KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FEMTE AFDELING) DEN 18. DECEMBER 1992. - TIZIANO DI ROCCO MOD DET OEKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG. - AFVISNING - INTERVENTION. - SAG T-8/92.



Samling af Afgørelser 1992 side II-02653



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend ° soegsmaal ° bebyrdende akt ° begreb ° afgoerelse om at henlaegge en disciplinaersag ° ikke omfattet

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 90 og 91)

2. Tjenestemaend ° disciplinaerordning ° sanktion ° ansaettelsesmyndighedens skoen ° Disciplinaerraadets udtalelse ° raekkevidde ° graenser

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 86, stk. 2)

3. Tjenestemaend ° soegsmaal ° erstatningssoegsmaal ° selvstaendig karakter i forhold til annullationssoegsmaal ° graenser ° administrativ procedure forskellig alt efter, om der foreligger en bebyrdende akt eller ej

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 90 og 91)

Sammendrag

1. Den afgoerelse, hvorved ansaettelsesmyndigheden beslutter at henlaegge en disciplinaersag, udgoer ikke en bebyrdende akt efter tjenestemandsvedtaegtens artikel 90 og 91 mod den tjenestemand, som disciplinaersagen er blevet indledt mod, da den dispositive del af en saadan afgoerelse ikke kan aendre vedkommendes retsstilling.

2. De befoejelser, som ansaettelsesmyndigheden raader over i disciplinaersager, giver den alene mulighed for at anvende de i vedtaegtens artikel 86, stk. 2, fastsatte sanktioner eller henlaegge disciplinaersagen uden at paalaegge nogen sanktion. Dette gaelder uanset indholdet af Disciplinaerraadets udtalelse, som under alle omstaendigheder ikke er bindende for ansaettelsesmyndigheden.

3. Naar der i forbindelse med vedtaegtens artikel 90 og 91 skal tages stilling til, om et erstatningssoegsmaal kan antages til realitetsbehandling, skal der sondres mellem to tilfaelde. Naar erstatningspaastandene er snaevert forbundne med et annullationssoegsmaal, indebaerer en afvisning af sidstnaevnte en afvisning af erstatningssoegsmaalet. Saafremt der ikke er en snaever forbindelse mellem de to soegsmaal, skal vurderingen af, om erstatningspaastandene kan antages til realitetsbehandling, foretages uafhaengigt af vurderingen af, om annullationssoegsmaalet kan antages til realitetsbehandling, og afhaenger navnlig af, at den administrative procedure i henhold til vedtaegtens artikel 90 og 91 er forloebet forskriftsmaessigt.

Saafremt der med erstatningssoegsmaalet tilsigtes erstatning for en skade som foelge af en bebyrdende akt, paahviler det vedkommende tjenestemand inden for de fastsatte frister at indbringe en forudgaaende administrativ klage over denne akt og derefter at anlaegge sag inden for en frist paa tre maaneder fra afvisningen af denne klage. Saafremt det paaberaabte tab derimod skyldes handlinger, der ° da de ikke har nogen retsvirkninger ° ikke kan kvalificeres som bebyrdende akter, skal den administrative procedure indledes med indgivelse af en ansoegning om erstatning. Det er kun den udtrykkelige eller stiltiende afvisning af denne ansoegning, der udgoer en bebyrdende akt, som kan goeres til genstand for en klage, og det er foerst efter vedtagelsen af en afgoerelse, som udtrykkeligt eller stiltiende afviser denne klage, at der kan anlaegges erstatningssoegsmaal ved Retten.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder, retsforhandlinger og paastande

1 Ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 5. februar 1992 har sagsoegeren, der er tjenestemand ved Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (herefter benaevnt "OESU"), anlagt sag med paastand om, at afgoerelsen af 21. juni 1991 fra OESU' s generalsekretaer om endeligt at henlaegge den disciplinaersag, der var blevet indledt mod ham den 6. november 1990, annulleres, for saa vidt den ikke "genindsaetter ham i hans rettigheder", og at OESU tilpligtes at betale ham 1 ECU i erstatning for den ikke-oekonomiske skade, han mener at have lidt.

2 De faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for sagen, gaar tilbage til den 20. september 1990, hvor der efter afholdelsen af et cocktail-selskab i OESU' s lokaler indtraf begivenheder, der involverede visse tjenestemaend, og som foerte til, at politiet blev tilkaldt. Da en OESU-tjenestemand derefter blev arresteret, begyndte sagsoegeren at diskutere med en civilklaedt politibetjent og gjorde en bevaegelse i retning af politibetjenten. Denne sag bevirkede, at anklagemyndigheden i Bruxelles indledte en efterforskning.

3 I en undersoegelsesrapport udarbejdet den 6. november 1990 af OESU' s direktoer for administration og personale blev det fastslaaet, at sagsoegeren havde gjort en haandbevaegelse i retning af den paagaeldende politibetjent. Ved afgoerelse af samme dato, som blev suppleret ved en skrivelse af 7. januar 1991, indledte OESU' s generalsekretaer en disciplinaersag mod sagsoegeren og tre andre tjenestemaend ved OESU. Ifoelge denne skrivelse, hvorved Disciplinaerraadet fik forelagt sagen, havde sagsoegeren overtraadt de adfaerdsmaessige og disciplinaere regler, jf. artikel 12, 86 og 87 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten").

4 Den 6. marts 1991 afgav Disciplinaerraadet sin udtalelse, hvori det konkluderede, at sagsoegeren, selv om han indroemmede at have gjort en haandbevaegelse i retning af en politibetjent, ikke havde brudt de adfaerdsmaessige eller disciplinaere regler. Denne udtalelse fra Disciplinaerraadet byggede paa den betragtning, at dels havde sagsoegerens bevaegelse i retning af politibetjenten vaeret utilsigtet, dels havde sagsoegeren grebet ind i en situation praeget af en temmelig aggressiv holdning hos betjenten. Endvidere havde sagsoegeren, der oenskede at hjaelpe en kollega, haft til hensigt at daempe gemytterne, saaledes at situationen ikke blev forvaerret. Endelig havde Disciplinaerraadet taget hensyn til, at anklagemyndigheden indtil da ikke havde rejst tiltale mod sagsoegeren. Af disse grunde konkluderede Disciplinaerraadet ° der i oevrigt fandt, at sagsoegeren allerede var blevet straffet, idet en afgoerelse om ikke at forfremme ham var blevet begrundet med henvisning til den verserende disciplinaersag ° at sagsoegeren ikke fortjente straf, men at den positive rolle, han havde spillet, burde paaskoennes.

5 Ved skrivelse af 20. marts 1991 henvendte sagsoegeren sig til OESU' s generalsekretaer og anmodede ham om paa baggrund af udtalelsen fra Disciplinaerraadet at tage ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 1. oktober 1990 om afvisning af hans ansoegning til en stilling i loenklasse D1 ° hvilken afgoerelse efter hans opfattelse byggede paa de "nylige begivenheder", der laa til grund for disciplinaersagen mod ham ° op til fornyet overvejelse.

6 Den 2. maj 1991 meddelte OESU' s direktoer for administration og personale sagsoegeren, at han havde henvendt sig til det belgiske Udenrigsministerium, efter at Disciplinaerraadet havde afgivet udtalelse, og havde faaet oplyst, at beslutningen om, hvorledes de belgiske retsmyndigheder skulle forholde sig i den sag, hvori sagsoegeren var indblandet, forventedes truffet i begyndelsen af maj. Under disse omstaendigheder ville generalsekretaeren vente med at tage stilling til, hvorledes disciplinaersagen skulle afsluttes.

7 Ved skrivelse af 6. maj 1991 til sagsoegeren bekraeftede OESU' s generalsekretaer disse erklaeringer og anfoerte desuden, at afgoerelsen om at afvise hans ansoegning, der var truffet den 1. oktober 1990, var begrundet i resultaterne af en sammenligning af ansoegernes fortjenester. Henvisningen til de begivenheder, der laa til grund for disciplinaersagen mod ham, havde kun staaet i et internt og fortroligt notat af 28. september 1990, der ikke havde karakter af en afgoerelse, og som ikke repraesenterede en endelig stillingtagen.

8 Sagsoegeren anmodede ved skrivelse af 16. maj 1991 OESU om at yde ham teknisk og oekonomisk bistand, saaledes at han kunne forsvare sine interesser effektivt. Denne anmodning byggede dels paa institutionernes omsorgspligt over for deres tjenestemaend, dels paa udtalelsen fra Disciplinaerraadet, som fandt, at hans rolle i den omtvistede sag burde paaskoennes. I samme skrivelse meddelte sagsoegeren ligeledes, at han ville betragte eventuelle disciplinaere sanktioner, der maatte blive vedtaget mod ham, som ulovlige. Han forklarede i denne forbindelse, at da Disciplinaerraadet ikke havde besluttet at udsaette sin stillingtagen, indtil der forelaa en afgoerelse fra en kriminalret, men faktisk havde afgivet udtalelse den 6. marts 1991, havde ansaettelsesmyndigheden kun haft en frist paa en maaned fra denne dato til at traeffe sin egen afgoerelse i henhold til artikel 7, stk. 4, i vedtaegtens bilag IX. Da denne frist var udloebet den 6. april 1991, kunne ansaettelsesmyndigheden ifoelge sagsoegeren ikke laengere traeffe en afgoerelse om at anvende en disciplinaer sanktion over for ham.

9 Den 31. maj 1991 underrettede OESU' s generalsekretaer sagsoegeren om, at anklagemyndigheden i Bruxelles havde besluttet at henlaegge hans sag, og at generalsekretaeren under disse omstaendigheder havde besluttet at godkende de konklusioner, der var foreslaaet af Disciplinaerraadet i dets udtalelse af 6. marts 1991.

10 Den 21. juni 1991 vedtog OESU' s generalsekretaer foelgende afgoerelse:

"Generalsekretaeren har

...

Under henvisning til Disciplinaerraadets begrundede udtalelse af 6. marts 1991,

...

og ud fra foelgende betragtninger:

Det fremgaar af hele disciplinaersagen, at Di Rocco ikke har tilsidesat nogen af de forpligtelser, der paahviler en tjenestemand,

endvidere har anklagemyndigheden i Bruxelles i maj maaned besluttet at henlaegge den sag, der blev indledt mod Di Rocco efter begivenhederne den 20. september 1990,

...

truffet foelgende afgoerelse:

Disciplinaersagen mod Di Rocco henlaegges, uden at videre foretages."

11 Afgoerelsen af 21. juni 1991 blev meddelt sagsoegeren den 1. juli 1991.

12 Den 1. oktober 1991 indbragte sagsoegeren efter ved skrivelser af 5. juli og 29. august 1991 at have underrettet OESU' s generalsekretaer om, at han ville indlede en forudgaaende administrativ procedure samt anlaegge sag, en klage, baade ad hierarkisk vej og direkte for OESU' s generalsekretaer pr. telefax og almindeligt brev, som blev registreret paa OESU' s sekretariat den 4. oktober 1991. Sagsoegeren klagede over, at ansaettelsesmyndigheden ved at traeffe afgoerelsen af 21. juni 1991 havde tilsidesat den omsorgspligt, den har over for tjenestemaendene, og kraevede afgoerelsen trukket tilbage og erstattet med en afgoerelse, som i henhold til omsorgspligten beskyttede hans rettigheder.

13 Sagsoegeren begrundede sin klage med, at der i afgoerelsen af 21. juni 1991 ikke var nogen omtale af den positive rolle, han havde spillet under begivenhederne den 20. september 1990, ligesom det ikke var anfoert, at ivaerksaettelsen af en disciplinaersag mod ham var uretfaerdig. Ifoelge sagsoegeren var denne afgoerelse saa meget mere belastende for ham, som der hverken i dens dispositive del eller i begrundelserne var nogen henvisning til udtalelsen fra Disciplinaerraadet, hvori det konkluderedes, at der burde vises ham paaskoennelse, og dette til trods for, at udtalelsen ikke var bestemt til at blive indlagt i hans personlige aktmappe.

14 Den 4. november 1991 afviste OESU' s generalsekretaer sagsoegerens klage med den begrundelse, at klagen var fremkommet for sent, idet den var modtaget og registreret i OESU den 4. oktober 1991, dvs. efter udloebet af den tremaanedersfrist, der er fastsat i vedtaegtens artikel 90, stk. 2.

15 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 5. februar 1992 har anlagt denne sag.

16 OESU gjorde ved indlaeg af 9. april 1992 en afvisningsindsigelse gaeldende i henhold til artikel 114 i Rettens procesreglement og anmodede Retten om at tage stilling til OESU' s paastande uden at indlede behandlingen af sagens realitet. Sagsoegeren fremsatte sine bemaerkninger til afvisningsindsigelsen ved indlaeg indgivet den 12. juni 1992.

17 Ved indlaeg af 17. april 1992 fremsatte Union Syndicale-Bruxelles begaering om intervention til stoette for sagsoegerens paastande i medfoer af artikel 115 ff. i Rettens procesreglement.

18 Ved indlaeg af henholdsvis 7. og 11. maj 1992 fremsatte sagsoegeren og OESU deres bemaerkninger til begaeringen om intervention fra Union Syndicale-Bruxelles.

19 Under behandlingen af afvisningsindsigelsen har OESU nedlagt foelgende paastande:

° Afvisningsindsigelsen tages til foelge, uden at behandlingen af sagens realitet indledes.

° Sagen afvises.

° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger i henhold til artikel 87, stk. 2, og artikel 88 i procesreglementet.

20 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

° Afvisningsindsigelsen tages ikke til foelge, og sagen admitteres. Der fastsaettes foelgelig en frist for indgivelse af svarskrift.

° Subsidiaert henskydes afvisningsindsigelsen til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet.

21 I henhold til artikel 114, stk. 3, i Rettens procesreglement skal der forhandles mundtligt om afvisningsindsigelsen, medmindre Retten bestemmer andet. Retten (Femte Afdeling) finder, at sagen er tilstraekkelig belyst ved gennemgangen af sagens akter, og at der ikke er anledning til at indlede den mundtlige forhandling.

Sagens antagelse til realitetsbehandling

° Annullationspaastandene

Parternes argumenter

22 OESU har gjort gaeldende, at sagen boer afvises, idet sagsoegeren ikke kan godtgoere nogen soegsmaalsinteresse, da afgoerelsen af 21. juni 1991 ikke er bebyrdende for ham.

23 OESU har fremhaevet, at det ikke kan vaere til skade for sagsoegeren, at den anfaegtede afgoerelse indlaegges i hans personlige aktmappe, idet henlaeggelsen af disciplinaersagen mod ham udtrykkeligt er begrundet med dels, at sagen "har gjort det muligt at fastslaa, at sagsoegeren ikke har tilsidesat nogen af de forpligtelser, der paahviler en tjenestemand", dels, at anklagemyndigheden i Bruxelles ligeledes har henlagt den sag mod ham, som begivenhederne den 20. september 1990 havde givet anledning til.

24 Ifoelge OESU svarer sagsoegerens klage over, at ansaettelsesmyndigheden i sin afgoerelse af 21. juni 1991 ikke har fulgt Disciplinaerraadets udtalelse ° hvori det konkluderes, at der boer vises ham paaskoennelse ° til at laegge ansaettelsesmyndigheden til last, at den ikke har udtrykt paaskoennelse. OESU har i denne forbindelse anfoert, at Disciplinaerraadets udtalelser ikke er bindende for ansaettelsesmyndigheden, som i oevrigt kun har befoejelse til at anvende eller undlade at anvende sanktioner over for tjenestemaend, mod hvem der er rejst disciplinaersag, og ikke er bemyndiget til at udtrykke paaskoennelse.

25 Endelig har OESU bemaerket, at sagsoegeren ikke kan laegge Udvalget til last, at det ikke har ladet det fremgaa af den anfaegtede afgoerelse, at det angiveligt var uberettiget at indlede en disciplinaersag mod ham, idet han selv for Disciplinaerraadet har erkendt, at han faktisk gjorde en bevaegelse i retning af en politibetjent under begivenhederne den 20. september 1990, og idet det er ubestridt, at hans adfaerd har bevirket, at anklagemyndigheden i Bruxelles har indledt en efterforskning.

26 Sagsoegeren har i det vaesentlige gjort gaeldende, at den anfaegtede afgoerelse ikke genindsaetter ham i hans rettigheder, aere og vaerdighed. Han finder, at ansaettelsesmyndigheden ved at noejes med at henlaegge disciplinaersagen mod ham uden at foelge Disciplinaerraadets udtalelse om, at der boer vises ham paaskoennelse, har tilsidesat sin omsorgspligt og naegtet at erstatte det tab, han havde lidt ved, at der mod ham var blevet indledt en disciplinaersag, hvis manglende berettigelse ifoelge ham fremgaar af anklagemyndighedens henlaeggelse af sagen og bekraeftes af de vidneudsagn, der blev indhentet af Disciplinaerraadet. Ifoelge sagsoegeren har afgoerelsen af 21. juni 1991 ved ikke at foelge udtalelsen fra Disciplinaerraadet, som i oevrigt havde konstateret, at ansaettelsesmyndigheden havde begrundet naegtelsen af at forfremme ham med en henvisning til den verserende disciplinaersag mod ham, paalagt ham en ulovlig disciplinaer sanktion, for saa vidt denne ikke udtrykkeligt er fastsat i vedtaegtens artikel 86, stk. 2. Sagsoegeren finder saaledes, at den anfaegtede afgoerelse indeholder et klagepunkt mod ham og derfor boer annulleres.

Rettens bemaerkninger

27 Det bemaerkes, at ifoelge Domstolens og Rettens faste praksis (se senest Rettens dom af 17.9.1992, sag T-138/89, NBV og NVB mod Kommissionen, Sml. II, s. 2181, praemis 31 og 32) kan der alene anlaegges annullationssoegsmaal mod en bebyrdende akt, dvs. mod en akt, der kan paavirke en bestemt retsstilling, og alene den dispositive del af en saadan akt kan have retsvirkninger og som foelge heraf vaere bebyrdende. I den foreliggende sag fremgaar det af den dispositive del af den anfaegtede afgoerelse, at OESU' s generalsekretaer har besluttet at henlaegge disciplinaersagen mod sagsoegeren endeligt, dvs. uden at paalaegge ham en disciplinaer sanktion. Saaledes aendrer den anfaegtede afgoerelses dispositive del ikke sagsoegerens retsstilling og er saaledes ikke bebyrdende for ham. Foelgelig har sagsoegeren ingen interesse i at anfaegte den anfaegtede afgoerelses lovlighed under denne synsvinkel.

28 Det skal tilfoejes, at det fremgaar af vedtaegtens artikel 86, at de befoejelser, ansaettelsesmyndigheden raader over i disciplinaersager, alene giver den mulighed for at anvende en af de i artiklens stk. 2 fastsatte sanktioner eller henlaegge disciplinaersagen uden at paalaegge nogen sanktion. Dette gaelder uanset indholdet af Disciplinaerraadets udtalelse, som under alle omstaendigheder ikke er bindende for ansaettelsesmyndigheden. Heraf foelger, at selv om det i udtalelsen fra Disciplinaerraadet, som har faaet forelagt sagen inden for rammerne af den disciplinaerforfoelgning, der er indledt mod ham, konkluderes, at der boer vises sagsoegeren paaskoennelse, kan sagsoegeren ikke med rimelighed forvente, at ansaettelsesmyndigheden traeffer en afgoerelse om henlaeggelse af disciplinaersagen, som paa dette punkt foelger Disciplinaerraadets udtalelse. Foelgelig kan sagsoegeren ikke for at godtgoere, at der foreligger et klagepunkt, paaberaabe sig, at ansaettelsesmyndigheden har undladt at udtrykke paaskoennelse af hans indsats i den anfaegtede afgoerelse.

29 Retten fastslaar endvidere, at begrundelsen lige saa lidt som den dispositive del af den anfaegtede afgoerelse, som begrundelsen stoetter, indeholder elementer, paa grundlag af hvilke sagsoegeren kan godtgoere en interesse i at anfaegte afgoerelsens lovlighed. Begrundelsen for afgoerelsen af 21. juni 1991 indeholder en henvisning til Disciplinaerraadets udtalelse af 6. marts 1991, men derudover fastslaas det udtrykkeligt i den, dels at det fremgaar af hele disciplinaersagen, at sagsoegeren ikke har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler en tjenestemand, dels, at anklagemyndigheden i Bruxelles har henlagt hans sag.

30 Ud over den anfaegtede afgoerelse af 21. juni 1991 har sagsoegeren ligeledes anfaegtet lovligheden af ansaettelsesmyndighedens afgoerelse om at indlede disciplinaersag mod ham med den begrundelse, at en saadan sag var uberettiget. For saa vidt den paastaaede ulovlighed af denne afgoerelse skal undersoeges, som var der tale om et anbringende om en forberedende akts ulovlighed, der paaberaabes til stoette for paastanden om annullation af den efterfoelgende endelige afgoerelse af 21. juni 1991, skal det bemaerkes, at et saadant anbringendes antagelse til paakendelse er betinget af, at sagen mod den anfaegtede afgoerelse kan admitteres. Da sagsoegeren ikke har nogen interesse i at anfaegte afgoerelsen af 21. juni 1991, hvorved disciplinaersagen mod ham blev henlagt, kan han ikke paaberaabe sig den ulovlighed, som afgoerelsen om at indlede disciplinaersagen maatte vaere behaeftet med. Men for saa vidt denne ulovlighed skal undersoeges, som var der tale om et anbringende, der paaberaabes til stoette for en paastand om annullation af ansaettelsesmyndighedens afgoerelse om at indlede disciplinaersag, skal det i den udstraekning denne afgoerelse maatte udgoere en bebyrdende akt, der kan paaklages, erindres, at det tilkommer de tjenestemaend, der goeres til genstand for en saadan afgoerelse, at indlede den i vedtaegtens artikel 90 fastsatte procedure med henblik paa derefter at kunne anfaegte afgoerelsens lovlighed ad rettens vej. Det er imidlertid ubestridt, at sagsoegeren ikke har indgivet klage over den afgoerelse, ved hvilken OESU' s generalsekretaer har indledt disciplinaersagen mod ham. Sagsoegeren i den foreliggende sag kan derfor ikke anfaegte denne afgoerelses lovlighed.

31 Under disse omstaendigheder skal sagsoegerens paastande om annullation af den afgoerelse af 21. juni 1991, hvorved OESU' s generalsekretaer endeligt henlagde disciplinaersagen mod ham, afvises, uden at det er fornoedent at tage stilling til, om sagsoegerens klage over den anfaegtede afgoerelse er behaeftet med formelle fejl eller er indbragt for sent.

° Paastandene om erstatning

Parternes argumenter

(udelades)

Rettens bemaerkninger

(udelades)

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

(udelades)

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Femte Afdeling)

1) Sagen afvises.

2) Det er ufornoedent at tage stilling til Union Syndicale-Bruxelles' begaering om intervention.

3) Hver part samt Union Syndicale-Bruxelles, som har indgivet begaering om intervention, betaler sine egne omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 18. december 1992.