Forslag til afgørelse fra generaladvokat Gulmann fremsat den 19. januar 1994. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET SPANIEN. - TRAKTATBRUD - EOEF-TRAKTATENS ARTIKEL 7 OG 59 - FORSKELSBEHANDLING - ADGANG TIL MUSEER. - SAG C-45/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-00911



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. praesident,

De herrer dommere,

1. Kommissionen har anlagt denne traktatbrudssag for at faa konstateret, at Kongeriget Spanien, ved at opretholde et system, hvorefter kun spanske borgere, fast bosiddende udlaendige og unge under 21 aar fra andre medlemsstater nyder fordel af gratis adgang til nationalmuseerne, mens turister fra andre medlemsstater skal erlaegge en entreafgift, har kraenket EOEF-traktatens artikel 7 og 59.

2. Bestemmelserne om de nationale museer og om den spanske museumsstruktur er fastsat ved kongeligt dekret nr. 620/1987 af 10. april 1987, hvis artikel 22, der vedroerer "Gratis besoeg for offentligheden", indeholder foelgende bestemmelser:

"1. Personer med spansk statsborgerskab har gratis adgang til de nationale museer paa betingelser, der fastsaettes i ministerraadet, og i hvert fald fire dage om maaneden, fordelt paa én dag om ugen. ...

...

3. Regeringen kan efter beslutning i ministerraadet bestemme, at statsborgere fra andre stater er omfattet af de besoegsbetingelser for publikum, der omhandles i naervaerende artikels stk. 1."

I henhold til ministerraadets beslutninger af 7. december 1982 og 21. februar 1986 gaelder den gratis adgang til museerne foruden for spanske statsborgere ogsaa for udlaendige bosiddende i Spanien og unge under 21 aar.

3. Kommissionen henviser til, at den frie udveksling af tjenesteydelser efter traktatens artikel 59 indebaerer en ret for modtagere af tjenesteydelser, herunder turister, til at bevaege sig til en anden medlemsstat for dér at nyde godt af tjenesteydelser paa lige fod med borgerne i den paagaeldende medlemsstat. Denne ret til ligebehandling omfatter ikke blot selve adgangen til de paagaeldende tjenesteydelser, in casu den fysiske adgang til museet, men ogsaa hertil knyttede fordele, in casu den vederlagsfrie adgang.

Kommissionen bemaerker, at museumsbesoeg kan vaere en af de bestemmende faktorer for turister som modtagere af tjenesteydelser, naar de beslutter sig til at besoege en medlemsstat. Kommissionen finder foelgelig, at adgangen til museer er en af de ting, der er bestemmende for et turistbesoeg paa en medlemsstats omraade. Der foreligger en taet og uloeselig sammenhaeng med retten til fri bevaegelighed, som turister har. Den spanske retstilstand, der er udtryk for en aabenlys diskrimination af borgere fra andre medlemsstater paa grundlag af nationalitet, er efter Kommissionens opfattelse klart i strid med traktatens artikel 7 og 59.

Kommissionen stoetter navnlig sin retsopfattelse paa Domstolens dom af 2. februar 1989 i Cowan-sagen (1).

4. Den spanske regering bestred oprindeligt under den administrative procedure forud for sagsanlaegget - der allerede blev indledt i juli 1987 - Kommissionens retsopfattelse. Den gjorde navnlig gaeldende, at de omtvistede regler ikke var omfattet af traktatens anvendelsesomraade. Denne opfattelse har regeringen imidlertid frafaldet efter afsigelsen af dommen i Cowan-sagen.

Regeringen paastaar imidlertid frifindelse, idet den henviser til, at der er udarbejdet forslag til aendring af artikel 22 i det kongelige dekret, og at [denne bestemmelse] "med ord, der er blottet for enhver uklarhed, alene praeciserer, hvad der allerede blev fastsat i den artikel, som den aendrer, idet denne artikel ikke tillader forskelsbehandling af borgere fra andre EF-medlemsstater end Spanien med hensyn til den gratis adgang til museerne, eftersom den naevnte artikels stk. 3 udtrykkeligt hjemlede, at ordningen for spanske statsborgere efter beslutning i ministerraadet kunne udvides til andre medlemsstaters borgere."

5. Denne indsigelse er ganske klart uholdbar. Kommissionen goer i sin paastand gaeldende, at der i spansk ret rent faktisk ikke er sikret borgere fra andre medlemsstater ligebehandling, og dette er ikke bestridt af den spanske regering. Det ligger fast, at det spanske ministerraad endnu ikke har benyttet den eksisterende hjemmel til at sikre ligebehandling, og at der derfor fortsat ikke ligebehandles.

Forslag til afgoerelse

6. Da Kommissionen har ret i, at der af traktaten af den af Kommissionen anfoerte grund maa foelge en pligt til ligebehandling af andre medlemsstaters borgere i forbindelse med betaling ved museumsbesoeg, skal jeg foreslaa Domstolen at doemme Kongeriget Spanien i overensstemmelse med Kommissionens paastand, herunder at paalaegge Kongeriget Spanien sagsomkostningerne.

(*) Originalsprog: dansk.

(1) - Sag 186/87, Sml. s. 195. Domstolen fastslog navnlig, at: ... princippet om fri udveksling af tjenesteydelser omfatter retten for modtagere af tjenesteydelser til at rejse ind i en anden medlemsstat for at oppebaere en tjenesteydelse dér, uden at blive hindret af restriktioner, dels at ogsaa turister maa anses for modtagere af tjenesteydelser. (Praemis 15), og at: Naar faellesskabsretten tillaegger fysiske personer ret til at rejse ind i en anden medlemsstat, maa beskyttelsen af vedkommendes integritet i den paagaeldende medlemsstat paa lige fod med landets egne statsborgere og personer, som er bosat paa dens omraade, anses for en uadskillelig bestanddel af den paagaeldendes ret til at bevaege sig frit. Heraf foelger, at forbuddet mod forskelsbehandling finder anvendelse paa modtagere af tjenesteydelser i traktatens forstand, for saa vidt angaar beskyttelsen mod risikoen for voldsforbrydelser, og saafremt der foroeves en forbrydelse, retten til den erstatning, som er foreskrevet i national ret. (Praemis 17).