Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 30. april 2014 – D’Aniello m.fl.

(Sag C-89/13)

»Artikel 99 i Domstolens procesreglement — præjudiciel afgørelse — socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — princippet om forbud mod forskelsbehandling — nationale bestemmelser, der fastsætter en ordning om godtgørelse i tilfælde af ulovlig opsigelse af en ansættelseskontrakt, der er forskellig fra den ordning, der finder anvendelse i tilfælde af ulovlig opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt — økonomiske følger — kravenes sammenlignelighed«

1. Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng (art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 17-22)

2. Præjudicielle spørgsmål — besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis — anvendelse af procesreglementets artikel 99 (Domstolens procesreglement, art. 99) (jf. præmis 23-25)

3. Socialpolitik — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — direktiv 1999/70 — forbud mod forskelsbehandling af arbejdstagere med tidsbegrænsede kontrakter — godtgørelsesordning i tilfælde af et ulovligt vilkår i en ansættelseskontrakt forskellig fra den, der finder anvendelse ved ulovlig opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt — arbejdstagere på en tidsbegrænset kontrakt og arbejdstagere med en tidsubegrænset kontrakt befinder sig ikke i en sammenlignelig situation — lovlig (Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 4, stk. 1, og § 8, stk. 1) (jf. præmis 28-30 og 33 samt konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunale di Napoli – fortolkning af § 4 i Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43) – anvendelsesområde – begrebet ansættelsesvilkår – horisontal anvendelse af direktivet – begrebet statsligt organ – fortolkning af artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 6 EMRK – princippet om ækvivalens – national lovgivning, hvorefter en samlet godtgørelse i tilfælde af en uberettiget fastsættelse af en frist for ansættelseskontraktens udløb for perioden mellem ophævelse af arbejdsforholdet og genindsættelse i stillingen reelt er begrænset til et beløb mellem 2,5 og 12 månedlige rater af det sidste samlede vederlag – godtgørelse, der er lavere end såvel den godtgørelse, der er fastsat efter den almindelige civilretlige ordning i tilfælde af uberettiget afslag på at acceptere en ydelse, som den godtgørelse, der er fastsat i tilfælde af uberettiget opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt – princippet om loyalt samarbejde.

Konklusion

Med forbehold af den mulighed, der tillægges medlemsstaterne i henhold til § 8 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, der findes i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal § 4, stk. 1, i denne rammeaftale fortolkes således, at den ikke foreskriver, at de økonomiske følger, der tildeles i tilfælde af ulovlig opsigelse af en ansættelseskontrakt, skal behandles på samme måde som de økonomiske følger, der udbetales i tilfælde af ulovlig opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt.

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 30. april 2014 – D’Aniello m.fl.

(Sag C-89/13)

»Artikel 99 i Domstolens procesreglement — præjudiciel afgørelse — socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — princippet om forbud mod forskelsbehandling — nationale bestemmelser, der fastsætter en ordning om godtgørelse i tilfælde af ulovlig opsigelse af en ansættelseskontrakt, der er forskellig fra den ordning, der finder anvendelse i tilfælde af ulovlig opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt — økonomiske følger — kravenes sammenlignelighed«

1. Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng (art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 17-22)

2. Præjudicielle spørgsmål — besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis — anvendelse af procesreglementets artikel 99 (Domstolens procesreglement, art. 99) (jf. præmis 23-25)

3. Socialpolitik — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — direktiv 1999/70 — forbud mod forskelsbehandling af arbejdstagere med tidsbegrænsede kontrakter — godtgørelsesordning i tilfælde af et ulovligt vilkår i en ansættelseskontrakt forskellig fra den, der finder anvendelse ved ulovlig opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt — arbejdstagere på en tidsbegrænset kontrakt og arbejdstagere med en tidsubegrænset kontrakt befinder sig ikke i en sammenlignelig situation — lovlig (Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 4, stk. 1, og § 8, stk. 1) (jf. præmis 28-30 og 33 samt konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunale di Napoli – fortolkning af § 4 i Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43) – anvendelsesområde – begrebet ansættelsesvilkår – horisontal anvendelse af direktivet – begrebet statsligt organ – fortolkning af artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 6 EMRK – princippet om ækvivalens – national lovgivning, hvorefter en samlet godtgørelse i tilfælde af en uberettiget fastsættelse af en frist for ansættelseskontraktens udløb for perioden mellem ophævelse af arbejdsforholdet og genindsættelse i stillingen reelt er begrænset til et beløb mellem 2,5 og 12 månedlige rater af det sidste samlede vederlag – godtgørelse, der er lavere end såvel den godtgørelse, der er fastsat efter den almindelige civilretlige ordning i tilfælde af uberettiget afslag på at acceptere en ydelse, som den godtgørelse, der er fastsat i tilfælde af uberettiget opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt – princippet om loyalt samarbejde.

Konklusion

Med forbehold af den mulighed, der tillægges medlemsstaterne i henhold til § 8 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, der findes i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal § 4, stk. 1, i denne rammeaftale fortolkes således, at den ikke foreskriver, at de økonomiske følger, der tildeles i tilfælde af ulovlig opsigelse af en ansættelseskontrakt, skal behandles på samme måde som de økonomiske følger, der udbetales i tilfælde af ulovlig opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt.