RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

6. juni 1996

Sag T-262/94

Jean Baiwir

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — ulovlighedsindsigelse — overensstemmelse mellem klagen og stævningen — ny metode for beregning af karriereprofilerne, kategori B, C og D, i Kommissionen — liste over tjenestemænd, der anses for de bedst egnede til at blive forfremmet — vedtægtens artikel 5, stk. 3, og artikel 45 — forbud mod forskelsbehandling — åbenbar faktisk og retlig vildfarelse — erstatningssøgsmål«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-739

Angående:

Påstand dels om annulation af listen for 1993 over de tjenestemænd, der anses for de bedst egnede til at blive forfremmet til lønklasse B4, for så vidt sagsøgeren ikke er opført herpå, og dels om, at sagsøgerens karriereforløb rekonstrueres, idet han indplaceres som tjenestemand i lønklasse B4, løntrin 2, med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 1993, samt om erstatning for den ikke-økonomiske skade, han har lidt.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren blev den 1. maj 1988 udnævnt til tjenestemand i lønklasse C5 ved Kommissionen og efter at have bestået en ekstern udvælgelsesprøve den 27. februar 1992 til tjenestemand i lønklasse B5, løntrin 1, med virkning fra den 1. marts 1992.

Den 9. juli 1992 vedtog Kommissionen en »Ny metode for beregning af karriereprofilerne - Kategori B, C og D - Driftsbudgettet«. I henhold til denne beslutnings punkt 1, litra b), tildeles der et antal point for alder for forfremmelige tjenestemænd, der ikke har skiftet kategori, dvs. tjenestemænd, som i hele deres karriere har tilhørt samme kategori (B, C eller D), og for forfremmelige tjenestemænd, der har skiftet kategori, dvs. tjenestemænd, som i en del af deres karriere har tilhørt en lavere kategori.

Den 1. december 1992 anlagde sagsøgeren og to andre tjenestemænd sag ved Retten med påstand om annullation af deres respektive udnævnelser, for så vidt som de herved blev indplaceret uden anciennitet på første løntrin i de respektive lønklasser. Ved dom af 28. september 1993 (forenede sager T-103/92, T-104/92 og T-105/92, Baiwir m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 987) annullerede Retten de anfægtede afgørelser, for så vidt sagsøgerne derved blev indplaceret på løntrin på grundlag af artikel 46 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«), der omhandler forfremmelse, og ikke på grundlag af artikel 32 i vedtægten, der omhandler ansættelse. Ved afgørelse af 3. februar 1994, der erstattede afgørelsen af 27. februar 1992, blev sagsøgeren indplaceret i lønklasse B5, løntrin 3, med tilbagevirkende kraft fra den 1. marts 1992.

Den 12. februar 1993 tilsendte chefen for kontor 6 (»B-, C- og D-personale«) i direktorat A (»Personale«) under Kommissionens Generaldirektorat IX (Personale og Administration) (kontor IX. A.6) sagsøgeren en skrivelse, hvori denne blev oplyst om, at en ny metode for beregning af karriereprofilerne ville træde i kraft i forbindelse med 1993-forfremmelserne og ville blive anvendt på ham. Det fremgik af skrivelsen, at sagsøgeren anses for en tjenestemand, der har skiftet kategori, med henblik på beregningen af point for alder.

Ansættelsesmyndigheden optog hverken sagsøgeren på listen for 1993 over tjenestemænd i lønklasse B5, der anses for de bedst egnede til at blive forfremmet til lønklasse B4, eller på listen over tjenestemænd, der blev forfremmet til lønklasse B4.

I henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, indgav sagsøgeren den 22. november 1993 en klage med henblik på dels at få korrigeret listen for 1993 over tjenestemænd, der anses for de bedst egnede til at blive forfremmet til lønklasse B4, dels ændret listen over forfremmelser under hensyn til dommen i sagen Baiwir m.fl. mod Kommissionen. Denne klage blev afvist af Kommissionen ved afgørelse af 12. april 1994.

Anmillationspåstanden

Til støtte for anmillationspåstanden gjorde sagsøgeren fire anbringender gældende, nemlig overtrædelse af vedtægten, af forbuddet mod forskelsbehandling og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, samt at dommen i sagen Baiwir m.fl. mod Kommissionen var blevet tilsidesat, og at der forelå en åbenbar faktisk og retlig vildfarelse (præmis 23).

Formaliteten

Retten udtalte, at afgørelsen af 9. juli 1992, da den fastsætter de vejledende regler for den praksis, der skal følges, er en retsakt af generel karakter, der kan gøres til genstand for en ulovlighedsindsigelse (præmis 32, 33 og 34).

Henvisning til: Domstolen, 18. marts 1975, forenede sager 44/74, 46/74 og 49/74, Actonm.fi. mod Kommissionen, Sml. s. 383, præmis 7; Domstolen, 10. december 1987, forenede sager 181/86,182/86,183/86og 184/86, Del Plato m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 4991, præmis 9 og 10; Retten, 27. oktober 1994, sag T-64/92, Chavannede Dalmassy m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 723, præmis 41.

De anbringender, som sagsøgeren har gjort gældende, gav imidlertid ikke grundlag for at anfægte afgørelsen af 9. juli 1992. Den pågældende afgørelse indfører alene en sondring mellem tjenestemænd, der har skiftet kategori, og tjenestemænd, der ikke har skiftet kategori, mens de to andre sondringer, som sagsøgeren anfægtede, nemlig mellem på den ene side tjenestemænd, der har skiftet kategori, og som allerede er ansat i institutionen, og tjenestemænd, der har skiftet kategori, og som ikke er ansat i institutionen, og på den anden side tjenestemænd, der har skiftet kategori, og som er blevet fritaget for aldersbetingelsen, og de, der ikke er fritaget herfor, ikke er omtalt. For så vidt angår de to sidstnævnte sondringer, anfægter sagsøgeren således ikke afgørelsen af 9. juli 1992, men anvendelsen på sagsøgeren af den nye ordning, som Kommissionen har indført (præmis 35 og 36).

Den del af det første anbringende, hvormed sondringen i afgørelsen af 9. juli 1992 mellem tjenestemænd, der har skiftet kategori, og tjenestemænd, der ikke har skiftet kategori, anfægtedes, kunne ligeledes realitetsbehandles, idet sagsøgeren forudsætningsvis havde fremsat en ulovlighedsindsigelse herover i stævningen (præmis 37, 38 og 39).

Henvisning til: Domstolen, 17. december 1959, sag 14/94, Société des Fonderies de Pont-à-Moussonmod Den Høje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 153, org. réf.: Rec s 445 på s. 474.

Under den administrative procedure har sagsøgeren i forskellige dokumenter, herunder i ansøgningen, der var bilagt klagen vedrørende denne sag, påberåbt sig det første anbringende, således at Kommissionen har haft et tilstrækkeligt præcist kendskab til den kritik, sagsøgeren har fremført hertil (præmis 40-44).

Henvisning til: Domstolen, 1. juli 1976, sag 58/75, Sergy mod Kommissionen, Sml. s. 1139, præmis 32; Domstolen, 20. maj 1987, sag 242/85, Geist mod Kommissionen. Sml. s. 2181, præmis 9; Domstolen, 26. januar 1989. sag 224/87, Koutchoumoff mod Kommissionen, Sml. s. 99. præmis 10; Domstolen, 14. marts 1989, sag 133/88, Del Arno Martinez mod Parlamentet, Sml. s. 689, præmis 9; Retten, 29. marts 1990, sag T-57/89, Alexandrakis mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, præmis 8; Retten, 3. marts 1993. sag T-58/91. Booss og Fischer mod Kommissionen, Sml. II, s. 147, præmis 83; Retten, 30. marts 1993, sag T-4/92, Vardakas mod Kommissionen, Sml. II, s. 357, præmis 16.

Det fremgår i øvrigt af klagen, at sagsøgeren udtrykkeligt anmoder om at blive betragtet som tjenestemand, der ikke har skiftet kategori, med henblik på etablering af hans karriereprofil som følge af dommen i sagen Baiwir m.fl. mod Kommissionen. Retten annullerede imidlertid de pågældende afgørelser, navnlig fordi der forelå forskelsbehandling. Den anden del af det andet anbringende i denne sag, der vedrører en påstået overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling var således direkte forbundet med klagen (præmis 45).

Derimod indeholdt klagen ikke nogen udtrykkelig eller forudsætningsvis henvisning til den påståede overtrædelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som sagsøgeren har påberåbt sig i den anden del af det andet anbringende (præmis 46).

Det fjerde anbringende om, at Kommissionen befandt sig i en åbenbar faktisk og retlig vildfarelse, da den godkendte listen over de tjenestemænd, der var fundet mest egnet, var fremført i et af de sidste afsnit i klagen, hvori sagsøgeren hævdede, at generaldirektoraterne befinder sig i en situation, hvor de ikke kan »anvende fortjeneste som første kriterium ved forfremmelse«, og hvorved sagsøgeren betvivlede Kommissionens udtalelse om, at karriereprofilen kun er af rådgivende karakter (præmis 47).

Realiteten

Anbringendet om overtrædelse af vedtægten

Retten udtalte her, at for så vidt angår sondringen mellem tjenestemænd, der har skiftet kategori, og tjenestemænd, der ikke har skiftet kategori, indebar klassificeringen af en gruppe forfremmelige tjenestemænd i gruppen, der har skiftet kategori, at denne gruppe behandles forskelligt fra andre forfremmelige tjenestemænd, idet der derved indførtes en sondring i måden at beregne de point på, der gives for alder. Det var derfor nødvendigt at undersøge, om denne forskelsbehandling er objektivt begrundet (præmis 70).

Henvisning til: Retten, 9. februar 1994, sag T- 109/92, Lacruz Bassols mod Domstolen, Sml. Pers. II, s. 105, præmis 87.

Sondringen mellem tjenestemænd, der har skiftet kategori, og tjenestemænd, der ikke har skiftet kategori, blev indført alene for at tage hensyn til de to persongruppers forskellige aldersprofiler og således undgå, at de sidstnævnte ikke uberettiget stilles ringere end de førstnævnte (præmis 71).

Dernæst er de, der har skiftet kategori, som regel ældre end de, der ikke har skiftet kategori, og de, der har deltaget i en ekstern udvælgelsesprøve, har normalt kunnet få dispensation fra den aldersgrænse, der gælder for adgang til udvælgelsesprøver. Det følger heraf, at såfremt den ovennævnte sondring ikke var indført, ville de, der har skiftet kategori, blive begunstiget i forhold til dem, der ikke har skiftet kategori, da deres erfaring ikke er erhvervet i en højere kategori, men i en lavere kategori, hvor der er tale om andre opgaver. For at undgå dette blev det i den nye metode ved tildeling af point for alder fastlagt, at der skal ske en sammenligning af alderen for dem, der ikke har skiftet kategori, med gennemsnitsalderen for dem, der ikke har skiftet kategori, og alderen for dem, der har skiftet kategori, med aldersgennemsnittet for dem, der har skiftet kategori. Retten bemærkede dog, at eksterne tjenestemænd, der har skiftet kategori, og som ikke er blevet fritaget for aldersbetingelsen for at deltage i en udvælgelsesprøve, aldersmæssigt sammenlignes med gennemsnitsalderen for dem, der ikke har skiftet kategori. De befinder sig nemlig for så vidt angår alder i en situation, der kan sammenlignes med situationen for de tjenestemænd, som er blevet ansat udefra direkte i en bestemt kategori (præmis 72 og 73).

Det følger heraf, at sondringen i afgørelsen af 9. juli 1992 mellem tjenestemænd, der har skiftet kategori, og tjenestemænd, der ikke har skiftet kategori, må anses for objektivt begrundet (præmis 74).

Sagsøgerens argument om, at den indførte fremgangsmåde er forskellig fra den, de øvrige institutioner har indført, kunne heller ikke tiltrædes, idet sagsøgeren ikke havde godtgjort, at Kommissionen havde lagt et åbenbart urigtigt skøn til grund (præmis 76).

Henvisning til: Domstolen, 3. december 1981, sag 280/80, Bakke cľAloya mod Rådet. Smi. s. 2887, præmis 17.

Sondringen mellem dem, der har skiftet kategori og dem, der ikke har skiftet kategori, medfører heller ikke, at kriteriet alder tillægges større vægt end vurderingen af fortjenester. Karriereprofilen udgør nemlig kun et af de elementer, som er grundlaget for en vurdering af udviklingen i de forfremmelige tjenestemænds karriere (præmis 77 og 79).

Henvisning til: Domstolen, 1. juli 1976, sag 62/75, De Wind mod Kommissionen, Smi. s. 1167, præmis 17; Domstolen, 24. marts 1983, sag 298/81, Colussi mod Parlamentet, Sml. s. 1131, præmis 22; Domstolen, 17. januar 1989, sag 293/87, Vainker mod Parlamentet, Sml. s. 23, præmis 16; Retten, 10. juli 1992, sag T-53/91, Mergen mod Kommissionen, Sml. II, s. 2041, præmis 33.

Hvad angår sondringerne mellem interne og eksterne tjenestemænd, der har skiftet kategori, og for så vidt angår dem, der har skiftet kategori, mellem dem, der har haft fordel af en fritagelse for aldersgrænsen, og dem, der ikke har haft denne fordel, havde sagsøgeren ikke nogen interesse i, at Retten fastslog, at disse to sondringer ikke kunne gøres gældende over for ham, idet han under alle omstændigheder var anset for en tjenestemand, der har skiftet kategori (præmis 80).

Anbringendet om overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling

Ligestillingen ved samme forfremmelsesprocedure mellem en del af de eksterne ansøgere, der har skiftet kategori, og tjenestemænd, der ikke har skiftet kategori, og som blev indført, fordi førstnævnte ikke har haft ret til fritagelse for aldersbetingelsen, og den sondring, som denne ligestilling medfører for beregningen af de point, der tildeles for alder i karriereprofilen, indebærer principielt, at disse behandles anderledes end dem, der har skiftet kategori, og som har haft ret til den nævnte fritagelse. Retten undersøgte derfor, om sondringen var objektivt begrundet (præmis 95).

Henvisning til: Lacruz Bassols mod Domstolen, a.st., præmis 87.

Sondringen er blevet indført, for at tjenestemænd, der har skiftet kategori, og som ikke har ret til fritagelsen for aldersbetingelsen, ikke stilles dårligere end dem, der ikke har skiftet kategori. For så vidt angår alder befinder disse to grupper tjenestemænd sig nemlig i samme situation i modsætning til tjenestemænd, der har skiftet kategori, og er berettiget til nævnte fritagelse, idet disse pr. definition er ældre. Dernæst kan de sidstnævnte påberåbe sig erfaring i Kommissionens tjeneste, som de har erhvervet i en kategori, der er lavere end den, der er tale om, og hvortil der er henført andre arbejdsopgaver. Den anfægtede sondring må derfor betragtes som objektivt begrundet (præmis 96).

Anbringendet om tilsidesættelse af dommen i sagen Baiwir m.fl. mod Kommissionen

For det første var den sag, der blev afgjort ved dommen i sagen Baiwir m.fl. mod Kommissionen, forskellig fra denne sag, idet den drejede sig om indplaceringen på løntrin og ikke om forfremmelsesproceduren (præmis 106).

Hvad angår sidstnævnte procedure, er ansættelsesmyndigheden ikke pålagt nogen bestemt vedtægtsmæssig forpligtelse til at tage hensyn til erhvervsmæssig erfaring, som en tjenestemand har erhvervet forud for hans indtræden i tjenesten. Denne erfaring medregnes ydermere ikke ved beregningen af en tjenestemands karriereprofil. For så vidt angår forfremmelsesproceduren, kan en tjenestemands overgang til en højere kategori således ikke betragtes som begyndelsen på en ny karriere (præmis 109).

For det andet har Retten i dommen i sagen Baiwir m.fl. mod Kommissionen fastslået, at fritagelsen for aldersbetingelsen var »uden sammenhæng med de begivenheder, der følger af forskelsbehandlingen«, som sagsøgerne var udsat for, og ikke kunne begrunde forskelsbehandlingen. Dette beroede på, at da alder ikke er et kriterium ved indplaceringen på løntrin, var fritagelsen for aldersbetingelsen ikke forbundet med denne indplacering. Derimod tages alder i betragtning ved beregningen af forfremmelige tjenestemænds karriereprofil. Da de eksterne tjenestemænd, der har skiftet kategori, har haft ret til fritagelse for aldersbetingelsen, er disse pr. definition ældre end de eksterne tjenestemænd, der har skiftet kategori, og som ikke har haft ret hertil, og de tjenestemænd, der ikke har skiftet kategori, idet deres erfaring i Kommissionens tjeneste ikke er erhvervet i en højere, men i en lavere kategori. Forskelsbehandlingen mellem eksterne tjenestemænd, der har skiftet kategori, og som har haft ret til en fritagelse for aldersbetingelsen, og dem, der ikke har haft denne ret, var således objektivt begrundet (præmis 111).

For det tredje fandtes argumentet om, at vedtægtens artikel 45 var overtrådt, fordi tjenestemændenes erfaring og fortjenester ikke var taget i betragtning, uden forbindelse med den påståede tilsidesættelse af dommen i sagen Baiwir m.fl. mod Kommissionen (præmis 112).

Anbringendet om en åbenbar faktisk og retlig vildfarelse

Hvad angår den første del af anbringendet om, at Kommissionen har bibeholdt sagsøgeren i gruppen af tjenestemænd, der har skiftet kategori, alene med den begrundelse, at han har haft ret til en fritagelse for aldersbetingelsen, falder denne del sammen med andet og tredje anbringende (præmis 136).

Hvad angår den anden del om, at Kommissionen ikke har taget sagsøgerens fortjenester i betragtning ved udarbejdelsen af listen over tjenestemænd, der er fundet mest egnede, men alene har lagt alder og anciennitet til grund, var dette allerede forkastet i forbindelse med behandlingen af det første anbringende (præmis 137).

Det fremgik dernæst af sagen, at GD XIV i forbindelse med udarbejdelsen af Generaldirektoratets liste over tjenestemænd, der i prioritetsrækkefølge blev foreslået til en forfremmelse, dels havde foretaget en gennemgang af enhver forfremmelig tjenestemands fortjenester, der var placeret i Generaldirektoratet i lønklasse B4, og dels ikke udelukkende havde baseret sig på disse tjenestemænds bedømmelsesrapporter, men ligeledes på Generaldirektoratets vurdering af andre sider af ansøgernes fortjenester, idet disse dog hverken omfattede alder eller anciennitet i lønklassen. Ansættelsesmyndigheden havde vurderet disse forhold inden for rammerne af det vide skøn, den har på området, og fandtes ikke at have begået åbenbar fejl ved udøvelsen af dette skøn (præmis 138, 139 og 140).

Henvisning til: Domstolen. 21. april 1983, sag 282/81. Ragusa mod Kommissionen, Sml. s. 1245. præmis 9; Domstolen, 23. oktober 1986, sag 26/85, Vaysse mod Kommissionen, Sml. s. 3131, præmis 26; Domstolen, 4. februar 1987, sag 324/85. Bouteiller mod Kommissionen, Sml. s. 529, præmis 6; Domstolen. 5. februar 1987. sag 306/85. Huybrechts mod Kommissionen. Sml. s. 629. præmis 9; Domstolen, 16. december 1987, sag 111/86, Delauche mod Kommissionen. Sml. s. 5345, præmis 18; Retten. 30. januar 1992. sagT-25/90, Schönherr mod ØSU, Sml. II. s. 63, præmis 20; Retten, 25. februar 1992, sagT-11/91. Schloh mod Rådet, Sml. II. s. 203. præmis 51; Retten. 25. november 1993, forenede sager T-89/91, T-21/92 og T-89/92. X mod Kommissionen.Sml. II. s. 1235, præmis 34.48 og 49; Retten, 9. februar 1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen.Sml. Pers. II, s. 83. præmis 50; Retten. 30. november 1995. sag T-507/93, Branco mod Revisionsretten, Sml. Pers. II, s. 797, præmis 28.

Sagsøgeren havde heller ikke fremlagt beviser for, at der ikke var foretaget en sammenligning af ansøgningerne (præmis 142).

Henvisning til: Schönherr mod ØSU, a.st.. præmis 25; Retten. 13. juli 1995, sag T-557/93, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. II, s. 603, præmis 33.

I øvrigt kan ansøgernes alder og deres anciennitet i lønklassen eller i tjenesten, såfremt de står lige i henseende til kvalifikationer eller fortjenester, være en afgørende faktor ved ansættelsesmyndighedens beslutning (præmis 143).

Henvisning til: Colussi mod Parlamentet, a.st.. præmis 22; Vainker mod Parlamentet, a.st., præmis 16.

Erstatningspåstanden

En påstand om erstatning for økonomisk og ikke-økonomisk skade må forkastes i det omfang, den har tæt forbindelse med en annullationspåstand, der enten er blevet afvist eller forkastet som ubegrundet (præmis 151).

Henvisning til: Retten, 19. oktober 1995, sag T-562/93, Obst mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 737, præmis 88.

Da påstanden om, at Kommissionen ikke havde udvist omsorgspligt eller loyalitet over for sagsøgeren, ikke havde nogen snæver forbindelse med annullationspåstanden, måtte spørgsmålet om, hvorvidt erstatningspåstanden kunne annulleres, vurderes uafhængigt af spørgsmålet om, hvorvidt annullationspåstanden kunne admitteres, navnlig under hensyn til, om den i vedtægtens artikel 90 og 91 fastsatte forudgående administrative procedure er afviklet forskriftsmæssigt. Denne skal i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, påbegyndes ved, at den pågældende forelægger en ansøgning for ansættelsesmyndigheden om at erstatte det tab, der hævdes forvoldt ved de pågældende handlinger. I det foreliggende tilfælde havde sagsøgeren ikke indgivet en sådan ansøgning til ansættelsesmyndigheden (præmis 152, 153 og 154).

Henvisning til: Retten, 25. september 1991, sag T-5/90, Marcato mod Kommissionen, Sml. II, s. 731, præmis 49 og 50.

Konklusion:

Kommissionen frifindes.