RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

24. september 1996

Sag T-182/94

Ricardo Marx Esser og Casto Del Arno Martinez

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — repræsentation — personaleudvalg — valg — liste over stemmeberettigede — ved afslutningen af afstemningen slettelse af de ansatte på listen, som havde tjenestefrihed af personlige årsager«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-1197

Angående:

Påstand om annulation af valg til personaleudvalget.

Udfald:

Annullation.

Resumé af dom

Den 3. marts 1993 besluttede personalet ved Parlamentets sekretariat under en generalforsamling, at der skulle afholdes valg til personaleudvalget mellem den 21. og 27. maj og fastslog, at antallet af stemmeberettigede udgjorde 3583, samt at quorum (to tredjedele af de stemmeberettigede) udgjorde 2389.

Med henblik på optælling af stemmerne tilsendte administrationen valgbestyrelsen en liste over de stemmeberettigede, som var ajourført pr. 21. maj 1993, dvs. den dag, da valget påbegyndtes.

Efter at Parlamentets juridiske konsulent den 27. maj, dvs. valgets sidste dag, havde udtalt, at de 96 ansatte, som den 21. maj 1993 havde tjenestefrihed af personlige årsager, ikke burde anses for stemmeberettigede, blev disse ansatte slettet af den ajourførte liste over stemmeberettigede. Herefter udgjorde antallet af stemmeberettigede 3496 og quorum 2331.

Da valgurnerne blev åbnet den 1. juni 1993, fastslog valgbestyrelsen, at der var afgivet 2359 stemmer, og at kravet om et quorum på 2331 følgelig var opfyldt. Udvalget foretog herefter stemmeoptællingen.

Den 10. juni 1993 indgav sagsøgerne en klage til valgbestyrelsen, som var rettet mod dokument PE 170.650 af 2. juni 1993, hvori bestyrelsen havde fastslået, at antallet af henholdsvis stemmeberettigede, quorum og afgivne stemmer udgjorde 3496, 2331, og 2359. Sagsøgerne anførte, at der manglede 30 i antallet af afgivne stemmer for at nå op på det quorum, som personalet havde fastslået under generalforsamlingen den 3. marts 1993.

Den 6. juli 1993 afviste udvalget sagsøgernes klage med den begrundelse, at de tal, som var blevet nævnt under generalforsamlingen, kun var vejledende og burde have været ajourført pr. den dato, da valget påbegyndtes.

I en skrivelse af 21. september 1993 til Parlamentets formand fastholdt sagsøgerne, at listen over de stemmeberettigede burde have været udfærdiget forud for afstemningen, og at den omhandlede liste var blevet ajourført på en ulovlig måde, da de ansatte, som havde tjenestefrihed af personlige årsager, var blevet slettet af den.

Den 3. februar 1994 afviste Parlamentets formand sagsøgernes klagepunkter med henvisning til, at det vedtægtsmæssige quorum havde foreligget.

Rettens kompetence

Retten bemærkede, at den var kompetent til at pådømme tvisten, idet den kan udøve legalitetskontrol i sager, som er anlagt vedrørende de handlinger eller undladelser fra ansættelsesmyndighedens side, som dennes kontrolbeføjelser på valgområdet giver anledning til (præmis 29 og 30).

Henvisning til: Domstolen. 29. september 1976. sag 54/75. De Dapper m.fl. mod Parlamentet. Sml. s. 1381, præmis 23; Domstolen, 27. oktober 1987, forenede sager 146/85 og 431/85, Diezler m.fl. mod ØSU, Sml. s. 4283. præmis 5.

Formaliteten

Retten henviste til, at den, også af egen drift, skal efterprøve, om reglerne i vedtægtens artikel 90 og 91 er overholdt, da disse er ufravigelige, hvorfor parterne ikke kan unddrage sig dem (præmis 31).

Henvisning til: Retten, 11. maj 1992, sag T-34/91, Whitehead mod Kommissionen, SmI. II, s. 1723, præmis 19.

Retten fastslog for det første, at sagsøgernes skrivelse af 21. september 1993 var en klage i vedtægtens artikel 90, stk. 2's forstand, da den havde til formål at tilskynde ansættelsesmyndigheden til at udbedre det forhold, at den havde forsømt at annullere de omtvistede valghandlinger (præmis 33).

Henvisningtil: De Dapperm.fi. mod Parlamentet, a.st., præmis 28-32; Diezler m.fl. mod ØSU, a.st., præmis 8.

For det andet bemærkede Retten, at den i sagen relevante retsakt fra ansættelsesmyndigheden var afgørelsen fra Parlamentets formand af 3. februar 1994, der var truffet som led i den forpligtelse, der påhviler institutionen, til at sikre valghandlingernes forskriftsmæssighed (præmis 34).

Henvisningtil: Retten, 8. marts 1990, sag T-28/89, Maindiauxm.fi. mod ØSU, Sml. II, s. 59, præmis 32; Retten, 14. juli 1994, sag T-534/93, Grynberg og Hall mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 595, præmis 21.

Denne retsakt indeholdt ubestrideligt et klagepunkt for sagsøgerne i vedtægtens artikel 91, stk. l's forstand, idet den indeholdt en afvisning af deres klage af 21. september 1993 og et afslag på at annullere det omtvistede valg (præmis 35).

Henvisningtil: Retten, 15. juni 1994, sagT-6/93, Pérez Jiménez mod Kommissionen, Smi. Pers. II. s. 497, præmis 34.

Da denne retsakt var vedtaget som afslutning på en kompliceret procedure, kunne Retten under hensyn til sammenhængen mellem de foranstaltninger, som de omtvistede valghandlinger bestod af, undersøge, om udvalgets foranstaltninger, som havde tæt sammenhæng med den anfægtede afgørelse, i givet fald var ulovlige (præmis 37).

Henvisningtil: Domstolen, 11. august 1995, sag C-448/93 P, Kommissionen mod Noonan, Sml. I, s. 2321, præmis 17.

Sagsøgernes retlige interesse

Da sagsøgerne var stemmeberettigede ved det omtvistede valg og påberåbte sig dette til støtte for at kræve en domstolskontrol af valgresultatet, havde de en retlig interesse i, at deres valgret fik virkning i overensstemmelse med de bestemmelser, der gælder på området, selv om det personaleudvalg, der havde konstitueret sig på grundlag af det omtvistede valg, havde afsluttet sit mandat inden for den periode, der var forløbet siden sagens anlæg. Sagsøgerne bevarede også en retlig interesse i at undgå, at de omtvistede valghandlinger, som de hævdede var ulovlige, gentog sig i fremtiden (præmis 40 og 41).

Henvisningtil: Diezler m.fl. mod ØSU. a.st.. præmis 9; Domstolen, 26. april 1988, sag207/86, Apesco mod Kommissionen, Sml. s. 2151. præmis 16; Grynberg og Hall mod Kommissionen, a.st.. præmis 29.

Realiteten

Anbringendet om valgbestyrelsens inkompetence

Selv om dette anbringende, som sagsøgerne havde fremført første gang under den mundtlige forhandling, måtte anses for et nyt anbringende og som følge heraf principielt måtte afvises, undersøgte Retten anbringendet af egen drift, da det vedrørte en ufravigelig procesforudsætning (præmis 42 og 43).

Henvisning til: Domstolen, 17. december 1959, sag 14/59, Société des fonderies de Pont-à-Mousson mod Den Høje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 153, org. réf.: Rec s 445 se på s. 473.

Retten bemærkede, at generalforsamlingen ifølge artikel 1, andet afsnit, i vedtægtens bilag II har kompetence til at fastlægge kategorierne af de ansatte, som er stemmeberettigede. Da de ansatte, som den 3. marts 1993 havde tjenestefrihed af personlige årsager, var optaget på den liste over stemmeberettigede, som personalet havde vedtaget på generalforsamlingen, var udvalget ikke kompetent til at slette dem af listen (præmis 45 og 48).

Anbringendet om, at artikel 7 i valgreglerne er tilsidesat

Retten bemærkede, at selv om man, som anført af Parlamentet, antog, at der også, efter at afstemningen var påbegyndt, er mulighed efter valgreglernes artikel 7 for at ajourføre listen over stemmeberettigede, kunne valgbestyrelsen i hvert fald ikke af egen drift slette hele den kategori af ansatte, som havde tjenestefrihed af personlige årsager, af listen over stemmeberettigede, før det havde fået forelagt de bemærkninger fra de stemmeberettigede, som disse efter artikel 7 har mulighed for at fremsætte for udvalget vedrørende listen over stemmeberettigede.

Anbringendet om, at artikel 1, femte afsnit, i vedtægtens bilag II og valgreglernes artikel 6, stk. 6, er tilsidesat

Retten konstaterede, at antallet af de afgivne stemmer, som udgjorde 2359, var lavere end det quorum, som krævedes ifølge den af administrationen pr. 21. maj 1993 ajourførte liste over de stemmeberettigede, og at udvalget ikke af denne liste retmæssigt kunne slette de 96 ansatte, som havde tjenestefrihed af personlige årsager.

Ved at skride til en optælling af stemmesedlerne og ved at bekendtgøre resultatet af valget, selv om der ikke var opnået det i vedtægten fastsatte quorum, tilsidesatte valgbestyrelsen følgelig de to nævnte bestemmelser, hvorefter der skal afholdes en anden afstemning, når der ikke er opnået det fornødne quorum ved den første afstemning.

Efter at have fastslået, at de trufne afgørelser var ulovlige, såvel afgørelsen truffet af valgbestyrelsen som de afgørelser, der var indeholdt i dokument PE 170.650 og i skrivelsen om afvisning af sagsøgernes første klage, annullerede Retten afgørelsen fra Parlamentets formand om afvisning af sagsøgernes anden klage.

Konklusion:

Afgørelsen af 3. februar 1994 fra Europa-Parlamentets formand om afvisning af sagsøgernes klage og om afslag på at ophæve de anfægtede valghandlinger annulleres.