Dette er tilfældet med en skrivelse, hvorved institutionen individuelt opfordrer en tjenestemand til at foretage en betaling til denne inden for en vis frist og præciserer de nærmere betingelser for den nævnte betaling og den omstændighed, at dette beløb automatisk fratrækkes hans pension i mangel af betaling inden for den tildelte frist samt dennes mulighed for at anmode om en afdragsordning hos afregningskontoret. En sådan skrivelse har nemlig retligt bindende virkninger, som kan berøre den pågældende tjenestemands interesser direkte og umiddelbart gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, og fastsætter endeligt institutionens stillingtagen.

Kun foranstaltninger, som har retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser direkte og umiddelbart gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, og som endeligt fastsætter en institutions stillingtagen, udgør retsakter, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål.

En skrivelse, hvorved en tjenestemand uden udtrykkeligt at anmode om en tilbagekaldelse af den pågældende afgørelse klart giver udtryk for et ønske om at få imødekommet sine klagepunkter i mindelighed, eller en skrivelse, hvorved tjenestemanden klart giver udtryk for, at han anfægter den for ham bebyrdende afgørelse, udgør en klage som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 2. Aktens indhold går i denne henseende forud for dens form. En administrativ klage, der indgives af en tjenestemand, skal nemlig ikke have en særlig form. Det er tilstrækkeligt, at den klart og præcist udtrykker ophavsmandens vilje til at anfægte en afgørelse, der træffes i forhold til vedkommende.

Lønsedler kan ganske vist udgøre bebyrdende retsakter og kan som sådanne være genstand for klager og eventuelt søgsmål. Det forholder sig således, når en afgørelse, der har et rent økonomisk formål, som følge af sin karakter kan afspejles i en sådan lønseddel. I dette tilfælde bevirker fremsendelsen af den månedlige lønseddel, at klage- og søgsmålsfristerne for anfægtelse af en administrativ afgørelse, jf. henholdsvis artikel 90, stk. 2, og artikel 91, stk. 3, i vedtægten, begynder at løbe, såfremt denne afgørelse og rækkevidden heraf klart og for første gang fremgår af denne lønseddel.

Imidlertid kan lønsedler, som kun udgør foranstaltninger til betaling af en skrivelse fra administrationen, hvorefter den pågældende pålægges at foretage betaling af et vist beløb inden for en bestemt frist og ifølge fastsatte nærmere betingelse, ikke anses for bebyrdende retsakter, der bevirker at klagefristen i vedtægtens artikel 90, stk. 2, begynder at løbe.

(jf. præmis 39-41)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 19. januar 1984, Andersen m.fl. mod Parlamentet, 262/80, EU:C:1984:18, præmis 4

Retten i Første Instans: dom af 27. oktober 1994, Benzler mod Kommissionen, T-536/93, EU:T:1994:264, præmis 15, og af 9. januar 2007, Van Neyghem mod Regionsudvalget, T-288/04, EU:T:2007:1, præmis 39 og 40

Personaleretten: dom af 26. juni 2013, Buschak mod Kommissionen, F-56/12, EU:F:2013:96, præmis19; kendelse af 20. marts 2014, Michel mod Kommissionen,F-44/13, EU:F:2014:40, præmis 49 og 50; af 23. april 2015, Bensai mod Kommissionen, F-131/14, EU:F:2015:34, præmis 35, og dom af 11. april 2016, Zink mod Kommissionen, F-77/15, EU:F:2016:74, præmis 34