicher)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling.

— Sagsøgeren gives medhold.

— Følgelig annulleres ansættelsesmyndighedens afgørelse af 13. august 2019, meddelt den 24. august 2019, med svar på sagsøgerens klage af 14. april 2019 (nr. R/249/19).

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren påberåbt sig et enkelt anbringende om tilsidesættelse af de gældende retlige og administrative bestemmelser og navnlig af Kommissionens afgørelse C(2007)3195 af 2. juli 2007 om fastsættelse af de almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende godtgørelse af lægeudgifter, for så vidt som den anfægtede afgørelse fastsatte et loft for godtgørelse på 3 100 EUR for leje af et apparat til at behandle søvnapnø vedrørende perioden fra den 1. marts 2019 til den 29. februar 2024, mens den førnævnte afgørelse ikke fastsætter noget maksimumbeløb, der kan godtgøres, i tilfælde af leje for en brugsperiode, som overstiger eller er lig med tre måneder.
5.

Femte anbringende om, at selv såfremt det antages, at de omhandlede regler om kontrollerede udenlandske selskaber udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, konkluderede Kommissionen fejlagtigt i den anfægtede afgørelse, at det ikke var muligt at begrunde, at de omhandlede foranstaltninger var forenelige med EU-reglerne om statsstøtte. Den anfægtede afgørelse er endvidere irrationel og inkonsekvent, for så vidt som Kommissionen med rette anerkendte, at Chapter 9 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) af 2010) er berettiget i tilfælde, hvor alene det såkaldte kriterium om kapital med tilknytning til Det Forenede Kongerige kan begrunde anvendelsen af afgiften for et kontrolleret udenlandsk selskab i medfør af det kontrafaktiske Chapter 5 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010, idet dette kriterium kan være meget vanskeligt at administrere i praksis, men samtidig mener Kommissionen uden at give en begrundelse herfor, at det nævnte Chapter 9 aldrig er berettiget i tilfælde, hvor kriteriet om nøglepersonfunktioner indebærer, at der skal pålægges en afgift for et kontrolleret udenlandsk selskab. Kriteriet om nøglepersonfunktioner er meget vanskeligt at anvende i praksis, således at Kommissionen skulle have konstateret, at Chapter 9 i Part 9A i Det Forenede Kongeriges Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 var berettiget også ved anvendelsen af dette kriterium, og den skulle derved have konkluderet, at der ikke foreligger statsstøtte.