ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

14. december 2007

Sag F-131/06

Robert Steinmetz

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – forlig – opfyldelse af en aftale – afslag på godtgørelse af udgifter afholdt i forbindelse med en tjenesterejse – åbenbart, at sagen må afvises – ingen søgsmålsinteresse – fordeling af sagens omkostninger – udgifter, som er påført modparten unødvendigt eller af ond vilje«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og artikel 152 EA, hvorved Robert Steinmetz har nedlagt påstand om dels annullation af Kommissionens afgørelse af 21. februar 2006, for så vidt som Kommissionen derved afslår fuldt ud at opfylde en aftale, der er indgået ved et mellem parterne indgået forlig for Retten i Første Instans i sag T-155/05, dels om at Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren en symbolsk godtgørelse på 1 EUR for det ikke-økonomiske tab, han hævder at have lidt.

Udfald: Sagen afvises. Robert Steinmetz bærer sine egne omkostninger med undtagelse af 500 EUR. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger og betaler 500 EUR af sagsøgerens udgifter.

Sammendrag

1. Retspleje – antagelse af processkrifterne til realitetsbehandling – bedømmelse på tidspunktet for indlevering af processkriftet

(Rettens procesreglement, art. 114)

2. Tjenestemænd – søgsmål – søgsmål, hvorved der ikke tages hensyn til indholdet af et forlig, der tidligere har ført til, at sagen blev frafaldet – ingen søgsmålsinteresse

1. På samme måde som spørgsmålet om, hvorvidt et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, afgøres på tidspunktet for søgsmålets indgivelse, afgøres spørgsmålet om antagelse til realitetsbehandling af de øvrige processkrifter, såsom en formalitetsindsigelse, på tidspunktet for deres indgivelse. En sådan fortolkning er i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

(jf. præmis 27)

Henvisning til:

Domstolen, 27. november 1984, sag 50/84, Bensider m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3991, præmis 8.

Retten, 8. oktober 2001, sag T-236/00 R II, Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen, Sml. II, s. 2943, præmis 49; 9. juli 2003, sag T-219/01, Commerzbank mod Kommissionen, Sml. II, s. 2843, præmis 61.

2. Når en sagsøger under en verserende tvist for Retten foreslår den sagsøgte institution, at sagen afgøres ved forlig, når institutionen delvis tilslutter sig dette forslag, og når sagsøgeren på grundlag af dette delvise forlig begærer og opnår, at Retten sletter sagen, skal den pågældende anses for at have indvilget i den aftale, som institutionen sidst fremlagde, og har følgelig ikke interesse i at anfægte indholdet af en sådan aftale under henvisning til, at den ikke svarede til den aftale, han oprindeligt havde foreslået.

Når en institution fuldt ud har opfyldt de forpligtelser, der følger af en aftale, der er indgået med en sagsøger i en tvist, har sagsøgeren ingen interesse i at foreholde den pågældende institution, at den ikke har efterkommet aftalens bestemmelser.

(jf. præmis 44-52)
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Anden Afdeling)

17. oktober 2007

Sag F-114/06

Amerigo Liotti

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – manglende opførelse på listen over forfremmede tjenestemænd – forfremmelsesåret 2005 – prioritetspoints – fortjeneste – anciennitet – ulovlighedsindsigelse – antagelse til realitetsbehandling«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Amerigo Liotti har nedlagt påstand principalt om annullation af listen over tjenestemænd forfremmet i forfremmelsesåret 2005, for så vidt som sagsøgeren ikke er opført herpå, og subsidiært om annullation af afgørelsen om sagsøgerens prioritetspoints i nævnte forfremmelsesår.

Udfald: Sagen afvises dels som åbenbart uantagelig til realitetsbehandling, dels som åbenbart ugrundet. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – bebyrdende forvaltningsakt – et forfremmelsesudvalgs forslag om tildeling af prioritetspoints – ikke omfattet

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, afsnit 2, 45, 90 og 91)

Et forfremmelsesudvalgs forslag om tildeling af prioritetspoints til forskellige kategorier i en forfremmelsesordning, der er oprettet ved en intern forskrift i Kommissionen, er ikke en bebyrdende forvaltningsakt. Forfremmelsesudvalgene har nemlig ikke kompetence til at træffe afgørelse vedrørende tildelingen af prioritetspoints. Selv om det fremgår af vedtægtens artikel 25, afsnit 2, at enhver bebyrdende afgørelse skal begrundes, gælder dette krav derfor ikke for et sådant forslag fra et forfremmelsesudvalg vedrørende en ikke-forfremmet tjenestemand.

(jf. præmis 50)
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Anden Afdeling)

17. oktober 2007

Sag F-115/06

Carlos Sanchez Ferriz m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – manglende opførelse på listen over forfremmede tjenestemænd – forfremmelsesåret 2005 – prioritetspoints – fortjeneste – anciennitet – ulovlighedsindsigelse – antagelse til realitetsbehandling«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Carlos Sanchez Ferriz og ni andre tjenestemænd ved Kommissionen har nedlagt påstand principalt om annullation af listen over tjenestemænd forfremmet i forfremmelsesåret 2005, for så vidt som sagsøgerne ikke er opført herpå, og subsidiært om annullation af afgørelserne om prioritetspoints til sagsøgerne i nævnte forfremmelsesår.

Udfald: Sagen afvises dels som åbenbart uantagelig til realitetsbehandling, dels som åbenbart ugrundet. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – søgsmål – bebyrdende forvaltningsakt – et forfremmelsesudvalgs forslag om tildeling af prioritetspoints – ikke omfattet

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, afsnit 2 og 45, samt art. 90 og 91)

2. Tjenestemænd – forfremmelse – klage fra en ikke-forfremmet ansøger – afslag – begrundelsespligt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, afsnit 2 og 45, samt art. 90, stk. 2)

1. Et forfremmelsesudvalgs forslag om tildeling af prioritetspoints til forskellige kategorier i en forfremmelsesordning, der er oprettet ved en intern forskrift i Kommissionen, er ikke en bebyrdende forvaltningsakt. Forfremmelsesudvalgene har nemlig ikke kompetence til at træffe afgørelse vedrørende tildelingen af prioritetspoints. Selv om det fremgår af vedtægtens artikel 25, afsnit 2, at enhver bebyrdende afgørelse skal begrundes, gælder dette krav derfor ikke for et sådant forslag fra et forfremmelsesudvalg vedrørende en ikke-forfremmet tjenestemand.

(jf. præmis 54)

2. I forbindelse med en forfremmelsesprocedure er ansættelsesmyndigheden ikke forpligtet til at begrunde en afgørelse om forfremmelse, hverken over for afgørelsens adressat eller over for ikke-forfremmede ansøgere. Ansættelsesmyndigheden skal imidlertid begrunde et afslag på en klage, som en ikke-forfremmet ansøger har indbragt i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2.

(jf. præmis 55)

Henvisning til:

Domstolen, 7. februar 1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 13.

Retten, 3. februar 2005, sag T-172/03, Heurtaux mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 15, og II, s. 63, præmis 42.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Retspleje – formaliteten – bedømmelse af de regler, der er gældende på tidspunktet for indgivelse af stævningen

(Rettens procesreglement, art. 76)

2. Tjenestemænd – klage – frister – krav om erstatning rettet til en institution – overholdelse af en rimelig frist

(Statutten for Domstolen, art. 46; tjenestemandsvedtægten, art. 90)

1. Selv om den regel, der fremgår af artikel 76 i Personalerettens procesreglement, hvorved Retten ved kendelse kan afvise en sag, som åbenbart ikke kan behandles, er en procedureregel, der som sådan finder anvendelse fra det tidspunkt, den trådte i kraft, på alle de for Retten verserende sager, gælder dette ikke for reglerne om begrundelse, som Retten under anvendelse af denne bestemmelse kan lægge til grund for, at sagen skal afvises, hvilke regler alene finder anvendelse på tidspunktet for sagsanlægget.

(jf. præmis 14)

2. Tjenestemænd eller ansatte, som over for deres institution fremsætter krav om en erstatning fra Fællesskabet af et tab, som kan tilregnes dette, skal gøre dette inden for en rimelig frist efter det tidspunkt, hvor de er blevet klar over den situation, som ligger til grund for erstatningskravet. Spørgsmålet om, hvorvidt fristen er rimelig, skal vurderes på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag og navnlig tvistens betydning for den pågældende, sagens kompleksitet og parternes handlemåde.

Der er herved endvidere grund til at sammenholde nævnte frist med den forældelsesfrist på fem år for erstatningskrav uden for kontraktforhold, som er fastsat i artikel 46 i Domstolens statut. Imidlertid udgør fristen på fem år ikke en streng og urørlig frist, inden for hvilken ethvert krav kan antages til realitetsbehandling uanset den tid, det har taget sagsøgeren at fremsætte kravet over for administrationen, samt sagens faktiske omstændigheder.

(jf. præmis 19-22)

Henvisning til:

Retten, 5. oktober 2004, sag T-144/02, Eagle m.fl. mod Kommissionen, Sml. II. s. 3381, præmis 65 og 66; 1. februar 2007, sag F-125/05, Tsarnavas mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 0000, og II-A-2, s. 0000, præmis 76 og 77.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemænd – midlertidigt ansatte og kontraktansatte – arbejdsløshedsunderstøttelse – maksimal periode for tildeling

(Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 28 a, stk. 4, art. 70 og art. 96, stk. 4)

2. Retspleje – omkostninger – søgsmålet kan delvis ikke antages til realitetsbehandling, og er delvis ugrundet

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 3, første afsnit, og art. 94, stk. 3)

1. Bestemmelserne i artikel 28 a, stk. 4, og artikel 96, stk. 4, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, som fastsætter den maksimale periode, hvor henholdsvis en tidligere midlertidigt ansat og en tidligere kontraktansat kan tildeles arbejdsløshedsunderstøttelse fra Fællesskaberne, finder ikke anvendelse på en tidligere hjælpeansat, som i henhold til artikel 70 i disse vilkår, via den institution, hvor vedkommende er ansat, er tilsluttet en national, lovpligtig social sikringsordning, og som derfor kun kan tildeles arbejdsløshedsunderstøttelse fra denne ordning. Bestemmelserne i artikel 28 a, stk. 4, og artikel 96, stk. 4, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte pålægger således ikke institutionen, med henblik på fastsættelsen af den maksimale varighed af perioden for Fællesskabernes tildeling af en arbejdsløshedsunderstøttelse at tage hensyn til de perioder, hvor vedkommende var hjælpeansat.

(jf. præmis 20)

2. I et tilfælde, hvor Retten har afslået en ansøgning om retshjælp under overholdelse af artikel 94, stk. 3, i Rettens procesreglement, idet søgsmålet tilsyneladende ikke kunne antages til realitetsbehandling eller var ugrundet, skal bestemmelserne i procesreglementets artikel 87, stk. 3, første afsnit, ikke desto mindre finde anvendelse i forbindelse med sagens realitet, og under ganske særlige omstændigheder skal administrationen, ud over dens egne omkostninger, betale alle sagsøgerens omkostninger, herunder dem, sagsøgeren eventuelt har afholdt i forbindelse med ansøgningen om retshjælp, henset til sagsøgerens økonomi og den omstændighed, at den anfægtede afgørelse i det foreliggende tilfælde, uden at dette forklares, modsagde den kompetente tjenestes tidligere angivelser.

(jf. præmis 32 og 33)
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – ligebehandling – ansættelse – udvælgelsesprøve

(Tjenestemandsvedtægten, bilag III, art. 5)

I forbindelse med en almindelig udvælgelsesprøve med henblik på ansættelse ved Fællesskabets institutioner, som er åben for såvel ansøgere, der har arbejdet eller arbejder ved en institution, som ansøgere, der ikke har en sådan erhvervserfaring, kan det på grundlag af statistiske oplysninger, som viser en højere beståelsesprocent for ansøgere fra den første gruppe, ikke formodes, at der har fundet en forskelsbehandling sted mellem ansøgere, som tilhører den ene eller den anden gruppe, idet denne forskel kan forklares under henvisning til flere objektive forhold, som for eksempel et bedre kendskab til udvælgelsesprøvens område.

(jf. præmis 41, 43 og 44)

Henvisning til:

Retten i Første Instans, 31. maj 2005, sag T-294/03, Gibault mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 141, og II, s. 635, præmis 53; 30. november 2005, sag T-361/03, Vanlangendonck mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 377, og II, s. 1709, præmis 52; 12. marts 2008, sag T-100/04, Giannini mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 157.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Procedure – antagelse til realitetsbehandling af processkrifter – bedømmelse på tidspunktet for indgivelsen af dokumentet

(Rettens procesreglement, art. 114; Personalerettens procesreglement, art. 78)

Når en formalitetsindsigelse vedrører en stævning, som er indgivet til Personalerettens Justitskontor inden datoen for ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement, anvendes dels procedurereglerne i artikel 78 i Personalerettens procesreglement, herunder navnlig bestemmelsen i artikel 78, stk. 3, hvorefter Retten kan træffe afgøre ved kendelse uden at tage stilling til sagens realitet, dels reglerne om en stævnings antagelse til realitetsbehandling, hvortil der henvises i artikel 114 i procesreglementet for Retten i Første Instans, som finder anvendelse mutatis mutandis på Personaleretten indtil ikrafttrædelsen af dens procesreglement.

Henset til, at fristen for indgivelse af en formalitetsindsigelse, hvad enten man befinder sig inden for anvendelsesområdet for artikel 114 i procesreglementet for Retten i Første Instans eller inden for anvendelsesområdet for artikel 78 i Personalerettens procesreglement, regnes fra forkyndelsen af stævningen, når denne forkyndelse er sket før ikrafttrædelsen af procesreglementet for Personaleretten, er den frist, som skal overholdes, den frist, som på dette tidspunkt var i kraft, og som følger af procesreglementet for Retten i Første Instans. I overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet kan ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement således ikke retligt medføre begrænsning af den frist for indgivelse af en formalitetsindsigelse ved et særskilt dokument, som allerede løber fra datoen for dets ikrafttræden.

Den relevante dato ved afgørelsen af, om denne frist er blevet overholdt, er datoen for indgivelsen af formalitetsindsigelsen for Personaleretten.

(jf. præmis 23, 25 og 26)

Henvisning til:

Retten, 14. december 1992, sag T-47/92, Lenz mod Kommissionen, Sml. II, s. 2523, præmis 34.

Personaleretten, 26. april 2006, sag F-16/05, Falcione mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 3, og II-A-1, s. 7, præmis 84; 14. december 2007, sag F-82/06, Duyster mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 40; 25. januar 2008, sag F-80/06, Duyster mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 38-43.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Procedure – antagelse til realitetsbehandling af processkrifter – bedømmelse på tidspunktet for indgivelsen af dokumentet

(Rettens procesreglement, art. 114; Personalerettens procesreglement, art. 78)

Når en formalitetsindsigelse vedrører en stævning, som er indgivet til Personalerettens Justitskontor inden datoen for ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement, anvendes dels procedurereglerne i artikel 78 i Personalerettens procesreglement, herunder navnlig bestemmelsen i artikel 78, stk. 3, hvorefter Retten kan træffe afgøre ved kendelse uden at tage stilling til sagens realitet, dels reglerne om en stævnings antagelse til realitetsbehandling, hvortil der henvises i artikel 114 i procesreglementet for Retten i Første Instans, som finder anvendelse mutatis mutandis på Personaleretten indtil ikrafttrædelsen af dens procesreglement.

Henset til, at fristen for indgivelse af en formalitetsindsigelse, hvad enten man befinder sig inden for anvendelsesområdet for artikel 114 i procesreglementet for Retten i Første Instans eller inden for anvendelsesområdet for artikel 78 i Personalerettens procesreglement, regnes fra forkyndelsen af stævningen, når denne forkyndelse er sket før ikrafttrædelsen af procesreglementet for Personaleretten, er den frist, som skal overholdes, den frist, som på dette tidspunkt var i kraft, og som følger af procesreglementet for Retten i Første Instans. I overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet kan ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement således ikke retligt medføre begrænsning af den frist for indgivelse af en formalitetsindsigelse ved et særskilt dokument, som allerede løber fra datoen for dets ikrafttræden.

Den relevante dato ved afgørelsen af, om denne frist er blevet overholdt, er datoen for indgivelsen af formalitetsindsigelsen for Personaleretten og ikke datoen for forkyndelsen af formalitetsindsigelsen for sagsøgte.

(jf. præmis 23, 25 og 26)

Henvisning til:

Retten, 14. december 1992, sag T-47/92, Lenz mod Kommissionen, Sml. II, s. 2523, præmis 34.

Personaleretten, 26. april 2006, sag F-16/05, Falcione mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 3, og II-A-1, s. 7, præmis 84; 14. december 2007, sag F-82/06, Duyster mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 40; 25. januar 2008, sag F-80/06, Duyster mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 38-43.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Retspleje – antagelse til realitetsbehandling – behandling efter gældende regler på tidspunktet for stævningens indgivelse

(Rettens procesreglement, art. 76)

2. Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – frister

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

1. Selv om reglen i artikel 76 i Personalerettens procesreglement, hvorefter Retten ved kendelse kan afvise en sag, der åbenbart ikke kan behandles, er en procedureregel, der som sådan finder anvendelse fra tidspunktet for dens ikrafttræden på alle verserende tvister ved Personaleretten, gælder dette ikke for de regler, på hvis grundlag Retten under anvendelse af denne artikel kan anse et søgsmål for at være åbenbart uantageligt til realitetsbehandling, hvilke kun kan være dem, der er gældende på tidspunktet for indgivelsen af stævningen.

(jf. præmis 17)

2. En faktisk omstændighed kan kun genåbne søgsmålsfristerne, såfremt både betingelsen om, at den skal »ændre den retlige eller faktiske situation« og »i væsentlig grad kunne ændre retsstillingen for den, der ønsker at få ændret en beslutning, der er blevet endelig«, er opfyldt.

En institutions bekendtgørelse af en meddelelse til personalet, hvorved denne blot orienterer om rækkevidden af vedtægtens bestemmelser og af de interne forskrifter uden at føje noget hertil, og som blot bekræfter anvendelsen af regler, der uden denne bekendtgørelse under alle omstændigheder ville være blevet anvendt, kan ikke anses for en ny faktisk omstændighed.

(jf. præmis 25 og 28)

Henvisning til:

Domstolen, 13. november 1986, sag 232/85, Becker mod Kommissionen, Sml. s. 3401, præmis 10.

Retten, 7. februar 1991, sag T-58/89, Williams mod Revisionsretten, Sml. II, s. 77, præmis 46-48; 7. februar 2001, sag T-186/98, Inpesca mod Kommissionen, Sml. II, s. 557, præmis 51; 3. oktober 2006, sag T-171/05, Nijs mod Revisionsretten, Sml. Pers. I-A-2, s. 195, og II-A-2, s. 999 præmis 24.

Personaleretten, 16. januar 2007, sag F-92/05, Genette mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 1, og II-A-1, s. 1, præmis 61.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Retspleje – fordeling af beføjelser mellem Fællesskabets forskellige retsinstanser

(Statutten for Domstolen, bilag I, art. 8, stk. 3; tjenestemandsvedtægten, art. 72)

Ved behandlingen af et søgsmål, der vedrører anfægtelse af et afslag på at tildele en tjenestemand en godtgørelse på 100% af udgifter til lægebehandling, som han hævder at være berettiget til på grund af den psykiske sygdom, som han angiveligt lider af, skal EU-Personaleretten i medfør af artikel 8, stk. 3, andet punktum, i bilag I til Domstolens statut erklære sig inkompetent, således at Retten i Første Instans kan træffe afgørelse i sagen, når der for Retten verserer andre sager mellem de samme parter, der er støttet på samme retsforhold, og som ligeledes vedrører retten til en godtgørelse på 100% af udgifter til lægebehandling. Disse forskellige søgsmål udgør en og samme tvist, og det forekommer at være i overensstemmelse med retsplejehensyn, som skal sikres ved artikel 8, stk. 3, andet punktum, i bilag I til Domstolens statut, at lade en og samme retsinstans afgøre tvisten i dens helhed.

(jf. præmis 8-16)
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR PERSONALERETTENS FØRSTE AFDELING

19. juli 2011

Sag F-31/07 RENV

Françoise Putterie

mod

Europa-Kommissionen

»Mindelig bilæggelse – slettelse«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og artikel 152 EA, hvorunder Françoise Putterie har nedlagt påstand om annullation af sin karriereudviklingsrapport for perioden fra den 1. januar 2005 til den 31. december 2005, for så vidt som det i denne rapport, og særligt rubrik 6.5 »Kvalifikationer«, ikke anerkendes, at sagsøgeren har potentiale til at udføre opgaver omfattet af kategori B*.

Udfald: Sag F-31/07 RENV, Putterie mod Kommissionen, slettes af Personalerettens register. Parterne bærer sagens omkostninger i overensstemmelse med det forlig, der er indgået mellem dem.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – mindelig bilæggelse af tvisten ved Personaleretten – sletning af registret

(Personalerettens procesreglement, art. 69)
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN

FOR PERSONALERETTENS FØRSTE AFDELING

31. marts 2011

Sag F-23/07 RENV-RX

M

mod

Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA)

»Mindelig bilæggelse på Personalerettens initiativ – slettelse«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved M har nedlagt påstand dels om annullation af Det Europæiske Lægemiddelagenturs (EMA) afgørelse af 25. oktober 2006 om afslag på hans ansøgning om nedsættelse af et invaliditetsudvalg, dels om, at EMA tilpligtes at betale ham erstatning.

Udfald: Sag F-23/07 RENV-RX slettes af Personalerettens register. EMA betaler sagsøgeren et beløb på 3 000 EUR. EMA betaler omkostningerne i sagerne F-23/07, T-12/08 P, T-12/08 P RENV-RX og F-23/07 RENV-RX.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – mindelig bilæggelse af tvisten ved Personaleretten – slettelse af registeret

(Personalerettens procesreglement, art. 69)