Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence - aftaler - relevant marked - afgrænsning - kriterier - kombineret transport - særskilt marked for ydelser i form af landtransport af søtransportcontainere og det generelle marked for søtransportydelser

(EF-traktaten, art. 85 (nu art. 81 EF))

2. Konkurrence - aftaler - konkurrencebegrænsning - mærkbar karakter - kriterier - markedsandel

(EF-traktaten, art. 85 (nu art. 81 EF))

3. Konkurrence - aftaler - påvirkning af handelen mellem medlemsstater - kriterier

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

4. Konkurrence - transport - aftaler - påvirkning af handelen mellem medlemsstater - aftale indgået mellem rederier vedrørende betingelserne for salg af landtransportydelser til afskibere i forskellige medlemsstater - kombineret transport

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

5. Konkurrence - søtransport - forordning nr. 4056/86 - anvendelsesområde - international søtransport

(Rådets forordning nr. 4056/86, art. 1, stk. 2)

6. Konkurrence - søtransport - forordning nr. 4056/86 - gruppefritagelse - restriktiv fortolkning - uanvendelig på en aftale mellem rederier om fastsættelse af priser for landtransportydelser i forbindelse med kombineret transport

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 og 3 (nu art. 81, stk. 1 og 3, EF); Rådets forordning nr. 4056/86, art. 3)

7. Konkurrence - transport - aftaler - bestemmelse af den anvendelige forordning - kriterier - aftale mellem rederier om fastsættelse af priser for landtransportydelser i forbindelse med kombineret transport - anvendelse af forordning nr. 1017/68

(Rådets forordning nr. 1017/68 og nr. 4056/86)

8. Annullationssøgsmål - Kommissionens beslutning om afslag på en individuel fritagelse - kompliceret økonomisk vurdering - domstolsprøvelse - grænser - aftale gennemført i en længere periode

(EF-traktaten, art. 85, stk. 3 (nu art. 81, stk. 3, EF), og art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

9. Konkurrence - fællesskabsregler - anvendelse på grundlag af medlemsstaternes eller visse tredjelandes praksis - ulovlighed

(EF-traktaten, art. 85 (nu art. 81 EF))

10. Konkurrence - transport - aftaler - forbud - fritagelse - betingelser - økonomiske fordele ved aftalen - vurderingskriterier - aftaler mellem rederier om fastsættelse af priser for landtransportydelser i forbindelse med kombineret transport

(EF-traktaten, art. 85, stk. 3 (nu art. 81, stk. 3, EF); Rådets forordning nr. 1017/68, art. 5)

11. Konkurrence - karteller - forbud - fritagelse - betingelser - kumulativ karakter

(EF-traktaten, art. 85, stk. 3 (nu art. 81, stk. 3, EF))

12. Konkurrence - aftaler - forbud - fritagelse - betingelser - brugerne sikres en rimelig andel af fordelene

(EF-traktaten, art. 85, stk. 3 (nu art. 81, stk. 3, EF); Rådets forordning nr. 1017/68, art. 5)

13. Konkurrence - aftaler - forbud - fritagelse - forpligtelse for virksomheden til at fremlægge dokumentation for dets anmodning

(EF-traktaten, art. 85, stk. 3 (nu art. 81, stk. 3, EF))

14. Konkurrence - søtransport - aftaler - forbud - fritagelse - betingelser - nødvendige konkurrencebegrænsninger - ingen - aftaler mellem rederierne om fastsættelse af priser for landtransportydelser i forbindelse med kombineret transport - begrundelsen baseret på behovet for at opretholde stabile søtransportpriser - ulovlighed

[EF-traktaten, art. 85, stk. 3 (nu art. 81, stk. 3, EF); Rådets forordning nr. 4056/86, art. 3, litra e)]

15. Konkurrence - administrativ procedure - meddelelse af klagepunkter - krav til indholdet heraf - overholdelse af retten til kontradiktion

(Kommissionens forordning nr. 1630/69, art. 4)

16. Konkurrence - administrativ procedure - overholdelse af retten til kontradiktion - de pågældende parters ret til at gøre rede for deres synspunkter vedrørende hensyntagen til deres egne argumenter - ingen

17. Konkurrence - administrativ procedure - høringer - fravær af en af de berørte virksomheders advokater - tilsidesættelse af ret til kontradiktion - foreligger ikke

18. Konkurrence - administrativ procedure - høringer - høring af visse personer - personer, som ikke er klagere - Kommissionens skøn

(Kommissionens forordning nr. 1630/69, art. 7, stk. 2, og art. 9, stk. 3)

Sammendrag

1. For at kunne afgøre, om en aftale kan påvirke handelen mellem medlemsstater og har til formål at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, er det nødvendigt at afgrænse de relevante marked.

En vare eller tjenesteydelse må, for at det kan antages, at den har et marked, der er tilstrækkeligt adskilt fra markedet for andre varer, kunne individualiseres ved særlige kendetegn, som adskiller den fra disse varer eller tjenesteydelser i en sådan grad, at den kun i ringe omfang kan substitueres af disse og kun i lidet mærkbart omfang udsættes for konkurrence fra dem. I hvilken grad produkter er substituerbare, skal ikke alene undersøges ud fra objektive karakteristika ved de omhandlede varer, men ligeledes under hensyn til konkurrencevilkårene og efterspørgsels- og udbudsstrukturen på det pågældende marked.

Herved udgør landtransportydelser, hvorved containere befordres til og fra havnene som led i kombineret transport, et integreret, men særskilt marked i forhold til de søtransportydelser, som medlemsrederier af en linjekonference præsterer i denne forbindelse.

Da der findes en særskilt efterspørgsel efter, og et særskilt udbud af, ydelser i form af landtransport af søtransportcontainere, og da sådanne ydelser bl.a. tilbydes af virksomheder, som er uafhængige af rederierne, eksisterer der nødvendigvis et særskilt marked.

Et delmarked, der har særlige kendetegn i henseende til efterspørgsel og udbud, og som tilbyder produkter, der er nødvendige og ikke substituerbare på det større og mere overordnede marked, som det er en del af, må anses for et særskilt produktmarked.

( jf. præmis 116, 122, 128 og 129 )

2. Den omstændighed, at virksomhederne råder over næsten 40% af det relevante marked, er i sig selv bevis for, at den aftale, som beslutningen om en overtrædelse af konkurrencereglerne vedrører, mærkbart kan begrænse konkurrencen på dette marked. En markedsandel af den nævnte størrelse kan ikke med rimelighed betragtes som ubetydelig.

( jf. præmis 138 )

3. For at en aftale kan påvirke handelen mellem medlemsstater, må det på grundlag af en flerhed af objektive, retlige eller faktiske omstændigheder med tilstrækkelig sandsynlighed kunne forudses, at den kan udøve en direkte eller indirekte, aktuel eller potentiel indflydelse på handelen mellem medlemsstaterne på en måde, der kan være til skade for virkeliggørelsen af målene for et mellemstatsligt enhedsmarked. Navnlig kræves det ikke, at den anfægtede adfærd rent faktisk har påvirket handelen mellem medlemsstater mærkbart, idet det er tilstrækkeligt, at det påvises, at den er egnet hertil.

( jf. præmis 145 )

4. En aftale indgået mellem rederier, hvoraf flere er etableret i forskellige medlemsstater, og som vedrører betingelserne for salg af landtransportydelser til afskibere, der ligeledes er etableret i forskellige medlemsstater, kan klart påvirke handelen mellem medlemsstater i den i traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), forudsatte betydning.

Fastsættelsen af salgspriser for landtransportydelser kan bl.a. have betydning for afskibernes beslutning om, hvorvidt de skal overlade landtransporten af deres containere til en linjekonference eller en landtransportvirksomhed og derved fordreje den eksisterende konkurrence på markedet for landtransportydelser mellem medlemsrederierne af en linjekonference og landtransportvirksomhederne i de forskellige medlemsstater.

Fastsættelsen af landtransportpriserne kan også påvirke konkurrencen mellem havne i forskellige medlemsstater. Fastsættelsen af disse priser på grundlag af en fiktiv transport i forbindelse med det såkaldte »havneligestillingssystem« mellem et sted inde i landet og den nærmeste havn, der betjenes af et hvilket som helst medlem af linjekonferencen, har nemlig til formål yderligere at ophæve den økonomiske fordel, som en kortere afstand i forhold til en given havn kunne indebære.

Endelig påvirker den omtvistede aftale, eller kan i det mindste påvirke, om end på en mere indirekte måde, varehandelen mellem medlemsstater af den grund, at de af medlemmerne af linjekonferencen fastsatte priser for landtransportydelser udgør en del af de transporterede varers endelige salgspris.

( jf. præmis 146-148 )

5. Anvendelsesområdet for forordning nr. 4056/86 om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86 på søtransport omfatter egentlig kun søtransport »til og fra en eller flere havne i Fællesskabet«, og omfatter ikke landtransport af gods til eller fra havnene, der udføres i kombination med andre tjenesteydelser som del af en kombineret transport.

( jf. præmis 241 )

6. Da konkurrencebegrænsende karteller principielt er forbudt i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), må undtagelsesbestemmelser i en gruppefritagelsesforordning efter deres karakter fortolkes restriktivt. Dette må ligeledes gælde for bestemmelserne i forordning nr. 4056/86, hvorefter visse aftaler undtages fra forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, idet forordningens artikel 3 er en gruppefritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3.

I betragtning af, at gruppefritagelsen efter artikel 3 i forordning nr. 4056/86 i høj grad har karakter af undtagelse, idet der i denne artikel for en ubegrænset periode indrømmes fritagelse for horisontale aftaler om fastsættelse af priser for søtransport, kan det så meget mindre accepteres, at denne gruppefritagelse udstrækkes til også at omfatte aftaler mellem medlemmerne af en linjekonference om fastsættelse af priser for landtransport.

Når henses til forarbejderne til forordning nr. 4056/86 og Rådets erklæring af 17. december 1991, kan gruppefritagelsen efter artikel 3 for visse aftaler mellem medlemmer af linjekonferencer ikke omfatte en aftale mellem medlemmerne af en linjekonference om fastsættelse af priser for landtransportydelser, hvorved gods befordres til eller fra havnene, og som udføres i kombination med andre tjenesteydelser som del af en kombineret transport.

( jf. præmis 252, 254 og 257 )

7. For at fastslå, hvilken forordning en given aftale er omfattet af, må aftalen undersøges på baggrund af bestemmelserne om definition af anvendelsesområdet i de forskellige forordninger, der kan være tale om, idet det ikke er tilstrækkeligt alene at basere sig på, hvilken sektor den virksomhed tilhører, der leverer den tjenesteydelse eller vare, aftalen vedrører.

En aftale om fastsættelse af priser for landtransportydelser er, uanset om den er indgået og gennemført af rederier i forbindelse med kombineret transportydelser, derfor klart ikke omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 4056/86 om søtransport.

En sådan aftale må undersøges i relation til bestemmelserne i forordning nr. 1017/68 om anvendelse af konkurrenceregler for transport med jernbane, landevej og sejlbare vandveje.

( jf. præmis 260 og 276 )

8. Fællesskabets retsinstansers efterprøvelse inden for rammerne af et annullationssøgsmål, som er indbragt i medfør af traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF), af de komplicerede økonomiske vurderinger, som Kommissionen har foretaget som led i sin skønsbeføjelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81, stk. 3, EF), vedrørende hver af de heri indeholdte fire betingelser, skal begrænse sig til kontrol af, om de nødvendige formforskrifter er overholdt, om begrundelsen er tilstrækkelig, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, samt om der foreligger et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning.

Den omstændighed, at deltagerne i en aftale åbent har gennemført aftalen i en længere periode, er uden betydning for Fællesskabets retsinstansers beføjelse til at kontrollere den, ligesom den heller ikke i sig selv er relevant for bestemmelsen af, om aftalen opfylder de foreskrevne betingelser for at indrømme individuel fritagelse. Denne omstændighed kan der i givet fald højst tages hensyn til ved prøvelsen af, om den pålagte sanktion er berettiget og rimelig.

( jf. præmis 339 og 340 )

9. National praksis kan, selv om det antages, at den er fælles for alle medlemsstaterne, ikke være bindende for anvendelsen af traktatens konkurrenceregler. Så meget desto mindre kan praksis i visse tredjelande være bestemmende for, hvorledes fællesskabsretten skal anvendes.

( jf. præmis 341 )

10. Ved prøvelsen af, om der var grundlag for Kommissionens vurderinger i forbindelse med dens undersøgelse i relation til de forskellige betingelser i traktatens artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81, stk. 3, EF), og artikel 5 i forordning nr. 1017/68, skal der naturligvis tages hensyn til fordelene ved den omtvistede aftale, ikke alene for det relevante marked, nemlig markedet for landtransportydelser, der indgår i kombineret transport, men, i givet fald, også for ethvert andet marked, hvorpå aftalen kan have gavnlige virkninger, eller endog mere generelt for alle tjenesteydelser, hvis kvalitet eller effektivitet kan forbedres som følge af aftalens eksistens. Ifølge såvel artikel 5 i forordning nr. 1017/68 som traktatens artikel 85, stk. 3, skal der nemlig kunne indrømmes fritagelse bl.a. for aftaler, der bidrager til at fremme den tekniske og økonomiske udvikling, og det kræves ikke, at der er en særlig forbindelse til det relevante marked.

( jf. præmis 343 )

11. De fire betingelser for at indrømme fritagelse i artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81, stk. 3, EF), er kumulative, hvorfor det er tilstrækkeligt til at nægte fritagelse, at blot én af disse betingelser ikke er opfyldt.

( jf. præmis 349 og 367 )

12. Kommissionen kan med føje af det store antal klager fra brugerne udlede, at den omtvistede aftale ikke tog passende hensyn til disses interesser, og ikke sikrer brugerne en rimelig andel af fordelene, som krævet i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81, stk. 3, EF), og artikel 5 i forordning nr. 1017/68.

( jf. præmis 371 og 374 )

13. Det påhviler virksomheder, der anmoder om fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81, stk. 3, EF), at fremlægge dokumentation, der kan bevise fritagelsens berettigelse. Navnlig påhviler det disse virksomheder at godtgøre, at de konkurrencebegrænsninger, aftalen medfører, opfylder formålene med denne bestemmelse, og at disse ikke kan nås, medmindre der indføres sådanne begrænsninger.

( jf. præmis 381 og 384 )

14. En aftale mellem medlemmerne af en linjekonference om fastsættelse af priser for landtransportydelser i forbindelse med en kombineret transport medfører konkurrencebegrænsninger, som ikke blot er yderst alvorlige, men som også er nødvendige for at nå de af de pågældende selskaber påståede stabilitetspris for søtransporten.

Forordning nr. 4056/86 indeholder foranstaltninger, som er omfattet af fritagelsen, og som kan træffes for at sikre søtransportprisernes stabilitet. Det påhviler derfor de pågældende selskaber fortrinsvis at benytte sig af de i fællesskabsbestemmelserne angivne muligheder, navnlig dem, som opregnes i artikel 3, litra e), i forordning nr. 4056/86. Argumenterne om, at disse foranstaltninger er mere konkurrencebegrænsende end den omtvistede aftale, kan derfor ikke tiltrædes. Når en foranstaltning er blevet fritaget ved en rådsforordning, er det uden betydning, om den er mere eller mindre konkurrencebegrænsende i henseende til traktatens artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81, stk. 3, EF). Kommissionen fastslår derfor med føje, at konkurrencebegrænsningerne ikke er nødvendige, når der foreligger de i artikel 3 i forordning nr. 4056/86 forudsete muligheder.

( jf. præmis 396 og 397 )

15. Meddelelsen af klagepunkter skal være formuleret i vendinger, der, selv om de er kortfattede, er tilstrækkeligt klare til, at parterne reelt kan forstå, hvilken adfærd Kommissionen lægger dem til last. Kun såfremt dette er tilfældet, har meddelelsen af klagepunkter opfyldt sin rolle i henhold til fællesskabsreglerne, nemlig at give virksomhederne og sammenslutningerne af virksomheder alle de oplysninger, der er nødvendige, for at de kan forsvare sig effektivt, før Kommissionen vedtager en endelig beslutning. Dette krav er opfyldt, hvis beslutningen ikke beskylder de pågældende for andre overtrædelser end de i fremstillingen af klagepunkter nævnte og kun tager hensyn til faktiske forhold, som de pågældende har haft lejlighed til at udtale sig om. Kommissionens endelige beslutning skal ikke nødvendigvis være en kopi af fremstillingen af klagepunkterne.

( jf. præmis 442 )

16. Den omstændighed, at der tages hensyn til et argument fremført af sagsøgerne under den administrative procedure, uden at de har haft mulighed for at udtale sig om spørgsmålet før vedtagelsen af den endelige beslutning, kan ikke som sådan udgøre en tilsidesættelse af retten til kontradiktion, når denne hensyntagen til argumentet ikke ændrer karakteren af de klagepunkter, der er rettet mod dem. De pågældende virksomheder har faktisk haft lejlighed til at gøre rede for deres synspunkter vedrørende den stilling, som Kommissionen indtog i meddelelsen af klagepunkterne, og kunne derfor forvente, at deres forklaringer ville få Kommissionen til at ændre sin opfattelse.

( jf. præmis 447 )

17. Selv om Kommissionen naturligvis ikke kan forbyde en virksomhed at lade sig bistå af en advokat eller af en anden ekstern rådgiver efter eget valg, kan den dog ikke kritiseres for, at den inden for rammerne af en overtrædelsesprocedure, som omfatter 14 forskellige virksomheder, ikke ved tilrettelæggelsen af høringerne har taget hensyn til hver enkelt af disse virksomheders praktiske behov. Det påhviler nemlig i første række virksomhederne selv at træffe de foranstaltninger, som er nødvendige for bedst muligt at varetage forsvaret af deres interesser. Den omstændighed, at en af de pågældende virksomheders advokat ikke kunne deltage i den ene eller den anden af de høringer, Kommissionen har afholdt, kan derfor ikke anses for at udgøre en tilsidesættelse af den pågældende virksomheds, og slet ikke samtlige virksomheders ret til kontradiktion.

( jf. præmis 466 )

18. Det fremgår klart af artikel 7, stk. 2, og artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1630/69, at Kommissionen har et rimeligt skøn ved afgørelsen af, hvilken interesse det kan have at høre personer, hvis udsagn kan have betydning for sagens oplysning, hvorfor Kommissionen kan høre udenforstående, der ikke forinden har rejst klage eller indgivet skriftlige bemærkninger under den administrative procedure.

( jf. præmis 468 )

19. Det er uden betydning for spørgsmålet om, hvorvidt en overtrædelse af traktatens konkurrenceregler kan antages at være begået forsætligt, om en virksomhed har været vidende om, at den overtræder et forbud ifølge disse bestemmelser, idet det er tilstrækkeligt, at den ikke har kunnet være uvidende om, at formålet med den pågældende adfærd var at begrænse konkurrencen.

( jf. præmis 479 )

20. Den omstændighed, at Kommissionen ikke har pålagt ophavsmanden til en overtrædelse af konkurrencereglerne nogen bøde, kan ikke i sig selv være til hinder for, at der pålægges ophavsmanden til en anden overtrædelse af samme art en bøde. Den, der har begået en retsstridig handling, kan nemlig ikke påberåbe sig ligebehandlingsprincippet.

Ikke desto mindre kan Retten som led i udøvelsen af sin fulde prøvelsesret finde, at det er berettiget, at der ikke pålægges rederier, der har indgået en aftale om fastsættelse af priser for landtransportydelser i forbindelse med kombineret transport, en bøde, når Kommissionen i en anden beslutning vedtaget meget kort tid før den anfægtede beslutning ikke har pålagt virksomheder, som havde indgået en anden aftale, en bøde, selv om aftalen også omhandlede fastsættelse af prisen for landdelen af kombineret transport og desuden indeholdt andre alvorlige overtrædelser af konkurrencereglerne.

( jf. præmis 487 og 488 )