DOMSTOLENS DOM AF 5. OKTOBER 1994. - SOCIETE CIVILE AGRICOLE DU CENTRE D'INSEMINATION DE LA CRESPELLE MOD COOPERATIVE D'ELEVAGE ET D'INSEMINATION ARTIFICIELLE DU DEPARTEMENT DE LA MAYENNE. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: COUR DE CASSATION - FRANKRIG. - KUNSTIG INSEMINERING AF HORNKVAEG - GEOGRAFISK MONOPOL. - SAG C-323/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-05077

svensk specialudgave side I-00207

finsk specialudgave side I-00209



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence ° offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne giver saerlige rettigheder eller enerettigheder ° kunstig inseminering af hornkvaeg ° geografisk monopol ° dominerende stilling ° misbrug der skyldes nationale bestemmelser ° foreligger ikke ° tilladelighed

(EOEF-traktaten, art. 86 og art. 90, stk. 1)

2. Konkurrence ° dominerende stilling ° misbrug ° virksomhed med lovbestemt monopol ° kunstig inseminering af hornkvaeg ° brugerne paalaegges supplerende omkostninger i forbindelse med levering af saed hidroerende fra andre medlemsstater ° kriterier for bedoemmelsen

(EOEF-traktaten, art. 86)

3. Frie varebevaegelser ° undtagelser ° genstand ° eksistensen af direktiver om tilnaermelse af lovgivningerne ° virkninger

(EOEF-traktaten, art. 30 og 36)

4. Frie varebevaegelser ° undtagelser ° beskyttelse af dyrs sundhed ° forpligtelse for importoerer af tyresaed til at lade saeden opbevare paa et center, der er godkendt til opbevaring og inseminering ° tilladelighed

(EOEF-traktaten, art. 30 og 36; Raadets direktiver 77/504 og 87/328)

Sammendrag

1. EOEF-traktatens artikel 86 og artikel 90, stk. 1, er ikke til hinder for, at en medlemsstat giver godkendte centre, der foretager insemineringer af tyresaed, visse enerettigheder inden for et bestemt omraade.

Den blotte omstaendighed, at der skabes en saadan dominerende stilling ved tildeling af en eneret som omhandlet i traktatens artikel 90, stk. 1, er nemlig ikke i sig selv uforenelig med traktatens artikel 86. En medlemsstat overtraeder kun forbuddene i disse to bestemmelser, saafremt den paagaeldende virksomhed ved den blotte udoevelse af eneretten foranlediges til at udnytte sin dominerende stilling paa en maade, der er udtryk for misbrug. Det er ikke tilfaeldet, naar der er tale om en national bestemmelse, som blot bestemmer, at de godkendte centre, der har et lovbestemt monopol, kan forlange, at opdraettere, som anmoder dem om at levere saed fra andre produktionscentre, betaler de supplerende omkostninger, der foelger af dette valg. Selv om denne bestemmelse overlader det til insemineringscentrene at fastsaette disse omkostninger, foranlediger den dem nemlig ikke til at opkraeve uforholdsmaessigt store beloeb og saaledes misbruge deres dominerende stilling.

2. Traktatens artikel 86 skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at insemineringscentre, der har eneret til at foretage insemineringer i et bestemt geografisk omraade, lader brugere, som anmoder dem om at levere saed fra produktionscentre i andre medlemsstater, baere de supplerende omkostninger, paa betingelse af, at insemineringscentrene faktisk har maattet afholde omkostningerne for at kunne efterkomme brugernes anmodning.

3. Ifoelge traktatens artikel 36 goeres der undtagelse fra forbuddet mod restriktioner vedroerende indfoersel, naar saadanne foranstaltninger er begrundet i hensynet til beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed. Naar de i medfoer af traktatens artikel 100 udstedte faellesskabsdirektiver foreskriver harmonisering af foranstaltninger, som er noedvendige for at sikre beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed, og der hermed indfoeres faellesskabsprocedurer for at kontrollere, om disse foranstaltninger respekteres, ophoerer begrundelsen for at anvende artikel 36 imidlertid. Harmoniseringen skal desuden vaere fuldstaendig, idet medlemsstaterne ellers med foeje under henvisning til sundhedsmaessige hensyn kan laegge hindringer i vejen for den frie bevaegelighed for de paagaeldende varer, saafremt begraensningen af handelen inden for Faellesskabet staar i et rimeligt forhold til det tilsigtede maal.

3. I en situation, hvor de sundhedsmaessige betingelser i handelen med tyresaed inden for Faellesskabet endnu ikke har vaeret genstand for en fuldstaendig harmonisering paa faellesskabsplan, skal traktatens artikel 30 og 36 set under ét, artikel 2 i direktiv 77/504 om racerent avlskvaeg og artikel 4 i direktiv 87/328 om godkendelse af racerent avlskvaeg til avlsbrug fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter erhvervsdrivende, der indfoerer saed fra en af Faellesskabets medlemsstater, er forpligtet til at levere denne til et godkendt inseminerings- eller produktionscenter.

Dommens præmisser

1 Ved dom af 15. juni 1993 indgaaet til Domstolen den 24. juni 1993 har Frankrigs Cour de cassation (Afdelingen for Handelssager) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 5 og 86, artikel 90, stk. 1, samt artikel 30 og 36 og vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 77/504/EOEF af 25. juli 1977 om racerent avlskvaeg (EFT L 206, s. 8) og Raadets direktiv 87/328/EOEF af 18. juni 1987 om godkendelse af racerent avlskvaeg til avlsbrug (EFT L 167, s. 54).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem Société civile agricole du Centre d' insémination de la Crespelle (herefter benaevnt "Centre de la Crespelle") og Coopérative d' élevage et d' insémination artificielle du département de la Mayenne (herefter benaevnt "Coopérative de la Mayenne").

3 I Frankrig findes reglerne om kunstig inseminering af dyr navnlig i lov nr. 66-1005 af 28. december 1966 om opdraet (JORF 1966, s. 11619). I medfoer af lovens artikel 5, stk. 1, er driften af insemineringscentrene betinget af en godkendelse. Bestemmelsen sondrer mellem centre, der producerer saed, og centre, der foretager inseminering, men udelukker ikke, at et center kan udoeve begge former for virksomhed. Produktionscentrenes virksomhed bestaar i opretholdelse af en bestand af handyr til avl, gennemfoerelse af undersoegelser samt opsamling, behandling, opbevaring og forsendelse af saeden. Insemineringscentrenes virksomhed bestaar i inseminering af hundyr og kontrol med insemineringen, naar den foretages af opdraettere, som er bemyndiget hertil.

4 Loven af 1966 bestemmer desuden, at hvert center, der foretager inseminering, betjener et omraade, hvor kun dette center kan drive virksomhed (artikel 5, stk. 4). Hvis et saadant omraade er tildelt et landbrugsandelsselskab, er dette forpligtet til at acceptere opdraettere, der ikke er tilsluttet selskabet, som brugere (artikel 5, stk. 6).

5 Ifoelge samme lov forsynes de insemineringscentre, som ikke tillige er produktionscentre, normalt med avlsdyr og saed af det eller de produktionscenter/-centre, med hvilket/hvilke de har indgaaet en aftale om forsyning. Opdraetterne inden for et insemineringscenters omraade kan anmode dette om at levere saed fra produktionscentre, som de selv vaelger (artikel 5, stk. 5), men de supplerende omkostninger, der foelger af dette valg, baeres af opdraetterne.

6 I oejeblikket findes der i selve Frankrig 51 insemineringscentre og 23 godkendte produktionscentre, hvoraf kun 3 ogsaa er godkendt som insemineringscentre. Alle insemineringscentre i Frankrig er oprettet i form af landbrugsandelsselskaber. Endvidere er de alle ° paa naer fire ° medlemmer af UNCEIA (Union nationale des coopératives agricoles d' élevage et d' insémination artificielle), som er den eneste landsdaekkende forening af produktionscentre og insemineringscentre i Frankrig. Ifoelge artikel 7 i foreningens vedtaegter indebaerer medlemskab af UNCEIA en forpligtelse til udelukkende at benytte tjenesteydelser praesteret af denne. Desuden vedtager UNCEIA' s generalforsamling ifoelge artikel 29 i vedtaegterne beslutninger, der er bindende for alle medlemmerne, selv om de ikke har vaeret til stede eller har stemt imod.

7 Med hensyn til import af tyresaed til Frankrig findes reglerne herom i en bekendtgoerelse udstedt af landbrugsministeren den 17. april 1969 (JORF af 30.4.1969, s. 4349), som aendret ved bekendtgoerelse af 24. januar 1989 om tilladelse til drift af centre for kunstig inseminering (JORF af 31.1.1989, s. 1469). Ifoelge artikel 2 i sidstnaevnte bekendtgoerelse kan enhver statsborger i en medlemsstat frit importere saed paa betingelse af, at den hidroerer fra produktionscentre udvalgt af Landbrugsministeriet, og at den opsamles fra tyre, som opfylder de avlstekniske og sundhedsmaessige betingelser, der er fastsat i den franske lovgivning og i faellessskabslovgivningen. Endelig bestemmer artikel 2, at enhver privat erhvervsdrivende, som importerer saed hidroerende fra en anden af Faellesskabets medlemsstater, skal levere saeden til et godkendt inseminerings- eller produktionscenter. Han kan opbygge et lager af importeret saed i det valgte center.

8 I faellesskabsretten bestemmer artikel 2, andet led, i direktiv 77/504 og artikel 2, stk. 1, andet led, i direktiv 87/328, at medlemsstaterne skal paase, at handel inden for Faellesskabet med saed og befrugtede aeg fra racerent avlskvaeg ikke forbydes, begraenses eller hindres af avlstekniske grunde. I henhold til artikel 3 i foerstnaevnte direktiv skulle Raadet inden den 1. juli 1980 vedtage faellesskabsbestemmelser for godkendelse af racerent kvaeg til avlsbrug, herunder anvendelsen af saed, hvilket skete ved direktiv 87/328.

9 Ifoelge artikel 4 i sidstnaevnte direktiv skal medlemsstaterne med henblik paa samhandelen inden for Faellesskabet drage omsorg for, at saeden fra racerene tyre udtages, behandles og opbevares paa en officielt godkendt tyrestation. Ifoelge den fjerde og syvende betragtning til direktivet er det ° med henblik paa at undgaa, at arveanlaeggene forringes ° tilstraekkeligt at kraeve, at saeden kommer fra officielt godkendte tyrestationer i de andre medlemsstater.

10 Disse bestemmelser er blevet suppleret ved Raadets direktiv 91/174/EOEF af 25. marts 1991 om de zootekniske og genealogiske betingelser for handel med racerene dyr og om aendring af direktiv 77/504/EOEF og 90/425/EOEF (EFT L 85, s. 37).

11 Endelig angives i artikel 3 i Raadets direktiv 88/407/EOEF af 14. juni 1988 om fastsaettelse af de veterinaerpolitimaessige krav i forbindelse med handelen inden for Faellesskabet med frosset tyresaed og indfoersel heraf (EFT L 194, s. 10) de naermere sundhedsmaessige betingelser, saeden skal opfylde for at kunne indgaa i handelen inden for Faellesskabet. Dette direktiv er blevet aendret ved Raadets direktiv 90/425/EOEF af 26. juni 1990 om veterinaerkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Faellesskabet med henblik paa gennemfoerelse af det indre marked (EFT L 224, s. 29).

12 Det fremgaar af sagen, at Centre de la Crespelle siden 1961 har opbevaret tyresaed og foretaget inseminering i en del af departementet Mayenne. Coopérative de la Mayenne, som har haft eneretten i dette omraade siden 1970, anlagde sag mod centret ved Tribunal de grande instance de Rennes og gjorde gaeldende, at centret havde kraenket eneretten. Tribunal de grande instance de Rennes gav Coopérative de la Mayenne medhold ved dom af 25. juni 1991. Efter at dommen var blevet stadfaestet af Cour d' appel de Rennes ankede Centre de la Crespelle til kassation, idet det gjorde gaeldende, at den franske ordning med hensyn til insemineringscentrenes virksomhed var i strid med visse bestemmelser i traktaten.

13 Cour de cassation, som var i tvivl om, hvordan faellesskabsretten skulle fortolkes, forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Er bestemmelserne i artikel 5 og 86 samt artikel 90, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab til hinder for en national lovgivning som den i sagen omhandlede, hvorved der oprettes centre, der gives eneret til i et bestemt geografisk omraade at foretage insemineringer, og som giver dem adgang til at fakturere beloeb for supplerende omkostninger i tilfaelde, hvor opdraettere med bopael i det omraade, hvor centret har eneret, anmoder om at faa leveret saed fra godkendte produktionscentre efter deres eget valg?

2) Er artikel 30 og 36 i samme traktat, artikel 2 i Raadets direktiv 77/504/EOEF af 25. juli 1977 om racerent avlskvaeg og artikel 4 i Raadets direktiv 87/328/EOEF af 18. juni 1987 om godkendelse af racerent avlskvaeg til avlsbrug til hinder for nationale bestemmelser som de i sagen omhandlede, hvorefter erhvervsdrivende, der indfoerer saed fra en af Faellesskabets medlemsstater, er forpligtet til at levere denne til et godkendt inseminerings- eller produktionscenter?"

Foerste spoergsmaal

14 I det foerste spoergsmaal rejser den forelaeggende ret i det vaesentlige to forskellige problemer. For det foerste oensker den oplyst, om traktatens artikel 5, 86 og artikel 90, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for, at en medlemsstat giver godkendte centre, der foretager insemineringer af tyresaed, visse enerettigheder inden for et bestemt omraade. For det andet oensker den oplyst, om disse bestemmelser ° naar opdraettere i det omraade, hvor centret har eneret, anmoder dette om at levere saed fra et produktionscenter, de selv har valgt ° er til hinder for, at centret fakturerer opdraetterne de supplerende omkostninger, dette valg kan give anledning til.

Foerste spoergsmaal, foerste del

15 Med hensyn til de omhandlede bestemmelser i traktaten bemaerkes indledningsvis, at medlemsstaterne efter artikel 5 har pligt til loyalt at opfylde deres forpligtelser i henhold til faellesskabsretten. Ifoelge fast praksis kan denne bestemmelse dog ikke anvendes selvstaendigt, naar den konkrete situation er omfattet af en saerlig traktatbestemmelse, saaledes som det er tilfaeldet i denne sag (jf. dom af 11.3.1992, forenede sager C-78/90 ° C-83/90, Compagnie Commerciale de l' Ouest m.fl., Sml. I, s. 1847, praemis 19). Derfor maa spoergsmaalet undersoeges paa baggrund af traktatens artikel 90, stk. 1, og artikel 86.

16 Artikel 90, stk. 1, bestemmer, at medlemsstaterne, for saa vidt angaar offentlige virksomheder og virksomheder, som de indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder, skal afstaa fra at traeffe eller opretholde foranstaltninger, som er i strid med traktatens bestemmelser, navnlig de i artikel 7 og artikel 85-94 naevnte.

17 I det foreliggende tilfaelde har den nationale lovgivning indroemmet insemineringscentrene eksklusive rettigheder ved at goere driften af centrene betinget af en godkendelse og ved at bestemme, at hvert center har eneret til at betjene et bestemt omraade. Ved saaledes til fordel for disse virksomheder at oprette en raekke sideordnede monopoler, der territorialt er begraensede, men tilsammen omfatter hele medlemsstatens omraade, skaber disse nationale bestemmelser en dominerende stilling paa en vaesentlig del af faellesmarkedet, jf. traktatens artikel 86.

18 Den blotte omstaendighed, at der skabes en saadan dominerende stilling ved tildeling af en eneret som omhandlet i artikel 90, stk. 1, er ikke i sig selv uforenelig med traktatens artikel 86. En medlemsstat overtraeder nemlig kun forbuddene i disse to bestemmelser, saafremt den paagaeldende virksomhed ved den blotte udoevelse af den eneret, som er indroemmet den, foranlediges til at udnytte sin dominerende stilling paa en maade, der er udtryk for misbrug (jf. dom af 23.4.1991, sag C-41/90, Hoefner og Elser, Sml. I, s. 1979, praemis 29, og senest dom af 10.12.1991, sag C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova, Sml. I, s. 5889, praemis 17).

19 I det foreliggende tilfaelde bestaar det paastaaede misbrug i, at insemineringscentrene fastsaetter eksorbitante priser.

20 Det maa derfor undersoeges, om en saadan praksis, som udgoer det paastaaede misbrug, er en direkte foelge af loven. I den forbindelse maa det fastslaas, at loven blot bestemmer, at insemineringscentrene kan forlange, at opdraettere, som anmoder dem om at levere saed fra andre produktionscentre, betaler de supplerende omkostninger, der foelger af dette valg.

21 Selv om denne bestemmelse overlader det til insemineringscentrene at fastsaette disse omkostninger, foranlediger den dem ikke til at opkraeve uforholdsmaessigt store beloeb og saaledes misbruge deres dominerende stilling.

22 Som foelge heraf maa denne del af spoergsmaalet besvares med, at traktatens artikel 90, stk. 1, og artikel 86 ikke er til hinder for, at en medlemsstat giver godkendte centre, der foretager insemineringer af tyresaed, visse enerettigheder inden for et bestemt omraade.

Foerste spoergsmaal, anden del

23 Artikel 5, stk. 5, i den franske lov nr. 66-1005 af 28. december 1966 om opdraet bestemmer, at opdraetterne inden for et insemineringscenters omraade kan anmode dette om at levere saed fra produktionscentre, som de selv vaelger, men at de supplerende omkostninger, der foelger af dette valg, baeres af opdraetterne.

24 Artikel 86 er imidlertid til hinder for, at centrene under den selvstaendige udoevelse af deres erhvervsvirksomhed udnytter deres dominerende stilling paa en maade, der er udtryk for misbrug.

25 Som Domstolen allerede har fastslaaet, er der tale om misbrug af en dominerende stilling, naar en virksomhed, som har et administrativt monopol, for sine tjenesteydelser opkraever gebyrer, der ikke staar i et rimeligt forhold til de praesterede ydelser (jf. dom af 13.11.1975, sag 26/75, General Motors, Sml. s. 1367, praemis 12, og af 11.11.1986, sag 226/84, British Leyland, Sml. s. 3263, praemis 27).

26 De godkendte centre ville ligeledes misbruge deres dominerende stilling, hvis de lod brugerne baere omkostninger ud over de supplerende omkostninger, der faktisk paaloeber ved at skaffe og opbevare saed indfoert fra en anden medlemsstat paa brugerens anmodning indtil insemineringen.

27 Herefter maa traktatens artikel 86 fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at insemineringscentre, der har eneret til at foretage insemineringer i et bestemt geografisk omraade, lader brugere, som anmoder dem om at levere saed fra produktionscentre i andre medlemsstater, baere de supplerende omkostninger, paa betingelse af, at insemineringscentrene faktisk har maattet afholde omkostningerne for at kunne efterkomme brugernes anmodning.

Andet spoergsmaal

28 Med henblik paa besvarelsen af den forelaeggende rets andet spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 30 og 36 og af direktiv 77/504 og 87/328 bemaerkes ° som Domstolen flere gange har udtalt (jf. foerst og fremmest dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837) ° at enhver af medlemsstaternes bestemmelser for handelen, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Faellesskabet, maa betragtes som en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner.

29 En medlemsstats bestemmelser, hvorefter private erhvervsdrivende, der indfoerer tyresaed fra en anden medlemsstat til medlemsstaten, er forpligtet til mod betaling at lade saeden opbevare paa et godkendt center, der har eneret til opbevaring og inseminering af saed, udgoer en saadan hindring for importen. Da dette krav gaelder for leddet umiddelbart efter importleddet og laegger en oekonomisk byrde paa importoererne, kan det nemlig begraense omfanget af importen.

30 Ifoelge traktatens artikel 36 goeres der undtagelse fra forbuddet mod restriktioner vedroerende indfoersel, udfoersel eller transit, naar saadanne foranstaltninger er begrundet i hensynet til beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed (jf. dom af 15.12.1976, sag 35/76, Simmenthal, Sml. s. 1871, praemis 18).

31 Det fremgaar imidlertid af Domstolens faste praksis, at naar de i medfoer af EOEF-traktatens artikel 100 udstedte faellesskabsdirektiver foreskriver harmonisering af ° blandt andet ° foranstaltninger, som er noedvendige for at sikre beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed, og der hermed indfoeres faellesskabsprocedurer for at kontrollere, om disse foranstaltninger respekteres, ophoerer begrundelsen for at anvende artikel 36, og de egnede kontrolforanstaltninger og beskyttelsesforanstaltninger maa herefter traeffes inden for de rammer, som harmoniseringsdirektiverne angiver (dom af 5.10.1977, sag 5/77, Tedeschi, Sml. s. 1555, praemis 35, af 5.4.1979, sag 148/78, Ratti, Sml. s. 1629, praemis 36, af 8.11.1979, sag 251/78, Denkavit, Sml. s. 3369, praemis 14, og af 20.9.1988, sag 190/87, Moormann, Sml. s. 4689, praemis 10).

32 Under henvisning til denne praksis begrunder den franske regering bestemmelserne dels med noedvendigheden af en genetisk forbedring af kvaegbestanden, dels med sundhedsmaessige hensyn.

33 Med hensyn til den genetiske forbedring af kvaegbestanden bemaerkes, at direktiv 87/328, som har til formaal at afskaffe de zootekniske hindringer for samhandelen med tyresaed inden for Faellesskabet, i artikel 2, stk. 1, paalaegger medlemsstaterne en forpligtelse til at afskaffe enhver hindring for indfoersel og anvendelse paa deres omraade af tyresaed indfoert fra de oevrige medlemsstater paa de i direktivets artikel 4 fastsatte betingelser (jf. ovenfor, praemis 9). Desuden bestemmer artikel 2 i direktiv 91/174, at handel med saed fra racerene dyr ikke kan forbydes, begraenses eller hindres af genealogiske aarsager. Af disse bestemmelser fremgaar det, at de zootekniske og genealogiske betingelser har vaeret genstand for en fuldstaendig harmonisering paa faellesskabsplan.

34 Hvad angaar de sundhedsmaessige hensyn, er de omhandlet i direktiv 88/407, som ifoelge artikel 1 finder anvendelse paa handelen inden for Faellesskabet og importen fra tredjelande af frosset tyresaed. Direktivets artikel 3 indeholder ° ligesom bilag C, som fastlaegger de generelle krav, der skal opfyldes i handelen med tyresaed inden for Faellesskabet ° kun naermere angivelser vedroerende opsamlingen og behandlingen af saeden i eksportlandet samt transporten til modtagerlandet. Der er ingen bestemmelser i direktivet, der drejer sig om opbevaring eller anvendelse af saeden i modtagerlandet.

35 Heraf foelger, at de sundhedsmaessige betingelser i handelen med tyresaed inden for Faellesskabet endnu ikke har vaeret genstand for en fuldstaendig harmonisering paa faellesskabsplan for saa vidt angaar det land, der er modtagerland for saeden. Foelgelig kan medlemsstaterne med foeje under henvisning til sundhedsmaessige hensyn laegge hindringer i vejen for den frie bevaegelighed for tyresaed, saafremt begraensningen af handelen inden for Faellesskabet staar i et rimeligt forhold til det tilsigtede maal.

36 Med henblik paa at efterproeve, om de omtvistede bestemmelsers begraensende virkning paa handelen inden for Faellesskabet gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at naa det tilstraebte maal, maa det undersoeges, om disse virkninger er direkte, indirekte eller blot hypotetiske, og om de hindrer afsaetningen af importerede produkter mere end afsaetningen af indenlandske produkter (jf. dom af 16.12.1992, sag C-169/91, B & Q, Sml. I, s. 6635, praemis 15).

37 Med hensyn hertil bemaerkes, at der efter artikel 2, stk. 3, i den franske bekendtgoerelse af 24. januar 1989 kun bestaar en forpligtelse til at opbevare importeret saed i de godkendte centre. Ifoelge de forklaringer, der er afgivet af den franske regering under retsmoedet, og som ikke er imoedegaaet af de oevrige procesdeltagere, foelger det imidlertid af insemineringscentrenes monopol, at der bestaar en tilsvarende forpligtelse med hensyn til saed, produceret i Frankrig, idet det kun er disse centre, der kan producere og opbevare saed i Frankrig.

38 Med hensyn til de praktiske virkninger af forpligtelsen angaaende opbevaring af saeden, kan det ° selv om denne begraensning uden forskel gaelder for indenlandske og importerede produkter ° ikke udelukkes, at de sidstnaevnte stilles ringere end de indenlandske produkter. I betragtning af, at der i det foreliggende tilfaelde ikke i den nationale lovgivning findes bestemmelser om betingelserne for opbevaringen, herunder om den pris, importoeren skal betale det godkendte center, og at prisen generelt fastsaettes forud, er der ingen bestemmelser, der hindrer de godkendte centre i at anvende betingelser, der ikke staar i et rimeligt forhold til ydelsen, for saa vidt angaar opbevaring af saed importeret af private.

39 Spoergsmaalet om, hvorvidt de godkendte centres virksomhed, for saa vidt angaar betingelserne for opbevaring af saeden, i praksis foerer til en forskelsbehandling af det importerede produkt, henhoerer under bedoemmelsen af de faktiske omstaendigheder, som det tilkommer den nationale retsinstans at foretage.

40 Det andet praejudicielle spoergsmaal maa herefter besvares med, at traktatens artikel 30 og 36 set under ét, artikel 2 i Raadets direktiv 77/504/EOEF af 25. juli 1977 om racerent avlskvaeg og artikel 4 i Raadets direktiv 87/328/EOEF af 18. juni 1987 om godkendelse af racerent avlskvaeg til avlsbrug, skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter erhvervsdrivende, der indfoerer saed fra en af Faellesskabets medlemsstater, er forpligtet til at levere denne til et godkendt inseminerings- eller produktionscenter.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

41 De udgifter, der er afholdt af den franske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Frankrigs Cour de cassation ved dom af 15. juni 1993, for ret:

1) EOEF-traktatens artikel 90, stk. 1, og artikel 86 er ikke til hinder for, at en medlemsstat giver godkendte centre, der foretager insemineringer af tyresaed, visse enerettigheder inden for et bestemt omraade.

2) Traktatens artikel 86 skal fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at insemineringscentre, der har eneret til at foretage insemineringer i et bestemt geografisk omraade, lader brugere, som anmoder dem om at levere saed fra produktionscentre i andre medlemsstater, baere de supplerende omkostninger, paa betingelse af, at insemineringscentrene faktisk har maattet afholde omkostningerne for at kunne efterkomme brugernes anmodning.

3) Traktatens artikel 30 og 36 set under ét, artikel 2 i Raadets direktiv 77/504/EOEF af 25. juli 1977 om racerent avlskvaeg, og artikel 4 i Raadets direktiv 87/328/EOEF af 18. juni 1987 om godkendelse af racerent avlskvaeg til avlsbrug, skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter erhvervsdrivende, der indfoerer saed fra en af Faellesskabets medlemsstater, er forpligtet til at levere denne til et godkendt inseminerings- eller produktionscenter.