ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/18

Sag anlagt den 26. april 2011 — Wall mod KHIM — Bluepod Media Worldwide (bluepod media)

(Sag T-227/11)

2011/C 194/30

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Wall AG (Berlin, Tyskland) (ved advokat A. Nordemann)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Bluepod Media Worldwide Ltd (London, Det Forenede Kongerige)

Sagsøgerens påstande

— Delvis annullation af afgørelse truffet den 10. februar 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 301/2010-1).

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Bluepod Media Worldwide Ltd

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »bluepod media« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 35, 38 og 41 — EF-varemærkeansøgning nr. 6099709

Indehaver af de i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Wall AG

De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 5660972 af figurmærket »blue spot« for tjenesteydelser i klasse 35, 36, 37 og 38, den internationale varemærkeregistrering nr. 880800 af ordmærket »BlueSpot« for tjenesteydelser i klasse 35, 37 og 38, og den tyske varemærkeregistrering nr. 3042373 af ordmærket »BlueSpot« for tjenesteydelser i klasse 35, 37 og 38

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen ikke taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Delvist medhold i klagen og delvist afslag på ansøgningen. Tilsvarende blev ansøgningen imødekommet i øvrigt og indsigelsen blev delvist ikke taget til følge.

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret fejlagtigt vurderede, at der ikke var risiko for forveksling.
—

Det følger af disse bestemmelser, at Personaleretten ikke har generel kompetence til at pådømme alle tvister mellem Unionen og en person, der er omfattet af personalevedtægten, men derimod kun tvister, der vedrører spørgsmålet om, hvorvidt en for denne person bebyrdende foranstaltning som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 2, er lovlig.
—

Rådets afgørelse 2011/101/FUSP af 15. februar 2011 om restriktive foranstaltninger over for Zimbabwe (EUT 2011 L 42, s. 6) og Kommissionens forordning (EU) nr. 174/2011 af 23. februar 2011 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 314/2004 om visse restriktive foranstaltninger over for Zimbabwe (EUT 2011 L 49, s. 23), annulleres i det omfang de finder anvendelse over for sagsøgeren.
2)

Det andet anbringende vedrører tilsidesættelsen af artikel 94-96 TEUF, for så vidt som Kommissionen var forpligtet til at påse en korrekt anvendelse af Rådets forordning (EØF) nr. 684/92, at pågribe de transportvirksomheder, der ikke fulgte proceduren for udstedelse af tilladelser som fastsat ved forordningen og at stoppe den forskelsbehandling, som forordningens anvendelse affødte. Sagsøgeren henviser til, at Kommissionen ikke har truffet de fornødne foranstaltninger vedrørende gennemførelsen af den omhandlede forordning til trods for, at sagsøgeren har indgivet adskillige klager, som Kommissionens opmærksomhed var blevet henledt på. At sagsøgte har udvist passivitet trods et reelt kendskab til den situation, som var til skade for sagsøgeren, udgør en alvorlig og åbenbar overtrædelse, der har affødt en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af artikel 94-96 TEUF.
—

Ophævelse af den appellerede dom, for så vidt som Personaleretten a) frifandt Kommissionen i det søgsmål, som han havde indbragt for den, b) bestemte, at han skulle afholde tre fjerdedele af de sagsomkostninger, som han havde afholdt i førsteinstans, og derudover nedlægges følgende påstande, — principalt: (B.1.1.) Appellanten gives medhold i alle de påstande, som han havde nedlagt for førsteinstansen, bortset fra påstanden vedrørende sagsomkostningerne, (B.2.2.) indstævnte tilpligtes at betale appellanten de sagsomkostninger, som Personaleretten bestemte, at han skulle afholde. — Subsidiært: (B.2) sagen hjemvises til Personaleretten i en anden sammensætning med henblik på, at den træffer fornyet afgørelse med hensyn til de påstande, der er nævnt i de foregående punkter (B.1.1.) og (B.2.2.).
—

Anbringende til støtte for den subsidiære påstand — Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, TEUF sammenholdt med de midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise. — Kommissionen har anvendt artikel 107, stk. 3, TEUF, sammenholdt med Kommissionens meddelelse »Midlertidige EU-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise«, urigtigt, idet den har anset det i artikel 2 i kommissionsafgørelsen nævnte beløb på 500 000 som en øvre grænse for lovlig støtte, således at støtte, der ydes ud over dette beløb, medfører, at hele støtten og ikke kun den overskydende del skal tilbagebetales.
2)

Andet anbringende, for så vidt angår indkøbsaftaler, vedrørende tilsidesættelse ved urigtig anvendelse af artikel 20, stk. 2, litra e), i Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (EFT L 199, s. 84), og med hensyn til bygge- og anlægskontrakter samt tjenesteydelsesaftaler til genstand for korrektion, tilsidesættelse ved urigtig anvendelse af samme direktivs artikel 20, stk. 2, litra f), idet en aftale om supplerende leverancer begrebsmæssigt er forskelligt fra en ændring af en kontrakt i gennemførelsesfasen ifølge den spanske lovgivning på området for offentlige tjenesteydelsesaftaler, således at nævnte ændring falder uden for anvendelsesområdet for nævnte direktiv.
—

Annullation af Kommissionens afgørelse K(2010) 8289 endelig af 14. december 2010 om statsstøtte nr. C 38/2005 (ex NN 52/2004) Tyskland til fordel for Biria-koncernen.
3)

Ved det tredje anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 4, stk. 3, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1049/2001, idet det ikke er blevet bevist, at udbredelse af de begærede dokumenter ville være til alvorlig skade for EFSA's interne beslutningsproces, navnlig efter at der er truffet afgørelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 211/27

Sag anlagt den 9. maj 2011 — Kaltenbach & Voigt mod KHIM (3D eXam)

(Sag T-242/11)

2011/C 211/59

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Kaltenbach & Voigt (Biberach an der Riß, Tyskland) (ved advokat M. Graf)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 1. marts 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 2361/2010-2 annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket bestående af ordene »3D eXam« for varer i klasse 10

Undersøgerens afgørelse: Afslag på at få den internationale registrering beskyttet i Den Europæiske Union i henhold til varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra b) og c), og artikel 2

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i Rådets forordning nr. 207/2009 og manglende iagttagelse af den ældre nationale registrering/beskyttelse med henvisning til, at den omhandlede internationale registrering: (i) ikke er rent beskrivende, og (ii) har særpræg, eftersom den relevante kundekreds vil anse tegnet »3D eXam« for en angivelse af en handelsmæssig oprindelse.
4)

Sagsøgeren nedlagde påstand om, at Retten skulle fastslå, at alle de ubehageligheder, han er blevet udsat for i 18 år, skal vurderes i deres helhed, og at de er omfattet af begrebet mobning, således som mobning er defineret i litteraturen og retspraksis. Appellanten kritiserer, at dokumentet »Principerklæringer om beskyttelse af personers værdighed på arbejdspladsen« (som ikke definerer begrebet mobning) er utilstrækkeligt, og har anfægtet Personalerettens afgørelseom afvisning om hans påstand fra realitetsbehandling med den begrundelse, at der ville blive tale om fremsættelse af principudtalelser eller påbud over for EIB, hvilket ikke er tilladt. Ifølge appellanten er påstanden blevet misfortolket. Appellantens proceskrav var nemlig, at Personaleretten skulle fastslå de overgreb, som visse medarbejdere har udsat ham for, klarlægge, om disse ubehageligheder samlet set er omfattet af begrebet mobning, og pålægge EIB, i dens egenskab af arbejdsgiver, ansvaret for disse handlinger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 211/28

Sag anlagt den 12. maj 2011 — International Engine Intellectual Property Company mod KHIM (PURE POWER)

(Sag T-248/11)

2011/C 211/60

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: International Engine Intellectual Property Company, LLC (Warrenville, De Forenede Stater) (ved advokaterne C. Thomas og B. Reiter)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 15. februar 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2310/2010-2) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

— Der berammes mundtlig forhandling, såfremt Retten ikke kan træffe afgørelse uden mundtlig forhandling.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »PURE POWER« for varer i klasse 12

Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og c), og artikel 7 stk. 2, i Rådets forordning nr. 207/2009 samt »generelle varemærkeretlige principper«, idet appelkammeret fandt, at det ansøgte EF-varemærke var beskrivende for de varer, som registreringsansøgningen vedrørte, og ikke havde noget særpræg.
2)

Ifølge det andet anbringende foreligger der en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til kontradiktion og væsentlige formforskrifter. Sagsøgeren gør gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med sagsøgerens ret til kontradiktion og en retfærdig rettergang, idet den ikke giver sagsøgeren tilstrækkelig mulighed for og tid til at imødekomme de problemer, der er fremsat sent under proceduren, og ikke nøje har taget hensyn til sagsøgerens bemærkninger med hensyn til de påståede datamangler.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 211/29

Sag anlagt den 23. maj 2011 — Pangyrus mod KHIM — RSVP Design (COLOURBLIND)

(Sag T-257/11)

2011/C 211/62

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Pangyrus Ltd (York, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor S. Clubb)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: RSVP Design Ltd (Renfrewshire, Det Forenede Kongerige)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse af 23. marts 2011 truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 751/2009-4) annulleres.

— Afgørelse af 12. maj 2009 truffet af annullationsafdelingen ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) genindsættes.

— Sagsøgeren tillægges sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Ordmærket »COLOURBLIND« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 28, 35 og 41 — EF-varemærkeregistrering nr. 3337979

Indehaver af EF-varemærket: RSVP Design Ltd

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Pangyrus Ltd

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Indgiveren af begæringen om ugyldighed har støttet sin begæring på to grunde, dels artikel 53, stk. 1, litra c), sammenholdt med artikel 8, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, idet indgiveren har påberåbt sig en ældre uregistreret rettighed, der er beskyttet i henhold til reglen om uretmæssig brug (passing off) i Det Forenede Kongerige, dels at der forelå ond tro i henhold til artikel 52, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009.

Annullationsafdelingens afgørelse: EF-varemærkeregistreringen ugyldig i sin helhed

Appelkammerets afgørelse: Annullation af annullationsafdelingens afgørelse og afslag på ugyldighedsbegæringen

Søgsmålsgrunde: Sagsøgeren har gjort gældende, at appelkammeret begik en retlig fejl ved at fastslå, (i) at indehaveren af EF-varemærket ikke handlede i ond tro i forbindelse med indgivelsen af EF-varemærkeansøgningen, og (ii) at sagsøgeren ikke har bevist, at selskabet har gjort brug af et ældre tegn i normal handel inden tidspunktet for indgivelsen af EF-varemærkeansøgningen.
—

det anføres mod sagsøgeren, at denne bidrager til finansieringen af L. Gbagbos administration, selv om sagsøgeren dels i det væsentlige udøvede sine opgaver hos L. Gbagbo, da denne var anerkendt af det internationale samfund som legitim statsleder, dels ikke havde rådighed over ressourcer, der ville have gjort det muligt for ham at finansiere L. Gbagbos administration
DA Den Europæiske Unions Tidende C 211/29

Sag anlagt den 19. maj 2011 — Kongeriget Spanien mod Kommissionen

(Sag T-260/11)

2011/C 211/63

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Kongeriget Spanien (ved N. Díaz Abad, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens forordning (EU) nr. 165/2011 af 22. februar 2011 om nedsættelse af visse makrelkvoter, der er tildelt Spanien i 2011 og følgende år på grund af overfiskning i 2010, annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I bilaget til den anfægtede forordning pålægges Spanien på grund af overfiskning af makrel i 2010 i område VIIIc, IX og X og EU-farvande i CECAF 34.1.1 en nedsættelse på 39 242 tons, hvoraf 4 500 gælder for 2011, 5 500 for 2012, 9 748 for 2013, 9 747 for 2014 og 9 747 for 2015 »og om nødvendigt efterfølgende år«.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.

1) Tilsidesættelse af artikel 105, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 1224/2009 af 20. november 2009 om oprettelse af en EF-kontrolordning med henblik på at sikre overholdelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik, om ændring af forordning (EF) nr. 847/96, (EF) nr. 2371/2002, (EF) nr. 811/2004, (EF) nr. 768/2005, (EF) nr. 2115/2005, (EF) nr. 2166/2005, (EF) nr. 388/2006, (EF) nr. 509/2007, (EF) nr. 676/2007, (EF) nr. 1098/2007, (EF) nr. 1300/2008, (EF) nr. 1342/2008 og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1627/94 og (EF) nr. 1966/2006, eftersom den anfægtede forordning blev vedtaget, inden Kommissionen udstedte gennemførelsesforordningen i henhold til nævnte artikel 105, stk. 6.

2) Væsentlig formmangel, idet der ikke forelå en udtalelse fra Forvaltningskomitéen, eftersom alle sanktioner over for en medlemsstat på grund af overskridelse af kvoter indtil nu er blevet vedtaget ved en forordning fra Kommissionen efter forudgående udtalelse fra Forvaltningskomitéen.

3) Tilsidesættelse af retten til forsvar, idet den anfægtede forordning er vedtaget uden forudgående høring af Kongeriget Spanien.

4) Tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, eftersom Kommissionen ved pålæggelsen af den anfægtede sanktion lader muligheden stå åben for efterfølgende at udvide nævnte sanktion til et ubestemt antal år.

5) Tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning, eftersom den anfægtede forordning trådte i kraft, efter at fangstsæsonen for makrel var indledt i Spanien.
—

Der foreligger en retlig fejl, for så vidt som Personaleretten fejlagtigt lagde til grund, at Parlamentet ikke havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at antage, dels at det ikke var forpligtet til at overholde de interne regler vedrørende personalebedømmelse og forfremmelse, dels at det lovligt kunne forfremme tjenestemænd, der havde færre point for fortjeneste end appellanten, med en begrundelse, der strider imod ordningen med sammenligning af de forfremmelsesværdige tjenestemænds fortjenester, således som den er indført ved de afgørelser, som Europa-Parlamentets Præsidium har truffet.
—

Der foreligger en tilsidesættelse af ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet, for så vidt som de anfægtede afgørelser indebærer, at den alder, der giver ret til udbetaling af denne pension, hæves med tre år, hvilket tilmed sker, uden at der fastsættes en overgangsordning.
1)

Første anbringende, som er opdelt i tre led, vedrører, at der er begået en retlig fejl ved fastsættelsen af den rimelige frist, der finder anvendelse ved indleveringen af stævningen i tvisterne mellem EIB og dens ansatte. — Med det første led har appellanterne foreholdt Personaleretten, at denne har tillagt retspraksis vedrørende søgsmålsfristerne for EIB’s ansatte en rækkevidde, som ikke kan udledes af denne, ved de facto at bortse fra reglen om en rimelig frist, som ved selve sin karakter er fleksibel og åben for en konkret afvejning af de involverede interesser, og erstatte denne af en frist på tre måneder, som anvendes strengt og generelt. — Med det andet led har appellanterne gjort gældende, at der hvad angår tvister mellem EIB og dennes ansatte ikke er fastsat nogen frist i de gældende love, men at EIB har anvendt fristen på tre måneder og fristen på ti dage i tjenestemandsvedtægtens artikel 91 og procesreglementets artikel 100, stk. 3, analogt. — Med det tredje led har appellanterne gjort gældende, at der er sket tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, samt tilsidesættelse af appellanternes ret til effektiv domstolsbeskyttelse, for så vidt som Personaleretten har betegnet den af appellanterne overholdte frist som urimelig, idet denne afviger ganske lidt fra de referencefrister, som finder anvendelse i vedtægtsmæssige sammenhænge.
—

Sagen hjemvises til Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) med anbefaling om, at anmodningen om restitutio in integrum for EF-varemærkeregistrering nr. 919321 efterkommes.
2)

Andet anbringende er, at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som ombudsmanden har overskredet grænserne for den skønsbeføjelse, som han rådede over med henblik på undersøgelsen af klagens berettigelse og har begået en fejl i forbindelse med udøvelsen af sine opgaver, som kan forvolde sagsøgeren et tab.
1)

Med første anbringende gøres gældende, at det i artikel 1 i Rådets afgørelse 2011/172/FUSP og artikel 2 i Rådets forordning (EU) nr. 270/2011 indeholdte kriterium for at vedtage restriktive foranstaltninger over for sagsøgerne ikke er opfyldt. Det anføres derudover, at sagsøgtes begrundelser for vedtagelsen af restriktive foranstaltninger over for sagsøgerne er aldeles vage, ukonkrete, udokumenterede, ubegrundede og utilstrækkelige til at begrunde anvendelsen af sådanne foranstaltninger.
1)

Første anbringende vedrørende den manglende opfyldelse af betingelserne for at kunne anse foranstaltningen for statsstøtte. — Sagsøgeren har i den forbindelse erklæret, at den grundlæggende årsag til, at skattelovgivningen i den foreliggende sag ikke kan anses for statsstøtte, ligger i den manglende selektive karakter af den omhandlede foranstaltning. Kommissionen har fejlagtigt antaget, at der faktisk er tale om selektivitet på grundlag af en begunstigelse af erhvervelse af kapitalandele i nationale virksomheder og på grundlag af kravet om en besiddelse på mindst 5 %. Ifølge sagsøgeren når Kommissionen denne konklusion ved at se bort fra en analyse af typologien og de aktivitetssektorer, hvori de virksomheder, som har anvendt nævnte ordning, opererer.
—

Det fastslås, at søgsmålet til prøvelse af afgørelsen truffet den 17. februar 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1073/2010-2) er anlagt i henhold til formkravene og fristerne, efter en egnet procesretlig behandling annulleres afgørelsen ved dom, EF-varemærkeansøgning nr. 6 675 383 afslås med hensyn til alle de omfattede klasser og Harmoniseringskontoret tilpligtes udtrykkeligt at betale sagens omkostninger.
Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat traktaternes bestemmelser (artikel 107, stk. 1, og artikel 108, stk. 8, TEUF, tidligere henholdsvis artikel 87, stk. 1, og artikel 88, stk. 2, EF), ved at fortolke og anvende disse bestemmelser ukorrekt, at den begik en fejl i relation til støtten og vurderingen af de faktiske omstændigheder i forbindelse med statsstøttebegrebet. Til støtte for det første led i dette anbringende har sagsøgeren med henvisning til statsstøtteforanstaltning nr. 1 (salget af Cassandras minedrift til en lavere pris end markedsværdien) henvist til: a) en urigtig vurdering af forekomsten af støtte som følge af en åbenbar fejl vedrørende statens rolle som mellemled og af de manglende statsmidler til den omtvistede overdragelse af ejendomsretten, b) (subsidiært), en urigtig vurdering med hensyn til anvendelsen af kriteriet om den private investor, c) (mere subsidiært), en urigtig vurdering med hensyn til tildelingen af tilskuddet på grund af den åbenbart urigtige beregning af værdien af bruddene, jorden og forekomsten af mineraler i naturlig belastning samt bruddenes angivelige faktiske aktiviteter på salgstidspunktet, d) (endnu mere subsidiært), en urigtig vurdering vedrørende konkurrencefordrejningen og påvirkningen af samhandelen mellem medlemsstaterne. Til støtte for det andet led i dette anbringende gøres det med henvisning til statsstøtteforanstaltning nr. 2 (fritagelse for betaling af afgifter på overdragelsen af ejendomsretten) gældende, at der foreligger en urigtig vurdering af det tildelte tilskud og den sagsøgeren foreholdte konkurrencefordrejning samt påvirkningen af samhandelen mellem medlemsstaterne.