ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for Syrien – indefrysning af midler, der tilhører personer, enheder eller organer med tilknytning til det syriske regime – ret til forsvar – meddelelse om omstændigheder, der ligger til last – efterfølgende afgørelse om opretholdelse af sagsøgerens navn på listen over personer, der er omfattet af disse foranstaltninger – efterfølgende meddelelse om en ny grund, der er omfattet af en for adressaten bekendt sammenhæng – manglende udtrykkelig begrundelse for nævnte nye grund – tilsidesættelse af retten til at blive hørt – foreligger ikke (Rådets afgørelse 2013/255/FUSP, (FUSP) 2016/850, og (FUSP) 2017/917) (jf. præmis 32-34)
1.

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – umiddelbart berørt – kriterier – afgørelse fra et af Den Europæiske Unions forvaltningsorganer om ikke at anse visse udgifter, som er afholdt i forbindelse med gennemførelsen af et projekt, som modtager finansiel bistand fra Unionen, for støtteberettigede – organ, der er ansvarlig for gennemførelsen af nævnte projekt umiddelbart berørt – foreligger ikke (Art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 23-29 og 40)
Det skal anføres, at selv om artikel 40 i forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker om bemærkninger fra tredjemand i den affattelse, der var gældende på tidspunktet for vedtagelsen af den foreløbige afgørelse, ikke udtrykkeligt åbnede mulighed for, at Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) ex officio kan genåbne en undersøgelse af de absolutte hindringer for registrering på et hvilket som helst tidspunkt før registrering, idet denne mulighed først blev indsat i artikel 40, stk. 3, i forordning nr. 207/2009 efter ændringen af denne med artikel 38 i forordning 2015/2424 om ændring af forordning nr. 207/2009, havde EUIPO en sådan mulighed, også selv om der ikke fandtes nogen udtrykkelige bestemmelser herom

Det fremgår endvidere af opbygningen af artikel 37 og 40-42 i forordning nr. 207/2009, at undersøgelsen af en varemærkeansøgnings overensstemmelse med de absolutte registreringshindringer kun foretages inden for rammerne af en »ex parte«-sag mellem varemærkeansøgeren og EUIPO’s instanser. Det er således kun i forbindelse med en ugyldighedssag indledt mod et registreret varemærke på grundlag af artikel 56, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009, at overensstemmelsen efterprøves inden for rammerne af en inter partes-sag, hvis dette varemærke er blevet registreret i strid med en absolut registreringshindring.

Det følger nødvendigvis heraf, at der indledes en selvstændig ex parte-sag parallelt med indsigelsessagen, når EUIPO under en inter partes-indsigelsessag genåbner undersøgelsen af de absolutte registreringshindringer.

(jf. præmis 32-34)
Rettens kendelse (Tredje Afdeling) af 14. februar 2019 –

Comprojecto – Projectos e Construções m.fl. mod ECB

(Sag T-768/17)

»Passivitets-, annullations- og erstatningssøgsmål – økonomisk og monetær politik – tilsyn med kreditinstitutter – ulovlige handlinger, der angiveligt er begået af visse portugisiske kreditinstitutter – implicit afvisning af opfordringen til at handle fremsat over for ECB – delvist åbenbart afvisningsgrundlag – delvist åbenbart inkompetent – åbenbart, at søgsmålet delvist er ugrundet«

1. Retslig procedure – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – stævningen ikke tilstrækkelig klar og præcis – afvisning (jf. præmis 21)

2. Retslig procedure – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – stævning med påstand om erstatning for skade forårsaget af en af Unionens institutioner (Art. 340 TEUF) (jf. præmis 30)

3. Retslig procedure – annullations- eller passivitetssøgsmål – Unionens retsinstansers kompetence – påstand om, at en institution meddeles et påbud – ikke tilladt (Art. 263 TEUF og 265 TEUF) (jf. præmis 36)

4. Retslig procedure – annullations- eller passivitetssøgsmål – Unionens retsinstansers kompetence – påstand om, at en institution meddeles et påbud – ikke tilladt (jf. præmis 37)

5. Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – den nationale rets enekompetence – parterne i en tvist ved en national domstol anlægger sag direkte ved Domstolen – Domstolen åbenbart inkompetent (Art. 267 TEUF) (jf. præmis 39)

6. Passivitetssøgsmål – opfordring til institutionen – betingelser – opfordring af udtrykkelig og præcis karakter (Art. 265, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 43 og 44)

7. Retslig procedure – sager, der anlægges af fysiske eller juridiske personer mod andre fysiske eller juridiske personer, eller hvorunder der nedlægges påstand om annullation af en rent national afgørelse – manglende kompetence for Unionens retsinstanser – afvisning (jf. præmis 50)

8. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – en institutions tavshed eller manglende handlen – sidestillelse med et stiltiende afslag – udelukket – grænser (jf. præmis 53)

9. Den Europæiske Union – tildelte kompetencer – interne og eksterne beføjelser – overholdelse af princippet om kompetencetildeling (Art. 13, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 57)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til for det første artikel 265 TEUF med påstand om, at det fastslås, at ECB ulovligt undlod at handle i forhold til et portugisisk kreditinstitut som led i forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvask af penge, for det andet i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af ECB’s beslutning om ikke at handle og for det tredje i henhold til artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgerne angiveligt har lidt som følge af denne manglende handling.

Konklusion

1) Den Europæiske Centralbank frifindes.
1.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19-21)
Rettens kendelse (Syvende Afdeling) af 13. december 2018 –

Bowles mod ECB

(Sag T-447/17)

»Personalesag – ECB-ansatte – afgørelse om udnævnelse til stillingen som rådgiver for formanden og koordinator for Styrelsesrådet ved direktionen – ingen bebyrdende akt – manglende retlig interesse – åbenbart, at søgsmålet delvist ikke kan antages til realitetsbehandling, delvist er retligt ugrundet«

1. Retslig procedure – afgørelse truffet ved en begrundet kendelse – betingelser – åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er retligt ugrundet (Rettens procesreglement, art. 126) (jf. præmis 14 og 15)

2. Tjenestemandssager – søgsmål rettet mod afgørelsen om afslag på klagen – retsvirkning – sagsanlæg til prøvelse af den anfægtede akt – undtagelse – afgørelse, der ikke har bekræftende karakter (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 19 og 22)

3. Tjenestemandssager – ansatte ved Den Europæiske Centralbank – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – afgørelse om direkte udnævnelse vedrørende en stilling som koordinator for Styrelsesrådet ved direktionen – ikke omfattet [Art. 270 TEUF; tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91; administrative bestemmelser for personalet ved Den Europæiske Centralbank, art. 1a.7, litra d)] (jf. præmis 33, 34, 36, 45-48 og 53)

4. Tjenestemænd – administrationens retsakter – stiltiende afgørelse – begreb (jf. præmis 54)

5. Tjenestemandssager – søgsmålsinteresse – nødvendigheden af en eksisterende og faktisk interesse – vurdering på tidspunktet for sagens anlæg – søgsmål, der kan tilføre sagsøgeren en fordel (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 74-77 og 83-85)

6. Tjenestemandssager – erstatningspåstand tilknyttet en annullationspåstand – afvisning af annullationspåstanden medfører afvisning af erstatningspåstanden (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 103-105)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF og på artikel 50a i statutten for Den Europæiske Unions Domstol med påstand dels om annullation, for det første, af afgørelsen truffet af ECB’s direktion af 31. januar 2017 om at udnævne S. til stillingen som rådgiver for formanden og koordinator for Styrelsesrådet ved direktionen, for det andet, af afgørelsen om ikke at udnævne sagsøgeren til denne stilling og, for det tredje, af afgørelsen om ikke at have tilladt sagsøgeren at ansøge om denne stilling, dels om erstatning for det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt.

Konklusion

1) Den Europæiske Centralbank frifindes, da søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.
2)

Det er ufornødent at træffe afgørelse om de begæringer om intervention, der er fremsat af Polska Grupa Energetyczna S.A. (PGE), Den Franske Republik, Elektrárny Opatovice, a.s., Saale Energie GmbH, Sev.en EC, a.s., Freistaat Sachsen, Elektrárna Počerady, a.s., European Environmental Bureau (EEB) og Client Earth.
Et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263 TEUF skal anlægges mod den EU-institution eller det EU-organ, ‑kontor eller ‑agentur, som har vedtaget den anfægtede retsakt. Eftersom påberåbelse af, at en almengyldig retsakt ikke finder anvendelse i henhold til artikel 277 TEUF, ikke udgør et selvstændigt søgsmålsgrundlag, der heller ikke kan anvendes indirekte, kan sagsøgerens påberåbelse af en ulovlighedsindsigelse over for en kommissionsforordning i denne henseende ikke danne grundlag for et søgsmål mod den nævnte institution ved Unionens retsinstanser i det tilfælde, hvor den anfægtede afgørelse ikke er vedtaget af den nævnte institution.

I tilfælde, hvor der ikke er sket offentliggørelse eller meddelelse om afgørelsen, løber søgsmålsfristen først fra det tidspunkt, hvor den berørte tredjemand har erhvervet et nøjagtigt kendskab til retsaktens indhold og begrundelse, forudsat at den pågældende har anmodet om teksten i sin helhed inden for en rimelig frist. Bortset fra denne begrænsning løber søgsmålsfristen først fra det tidspunkt, da den berørte tredjemand erhverver et så nøjagtigt kendskab til retsaktens indhold og begrundelse, at han kan gøre brug af sin søgsmålsret.

Den rimelige frist for at anmode om meddelelsen af en afgørelse, efter at den pågældende har fået kendskab til dens eksistens, er ikke en fast frist, der automatisk trækkes fra fristen for anlæggelse af annullationssøgsmål, men en frist, der afhænger af de konkrete omstændigheder. Hvad angår begrebet rimelig frist er det blevet fastslået, at en frist på to måneder, regnet fra datoen for kendskabet til en afgørelses eksistens, for at anmode om meddelelse heraf, overskrider en rimelig frist. Det er ligeledes blevet fastslået, at en anmodning om meddelelse af afgørelsesteksten i sin helhed, der først fremsættes mere end fire måneder efter, at sagsøgeren har fået kendskab til retsakten, skal anses for at være blevet fremsat uden for enhver rimelig frist.

Et søgsmål, der er anlagt mere end et år efter, at sagsøgeren har fået kendskab til afgørelsen, skal således anses for at være åbenlyst for sent anlagt og skal afvises.

(jf. præmis 33, 39-41 og 47)
4.

Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – foreløbige forholdsregler – betingelser – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – økonomisk tab – tabets alvorlige karakter – vurdering i tilfælde af mangel af oplysninger vedrørende den pågældende virksomheds størrelse – økonomisk tab, der objektivt set er betydeligt, og som er lidt af en virksomhed, som angiveligt følger af forpligtelsen til endeligt at træffe et vigtigt forretningsmæssigt valg inden for en ubelejlig frist – risiko, der normalt skal bæres af en virksomhed, der udøver virksomhed inden for rammerne af et stærkt reguleret marked – ingen uopsættelighed (Art. 278 TEUF og 279 TEUF) (jf. præmis 45 og 46)
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 19. november 2018 –

Landesbank Baden-Württemberg mod SRB

Sag T-14/17

»Annullationssøgsmål – Den Økonomiske og Monetære Union – bankunion – den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) – Den Fælles Afviklingsfond (SRF) – fastsættelse af ex ante-bidrag for 2016 – søgsmålsfrist – for sent anlagt – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – retsakt, der hverken er offentliggjort eller meddelt sagsøgeren – præcist kendskab til indholdet og begrundelsen – pligt til at anmode om oplysning om retsaktens fulde ordlyd inden for en rimelig frist efter opnåelse af kendskab til dens eksistens – overholdelse af en rimelig frist – bedømmelseskriterier (Art. 263, stk. 6, TEUF) (jf. præmis 35, 44-46 og 51)

2. Institutionernes retsakter – almindelig forpligtelse til at oplyse adressaterne for en retsakt om retsmidler og frister – foreligger ikke (Art. 263, stk. 4 og 6, TEUF og art. 275, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 41)

Angående

Påstand i henhold til artikel 263 TEUF om annullation dels af afgørelse fra SRB truffet på ledelsesmøde af 15. april 2016 om ex ante-bidrag for 2016 til Den Fælles Afviklingsfond (SRB/ES/SRF/2016/06), dels af afgørelse fra SRB truffet på ledelsesmøde af 20. maj 2016 om justering af ex ante-bidrag for 2016 til Den Fælles Afviklingsfond, der supplerer afgørelse fra SRB af 15. april 2016 (SRB/ES/SRF/2016/13), for så vidt som de vedrører sagsøgeren.

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Landesbank Baden-Württemberg bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) afholdte omkostninger.
Rettens kendelse (Syvende Afdeling) af 14. november 2018 –

Spinoit mod Kommissionen m.fl.

(Sag T-711/17)

»Annullations- og erstatningssøgsmål – retsakt vedtaget af afdelingschefen ved Den Europæiske Unions delegation i Algeriet i forbindelse med en offentlig kontrakt om udveksling af serviceydelser – afgørelse, hvori det kræves, at sagsøgeren erstattes som ekspert – opsigelse af aftalen mellem det kontraherende selskab og sagsøgeren efter denne afgørelse – ingen status som sagsøgt – ikke tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en retsregel, som tillægger borgerne rettigheder – årsagsforbindelse – åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er retligt ugrundet«

1. Annullationssøgsmål – status som sagsøgt – Unionens delegation – ikke status som et af Unionens organer, kontorer eller agenturer – retsakter vedtaget af chefen for en af Unionens delegationer i forbindelse med en udbudsprocedure – retsakter, der kan tilregnes Kommissionen (Art. 221 TEUF og 263 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012; Rådets afgørelse 2010/427) (jf. præmis 28 og 29)

2. Annullationssøgsmål – søgsmål, som reelt vedrører en tvist af kontraktmæssig karakter – annullation af en retsakt, der indgår i et kontraktforhold – manglende kompetence for Unionens retsinstanser – afvisning (Art. 263 TEUF, 272 TEUF, 274 TEUF og 288 TEUF) (jf. præmis 31-36)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tab – årsagsforbindelse – den ene betingelse ikke opfyldt – erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 51-54)

4. EU-ret – principper – princippet om god forvaltningsskik – rækkevidde – anvendelighed på kontraktlige forbindelser mellem Unionen og tredjemænd – udelukket (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41) (jf. præmis 57 og 58)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – årsagsforbindelse – bevisbyrde (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 67)

6. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – utilstrækkelig begrundelse af en EU-retsakt – udelukket (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 69)

Angående

Dels et søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af skrivelsen af 3. august 2017, hvori det forlanges, at sagsøgeren erstattes som ekspert i forbindelse med en aftale om udveksling af tjenesteydelser, dels et søgsmål støttet på artikel 268 TEUF med påstand om tildeling af erstatning af det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af denne afgørelse.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen, Tjenesten for EU's Optræden Udadtil og Den Europæiske Unions delegation i Algeriet frifindes.
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 19. november 2018 –

VR-Bank Rhein-Sieg mod SRB

(Sag T-42/17)

»Annullationssøgsmål – Den Økonomiske og Monetære Union – bankunion– den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) – Den Fælles Afviklingsfond (SRF) – fastsættelse af ex ante-bidrag for 2016 – søgsmålsfrist – for sent anlagt – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – retsakt, der hverken er offentliggjort eller meddelt sagsøgeren – præcist kendskab til indholdet og begrundelsen – pligt til at anmode om oplysning om retsaktens fulde ordlyd inden for en rimelig frist efter opnåelse af kendskab til dens eksistens – overholdelse af en rimelig frist – bedømmelseskriterier (Art. 263, stk. 6, TEUF) (jf. præmis 35, 44-46 og 51)

2. Institutionernes retsakter – almindelig forpligtelse til at oplyse adressaterne for en retsakt om retsmidler og frister – foreligger ikke (Art. 263, stk. 4 og 6, TEUF og art. 275, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 41)

Angående

Påstand i henhold til artikel 263 TEUF om annullation dels af afgørelse fra SRB truffet på ledelsesmøde af 15. april 2016 om ex ante-bidrag for 2016 til Den Fælles Afviklingsfond (SRB/ES/SRF/2016/06), dels af afgørelse fra SRB truffet på ledelsesmøde af 20. maj 2016 om justering af ex ante-bidrag for 2016 til Den Fælles Afviklingsfond, der supplerer afgørelse fra SRB af 15. april 2016 (SRB/ES/SRF/2016/13), for så vidt som de vedrører sagsøgeren.

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) VR-Bank Rhein-Sieg eG bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) afholdte omkostninger.
Rettens kendelse (Syvende Afdeling) af 14. november 2018 –

Bruel mod Kommissionen m.fl.

(Sag T-793/17)

»Annullations- og erstatningssøgsmål – retsakt vedtaget af afdelingschefen ved Den Europæiske Unions delegation i Algeriet i forbindelse med en offentlig kontrakt om udveksling af serviceydelser – afgørelse, hvori det kræves, at sagsøgeren erstattes som ekspert – opsigelse af aftalen mellem det kontraherende selskab og sagsøgeren efter denne afgørelse – ingen status som sagsøgt – ikke tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en retsregel, som tillægger borgerne rettigheder – årsagsforbindelse – åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er retligt ugrundet«

1. Annullationssøgsmål – status som sagsøgt – Unionens delegation – ikke status som et af Unionens organer, kontorer eller agenturer – retsakter vedtaget af chefen for en af Unionens delegationer i forbindelse med en udbudsprocedure – retsakter, der kan tilregnes Kommissionen (Art. 221 TEUF og 263 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012; Rådets afgørelse 2010/427) (jf. præmis 27 og 28)

2. Annullationssøgsmål – søgsmål, som reelt vedrører en tvist af kontraktmæssig karakter – annullation af en retsakt, der indgår i et kontraktforhold – manglende kompetence for Unionens retsinstanser – afvisning (Art. 263 TEUF, 272 TEUF, 274 TEUF og 288 TEUF) (jf. præmis 30-35)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tab – årsagsforbindelse – den ene betingelse ikke opfyldt – erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 50-53)

4. EU-ret – principper – princippet om god forvaltning – rækkevidde – anvendelighed på kontraktlige forbindelser mellem Unionen og tredjemænd – udelukket (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41) (jf. præmis 56 og 57)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – årsagsforbindelse – bevisbyrde (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 66)

6. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – utilstrækkelig begrundelse af en EU-retsakt – ikke omfattet (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 68)

Angående

Dels et søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af skrivelsen af 25. september 2017, hvori det forlanges, at sagsøgeren erstattes som ekspert i forbindelse med en aftale om udveksling af tjenesteydelser indgået mellem det kontraherende selskab og sagsøgeren, dels et søgsmål støttet på artikel 268 TEUF med påstand om tildeling af erstatning af det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af denne afgørelse.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen, Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil og Den Europæiske Unions delegation i Algeriet frifindes.
Det er åbenbart, at påstanden om annullation af en afgørelse fra Forvaltningsorganet for Det Europæiske Forskningsråd (ERCEA) må afvises, for så vidt som sagsøgeren har valgt at indgive en administrativ klage over denne afgørelse i medfør af artikel 22 i forordning nr. 58/2003 om vedtægterne for de forvaltningsorganer, der skal administrere opgaver i forbindelse med EF-programmer. Idet sagsøgeren således har valgt den administrative klagegang, der førte til, at der blev vedtaget en afgørelse af Kommissionen, som er den myndighed, der prøver lovligheden af ERCEA’s retsakter, kan sagsøgeren ikke længere anfægte ERCEA’s afgørelse inden for rammerne af en domstolsprøvelse i medfør af artikel 263 TEUF.

(jf. præmis 32 og 33)
3.

Retslig procedure – afvisning, fordi ufravigelige procesforudsætninger ikke er opfyldt – efterprøvelse af egen drift – mulighed for at fravige formalitetskravene for et søgsmål ved at gøre gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af grundlæggende rettigheder – foreligger ikke (Rettens procesreglement, art. 129) (jf. præmis 27)
4.

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – muligt at være individuelt berørt af en beslutning, der finder generel anvendelse – betingelser – forbud mod at fremstille chlor-alkali ved brug af kviksølv som elektrolyt – en indehavers anvendelse af en tilladelse til kviksølvbaseret chlor-alkali-produktion – ikke muligt at ansøge om forlængelse af tilladelsen inden ikrafttrædelsen af det pågældende forbud – ikke individuelt berørt – afvisning [Artikel 263, stk. 4, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/852, bilag III, del I, litra d); Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/75, art. 15, stk. 4; Kommissionens afgørelse 2013/732] (jf. præmis 52-56 og 73)
41

Endelig skal det bemærkes, at de grundlæggende og væsentligste elementer i en kontrakt, som er indgået efter en udbudsprocedure for tildeling af en offentlig kontrakt, for det første er tilslagsmodtagerens gennemførelse af kontrakten og for det andet den ordregivende myndigheds betaling af det i kontrakten fastsatte beløb. Derimod vedrører betragtninger om den valgte tilbudsgivers omdømme og dennes mulighed for at benytte tildelingen af en prestigefyldt offentlig kontrakt som reference inden for rammerne af et fremtidigt udbud eller i andre konkurrencemæssige sammenhænge kun tilfældige og supplerende forhold til den nævnte kontrakt. Såfremt den omstændighed, at en udelukket tilbudsgiver lider et alvorligt tab af fortjeneste ved ikke at opnå det kontraktfastsatte beløb, ikke kan begrunde indrømmelsen af foreløbige forholdsregler, må dette gælde så meget desto mere hvad angår fortabelsen af disse tilfældige og supplerende forhold (jf. i denne retning kendelse af 30.5.2017, Enrico Colombo og Corinti Giacomo mod Kommissionen, T-690/16 R, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:370, præmis 55 og den deri nævnte retspraksis).