Princippet om gensidig anerkendelse, der ligger til grund for opbygningen af rammeafgørelse 2005/214 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, indebærer i medfør af artikel 6 i rammeafgørelse 2005/214, at medlemsstaterne i princippet har pligt til uden yderligere formaliteter at anerkende en afgørelse, hvorved der er blevet pålagt en bødestraf, og som er fremsendt i henhold til denne rammeafgørelses artikel 4, og til straks at træffe alle de nødvendige foranstaltninger til fuldbyrdelsen. Grundene til at afslå at anerkende eller fuldbyrde en sådan afgørelse skal derfor fortolkes restriktivt. En sådan fortolkning er så meget desto mere påkrævet, som den gensidige tillid mellem medlemsstaterne, der udgør hovedhjørnestenen i det retlige samarbejde inden for EU, er ledsaget af passende garantier.

Hvad angår ordene »med kompetence i navnlig straffesager« skal der med henblik på at sikre den nævnte rammeafgørelses effektive virkning anlægges en fortolkning, hvor medlemsstaternes klassificering af lovovertrædelserne ikke er afgørende. Med henblik herpå skal den i henhold til rammeafgørelsens artikel 1, litra a), nr. iii), kompetente domstol anvende en procedure, der opfylder en straffeprocedures væsentligste kendetegn, uden at det dog er påkrævet, at denne domstol udelukkende har en strafferetlig kompetence. En sådan procedure af strafferetlig karakter er betinget af overholdelsen af de fornødne processuelle garantier på strafferetsområdet, som bl.a. omfatter princippet om nulla poena sine lege, princippet om kun at gøre en handling strafbar i tilfælde af tilregnelighed eller strafferetligt ansvar og princippet om, at straffen skal stå i forhold til ansvaret og handlingerne.

Der skal nemlig med henblik på at fortolke det i rammeafgørelse 2005/214’s artikel 1, litra a), nr. iii), indeholdte begreb »domstol« tages udgangspunkt i de af Domstolen fastslåede kriterier for at bedømme, om et organ, som forelægger en sag, er en »ret« i artikel 267 TEUF’s forstand. I denne retning tager Domstolen hensyn til en hel række forhold, såsom om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt.

Begrebet »domstol med kompetence i navnlig straffesager« – som omhandlet i artikel 1, litra a), nr. iii), i rammeafgørelse 2005/214 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299 – udgør et selvstændigt begreb i EU-retten og skal fortolkes således, at begrebet omfatter enhver domstol, der anvender en procedure, som opfylder en straffeprocedures væsentligste kendetegn. Unabhängiger Verwaltungssenat in den Ländern (Østrig) opfylder disse kriterier og skal følgelig anses for at være omfattet af begrebet.

Artikel 1, litra a), nr. iii), i rammeafgørelse 2005/214 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, skal fortolkes således, at en person skal anses for at have haft lejlighed til at få sagen prøvet ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager i det tilfælde, hvor vedkommende inden sagsanlægget var forpligtet til at iagttage en forudgående administrativ procedure. En sådan domstol skal have fuld prøvelsesret både for så vidt angår den retlige vurdering og de faktiske omstændigheder.

Rammeafgørelse 2005/214 finder nemlig også anvendelse på bødestraffe pålagt af administrative myndigheder. Følgelig kan det alt efter de særlige kendetegn ved medlemsstaternes domstolssystemer være påkrævet, at en forudgående administrativ fase finder sted. Adgang til prøvelse ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager i rammeafgørelsens forstand må imidlertid ikke være underlagt betingelser, der gør den umulig eller uforholdsmæssigt vanskelig. I denne henseende har den omstændighed, at den berørte person ikke har iværksat nogen appel, og at den omhandlede bødestraf følgelig er blevet endelig, ingen indvirkning på anvendelsen af rammeafgørelsens artikel 1, litra a), nr. iii), eftersom det fremgår af denne bestemmelse, at det er tilstrækkeligt, at den pågældende »har haft lejlighed« til at få sagen prøvet ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager.

(jf. præmis 46, 48 og 49 samt domskonkl. 2)