RETTENS KENDELSE (Fjerde Afdeling)

16. maj 1994

Sag T-37/93

Dimitrios Stagaids

mod

Europa-Parlamentet

»Åbenbart afvisningsgrundlag«

Fuldstændig gengivelse på græsk II-451

Angående:

Påstand om annulation af den reserveliste, der er opstillet efter udvælgelsesprøve PE/149/LA til ansættelse af græsksprogede oversættere, idet prøverne ifølge sagsøgeren ikke blev afviklet forskriftsmæssigt.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Sagsøgeren modtog den 6. juni 1992 en skrivelse fra udvælgelseskomiteens formand om, at han ikke havde bestået de obligatoriske skriftlige prøver i en generel udvælgelsesprøve, og at han ikke havde fået adgang til de følgende dele af udvælgelsesprøven.

Til støtte for den sag, sagsøgeren anlagde den 27. maj 1993 til prøvelse af ¡ beslutningen, gjorde sagsøgeren gældende, at han »inden den 6. november 1992« havde indleveret et dokument, som nærmest måtte betegnes som en stævning.

Med hensyn til Europa-Parlamentets indsigelse, at sagen måtte afvises, idet den var anlagt for sent, bemærkede Retten først, at selv om sagsøgeren ikke havde status som tjenestemand eller ansat ved Fællesskaberne, havde han søgsmålsret i henhold til EF-traktatens artikel 179 og vedtægtens artikel 90 og 91. Som ansøger, der var udelukket fra en generel udvælgelsesprøve, stillede han krav om status som tjenestemand og havde derfor erhvervet status som en af vedtægten omfattet person, jf. vedtægtens artikel 90, stk. 1 (grund 16).

Henvisning til: Rettens kendelse af 10. december 1991, sag T-60/91, C. mod Kommissionen Sml. II, s. 1395, præmis 12.

Retten bemærkede dernæst, at da de i vedtægtens artikel 90 og 91 fastsatte betingelser for realitetsbehandling af et søgsmål udgør ufravigelige procesforudsætninger, kan Fællesskabets retsinstanser undersøge dem ex officio. For at kunne antages til realitetsbehandling skal et søgsmål til prøvelse af en akt, der indeholder et klagepunkt, være anlagt inden for den frist på tre måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 91, stk. 3, eller i artikel 90, stk. 2, alt efter om sagsøgeren, når det drejer sig om foranstaltninger i forbindelse med en udvælgelsesprøve, har valgt at anlægge sag direkte eller efter at have indgivet en administrativ klage (grund 17).

Henvisning til: Rettens dom af 6. december 1990, sag T-130/89, B. mod Kommissionen, Sml. II, s. 761, og Rettens kendelse af 11. maj 1992, sag T-34/91, Whitehead mod Kommissionen Sml. II, s. 1723, grund 18 og 19.

Retten fastslog derefter, at udvælgelseskomiteens beslutning om ikke at give sagsøgeren videre adgang var den eneste akt, der indeholdt et klagepunkt imod sagsøgeren. Den påvirker hans retsstilling direkte og øjeblikkeligt derved, at han definitivt blev udelukket fra de efterfølgende dele af udvælgelsesprøven, hvorfor alle efterfølgende beslutninger, herunder beslutningen om opstilling af reservelisten, ikke kunne antages at berøre hans interesser (grund 18).

Den omstændighed, at beslutningen blev meddelt sagsøgeren ved skrivelse fra udvælgelseskomiteens formand, kan ikke antages at medføre, at beslutningen ikke længere er en akt, der indeholder et klagepunkt. Formanden har således bemyndigelse til at underskrive og afsende en sådan skrivelse, eftersom den kompetence, der i henhold til vedtægtens artikel 30, stk. 1, er tillagt udvælgelseskomiteen til at opstille listen over egnede ansøgere, nødvendigvis også omfatter en kompetence til at opstille listen over afviste ansøgere, og endvidere er underretningen af ansøgerne om resultaterne af prøverne en ren ekspeditionssag, som formanden for en udvælgelseskomite kan foretage (grund 19).

Uanset om sagen blev betragtet som værende anlagt direkte, eller om der forinden var indgivet en administrativ klage, fastslog Retten, at den var anlagt efter udløbet af de i vedtægten fastsatte frister, dvs. for sent (grund 21 og 22).

Dette resultat stod ikke i modsætningsforhold til den kendelse, hvorved Retten tidligere havde afvist sagsøgerens ansøgning om fri proces. Retten bemærkede, at der ikke mellem en sådan ansøgning og annullationssøgsmålet var en sådan sammenhæng, at der ved kendelsen, som i øvrigt var negativ for sagsøgeren, på forhånd var taget stilling til, at søgsmålet kunne fremmes til behandling i realiteten, eftersom ansøgningen ikke har samme genstand som søgsmålet og endog kan indgives, inden der anlægges sag, jf. procesreglementets artikel 94, stk. 2, første afsnit (grund 23).

Da sagsøgeren med søgsmålet tilsigter at erhverve status som tjenestemand eller som ansat i øvrigt ved Fællesskaberne, traf Retten afgørelse vedrørende sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 88, hvorefter institutionerne i tvister mellem Fællesskaberne og deres ansatte bærer deres egne omkostninger (grund 24).

Konklusion:

Sagen afvises.