DOMSTOLENS DOM AF 15 OKTOBER 1985. - KRUPP STAHL AG OG THYSSEN STAHL AG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - JERN- OG STAALINDUSTRIEN : TILDELING AF TILLAEGSKVOTER. - FORENEDE SAGER 211 OG 212/83, 77 OG 78/84.



Samling af Afgørelser 1985 side 03409



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

EKSF _ produktion _ kvotaordning for staalproduktionen _ tildeling af tillaegskvoter _ betingelser _ gennemfoerelse efter en referencedato af produktionskapacitetsnedskaeringer i henhold til omstruktureringsplaner eller efter krav fra Kommissionen i beslutninger vedroerende stoette til jern- og staalindustrien _ referencekriterier _ vilkaarlig eller diskriminerende karakter _ ingen

( EKSF-traktaten , art . 58 ; generelle beslutninger nr . 2177/83 , art . 14 b , og 234/84 , art . 14 B )

Sammendrag

Artikel 14 b i den generelle beslutning nr . 2177/83 , som aendret ved den generelle beslutning 3280/83 samt artikel 14 B i den generelle beslutning nr . 234/84 , hvori det bestemmes , at Kommissionen inden for rammerne af kvotaordningen for staalproduktionen kan tildele en virksomhed tillaegskvoter , saafremt denne virksomhed efter den 1 . januar 1980 har gennemfoert forskellige produktionskapacitetsnedskaeringer , der er fastlagt i virksomhedens omstruktureringsplan eller kraevet af Kommissionen i beslutninger om stoette til jern- og staalindustrien indeholder ikke vilkaarlige eller diskriminerende kriterier .

For det foerste var den valgte referencedato ikke udtryk for et vilkaarligt eller diskriminerende valg . Den var led i en flerstrenget helhedsordning , der navnlig tog sigte paa nedsaettelse af produktionen og nedskaering af produktionskapaciteten i jern- og staalindustrien , og den var afstemt efter de oevrige elementer i ordningen , der selv var en del af den politik for jern- og staalindustrien , som Kommissionen og Raadet gradvis havde udformet . Da Kommissionen tilvejebragte en adgang til at forhoeje referenceproduktionen paa baggrund af de omstruktureringsbestraebelser , der var fuldfoert i tiden indtil 1980 , og fastsatte bestemmelser om tildeling af tillaegskvoter som et modstykke til de kapacitetsnedskaeringer , der var gennemfoert efter 1 . januar s.aa ., kan det udelukkes , at den har haft til hensigt at begunstige visse virksomheder eller virksomhedsgrupper , hvilket ogsaa bekraeftes af ordningens anvendelse .

For det andet kan det ikke kritiseres , at Kommissionen som et led i bekaempelsen af den dybtgaaende krise i jern- og staalindustrien i forbindelse med kravet om en omstruktureringsplan soeger at lede omstruktureringsforloebet i en bestemt retning ved hjaelp af en flerhed af foranstaltninger , herunder kvotasystemet , og det er saaledes ikke udtryk for vilkaarlighed , naar det kraeves , at de kapacitetsnedkaeringer , der kan danne grundlag for tildeling af tillaegskvoter , udgoer et sammenhaengende hele , der er i overensstemmelse med de krav , Kommissionen har formuleret i sine beslutninger om stoette , eller indgaar i en af virksomheden vedtaget omstruktureringsplan , der dog foelger de generelle omstruktureringsmaalsaetninger , Faellesskabets institutioner har opstillet .

Det kan endelig ikke kritiseres , at der i ordningen med produktionskvoter anvendes kriterier , der indgaar i ordningen for stoette til jern- og staalindustrien , eftersom formaalet med begge de omhandlede ordninger er at fremme omstruktureringen , selv om de er hjemlet ved forskellige bestemmelser og kriterierne for deres anvendelse er forskellige . Der er derfor ikke noget vilkaarligt eller diskriminerende i , at oplysninger , der tilvejebringes i forbindelse med anvendelsen af den ene ordning , benyttes som kriterier ved anvendelsen af den anden .

Dommens præmisser

1 Ved staevninger indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 20 . september 1983 ( sag 211/83 ) og den 21 . marts 1984 ( sag 78/84 ) har Krupp Stahl AG , Bochum , i medfoer af af EKSF-traktatens artikel 33 , stk . 2 , anlagt to sager med paastand om delvis annullation af artikel 14 b i Kommissionens generelle beslutning nr . 2177/83 af 28 . juli 1983 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og staalindustrien ( EFT L 208 , s . 1 ), som aendret ved Kommissionens generelle beslutning nr . 3280/83 af 8 . november 1983 ( EFT L 322 , s . 35 ), samt om delvis annullation af artikel 14 B i den generelle beslutning nr . 234/84 af 31 . januar 1984 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og staalindustrien ( EFT L 29 , s . 1 ).

2 Ved staevninger indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis den 20 . september 1983 ( sag 212/84 ) og den 21 . marts 1984 ( sag 77/84 ), har Thyssen Stahl Aktiengesellschaft , Duisburg , i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33 , stk . 1 og stk . 2 , anlagt to sager med paastand om delvis annullation af artikel 14 b i den generelle beslutning nr . 2177/83 , som aendret ved den generelle beslutning nr . 3280/83 , samt om delvis annullation af artikel 14 B i den generelle beslutning nr . 234/84 .

3 Disse fire sager vedroerer samme retsforhold , og Domstolen har derfor ved kendelse af 28 . november 1984 besluttet at forene dem med henblik paa den mundtlige forhandling og dommen . Forbundsrepublikken Tyskland har faaet tilladelse til at intervenere i de fire sager til stoette for de sagsoegende selskaber .

A _ Tvistens genstand

4 Produktionskvotasystemet for virksomhederne i jern- og staalindustrien blev indfoert i 1980 med hjemmel i EKSF-traktatens artikel 58 ved Kommissionens generelle beslutning nr . 2794/80 af 31 . oktober 1980 om indfoerelse af et kvotasystem for staalproduktionen for virksomhederne i jern- og staalindustrien ( EFT L 291 , s . 1 ). Det er blevet forlaenget flere gange , bl.a . ved de generelle beslutninger nr . 2177/83 og nr . 234/84 , som denne sag drejer sig om . Begge disse beslutninger indeholder en bestemmelse , hvorefter der kan tildeles tillaegskvoter til virksomheder , der efter den 1 . januar 1980 har gennemfoert en vaesentlig reduktion af produktionskapaciteten .

5 Hjemmelen for tildeling af tillaegskvoter findes i beslutning nr . 2177/83 i artikel 14 b og i beslutning nr . 234/84 i artikel 14 B . I henhold til den foerstnaevnte bestemmelse , som affattet ved beslutning nr . 3280/83 , kan Kommissionen »tildele tillaegskvoter til en virksomhed , hvis denne siden den 1 . januar 1980 har gennemfoert reduktioner af produktionskapaciteten , der mindst svarer til 3/4 af summen af de reduktioner af produktionskapaciteten , som er fastsat i virksomhedens omstruktureringsplan , og de reduktioner , som eventuelt er kraevet af Kommissionen i dennes beslutninger af 29 . juni 1983 vedroerende stoette til jern- og staalindustrien« .

Artikel 14 B i beslutning nr . 234/84 er en stort set enslydende bestemmelse ; dog kan en virksomhed herefter kun opnaa tillaegskvoter , saafremt den efter den 1 . januar 1980 har gennemfoert mindst 85% af den samlede reduktion af produktionskapaciteten , som er fastsat i virksomhedens omstruktureringsplan , og de reduktioner , som Kommissionen eventuelt har kraevet i sine beslutninger vedroerende stoette til jern- og staalindustrien .

6 De beslutninger af 29 . juni 1983 , der naevnes i artikel 14 b i beslutning nr . 2177/83 , er de ni beslutninger til den tyske , belgiske , engelske , franske , graeske , irske , italienske , luxembourgske og hollandske regering , hvorefter der i de paagaeldende medlemsstater kan ydes stoette med maksimalt 21,9 mia . ECU ( EFT L 227 , s . 1 ff .). Disse beslutninger blev vedtaget i henhold til Kommissionens generelle beslutning nr . 2320/81 af 7 . august 1981 om faellesskabsregler for stoette til fordel for staalindustrien ( EFT L 228 , s . 14 ), i det foelgende benaevnt anden stoetteordning .

7 Sagsoegerne har ikke anfaegtet ordningen , hvorefter staalproducenter kan opnaa tillaegskvoter som modydelse for disse virksomheders indsats for at nedbringe deres produktionskapacitet . De betingelser , Kommissionen har fastsat for tildeling af saadanne tillaegskvoter , er imidlertid efter sagsoegerens opfattelse udformet saaledes , at de begunstiger de virksomheder , der foerst sent har gennemfoert omstruktureringer , paa bekostning af de producenter , der som Krupp og Thyssen har truffet omstruktureringsforanstaltninger helt tilbage fra 1974 , da krisen i jern- og staalindustrien begyndte .

8 Thyssen har nedlagt paastand om annullation af de to anfaegtede bestemmelser , for saa vidt disse lader tildelingen af tillaegskvoter bero paa kriterier , som ikke goer det muligt at tage hensyn til kapacitetsnedskaeringer , der er gennemfoert foer den 1 . januar 1980 . Krupp har nedlagt paastand om annullation , for saa vidt der i henhold til de to bestemmelser alene kan tildeles tillaegskvoter til virksomheder , der efter den 1 . januar 1980 har gennemfoert en vis procentdel ( henholdsvis 75% og 85% ) af de nedskaeringer af produktionskapaciteten , som er fastsat i et omstruktureringsprogram , samt for saa vidt der ifoelge de to bestemmelser kun kan tildeles tillaegskvoter til virksomheder , der har gennemfoert en vis procentdel af de kapacitetsnedskaeringer , som Kommissionen har stillet krav om i sine beslutninger om stoette til jern- og staalindustrien .

9 Begge sagsoegere har grundet deres soegsmaal paa EKSF-traktatens artikel 33 , stk . 2 , hvorefter virksomhederne kan anlaegge sag om generelle beslutninger , som de finder indebaerer magtfordrejning i forhold til dem . Ifoelge sagsoegerne og intervenienten beror magtfordrejningen i den foreliggende sag paa den vilkaarlighed og forskelsbehandling , der kommer til udtryk i tre momenter i de anfaegtede bestemmelser , nemlig :

_ valget af datoen den 1 . januar 1980 som referencedato ;

_ betingelsen om , at der skal foreligge en omstruktureringsplan ;

_ henvisningen til beslutningerne om stoette .

Disse tre momenter har nemlig til formaal eller til foelge at begunstige de virksomheder , der _ i kraft af offentlig stoette , hvis lovlighed er tvivlsom _ foerst sent har nedskaaret deres produktionskapacitet .

10 Thyssen har desuden paaberaabt sig EKSF-traktatens artikel 33 , stk . 1 og stk . 2 , og har herved gjort gaeldende , at de anfaegtede beslutninger i forhold til Thyssen har karakter af individuelle beslutninger , idet Kommissionen ved hjaelp af den valgte referencedato umiddelbart kunne udpege nogle bestemte virksomheder , der saaledes paa forhaand var kendt af Kommissionen som vaerende berettiget til tillaegskvoter . Denne sagsoeger mener derfor udover magtfordrejning at kunne paaberaabe sig andre soegsmaalsgrunde og har i den forbindelse gjort gaeldende , at de anfaegtede beslutninger er utilstraekkeligt begrundede og dermed ulovlige som foelge af vaesentlige formelle mangler

11 Kommissionen har nedlagt paastand om afvisning af sagerne i det omfang , det er gjort gaeldende , at den har tilsidesat vaesentlige formforskrifter , idet de anfaegtede generelle beslutninger paa ingen maade har karakter af individuelle beslutninger i forhold til Thyssen ; i oevrigt har Kommissionen paastaaet frifindelse . Kommissionen har i oevrigt paapeget , at en delvis annullation af de to omtvistede bestemmelser _ som paastaaet af sagsoegerne _ reelt svarer til en fuldstaendig annullation , da det er vanskeligt , for ikke at sige umuligt , at paavise , hvad der ville blive tilbage af de to bestemmelser efter en saadan delvis annullation .

B _ Referencedatoen

12 Sagsoegerne og den tyske regering har for det foerste gjort gaeldende , at anvendelsen af datoen 1 . januar 1980 som referencedato er vilkaarlig , eftersom det allerede lang tid forinden havde vist sig , at det var noedvendigt at omstrukturere jern- og staalsektoren i dybden . Kommissionen meddelte allerede i 1977 , at man stod i begreb med at tage skridt til at nedbringe den overskydende produktionskapacitet i Faellesskabet . Systemet med tillaegskvoter havde alene kunnet tjene dette formaal , og dermed vaere et egnet bidrag til krisebekaempelsen , saafremt man havde fastsat den 1 . januar 1978 som referencedato . Anvendelsen af denne referencedato ville nemlig have medfoert , at tildelingen af tillaegskvoter havde vaeret en rimelig beloenning til de virksomheder , der i overensstemmelse med Kommissionens maalsaetning i tide havde draget konsekvenserne af krisen i jern- og staalindustrien og nedsat deres produktionskapacitet , saa snart dette havde vist sig noedvendigt .

13 Sagsoegerne og den tyske regering har dernaest gjort gaeldende , at valget af datoen den 1 . januar 1980 er udtryk for forskelsbehandling . De sagsoegende virksomheder gjorde nemlig allerede foer 1980 en indsats for at nedsaette deres overskydende produktionskapacitet ved egne midler , mens andre staalproducenter , navnlig i Belgien , Frankrig , Italien og Det forenede Kongerige , holdt urentable eller ligefrem udtjente produktionsanlaeg i gang , i flere tilfaelde med offentlig stoette . De anfaegtede bestemmelser udelukker som foelge af den valgte referencedato , at der tages hensyn til omstruktureringsforanstaltninger , der er gennemfoert i tiden foer den 1 . januar 1980 , hvorved der gives en fortrinsstilling til de virksomheder , der foerst for sent har nedskaaret deres kapacitet , samtidig med at de producenter , der i tide har ydet et bidrag til loesning af krisen i jern- og staalindustrien forfordeles .

14 Kommissionen har anfoert , at sagsoegernes og den tyske regerings standpunkt beror paa et utilstraekkeligt kendskab til den funktion , de omtvistede bestemmelser har inden for rammerne af omstruktureringspolitikken , samt vidner om en manglende forstaaelse af betydningen af de kriterier , der bestemmer anvendelsen af det omtvistede tillaegskvotesystem . Kommissionen har herved i foerste raekke gjort gaeldende , at der allerede i 1980 , nemlig ved artikel 4 i den generelle beslutning 2794/80 , navnlig ved bestemmelsens stk . 4 og stk . 5 , der indeholder saerregler om tilpasningen af referenceproduktionen til allerede gennemfoerte omstruktureringsforanstaltninger , er taget hensyn til omstruktureringsforanstaltninger fra tiden foer 1980 . Produktionskvoterne fastsaettes paa grundlag af virksomhedernes referenceproduktion , ved at anvende reduktionssatser paa disse , og fordelen ved en forhoejelse af referenceproduktionen vil derfor vaere slaaet igennem ved den beregning af produktionskvoterne , der er sket i henhold til de senere beslutninger , der som de anfaegtede beslutninger har forlaenget kvotasystemet . Paa denne baggrund har man i disse beslutninger maattet anvende datoen den 1 . januar 1980 som referencedato for herved at undgaa de uligheder , der ville opstaa , saafremt lukninger fra tiden foer 1980 endnu en gang blev beloennet med en kvoteforhoejelse .

15 Kommissionen har dernaest gjort gaeldende , at valget af 1 . januar 1980 som referencedato er saa meget mere velbegrundet , som 1980 var det aar , hvor kvotasystemet blev indfoert , og den foerste stoetteordning blev fastsat , samt at »de generelle maal for staal« i forbindelse hermed blev beregnet for tidsrummet 1980-1985 . Det fremgik af disse beregninger , at den overskydende kapacitet for varmvalsede produkter inden for Faellesskabet uden radikale omstruktureringsforanstaltninger og paa grundlag af den produktionskapacitet , der fandtes i 1980 , ville stige til ca . 47,9 mio ton i 1985 . Paa baggrund heraf saa Kommissionen sig i 1983 noedsaget til at give bestemmelser , der yderligere tilskyndede til gennemfoerelse af en hurtig omstrukturering . Da denne var omfattet af maalene for 1980-1985 , var anvendelsen af skaeringsdatoen 1 . januar 1980 helt logisk .

16 Domstolen skal foerst bemaerke , at det fremgaar af det af Kommissionen anfoerte , at den referencedato , der blev fastsat med henblik paa tildeling af tillaegskvoter , ikke blev valgt tilfaeldigt ; den var et led i en flerstrenget helhedsordning , der navnlig tog sigte paa en nedsaettelse af produktionen og nedskaering af produktionskapaciteten i jern- og staalindustrien , og den var afstemt efter de oevrige elementer i ordningen , der selv var en del af den politik for jern- og staalindustrien , som Kommissionen og Raadet gradvis havde udformet .

17 Det skal dernaest bemaerkes , at Kommissionen soegte at tage hensyn til den omstruktureringsindsats , der var konstateret allerede foer 1980 , idet den inden for rammerne af den i 1980 indfoerte kvotaordning tilvejebragte en ordning vedroerende tilpasning af referenceproduktionen ; spoergsmaalet , om denne ordning har virket hensigtsmaessigt , er ikke rejst under naervaerende sag . Da Kommissionen saaledes tilvejebragte en hjemmel for at forhoeje referenceproduktionen paa baggrund af de omstruktureringsbestraebelser , der var fuldfoert i tiden indtil 1980 , samt fastsatte bestemmelser om tildeling af tillaegskvoter som et modstykke til de kapacitetsnedskaeringer , der var gennemfoert efter 1 . januar 1980 , kan det udelukkes , at den har haft til hensigt at begunstige visse virksomheder eller virksomhedsgrupper . Det vil herefter alene vaere at efterproeve , om den saaledes udformede ordning alligevel har haft diskriminerende virkninger .

18 I denne forbindelse bemaerkes indledningsvis , at de sagsoegende selskaber under hele sagen har argumenteret ud fra en sammenligning mellem paa den ene side de virksomheder , der _ som sagsoegerne selv _ i god tid har gennemfoert de noedvendige lukninger af urentable anlaeg uden at modtage stoette , og paa den anden side de virksomheder _ i andre medlemsstater end Forbundsrepublikken Tyskland _ der kun har overlevet ved hjaelp af stoette og ikke har haft tanke paa omstrukturering , foer Kommissionen tvang dem hertil . En saadan inddeling af virksomhederne i jern-og staalindustrien svarer imidlertid ikke til de virkelige forhold ; der findes saaledes staerkt subventionerede virksomheder , der paa et meget tidligt tidspunkt har gennemfoert lukninger af visse produktionsanlaeg eller fabrikker , mens andre hverken har modtaget stoette eller gennemfoert kapacitetsnedskaeringer . Opdelingen af virksomhederne i to grupper er dernaest for saa vidt ikke adaekvat , som der herved ses bort fra de individuelle , subventionsuafhaengige forskelle mellem virksomhederne , navnlig for saa vidt angaar omstruktureringens betydning for beskaeftigelsessitutationen , for den tekniske modernisering og for den lokale oekonomi .

19 Herefter kan anbringendet om forskelsbehandling kun tillaegges betydning , saafremt det af sagens faktum fremgaar , at der er vaesentlig forskel paa de kvoter , sagsoegerne har faaet tildelt , og dem , der er tildelt andre lignende virksomheder , der ikke har gennemfoert omstruktureringsforanstaltninger foer 1980 , og saafremt det maa antages , at denne forskel er en foelge af de omtvistede bestemmelser . Hverken sagens akter eller de under forhandlingerne for Domstolen fremkomne oplysninger giver nogen stoette for at statuere , at dette har vaeret tilfaeldet . Det fremgaar tvaertimod , at der for aarene 1983 og 1984 i henhold til de omtvistede bestemmelser er tildelt tillaegskvoter til en engelsk virksomhed , British Steel Corporation , til fem tyske virksomheder , nemlig Hoesch , Krupp , Peine-Salzgitter , Kloeckner og Maxhuette , samt til en italiensk virksomhed , Italsider ; sagsoegernes anbringender ses herefter ikke at have stoette i faktum .

20 Af det anfoerte foelger , at anbringendet om , at referencedatoen er udtryk for et vilkaarligt og diskriminerende valg , skal forkastes .

C _ Omstruktureringsplan

21 Sagsoegerne og den tyske regering har gjort gaeldende , at tildelingen af tillaegskvoter bliver vilkaarlig , naar den sker paa den betingelse , at der er gennemfoert kapacitetsnedskaeringer i henhold til en af Kommissionen godkendt omstruktureringsplan . De lukninger af produktionsanlaeg , der er sket uafhaengigt af saadanne planer , har i lige saa hoej grad bidraget til gennemfoerelsen af en dybtgaaende omstrukturering af sektoren .

22 Disse tre procesdeltagere har desuden gjort gaeldende , at kravet til virksomhederne om , at der skal foreligge en omstruktureringsplan , kan give anledning til forskelsbehandling , idet saadanne programmer alene er udarbejdet med henblik paa opnaaelse af stoette paa grundlag af foerste eller anden stoetteordning . Sagsoegerne var foerst i 1983 noedsaget til at ansoege om en saadan stoette , hvorfor de ikke havde omstruktureringsplaner klar , dengang de anfaegtede bestemmelser blev vedtaget , og saaledes paa forhaand var afskaaret fra at drage fordel af disse bestemmelser

23 Kommissionen har heroverfor anfoert , at anvendelsen i de to anfaegtede bestemmelser af ordet »omstruktureringsprogram« , henholdsvis »omstruktureringsplan« , ikke er ensbetydende med , at vedkommende virksomhed skal have en omstruktureringsplan i den i stoetteordningerne forudsatte betydning . En omstruktureringsplan i den i de anfaegtede bestemmelser forudsatte betydning foreligger , naar en virksomhed kan fremlaegge dokumentation for , at de noedvendige nedskaeringer er ivaerksat . Dette resultat foelger klart af artikel 14 b , stk . 2 , i beslutning nr . 2177/83 og af artikel 14 B , stk . 2 , i beslutning nr . 234/84 , hvorefter virksomhederne skal vedlaegge deres ansoegninger om tillaegskvoter »behoerig dokumentation« .

24 Kommissionen har paa et spoergsmaal fra Domstolen vedroerende betydningen af begrebet »omstruktureringsplan« for saa vidt angaar en virksomhed , der har gennemfoert kapacitetsnedskaeringer foer den 1 . januar 1980 og ikke har modtaget stoette , oplyst , at en virksomhed i denne situation skal fremlaegge en plan , hvoraf det fremgaar , at den er villig til at bidrage til gennemfoerelsen af de generelle maal for staal i tidsrummet 1980-1985 ved nettonedskaeringer af produktionskapaciteten .

25 Indledningsvis bemaerkes , at det ikke kan kritiseres , at Kommissionen som led i bekaempelsen af den dybtgaaende krise i jern- og staalindustrien soeger at lede omstruktureringsforloebet i en bestemt retning ved hjaelp af en flerhed af foranstaltninger , herunder kvotasystemet . Det er ikke udtryk for vilkaarlighed , naar det i denne forbindelse kraeves , at de kapacitetsnedskaeringer , der kan danne grundlag for tildeling af tillaegskvoter , udgoer et sammenhaengende hele , der er i overens stemmelse med en omstruktureringsplan for virksomheden , der foelger de generelle omstruktureringsmaalsaetninger , Faellesskabets institutioner har opstillet .

26 Formuleringen af de omtvistede bestemmelser viser desuden , at den omstruktureringsplan , der er en forudsaetning for at faa tildelt tillaegskvoter , ikke noedvendigvis er identisk med en omstruktureringsplan i den i stoetteordningerne forudsatte betydning . Det fremgaar nemlig af bestemmelserne , at produktionskapacitetsnedskaeringen enten skal vaere fastsat i vedkommende virksomheds omstruktureringsplan eller vaere paalagt af Kommissionen i beslutningerne vedroerende stoette til jern-og staalindustrien .

27 Det kan herefter ikke anses for godtgjort , at henvisningen til en omstruktureringsplan har medfoert vilkaarlighed eller forskelsbehandling .

D _ Sammenhaengen med beslutningerne om stoette

28 Indledningsvis bemaerkes , at sagsoegerne har draget lovligheden af Kommissionens politik vedroerende stoette til jern- og staalindustrien i tvivl . De har i saa henseende gjort gaeldende , at Kommissionens beslutninger paa dette omraade ikke er vedtaget under iagttagelse af EKSF-traktatens artikel 4 og har givet anledning til usikkerhed med hensyn til de kapacitetsnedskaeringer , der er paalagt de enkelte virksomheder . Det er imidlertid ikke lovligheden af Kommissionens beslutninger om stoette , der er omtvistet i naervaerende sag , men derimod om det er lovligt , naar artikel 14 b i beslutning nr . 2177/83 , som aendret ved beslutning nr . 3280/83 , og artikel 14 B i beslutning nr . 234/84 henviser til disse beslutninger .

29 Sagsoegerne og den tyske regering har i denne forbindelse gjort gaeldende , at stoetteordningen og kvotasystemet ikke har samme formaal , samt at tildelingen af kvoter derfor ikke kan afhaenge af , om der modtages offentlig stoette . De har herved anfoert , at Kommissionen kan tillade stoette efter kriterier , der er helt forskellige fra dem , der anerkendes i forbindelse med kvotasystemet . Naar bestemmelserne i beslutningerne om stoette alligevel er tillagt relevans ved gennemfoerelsen af kvotasystemet , kan dette kun vaere udformet med det formaal at begunstige de virksomheder , der har modtaget stoette .

30 Krupp har som et eksempel paa denne retsstridige anvendelse af kvotasystemet naevnt , at Kommissionen i 1983 afslog selskabets ansoegning om tillaegskvoter med den begrundelse , at dets omstruktureringsplan var utilstraekkelig , hvorefter det imidlertid fik tildelt de omhandlede kvoter , efter at det havde besluttet sig til at ansoege om stoette .

31 Kommissionen har forsvaret sin stoettepolitik og har anfoert , at der i forbindelse med fordelingen af byrden ved omstruktureringen i henhold til stoetteordningen ikke er udoevet forskelsbehandling over for sagsoegerne eller over for tyske virksomheder i almindelighed .

32 Vedroerende det af Krupp omtalte eksempel har Kommissionen gjort gaeldende , at den foerste ansoegning om tillaegskvoter blev afvist , fordi den foreslaaede reduktion af produktionskapaciteten ikke var tilstraekkelig stor , og at Kommissionen foerst senere inden for rammerne af stoetteordningen kunne paalaegge en stoerre nedskaering . Det omhandlede eksempel er i oevrigt en god illustration af , at det har vaeret relevant at anvende beslutningerne om stoette som kriterium i de anfaegtede bestemmelser .

33 Sagsoegerne og den tyske regering anser det for angribeligt , at der i kvotasystemet anvendes kriterier , der indgaar i en anden ordning , nemlig stoetteordningen . Heroverfor staar imidlertid den kendsgerning , at stoetten til jern- og staalindustrien ifoelge stoetteordningerne kun skal ydes i det omfang , den er absolut noedvendig for jern- og staalindustriens fortsatte bestaaen , dvs . i det omfang stoettens formaal netop er at bidrage til omstruktureringen i sektoren . For saa vidt angaar kvotasystemet er der tale om en ordning , der , da den blev indfoert i 1980 , havde karakter af et kortsigtet kriseindgreb ; men krisens forvaerring og udviklingen i Faellesskabets politik for jern- og staalindustrien har medfoert , at ordningen blev forlaenget som et middel i forbindelse med omstruktureringsbestraebelserne . Dette gaelder saaledes for de omtvistede bestemmelser , der har til formaal at tilskynde virksomhederne til kapacitetsnedskaeringer .

34 Formaalet med begge de omhandlede ordninger er saaledes at fremme omstruktureringen , selv om de er hjemlet ved forskellige bestemmelser og kriterierne for deres anvendelse er forskellige . Der er derfor ikke noget vilkaarligt eller diskriminerende i , at oplysninger , der tilvejebringes i forbindelse med anvendelsen af den ene ordning , benyttes som kriterier ved anvendelsen af den anden .

35 Det kan herefter ikke betragtes som magtfordrejning , jfr . EKSF-traktatens artikel 33 , at de to omtvistede bestemmelser for saa vidt angaar den konkret kraevede omstruktureringsindsats henholder sig til Kommissionens beslutninger vedroerende stoette til jern- og staalindustrien .

E _ Sammenfatning

36 Det foelger af det anfoerte , at anbringendet om magtfordrejning skal forkastes .

37 Af det anfoerte foelger endvidere , at anvendelsen af referencedatoen den 1 . januar 1980 i de omtvistede bestemmelser ikke har haft til formaal eller til foelge at udpege nogle bestemte virksomheder , der saaledes paa forhaand var kendt af Kommissionen som vaerende berettiget til tillaegskvoter . Det af Thyssen forfaegtede synspunkt , at der herved er sket en saadan konkretisering , at de to omhandlede generelle beslutninger maa anses for individuelle beslutninger i forhold til Thyssen , kan derfor ikke tiltraedes .

38 Domstolen kan herefter ikke paakende det anbringende om vaesentlige formelle mangler , som denne sagsoeger har fremsat under henvisning til EKSF-traktatens artikel 33 , stk . 1 .

39 Sagsoegte vil herefter i det hele vaere at frifinde .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

40 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger . Sagsoegerne har tabt sagen og boer derfor afholde sagens omkostninger . Intervenienten afholder sine egne omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Sagsoegerne afholder sagens omkostninger ; intervenienten afholder sine egne omkostninger .