10

I præmis 22-30 i den nævnte kendelse begrundede Retten sin afgørelse som følger: »22 Retten bemærker, således som sagsøgeren har gjort gældende, at leveringen af den anfægtede afgørelse med et ekspresforsendelsesselskab, såsom selskabet DHL, ikke findes blandt meddelelsesmåderne i regel 61, stk. 2, i forordning nr. 2868/95. Endvidere skal det fastslås, at hverken [Harmoniseringskontoret] eller sagsøgeren, som endog udtrykkeligt har anført, at leveringen med selskabet DHL ikke udgør en meddelelse pr. post, har påstået, at DHL-forsendelsen, der blev leveret til sagsøgeren den 28. oktober 2005, blev sendt i form af et rekommanderet brev, og i øvrigt heller ikke, at selskabet DHL er beføjet til at foretage sådanne forsendelser i Tyskland, eller endelig at den anfægtede afgørelse i øvrigt blev meddelt sagsøgeren på en anden af måderne i regel 61, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 og i samme forordnings regel 62-66. Det skal i denne henseende i øvrigt anføres, at følgebrevet til DHL-forsendelsen, som blev leveret til sagsøgeren, på ingen måde angiver, at der er tale om et rekommanderet brev, men understreger, at brevet »udelukkende er meddelt med DHL«. 23 Det følger af ovenstående, at den anfægtede afgørelse ikke blev meddelt sagsøgeren i overensstemmelse med de krav, der følger af anvendelsen af regel 61 og 62 i forordning nr. 2868/95. 24 I modsætning til det af sagsøgeren påståede kan denne omstændighed imidlertid ikke efter sin art føre til den konklusion, at nærværende sag er blevet anlagt inden for fristen. 25 Det skal nemlig erindres, at regel 68 i forordning nr. 2868/95, der har overskriften »Uregelmæssigheder ved meddelelser«, bestemmer, at »[k]an [Harmoniseringskontoret] ikke godtgøre, at et dokument er forskriftsmæssigt meddelt, eller at bestemmelserne vedrørende dets meddelelse har været overholdt, men dog bevise, at modtageren har modtaget dokumentet på en bestemt dato, anses dokumentet for meddelt på denne dato«. 26 Denne bestemmelse skal, når den læses i sin helhed, forstås således, at den giver Harmoniseringskontoret mulighed for at bevise, på hvilken dato modtageren har modtaget et dokument, såfremt Harmoniseringskontoret ikke kan godtgøre, at dokumentet er forskriftsmæssigt meddelt, eller at bestemmelserne vedrørende dets meddelelse har været overholdt, og at bestemmelsen tillægger dette bevis retsvirkninger som en forskriftsmæssig meddelelse (Rettens dom af 19.4.2005, forenede sager T-380/02 og T-128/03, Success-Marketing mod KHIM — Chipita (PAN & CO), Sml. II, s. 1233, præmis 64). 27 I denne sag er det imidlertid mellem parterne ubestridt, at sagsøgeren modtog DHL-forsendelsen den 28. oktober 2005, således som det også fremgår af forsendelsens følgebrev, som appelkamrenes Justitskontor er i besiddelse af. 28 I medfør af regel 68 i forordning nr. 2868/95 anses den anfægtede afgørelse dermed for at være meddelt sagsøgeren den 28. oktober 2005, således at formodningen i regel 62, stk. 3, i forordning nr. 2868/95 ikke kan finde anvendelse i denne sag. Dette er i øvrigt i overensstemmelse med regel 70, stk. 2, i forordning nr. 2868/95, som bestemmer, at »[b]estår det proceduremæssige skridt i en meddelelse, er den afgørende begivenhed modtagelsen af det meddelte dokument, medmindre andet er bestemt«. Det samme gælder ifølge fast retspraksis vedrørende artikel 230, stk. 5, EF i det tilfælde, hvor den anfægtede retsakt er blevet meddelt modtageren, og klagefristen begynder at løbe den dag, hvor modtageren modtog den (jf. i denne retning Rettens dom af 29.5.1991, sag T-12/90, Bayer mod Kommissionen, Sml. II, s. 219, præmis 19, som efter appel blev bekræftet ved Domstolens dom af 15.12.1994, sag C-195/91 P, Bayer mod Kommissionen, Sml. I, s. 5619). 29 Under disse omstændigheder og henset til, at sagen i overensstemmelse med artikel 63, stk. 5, i forordning nr. 40/94 skal være anlagt ved Retten inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af appelkammerets afgørelse forlænget med den faste afstandsfrist på ti dage i medfør af procesreglementets artikel 102, stk. 2, skal det fastslås, at fristen for klage over den anfægtede afgørelse udløb den 9. januar 2006. 30 Den foreliggende sag, som blev anlagt den 16. januar 2006, er dermed for sent anlagt og skal afvises.«