Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel — anbringender — fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder — formalitetsmangel — afvisning — (Art. 32d, stk. 1, KS; EKSF-statutten for Domstolen, art. 51)

2. Institutionernes retsakter — begrundelse — pligt — rækkevidde — beslutning, hvorved der pålægges bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne — meddelelse om metoden for beregning af bøden blot ønskelig — (EKSF-traktaten, art. 15, stk. 1, og art. 65, stk. 5)

3. Retspleje — bevisoptagelse — begæring om fremlæggelse af et dokument — Rettens skøn — [Rettens procesreglement, art. 49 og art. 65, litra b)]

4. EKSF — Fællesskabets konkurrenceregler — overtrædelser — bøder — udmåling — kriterier — generel forhøjelse af bødeniveauet — lovligt — betingelser — (EKSF-traktaten, art. 65, stk. 5)

5. EKSF — Fællesskabets konkurrenceregler — overtrædelse begået af en virksomhed — en anden virksomhed pålagt ansvar under hensyn til de økonomiske og juridiske forbindelser mellem virksomhederne — betingelser — kontrol som følge af fælles kapitalgrundlag ikke tilstrækkelig — (EKSF-traktaten, art. 65, stk. 1)

6. EKSF — karteller — bøder — størrelse — beregningsmetode — fastsættelse i ecu for alle virksomhederne, der har deltaget i overtrædelsen, på grundlag af omsætningen, udtrykt i ecu, i det sidste hele år i overtrædelsesperioden — lovligt — (EKSF-traktaten, art. 65, stk. 5)

7. Retten — organisation — sammensætning af afdelingerne — en dommers fravær eller forfald — endelig eller midlertidig karakter — uden betydning — (EKSF-statutten for Domstolen, art. 18 og 44; Rettens procesreglement, art. 32 og art. 33, stk. 1 og 5)

8. Retspleje — sagsbehandlingstid ved Retten — rimelig frist — kriterier til vurdering heraf

Sammendrag

1. Det fremgår af artikel 32d, stk. 1, KS og artikel 51 i EKSF-statutten for Domstolen, at appel er begrænset til retsspørgsmål. Det er derfor alene Retten, der har kompetence til at fastlægge og bedømme de relevante faktiske omstændigheder såvel som til at vurdere beviserne, medmindre disse omstændigheder og beviser er blevet forkert gengivet.

Domstolen kan dog efterprøve, om Retten har taget stilling til parternes anbringender og begrundet dommen korrekt.

(jf. præmis 40 og 41)

2. Forpligtelsen til at begrunde en individuel beslutning har til formål at gøre det muligt for Domstolen at efterprøve beslutningens lovlighed samt at give den berørte part de oplysninger, ved hjælp af hvilke det kan fastslås, om der er grundlag for beslutningen, eller om der muligvis foreligger en sådan fejl, at den kan anfægtes.

I forbindelse med pligten til at begrunde en beslutning, hvorved en række virksomheder pålægges bøder for en overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler, er det ikke ubetinget nødvendigt at angive taloplysninger vedrørende fremgangsmåden for beregningen af de nævnte bøder, uanset hvor nyttige og ønskelige disse oplysninger er, idet Kommissionen under alle omstændigheder ikke kan undlade at udøve sit skøn ved udelukkende og mekanisk at anvende matematiske formler.

(jf. præmis 52 og 56)

3. Det påhviler Fællesskabets retsinstanser at tage stilling til, om fremlæggelse af et dokument er nødvendig under hensyn til sagens faktiske omstændigheder. For så vidt angår Retten fremgår det af bestemmelserne i procesreglementets artikel 49 og artikel 65, litra b), at anmodning om fremlæggelse af dokumenter er en af de foranstaltninger til bevisoptagelse, Retten kan træffe bestemmelse om når som helst under sagens behandling, hvis den anser dem for nødvendige for at bringe sandheden for dagen.

(jf. præmis 67 og 68)

4. Vanskeligheden ved at sammenligne niveauet for bøder, der er pålagt virksomheder, som har deltaget i forskellige aftaler, på særskilte markeder, og på tidspunkter, der nogle gange ligger langt fra hinanden, kan følge af de betingelser, der er nødvendige for at gennemføre en effektiv konkurrencepolitik. Den omstændighed, at Kommissionen tidligere har pålagt bøder på et vist niveau som straf for visse typer overtrædelser, kan i den forbindelse ikke fratage den muligheden for at forhøje dette niveau inden for de i EKSF-traktatens artikel 65, stk. 5, angivne grænser, såfremt dette er nødvendigt for at sikre effektiviteten af EF’s konkurrencepolitik.

(jf. præmis 81)

5. Ansvaret for en virksomheds konkurrencebegrænsende adfærd kan pålægges en anden virksomhed, hvis den førstnævnte virksomhed ikke frit har bestemt sin adfærd på markedet, men i det væsentlige har fulgt instrukser fra sidstnævnte virksomhed, navnlig under hensyn til de økonomiske og juridiske forbindelser mellem virksomhederne.

Den blotte omstændighed, at selskabskapitalen i to særskilte erhvervsdrivende selskaber tilhører samme person eller samme familie, er i den forbindelse ikke i sig selv er tilstrækkelig til at bevise, at der består en økonomisk enhed mellem disse to selskaber, hvilket efter Fællesskabets konkurrenceregler har til følge, at det ene selskabs adfærd kan tilregnes det andet, og at det ene selskab kan være forpligtet til at betale en bøde for det andet.

(jf. præmis 96 og 99)

6. Når Kommissionen pålægger flere virksomheder bøder for overtrædelser af konkurrencereglerne i henhold til EKSF-traktaten, er det relevant at tage hensyn til den omsætning, som hver af virksomhederne har opnået i referenceåret, dvs. det sidste hele år i den fastslåede overtrædelsesperiode, med henblik på at vurdere grovheden af den overtrædelse, som den enkelte virksomhed har begået. For det første må man nemlig ved bedømmelsen af en virksomheds størrelse og økonomiske styrke på gerningstidspunktet nødvendigvis henholde sig til omsætningen på dette tidspunkt og ikke til omsætningen på det tidspunkt, da den beslutning, hvorved bøden blev pålagt, blev vedtaget. For det andet giver anvendelsen af et fælles referenceår for alle de virksomheder, der har deltaget i den samme overtrædelse, den enkelte virksomhed sikkerhed for at blive behandlet på samme måde som de andre, idet sanktionerne fastsættes ensartet og uden at tage hensyn til ydre og usikre faktorer, der kunne have påvirket omsætningen mellem det sidste år for overtrædelsen og tidspunktet for vedtagelsen af beslutningen, hvorved bøderne blev pålagt. Den omstændighed, at referenceåret indgår i den periode, hvor overtrædelserne fandt sted, gør det i øvrigt muligt at bedømme omfanget af den begåede overtrædelse under hensyn til de reelle økonomiske forhold, således som de forelå i løbet af denne periode.

Vedrørende selve bøden gør den omstændighed, at bødebeløbet blev fastsat i ecu på grundlag af omsætningen i referenceåret efter vekselkursen på daværende tidspunkt, det for det første muligt at undgå en fejlagtig vurdering af den relative størrelse af de virksomheder, der har deltaget i overtrædelsen, hvilket man ville risikere ved at tage hensyn til ydre og usikre faktorer såsom de nationale valutaers udvikling i den efterfølgende periode. For det andet er anvendelsen af en fælles valuta, såsom ecu, ved fastsættelsen af de bøder, der pålægges virksomheder, der har deltaget i den samme overtrædelse, ikke forbudt efter EKSF-traktatens artikel 65, stk. 5, men er tværtimod berettiget for at opnå, at virksomhederne straffes ligeligt.

Endelig er valutaudsving en risikofaktor, der både kan give fordele og ulemper, og som virksomhederne sædvanligvis bliver udsat for i forbindelse med deres handelsaktiviteter, og hvis eksistens som sådan ikke kan medføre, at en bøde, der lovligt er fastsat ud fra overtrædelsens grovhed og omsætningen i det sidste år i overtrædelsesperioden, bliver uforholdsmæssig.

(jf. præmis 128-132)

7. Med henblik på anvendelsen af de regler, der er fastsat i artikel 18, stk. 2, og artikel 44 i EKSF-statutten for Domstolen og i artikel 32 og artikel 33, stk. 1, i Rettens procesreglement vedrørende sammensætningen af Rettens afdelinger, er det ikke afgørende, om en dommers forfald er endeligt eller midlertidigt. Såfremt et tilfælde af fravær eller midlertidigt forfald gør det berettiget at ændre sammensætningen, således at der fortsat er et ulige antal medlemmer, må det samme så meget mere gælde i tilfælde af et endeligt forfald, der f.eks. skyldes, at et medlems embedsperiode er udløbet.

I den forbindelse er det relevante tidspunkt med henblik på at kontrollere, om bestemmelserne i Rettens procesreglement om rådslagning er blevet overholdt, ifølge procesreglementets artikel 33, stk. 5, det tidspunkt, hvor der efter en afsluttende drøftelse vedtages det resultat, der er udtryk for Rettens afgørelse.

(jf. præmis 155-157)

8. Det almindelige fællesskabsretlige princip, hvorefter enhver har ret til en retfærdig rettergang, og navnlig ret til rettergang inden en rimelig frist, finder anvendelse under en retssag til prøvelse af en kommissionsbeslutning, hvorved der pålægges en virksomhed bøder for overtrædelse af konkurrenceretten.

Fristens rimelige karakter vurderes på grundlag af omstændighederne i den enkelte sag, herunder navnlig sagens betydning for den pågældende, dens kompleksitet samt sagsøgerens og de kompetente myndigheders adfærd.

I den forbindelse er listen over disse kriterier ikke udtømmende, og vurderingen af fristens rimelige karakter kræver ikke en systematisk undersøgelse af sagens omstændigheder med henblik på hver enkelt af kriterierne, når varigheden af proceduren fremstår som begrundet med hensyn til et enkelt kriterium. Formålet med disse kriterier er at fastslå, om sagsbehandlingstiden for en sag er berettiget eller ej. Sagens komplekse karakter eller den omstændighed, at sagsøgeren udviser forhalende adfærd, kan således anvendes til at begrunde en frist, der ved første øjekast synes for lang. Omvendt vil en frist kunne anses for at overskride grænserne for en rimelig frist også med henblik på et enkelt kriterium, navnlig når dens varighed skyldes de kompetente myndigheders adfærd. Varigheden af en processuel fase vil i givet fald umiddelbart kunne kvalificeres som rimelig, når den fremstår som værende forenelig med gennemsnitsfristen for behandlingen af en sag af en type som den omhandlede.

(jf. præmis 165-167)