ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/21

Sag anlagt den 29. oktober 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Østrig

(Sag C-516/10)

()

2011/C 13/38

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved G. Braun og E. Montaguti, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Østrig

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat artikel 49 TEUF og 63 TEUF, idet den har bibeholdt VGVG’s § 5 sammenholdt med § 2, stk. 3 og 4, samt § 6, stk. 2, litra g).

— Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat artikel 49 TEUF og 63 TEUF, idet den har bibeholdt VGVG’s § 6, stk. 2, litra d), sammenholdt med § 2, stk. 3 og 4.

— Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen betvivler ikke, at medlemsstaterne må have lov til at begrænse erhvervelsen af fast ejendom af hensyn til almene interesser. De i stævningerne anførte bestemmelser i Vorarlberger Grundverkehrsgesetzes (Vorarlbergs lov om ejendomshandel, herefter »VGVG«) udgør dog en uforholdsmæssig restriktion for de frie kapitalbevægelser samt for etableringsretten.

Navnlig er den såkaldte Interessentenregel (»regel om interesserede parter«), hvorefter landbrugere ved erhvervelsen af landbrugejendomme i medfør af VGVG indrømmes en forrangsstilling i forhold til ikke-landbrugere, uforholdsmæssig. Den videre landbrugsmæssige benyttelse af ejendomme kunne eksempelvis også garanteres, hvis den potentielle køber var villig til at bortforpagte ejendommen til den tidligere forpagter for et længere tidsrum.

Tilsvarende er det ikke åbenbart, hvorfor reglen om interesserede parter også skulle finde anvendelse, når den tidligere ejer inddrager sin ejendom som et aktiv i en virksomhed eller en fond, uanset at den videre landbrugsmæssige benyttelse sikres.

Efter Kommissionens opfattelse er det også uforholdsmæssigt, at den påtalte regel om interesserede parter finder anvendelse på ny, når købet ikke gennemføres af grunde, der ikke skyldes sælger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varhoven administrativen sad (Bulgarien) den 7. juli 2010 — Krasimir Asparuhov Estov, Monika Lyusien Ivanova og Kemko International EAD mod Ministerski savet na Republika Balgaria

(Sag C-339/10)

()

2011/C 13/26

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad (Bulgarien)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Krasimir Asparuhov Estov, Monika Lyusien Ivanova og Kemko International EAD

Sagsøgt: Ministerski savet na Republika Balgaria

Ved kendelse af 12. november 2010 har Domstolen (Ottende Afdeling) fastslået, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at besvare de spørgsmål, som Varhoven administrativen sad (Bulgarien) har forelagt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/5

Appel iværksat den 26. november 2010 af Lagardère SCA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 13. september 2010 i sag T-452/04, Éditions Jacob mod Europa-Kommissionen

(Sag C-554/10 P)

2011/C 46/08

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Lagardère SCA (ved advokaterne A. Winckler, F. de Bure og J.-B. Pinçon)

De andre parter i appelsagen: Éditions Odile Jacob SAS, Europa-Kommissionen, Wendel Investissement SA

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 13. september 2010 i sag T-452/04 ophæves, for så vidt som den annullerer Europa-Kommissionens beslutning af 30. juli 2004 om godkendelse af Wendel Investissement som køber af de afståede aktiver i forbindelse med fusionskontrolproceduren nr. COMP/M.2978 — Lagardère/Natexis/VUP.

— Frifindelse i den af Odile Jacob anlagte sag ved Retten til prøvelse af denne beslutning.

— Odile Jacob tilpligtes at betale samtlige omkostninger for førsteinstansen og under appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort to anbringender gældende til støtte for appellen.

Med det første appelanbringende foreholder Lagardère Retten at have begået en retlig fejl ved i form af en ulovlighedsindsigelse at gøre gældende, at beslutningen om godkendelsen af den befuldmægtigede er retsstridig, som grundlag for at annullere beslutningen om godkendelse.

Med det andet anbringende, som har fire led, har appellanten gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved at fastslå, at den befuldmægtigedes repræsentants plads i Editis' direktion som uafhængig tredjemand kunne begrunde annullation af beslutningen om godkendelse. Dette følger af den urigtige gengivelse af visse omstændigheder, åbenlyse mangelfulde begrundelser og flere retlige fejl: Retten har begået en retlig fejl ved at anlægge en urigtig fortolkning af begrebet uafhængighed (første led); Retten har ikke godtgjort, hvordan forbindelserne mellem den befuldmægtigedes repræsentant og Editis kunne have forvansket indholdet af den befuldmægtigedes rapport til Kommissionen (andet led); Retten har foretaget en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og behæftet den appellerede dom med en mangelfuld begrundelse ved at fastslå, at den befuldmægtigedes rapport havde haft en »afgørende indflydelse« på beslutningen om godkendelse (tredje led), og endelig har Retten begået en retlig fejl ved at konkludere, at beslutningen om godkendelse skulle annulleres, uden at påvise, hvorledes den ville have haft et andet indhold i mangel af de påståede uregelmæssigheder (fjerde led).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Liège (Belgien) den 19. november 2010 — Richard Lebrun og Marcelle Howet mod État belge — SPF Finances

(Sag C-538/10)

2011/C 38/04

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Richard Lebrun, Marcelle Howet

Sagsøgt: État belge — SPF Finances

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 6 i afsnit 1 »Fælles bestemmelser« i Lissabontraktaten af 13. december 2007 om ændring af traktaten om Den Europæiske Union, undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992, og som har været gældende siden den 1. december 2009 (som gengiver en stor del af bestemmelserne i artikel 6 i afsnit I i traktaten om Den Europæiske Union, undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992, som trådte i kraft den 1. november 1993) samt artikel 234 (tidligere artikel 177) i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (EF-traktaten) af 25. marts 1957, og/eller artikel 47 i chartret om Den Europæiske Unions grundlæggende rettigheder af 7. december 2000, til hinder for, at en national lov, såsom lov af 12. juli 2009 om ændring af artikel 26 i særlov af 6. januar 1989 om Cour d’arbitrage (1), der pålægger en national ret at forelægge et præjudicielt spørgsmål for Cour constitutionnelle, hvis den nationale ret har fastslået, at en skattepligtig fratages adgangen til effektiv domstolsbeskyttelse som sikret ved artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som er integreret i fællesskabsretten, i henhold til anden national lov, nemlig artikel 2 i lov af 24. juli 2008, og retten dermed ikke straks kan sikre fællesskabsrettens direkte anvendelse i den tvist, som er blevet forelagt den, og kan prøve foreneligheden med internationale konventioner, når Cour constitutionnelle har anerkendt den nationale lovs overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder, der er garanteret ved [den belgiske] forfatnings afsnit II?

(1) Moniteur belge af 31.7.2009, s. 51617.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/7

Sag anlagt den 29. november 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-557/10)

2011/C 38/08

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved H. Støvlbæk og M. França, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 3, i Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner (1), som affattet ved direktiv 2001/12/EF (2), i henhold til artikel 7, stk. 3, i det oprindelige direktiv 91/440/EØF, og i henhold til artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (3), idet den ikke har gennemført den første jernbanepakke.

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Forvaltningsmæssig uafhængighed

Artikel 5, stk. 3, i direktiv 91/440 indeholder en liste over beslutninger, som jernbanevirksomhederne kan træffe uden indblanding fra staten. Hertil hører beslutninger vedrørende personale, aktiver og køb. Disse beslutninger skal imidlertid træffes inden for de generelle politiske retningslinjer, som staten fastsætter. I Portugal fastlægger staten i forhold til den offentlige virksomhed CP imidlertid ikke kun generelle strategiske retningslinjer for erhvervelse af og udvidelse af kapitalandele i andre virksomheder, men bestemmer desuden, at de enkelte beslutninger om erhvervelse af eller udvidelse af kapitalandele skal godkendes af staten. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at Portugal har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 3, i direktiv 91/440, som ændret.

Afgiftsordning for adgangen til jernbaneinfrastrukturen

I henhold til artikel 7, stk. 3, i direktiv 91/440, som ændret, og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2001/14, skal medlemsstaterne fastsætte vilkår for at sikre balance i en infrastrukturforvalters regnskaber. I Portugal er indtægterne fra infrastrukturafgifter, statsfinansieringen, og overskuddet af andre forretningsaktiviteter imidlertid ikke tilstrækkelige til at dække infrastrukturforvalterens, den offentlige virksomhed REFER E.P., udgifter. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at Portugal har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 3, i direktiv 91/440, som ændret, og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2001/14.

(1) EFT L 237, s. 25.

(2) EFT L 75, s. 1.

(3) EFT L 75, s. 29.
—

Endelig hævder appellanten, at Retten med urette fandt, at den ringe forskel mellem ordet »MERCURY«, der er det særprægede og dominerende element i det varemærke, der søges registreret, og »MERKUR«, der er symbolet på indsigerens varemærke, var tilstrækkelig til at hindre offentligheden i at forveksle de to varemærker.
—

Retten antog direkte (eller forudsatte) endvidere urigtigt, at forordningens artikel 55, stk. 4, sammenholdt med artikel 61, stk. 1, litra b), giver prøvningsmyndigheden kompetence til at godtage en ny forelæggelse af materiale, i en situation, hvor den tidligere fastsatte frist for forelæggelse af materiale af en vis beskaffenhed allerede var udløbet, alene af den grund, at fristen for fremsendelse af dokumentation for beskaffenheden af materialet endnu ikke var udløbet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/5

Sag anlagt den 23. november 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Tjekkiske Republik

(Sag C-545/10)

2011/C 38/06

Processprog: tjekkisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Šimerdová og H. Støvlbæk)

Sagsøgt: Den Tjekkiske Republik

Sagsøgerens påstand

— Det fastslås, at Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, artikel 6, stk. 2, artikel 7, stk. 3, artikel 11 og artikel 30, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF (1) af 26. februar 2001, om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering.

— Det fastslås, at Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine i forpligtelser i henhold til artikel 10, stk. 7, i Rådets direktiv 91/440/EØF (2) af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner.

— Den Tjekkiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den Tjekkiske Republik har tilsidesat artikel 4, stk. 1, i direktiv 2001/14/EF, da den fastsatte de maksimumsbeløb for afgifter for brugen af infrastrukturen, som infrastrukturforvalteren ikke må overskride. I henhold til samme direktivs artikel 4, stk. 1, fastlægger infrastrukturforvalteren afgiften for brugen af infrastrukturen og opkræver den. Medlemsstaterne kan fastlægge principper for opkrævning af afgifter for anvendelsen af infrastrukturen.

Den Tjekkiske Republik har tilsidesat artikel 6, stk. 2, i direktiv 2001/14/EF, ved ikke at have vedtaget de foranstaltninger, hvorefter infrastrukturforvaltere skal gives incitamenter til at nedbringe både omkostningerne ved tilvejebringelse af infrastruktur og niveauet for adgangsafgifterne.

Den Tjekkiske Republik har tilsidesat artikel 7, stk. 3, i direktiv 2001/14/EF, idet den ikke har sørget for, at afgifterne for minimumsadgangsydelserne og sporadgangen til servicefaciliteter fastsættes som den omkostning, der påløber direkte som følge af togtjenesten.

Den Tjekkiske Republik har tilsidesat artikel 11 i direktiv 2001/14/EF, idet den ikke har oprettet en præstationsordning, der tilskynder jernbanevirksomheder og infrastrukturforvalteren til at minimere forstyrrelser på jernbanenettet og forbedre nettets ydeevne.

Den Tjekkiske Republik har tilsidesat artikel 30, stk. 5, i direktiv 91/440/EF, idet den ikke korrekt har gennemført direktivet inden for dens retsorden.

Den Tjekkiske Republik har tilsidesat artikel 10, stk. 7, i direktiv 91/440/EF, idet den ikke har sørget for, at der i Den Tjekkiske Republik er oprettet et organ, der kan anses for at være et organ i denne bestemmelses forstand, og som varetager de funktioner, som er fastsat i denne bestemmelse.

(1) EFT L 75, s. 29.

(2) EFT L 237, s. 25.
—

Appellanten gives medhold i alle sine påstande for Retten, hvor der blev nedlagt påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. juni 2009 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked, der ikke gav medhold i klagen, der var indgivet over afgørelse truffet af annullationsafdelingen, der erklærede EF-varemærke nr. 4009908 (PORTO ALEGRE), registreret den 16. maj 2006 og offentliggjort i Boletín de Marcas Comunitarias nr. 30/2005 af 25. juli 2005, ugyldigt (sag R 1012/2008-1).
1)

Når en afgiftspligtig person (herefter »handlende A«) sælger telefonkort, der repræsenterer retten til at modtage telekommunikationstjenester fra denne person, skal sjette momsdirektivs (1) artikel 2, nr. 1), da fortolkes således, at handlende A foretager to leveringer, som skal pålægges moms: én levering, når det første salg af telefonkortet fra handlende A til en anden afgiftspligtig person (herefter »handlende B«) finder sted, og én levering på tidspunktet for dets indfrielse (dvs. når det anvendes af en person — »slutbrugeren« — til at foretage telefonopkald)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 30/22

Sag anlagt den 16. november 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Slovakiske Republik

(Sag C-531/10)

()

2011/C 30/37

Processprog: slovakisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved C. Zadra og J. Javorský, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Slovakiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler den som følge af forbuddet mod forskelsbehandling og princippet om gennemsigtighed i henhold til 49 TEUF og 56 TEUF og nævnt i artikel 2 i direktiv nr. 2004/18/EF (1), idet Den Slovakiske Republiks ministerium for transport, post og telekommunikation har indgået en kontrakt om levering af konsulentydelser, som har en grænseoverskridende interesse, uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse.

— Den Slovakiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den Slovakiske Republiks ministerium for transport, post og telekommunikation har indgået en kontrakt om levering af tjenesteydelser, som har en grænseoverskridende interesse på grund af kontraktens værdi, de kompetencer, der kræves, og den omstændighed, at den tidligere leverandør af tjenesteydelser var et selskab i en anden medlemsstat. Kontrakten blev indgået uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse. Der er herved utvivlsomt sket en tilsidesættelse af princippet om gennemsigtighed, eftersom andre virksomheder end dem, som ministeriet har henvendt sig til af eget valg, ikke er blevet oplyst om, at der foreligger en sådan kontrakt, og ikke har haft mulighed for at afgive bud. Ministeriet har foruden at tilsidesætte princippet om gennemsigtighed tillige tilsidesat forbuddet mod forskelsbehandling, idet det har foretaget en forskelsbehandling af den gruppe af virksomheder, som ministeriet har henvendt sig til i forbindelse med den offentlige kontrakt, og af en gruppe — som også de virksomheder, som har deres hjemsted uden for Den Slovakiske Republik, tilhører — som ikke er blevet kontaktet, men som kunne have en interesse i en sådan offentlig kontrakt. Eftersom tildelingen af kontrakten ikke har været gjort til genstand for et offentligt udbud, har ministeriet selv givet afkald på de fordele, som i det foreliggende tilfælde kunne være fulgt af det indre marked og takket være hvilke ministeriet ville have kunnet opnå et mere fordelagtigt bud med hensyn til leveringen af konsulentydelser på grund af det større antal virksomheder i Den Europæiske Union.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114).
Retten tilsidesatte artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94, idet den ikke tog hensyn til, at der ved tredimensionale varemærker skal foretages en sondring mellem på den ene side masseprodukter og på den anden side særlige produkter. Særlige produkter kendetegnes ved, at de efter den berørte kundekreds’ almindelige opfattelse omfatter bestemte produktdele, som har til formål at angive oprindelsen. Følgelig gælder der ingen særlige krav for så vidt angår det fornødne særpræg. På denne baggrund er det for sådanne produktdele således tilstrækkeligt med et minimum af særpræg. Endvidere blev spørgsmålet om fornødent særpræg ikke behandlet i lyset af den lære, at den pågældende kundekreds (professionelle musikere og amatørmusikere) altid har været bekendt med, at strengeinstrumenter, såsom violiner, som eksempelvis en stradivarius, kendetegnes ved en særlig udformning af hovedet. Retten tog heller ikke hensyn til, at det ved figurmærker, der alene gengiver en del af en vare, som sædvanligvis tjener til at betegne varen, såsom et guitarhoved, er tilstrækkeligt med et minimum af særpræg.
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, indebærer EF-toldkodeksens artikel 236, stk. 2 [, tredje afsnit] da, at en toldmyndighed af egen drift — når det, efter at en WTO-medlemsstat har anfægtet lovligheden af en antidumpingtold, er fastslået, at denne er ulovlig — skal godtgøre antidumpingtolden: 1) fra tidspunktet for den første meddelelse fra det land, der har anfægtet antidumpingforordningens lovlighed, 2) fra tidspunktet for offentliggørelsen af rapporten fra den særenhed, der har fastslået, at antidumpingforordningen er ulovlig, 3) fra tidspunktet for offentliggørelsen af rapporten fra WTO’s appelorgan, der ligger til grund for Det Europæiske Fællesskabs anerkendelse af, at antidumpingforordningen er ulovlig?
1)

Fastholder Domstolen i princippet også sin praksis i sagen Seagon mod Deko (C-339/07), ifølge hvilken retterne i den medlemsstat, på hvis område insolvensbehandlingen er indledt, i henhold til artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs (1) har kompetence til at træffe afgørelse i et omstødelsessøgsmål, der er baseret på insolvens og er rettet mod en sagsøgt, som har sit vedtægtsmæssige hjemsted i en anden medlemsstat, i et tilfælde, hvor der ud over omstødelsessøgsmål ved insolvens primært gøres krav gældende i henhold til bestemmelser om kapitalvedligeholdelse ifølge et nationalt selskabsretligt fordringsgrundlag, som økonomisk set retter sig mod det samme eller et kvantitativt »tillæg« som omstødelsessøgsmålet ved insolvens, og som er uafhængigt af insolvensbehandlingen?
—

Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (Inspire) (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
1)

Skal definitionen af »planer og programmer« i artikel 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (1) fortolkes således, at den fra dette direktivs anvendelsesområde udelukker en procedure for hel eller delvis ophævelse af en plan, såsom en særlig plan for arealanvendelse organiseret i henhold til artikel 58-63 i Code bruxellois de l’aménagement du territoire?
—

Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/68/EF af 24. september 2008 om indlandstransport af farligt gods (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/60/EF af 23. oktober 2007 (1), som fastlægger en ramme for vurdering og styring af oversvømmelsesrisici med henblik på at mindske de negative følger for menneskers sundhed, miljø, kulturarv og økonomisk aktivitet som følge af oversvømmelser i Fællesskabet, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen om disse bestemmelser.