Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fællesskabsret - principper - grundrettigheder - ytringsfrihed - begrænsninger - indskrænkende fortolkning

(Art. 6, stk. 2, EU; den europæiske menneskerettighedskonvention, art. 10, stk. 2)

2 Tjenestemænd - rettigheder og forpligtelser - ytringsfrihed - udøvelse - grænser - beskyttelse af andres rettigheder - tillidsforholdet mellem en institution og dens tjenestemænd - administrationens skønsbeføjelse - rækkevidde - domstolsprøvelse

(Den europæiske menneskerettighedskonvention, art. 10, stk. 2; tjenestemandsvedtægten, art. 11, 12 og 17)

3 Tjenestemænd - rettigheder og forpligtelser - ytringsfrihed - udøvelse - grænser - offentliggørelse af tekster, der vedrører Fællesskabernes virksomhed - begrænset i form af forudgående samtykke - nægtelse af samtykke - betingelser - domstolsprøvelse

(Den europæiske menneskerettighedskonvention, art. 10, stk. 2; tjenestemandsvedtægten, art. 17, stk. 2)

4 Tjenestemænd - rettigheder og forpligtelser - tjenestemænd, der har tjenestefrihed af personlige årsager - uden betydning

(Tjenestemandsvedtægten, art. 35)

5 Appel - anbringender - anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte - afvisning

(EF-statutten for Domstolen, art. 51)

6 Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder - afvisning - Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurdering af beviserne - udelukket, medmindre de er gengivet forkert - bevisbyrde og bevisførelse

(Art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 51)

7 Tjenestemænd - disciplinærordning - sag for Disciplinærrådet - bevisoptagelse - mundtlig fremlæggelse af sagsfremstillingen af det refererende medlem - lovligt

(Tjenestemandsvedtægten, bilag IX, art. 3)

8 Retspleje - dommes begrundelse - annullationsdom - rækkevidde

(EF-statutten for Domstolen, art. 51)

Sammendrag

1 Grundrettighederne hører til de almindelige retsgrundsætninger, som Domstolen skal beskytte. I den forbindelse lægger Domstolen de fælles forfatningsmæssige traditioner i medlemsstaterne til grund samt de anvisninger i form af internationale traktater om beskyttelse af menneskerettighederne, som medlemsstaterne har været med til at udarbejde, eller som de senere har tiltrådt. Den europæiske menneskerettighedskonvention er herved af særlig betydning.

Disse principper er blevet indarbejdet i artikel 6, stk. 2, EU.

I overensstemmelse med Menneskerettighedsdomstolens praksis udgør ytringsfriheden en af de vigtigste dele af grundlaget for et demokratisk samfund og er en af de grundlæggende forudsætninger for samfundets fremskridt og ethvert menneskes udvikling. I henhold til den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10, stk. 2, omfatter ytringsfriheden ikke kun »oplysninger« eller »tanker«, som modtages positivt eller anses for at være harmløse eller ligegyldige, men tillige sådanne, som krænker, chokerer eller griber forstyrrende ind.

Ytringsfriheden kan være genstand for de begrænsninger, der er fastsat i konventionens artikel 10, stk. 2, der dog skal fortolkes indskrænkende. Adjektivet »nødvendige« indebærer, således som udtrykket er anvendt i artikel 10, stk. 2, et tvingende socialt hensyn, og selv om de kontraherende stater har et vist skøn ved vurderingen af, om der foreligger et sådant hensyn, skal indgrebet stå i forhold til det legitimt forfulgte formål, og de af de nationale myndigheder anførte grunde skal være relevante og fyldestgørende. I øvrigt skal der ved enhver forudgående begrænsning ske en nøjere prøvelse.

Begrænsningerne skal desuden være foreskrevet ved retsforskrifter, som er tilstrækkelig præcise til, at borgerne med den fornødne kyndige bistand kan afpasse deres adfærd.

(jf. præmis 37-42)

2 De Europæiske Fællesskabers tjenestemænd og øvrige ansatte har ytringsfrihed, herunder også på området for den virksomhed, som udøves af Fællesskaberne. Denne ret er en frihed til mundtligt eller skriftligt at give meninger til kende, som er forskellige fra eller er i mindretal i forhold til opfattelsen hos den institution, som de er ansat ved.

På grund af tjenestemændenes stilling er det i et demokratisk samfund imidlertid ligeledes berettiget at underkaste dem forpligtelser som dem, der er indeholdt i vedtægtens artikel 11 og 12, og som hovedsagelig har til formål at opretholde det tillidsforhold, der skal være mellem institutionen og dennes tjenestemænd og øvrige ansatte. Omfanget af disse forpligtelser varierer i forhold til de opgaver, som udføres af den berørte part, eller hans indplacering i hierarkiet. De særlige begrænsninger af ytringsfriheden kan i princippet begrundes ud fra et legitimt formål om at beskytte andres rettigheder, som omhandlet i den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10, stk. 2, hvilket i den foreliggende sag vil sige de institutioners rettigheder, der har opgaver, som skal udføres i almenhedens interesse, og hvis retmæssige udførelse borgerne bør kunne forvente.

Bestemmelser, der regulerer EF-tjenestemænds pligter og ansvar, forfølger dette formål. Følgelig er en tjenestemand ikke berettiget til - ved at fremsætte mundtlige eller skriftlige udtalelser - at tilsidesætte sine forpligtelser i henhold til bl.a. artikel 11, 12 og 17 i vedtægten over for den institution, som han skal tjene, idet han herved bryder det tillidsforhold, som forbinder ham med den pågældende institution og efterfølgende gør det vanskeligt, eller endog umuligt, for den pågældende institution - i samarbejde med tjenestemanden - at udføre de opgaver, som institutionen er pålagt.

Ved domstolskontrollen skal Fællesskabets retsinstanser under hensyn til samtlige omstændigheder i sagen undersøge, om der er sket en korrekt afvejning af den enkeltes grundlæggende ret til ytringsfrihed og institutionens legitime formål om at sikre, at institutionens tjenestemænd og øvrige ansatte handler i overensstemmelse med deres pligter og det ansvar, som er forbundet hermed. I den forbindelse får de pligter og ansvar, der henvises til i konventionens artikel 10, stk. 2, en særlig betydning, når der er tale om tjenestemænds ytringsfrihed, hvilket kan begrunde, at administrationen gives et vist spillerum ved vurderingen af, om den anfægtede begrænsning står i forhold til det forfulgte formål.

(jf. præmis 43-49)

3 Vedtægtens artikel 17, stk. 2, foreskriver, at der skal anmodes om forudgående samtykke ved offentliggørelsen af en tekst, hvis genstand vedrører den virksomhed, som Fællesskaberne udøver. Samtykket må kun nægtes, såfremt den pågældende offentliggørelse vil kunne »skade Fællesskabernes interesser«. Denne sidste betingelse, som i begrænset omfang er indeholdt i en rådsforordning, tjener til »beskyttelsen af andres [...] rettigheder«, som ifølge Menneskerettighedsdomstolens fortolkning af den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10, stk. 2, kan begrunde en begrænsning af ytringsfriheden. Det forhold, at den pågældende begrænsning er udformet som et forudgående samtykke, kan ikke som sådan medføre, at den er i strid med ytringsfriheden. Ordningen i vedtægtens artikel 17, stk. 2, fastslår klart et princip om, at samtykke gives, og at dette kun undtagelsesvis kan nægtes. Da bestemmelsen giver institutionerne mulighed for at nægte samtykke til offentliggørelse og således hjemler mulighed for at alvorligt indgreb i ytringsfriheden, som udgør en af grundpillerne i et demokratisk samfund, skal den fortolkes indskrænkende og anvendes under nøje overholdelse af visse betingelser, såsom at der skal foreligge et tvingende socialt hensyn, at nægtelsen skal stå i et rimeligt forhold til det forfulgte formål hermed, og at institutionens begrundelse af afgørelsen om at nægte samtykke skal være relevant og fyldestgørende. Samtidig må samtykket til offentliggørelse kun nægtes, såfremt det kan medføre en alvorlig krænkelse af Fællesskabernes interesser.

Da denne ordning kun finder anvendelse på offentliggørelser, som vedrører Fællesskabernes virksomhed, har den derfor udelukkende til formål at give institutionen mulighed for at holde sig orienteret om sine tjenestemænds eller øvrige ansattes skriftlige meningstilkendegivelser vedrørende denne virksomhed, og den afspejler det tillidsforhold, der bør findes mellem arbejdsgiver og hans ansatte, navnlig når de udfører kvalificerede opgaver af offentlig karakter.

En afgørelse, hvorved der nægtes samtykke, kan påklages i overensstemmelse med vedtægtens artikel 90 og 91 og kan være genstand for en effektiv domstolskontrol, hvorunder Fællesskabets retsinstanser kan efterprøve, om ansættelsesmyndigheden nøje har overholdt de begrænsninger, der gælder for alle indgreb i ytringsfriheden, under udøvelsen af sine beføjelser i henhold til vedtægtens artikel 17, stk. 2. I denne sammenhæng skal ansættelsesmyndigheden, når den anvender vedtægtens artikel 17, stk. 2, afveje de forskellige interesser, som står på spil, og herved navnlig tage hensyn til, hvor alvorlig krænkelsen af Fællesskabernes interesser er.

(jf. præmis 51-57)

4 Det fremgår klart af ordlyden af vedtægtens artikel 35, at tjenestemænd, som har tjenestefrihed af personlige årsager, ikke mister deres status som tjenestemænd i den periode, hvor de er placeret i en sådan stilling. De er derfor fortsat underlagt de forpligtelser, som påhviler enhver tjenestemand, medmindre andet udtrykkeligt er bestemt.

(jf. præmis 69)

5 Under en appel kan anbringender, der i realiteten kun søger at opnå, at de for Retten fremsatte anbringender pådømmes endnu en gang, hvilket i henhold til artikel 51 i statutten for Domstolen ligger uden for Domstolens kompetence, ikke antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 76)

6 Da beviserne ikke er gengivet urigtigt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse er blevet overholdt, er fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder og Rettens vurdering af de beviser, som er forelagt den, i princippet ikke undergivet Domstolens prøvelsesret under en appel.

For så vidt angår reglerne om bevisbyrde og bevisførelse skal det overordnet bemærkes, at for at overbevise en domstol om rigtigheden af et anbringende eller i det mindste foranledige, at en domstol eftersøger bevisligheder, er det ikke tilstrækkeligt at påberåbe sig visse faktiske omstændigheder til støtte for sin påstand; det er desuden nødvendigt at fremlægge tilstrækkeligt præcise, objektive og samstemmende indicier til støtte for deres rigtighed eller sandsynlighed.

(jf. præmis 83, 100, 113 og 114)

7 For så vidt angår nødvendigheden af, at der udarbejdes en skriftlig sagsfremstilling for Disciplinærrådet, bestemmer artikel 3 i vedtægtens bilag IX blot, hvilken opgave den, der har udarbejdet sagsfremstillingen, har, uden at fastsætte særlige formkrav for dennes udførelse, som f.eks. fremlæggelse af en skriftlig sagsfremstilling eller tilsendelse til parterne heraf. Det er derfor ikke udelukket, at den, der har udarbejdet sagsfremstillingen, kan fremlægge den mundtligt for Disciplinærrådets øvrige medlemmer.

(jf. præmis 112)

8 Rettens forpligtelse til at begrunde sine afgørelser kan ikke fortolkes som en forpligtelse til at tage nærmere stilling til hvert eneste anbringende, som påberåbes af en sagsøger, navnlig når det ikke er tilstrækkeligt klart og præcist, og ikke er underbygget af udførlige beviser.

(jf. præmis 121)