DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/10

Appel iværksat den 8. december 2011 af Grand Hotel Abi d’Oru SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 20. september 2011 i de forenede sager T-394/08, T-408/08, T-453/08 og T-454/08, Regione autonoma della Sardegna m.fl. mod Kommissionen

(Sag C-633/11 P)

2012/C 118/15

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Grand Hotel Abi d’Oru SpA (ved avvocati D. Dodaro og R.F. Masuri)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Regione autonoma della Sardegna og Selene di Alessandra Cannas Sas m.fl.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt den 20. september 2011 af Retten for Den Europæiske Union i de forenede sager T-394/08, T-408/08, T-453/08 og T-454/08 ophæves, i det omfang a) den forkaster appellantens klagepunkt om en tilsidesættelse af pligten til at meddele beslutningen om berigtigelse fastsat i artikel 254, stk. 3, EF og artikel 20, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/99 (1) (dommens præmis 103-112) b) den forkaster appellantens klagepunkt om en manglende begrundelse med hensyn til bedømmelsen af den tilskyndende virkning af den omtvistede støtte (dommens præmis 136-145 og 218-228), idet den fordrejer søgsmålsgrundene, og indeholder en retlig fejl og en ulogisk og modstridende begrundelse.

— Kommissionens beslutning 2008/854/EF af 2. juli 2008 om støtteordningen Regionallov nr. 9 af 1998 — Misbrug af støtte N 272/98 Statsstøttesag C 1/04 (ex NN 158/03 og CP 15/2003) (EUT L 302, s. 9) annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Den appellerede dom anvender artikel 254 EF og forordning (EF) nr. 659/99 ukorrekt, og indeholder en ulogisk og modstridende begrundelse, idet den bekræfter, at »beslutningen om berigtigelse udelukkende var rettet til Den Italienske Republik og ikke til støttemodtagerne i henhold til den omtvistede ordning. Følgelig havde Kommissionen ikke i medfør af artikel 254, stk. 3, EF, pligt til at meddele Grand Hotel Abi d’Oru beslutningen om berigtigelse« (dommens præmis 107). En sådan begrundelse er efter appellantens opfattelse i modstrid med dommens præmis 71 og 72.

Herefter gjorde dommen det ikke muligt at udlede den anderledes funktionelle kvalificering af beslutningen om berigtigelse i forhold til beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, hvis tilknytning til en allerede indledt procedure efter appellantens opfattelse indebærer en pligt til at tage hensyn til de parter, som i praksis allerede har deltaget i selve proceduren. Den fejl, som Retten har begået ved at sidestille beslutningen om berigtigelse med beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure har bevirket en ukorrekt bedømmelse af anvendelsesområdet for artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 659/1999.

Den appellerede dom fordrejer søgsmålsgrundene, og indeholder en retlig fejl og en ulogisk og modstridende begrundelse, i det omfang Retten, endog ikke implicit, har givet en begrundelse for årsagen til, at den forkaster klagepunktet vedrørende Kommissionens åbenbare fejl med hensyn til bedømmelsen af støttens tilskyndende virkning.

Endelig har såvel Kommissionen i den anfægtede beslutning som Retten i den appellerede dom fordrejet appellantens hensigter ved at tillægge appellanten en hensigt om på individuelt plan at flytte en beslutning, der som referenceramme havde en generel ordning, og har på grund af denne fejl med urette undladt at tage hensyn til den virkning, som de elementer, som appellanten har henvist til, kunne have på bedømmelsen af rækkevidden af støtteordningen generelt.

(1) EFT L 83, s. 1.