DOMSTOLENS DOM (FEMTE AFDELING) AF 5. OKTOBER 1988. - TECHNOINTORG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ANNULLATIONSSOEGSMAAL - MIDLERTIDIG OG ENDELIG ANTIDUMPINGTOLD PAA IMPORTEN AF VISSE FRYSESKABE MED OPRINDELSE I SOVJETUNIONEN. - FORENEDE SAGER 294/86 OG 77/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 06077



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Annullationssoegsmaal - soegsmaal til proevelse af en forordning om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold - ikrafttraeden efter sagsanlaegget af en forordning om indfoerelse af en endelig antidumpingtold med samme toldsats, der ogsaa er blevet anfaegtet ved et annullationssoegsmaal - sagsgenstanden bortfaldet - stillingtagen til sagen ufornoeden

( EOEF-Traktaten, art . 173 )

2 . Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastsaettelse af normalvaerdien - indfoersel fra lande uden markedsoekonomi - afgoerende faktor - faktisk salgspris for samme vare i et tredjeland med markedsoekonomi

( Raadets forordning nr . 2176/84, art . 2, stk . 5 )

3 . Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastlaeggelse af normalvaerdien og eksportprisen - justeringer for at goere sammenligning mulig - faktorer der kan laegges til grund for justeringer

( Raadets forordning nr . 2176/84, art . 2, stk . 9 og stk . 10 )

4 . Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - skade - relevante faktorer - omfanget af dumpingimporten - dumpingimportens virkninger vurderes samlet og ikke saerskilt for den enkelte eksportoer

( Raadets forordning nr . 2176/84, art . 4, stk . 2 )

5 . Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - forslag om pristilsagn - godtagelse - institutionernes skoensbefoejelser

( Raadets forordning nr . 2176/84, art . 10 )

Sammendrag

1 . Et soegsmaal, der er anlagt til proevelse af en forordning om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold mister sin genstand, saaledes at det er ufornoedent at traeffe afgoerelse i sagen, naar den anfaegtede forordning under sagen afloeses af en forordning, som sagsoegeren har anfaegtet under en anden sag, og hvorved der indfoeres en endelig antidumpingtold og de beloeb, som der er stillet sikkerhed for i form af den midlertidige antidumpingtold, opkraeves endeligt med den i forordningen om endelig antidumpingtold fastsatte toldsats .

2 . Under en procedure til fastsaettelse af antidumpingtold skal normalvaerdien af den vare, der er genstand for dumping ved indfoersler fra lande uden markedsoekonomi, fastsaettes efter bestemmelserne i artikel 2, stk . 5, i forordning nr . 2176/84 . Denne bestemmelse, hvis formaal er at undgaa, at der tages hensyn til priser og omkostninger i lande uden markedsoekonomi, hvor priser og omkostninger saedvanligvis ikke fremstaar som et resultat af markedskraefternes spil, lader saaledes prisen paa samme vare i et tredjeland med markedsoekonomi vaere afgoerende .

3 . Ved en antidumpingprocedure bestemmes det i artikel 2, stk . 9 og stk . 10 i forordning nr . 2176/84, for at der kan foretages en passende sammenligning af eksportprisen og normalvaerdien, efter at disse foerst er beregnet efter de herfor foreskrevne metoder, at der skal foretages forskellige justeringer under hensyntagen til de forskelle, der paavirker prisernes sammenlignelighed; med disse justeringer tages der hoejde for forskelle i varens fysiske egenskaber, forskelle i maengde, forskelle i salgsvilkaar, i importafgifter og indirekte skatter . Disse justeringer foretages udelukkende paa grundlag af forskelle vedroerende de naevnte faktorer .

4 . Ved fastlaeggelsen af den ved dumpingen forvoldte skade er omfanget af den paagaeldende import, jfr . artikel 4, stk . 2, i forordning nr . 2176/84, kun en af de faktorer, der skal tages i betragtning .

Naar de produkter, der er genstand for dumping, hidroerer fra forskellige lande, skal der principielt foretages en samlet vurdering af importens virkninger . Det er i overensstemmelse med maalsaetningerne for forordning nr . 2176/84, at Faellesskabets institutioner undersoeger de samlede virkninger for industrien i Faellesskabet af den paagaeldende import og traeffer de i den forbindelse noedvendige forholdsregler over for samtlige eksportoerer, uanset om omfanget af den enkeltes eksport maatte vaere ringe .

5 . Forordning nr . 2176/84 indeholder ikke bestemmelser, hvorefter Faellesskabets institutioner er forpligtet til at acceptere tilsagn vedroerende priser, som erhvervsdrivende, der er genstand for en antidumpingundersoegelse, har givet . Tvaertimod fremgaar det af forordningens artikel 10, at faellesskabsinstitutionerne skal anlaegge et skoen med hensyn til, om tilsagnene boer accepteres .

Institutionerne overskrider ikke graenserne for det skoen, de raader over, ved efter undersoegelsen af et tilsagnstilbud at afslaa dette med den begrundelse, at den foreslaaede prisforhoejelse er klart lavere end den forhoejelse, der er noedvendig for at ophaeve skaden, at forhoejelsen skal ske over et for langt tidsrum og under en betingelse, som institutionerne ikke kan kontrollere .

Dommens præmisser

1 Ved staevninger indgivet til Domstolens Justitskontor henholdsvis den 26 . november 1986 og den 18 . marts 1987 har Technointorg i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2, anlagt to sager, den ene, sag 294/86, med paastand om annullation af Kommissionens forordning nr . 2800/86 af 9 . september 1986 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af visse frysere med oprindelse i Sovjetunionen ( EFT L 259, s . 14, herefter benaevnt "den midlertidige forordning "), navnlig dennes artikel 1, og den anden, sag 77/87, med paastand om annullation af Raadets forordning nr . 29/87 af 22 . december 1986 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af visse fryseskabe med oprindelse i Sovjetunionen ( EFT L 6, s . 1, herefter benaevnt "den endelige forordning "), i det omfang Technointorg er omfattet af disse forordninger .

2 Ved to saerskilte begaeringer, der ligeledes blev indgivet den 26 . november 1986 og den 18 . marts 1987, har Technointorg nedlagt paastand om foreloebige forholdsregler i form af udsaettelse for sit vedkommende af gennemfoerelsen af henholdsvis den midlertidige og den endelige forordning, indtil Domstolen har truffet afgoerelse i hovedsagen .

3 Ved Domstolens praesidents kendelser af henholdsvis 17 . december 1986 og 9 . april 1987 blev disse begaeringer om foreloebige forholdsregler afslaaet, og afgoerelserne om sagsomkostningerne udsat .

4 Domstolen har ved kendelse af 8 . maj 1987 givet Kommissionen tilladelse til at intervenere i sag 77/87 til stoette for Raadet .

5 Sagerne 294/86 og 77/87 er ved kendelse af 8 . juli 1987 blevet forenet med henblik paa den mundtlige forhandling og dommen .

6 Technointorg eksporterer skabsfrysere ( Nimexe nr . 84.15-41 og 84.15-46 ) hidroerende fra Sovjetunionen til Faellesskabet . I september 1985 indgav European Committee of Manufacturers of Electrical Domestic Equipment paa vegne af producenter, der tegner sig for stort set hele produktionen i Faellesskabet af frysere, en klage til Kommissionen, hvori det blev gjort gaeldende, at forskellige frysere med oprindelse i Den Tyske Demokratiske Republik, Sovjetunionen og Jugoslavien indfoertes til dumpingpriser, hvilket forvoldte vaesentlig skade for denne erhversgren i Faellesskabet .

7 Kommissionen naaede under den antidumpingprocedure, der herefter blev indledt i henhold til Raadets forordning nr . 2176/84 af 23 . juli 1984 om beskyttelse mod dumping eller subsidiaert import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ( EFT L 201, s . 1 ), til det resultat, at der blandt de frysere, der haevdedes indfoert til dumpingpriser, maatte sondres mellem frysebokse ( Nimexe nr . 84.15-32 ) og fryseskabe ( Nimexe nr . 84.15-41 og 84.15-46 ), idet disse varer ikke kunne betragtes som samme vare efter antidumpingbestemmelserne .

8 Kommissionen besluttede ved artikel 4 i den midlertidige forordning at afslutte antidumpingproceduren for saa vidt angaar frysebokse . For saa vidt angaar fryseskabe godtog Kommissionen de tilsagn, der var afgivet af de jugoslaviske og oesttyske eksportoerer, hvorefter proceduren afsluttedes for deres vedkommende, hvorimod den ved artikel 1 i forordningen indfoerte en midlertidig antidumpingtold paa 33% paa importen af fryseskabe med oprindelse i Sovjetunionen .

9 I artikel 6, stk . 2, i naevnte forordning blev det bestemt, at forordningen om indfoerelse af midlertidig antidumpingtold kun skulle finde anvendelse i fire maaneder, medmindre Raadet vedtog endelige foranstaltninger inden udloebet af denne periode . Forordningen blev efter sagsanlaegget afloest af den endelige forordning, der er blevet anfaegtet i den anden sag, Technointorg har anlagt den 18 . marts 1987 .

10 Kommissionen har ved telex af 20 . marts 1986 meddelt, at sag 294/86 om annullation af den midlertidige forordning ikke laengere har nogen genstand, idet denne forordning ikke laengere er i kraft . Technointorg har i sit den 6 . april 1987 indgivne indlaeg gjort gaeldende, at Raadet med vedtagelsen om, at de beloeb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, skal opkraeves endeligt, blot har gennemfoert Kommissionens forordning, og at sagsoegeren selv kun vil kunne kraeve disse beloeb tilbagebetalt, saafremt Domstolen annullerer den forordning, ved hvilke de er indfoert . Technointorg har yderligere haevdet at have interesse i at anfaegte den midlertidige forordning i det omfang, enhver af Domstolen konstateret ulovlighedsgrund vil kunne anfoeres til stoette for et erstatningskrav .

11 Det maa derfor indledningsvis undersoeges, om Technointorg fortsat har interesse i at anfaegte den midlertidige ordning, selvom denne er blevet afloest af den endelige forordning .

12 Det bemaerkes herved, at den midlertidige forordning ikke har retsvirkninger, der vil kunne paaberaabes af Technointorg, idet de beloeb, der blev stillet sikkerhed for i form af midlertidig antidumpingtold, i henhold til artikel 2 i den endelige forordning er blevet opkraevet med den definitivt fastsatte sats .

13 For saa vidt angaar Technointorgs interesse i eventuelt senere at opnaa dom for, at den midlertidige forordning er ugyldig, og paa dette grundlag rejse erstatningssag bemaerkes, at Technointorg vil kunne stoette et krav om erstatning for tab forvoldt ved den midlertidige forordning paa et anbringende om, at den endelige forordning er retsstridig .

14 Det maa herefter fastslaas, at sag 294/86 ikke laengere har nogen genstand, hvorfor det findes ufornoedent at traeffe afgoerelse i denne sag .

15 Domstolen vil derfor alene undersoege de anbringender, der er fremfoert i sag 77/87 .

16 Vedroerende de i sagen relevante retsregler, sagens faktiske omstaendigheder samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

A - Tilsidesaettelse af det almindelige kontradiktionsprincip

17 Technointorg har gjort gaeldende, at Kommissionen og Raadet har ignoreret den fuldmagt, Technointorgs repraesentant Astakhov havde faaet med henblik paa antidumpingproceduren navnlig derved, at Kommissionen ikke anmodede ham om oplysninger og ikke tilstillede ham det til de beroerte eksportoerer bestemte spoergeskema i strid med artikel 7, stk . 1, litra b ), i den tidligere naevnte forordning nr . 2176/84 . Technointorg bestrider hermed, at Astakhov som haevdet i den 2 . og 3 . betragtning i den endelige forordning skulle have afslaaet at samarbejde .

18 Det bemaerkes indledningsvis, at det fremgaar af sagen, at kopier af spoergeskemaet til de beroerte eksportoerer samt en meddelelse om ivaerksaettelsen af antidumpingundersoegelsen ved anbefalet brev blev tilsendt sagsoegeren paa dennes adresse i Moskva . Det fremgaar af det for Domstolen fremlagte modtagelsesbevis fra postvaesenet, at naevnte forsendelse skete den 17 . december 1985, og Technointorg bekraeftede i det telex, der blev tilstillet Kommissionen den 18 . februar 1986, modtagelsen af spoergeskemaet og anmodede om en forlaengelse af svarfristen . Technointorg har desuden under den mundtlige forhandling anerkendt, at det aldrig har udfyldt dette spoergeskema .

19 Da Technointorg saaledes selv har haft mulighed for at give Kommissionen alle noedvendige oplysninger men har undladt dette, har faellesskabsinstitutionerne med foeje kunnet basere sig paa de oplysninger, de havde til raadighed, hvorved det findes unoedvendigt at tage stilling til, om Kommissionen havde givet Astakhov mulighed for at deltage i proceduren .

20 Det foerste anbringende skal derfor afvises .

B -Tilsidesaettelse af begrundelsespligten ifoelge EOEF-Traktatens artikel 190

21 Technointorg har gjort gaeldende, at de i 14 ., 17 . og 18 . betragtning til den endelige forordning angivne begrundelser vedroerende henholdsvis sagsoegerens markedsandel, Faellesskabets interesser og en antidumpingtold paa 33% er utilstraekkelige .

22 Technointorg har herved anfoert, at institutionerne ikke har imoedegaaet dets argument om, at dets oegede markedsandel i Det Forenede Kongerige og i Belgien ikke indebar en styrkelse af dets samlede markedsandel i Faellesskabet . Hertil bemaerkes alene, at det i 14 . betragtning til den endelige forordning oplyses, at forbruget i Faellesskabet forblev uaendret, mens importen af de paagaeldende varer med oprindelse i Sovjetunionen steg med mere end 20 000 enheder fra 1981 til 1985 . I oevrigt indeholder 13 . betragtning til samme forordning en henvisning til Kommissionens udfoerlige redegoerelse i betragtningerne ( og navnlig i 23 . betragtning ) i den midlertidige forordning .

23 Vedroerende afvisningen af de argumenter, der er blevet fremfoert af Peja Import BV, der er en af de i Faellesskabet hjemmehoerende importoerer, som Kommissionen har indhentet oplysninger og gennemfoert kontrol hos, herunder navnlig det argument, der vedroerer Faellesskabets interesse i at lade importen til Nederlandene af frysere med oprindelse i Sovjetunionen fortsaette for at undgaa gengaeldelsesforanstaltninger, henvises til 17 . betragtning til den endelige forordning; heri omtales de vanskeligheder, som Faellesskabets producenter befinder sig i, og denne erhvervsgrens oekonomiske og sociale betydning, der er afgoerende for Raadets konklusion om, at det er i Faellesskabets interesse, at der gribes ind og indfoeres en endelig antidumpingtold .

24 Om indfoerelsen af en antidumpingtold paa 33% hedder det endelig i 18 . betragtning til den endelige forordning, at satsen 33%, som er lavere end den konstaterede dumpingmargen paa 204%, er noedvendig for at afhjaelpe den skade, der er paafoert den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet i betragtning af den salgspris, der er noedvendig for at sikre de effektive producenter i Faellesskabet en rimelig fortjeneste .

25 Det foelger af det anfoerte, at anbringendet om tilsidesaettelse af begrundelsespligten maa afvises .

C -Fastlaeggelse af normalvaerdien paa grundlag af priserne paa det jugoslaviske marked

26 Technointorg har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke tilfredsstillende har begrundet valget af Jugoslavien som det land, der er blevet anvendt som sammenligningsgrundlag .

27 Technointorgs anbringende herom er ikke holdbart . 6 . betragtning til den endelige forordning indeholder en tilstraekkelig klar redegoerelse for, hvorfor Kommissionen ikke har anerkendt Technointorgs argumentation paa dette punkt .

28 Technointorg har endvidere kritiseret, at normalvaerdien blev fastlagt paa grundlag af den pris, der blev anvendt paa det jugoslaviske marked . Technointorg har med henvisning til de saerlige forhold paa henholdsvis det jugoslaviske marked og det sovjetiske marked, navnlig hvad angaar indtaegtsniveauet og fryserproduktionsmetoderne, gjort gaeldende, at normalvaerdien i Jugoslavien burde have vaeret beregnet . Technointorg har herved anfoert, at Kommissionen og Raadet ved helt at afvise de justeringer, Technointorg foreslog til neutralisering af de naevnte saerlige forhold, har fastlagt normalvaerdien paa en urimelig og urigtig maade og herved har tilsidesat artikel 2, stk . 5, i forordning nr . 2176/84 .

29 Det bemaerkes foerst, at det i artikel 2, stk . 5, i forordning nr . 2176/84 bestemmes, at normalvaerdien i tilfaelde af indfoersel fra lande uden markedsoekonomi fastsaettes paa en hensigtsmaessig og ikke urimelig maade efter et af foelgende kriterier : a ) den pris, til hvilken samme vare fra et tredjeland med markedsoekonomi faktisk saelges, eller b ) den beregnede vaerdi af samme vare i et tredjeland med markedsoekonomi, eller c ) saafremt ingen af disse kriterier udgoer et egnet grundlag, den pris, der faktisk er betalt, eller som skal betales i Faellesskabet for samme vare, om noedvendigt justeret for at indregne en rimelig fortjenestemargen . Formaalet med denne bestemmelse er at undgaa, at der tages hensyn til priser og omkostninger i lande uden markedsoekonomi, hvor priser og omkostninger saedvanligvis ikke fremstaar som et resultat af markedskraefternes spil .

30 Det bemaerkes dernaest, at den beregnede vaerdi ifoelge opbygningen af artikel 2, stk . 5, i forordning nr . 2176/84 skal tjene som erstatning for salgsprisen paa produktionslandets hjemmemarked eller paa eksportmarkedet, der anvendes som grundlag for fastlaeggelse af normalvaerdien . Der er derfor kun grund til at benytte den beregnede vaerdi, naar omstaendighederne goer det urimeligt at anvende hjemmemarkedsprisen . Denne vaerdi maa beregnes saaledes, at resultatet kommer til at ligge taettest muligt op ad normalvaerdien, beregnet paa grundlag af hjemmemarkedsprisen . Institutionerne raader ved afgoerelsen herom over et skoen, og Technointorg har ikke godtgjort, at disse har anvendt dette forkert i det foreliggende tilfaelde ved at vaelge priserne paa det jugoslaviske hjemmemarked som sammenligningsgrundlag .

31 Technointorgs argument om at normalvaerdien burde vaere beregnet saaledes, at der blev lagt vaegt paa de angivne forskelle mellem Jugoslavien og Sovjetunionen, kan ikke anerkendes . De saerlige markedsforhold skal tages i betragtning ved sammenligningen af normalvaerdien og eksportprisen paa de i artikel 2, stk . 9 og stk . 10 i forordning nr . 2176/84 fastlagte vilkaar . Institutionerne har derfor ikke begaaet en fejl ved at fastlaegge den normale vaerdi med udgangspunkt i den paa det jugoslaviske marked anvendte pris .

32 Dette anbringende maa derfor afvises .

D -Anbringendet vedroerende sammenligningen mellem eksportprisen og normalvaerdien

33 Technointorg har gjort gaeldende, at Kommissionen og Raadet ved ikke at have foretaget de justeringer, som de saerlige forhold paa det jugoslaviske marked tilsagde, navnlig i forhold til indtaegtsniveauet og produktionsmetoderne i Sovjetunionen, har tilsidesat artikel 2, stk . 9 og stk . 10 i forordning nr . 2176/84 . Efter Technointorgs opfattelse maa forpligtelsen til som foreskrevet i naevnte artikel at foretage en passende sammenligning medfoere, at der skal ske yderligere justeringer, selv om dette ikke udtrykkeligt er bestemt i naevnte artikel, der imidlertid ikke er udtoemmende paa dette punkt .

34 I den forbindelse bemaerkes, at artikel 2, stk . 9 og stk . 10 for at der kan foretages en passende sammenligning af eksportprisen og normalvaerdien, efter at disse foerst er beregnet efter de herfor foreskrevne metoder, bestemmer, at der skal foretages forskellige justeringer under hensyntagen til forskelle, der paavirker prisernes sammenlignelighed; med disse justeringer tages der hoejde for forskelle i varens fysiske egenskaber, forskelle i maengde, forskelle i salgsvilkaar, i importafgifter og indirekte skatter . Justeringerne foretages udelukkende paa grundlag af forskelle vedroerende de naevnte faktorer, jfr . Domstolens dom af 7 . maj 1987 ( Nachi Fujikoshi Corporation mod Raadet, sag 255/84, Sml . s . 1861 ).

35 De af Technointorg paaberaabte forskelle vedroerer loenniveauet og de hoeje omkostninger til fryserkomponenter og henhoerer altsaa ikke under en af de i artikel 2, stk . 9 og stk . 10 i forordning nr . 2176/84 omhandlede kategorier .

36 Dette anbringende maa derfor afvises .

E - Anbringendet om fastsaettelsen af skadens omfang

37 Technointorg har anfoert, at skaden er mindre end den skade, Raadet og Kommissionen har fastslaaet . Technointorg har i den forbindelse foerst og fremmest gjort gaeldende, at markedet for frysere i Faellesskabet kan opdeles i to kategorier, nemlig dels et marked for kvalitetsvarer, som de fleste af Faellesskabets producenter forsyner, og som omfatter de mest moderne og dyreste frysere, og dels et marked for frysere af jaevnere kvalitet, der forsynes af producenter fra OEsteuropa og kun i helt ubetydeligt omfang af faellesskabsproducenter, og som omfatter de enkleste og billigste frysere . Da de af Technointorg fremstillede frysere er lavprisfrysere, vil de kun kunne tilfoeje den faellesskabsproduktionsgren, der fremstiller frysere af jaevnere kvalitet, skade, og importens virkning for den samlede faellesskabsproduktion vil derfor kun kunne vaere ubetydelig .

38 I den forbindelse bemaerkes, at Technointorg intet har anfoert, der kan danne grundlag for en antagelse om, at ikke alle frysere af skabsfrysertypen er samme varer, jfr . artikel 4, stk . 1 og stk . 5 i forordning nr . 2176/84 .

39 Faellesskabets myndigheder har sammenlignet frysere hidroerende fra Sovjetunionen med de billigste i Faellesskabet producerede modeller for at kunne afgoere, om de foerstnaevnte tilbydes til en vaesentlig lavere pris, jfr . artikel 4, stk . 2 b ), i forordning nr . 2176/84, hvilket imidlertid ikke indebaerer, at andre i Faellesskabet fremstillede modeller ikke konkurrerer med sovjetiske frysere, eller at hele Faellesskabets produktion ikke paavirkes af importen af de omhandlede varer .

40 Technointorg har endvidere gjort gaeldende, at det kun har eksporteret et ringe antal fryseskabe til Faellesskabet, nemlig 20 000 i 1985 og har herved anfoert, at hverken Kommissionen eller Raadet har godtgjort, at den paagaeldende import isoleret set har kunnet tilfoeje industrien i Faellesskabet skade .

41 Hvad angaar det antal fryseskabe, som Technointorg har eksporteret, bemaerkes, at omfanget af den paagaeldende import, jfr . artikel 4, stk . 2, i forordning nr . 2176/84, kun er en af de faktorer, der skal tages i betragtning ved fastlaeggelsen af skadens omfang . Endvidere bemaerkes, at naar de produkter, der er genstand for dumping, som tilfaeldet er i denne sag, hidroerer fra forskellige lande, skal der principielt foretages en samlet vurdering af importens virkninger . Det er i overensstemmelse med maalsaetningerne med forordning nr . 2176/84, at Faellesskabets institutioner undersoeger de samlede virkninger for industrien i Faellesskabet af den paagaeldende import, og traeffer de i den forbindelse noedvendige forholdsregler over for samtlige eksportoerer, uanset om omfanget af den enkeltes eksport maatte vaere ringe .

42 Technointorg har yderligere gjort gaeldende, at Faellesskabets institutioner ikke har givet nogen begrundelse for deres konstatering af, at der har vaeret tale om en kumulering af virkningerne for saa vidt angaar skaden . Dette argument er ikke holdbart . De herfor paaberaabte grunde i betragtningerne 11 til 15 i den endelige forordning, der navnlig bekraefter Kommissionens resultater ifoelge 24 . betragtning i den midlertidige forordning, opfylder i tilstraekkeligt omfang begrundelseskravet ifoelge Traktatens artikel 190 .

43 Dette anbringende maa derfor afvises .

F - Anbringendet om afvisningen af sagsoegerens tilsagn

44 Technointorg har anfoert, at Kommissionen ved at afvise dets foreslaaede tilsagn, som den ikke engang ville droefte naermere, udgoer en tilsidesaettelse af artikel 10, stk . 1 og stk . 3, i forordning nr . 2176/84, artikel 190 i EOEF-Traktaten og princippet om forbud mod forskelsbehandling .

45 Hvad angaar spoergsmaalet om den paastaaede tilsidesaettelse af artikel 10, stk . 1 og stk . 3, i naevnte forordning, bemaerkes foerst, at forordning nr . 2176/84 ifoelge Domstolens faste praksis ( jfr . navnlig dom af 7 . maj 1987, Nachi Fujikoshi Corporation mod Raadet, sag 255/84, Sml . s . 1861 ) ikke indeholder bestemmelser, hvorefter Faellesskabets institutioner er forpligtet til at acceptere tilsagn vedroerende priser . Tvaertimod fremgaar det af forordningens artikel 10, at faellesskabsinstitutionerne skal anlaegge et skoen med hensyn til, om tilsagnene boer accepteres .

46 Det fremgaar desuden af sagen, at selv om Kommissionen afslog at moedes med Technointorg, undersoegte den dog Technointorgs forslag, og opfordrede Technointorg til at fremsaette sine bemaerkninger til Kommissionens kritik af disse forslag .

47 Det fremgaar bl.a . af de telex af hhv . 18 . og 28 . november 1986 og af den skrivelse af 11 . december 1986, som Kommissionen tilstillede Technointorg, at de foreslaaede tilsagn ikke blev accepteret af tre grunde : a ) de foreslaaede prisforhoejelser var klart lavere end de forhoejelser, der var noedvendige for at ophaeve skaden; b ) disse prisforhoejelser skulle ske efterhaanden over et tidsrum paa flere aar, og den maksimale forhoejelsessats ville foerst blive naaet i 1989-1990, og c ) anvendelsen af den maksimale forhoejelsessats paa 25% var betinget af igangsaetningen af en ny fabrik, hvilket var en betingelse, Kommissionen ikke kunne kontrollere . Technointorg har ikke bestridt, at det forholdt sig som anfoert .

48 Det maa endelig fastslaas, at Kommissionen ved afvisningen af Technointorgs tilsagnstilbud af de naevnte grunde, der er fyldestgoerende og blev meddelt Technointorg, ikke har overskredet graenserne for det skoen, den raadede over .

49 Hvad angaar spoergsmaalet om den paastaaede tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, bemaerkes, at Kommissionen ikke har gjort sig skyldig i nogen vilkaarlig forskelsbehandling ved at afvise sagsoegerens tilsagn, samtidig med at den accepterede tilsagnene fra eksportoererne i Den Tyske Demokratiske Republik og Jugoslavien . Som anfoert i punkt 34 i betragtningerne til den midlertidige forordning indebar tilsagnene fra eksportoererne i de naevnte lande, at priserne blev haevet til et niveau, der var tilstraekkeligt til at hindre skadeforvoldelse i fremtiden, og det var endvidere muligt effektivt at overvaage, at disse tilsagn blev efterlevet korrekt . Omvendt var de af Technointorg foreslaaede tilsagn som naevnt ovenfor klart utilstraekkelige, og forudsaetningerne for en effektiv kontrol fra Kommissionens side med overholdelsen af disse tilsagn var ikke tilstede .

50 Technointorgs sidste anbringende maa derfor afvises, hvorfor sagsoegte i det hele frifindes for sagsoegerens paastande i sag 77/87 .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

51 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger . Technointorg har tabt sag 77/87 og boer derfor betale omkostningerne baade i hovedsagen og i sagen om foreloebige forholdsregler, herunder intervenientens omkostninger i henhold til paastanden herom .

52 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 5, er Domstolen frit stillet i sine afgoerelser om sagens omkostninger i tilfaelde af, at det findes ufornoedent at traeffe afgoerelse i sagen . Technointorg har tabt den sag, den har anlagt til proevelse af den endelige forordning, der erstattede den midlertidige forordning og boer derfor i sag 294/86 betale sagens omkostninger baade i hovedsagen og i sagen om foreloebige forholdsregler .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN ( Femte Afdeling )

1 ) Det er ufornoedent at traeffe afgoerelse i sag 294/86 .

2 ) I sag 77/87 frifindes sagsoegte .

3 ) Sagsoegeren betaler omkostningerne i begge sager, saavel i hovedsagerne som i sagerne om foreloebige forholdsregler, herunder intervenientens omkostninger .