ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra b), i sjette direktiv 77/388 er ikke til hinder for, at de nationale myndigheder fastslår, at en afgiftspligtig person som CopyGene A/S ikke udgør en anden »behørigt [anerkendt institution]« af lignende art som »hospitaler, centre for lægebehandling og diagnostik« som omhandlet i artikel 13, punkt A, stk. 1, litra b), i sjette direktiv 77/388, når ydelser leveret af stamcellebanker som de i hovedsagen omhandlede udføres af professionelt sundhedspersonale, når disse stamcellebanker — selv om de fra en medlemsstats kompetente sundhedsmyndigheder inden for rammerne af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/23/EF af 31. marts 2004 om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved donation, udtagning, testning, behandling, præservering, opbevaring og distribution af humane væv og celler har opnået tilladelse til at håndtere væv og celler fra mennesker — ikke modtager støtte fra den offentlige sygesikring, og når udgifterne til de ydelser, som leveres af disse stamcellebanker, ikke dækkes af den offentlige sygesikring. Denne bestemmelse kan imidlertid heller ikke fortolkes som indeholdende et krav om, at de kompetente myndigheder skal nægte at sidestille en privat stamcellebank med en »behørigt anerkendt« institution med henblik på den omhandlede fritagelse. Det tilkommer, i det omfang det er nødvendigt, den forelæggende ret at undersøge, om nægtelsen af anerkendelse med henblik på fritagelsen i sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra b), er i overensstemmelse med EU-retten og herunder navnlig princippet om afgiftsneutralitet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. juni 2010 — Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid mod Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-484/08) (1)

(Direktiv 93/13/EØF - forbrugeraftaler - vilkår, der definerer aftalens hovedgenstand - retlig kontrol med, at de ikke er urimelige - ikke omfattet - strengere nationale bestemmelser med henblik på at sikre forbrugeren et højere beskyttelsesniveau)

2010/C 209/07

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid

Sagsøgt: Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Supremo — fortolkning af artikel 2, artikel 3, stk. 1, litra g), artikel 4, stk. 1, EF, artikel 4, stk. 2, og artikel 8 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29) — strengere nationale bestemmelser med henblik på at sikre forbrugeren et højere beskyttelsesniveau — vurdering af kontraktvilkår, som omfatter definitionen af aftalens hovedgenstand eller overensstemmelsen mellem pris og varer eller mellem tjenesteydelser og betalingen herfor

Konklusion

1) Artikel 4, stk. 2, og artikel 8 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for nationale forskrifter som de i hovedsagen omhandlede, der tillader en retslig vurdering af, om kontraktvilkår er urimelige, når disse omfatter definitionen af aftalens hovedgenstand eller overensstemmelsen mellem pris og varer eller mellem tjenesteydelser og betalingen herfor, selv om disse vilkår er affattet klart og forståeligt.

2) Artikel 2 EF, artikel 3, stk. 1, litra g), EF og artikel 4, stk. 1, EF er ikke til hinder for en fortolkning af artikel 4, stk. 2, og artikel 8 i direktiv 93/13, hvorefter medlemsstaterne kan indføre nationale forskrifter med hjemmel til en retslig vurdering af, om kontraktvilkår er urimelige, når disse omfatter definitionen af aftalens hovedgenstand eller overensstemmelsen mellem pris og varer eller mellem tjenesteydelser og betalingen herfor, selv om disse vilkår er affattet klart og forståeligt.

(1) EUT C 19 af 24.1.2009.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 2, i direktiv 92/43, og nærmere bestemt vedrørende det andet klagepunkt direktivets artikel 6, stk. 2, idet den med hensyn til projektet vedrørende turist- og bygningskomplekset »Is Arenas«, der påvirker lokaliteten »Is Arenas«: — ikke inden den 19. juli 2006, som var fristen for opførsel af lokaliteten »Is Arenas« på listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning, vedtog passende beskyttelsesforanstaltninger, som under hensyn til det bevaringsformål, der forfølges med Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, er egnede til at sikre den økologiske interesse, som den foreslåede lokalitet af fællesskabsbetydning har på nationalt plan, og idet den særligt ikke har forbudt et indgreb, der kan bringe denne lokalitets økologiske kendetegn i alvorlig fare, og — ikke efter den 19. juli 2006 vedtog passende foranstaltninger for at undgå forringelse af de naturtyper, som den pågældende lokalitet af fællesskabsbetydning blev udpeget for.
1)

Artikel 49 EF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som foreskriver en eksklusivordning til fordel for én eneste udbyder for afholdelse og udbud af hasardspil, og som forbyder enhver anden erhvervsdrivende, herunder en erhvervsdrivende, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, via internettet at udbyde tjenesteydelser, som er omfattet af denne ordning, på den første medlemsstats område.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/7

Domstolens dom (Store Afdeling) af 12. oktober 2010 — Ingeniørforeningen i Danmark forOle Andersen mod Region Syddanmark (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret — Danmark)

(Sag C-499/08) (1)

(Direktiv 2000/78/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - forbud mod forskelsbehandling på grund af alder - manglende betaling af fratrædelsesgodtgørelse til arbejdstagere, der har ret til at oppebære alderspension)

2010/C 346/10

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Vestre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ingeniørforeningen i Danmark for Ole Andersen

Sagsøgt: Region Syddanmark

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Vestre Landsret — fortolkning af artikel 2 og 6 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16) — national lovgivning, der foreskriver betaling af fratrædelsesgodtgørelse til opsagte arbejdstagere, der har været ansat hos samme arbejdsgiver et bestemt antal år, medmindre disse arbejdstagere har nået en alder, hvor de har ret til alderspension, hvortil arbejdsgiveren har bidraget — direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af alder

Konklusion

Artikel 2 og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78 af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale retsforskrifter, hvorefter arbejdstagere — alene som følge af den omstændighed, at de har ret til en alderspension udbetalt af deres arbejdsgiver i henhold til en pensionsordning, som de er indtrådt i før det fyldte 50. år — ikke er berettiget til en fratrædelsesgodtgørelse, der er bestemt til at lette overgangen til anden beskæftigelse for arbejdstagere med en anciennitet på over 12 år i virksomheden.

(1) EUT C 19 af 24.1.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. oktober 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik

(Sag C-512/08) (1)

(Traktatbrud - artikel 49 EF - social sikring - påtænkt medicinsk behandling i en anden medlemsstat, hvortil kræves anvendelse af tungt udstyr - krav om forhåndstilladelse - planlagt behandling i en anden medlemsstat - forskel på de gældende dækningsniveauer i henholdsvis forsikringsmedlemsstaten og opholdsmedlemsstaten - en socialt forsikret persons ret til supplerende godtgørelse fra den kompetente institution ud over det, der er dækket af opholdsmedlemsstatens institution)

2010/C 328/04

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved N. Yerrell, G. Rozet og E. Traversa, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik (ved A. Czubinski og G. de Bergues, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Spanien (ved J.M. Rodríguez Cárcamo, som befuldmægtiget), Republikken Finland (ved A. Guimaraes-Purokoski, som befuldmægtiget) og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved I. Rao og S. Ossowski, som befuldmægtigede, og barrister M.-E. Demetriou)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 49 EF — krav om en forhåndstilladelse fra myndighederne i forsikringsmedlemsstaten for at kunne få godtgørelse for visse former for anden behandling end hospitalsbehandling, som er modtaget i en anden medlemsstat — manglende godtgørelse af differencen mellem det beløb, den forsikrede har modtaget efter at have fået hospitalsbehandling i en anden medlemsstat end forsikringsmedlemsstaten, og det beløb, den forsikrede ville have haft ret til, hvis han havde fået den samme hospitalsbehandling i forsikringsmedlemsstaten — ubegrundede hindringer for den frie udveksling af tjenesteydelser

Konklusion

1) Den Franske Republik frifindes.

2) Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

3) Kongeriget Spanien, Republikken Finland og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 44 af 21.2.2009.
1)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) er i princippet ikke i sig selv til hinder for, at den nationale lovgiver intervenerer som national tilsynsmyndighed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet), for så vidt som den ved udøvelsen af denne funktion opfylder de betingelser vedrørende kompetence, uafhængighed, upartiskhed og gennemsigtighed, som følger af de pågældende direktiver, og for så vidt som de afgørelser, den træffer inden for rammerne af denne funktion, effektivt kan påklages til en klageinstans, som er uafhængig af de involverede parter, hvilket det tilkommer Grondwettelijk Hof at kontrollere.
—

for det andet generelt og på grundlag af beregningen af nettoomkostningerne for den udbyder af den af forsyningspligten omfattede tjenesteydelse, der tidligere var eneste udbyder af denne tjenesteydelse, har fastslået, at alle de virksomheder, der er blevet udpeget som forsyningspligtige virksomheder, faktisk er pålagt en urimelig byrde på grund af forsyningspligten, uden at have foretaget en særlig undersøgelse af såvel de nettoomkostninger, som forsyningspligten har medført for hver virksomhed, som af alle disse virksomheders særlige kendetegn, både vedrørende deres udstyr og deres økonomiske og finansielle situation.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/4

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. oktober 2010 — straffesag mod Vítor Manuel dos Santos Palhota, Mário de Moura Gonçalves, Fernando Luis das Neves Palhota og Termiso Lda (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-515/08) (1)

(Fri udveksling af tjenesteydelser - artikel 56 TEUF og 57 TEUF - udstationering af arbejdstagere - restriktioner - arbejdsgivere med hjemsted i en anden medlemsstat - registrering af forudgående udstationeringsanmeldelse - arbejdsretlige dokumenter - svarende til de dokumenter, der er foreskrevet i værtsmedlemsstatens lovgivning - kopi - opbevares med henblik på at kunne stilles til rådighed for de nationale myndigheder)

2010/C 328/05

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Vítor Manuel dos Santos Palhota, Mário de Moura Gonçalves, Fernando Luis das Neves Palhota og Termiso Lda

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen — fortolkning af artikel 49 EF og 50 EF — national ordning, der pålægger virksomheder i byggesektoren, som midlertidigt udfører arbejde i en medlemsstat at fremsende en anmeldelse om udstationering til myndighederne i værtslandet

Konklusion

Artikel 56 TEUF og 57 TEUF er til hinder for en medlemsstats nationale lovgivning, hvorefter en arbejdsgiver med hjemsted i en anden medlemsstat, som udstationerer arbejdstagere på førstnævnte medlemsstats område, skal indgive en forudgående udstationeringsanmeldelse, dersom den påtænkte udstationerings påbegyndelse er underlagt denne arbejdsgivers afventning af en meddelelse om nævnte anmeldelses registreringsnummer, og de nationale myndigheder i den førstnævnte stat har en frist på fem arbejdsdage fra modtagelsen af anmeldelsen til at afgive denne meddelelse.

Artikel 56 TEUF og 57 TEUF er ikke til hinder for en medlemsstats nationale lovgivning, hvorefter en arbejdsgiver med hjemsted i en anden medlemsstat, som udstationerer arbejdstagere på førstnævnte medlemsstats område, i udstationeringsperioden skal opbevare en kopi af dokumenter, der svarer til de arbejdsretlige dokumenter, som kræves i henhold til den første medlemsstats lovgivning, med henblik på, at de kan stilles til rådighed for de nationale myndigheder i den førstnævnte medlemsstat, og fremsende kopien til de nævnte myndigheder ved denne periodes afslutning.

(1) EUT C 44 af 21.2.2009.
1)

En »vareprøve« som omhandlet i artikel 5, stk. 6, andet punktum, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, er en prøve af et produkt, som tilsigter at fremme salg af produktet, og som tillader en vurdering af dette produkts egenskaber og kvalitet uden at give anledning til endeligt forbrug ud over det, som nødvendigvis følger af sådanne salgsfremmende transaktioner. Dette begreb kan ikke i almindelighed i national lovgivning begrænses til prøver givet i en form, som ikke er tilgængelig for salg, eller til det første eksemplar af en serie af identiske prøver givet af en afgiftspligtig til den samme modtager, uden at denne lovgivning tillader, at karakteren af det repræsenterede produkt og den særlige kommercielle kontekst for hver transaktion, hvor disse prøver uddeles, tages i betragtning.
2)

Kravet om gennemsigtighed, som følger af artikel 43 EF og 49 EF samt af principperne om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling på grund af nationalitet, er til hinder for, at samtlige koncessioner til at drive spillekasinoer på en medlemsstats område tildeles uden nogen form for udbud.
2)

Artikel 49 EF skal fortolkes således, at når der er blevet indført et offentligt regionalt monopol på sportsvæddemål og lotterier, som forfølger et formål om at forhindre incitamenter til overdrevent forbrug i tilknytning til spillevirksomhed og at bekæmpe ludomani, og den nationale ret på en gang har konstateret, — at driften af andre former for hasardspil er tilladt for private foretagender, som er i besiddelse af en tilladelse, og — at de kompetente myndigheder med hensyn til andre former for hasardspil, som ikke er omfattet af nævnte monopol, og som desuden har et større risikopotentiale for ludomani end de spil, som er underlagt monopolet, fører en ekspansiv politik med hensyn til udbuddet, som udvikler og stimulerer spillevirksomhed, navnlig med henblik på at maksimere indtægterne fra denne kan den nævnte nationale ret med rette anse, at et sådant monopol ikke er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det mål, med henblik på hvilket det er blevet indført, ved at bidrage til at reducere spillemulighederne og begrænse aktiviteterne på dette område på en sammenhængende og systematisk måde. Den omstændighed, at de hasardspil, som er omfattet af nævnte monopol, og disse andre hasardspil for førstnævntes vedkommende henhører under de regionale myndigheders kompetence og for sidstnævntes vedkommende henhører under forbundsmyndighedernes kompetence, er herved uden betydning.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. september 2010 — Europa-Kommissionen mod Deutsche Post AG, Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV, UPS Europe NV/SA og Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-399/08 P) (1)

(Appel - artikel 87 EF - støtte ydet af medlemsstaterne - Forbundsrepublikken Tysklands foranstaltninger til fordel for Deutsche Post AG - artikel 86 EF - tjenesteydelser af almen økonomisk interesse - kompensation for meromkostninger som følge af salg med tab på dør til dør-pakketjenesteområdet - tilstedeværelse af en fordel - kontrolmetode anvendt af Kommissionen - bevisbyrde - artikel 230 EF - omfanget af Rettens prøvelsesret)

(2010/C 288/15)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved V. Kreuschitz, J. Flett og B. Martenczuk, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Deutsche Post AG (ved Rechtsanwalt J. Sedemund), Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV (ved Rechtsanwalt R. Wojtek), UPS Europe NV/SA (ved advocaat E. Henny) og Forbundsrepublikken Tyskland (ved M. Lumma og B. Klein, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 1. juli 2008 i sag T-266/02, Deutsche Post mod Kommissionen, hvorved Retten annullerede Kommissionens beslutning af 19. juni 2002 om Forbundsrepublikken Tysklands foranstaltninger til fordel for Deutsche Post AG (EFT L 247, s. 27), hvorved Kommissionen erklærede støtten uforenelig med fællesmarkedet og krævede tilbagesøgning heraf — kompensation for meromkostninger som følge af salg med tab i sektoren for dør til dør-pakketjenester — tilsidesættelse af artikel 86, stk. 2, EF, artikel 87, stk. 1, EF, artikel 230 EF samt artikel 36 i statutten for Domstolen — annullation uden konstatering af konkrete fejl i Kommissionens argumentation til støtte for den anfægtede beslutning — manglende begrundelse angående påstanden om, at Kommissionen anvendte en ulovlig metode til at fastslå, at der var tale om ulovlig støtte

Konklusion

1) Hovedappellen og kontraappellerne forkastes.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Deutsche Post AG i forbindelse med hovedappellen.

3) Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV og UPS Europe SA bærer deres egne omkostninger i forbindelse med hovedappellen.

4) Deutsche Post AG, Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV og UPS Europe SA bærer deres egne omkostninger i forbindelse med kontraappellerne.

5) Forbundsrepublikken Tyskland bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 301 af 22.11.2008.
1)

§ 4 i rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde i bilaget til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS, skal hvad angår alderspension fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der for vertikalt periodisk deltidsansatte udelukker de perioder, hvor der ikke er udført noget arbejde, fra beregningen af den anciennitet, der kræves for at opnå ret til en sådan pension, medmindre forskelsbehandlingen er begrundet i objektive forhold.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har frem til den 31. januar 2006 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, sammenholdt med afsnit III-VI i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, og siden den 1. februar 2006 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 20, sammenholdt med artikel 23-55 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, for så vidt som der er blevet indgået tjenesteydelsesaftaler vedrørende arbejdsmarkedspension direkte med de institutioner og selskaber, der er nævnt i § 6 i den kollektive overenskomst om lønkonvertering for kommunalt ansatte arbejdstagere (Tarifvertrag zur Entgeltumwandlung für Arbeitnehmer im Kommunalen öffentlichen Dienst), uden afholdelse af en udbudsprocedure inden for hele Den Europæiske Union i 2004 af kommunale myndigheder og virksomheder, som omfattede mere end 4 505 ansatte, i 2005 af kommunale myndigheder og virksomheder, som omfattede mere end 3 133 ansatte, og i 2006 og 2007 af kommunale myndigheder og virksomheder, som omfattede mere end 2 402 ansatte.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/3

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. juli 2010 — Rijksdienst voor Pensioenen mod Elisabeth Brouwer (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeidshof te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-577/08) (1)

(Ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring - direktiv 79/7/EØF - grænsearbejdere - beregning af pension)

2010/C 246/04

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidshof te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rijksdienst voor Pensioenen

Sagsøgt: Elisabeth Brouwer

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Arbeidshof te Antwerpen — fortolkning af artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring (EFT L 6, s. 24) — national lovgivning der til beregning af alderspensionen for grænsearbejdere fastsætter lavere faste og fiktive daglønninger for kvinder end for mænd

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring er til hinder for en national lovgivning, hvorefter beregningen af kvindelige grænsearbejderes alderspension — hvad angår perioden fra 1984 til 1994 — for samme arbejde eller arbejde af samme værdi var baseret på fiktive og/eller faste daglønninger, der er lavere end mandlige grænsearbejderes daglønninger.

(1) EUT C 55 af 7.3.2009.