DOMSTOLENS DOM (FJERDE AFDELING) AF 7. MARTS 1990. - TREND-MODEN TEXTILHANDELS GMBH MOD HAUPTZOLLAMT EMMERICH. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: FINANZGERICHT DUESSELDORF - TYSKLAND. - FRIE VAREBEVAEGELSER - BEVIS FOR EN VARES FAELLESSKABSKARAKTER. - SAG 117/88.



Samling af Afgørelser 1990 side I-00631



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Frie varebevaegelser - faellesskabsforsendelse - varers faellesskabskarakter - bevismidler - begraensning til alene at omfatte dokumenterne T 2 og T 2 L - forenelighed med Traktatens artikler 9 og 10

( EOEF-Traktaten, art . 9 og 10; Raadets forordning nr . 222/77; Kommissionens forordning nr . 223/77 )

Sammendrag

Det kan ikke anses for stridende mod Traktatens artikler 9 og 10, at der ved forordningerne nr . 222/77 og nr . 223/77 om faellesskabsforsendelse er indfoert den regel, hvorefter beviset for en vares faellesskabskarakter kun kan foeres over for toldmyndighederne i bestemmelsesmedlemsstaten - bortset fra de i faellesskabsordningen foreskrevne undtagelser - ved forsendelsesdokumenterne T 2 eller T 2 L .

Dels indeholder artiklerne 9 og 10 ikke regler om bevismidler eller bevisbyrden for varers faellesskabskarakter, men overlader det til den afledte faellesskabsret at regulere disse spoergsmaal, dels er indfoerelsen af ensartede og simple bevismidler, kombineret med muligheden for endog at fremlaegge disse beviser efter overskridelsen af graensen, begrundet i noedvendigheden af at lette varebevaegelserne over Faellesskabets indre graenser, hvilket udgoer et af de grundlaeggende principper for det faelles marked .

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 5 . marts 1988, indgaaet til Domstolen den 14 . april 1988, har Finanzgericht Duesseldorf i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-Traktatens artikel 9, stk . 2, og artikel 1, stk . 4, og artikel 9 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 222/77 af 13 . december 1976 om faellesskabsforsendelse ( EFT 1977, L 38, s . 1 ).

2 Dette spoergsmaal er blevet rejst under en retssag mellem firmaet Trend-Moden Textilhandels GmbH, Rees, Forbundsrepublikken Tyskland, og Hauptzollamt Emmerich .

3 Det fremgaar af sagen, at Trend-Moden fra marts 1980 til marts 1981 havde indfoert tekstiler fra Nederlandene til Forbundsrepublikken Tyskland uden at betale told . Hauptzollamt kraevede betaling af et beloeb paa 29 890,90 DM i told med den begrundelse, at Trend-Moden ikke havde fremlagt forsendelsesdokumenter som bevis for, at de paagaeldende varer opfyldte betingelserne i EOEF-Traktatens artikel 9, stk . 2 . Hauptzollamt afslog bl.a . at anerkende de af Trend-Moden fremlagte erklaeringer og dokumenter fra firmaets nederlandske leverandoer - hvorefter varerne havde oprindelse i Faellesskabet eller befandt sig i fri omsaetning inden for Faellesskabet - som gyldige beviser for, at de indfoerte varer havde faellesskabskarakter . Hauptzollamt er af den opfattelse, at et saadant bevis ifoelge Raadets forordning nr . 222/77 kun kan foeres ved hjaelp af et forsendelsesdokument T 2 eller T 2 L .

4 Ifoelge forelaeggelseskendelsen tilslutter Finanzgericht Duesseldorf sig Trend-Modens opfattelse, hvorefter der ogsaa kan tillades andre bevismidler end EF-forsendelsesdokumenterne, saafremt EOEF-Traktatens artikel 9, stk . 1, ikke udhules herved; Hauptzollamt' s argumentation har imidlertid vakt tvivl hos den forelaeggende ret om rigtigheden af denne opfattelse .

5 Finanzgericht Duesseldorf er derfor af den opfattelse, at tvisten rejser et problem om fortolkning af faellesskabsretten, og den har derfor i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 udsat sagen paa Domstolens afgoerelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal :

"Skal EOEF-Traktatens artikel 9, stk . 2, fortolkes saaledes, at varer kun anses for at have oprindelse i en medlemsstat - og dermed er toldfri - naar dette er blevet bevist ved hjaelp af et forsendelsesdokument som omhandlet i artikel 1, stk . 4, og artikel 9 i forordning ( EOEF ) nr . 222/77 ?".

6 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt indlaeggene for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

7 Det fremgaar af det praejudicielle spoergsmaals ordlyd, at den forelaeggende ret antager, at det eneste bevismiddel for en vares faellesskabsoprindelse efter Raadets forordning nr . 222/77 er det deri foreskrevne forsendelsesdokument, og at alle andre former for bevis er udelukket . Retten rejser derfor spoergsmaalet, om EOEF-Traktatens artikel 9, stk . 2, skal fortolkes saaledes, at det efter denne bestemmelse alene umiddelbart er muligt at godtgoere en vares faellesskabsoprindelse med et hvilket som helst andet bevismiddel, hvilket ville indebaere, at bestemmelserne i forordning nr . 222/77 er ugyldige, for saa vidt de udelukker alle andre bevismidler end det naevnte forsendelsesdokument .

Forordning nr . 222/77

8 Foer besvarelsen af det praejudicielle spoergsmaal bemaerkes, at den forelaeggende rets grundlaeggende opfattelse er korrekt . Ifoelge forordning nr . 222/77 kan beviset for en vares faellesskabsoprindelse kun foeres over for bestemmelsesmedlemsstatens toldmyndigheder ved hjaelp af det i forordningen til dette formaal foreskrevne dokument . Dette fremgaar af foelgende betragtninger .

9 Forordning nr . 222/77 foreskriver to former for faellesskabsforsendelse . Den ene, den saakaldte eksterne faellesskabsforsendelse, gaelder ifoelge artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 222/77 i det vaesentlige for varer, der ikke opfylder betingelserne i EOEF-Traktatens artikler 9 og 10, dvs . varer, der hidroerer fra tredjelande, og som ikke befinder sig i fri omsaetning inden for Faellesskabet . Den anden, den saakaldte interne faellesskabsforsendelse, gaelder ifoelge forordningens artikel 1, stk . 3, i det vaesentlige for varer, der opfylder betingelserne i EOEF-Traktatens artikler 9 og 10, dvs . varer med oprindelse i medlemsstaterne eller som befinder sig i fri omsaetning inden for Faellesskabet, saakaldte "faellesskabsvarer ".

10 Ifoelge artikel 12, stk . 1, i forordning nr . 222/77 skal varer, der transporteres efter reglerne om ekstern faellesskabsforsendelse, angives til forsendelse i en T 1-angivelse .

11 Ifoelge forordningens artikel 39, stk . 1, skal varer, der transporteres efter reglerne om intern faellesskabsforsendelse, dvs . i det vaesentlige faellesskabsvarer, angives til forsendelse i en T 2-angivelse . Dette dokument tjener altsaa i almindelighed som bevis for, at en vare, som er underkastet reglerne om intern faellesskabsforsendelse, har faellesskabskarakter .

12 Det bemaerkes endvidere, at der i saerlige bestemmelser i forordning nr . 222/77 er angivet de tilfaelde, hvor faellesskabsvarer ikke transporteres efter reglerne om intern faellesskabsforsendelse .

13 For disse faellesskabsvarer, der ikke transporteres efter reglerne om intern faellesskabsforsendelse, naar denne ikke er obligatorisk, er der i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 223/77 af 22 . december 1976 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende faellesskabsforsendelse og regler om forenkling af denne ( EFT 1977, L 38, s . 20 ) som bevis foreskrevet T 2 L-dokumentet, hvis indhold svarer til T 2-forsendelsesdokumentet, der anvendes ved intern faellesskabsforsendelse ( jfr . den niende betragtning til og artikel 1, stk . 8, i forordning nr . 223/77 ).

14 Heraf foelger, at forordningerne nr . 222/77 og nr . 223/77 fastsaetter princippet om, at beviset for en vares faellesskabskarakter - bortset fra de foreskrevne undtagelser - udelukkende kan foeres med forsendelsesdokument T 2, henholdsvis forsendelsesdokument T 2 L .

15 Denne fortolkning bekraeftes af artikel 9 i forordning nr . 222/77, der foreskriver foelgende : "naar bestemmelserne i Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab angaaende frie varebevaegelser i de tilfaelde, der omhandles i denne forordning, kun anvendes, saafremt der forelaegges et dokument for intern faellesskabsforsendelse, der er udstedt som bevis for varernes karakter af faellesskabsvarer, vil vedkommende kunne faa dette dokument udstedt efterfoelgende hos de kompetente myndigheder i afgangsmedlemsstaten ". Denne bestemmelse udtrykker faellesskabslovgivers hensigt, nemlig at udelukke andre bevismidler og samtidig lette ansoegerens opgave . En tilsvarende bestemmelse i artikel 71 i gennemfoerelsesforordning nr . 223/77 foreskriver, at forsendelsesdokument T 2 L kan udstedes efterfoelgende .

16 Denne fortolkning retfaerdiggoeres af formaalet med den paagaeldende ordning, som er at lette transporten af varer inden for Faellesskabet ved forenkling og standardisering af formaliteterne ved overskridelse af de indre graenser .

Det praejudicielle spoergsmaal

17 Domstolen skal herefter gennemgaa spoergsmaalet, om den faellesskabsretlige ordning er i overensstemmelse med EOEF-Traktatens artikler 9 og 10, for saa vidt den udelukker, at der over for toldmyndighederne i bestemmelsesmedlemsstaten kan foeres bevis for en vares faellesskabskarakter med andre bevismidler end forsendelsesdokumenterne T 2 eller T 2 L .

18 Forelaeggelseskendelsen naevner sagsoegerens opfattelse, hvorefter fordelingen af bevisbyrden og begraensningen af bevismidlerne kan foere til det resultat, at der opkraeves told af varer, som ikke er forsynet med de foreskrevne forsendelsesdokumenter, men hvis faellesskabskarakter imidlertid er godtgjort paa anden maade, hvilket resultat er i strid med EOEF-Traktatens artikler 9 og 10 .

19 Det bemaerkes hertil, at Traktatens artikler 9 og 10 ikke indeholder regler om bevismidler eller bevisbyrden for en vares faellesskabskarakter . Artiklerne overlader det til den afledte faellesskabsret at regulere disse spoergsmaal .

20 Det bemaerkes endvidere, at den beskrevne ordning er begrundet i noedvendigheden af at lette varebevaegelserne over Faellesskabets indre graenser, hvilket udgoer et af de grundlaeggende principper for det faelles marked . Det ligger inden for dette formaal, og kan derfor ikke anses for stridende mod EOEF-Traktatens artikler 9 og 10, at der for de erhvervsdrivende, som principielt skal baere bevisbyrden, stilles ensartede og simple bevismidler til raadighed for varernes faellesskabskarakter, idet de samtidig indroemmes mulighed for endog at fremlaegge disse beviser efter overskridelsen af graensen .

21 Herefter boer der gives det svar, at gennemgangen af det forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Raadets forordning nr . 222/77 og Kommissionens forordning nr . 223/77, for saa vidt disse forordninger udelukker - bortset fra de foreskrevne undtagelser - at der kan foeres bevis for en vares faellesskabskarakter over for toldmyndighederne i bestemmelsesmedlemsstaten med andre bevismidler end forsendelsesdokumenterne T 2 eller T 2 L .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

22 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, den tyske regering og den spanske regering, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN ( Fjerde Afdeling )

vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht Duesseldorf ved kendelse af 5 . marts 1988, for ret :

Gennemgangen af det forelagte spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 222/77 og Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 223/77, for saa vidt disse forordninger udelukker - bortset fra de foreskrevne undtagelser - at der kan foeres bevis for en vares faellesskabskarakter over for toldmyndighederne i bestemmelsesmedlemsstaten med andre bevismidler end forsendelsesdokumenterne T 2 eller T 2 L .