Kendelse afsagt af Præsidenten for Retten i Første Instans den 17. januar 2001. - Petrolessence og Société de gestion de restauration routière (SG2R) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Foreløbige forholdsregler - Konkurrence - Fusion - Realitetsbehandling - Uopsættelighed - Afvejning af interesser. - Sag T-342/00 R.



Samling af Afgørelser 2001 side II-00067



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

Foreløbige forholdsregler - udsættelse af gennemførelse - udsættelse af gennemførelsen af en beslutning fra Kommissionen om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser - betingelser herfor - alvorligt og uopretteligt tab - tab af økonomisk art - afvejning af alle implicerede interesser

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2; Rådets forordning nr. 4064/89)

Sammendrag

$$Hvad angår en begæring om udsættelse af gennemførelsen af en beslutning fra Kommissionen, hvorved virksomheder nægtes godkendelse som erhververe af visse aktiver, der er overdraget som led i en overdragelsesprocedure gennemført i henhold til de forpligtelser, parterne i en fusion har påtaget sig, består den skade, der er opstået ved en udelukkelse fra denne procedure, i tab af fortjeneste ved, at virksomhederne ikke har fået adgang til det pågældende marked.

Da et sådant tab er af økonomisk art, kan det principielt ikke betragtes som uopretteligt eller blot vanskeligt uopretteligt, hvis der senere kan betales økonomisk erstatning herfor.

Det er under disse omstændigheder kun berettiget at anordne den begærede udsættelse, hvis det fremgår, at de berørte virksomheder i mangel heraf vil blive udsat for en situation, der kan bringe selve deres eksistens i fare eller uopretteligt ændre deres markedsandele.

Selv om det tab, der hovedsagelig består i, at de pågældende definitivt udelukkes fra den omhandlede overdragelsesprocedure, og at det bliver umuligt for dem at opnå en bestemt markedsandel, måtte være alvorligt og uopretteligt, må en afvejning af, på den ene side, de pågældende virksomheders interesse i en anordning af de begærede foreløbige forholdsregler, og, på den anden side, den almene interesse, der er knyttet til gennemførelsen af de beslutninger, som blev truffet i henhold til forordning nr. 4064/89, og interesserne hos de tredjemænd, som kunne blive direkte berørt af en eventuel udsættelse af den anfægtede beslutning, føre til et afslag på begæringen.

( jf. præmis 46, 47, 48 og 51 )

Parter

I sag T-342/00 R,

Petrolessence,

Société de gestion de restauration routière (SG2R),

Nancy (Frankrig), ved advokat F. Puel, Hauts-de-Seine og Bruxelles, og advokat Troncoso Ferrer, Pamplona og Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat C. Kaufhold, 24, avenue Marie-Thérèse,

sagsøgere,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved W. Mölls, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og F. Siredey-Garnier, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionen, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsøgt,

hvori der er indgivet begæring om dels at udsætte gennemførelsen af Kommissionens beslutning af 13. september 2000, hvorved denne afslog TotalFina Elf's forslag om, at sagsøgerne godkendes som erhververe af seks servicestationer på motorvej, dels at Kommissionen for så vidt angår de seks servicestationer, som TotalFina Elf den 12. august 2000 foreslog Kommissionen, at sagsøgerne overtog, tilpligtes at pålægge TotalFina Elf at udsætte gennemførelsen af forpligtelsen efter punkt 36 i bilaget til Kommissionens beslutning af 9. februar 2000 om »de af TotalFina foreslåede forpligtelser«, ved hvilken beslutning Kommissionen godkendte TotalFina's overtagelse af virksomheden Elf Aquitaine,

har

PRÆSIDENTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

afsagt følgende

Kendelse

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstændigheder

1 Ved Kommissionens beslutning af 9. februar 2000, som blev truffet i medfør af artikel 8, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT 1990 L 257, s. 13), blev TotalFina's overtagelse af Elf Aquitaine erklæret at være forenelig med det fælles marked og med aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde på den betingelse, at flere forpligtelser, som er gengivet i bilaget til beslutningen, til fulde blev overholdt.

2 Ifølge punkt 1 i de forpligtelser, som anmelderen, TotalFina, havde påtaget sig, skulle denne afstå visse aktiver for at bevare en effektiv konkurrence på de pågældende markeder. Selskabet skulle navnlig inden for en bestemt frist afstå 70 servicestationer på motorveje tilhørende mærkerne Elf, Total og Fina.

3 Erhververne af servicestationerne skulle godkendes af Kommissionen og opfylde betingelserne i punkt 1 i de nævnte forpligtelser. Disse betingelser lyder således:

»a) Koncernerne TotalFina og Elf må ikke direkte eller indirekte have nogen økonomiske interesser i erhververen/-erne.

Denne bestemmelse er dog ikke til hinder for, at de selskaber, TotalFina eller Elf har økonomiske interesser i, som anmelderen ved de foreliggende forpligtelser til overdragelse forpligter sig til at give fuldstændig afkald på, helt eller delvis overtager aktiver [som omfattes af de foreliggende forpligtelser].

Anmelderen forpligter sig i den forbindelse til ikke direkte eller indirekte at modsætte sig, at et eller flere af disse selskaber ansøger om erhvervelse og træffer de nødvendige foranstaltninger hertil.

b) Erhververen/-erne skal være levedygtige virksomheder, som opererer eller vil kunne operere på de pågældende markeder, og som er i stand til at opretholde eller udvikle en effektiv konkurrence.

c) Erhververen/-erne skal have indhentet eller være i stand til at indhente alle de tilladelser, som er nødvendige for at erhverve og udnytte aktiver [som affattes af de foreliggende forpligtelser].«

4 Med henblik på opfyldelsen af denne forpligtelse indgav TotalFina Elf den 12. august 2000 en ansøgning til Kommissionen om godkendelse af erhververe til alle de pågældende 70 servicestationer. Blandt de foreslåede erhververe havde TotalFina Elf valgt le Mirabellier, som er et handelsmærke for société Petrolessence og Société de gestion de restauration routière (SG2R), til at overtage seks servicestationer.

5 Ved beslutning af 13. september 2000, som blev meddelt TotalFina Elf (herefter »den anfægtede beslutning«), fastslog Kommissionen, at bl.a. Mirabellier ikke opfyldte en af betingelserne i punkt 1, litra b), i forpligtelserne for at opnå den nødvendige godkendelse, da dennes ansøgning ikke gjorde det muligt at fastholde og udvikle en effektiv konkurrence i den foreslåede gruppe af erhververe, navnlig ikke over for TotalFina Elf (den anfægtede beslutnings punkt 32).

6 Den 20. oktober 2000 ansøgte TotalFina Elf Kommissionen om godkendelse af en ny gruppe potentielle erhververe, hvoriblandt sagsøgerne ikke figurerede. Kommissionen godkendte disse erhververe den 7. november 2000.

Retsforhandlinger

7 Ved dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 13. november 2000 anlagde sagsøgerne sag ved Retten i medfør af artikel 230, stk. 4, EF med påstand om annullation af den anfægtede beslutning.

8 Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor samme dag indgav sagsøgerne den foreliggende begæring dels om, at gennemførelsen af den anfægtede beslutning udsættes i det omfang, den vedrører afslaget på TotalFina Elf's forslag om, at sagsøgerne godkendes som erhververe af de seks servicestationer på motorvej, dels, at Kommissionen for så vidt angår de pågældende seks servicestationer tilpligtes at pålægge TotalFina Elf at udsætte gennemførelsen af forpligtelsen efter punkt 36 i bilaget til Kommissionens beslutning af 9. februar 2000 om »de af TotalFina foreslåede forpligtelser«.

9 Den 24. november 2000 indgav Kommissionen sine bemærkninger vedrørende begæringen om foreløbige forholdsregler.

10 Parterne afgav forklaring den 30. november 2000. Ved afslutningen af den mundtlige forhandling opfordrede Retten Kommissionen til at meddele den navn og adresse på erhververne af de pågældende seks servicestationer på motorvej og at præcisere, om de af parterne indgåede aftaler om overdragelse var uigenkaldelige.

11 Den 7. december 2000 fremsendte Kommissionen de ønskede oplysninger, hvoraf fremgår, at TotalFina Elf havde indgået aftaler om de pågældende seks servicestationer udelukkende på den betingelse, at erhververne blev godkendt af de koncessionshavende motorvejsselskaber eller af staten. Endvidere angav Kommissionen i svaret, at de seks servicestationer var blevet overdraget til fem forskellige erhververe.

12 Den 13. december 2000 indgav sagsøgerne deres bemærkninger om de pågældende oplysninger, som Kommissionen besvarede den 21. december. Det fremgår af Kommissionens besvarelse, at godkendelsesproceduren er afsluttet for så vidt angår en af de seks servicestationer, som sagsøgerne har rejst krav om at få tildelt.

13 Den 22. december 2000 indgav sagsøgerne deres bemærkninger vedrørende disse sidste af Kommissionen afgivne oplysninger.

14 Den 10. januar 2001 afgav Kommissionen svar på disse bemærkninger.

Rettens bemærkninger

15 Ifølge artikel 242 EF og 243 EF samt artikel 4 i Rådets afgørelse 88/591/EKSF, EØF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (EFT L 319, s. 1), som ændret ved Rådets afgørelse 93/350/Euratom, EKSF, EØF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21), kan Retten, hvis den skønner, at forholdene kræver det, udsætte gennemførelsen af den anfægtede retsakt og foreskrive de nødvendige foreløbige forholdsregler.

16 Ifølge artikel 104, stk. 1, første afsnit, i Rettens procesreglement kan en begæring om at udsætte gennemførelsen af en retsakt kun antages til realitetspåkendelse, hvis den, der fremsætter begæringen, har anlagt sag til prøvelse af retsakten ved Retten. Denne forskrift er ikke nogen ren formalitet, men forudsætter, at Retten kan behandle den hovedsag, som begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af.

17 Såfremt der imidlertid blev truffet afgørelse om realitetsbehandlingen allerede under sagen om de foreløbige forholdsregler, når en realitetsbehandling ikke er helt udelukket ud fra en umiddelbar betragtning, ville det reelt foregribe Rettens afgørelse vedrørende hovedsagen, således som det er fastslået i fast retspraksis (kendelse afsagt af Rettens præsident den 4.2.1999 i sag T-196/98 R, Peña Abizanda m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 5, og II, s. 15, præmis 10).

18 Ifølge procesreglementets artikel 104, stk. 2, skal begæringer om foreløbige forholdsregler angive de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at de begærede forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede (fumus boni juris). Disse betingelser er kumulative, således at der ikke kan anordnes udsættelse af gennemførelsen, når en af dem ikke er opfyldt (kendelse afsagt af Domstolens præsident den 14.10.1996, sag C-268/96 P(R), SCK og FNK mod Kommissionen, Sml. I, s. 4971, præmis 30). Fællesskabets retsinstanser skal i givet fald tillige foretage en afvejning af de berørte interesser (kendelse afsagt af Domstolens præsident den 29.6.1999, sag C-107/99 R, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4011, præmis 59).

Parternes argumenter

Formaliteten

19 Kommissionen har for det første gjort gældende, at sagsøgerens begæring om, at Retten tilpligter Kommissionen at pålægge TotalFina Elf at udsætte gennemførelsen af den omhandlede forpligtelse for så vidt angår de pågældende seks servicestationer, må afvises fra realitetsbehandling.

20 Da denne begæring, såfremt den tages til følge, vil føre til, at Kommissionen må forlænge fristerne for opfyldelsen af de forpligtelser, som er fastsat i dens beslutning af 9. februar 2000, er den efter Kommissionens opfattelse for det første ikke fremsat inden for rammerne af den endelige beslutning vedrørende hovedsagen (kendelse afsagt af Rettens præsident den 27.2.1996, sag T-235/95 R, Goldstein mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 38), som kun vedrører annullationen af den anfægtede beslutning.

21 Endvidere fremgår det ifølge Kommissionen af kendelsen afsagt af Rettens præsident den 2. december 1994 i sagen Union Carbide mod Kommissionen (sag T-322/94 R, Sml. II, s. 1159, præmis 27), at sagsøgernes begæring under alle forhold ikke kan imødekommes - såfremt det i øvrigt forudsættes, at Kommissionen har beføjelse til at pålægge anmelderen at udsætte gennemførelsen af forpligtelserne - idet den overskrider rammerne for den retlige prøvelse, som Retten kan udøve.

22 For det andet anfører Kommissionen, at sagsøgerne ikke har nogen interesse i begæringen om udsættelse, hvorfor Fællesskabets retsinstanser ikke kan træffe bestemmelse herom, da udsættelsen af gennemførelsen vedrører et afslag, og da den navnlig ikke vil kunne medføre, at den pågældende institution forpligtes til at vedtage de foranstaltninger, som sagsøgerne i sidste ende ønsker (kendelse afsagt af Rettens præsident den 2.10.1997, sag T-213/97 R, Eurocoton m.fl. mod Rådet, Sml. II, s. 1609, præmis 41).

23 For det tredje anfører Kommissionen, at begæringen om foreløbige forholdsregler må afvises, fordi hovedsagen klart må afvises. Den anfægtede beslutning bevirker nemlig ikke, at sagsøgerne holdes endeligt ude fra det pågældende marked, og er derfor ikke bebyrdende for dem.

24 Sagsøgerne har heroverfor gjort gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler må antages til realitetsbehandling.

Spørgsmålet om uopsættelighed og afvejningen af interesserne

25 Ifølge sagsøgerne vil fortsættelsen af overdragelsesproceduren medføre, at TotalFina Elf og de godkendte virksomheder investerer betydelige ressourcer. Sagsøgerne vil derfor som følge af den anfægtede beslutning, der forhindrer dem i at erhverve de pågældende seks servicestationer, blive afskåret fra at få direkte adgang til markedet for salg af brændstoffer på motorveje. De afskæres også fra at komme ind på dette marked i fremtiden, da det er vanskeligt tilgængelig og har en fornyelsesrate på under 1,5%. Den vurdering, Kommissionen har anlagt i den anfægtede beslutning, er den direkte årsag til sagsøgernes udelukkelse.

26 Ifølge sagsøgerne fremgår det bl.a. af kendelsen afsagt af Rettens præsident den 16. juni 1992 i sagen Langnese-Iglo og Schöller Lebensmittel mod Kommissionen (forenede sager T-24/92 R og T-28/92 R, Sml. II, s. 1839), at det er et alvorligt og uopretteligt tab at blive endeligt udelukket fra et meget tillukket marked som det foreliggende. Det er i den forbindelse irrelevant, at sagsøgernes situation ikke er af en sådan karakter, at selve deres eksistens er i fare.

27 Endvidere har sagsøgerne anført under den mundtlige forhandling, at de har lidt et finansielt tab på grund af de administrative udgifter, som de forgæves har anvendt på at deltage i proceduren for overdragelse af de pågældende seks servicestationer. Dette tab udgør mellem 150 000 og 500 000 franske franc (FRF) for hver af de seks servicestationer.

28 Ifølge sagsøgerne taler en afvejning af interesserne til fordel for en anordning af de begærede forholdsregler. Fastsættelse af sådanne forholdsregler vil nemlig hverken skade Fællesskabets eller TotalFina Elf's interesser. Vedrørende Fællesskabets interesser anfører sagsøgerne, at de begærede forholdsregler kun vedrører seks servicestationer, hvorfor de set på fællesskabsplan ikke kan ændre ved konkurrencevilkårene på det pågældende marked.

29 TotalFina Elf's interesser berøres heller ikke, da denne virksomhed selv foreslog sagsøgerne som erhververe af de seks servicestationer.

30 For sagsøgerne vil erhvervelsen af de seks servicestationer derimod give dem mulighed for at komme ind på markedet, således at de i forbindelse med det udbud, som skal afholdes i 2005 til fornyelse af koncessionerne, vil have mulighed for at erhverve nogle yderligere servicestationer. Dette vil bidrage til at styrke konkurrencen i Europa. Hvis ikke der anordnes foreløbige forholdsregler, vil sagsøgerne derimod blive forhindret i at erhverve de pågældende seks servicestationer. Endvidere vil de restaurationsvirksomheder, som ikke har servicestation i forbindelse med en restaurationsbedrift på motorvej, ifølge sagsøgerne forsvinde fra markedet.

31 Endelig vil en begrænsning af de ønskede foranstaltninger til det, som er strengt nødvendigt for, at sagsøgerne ikke lider et alvorligt og uopretteligt tab, efter deres opfattelse medføre, at afvejningen af interesserne må falde ud til fordel for dem.

32 Efter Kommissionens opfattelse er det urigtigt, når sagsøgerne påberåber sig, at de vil blive endeligt udelukket fra markedet for salg af brændstoffer på motorveje, også selv om koncessioner for servicestationer på motorveje kun i ringe grad fornys. Der er i værste fald tale om en forsinkelse med hensyn til adgangen til dette marked. Det tab af fortjeneste, som dette måtte medføre, er under disse omstændigheder et finansielt tab, som kan erstattes.

33 Desuden kan der ikke i den foreliggende sag fremlægges det nødvendige bevis for årsagsforbindelse mellem den anfægtede beslutning og det påberåbte tab. I så henseende anfører Kommissionen, at den anfægtede beslutning ikke har medført, at sagsøgerne holdes definitivt ude fra markedet, da de i lighed med Agip, den anden virksomhed, der ved den anfægtede beslutning fik afslag på godkendelse som erhverver, havde mulighed for på ny at blive foreslået af TotalFina Elf i den nye gruppe af erhververe, som blev forelagt for Kommissionen.

34 Ifølge Kommissionen kunne sagsøgerne alene vurderes som kandidater inden for erhververgruppe, som blev foreslået af TotalFina Elf. Kommissionen kunne derfor ikke bedømme de foreslåede erhververe individuelt, men måtte vurdere, om forslaget vedrørende sagsøgerne, når disse blev set som en del af gruppen og i betragtning af de øvrige erhververe, som blev foreslået, kunne opfylde det grundlæggende krav om genoprettelse af en konkurrencesituation, som i det mindste lignede den, som fandtes før fusionen.

35 Uopsættelighedsbetingelsen er derfor efter Kommissionens opfattelse ikke opfyldt.

36 Hvad angår afvejningen af interesserne anfører Kommissionen, at sagsøgerens interesse i sagens natur ikke kan sammenlignes med interesserne for Kommissionen, for parterne i fusionen og for de tredjemænd, der er godkendt som erhververe (kendelse afsagt af Rettens præsident af 15.12.1992, sag T-96/92 R, CCE de la Société générale des Grandes sources m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2579, præmis 38, 39 og 40).

37 Det afgørende for Kommissionen er at sikre genoprettelsen af en effektiv konkurrence. For TotalFina Elf vil de begærede foreløbige forholdsregler kunne have alvorlige følger, da de vil medføre, at koncernen ikke længere er i stand til at opfylde sine forpligtelser over for de nuværende erhververe af de seks pågældende servicestationer, som den har indgået aftaler med alene på den betingelse, at disse godkendes af de koncessionshavende selskaber eller af staten. Betingelserne for godkendelsen af fusionen vil i så fald ikke være overholdt, hvorved TotalFina Elf løber en risiko for, at fusionen drages i tvivl.

Rettens bemærkninger

38 Det kan ikke i det foreliggende tilfælde helt udelukkes, at hovedsagen, i modsætning til det af Kommissionen anførte, vil kunne realitetspåkendes, eftersom den anfægtede beslutning ud fra en umiddelbar betragtning forekommer at være bebyrdende for sagsøgerne. For det første indeholder beslutningen et afslag på ansøgningen om, at sagsøgerne godkendes som erhververe af de pågældende seks servicestationer. For det andet hviler den anfægtede beslutning på den samme begrundelse - nemlig at sagsøgerne ikke har kapacitet til at opretholde og udvikle en effektiv konkurrence, navnlig over for TotalFina Elf - som har foranlediget sidstnævnte til ikke at medtage sagsøgerne i den gruppe af erhververe, som den anden ansøgning om godkendelse vedrørte, og som Kommissionen samtykkede i.

39 Det må derfor undersøges, om uopsættelighedsbetingelsen er opfyldt, uden at det i betragtning af sagens omstændigheder er nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet, hvorvidt begæringen om foreløbige forholdsregler må afvises fra realitetsbehandling af andre grunde end den påståede åbenbare formalitetsmangel vedrørende hovedsagen.

40 Det fremgår af fast retspraksis, at spørgsmålet om, hvorvidt uopsættelighedsbetingelsen i forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler er opfyldt, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab. Det er sidstnævnte, som skal dokumentere ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført et sådant tab (kendelse afsagt af Rettens præsident den 15.7.1998, sag T-73/98 R, Prayon-Rupel mod Kommissionen, Sml. II, s. 2769, præmis 36, og af 20.7.2000, sag T-169/00 R, Esedra mod Kommissionen, Sml. II, s. 2951, præmis 43, samt kendelse afsagt af Domstolens præsident den 12.10.2000, sag C-278/00 R, Grækenland mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 14).

41 De af sagsøgerne påberåbte tab hævdes for det første at bestå i, at de definitivt udelukkes fra den pågældende overdragelsesprocedure, hvorved det gøres umuligt for dem at få adgang til markedet, for det andet i de udgifter, de er blevet påført ved at deltage i nævnte procedure, og for det tredje i, at de i fremtiden på det nærmeste er blevet udelukket fra markedet for salg af brændstoffer på motorveje.

42 Hvad for det første angår tabet som følge af, at sagsøgerne i fremtiden ifølge det af dem hævdede på det nærmeste udelukkes fra markedet for salg af brændstoffer på motorveje, bemærkes, at selv om koncessionerne på dette marked kun i ringe grad fornys, oprettes der nye servicestationer på de motorvejsstrækninger, som skal sættes i drift. Således fremgår det af betragtning 208, 209 og 210 til beslutningen af 9. februar 2000, at der i perioden 1995-1999 blev iværksat 33 udbud om nye servicestationer af selskaber, som forvalter motorveje, og at 11 heraf ikke gav noget resultat eller blev udsat. Sagsøgerne har ikke godtgjort, at de er forhindret i at deltage i de fremtidige udbudsprocedurer, som vil blive afholdt som led i koncessionsfornyelser eller med henblik på oprettelse af nye servicestationer. Det kan derfor ikke udelukkes, at sagsøgerne får mulighed for at komme ind på markedet for salg af brændstoffer på motorveje, endog før 2005, selv om de i sidste instans ikke blev bragt i forslag af TotalFina Elf.

43 Hvad for det andet angår tabet som følge af de udgifter, sagsøgerne har afholdt til deltagelse i den pågældende overdragelsesprocedure, er der tale om et rent finansielt tab, der kan opgøres i tal, og som vil kunne erstattes efterfølgende, hvis sagsøgerne får medhold i hovedsagen.

44 Hvad for det tredje angår tabet som følge af, at sagsøgerne er blevet endeligt udelukket fra den pågældende overdragelsesprocedure, bemærkes, at de ikke har godtgjort at være blevet tilføjet et alvorligt og uopretteligt tab ved den anfægtede beslutning. Deltagelse i en procedure for overdragelse af aktiver som led i en fusion som den foreliggende indebærer nemlig uundgåeligt usikkerhedsmomenter for samtlige deltagere, og udelukkelsen af en deltager fra en sådan procedure er ikke uden videre ensbetydende med, at der foreligger uopsættelighed.

45 Det skal i den forbindelse bemærkes, at TotalFina Elf, efter at Kommissionen havde tiltrådt dennes anden ansøgning om godkendelse af erhververe (jf. ovenfor i præmis 6), indgik aftaler vedrørende de pågældende seks servicestationer alene under den betingelse, at erhververne blev godkendt af de koncessionshavende selskaber eller staten. Hvis overdragelsesproceduren fortsætter, uden at der anordnes de begærede udsættelser, vil situationen kunne blive uoprettelig for sagsøgernes vedkommende. Det er imidlertid altid den part, der indgiver begæring om en foreløbig forholdsregel, som skal fremlægge den ovenfor i præmis 40 nævnte dokumentation for, at den begærede forholdsregel er uopsættelig.

46 I så henseende bemærkes, at det hævdede tab som følge af, at sagsøgerne blev udelukket fra den omtvistede overdragelsesprocedure, kan begrænses til at vedrøre overdragelsen af de seks pågældende servicestationer. Hvad dette spørgsmål angår består skaden, som sagsøgerne har erkendt under den mundtlige forhandling, i tab af fortjeneste ved, at de ikke fik adgang til det pågældende marked. Selv om det forudsættes, at sagsøgerne også virkelig har lidt et sådant tab, er dette udelukkende af finansiel karakter. Efter fast retspraksis kan et tab af en sådan karakter imidlertid ikke betragtes som uopretteligt eller blot vanskeligt uopretteligt, hvis der senere kan betales økonomisk erstatning herfor (kendelse afsagt af Domstolens præsident den 18.10.1991, sag C-213/91 R, Abertal m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5109, præmis 24, og af Rettens præsident den 30.6.1999, sag T-70/99 R, Alpharma mod Rådet, Sml. II, s. 2027, præmis 128, og i sagen Esedra mod Kommissionen, præmis 44).

47 Det ville i den foreliggende sag kun være berettiget at anordne den begærede udsættelse, hvis det fremgik, at sagsøgerne i mangel heraf ville blive udsat for en situation, der kunne bringe selve deres virksomheders eksistens i fare eller uopretteligt ændre deres markedsandele. Hvad dette angår fremgår det af besvarelserne af Rettens spørgsmål under den mundtlige forhandling, at sagsøgerne ingenlunde befinder sig i en sådan situation.

48 Hvad angår det påståede tab på grund af den manglende mulighed for at opnå andel i markedet for salg af brændstoffer på motorveje skal det fremhæves, at de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag adskiller sig fra dem, der forelå i den ovenfor nævnte sag, Langnese-Iglo og Schöller Lebensmittel mod Kommissionen. I denne sag var de parter, som begærede en foreløbig forholdsregel, allerede inde på det pågældende marked, og de ville med søgsmålet forhindre, at vilkårene på dette marked blev ændret på grund af gennemførelsen af en af Kommissionen truffet beslutning. I den foreliggende sag berøres sagsøgernes situation på markedet for salg af brændstoffer på motorveje kun potentielt, da de ikke i forvejen er aktive på dette marked.

49 Af de nævnte grunde har sagsøgerne ikke godtgjort, at det påståede finansielle tab, som angiveligt følger af, at de definitivt udelukkes fra den pågældende overdragelsesprocedure, kan anses for alvorligt og uopretteligt.

50 Følgelig har sagsøgerne ikke godtgjort, at de vil lide et alvorligt og uopretteligt tab, hvis ikke der anordnes de begærede foreløbige forholdsregler.

51 Selv om de hævdede tab imidlertid måtte være alvorlige og uoprettelige, vil en afvejning af, på den ene side, sagsøgernes interesse i en anordning af de begærede foreløbige forholdsregler, og, på den anden side, den almene interesse, der er knyttet til gennemførelsen af de beslutninger, der er truffet i henhold til forordning nr. 4064/89, og interesserne hos de tredjemænd, som kunne blive direkte berørt af en eventuel udsættelse af den anfægtede beslutning, dog under alle forhold føre til et afslag på begæringen.

52 I den forbindelse skal indledningsvis bemærkes, at hovedformålet med vedtagelsen af forordning nr. 4064/89 har været at skabe grundlag for en effektiv kontrol med fusioner mellem virksomheder under hensyn til nødvendigheden af at bevare og udvikle en effektiv konkurrence på det fælles marked og at fremme retssikkerheden for de virksomheder, der er omfattet af forordningens anvendelsesområde (jf. i denne retning kendelsen i sagen Union Carbide mod Kommissionen, præmis 36).

53 Endvidere skal det bemærkes, at i en situation som den foreliggende, hvor de begærede foreløbige forholdsregler kan have alvorlige følger for tredjemænds rettigheder og interesser, nemlig i forhold til TotalFina Elf og erhververne af de pågældende seks servicestationer, som ikke er parter i tvisten og således ikke har kunnet høres, er sådanne forholdsregler kun berettigede, hvis det viser sig, at sagsøgerne i tilfælde af, at forholdsreglerne ikke træffes, udsættes for en situation, der kan bringe selve deres eksistens i fare (kendelse afsagt af Rettens præsident den 6.7.1993, sag T-12/93 R, CCE Vittel og CE Pireval mod Kommissionen, Sml. II, s. 785, præmis 20).

54 Det er i den foreliggende sag ubestridt, som det fremgår af præmis 47 ovenfor, at sagsøgerne ikke er udsat for en sådan situation.

55 Da uopsættelighedsbetingelsen ikke er opfyldt, og da interesseafvejningen taler til fordel for ikke at udsætte den anfægtede beslutning, kan den foreliggende begæring ikke tages til følge, hvorved det ikke er nødvendigt at undersøge de øvrige argumenter, som sagsøgerne har fremført til støtte for en anordning af de begærede forholdsregler.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTENS PRÆSIDENT

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.

2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.