RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Anden Afdeling)

5. december 2012

Sag F-109/12

Sabine Scheidemann

mod

Europa-Parlamentet

»Personalesag – tjenestemænd – interinstitutionel overførsel i det forfremmelsesår, hvor tjenestemanden var forfremmelsesværdig i hans oprindelige institution – ansøgning om at blive forfremmet med tilbagevirkende kraft – udtrykkelig afgørelse om afslag fremkommet efter den stiltiende afgørelse – klagefrist – indgivet for sent – åbenbart afvisningsgrundlag«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratom-traktaten i medfør af dennes artikel 106a, hvorunder Sabine Scheidemann, som er tjenestemand ved Europa-Kommissionen, i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af Europa-Parlamentets afgørelse af 20. december 2011 om afslag på sagsøgerens ansøgning om at blive forfremmet med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 2010.

Udfald: Sagen afvises. Sabine Scheidemann bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – frister – ufravigelighed – efterprøvelse af egen drift

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

2. Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – stiltiende afvisning af en uomtvistet ansøgning inden for fristen – efterfølgende udtrykkelig afgørelse – bekræftende akt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

1. Den i tjenestemandsvedtægtens artikel 90 indeholdte frist på tre måneder for indgivelse af en klage over en akt, der indeholder et klagepunkt, er præceptiv og kan ikke fraviges af parterne eller Personaleretten, idet den er indført med henblik på at tilvejebringe klarhed og retssikkerhed. Det tilkommer derfor Unionens retsinstanser af egen drift at efterprøve, om fristen er blevet overholdt.

Det forhold, at institutionen ved besvarelsen af den administrative klage ikke har påpeget, at den var indgivet for sent og derfor måtte afvises, eller at det deri udtrykkeligt var anført, at sagsøgeren stadig kunne anlægge en sag, har ingen indflydelse på spørgsmålet om, hvorvidt søgsmålet kan antages til realitetsbehandling som omhandlet af vedtægtens artikel 90, stk. 2. Sådanne omstændigheder kan nemlig ikke medføre, at den i vedtægtens artikel 90 og 91 fastsatte ufravigelige fristordning ændres, og så meget desto mindre fritage Personaleretten fra sin forpligtelse til at påse, at vedtægtens frister er overholdt.

(jf. præmis 17 og 20)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 7. september 2005, sag T-358/03, Krahl mod Kommissionen, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis; 15. januar 2009, sag T-306/08 P, Braun-Neumann mod Parlamentet, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis

2. En udtrykkelig afvisning af en ansøgning, der følger efter en stiltiende afvisning af samme ansøgning, er en rent bekræftende retsakt, der ikke kan gøre det muligt for den pågældende tjenestemand at fortsætte den administrative procedure ved at tildele ham en ny frist til at indgive en klage. Selv om vedtægtens artikel 91, stk. 3, andet led, bestemmer, at en udtrykkelig afvisning, som fremkommer efter den stiltiende afvisning, men inden for klagefristen, på ny får fristen til at løbe, vedrører denne regel desuden kun den klagefrist, der gælder over en afgørelse om afslag på en klage, og finder ikke anvendelse på den klagefrist, der gælder over en afgørelse om afslag på en ansøgning. Nævnte artikel 91, stk. 3, andet led, er nemlig en specifik bestemmelse vedrørende fremgangsmåden ved beregning af klagefristerne, som skal fortolkes ordret og strengt.

(jf. præmis 18 og 19)

Henvisning til:

Personaleretten: 5. juli 2011, sag F-73/10, Coedo Suárez mod Rådet, præmis 37 og 38 og den deri nævnte retspraksis