ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 4. oktober 2018 — Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistic N&N mod Budapest Rendőrfőkapitánya (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)

(Sag C-384/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - transport ad landevej - fiskale bestemmelser - direktiv 1999/62/EF - afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer - vejafgift - medlemsstaternes forpligtelse til at fastsætte sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning - fast bøde - proportionalitetsprincippet - spørgsmålet om, hvorvidt direktivet er umiddelbart anvendeligt))

(2018/C 436/14)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dooel Uvoz-Izvoz Skopje Link Logistic N&N

Sagsøgt: Budapest Rendőrfőkapitánya

Konklusion

Det krav om forholdsmæssighed, der er fastsat i artikel 9a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/76/EU af 27. september 2011, kan ikke anses for at have direkte virkning.

Den nationale ret skal i medfør af sin forpligtelse til at træffe alle almindelige eller særlige foranstaltninger for at sikre gennemførelsen af denne bestemmelse fortolke den nationale ret i overensstemmelse med sidstnævnte bestemmelse eller, hvis en sådan overensstemmende fortolkning ikke er mulig, undlade at anvende enhver national bestemmelse, i det omfang anvendelsen heraf under omstændighederne i den foreliggende sag fører til et resultat, der er i strid med EU-retten.

(1) EUT C 318 af 25.9.2017.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 4. oktober 2018 — Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte mod ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Tyskland)

(Sag C-191/17) (1)

((Direktiv 2007/64/EF - betalingstjenester i det indre marked - begrebet »betalingskonto« - hvorvidt en opsparingskonto, der gør det muligt for brugeren heraf at foretage indbetalinger og hævninger via en løbende konto oprettet i sit navn, er omfattet))

(2018/C 436/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundeskammer für Arbeiter und Angestellte

Sagsøgt: ING-DiBa Direktbank Austria Niederlassung der ING-DiBa AG

Konklusion

Artikel 4, nr. 14), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det indre marked og om ændring af direktiv 97/7/EF, 2002/65/EF, 2005/60/EF og 2006/48/EF og om ophævelse af direktiv 97/5/EF skal fortolkes således, at en opsparingskonto, som giver mulighed for på anfordring at disponere over de indbetalte beløb, og fra hvilken der kun kan foretages indbetalinger og hævninger via en løbende konto, benævnt »referencekonto«, ikke er omfattet af begrebet »betalingskonto«.

(1) EUT C 239 af 24.7.2017.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 13. november 2018 — Čepelnik d.o.o. mod Michael Vavti (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberk — Østrig)

(Sag C-33/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 56 TEUF - fri udveksling af tjenesteydelser - restriktioner - tjenesteydelser i det indre marked - direktiv 2006/123/EF - arbejdsret - udstationering af arbejdstagere med henblik på byggearbejder - anmeldelse af arbejdstagere - opbevaring og oversættelse af lønsedler - suspension af betalinger - sikkerhed stillet af modtageren af tjenesteydelser - sikkerhed for en eventuel bøde, der pålægges tjenesteyderen))

(2019/C 16/07)

Processprog: tysk og slovensk

Den forelæggende ret

Bezirksgericht Bleiburg/Okrajno Sodišče Pliberk

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Čepelnik d.o.o.

Sagsøgt: Michael Vavti

Konklusion

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter de kompetente myndigheder kan pålægge en ordregiver med hjemsted i denne medlemsstat at suspendere betalingerne til medkontrahenten, der har hjemsted i en anden medlemsstat, og endog at betale en sikkerhed svarende til den udestående pris for byggeriet med henblik på at sikre betalingen af en eventuel bøde, der vil kunne pålægges denne medkontrahent, såfremt der konstateres en overtrædelse af de arbejdsretlige regler i den første medlemsstat.

(1) EUT C 86 af 20.3.2017.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 15. november 2018 — »BTA Baltic Insurance Company« AS, tidligere »Balcia Insurance« SE mod »Baltijas Apdrošināšanas Nams« AS (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa — Letland)

(Sag C-648/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer - direktiv 72/166/EØF - artikel 3, stk. 1 - begrebet »færdsel med køretøjer« - uheld, der involverer to køretøjer parkeret på en parkeringsplads - tingsskade på et køretøj forvoldt af en passager i køretøjet ved siden af, da denne åbnede køretøjets dør))

(2019/C 16/31)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»BTA Baltic Insurance Company« AS, tidligere »Balcia Insurance« SE

Sagsøgt:»Baltijas Apdrošināšanas Nams« AS

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse skal fortolkes således, at en situation, hvor passageren i et køretøj, der holdt parkeret på en parkeringsplads, ved at åbne køretøjets dør er stødt imod og har beskadiget det køretøj, der holdt parkeret ved siden af, er omfattet af begrebet »færdsel med køretøjer« som omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 72 af 26.2.2018.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 8. november 2018 — Cartrans Spedition Srl mod Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova og Direcţia Regională a Finanţelor Publice Bucureşti — Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Prahova — Rumænien)

(Sag C-495/17) (1)

([Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - fritagelser - artikel 146, stk. 1, litra e), og artikel 153 - vejtransport, der er direkte knyttet til udførsel af varer - ydelser udført af formidlere, der medvirker ved sådanne transporttransaktioner - bevisregler i forbindelse med udførsel af varer - toldangivelse - TIR-carnet])

(2019/C 16/27)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Prahova

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cartrans Spedition Srl

Sagsøgte: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Ploieşti — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Prahova,

Direcţia Regională a Finanţelor Publice Bucureşti — Administraţia Fiscală pentru Contribuabili Mijlocii

Konklusion

Artikel 146, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, henholdsvis nævnte bestemmelse, sammenholdt med direktivets artikel 153, skal fortolkes således, at de er til hinder for en afgiftspraksis i en medlemsstat, hvorefter fritagelse for merværdiafgift for henholdsvis levering af transportydelser, der er direkte knyttet til udførsel af varer, og levering af ydelser, som er udført af formidlere, der medvirker ved disse transportydelser, er undergivet en betingelse om, at den afgiftspligtige person fremlægger en udførselstoldangivelse for de omhandlede varer. I denne henseende påhviler det de kompetente myndigheder i forbindelse med indrømmelsen af disse fritagelser at undersøge, om det på grundlag af samtlige de elementer, som disse myndigheder råder over, med en tilstrækkeligt høj grad af sandsynlighed kan udledes, at betingelsen vedrørende de omhandlede varers udførsel er opfyldt. I denne sammenhæng udgør et TIR-carnet, der er påtegnet af toldmyndighederne i varernes bestemmelsestredjeland, som fremlægges af den afgiftspligtige person, et element, som nævnte myndigheder i princippet skal tage behørigt hensyn til, medmindre der er præcise grunde til at betvivle dette dokuments ægthed eller pålidelighed.

(1) EUT C 369 af 30.10.2017.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 25. oktober 2018 — Boston Scientific Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundespatentgericht — Tyskland)

(Sag C-527/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - intellektuel og industriel ejendomsret - supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler - forordning (EF) nr. 469/2009 - anvendelsesområde - medicinsk udstyr, der som en integrerende bestanddel indeholder et stof, der anvendt alene kan betragtes som et lægemiddel - direktiv 93/42/EØF - artikel 1, stk. 4 - begrebet »meddelelse af en administrativ tilladelse«)

(2019/C 4/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundespatentgericht

Parter i hovedsagen

Boston Scientific Ltd

procesdeltager: Deutsches Patent- und Markenamt

Konklusion

Artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler skal fortolkes således, at en forudgående godkendelsesprocedure i henhold til Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr, som berigtiget og som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/47/EF af 5. september 2007, for et medicinsk udstyr, der som integrerende bestanddel indeholder et stof, som omhandlet i dette direktivs artikel 1, stk. 4, ved anvendelsen af forordningen ikke kan ligestilles med en procedure vedrørende tilladelse til markedsføring for dette stof som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004, selv om dette stof har været genstand for en vurdering som foreskrevet i punkt 7.4, første og andet afsnit, i bilag I til direktiv 93/42, som ændret ved direktiv 2007/47.

(1) EUT C 402 af 27.11.2017.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 24. oktober 2018 — XC, YB og ZA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-234/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - EU-retlige principper - loyalt samarbejde - procesautonomi - ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet - national lovgivning, der fastsætter et retsmiddel, som giver mulighed for hjemvisning til fornyet behandling af en straffesag i tilfælde af tilsidesættelse af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder - forpligtelse til at udvide denne procedure til at omfatte tilfælde, hvor tilsidesættelse af de i EU-retten fastslåede grundlæggende rettigheder påberåbes - foreligger ikke)

(2019/C 4/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: XC, YB og ZA

procesdeltager: Generalprokuratur

Konklusion

EU-retten, navnlig ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet, skal fortolkes således, at en national domstol ikke i henhold hertil er forpligtet til at udvide et nationalt retsmiddel, der i tilfælde af tilsidesættelse af den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, eller en dertil knyttet protokol giver mulighed for hjemvisning til fornyet behandling af en straffesag, der er blevet afsluttet ved en retskraftig national afgørelse, til at omfatte tilsidesættelser af EU-retten, herunder tilsidesættelser af den ved artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser, der blev undertegnet i Schengen (Luxembourg) den 19. juni 1990 og trådte i kraft den 26. marts 1995, sikrede grundlæggende rettighed.

(1) EUT C 239 af 24.7.2017.
1)

Artikel 80 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/25/EU af 26. februar 2014 om fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester og om ophævelse af direktiv 2004/17/EF, sammenholdt med artikel 57, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en bestemmelse i national ret, som kræver, at en økonomisk aktør, der ønsker at vise sin pålidelighed på trods af en relevant udelukkelsesgrund, indgående skal redegøre for forholdene og omstændighederne i forbindelse med overtrædelsen af straffeloven eller forsømmelsen ved aktivt at samarbejde ikke blot med undersøgelsesmyndigheden, men også med den ordregivende myndighed inden for rammerne af sidstnævnte rolle, med henblik på for denne at føre bevis for sin pålidelighed, forudsat at dette samarbejde er begrænset til de foranstaltninger, som er strengt nødvendige for denne undersøgelse.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 25. oktober 2018 — »Walltopia« AD mod Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite — Veliko Tarnovo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Veliko Tarnovo — Bulgarien)

(Sag C-451/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - social sikring - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 12, stk. 1 - forordning (EF) nr. 987/2009 - artikel 14, stk. 1 - udsendte arbejdstagere - anvendelig lovgivning - formular A 1 - lønmodtageren omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, hvor arbejdsgiveren er etableret - betingelser)

(2019/C 4/08)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad Veliko Tarnovo

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Walltopia« AD

Sagsøgt: Direktor na Teritorialna direktsia na Natsionalnata agentsia za prihodite — Veliko Tarnovo

Konklusion

Artikel 14, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, sammenholdt med artikel 12, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 465/2012 af 22. maj 2012, skal fortolkes således, at en lønmodtager, som ansættes med henblik på at blive udsendt til en anden medlemsstat, skal anses for »umiddelbart inden starten af sin ansættelse allerede [at have været] omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, hvor vedkommendes arbejdsgiver er etableret«, som omhandlet i artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 987/2009, selv om denne lønmodtager ikke havde status som forsikringstager i henhold til denne medlemsstats lovgivning umiddelbart inden starten af sin ansættelse, når lønmodtageren på dette tidspunkt havde sin bopæl i nævnte medlemsstat, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 330 af 2.10.2017.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 24. oktober 2018 — Benoît Sauvage og Kristel Lejeune mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Liège — Belgien)

(Sag C-602/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - arbejdskraftens frie bevægelighed - indtægter oppebåret i en anden stat end bopælsstaten - bilateral dobbeltbeskatningsoverenskomst - fordeling af beskatningskompetencen - bopælsstatens beskatningskompetence - tilknytningsmomenter)

(2019/C 4/13)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Benoît Sauvage og Kristel Lejeune

Sagsøgt: État belge

Konklusion

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en skatteordning i en medlemsstat, der følger af en dobbeltbeskatningsoverenskomst som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter skattefritagelsen af en hjemmehørendes indkomst, der hidrører fra en anden medlemsstat og vedrører lønnet beskæftigelse, som den hjemmehørende har i denne anden medlemsstat, er underlagt en betingelse om, at den aktivitet, der ligger til grund for betalingen af indkomsten, faktisk udøves i denne anden medlemsstat.

(1) EUT C 437 af 18.12.2017.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 25. oktober 2018 — Tänzer & Trasper GmbH mod Altenweddinger Geflügelhof Kommanditgesellschaft (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Hamburg — Tyskland)

(Sag C-462/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - forordning (EF) nr. 110/2008 - spiritus - definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser - bilag II, nr. 41 - æggelikør - definition - de tilladte ingrediensers udtømmende karakter«)

(2019/C 4/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tänzer & Trasper GmbH

Sagsøgt: Altenweddinger Geflügelhof Kommanditgesellschaft

Konklusion

Nr. 41 i bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 af 15. januar 2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus samt om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1334/2008 af 16. december 2008, skal fortolkes således, at spiritus for at kunne bære varebetegnelsen »æggelikør« ikke må indeholde andre ingredienser end dem, der er nævnt i denne bestemmelse.

(1) EUT C 347 af 16.10.2017.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 25. oktober 2018 — sag anlagt af »Roche Lietuva« UAB (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Litauen)

(Sag C-413/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter om indkøb af diagnostisk medicinsk materiel og udstyr - direktiv 2014/24/EU - artikel 42 - tildeling - den ordregivende myndigheds skønsbeføjelse - detaljeret affattelse af de tekniske specifikationer)

(2019/C 4/06)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

Parter i hovedsagen

»Roche Lietuva« UAB

Procesdeltager: Kauno Dainavos poliklinika VšĮ

Konklusion

Artikel 18 og 42 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF skal fortolkes således, at de i princippet ikke pålægger en ordregivende myndighed ved fastsættelsen af de tekniske specifikationer i et udbud vedrørende erhvervelse af medicinske varer at tillægge enten de individuelle egenskaber ved de medicinske apparater eller resultaterne af disse apparaters funktionsmåde betydning, men kræver, at de tekniske specifikationer som helhed overholder ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet. Det tilkommer den forelæggende ret at vurdere, om de pågældende tekniske specifikationer i den tvist, som den er forelagt, opfylder disse krav.

(1) EUT C 309 af 18.9.2017.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 25. oktober 2018 — Milan Božičevič Ježovnik mod Republikken Slovenien (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vrhovno sodišče — Slovenien)

(Sag C-528/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 143, stk. 1, litra d) - fritagelse for moms ved indførsel - indførsel efterfulgt af en levering inden for Fællesskabet - risiko for afgiftssvig - god tro hos den afgiftspligtige importør og leverandør - bedømmelse - pligt for den afgiftspligtige importør og leverandør til at udvise omhu)

(2019/C 4/11)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Milan Božičevič Ježovnik

Sagsøgt: Republikken Slovenien

Konklusion

Artikel 143, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2009/69/EF af 25. juni 2009, skal fortolkes således, at en afgiftspligtig importør og leverandør i en situation, hvor denne er blevet indrømmet fritagelse for merværdiafgift ved indførsel på grundlag af en tilladelse, som er blevet udstedt efter en forudgående kontrol af de kompetente toldmyndigheder, henset til de beviser, som denne afgiftspligtige person har fremlagt, ikke er forpligtet til at betale merværdiafgift efterfølgende, såfremt det ved en senere kontrol viser sig, at de materielle betingelser for fritagelsen ikke var opfyldt, medmindre det på grundlag af objektive forhold påvises, at den nævnte afgiftspligtige person vidste eller burde have vidst, at de leveringer, der fandt sted efter de omhandlede indførsler, var led i svig fra erhververens side, og at den afgiftspligtige person ikke har truffet enhver foranstaltning, som den pågældende med rimelighed var i stand til, for at undgå denne svig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 374 af 6.11.2017.
3)

Artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26. februar 2014, skal fortolkes således, at en beslutning truffet af en ordregivende myndighed om at indgå ansættelseskontrakter med fysiske personer om levering af en række tjenesteydelser uden at anvende en udbudsprocedure i overensstemmelse med direktiv 2014/24, som ændret ved delegeret forordning 2015/2170, med den begrundelse, at sådanne kontrakter efter denne myndigheds opfattelse ikke er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, kan gøres til genstand for en klage i medfør af den nævnte bestemmelse iværksat af en økonomisk aktør, der har en interesse i at deltage i et udbud med samme genstand som de nævnte kontrakter, og som er af den opfattelse, at disse er omfattet af direktivets anvendelsesområde.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 25. oktober 2018 — Martina Sciotto mod Fondazione Teatro dell’Opera di Roma (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte d’appello di Roma — Italien)

(Sag C-331/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 1999/70/EF - rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP - § 5 - foranstaltninger, der har til formål at forhindre misbrug hidrørende fra flere på hinanden følgende tidsbegrænsende ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold - national lovgivning, hvorefter det ikke er muligt at anvende disse foranstaltninger inden for sektoren for opera- og koncerthusfonde)

(2019/C 4/05)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte d’appello di Roma

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Martina Sciotto

Sagsøgt: Fondazione Teatro dell’Opera di Roma

Konklusion

§ 5 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, der er knyttet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i henhold til hvilken de almindelige retsregler, der regulerer ansættelsesforhold og sanktionerer misbrug hidrørende fra flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter ved automatisk ændring af den tidsbegrænsede kontrakt til en tidsubegrænset kontrakt, hvis ansættelsesforholdet fortsætter ud over en nærmere bestemt dato, ikke finder anvendelse inden for sektoren for opera- og koncerthusfonde, når der ikke findes nogen anden effektiv foranstaltning i den nationale retsorden, der sanktionerer misbrug konstateret inden for denne sektor.

(1) EUT C 309 af 18.9.2017.