Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 8. juli 1999. - Area Cova SA m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Union. - Fiskeri - Bevarelse af havets ressourcer - Konventionen om det fremtidige multilaterale samarbejde vedrørende fiskeriet i det nordvestlige Atlanterhav - Hellefisk - EF-flådens fangstkvote - Annullationssøgsmål - Afvisning. - Sag T-194/95.



Samling af Afgørelser 1999 side II-02271



Sammendrag



Nøgleord

1 Annullationssoegsmaal - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt - forordning nr. 1761/95 om fastsaettelse for 1995 af EF-kvoten for fangst af hellefisk i underomraade 2 og 3 under Organisationen for Fiskeriet i Det Nordvestlige Atlanterhav - soegsmaal fra rederier og sammenslutninger, som varetager rederiers kollektive interesser - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter aendring nu artikel 230, stk. 4, EF); Raadets forordning nr. 1761/95)

2 Ulovlighedsindsigelse - skal fremsaettes under en verserende retssag - afvisning af hovedsagen - afvisning af indsigelsen

(EF-traktaten, art. 184 (nu art. 241 EF))

Sammendrag

1 Et annullationssoegsmaal, som rederier, der er etableret i en medlemsstat, indgiver mod forordning nr. 1761/95 - hvorved EF-kvoten for 1995 for fangst af hellefisk blev fastsat til 5 013 tons i underomraade 2 og 3 under Organisationen for Fiskeriet i det Nordvestlige Atlanterhav (NAFO), maa afvises fra realitetsbehandling.

Sagsoegerne er nemlig ikke beroert af den anfaegtede forordning - som er almengyldig - paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der efter forordningen adskiller dem fra alle de andre erhvervsdrivende, som forordningen kan finde anvendelse paa.

Navnlig var Faellesskabets institutioner ikke paa tidspunktet for vedtagelsen af den omtvistede retsakt forpligtet til at tage hensyn til sagsoegernes saerlige situation. Den omstaendighed, at den institution, som har udstedt retsakten, har kendskab til de personer, der er beroert heraf, kan ikke i sig selv individualisere disse uden hensyn til, om den foernaevnte forpligtelse bestaar. Heller ikke den omstaendighed, at sagsoegerne har deltaget som raadgivere for Kommissionen i forhandlingerne forud for NAFO's Fiskerikommissions vedtagelse af den samlede tilladte fangstmaengde for hellefisk, kan individualisere dem, da Raadet ikke efter bestemmelserne i de relevante faellesskabsforordninger ved fastsaettelsen inden for rammerne af NAFO-konventionen af den andel af den samlede tilladte fangstmaengde pr. bestand af bestemte fiskearter, som staar til raadighed for Faellesskabet, var forpligtet til at foelge en bestemt fremgangsmaade, hvorefter personer i den kategori, som sagsoegerne tilhoerer, kan goere nogen rettigheder gaeldende eller endog rejse krav om at blive hoert.

Desuden adskiller de oekonomiske virkninger, som sagsoegerne haevder at vaere beroert af, dem ikke maerkbart fra enhver anden erhvervsdrivende, som er beroert af den anfaegtede forordning, da denne endelig heller ikke har gjort indgreb i saerlige rettigheder, som maatte tilkomme dem.

Ogsaa et annullationssoegsmaal vedroerende samme forordning, som indgives af tre sammenslutninger, der varetager rederes kollektive interesser, maa afvises. En forening, der er oprettet for at varetage en gruppe borgeres kollektive interesser, kan nemlig ikke anses for individuelt beroert - i den i traktatens artikel 173, stk. 4 (efter aendring nu artikel 230, stk. 4, EF) forudsatte betydning - af en retsakt, der paavirker denne gruppes interesser generelt, og kan derfor ikke indgive annullationssoegsmaal paa sine medlemmers vegne, naar disse ikke kan goere det individuelt.

Ganske vist kan saerlige omstaendigheder - saasom det forhold, at en sammenslutning har deltaget i en procedure forud for vedtagelsen af en retsakt i artikel 173's forstand - eventuelt begrunde realitetspaakendelse af en sag, som er anlagt af en sammenslutning, hvis medlemmer ikke er umiddelbart og individuelt beroert af den paagaeldende retsakt, navnlig naar sammenslutningen i sin egenskab af deltager i forhandlingerne er blevet beroert af retsakten, men det gaelder ikke, naar den sagsoegende sammenslutning ikke har virket som forhandler, da denne rolle er forbeholdt de kontraherende parter, og naar sammenslutningen ikke har nogen processuelle rettigheder efter de i sagen omhandlede forordninger.

2 Hjemmelen i traktatens artikel 184 (nu artikel 241 EF) til at paaberaabe sig, at en forordning eller en generel retsakt, der danner retsgrundlag for den anfaegtede gennemfoerelsesforanstaltning, ikke kan finde anvendelse, udgoer ikke en selvstaendig soegsmaalsret, men kan kun udoeves under en verserende retssag. Saafremt der ikke er adgang til at anlaegge et selvstaendigt soegsmaal, kan denne traktatbestemmelse derfor ikke paaberaabes.