KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FJERDE AFDELING) DEN 15. JULI 1993. - DAVID BLACKMAN MOD EUROPA-PARLAMENTET. - TJENESTEMAEND - UDGIFTER, DER KAN KRAEVES ERSTATTET - ANTAGELSE TIL REALITETSBEHANDLING. - FORENEDE SAGER T-33/89 OG T-74/89 - DEPE.



Samling af Afgørelser 1993 side II-00837



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Retspleje ° sagsomkostninger ° tvist om, hvilke udgifter der kan kraeves erstattet ° begreb ° begaering, hvorved en afgoerelse om paalaeggelse af sagsomkostninger bestrides ° afvisning

(Rettens procesreglement, art. 92, stk. 1)

Sammendrag

Der foreligger ikke en tvist om, hvilke udgifter der kan kraeves erstattet, som omhandlet i artikel 92, stk. 1, i Rettens procesreglement, naar sagsoegeren med sin begaering ikke soeger at opnaa en afgoerelse fra Retten i en tvist med sagsoegte om stoerrelsen eller beregningen af de udgifter, sagsoegeren er blevet paalagt at betale, men helt eller delvis soeger sig fritaget for, som fastslaaet i dommen, at afholde udgifterne. En saadan begaering maa derfor afvises.

Dommens præmisser

1 Ved Rettens dom af 16. marts 1993 i de forenede sager T-33/89 og T-74/89, Blackman mod Parlamentet (Sml. II, s. 249), blev det paalagt sagsoegeren at betale udgifterne ved afhoeringen af vidnerne.

2 Ved begaering, registreret paa Rettens Justitskontor den 7. maj 1993, har sagsoegeren i medfoer af procesreglementets artikel 92 nedlagt foelgende paastande:

1) Begaeringen antages til behandling som fremsat, idet den er indgivet inden for de foreskrevne frister.

2) Det fastslaas, at sagsoegerens begaering i henhold til artikel 92 i Rettens procesreglement ° hvorved afgoerelsen i Rettens dom af 16. marts 1993 om, at sagsoegeren skal betale udgifterne ved afhoeringen af vidnerne, bestrides ° kan antages til behandling.

3) Det fastslaas, at sagsoegeren ikke skal betale de naevnte udgifter, men at de skal afholdes af sagsoegte.

4) Subsidiaert fastslaas det om fornoedent, at udgifterne ved afhoeringen af de naevnte vidner skal baeres ligeligt af de to parter.

3 Parlamentet har, uafhaengigt af spoergsmaalet om, hvorvidt begaeringen kan antages til behandling, begraenset sig til at paapege, at det ikke er Parlamentet, der har anlagt den sag, der blev afgjort ved Rettens dom af 16. marts 1993, og at Parlamentet overlader det til Rettens skoen at vurdere, hvilken afgoerelse der skal traeffes vedroerende begaeringen.

4 Indledningsvis bemaerkes, at Retten, saafremt der opstaar tvist om, hvilke udgifter der kan kraeves erstattet, i medfoer af procesreglementets artikel 92, stk. 1, efter begaering af en part og efter at have hoert den anden part traeffer endelig afgoerelse herom ved kendelse.

5 Det skal saaledes undersoeges, om der i den foreliggende sag er tvist om, hvilke udgifter der kan kraeves erstattet. Retten konstaterer, at sagsoegeren med begaeringen ikke soeger at opnaa en afgoerelse fra Retten i en tvist mellem Parlamentet og sagsoegeren om stoerrelsen af udgifterne ved vidneafhoeringen i de forenede sager T-33/89 og T-74/89 eller om beregningen af udgifterne, men derimod helt eller delvis soeger sig fritaget for, som fastslaaet i dommen, at skulle betale udgifterne ved vidneafhoeringen.

6 Under disse omstaendigheder foreligger der i denne sag paa ingen maade en tvist om, hvilke udgifter der kan kraeves erstattet, og begaeringen maa derfor afvises.

7 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da ingen af parterne har nedlagt paastand om, at det paalaegges modparten at betale sagens omkostninger, boer det bestemmes, at hver part skal baere sine egne omkostninger.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Fjerde Afdeling)

1) Begaeringen afvises.

2) Hver part baerer sine omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 15. juli 1993.