Ifølge artikel 23, stk. 1 og 2, i statutten for Domstolen kan Europa-Parlamentet afgive indlæg om præjudicielle forelæggelser vedrørende retsakter, som er vedtaget »i fællesskab« af Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union. Denne bestemmelse giver altså ikke udtrykkeligt Parlamentet nogen ret til at afgive indlæg i sager vedrørende protokollen om De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter og Parlamentets forretningsorden.

Da en sådan immunitet har til formål at beskytte Parlamentets medlemmers ytringsfrihed og uafhængighed, må den anses for en absolut immunitet, som forhindrer enhver form for retsforfølgning på grund af meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser under udøvelsen af parlamentariske hverv. Når der er anlagt en sag mod et medlem af Parlamentet på grund af dennes meningstilkendegivelser, er den nationale ret derfor, når den er af den opfattelse, at vedkommende medlem har immunitet i henhold til protokollens artikel 9, forpligtet til at afvise sagen. Såvel den nationale ret som Europa-Parlamentet er forpligtet til at overholde denne bestemmelse. Da immuniteten ikke kan ophæves af Parlamentet, er den nationale ret forpligtet til at afvise sagen.

Artikel 9 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter fastslår princippet om, at der tilkommer medlemmer af Parlamentet immunitet for meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser under udøvelsen af deres hverv. Da artikel 9 ikke henviser til national ret, kan omfanget af denne immunitet kun fastlægges på grundlag af fællesskabsretten.

Fællesskabsbestemmelserne vedrørende immuniteter for medlemmer af Europa-Parlamentet skal fortolkes således, at i erstatningssager, som er anlagt mod et medlem af Parlamentet for meningstilkendegivelser, som denne har afgivet, er den nationale ret, som skal træffe afgørelse i en sådan sag, ikke forpligtet til at anmode Parlamentet om at udtale sig om, hvorvidt betingelserne i artikel 9 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter er opfyldt, når den ikke har modtaget nogen oplysninger om, at parlamentsmedlemmet har fremsat en anmodning for Europa-Parlamentet om beskyttelse af sin immunitet.

Ifølge protokollen har Parlamentet ikke kompetence til at efterprøve, om betingelserne for at drage immuniteten i tvivl er opfyldt, såfremt der anlægges sag mod et medlem af Parlamentet på grund af dennes meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser. De nationale domstole, som skal anvende denne bestemmelse, har derfor alene kompetencen til at foretage denne vurdering. Såfremt de fastslår, at de pågældende meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser er foretaget under udøvelsen af et parlamentarisk hverv, er de forpligtet til at fastslå, at der består en sådan immunitet. Selv hvis Parlamentet på foranledning af en anmodning fra det pågældende medlem vedtager en afgørelse om beskyttelse af immuniteten på grundlag af forretningsordenen, udgør denne afgørelse i øvrigt en udtalelse, som ikke har nogen retsvirkning for de nationale domstole.

Når den nationale ret er oplyst om, at det pågældende medlem af Europa-Parlamentet har fremsat en anmodning til dette om beskyttelsen af sin immunitet i henhold til artikel 6, stk. 3, i Parlamentets forretningsorden, er den dog forpligtet til at udsætte sagen og anmode Parlamentet om at afgive sin udtalelse snarest muligt.

Den forpligtelse til loyalt samarbejde mellem Fællesskabets institutioner og de nationale myndigheder, som er fastsat i artikel 10 EF og gentaget i protokollens artikel 19, og som påhviler såvel medlemsstaternes dømmende myndigheder inden for deres kompetence som fællesskabsinstitutionerne, har en særlig betydning, når der er tale om et samarbejde med retter i medlemsstaterne, som har til opgave at påse, at fællesskabsretten anvendes og overholdes i det nationale retssystem. Samarbejdsforpligtelsen gælder derfor under en sådan sag. Parlamentet og de nationale domstole er følgelig forpligtet til at samarbejde for at undgå enhver konflikt ved fortolkningen og anvendelsen af protokollens bestemmelser.

(jf. præmis 32, 33, 39, 41, 42 og 46 samt domskonkl.)