Dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 11. juli 1996. - Eugénio Branco Ldª mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Annullationssøgsmål - Den Europæiske Socialfond - Nedsættelse af et oprindeligt bevilget tilskud - Ingen anfægtelig retsakt - Afvisning. - Sag T-271/94.



Samling af Afgørelser 1996 side II-00749



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Socialpolitik ° Den Europaeiske Socialfond ° tilskud til finansiering af uddannelsesforanstaltninger ° nedsaettelse af en oprindeligt bevilget stoette ° Kommissionens enekompetence ° medlemsstaternes indtraeden i Kommissionens rettigheder i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 2950/83 ° indtraeden begraenset til tilbagesoegningsretten beroende paa en af Kommissionen truffet afgoerelse om nedsaettelse af tilskuddet ° annullationssoegsmaal rejst af stoettemodtageren som foelge af en ren national afgoerelse om nedsaettelse af det nationale bidrag og paalaeg om tilbagebetaling af visse beloeb ° afvisning paa grund af manglende anfaegtelig retsakt

(EF-traktaten, art. 173; Raadets forordning nr. 2950/83, art. 6, stk. 1)

Sammendrag

Selv om alle nationale myndigheder med kompetence i forhold vedroerende Den Europaeiske Socialfonds finansiering af foranstaltninger har mulighed for i en anmodning om udbetaling af saldobeloeb i henhold til artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 2950/83 om gennemfoerelse af afgoerelse 83/516 om Den Europaeiske Socialfonds opgaver at indstille, at et tilskud fra fonden nedsaettes, er det imidlertid Kommissionen, der traeffer afgoerelse vedroerende anmodningen om udbetaling af saldobeloebene, og befoejelsen til at nedsaette et tilskud i medfoer af forordningens artikel 6, stk. 1, tilkommer alene Kommissionen. Heraf foelger, at Kommissionen i forhold til stoettemodtageren ifalder det retlige ansvar for beslutningen om at nedsaette tilskuddet, uanset om den nationale myndighed har indstillet, at der skete en saadan nedsaettelse.

Da Kommissionen alene er berettiget til at nedsaette tilskud, kan den nationale kompetente myndighed ikke indtraede i denne ret. I oevrigt omfatter den i forordningens artikel 6, stk. 2, anfoerte subrogation overhovedet ikke de befoejelser, som indroemmes ved artikel 6, stk. 1, men alene Faellesskabets rettigheder ved tilbagesoegning af forskud, der uretmaessigt er udbetalt. Medlemsstaten indtraeder i disse rettigheder i det omfang, den til Kommissionen indbetaler de beloeb, der skal tilbagebetales af dem, der er ansvarlige for finansieringen af foranstaltningen. Men alene beloeb udbetalt til stoettemodtageren, som ikke er blevet anvendt paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, kan tilbagebetales. Da vurderingen af, om tilskuddet er anvendt som fastsat i naevnte beslutning, alene tilkommer Kommissionen, forudsaetter en subrogation altsaa en forudgaaende afgoerelse fra Kommissionen.

Saafremt der ikke foreligger nogen afgoerelse fra Kommissionen om ikke at udbetale saldobeloebet eller om at nedsaette et tilskud som omfattet af artikel 6, stk. 1, og som aendrer retstillingen for modtageren af tilskud ydet paa grundlag af godkendelsesbeslutninger, maa et soegsmaal om annullation af en nedsaettelse af et tilskud afvises paa grund af en manglende anfaegtelig retsakt, som omhandlet i artikel 173.

En national myndigheds afgoerelse om nedsaettelse af et nationalt tilskuds beloeb og et paalaeg om at tilbagebetale visse beloeb har udelukkende national karakter og kan paa ingen maade tilskrives en faellesskabsinstitution, hvorfor disse afgoerelser ikke kan vaere genstand for en proevelse ved Faellesskabets retsinstanser, idet det tilkommer den kompetente nationale retsinstans at efterproeve gyldigheden af de nationale foranstaltninger, der er truffet til gennemfoerelse af Faellesskabets retsakter vedroerende de omstridte tilskud, hvilken instans i henhold til traktatens artikel 177 kan forelaegge Domstolen spoergsmaal om disse faellesskabsretsakters gyldighed.

Parter

I sag T-271/94,

Eugénio Branco Ld.ª, Lissabon, ved advokat Bolota Belchior, Vila Nova de Gaia, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Jacques Schroeder, 6, rue Heine,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Ana-Maria Alves-Vieira, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og med valgt adresse hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en paastand om annullation af en beslutning, som sagsoegte skulle have truffet og meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 25. maj 1994 fra Departamento para os Assuntos do Fundo Social Europeu (Departementet for Anliggender vedroerende Den Europaeiske Socialfond) og ved Kommissionens skrivelse af 16. juni 1994, hvorved denne dels afslog den anmodning om udbetaling af saldobeloebet, som sagsoegeren havde indgivet i forbindelse med ydede tilskud fra Den Europaeiske Socialfond til to uddannelsesprogrammer, dels nedsatte tilskuddene og kraevede tilbagebetaling af forskudsbeloeb, som Den Europaeiske Socialfond og den portugisiske stat allerede havde udbetalt,

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Femte Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, R. Schintgen, og dommerne R. García-Valdecasas og J. Azizi,

justitssekretaer: ekspeditionssekretaer B. Pastor,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 4. juni 1996,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Retlig baggrund

1 I henhold til artikel 1, stk. 2, litra a), i Raadets afgoerelse 83/516/EOEF af 17. oktober 1983 om Den Europaeiske Socialfonds opgaver (EFT L 289, s. 38) deltager denne i finansieringen af foranstaltninger vedroerende erhvervsuddannelse og erhvervsvejledning. I henhold til artikel 5, stk. 1, i samme afgoerelse udgoer Den Europaeiske Socialfonds tilskud (herefter "fonden") 50% af de tilskudsberettigede udgifter, idet tilskuddet dog ikke maa overstige det oekonomiske tilskud, den paagaeldende medlemsstats offentlige myndigheder yder.

2 Artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2950/83 af 17. oktober 1983 om gennemfoerelse af afgoerelse 83/516/EOEF om Den Europaeiske Socialfonds opgaver (EFT L 289, s. 1, herefter "forordningen") fastsaetter de udgifter, som fonden kan yde tilskud til.

3 Fondens godkendelse af en ansoegning om finansiering medfoerer i henhold til forordningens artikel 5, stk. 1, udbetaling af et forskud paa 50% af det bevilgede tilskud fra den dato, der er anfoert for foranstaltningernes begyndelse. I henhold til artikel 5, stk. 4, skal anmodninger om udbetalinger af saldobeloeb indeholde en detaljeret redegoerelse for indholdet, resultaterne og finansieringen af den paagaeldende foranstaltning. Medlemsstaten attesterer den faktiske og regnskabsmaessige rigtighed af de i udbetalingsanmodningerne indeholdte oplysninger.

4 I henhold til forordningens artikel 7, stk. 1, kan saavel Kommissionen som medlemsstaten foretage revision af tilskuddets anvendelse. Artikel 7 i Kommissionens beslutning 83/673/EOEF af 22. december 1983 vedroerende forvaltningen af Den Europaeiske Socialfond (EFT L 377, s. 1, herefter "beslutning 83/673") bestemmer, at en medlemsstat, der undersoeger et tilskud paa grundlag af en formodet uregelmaessighed, straks skal underrette Kommissionen.

5 Endelig bestemmer forordningens artikel 6, stk. 1, at Kommissionen, saafremt tilskuddet fra fonden ikke anvendes paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, kan suspendere, nedsaette eller lade tilskuddet bortfalde efter at have givet den paagaeldende medlemsstat lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger. Artiklens stk. 2 bestemmer, at de udbetalte beloeb, som ikke er blevet anvendt paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, skal tilbagebetales. I det omfang medlemsstaten til Faellesskabet indbetaler de beloeb, der skal tilbagebetales af dem, der er ansvarlige for finansieringen af foranstaltningen, indtraeder den i Faellesskabets rettigheder.

Faktiske omstaendigheder og tvistens baggrund

6 Sagsoegte godkendte ved beslutninger meddelt sagsoegeren af Departamento para os Assuntos do Fundo Social Europeu (Departementet for Anliggender vedroerende Den Europaeiske Socialfond, herefter "DAFSE") henholdsvis den 31. april og 27. maj 1987 to tilskud paa 11 736 792 ESC (sag 870302 P3) og 82 700 897 ESC (sag 870301 P1) til uddannelsesprogrammer.

7 Den 24. juli 1987 fik sagsoegeren i henhold til forordningens artikel 5, stk. 1, udbetalt et forskud.

8 Efter afslutningen af uddannelsesprogrammerne, som blev afholdt i tidsrummet 1. januar 1987 til 31. december 1987, anmodede sagsoegeren DAFSE om udbetaling af de resterende saldobeloeb.

9 DAFSE meddelte ved to skrivelser af 24. april 1989 sagsoegte, at det i henhold til artikel 7 i beslutning 83/673 havde suspenderet udbetalingen af saldobeloebet.

10 Den 30. juli 1990 meddelte DAFSE sagsoegte, at det havde fundet, at visse udgifter ikke var tilskudsberettigede, og at det havde anordnet tilbagebetaling af de tilsvarende beloeb, det havde udbetalt sagsoegeren i forskud.

11 DAFSE paalagde ved to skrivelser af samme dato, som blev modtaget den foelgende dag, sagsoegeren inden ti dage at tilbagebetale de forskud paa 1 535 946 ESC (sag 870302 P3) og 4 399 475 ESC (sag 870301 P1), som var ydet af fonden, samt 1 256 683 ESC (sag 870302 P3) og 3 599 570 ESC (sag 980301 P1), som den portugisiske stat havde ydet som sit bidrag. Det fremgik af skrivelsen om tilbagebetalingskravet, at den portugisiske stat tog forbehold for de aendringer, som eventuelt maatte foretages efter undersoegelser foretaget af de kompetente myndigheder og, i sag 870301 P1, efter en beslutning fra sagsoegte.

12 Ved to skrivelser af 13. september 1993 meddelte DAFSE sagsoegeren to beslutninger, nr. 82/93 og nr. 84/93 af 1. september 1993. DAFSE meddelte heri, at det var indtraadt i sagsoegtes rettigheder og truede sagsoegeren med, at det ville foretage en skatteinddrivelse, saafremt sagsoegeren ikke inden otte dage havde betalt de beloeb, DAFSE havde tilbagebetalt sagsoegte.

13 Ved skrivelse af 12. maj 1994 anmodede sagsoegeren DAFSE om at faa oplyst begrundelsen for, at sagsoegte endnu ikke havde truffet nogen beslutning vedroerende disse sager.

14 Den 25. maj 1994 tilsendte DAFSE sagsoegeren foelgende skrivelse:

"(...)

1. I henhold til artikel 6 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2950/83 af 17. oktober 1983 tilkommer den endelige afgoerelse vedroerende anmodninger om udbetaling af saldobeloeb Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som kan suspendere, nedsaette eller lade tilskuddet bortfalde, saafremt det ikke er blevet anvendt paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser.

2. Kommissionen lader dog sin afgoerelse afhaenge af resultaterne af en kontrol af den faktiske og regnskabsmaessige rigtighed af de i udbetalingsanmodningen indeholdte oplysninger, som skal attesteres af medlemsstaterne (artikel 5, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 2950/83). Kommissionen finder nemlig, at medlemsstaterne har stoerre muligheder for at kunne bedoemme, om de udgifter, som stoettemodtagerne har afholdt til de paagaeldende foranstaltninger, er lovlige, berettigede og hensigtsmaessige.

3. Det tilkommer paa nationalt plan DAFSE paa grundlag af de faktiske regnskabsmaessige overslag at attestere rigtigheden af oplysningerne i anmodningerne om saldobeloeb [artikel 2, litra d), i lovdekret nr. 37/91 af 18. januar 1991], enten selv eller ved en hertil befuldmaegtiget tredjemand, medmindre der er tale om generalinspektoeren for finansvaesenet, som har selvstaendig kompetence til at gennemfoere regnskabskontrol.

4. Dette er baggrunden for, at de foranstaltninger, som blev gennemfoert af selskabet Eugénio Branco i forbindelse med sag 870301 P1 og 870302 P3 blev undergivet en regnskabskontrol, som blev foretaget af Kontoret for Kontrol med de Offentlige Finanser.

5. Efter at DAFSE har gennemgaaet de paagaeldende ansoegninger om udbetaling af saldobeloeb under hensyntagen til resultaterne af den ovenfor naevnte gennemfoerte regnskabskontrol, har det meddelt Kommissionen sin beslutning vedroerende ansoegningerne ved skrivelse nr. 8241 og nr. 8243 af 30. juli 1990, hvoraf kopi er vedlagt i bilaget.

6. Kommissionen meddeler i oevrigt kun sin afgoerelse, naar denne ikke er i overensstemmelse med medlemsstatens afgoerelse, eller naar godkendelsesbeslutningen indebaerer udbetaling af et bestemt beloeb som saldobeloeb.

7. I denne sag indeholdt medlemsstatens beslutning vedroerende anmodningen om udbetaling af saldobeloeb i forbindelse med sag 870301 P1 og 870302 P3 et afslag, hvorfor DAFSE uden videre tilbagebetalte Kommissionen de af selskabet Eugénio Branco skyldige beloeb, som fremgaar af beslutningen (jf. udbetalingsgodkendelserne nr. 1399/90, 1400/90, 1401/90 og 1402/90, alle af 30. juli 1990, bilagt skrivelse nr. 8241 og nr. 8243).

Dette er aarsagen til, at Kommissionen ikke har fremsendt sin afgoerelse vedroerende anmodningerne om udbetaling, idet medlemsstaten efter at have betalt er indtraadt i Kommissionens rettigheder i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 2950/83, hvorfor Kommissionen har henlagt disse sager.

(...)".

15 Ved skrivelse af 30. maj 1994 anmodede sagsoegeren sagsoegte om at oplyse, hvorfor Kommissionen endnu ikke have truffet nogen endelig beslutning vedroerende disse sager.

16 Kommissionen besvarede den 16. juni 1994 denne anmodning saaledes:

"(...)

Jeg skal hermed meddele Dem, at de portugisiske myndigheder har meddelt fondens tjenestegrene, at de paagaeldende sager henhoerer under artikel 7 i Kommissionen beslutning (83/673/EOEF) af 22. december 1983, som bestemmer foelgende:

' Saafremt gennemfoerelsen af en foranstaltning, hvortil der er ydet tilskud, goeres til genstand for en undersoegelse paa grundlag af en formodet uregelmaessighed, underretter medlemsstaten straks Kommissionen.'

Da DAFSE (Departementet for Anliggender vedroerende Den Europaeiske Socialfond) er fondens officielle repraesentant i Portugal, er en kopi af Deres skrivelse d.d. tilsendt dette organ, som vil meddele Dem alle fornoedne oplysninger.

(...)".

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har anlagt naervaerende sag ved staevning indgaaet den 22. juli 1994.

18 Ved dokument indgivet den 29. september 1994 har sagsoegte fremsat formalitetsindsigelse uden indledning af behandlingen af sagens realitet i henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 1. Sagsoegeren har indgivet sine bemaerkninger hertil den 10. november 1994.

19 I medfoer af procesreglementets artikel 64 har Retten ved skrivelse af 9. juni 1995 spurgt sagsoegeren, om sagsoegeren har anfaegtet de retsakter, som indeholdes i skrivelserne fra DAFSE af 30. juli 1990, ved de nationale retsinstanser. Retten har endvidere opfordret sagsoegte til at fremlaegge den eller de retsakter, som indeholdes i den eller de eventuelle afgoerelser om ikke at udbetale saldobeloebet og nedsaette tilskuddet, som sagsoegte har truffet vedroerende de omtvistede sager.

20 Sagsoegeren har svaret, at man ikke har anfaegtet de paagaeldende retsakter ved de nationale retsinstanser.

21 Sagsoegte har praeciseret foelgende: "(...) Kommissionen har ikke truffet udtrykkelig afgoerelse om ikke at udbetale saldobeloebet eller om nedsaettelse, som omhandlet i artikel 6 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2950/83 ... Medlemsstaten har nemlig ved institutionen DAFSE fastslaaet, at der har foreligget uregelmaessigheder ved gennemfoerelsen af de omstridte uddannelsesprogrammer, og har suspenderet anmodningen om udbetalingen af saldobeloebet ... i henhold til artikel 7 i beslutning 83/673".

22 Ved kendelse af 14. juli 1995 har formanden for Tredje Afdeling bestemt at behandle formalitetsindsigelsen sammen med sagens realitet.

23 Senere er den refererende dommer blevet tilknyttet Sjette Afdeling, hvortil sagen foelgelig er blevet henvist.

24 Retsmoedet fandt sted den 4. juni 1996. Parternes repraesentanter afgav indlaeg og besvarede Rettens spoergsmaal.

25 Formanden for Femte Afdeling har afsluttet den mundtlige forhandling ved afgoerelse af 18. juni 1996.

Parternes paastande

26 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

° Kommissionens afgoerelse, der blev meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 25. maj 1994 fra DAFSE og ved skrivelse af 16. juni 1994 fra Kommissionen, og hvorved Kommissionen tog stilling til anmodningen om at udbetale saldobeloebet i sagen om tilskud fra fonden, annulleres, for saa vidt visse af sagsoegerens fremlagte udgifter i denne afgoerelse ikke fandtes at vaere tilskudsberettigede, og sagsoegeren deri blev paalagt:

a) I sag 870302 P3: at tilbagebetale 1 535 946 ESC til fonden og 1 256 683 ESC til den portugisiske stat, idet der meddeltes sagsoegeren afslag paa betaling af 991 009 ESC fra fonden og 810 826 ESC fra den portugisiske stat.

b) I sag 870301 P1: at tilbagebetale 4 399 475 ESC til fonden og 3 599 570 ESC til den portugisiske stat, idet der meddeltes sagsoegeren afslag paa betaling af 8 589 002 ESC fra fonden og 7 027 365 ESC fra den portugisiske stat.

° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

27 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:

° Sagen afvises og under alle omstaendigheder frifindelse.

° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Formaliteten

Sammendrag af parternes anbringender og argumenter

28 Sagsoegte har fremsat en formalitetsindsigelse stoettet paa, at Retten ikke er kompetent, idet der er tale om en retsakt, der ikke kan anfaegtes, og subsidiaert, at soegsmaalsfristen er udloebet.

29 Sagsoegte har anfoert, at naar medlemsstaternes myndigheder fastslaar, at der foreligger uregelmaessigheder, og tilbagebetaler Faellesskabet de tilskud, der uretmaessigt er ydet stoettemodtageren, indtraeder disse myndigheder i sagsoegtes rettigheder. Dette indebaerer, at de nationale myndigheder alene har kompetence til at nedsaette et tilskud, som sagsoegte oprindeligt har godkendt. Kun saafremt sagsoegte, trods det forhold, at medlemsstaten attesterer en faktisk og regnskabsmaessig rigtighed i henhold til forordningens artikel 5, stk. 4, opdager, at udgifterne er uforholdsmaessige eller uberettigede, paahviler det sagsoegte at traeffe en begrundet afgoerelse om nedsaettelse af tilskuddet. Sagsoegte kan derimod ikke aendre anmodningen om udbetaling af saldobeloeb i gunstigere retning for stoettemodtageren. Det fremgaar af disse principper, at tvister i forbindelse med en nedsaettelse, der er gennemfoert af de nationale myndigheder, naar disse saaledes indtraeder i sagsoegtes rettigheder, henhoerer under national ret. Retten er derfor ikke kompetent til at traeffe afgoerelse i saadanne sager.

30 Kommissionen har anfoert, at den ikke i naervaerende sag har truffet nogen afgoerelse, der kan anfaegtes for Retten, og under alle omstaendigheder ikke nogen afgoerelse om nedsaettelse af tilskuddet. Saadanne afgoerelser er blevet truffet af DAFSE under udoevelse af de befoejelser, som denne institution udleder af sagsoegtes rettigheder, hvori institutionen er indtraadt.

31 Selv om det antages, at sagsoegte har truffet saadanne afgoerelser, udgoer disse en del af indholdet af skrivelserne af 30. juli 1990 fra DAFSE. Henvisningen til en eventuel afgoerelse fra de kompetente organer indebaerer ikke, at de ikke er endelige, idet denne henvisning alene omfatter eventuelle regnskabsmaessige aendringer, som ville blive foretaget af de kompetente myndigheder. Heraf foelger, at sagsoegeren allerede den 1. august 1990 var bekendt med, at de omstridte beloeb skulle tilbagebetales. Soegsmaalet er derfor for sent anlagt.

32 Endelig maa skrivelsen af 25. maj 1994 fra DAFSE og Kommissionens skrivelse af 16. juni 1994 anses for alene at meddele visse oplysninger, hvorfor de ikke kan udgoere beslutninger, der kan anfaegtes i henhold til EF-traktatens artikel 173. Selv om det antages, at skrivelserne indeholder beslutninger, kan de alene anses for at indeholde retsakter, der bekraefter den subrogation, som sagsoegeren var blevet bekendt med senest efter dels beslutningerne fra DAFSE nr. 82/93 og nr. 84/93, som var blevet meddelt sagsoegeren den 13. september 1993, og dels den skatteinddrivelsesprocedure, der var indledt mod selskabet paa grund af de omtvistede sager. Sagsoegte har fremsat begaering om, at Retten anordner bevisoptagelse i henhold til procesreglementets artikel 66 med henblik paa at afgoere, om sagsoegeren reelt havde haft kendskab til DAFSE' s subrogation og til tvistens nationale karakter.

33 Sagsoegeren har anfoert, at skrivelserne af 30. juli 1990 fra DAFSE stammer fra en national organisation, og haevdet, at de ikke kan tilskrives sagsoegte.

34 Sagsoegeren har henvist til udsagn i de naevnte skrivelser om undersoegelser ("... efter at have genbehandlet den paagaeldende sag vedroerende det gennemfoerte program findes foelgende udgifter ikke at vaere tilskudsberettigede ... med forbehold af de aendringer, som maatte vaere noedvendig efter de kompetente myndigheders undersoegelser") og, med hensyn til sag 830301 P1, en beslutning fra sagsoegte ("... med forbehold af aendringer ... og den beslutning, som Europa-Kommissionen vil traeffe vedroerende denne sag") og anfoert, at der her udelukkende er tale om forberedende akter. Sagsoegeren har herved henvist til retspraksis vedroerende begrebet anfaegtelig retsakt (Domstolens dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, praemis 8, og Rettens dom af 10.7.1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, praemis 42 og 46) og Domstolens dom af 5. december 1963, Henricot mod Den Hoeje Myndighed (forenede sager 23/63, 24/63 og 52/63, Sml. 1954-1964, s. 437, org. ref.: Rec. s. 439), hvori Domstolen fastslog, at en endelig beslutning skal fremstaa i en form, som goer det muligt for dens adressater klart at erkende, at der er tale om en saadan retsakt.

35 Sagsoegeren har anfoert, at disse skrivelser af 30. juli 1990 hverken indeholdt eller naevnte sagsoegtes afgoerelser, idet afgoerelserne endnu ikke var truffet paa dette tidspunkt. Da der derfor ikke foreligger nogen oprindelig retsakt, kan den anfaegtede retsakt ikke anses for bekraeftende.

36 Sagsoegeren har hoert om undersoegelsens resultater og om sagsoegtes endelige beslutning, men er aldrig blevet underrettet om, at der forligger en saadan beslutning eller om nogen udbetaling eller afslag paa udbetaling. Artikel 5, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2950/83 indeholder imidlertid et krav om meddelelse af en saadan oplysning.

37 Sagsoegeren har endelig anfoert, at man ikke er bekendt med, at der er indledt en skatteinddrivelsesprocedure mod selskabet.

Rettens bemaerkninger

38 Kommissionen har hovedsagelig gjort gaeldende, at den ikke har truffet nogen afgoerelse i sagen, idet det ikke tilkommer Kommissionen at traeffe afgoerelse om nedsaettelse af tilskud, naar den nationale myndighed mener, at visse udgifter ikke er tilskudsberettigede, og tilbagebetaler Kommissionen de forskud, der uretmaessigt er udbetalt stoettemodtageren. I dette tilfaelde er den nationale myndighed indtraadt i Kommissionens rettigheder, herunder rettigheden til at nedsaette et tilskud.

39 Denne argumentation kan ikke tiltraedes. DAFSE har nemlig, ligesom alle andre nationale myndigheder med kompetence i forhold vedroerende fondens finansiering af foranstaltninger, mulighed for i en anmodning om udbetaling af saldobeloeb i henhold til forordningens artikel 5, stk. 4, at indstille, at et tilskud fra fonden nedsaettes. Det er imidlertid Kommissionen, der traeffer afgoerelse vedroerende anmodningerne om udbetaling af saldobeloebene, og befoejelsen til at nedsaette et tilskud fra fonden i medfoer af forordningens artikel 6, stk. 1, tilkommer alene Kommissionen. Det foelger heraf, at Kommissionen i forhold til modtageren af tilskud fra fonden ifalder det retlige ansvar for beslutningen om at nedsaette tilskud, uanset om den nationale myndighed har indstillet, at der skete en saadan nedsaettelse (Rettens dom af 13.12.1995, sag T-85/94, Kommissionen mod Branco, Sml. II, s. 2993, praemis 23 og 24).

40 Det tilkommer saaledes Kommissionen og ikke medlemsstaten at afgoere, om de af stoettemodtageren afholdte udgifter var i overensstemmelse med betingelserne, som Kommissionen havde fastsat i godkendelsesbeslutningen, idet medlemsstaten alene skal samarbejde med Kommissionen med henblik paa at sikre betingelsernes overholdelse.

41 Under disse omstaendigheder har DAFSE ikke kunnet indtraede i rettigheden til at nedsaette tilskuddene, idet denne rettighed til at nedsaette tilskuddene fra fonden udelukkende tilkommer Kommissionen i medfoer af forordningens artikel 6, stk. 1.

42 I oevrigt bemaerkes, at subrogationen i forordningens artikel 6, stk. 2, overhovedet ikke omfatter de befoejelser, som indroemmes ved artikel 6, stk. 1, men alene omfatter Faellesskabets rettigheder ved tilbagesoegning af forskud, der med urette er udbetalt.

43 Retten bemaerker, at medlemsstaten indtraeder i disse rettigheder i det omfang, den til Kommissionen indbetaler de beloeb, der skal tilbagebetales af dem, der er ansvarlige for finansiering af foranstaltningen (artikel 6, stk. 2, sidste punktum). Men alene beloeb udbetalt til stoettemodtageren, som ikke er blevet anvendt paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, kan tilbagesoeges (artikel 6, stk. 2, foerste punktum). Heraf foelger, at da vurderingen af, om tilskuddet er anvendt som fastsat i naevnte beslutning, alene tilkommer Kommissionen, forudsaetter en subrogation altsaa en forudgaaende afgoerelse fra Kommissionen.

44 Det maa i denne sag undersoeges, om sagsoegte har truffet en afgoerelse om at nedsaette tilskuddet, som omhandlet i forordningens artikel 6, stk. 1.

45 Retten bemaerker hertil, at "... for at en retsakt skal kunne anses for en beslutning, skal dens adressater klart vaere i stand til at erkende, at der er tale om en saadan retsakt" (Domstolens dom af 5.12.1963, Henricot mod Den Hoeje Myndighed, naevnt ovenfor, Rec. 1963, paa s. 455).

46 Det fremgaar imidlertid ikke af skrivelsen af 25. maj 1994 fra DAFSE, at sagsoegte havde truffet nogen som helst afgoerelse om at nedsaette tilskuddet eller om ikke at udbetale saldobeloebet. Tvaertimod angiver DAFSE heri aarsagerne til, at Kommissionen ikke finder at burde traeffe en saadan afgoerelse, naar den nationale myndighed, som i denne sag, selv beslutter at nedsaette tilskuddet. Denne skrivelse kan derfor ikke anses for at have meddelt sagsoegeren en saadan afgoerelse.

47 Det forhold, at sagsoegte ikke har truffet nogen afgoerelse, stoettes i oevrigt ogsaa af skrivelsen af 16. juni 1994. Heri henvises der nemlig til artikel 7 i beslutning 83/673. Denne bestemmelse omhandler imidlertid tilfaelde, hvor tilskuddet undergives en undersoegelse. Det fremgaar altsaa af denne skrivelse, at der stadig den 16. juni 1994 verserede en undersoegelse, hvorfor sagsoegte endnu ikke havde truffet afgoerelse vedroerende de omstridte tilskud.

48 En saadan afgoerelse kan desuden heller ikke udledes af det forhold, at DAFSE indbetalte en del af de forskud, der var betalt sagsoegeren, idet sagsoegte ikke have paabudt, at disse beloeb skulle tilbagebetales.

49 Sagsoegte har i oevrigt saavel i sine indlaeg som i sine besvarelser af Rettens skriftlige spoergsmaal (jf. praemis 21) og under retsmoedet fastholdt, at den ikke har truffet en afgoerelse om at nedsaette tilskuddene eller om ikke at udbetale saldobeloebet.

50 Sagsoegeren har desuden heller ikke godtgjort, at der foreligger nogen helst anden retsakt fra sagsoegte, som har skullet aendre den retsstilling, der fremgaar af godkendelsesbeslutningerne af henholdsvis 31. april og 27. maj 1987.

51 Det er foelgelig ikke godtgjort, at sagsoegte har truffet en afgoerelse om at nedsaette tilskuddene eller om ikke at udbetale saldobeloebet.

52 Retten kan derfor under disse omstaendigheder kun fastslaa, at der ikke i denne sag foreligger en retsakt, der kan anfaegtes i medfoer af traktatens artikel 173.

53 Da endvidere alene Kommissionen under alle omstaendigheder er befoejet til at nedsaette et tilskud fra fonden, har afgoerelserne fra DAFSE af 30. juli 1990 og 1. september 1993 om nedsaettelse af det nationale tilskudsbeloeb og paalaegget om at tilbagebetale visse beloeb (jf. praemis 11 og 12) udelukkende national karakter og kan paa ingen maade tilskrives en faellesskabsinstitution. De kan derfor ikke vaere genstand for en proevelse fra Faellesskabets retsinstanser, idet det tilkommer den kompetente nationale retsinstans at efterproeve gyldigheden af de nationale foranstaltninger, der er truffet til gennemfoerelse af Faellesskabets retsakter vedroerende de omstridte tilskud. Den nationale retsinstans kan herved i medfoer af traktatens artikel 177 forelaegge Domstolen spoergsmaal om disse faellesskabsretsakters gyldighed.

54 Retten fastslaar derfor, at annullationssoegsmaalet maa afvises, idet der ikke foreligger en anfaegtelig retsakt, som omhandlet i traktatens artikel 173, og finder det unoedvendigt at behandle sagsoegtes begaering om, at der anordnes bevisoptagelse, som anfoert ovenfor i praemis 32.

55 Selv om det antages, at soegsmaalet kan anses for et passivitetssoegsmaal, der i medfoer af traktatens artikel 175, stk. 3, er rettet mod det forhold, at der ikke er blevet truffet afgoerelse vedroerende anmodningerne om udbetalingen af saldobeloeb, maa soegsmaalet afvises, fordi de i traktatens artikel 175, stk. 2, foreskrevne formkrav ikke er iagttaget.

56 Det fremgaar af de anfoerte, at soegsmaalet maa afvises.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

57 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Retten kan imidlertid i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 3, andet afsnit, paalaegge endog en vindende part at erstatte den anden part de udgifter, som skoennes at vaere paafoert modparten unoedvendigt eller af ond vilje.

58 Sagsoegte har i denne sag tilsidesat sit ansvar ved ikke at have truffet afgoerelse vedroerende anmodningerne om udbetaling af saldobeloeb. Sagsoegtes skrivelse af 16. juni 1994 oegede kun forvirringen omkring de omstridte tilskud. Sagsoegte har endelig uden at have fremfoert noget vaesentligt argument fremturet i sin opfattelse, skoent Retten i naevnte dom i sagen Kommissionen mod Branco klart fastslog, at Kommissionen alene havde kompetence til at nedsaette et tilskud fra fonden. Disse forskellige forhold har foranlediget sagsoegeren til at afholde unoedvendige udgifter. I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 3, andet afsnit, paalaegges sagsoegte derfor at afholde samtlige sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Femte Afdeling)

1) Sagen afvises.

2) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber betaler sagens omkostninger.