Domstolens Dom (Fjerde Afdeling) af 28. maj 1998. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod María Lidia Lozano Palacios. - Appel - Tjenestemænd - Tidligere udstationeret national ekspert - Bosættelsespenge. - Sag C-62/97 P.



Samling af Afgørelser 1998 side I-03273



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Tjenestemaend - godtgoerelse af udgifter - bosaettelsespenge - formaal - tjenestemand, der har vaeret udstationeret som national ekspert ved en faellesskabsinstitution

(Tjenestemandsvedtaegten, bilag VII, art. 5, stk. 1, og art. 5, stk. 3, andet afsnit)

Sammendrag

Det fremgaar af artikel 5, stk. 1, og artikel 5, stk. 3, andet afsnit, i bilag VII til vedtaegten, at bosaettelsespenge, som er et fast, udeleligt beloeb, automatisk tilkommer tjenestemanden, naar han fastansaettes, paa betingelse af, at han er berettiget til udlandstillaeg, og at det bevises, at han har taget bopael paa tjenestestedet, hvorimod han ikke skal bevise, at der foreligger faktiske udgifter i den forbindelse.

Bosaettelsespenge skal nemlig kompensere de uundgaaelige byrder for den paagaeldende, som foelger af overgangen fra en usikker stilling - typisk som tjenestemand paa proeve - til en fast stilling som fastansat tjenestemand, hvilket forudsaetter en indsats for at blive integreret paa tjenestestedet i et ubestemt, men vaesentligt tidsrum. En saadan ydelse skal udbetales uanset den omstaendighed, at en fastansat tjenestemand, som oftest fortsat bliver boende paa det samme sted som foer. Dette er endvidere begrundelsen for, at naar en tjenestemand bliver fastansat og faar tildelt bosaettelsespenge, ophoerer den eventuelle udbetaling af dagpenge, som har til formaal at kompensere de ulemper, der skyldes den usikre stilling som tjenestemand paa proeve.

Dommens præmisser

1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 12. februar 1997 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af artikel 49 i EF-statutten for Domstolen og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne for Domstolen ivaerksat appel af dom afsagt af Retten i Foerste Instans den 12. december 1996 i sag T-33/95, Lozano Palacios mod Kommissionen (Sml. Pers. II, s. 1535, herefter »den anfaegtede dom«), hvorved Retten fastslog, at Lozano Palacios var berettiget til bosaettelsespenge i henhold til artikel 5, stk. 1, foerste afsnit, i bilag VII til vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter »vedtaegten«), allerede fordi hun modtog udlandstillaegget.

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger for Retten

2 Det fremgaar af den anfaegtede dom, at Lozano Palacios, der er spansk statsborger, var tjenestemand i det spanske Socialministerium, da hun blev stillet til raadighed for Kommissionen i Bruxelles for en periode paa to aar, nemlig fra den 1. maj 1991 til den 30. april 1993, i henhold til Kommissionens beslutning PEE/894/88 af 26. juli 1988 om fastsaettelse af ordningen for udstationerede nationale eksperter ved Kommissionens tjenestegrene (herefter »ordningen for udstationerede nationale eksperter«). Hendes udstationering blev senere forlaenget til den 15. februar 1994.

3 Under udstationeringen blev appelindstaevnte fortsat loennet af det spanske Socialministerium og opfyldte fortsat sine skattemaessige forpligtelser i Spanien. I overensstemmelse med artikel 7, stk. 7, i ordningen for udstationerede nationale eksperter skulle hun tage bopael paa tjenestestedet. Hun boede foelgelig i Bruxelles, hvor hun lejede en lejlighed.

4 Appelindstaevnte blev i juni 1993 optaget paa egnethedslisten, der blev oprettet efter den almindelige udvaelgelsesproeve KOM/A/757. Den 10. marts 1994 blev hun med virkning fra den 16. februar 1994 udnaevnt til tjenestemand paa proeve i Kommissionen med tjenestested i Bruxelles.

5 Ved afgoerelse af 12. april 1994 fastsatte Kommissionen Bruxelles som appelindstaevntes indkaldelsessted og hjemsted, og den gav hende foelgelig afslag paa bosaettelsespenge i henhold til artikel 5, stk. 1, i bilag VII til vedtaegten, godtgoerelse af rejseudgifter i henhold til artikel 7, stk. 1, litra a), og artikel 8, stk. 1, i det naevnte bilag, godtgoerelse af flytteudgifter efter bilagets artikel 9, stk. 1, og dagpenge i medfoer af artikel 10, stk. 1. Derimod fik hun tildelt udlandstillaegget i medfoer af artikel 4, stk. 1, i bilag VII.

6 Appelindstaevnte indgav en klage over denne afgoerelse i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk. 2. Hun anmodede om, at Madrid blev fastsat som hendes indkaldelsessted, at Albacete (Spanien) blev fastsat som det sted, til hvilket hun havde et naturligt tilhoersforhold i dette begrebs forstand i artikel 7, stk. 3, i bilag VII, og anmodede foelgelig om at faa udbetalt bosaettelsespenge og dagpenge samt om godtgoerelse af flytte- og rejseudgifter.

7 Ved afgoerelse af 11. november 1994 (herefter »den omtvistede afgoerelse«) afviste Kommissionen udtrykkeligt denne klage.

8 Ved afgoerelse af 7. februar 1995 aendrede Kommissionen med tilbagevirkende gyldighed fra den 16. februar 1994 appelindstaevntes hjemsted til Albacete, hvor hendes foraeldre boede.

9 Ved Kommissionens afgoerelse af 8. december 1994 blev appelindstaevnte fastansat med virkning fra den 16. november 1994.

10 Den 16. februar 1995 anlagde appelindstaevnte sag ved Retten til anfaegtelse af den omtvistede afgoerelse.

Den anfaegtede dom

11 Retten anfoerte i den anfaegtede dom, at sagsoegeren, da Kommissionen ansatte hende, ikke havde anden bopael end den i Bruxelles. Den stadfaestede saaledes den omtvistede afgoerelse, hvorved Bruxelles var blevet fastsat som hendes indkaldelsessted, og afviste sagsoegerens krav om udbetaling af dagpenge (praemis 52-55 i den anfaegtede dom), godtgoerelse af flytteudgifter (praemis 71 i den anfaegtede dom) og rejseudgifter (praemis 76 i den anfaegtede dom).

12 Retten annullerede derimod den omtvistede afgoerelse i det omfang, der deri meddeltes sagsoegeren afslag paa tildeling af bosaettelsespenge i henhold til artikel 5, stk. 1, foerste afsnit, i bilag VII til vedtaegten (praemis 66 i den anfaegtede dom). Denne artikel bestemmer:

»1. En fastansat tjenestemand, der opfylder de betingelser, der stilles for at faa udbetalt udlandstillaegget, eller som kan bevise, at han for at opfylde forpligtelserne i henhold til artikel 20 i vedtaegten har maattet skifte bopael, har krav paa bosaettelsespenge; disse udgoer to maaneders grundloen for tjenestemaend, som har ret til husstandstillaeg, og en maaneds grundloen for tjenestemaend, som ikke har ret til husstandstillaeg.

...

2. Et tilsvarende beloeb udbetales ved flytningen til et nyt tjenestested til den tjenestemand, der maa skifte bopael for at opfylde pligterne i henhold til artikel 20 i vedtaegten.

3. Bosaettelsespengene beregnes efter tjenestemandens familiemaessige status og loen paa fastansaettelsestidspunktet eller paa tidspunktet for den tjenstlige anvendelse andetsteds.

Bosaettelsespengene udbetales, naar det er bevist, at tjenestemanden ... har taget bopael paa det sted, hvor han goer tjeneste.«

13 Retten anfoerte, at artikel 5, stk. 1, foerste afsnit, i bilag VII til vedtaegten bestemmer, at en tjenestemand for at have krav paa bosaettelsespenge skal opfylde en af foelgende to alternative betingelser, nemlig enten opfylde de betingelser, der stilles for at faa udbetalt udlandstillaegget, eller bevise, at han for at opfylde forpligtelserne i henhold til vedtaegtens artikel 20 har maattet skifte bopael (praemis 58 i den anfaegtede dom).

14 Retten henviste til, at efter fast retspraksis har bosaettelsespenge navnlig til formaal at kompensere for de byrder, der foelger af stillingen som behoerigt fastansat tjenestemand, der overgaar fra en usikker status til en endelig status, og som foelgelig skal skaffe sig mulighed for at tage bopael og blive varigt integreret paa tjenestestedet i et ubestemt, men vaesentligt tidsrum (dom af 9.11.1978, sag 140/77, Verhaaf mod Kommissionen, Sml. s. 2117, praemis 18), og efter at have paapeget, at sagsoegeren i naervaerende sag fik udbetalt udlandstillaegget, kom Retten til den konklusion, at det fulgte af selve ordlyden af artikel 5, stk. 1, i bilag VII til vedtaegten, at hun havde ret til bosaettelsespenge (praemis 61, 63 og 64 i den anfaegtede dom).

15 Retten tiltraadte ikke Kommissionens argument, hvorefter en tjenestemand for at have en saadan ret derudover skulle godtgoere, at han havde maattet skifte bopael, for dette ville bevirke, at det alternativ, som faellesskabslovgiver har fastsat i denne bestemmelse, ville blive begraenset til kun ét tilfaelde (praemis 61 i den anfaegtede dom).

16 Retten forkastede endvidere Kommissionens anbringende om, at sagsoegeren for at faa udbetalt bosaettelsespenge tillige skulle godtgoere, at der forelaa »faktiske udgifter«, og henviste herved til, at artikel 5, stk. 1, i bilag VII til vedtaegten hjemler en fast ydelse, og at tjenestemanden, naar denne har taget bopael, ikke skal bevise, at der foreligger faktiske udgifter (praemis 62 i den anfaegtede dom).

Appellen

17 Kommissionen har i appelskriftet gjort gaeldende, at Retten har begaaet en retlig fejl ved fortolkningen af artikel 5, stk. 1, i bilag VII til vedtaegten, som vedroerer betingelserne for tildeling af bosaettelsespenge.

18 Den har i denne forbindelse dels henvist til den sammenhaeng, som den sidstnaevnte bestemmelse indgaar i, og har anfoert, at vedtaegtens artikel 71, som henviser til vedtaegtens bilag VII, fastslaar tjenestemandens krav paa »... godtgoerelse af de udgifter, han har haft i forbindelse med sin tiltraedelse ...«. Hertil kommer, at afdeling 3 i bilag VII til vedtaegten, der har overskriften »Godtgoerelse af udgifter«, ogsaa omfatter bosaettelsespenge. Foelgelig skal denne ydelse i lighed med de andre ydelser, der omhandles i den naevnte afdeling 3, daekke udgifter, der faktisk er afholdt eller kan formodes at vaere det. Denne fortolkning er den eneste, der er i overensstemmelse med princippet om forbud mod ugrundet berigelse og med forpligtelsen til en forsvarlig forvaltning af de offentlige midler.

19 For det andet har Kommissionen anfoert, at karakteren af og formaalet med bosaettelsespenge ogsaa taler for denne fortolkning. Formaalet med denne ydelse er saaledes efter retspraksis at »goere det muligt for tjenestemanden ... at afholde de udgifter, der uundgaaeligt opstaar som foelge af hans integration i et nyt miljoe i et ubestemt, men vaesentligt tidsrum« (dommen i sagen Verhaaf mod Kommissionen, a.st.). Appelindstaevnte tog imidlertid allerede bopael i Bruxelles naesten tre aar foer udnaevnelsen til tjenestemand paa proeve og var derfor allerede integreret paa tjenestestedet.

Domstolens bemaerkninger

20 Som generaladvokaten med rette har anfoert i punkt 13 i forslaget til afgoerelse, fremgaar det klart af ordlyden af artikel 5, stk. 1, i bilag VII til vedtaegten, at en fastansat tjenestemand, der opfylder de betingelser, der stilles for at faa udbetalt udlandstillaegget, har krav paa bosaettelsespenge.

21 Bosaettelsespenge, som er et fast, udeleligt beloeb, tilkommer saaledes automatisk tjenestemanden, naar han fastansaettes, paa betingelse af, at han er berettiget til udlandstillaeg, og at det bevises, at han har taget bopael paa tjenestestedet, hvorimod han ikke skal bevise, at der foreligger faktiske udgifter i den forbindelse. Dette fremgaar ogsaa ubestrideligt af artikel 5, stk. 3, andet afsnit, i bilag VII til vedtaegten.

22 Denne fortolkning finder stoette i formaalet med bosaettelsespenge, som er at kompensere de uundgaaelige byrder for den paagaeldende, som foelger af overgangen fra en usikker stilling - typisk som tjenestemand paa proeve - til en fast stilling som fastansat tjenestemand, hvilket forudsaetter en indsats for at blive integreret paa tjenestestedet i et ubestemt, men vaesentligt tidsrum. En saadan ydelse skal udbetales uanset den omstaendighed, at en fastansat tjenestemand som oftest fortsat bliver boende paa det samme sted som foer. Dette er endvidere begrundelsen for, at naar en tjenestemand bliver fastansat og faar tildelt bosaettelsespenge, ophoerer den eventuelle udbetaling af dagpenge, som har til formaal at kompensere de ulemper, der skyldes den usikre stilling som tjenestemand paa proeve.

23 Det foelger i det hele af det anfoerte, at Retten med foeje fandt, at appelindstaevnte havde krav paa bosaettelsespenge. Foelgelig maa appellen forkastes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

24 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, som ifoelge artikel 118 finder anvendelse paa appelsager, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har tabt sagen, boer det paalaegges den at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Fjerde Afdeling)

1) Appellen forkastes.

2) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber betaler sagens omkostninger.