119

Det må i denne forbindelse præciseres, at for det første er den omstændighed, at der ikke i den anfægtede beslutning er foretaget en vurdering af, om ændringen af betingelserne for tilbagebetaling er økonomisk rationel set fra den en privat investors synspunkt, der befinder sig i samme situation som den nederlandske stat, så meget desto mere uacceptabel, som Kommissionen i den oprindelige beslutning havde henvist til flere forhold, der er relevante for en sådan undersøgelse som led i vurderingen i henhold til artikel 87 EF af den støtte, der er tildelt i form af kapitalindskuddet, på dette tidspunkt i den administrative procedure. Det fremgår således, at et internt minimumsafkast som beskrevet og gennemført i henhold til de ændrede betingelser (15%, da det foreslåede interval er på mellem 15% og 22%, jf. præmis 85 ovenfor) var højere end den sats, som Kommissionen har anført i den oprindelige beslutning, da den undersøge det vederlag, som ING skulle betale til den nederlandske stat som modydelse for kapitalindskuddet, der henviser til et interval på »højst 10%«, men mindre end »15% eller mere«. I 63.-67. betragtning til den oprindelige beslutning har Kommissionen i den forbindelse angivet: »(63) Det følger af de foreliggende oplysninger, at det aktuelle afkast for hybrid tier 1-kapital, der afspejler et kriseramt marked, udgør omkring 15% eller mere. Kommissionen har erkendt, at hvis vederlaget skal fastsættes til niveauet for aktuel clearing, kan banken ikke drage fordel af denne type foranstaltning. Kommissionen vil derudover følge samme langsigtede markedsvilkår og ikke pålægge bankerne de aktuelle ugunstige betingelser. Kommissionen har desuden i nyere beslutninger vedrørende niveauet for rekapitaliseringen i Det Forenede Kongerige og i Tyskland accepteret et vederlagsniveau på henholdsvis 12 og 10% med strenge begrænsninger inden for adfærdsområdet. (64) Kommissionen finder derfor under hensyntagen til de særlige kendetegn og navnlig værdipapirernes risikoprofil, at et forventet samlet afkast på mere end 10% er krævet i den foreliggende sag. (65) De nederlandske myndigheder finder, at det er meget sandsynligt, at et sådant afkast kan opnås med en kombination af kuponer på 8,5% (eller endog mere på baggrund af niveauet for det udbetalte udbytte), muligheden for at konvertere til ordinære aktier eller ING’s mulighed for at tilbagekøbe til 150% (15 EUR pr. værdipapir). Kommissionen anså dette niveau for at være det nødvendige minimum under de nuværende omstændigheder. De nederlandske myndigheder har således præsenteret forskellige scenarier, hvoraf det fremgår, at afkastet eventuelt kan være meget vigtigt, hvilket i vid udstrækning afhænger af resultaterne af den nederlandske økonomi og af verdensøkonomien og dermed af ING’s aktiers fremtidige indtjening. Hvad angår udbetalingen af kuponer må det forventes, at ING ud fra den antagelse, at virksomhedens finansielle resultater forbedres, og at prisen for en ING-aktie inden tre år vil overstige 15 EUR, udlodder et udbytte inden tre år. Hvad angår muligheden for tilbagekøb er det en kendsgerning, at jo mere prisen for en ING-aktie overstiger tærskelen på 15 EUR, jo mere interessant er det for aktionærerne at tilbagekøbe instrumentet. Dette incitament er baseret på den omstændighed, at [for det første] vil instrumentet i dette scenario altid være meget dyrere end den ordinære aktie, og [for det andet], hvis prisen for en aktie faktisk ligger under 15 EUR, vil der være et yderligere incitament for ING til at sikre til fordel for aktionærerne, at risikoen for udvanding på grund af konverteringen af instrumentet til ordinære aktier er fjernet. (66) I dette scenario, hvor en virksomhed tilbagekøber instrumentet efter tre år (og lægger til grund, at et udbytte betales årligt, men at staten ikke modtager kuponen på 8,5%), er det afkast, der i alt er genereret af staten, på 22,1% pr. år. Hvis tilbagekøbet finder sted efter fem år, stiger det lavere afkast til 16% pr. år, og hvis der i denne periode ikke udloddes noget udbytte, er afkastet ligeledes mindre og ligger på henholdsvis 15,9 og 9,3%. (67) Henset til punkt 65 og 66 finder Kommissionen det sandsynligt, at afkastet fra statens investeringer vil overstige 10%. Kommissionen erindrer om, at det er et specielt kendetegn ved tier 1-kapital, der er stærkt betinget af, at der foreligger en vis usikkerhed med hensyn til afkastet. Det er netop derfor og henset til instrumentets art, at det forventede afkast skal være over 10%. Kommissionen giver desuden en positiv vurdering af de i punkt 31 nævnte tilsagn fra ING og de nederlandske myndigheder i forbindelse med betalingen af et udbytte [i punkt 31 er det anført: »De nederlandske myndigheder har lovet at gøre deres bedste for at opnå et afkast på værdipapirerne på mindst 10% [...] De nederlandske myndigheder finder, at et sådan afkast sandsynligvis kan opnås med en kombination af kuponer på 8,5% (eventuelt mere på baggrund af niveauet for de udloddede udbytter) og tilbagekøbsoptionen. [...] ING har desuden erklæret, at selskabet fortsætter den nuværende udbyttepolitik«]. Kommissionen tager også til efterretning, at de nederlandske myndigheder har forpligtet sig til at foretage en ny anmeldelse, som nævnt i punkt 32, hvis det forventede afkast ikke opnås, selv om Kommissionen anerkender, at der ikke kan foreligge usikkerhed med hensyn til det nævnte afkast.«