ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-261/18: Sag anlagt den 13. april 2018 — Europa-Kommissionen mod Irland

Sag anlagt den 13. april 2018 — Europa-Kommissionen mod Irland

(Sag C-261/18)

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Noll-Ehlers og J. Tomkin, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Irland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260 TEUF, idet Irland ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af punkt 1, andet led, i konklusionen i Domstolens dom C-215/06 ( 1 ), Kommissionen mod Irland.

— Irland tilpligtes at betale Europa-Kommissionen et fast beløb på 1343,20 EUR ganget med antallet af dage mellem domsafsigelsen i sag C-215/06 og enten datoen for Irlands opfyldelse af sidstnævnte dom eller den dato, hvor der afsiges dom i nærværende sag, afhængigt af hvad der først indtræder, med et minimum for det faste beløb på 1685000 EUR.

— Irland tilpligtes at betale Kommissionen en tvangsbøde på 12264 EUR pr. dag fra datoen for afsigelsen af dom i nærværende sag til datoen for Irlands opfyldelse af dom C-215/06.

— Irland tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Irland er i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF forpligtet til at gennemføre de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Domstolens dom C-215/06. Da Irland ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for opfyldelsen af punkt 1, andet led, i konklusionen i sidstnævnte dom, har Kommissionen besluttet at indbringe sagen for Domstolen.

Kommissionen har i sin stævning nedlagt påstand om, at Domstolen tilpligter Irland at betale et fast beløb på 1343,20 EUR pr. dag og en tvangsbøde på 12264 EUR pr. dag. Størrelsen af det faste beløb og tvangsbøden er blevet beregnet under hensyn til overtrædelsens grovhed og varighed og til den afskrækkende virkning i forhold til den nævnte medlemsstats betalingsevne.

( 1 ) – Dom af 3.7.2008, Kommissionen mod Irland, C-215/16, EU:C:2008:380.
1)

Indebærer anvendelsen af et af de på markedet eksisterende referenceindeks, som er officielt bekendtgjort af Banco de España (Spaniens centralbank), i forbindelse med indgåelse af aftaler om langfristede lån med pant i fast ejendom med variabel rente, at retslig prøvelse ud fra et gennemsigtighedsperspektiv er udelukket, også når der er anvendt indeks, som udtrykkeligt er tilladt i henhold til den specifikke lovgivning, såfremt parterne i henhold til den nævnte lovgivning kan vælge indekset, og banken har anvendt et af indeksene uden at oplyse kunden om eksistensen af andre indeks, der kan anvendes, og som er mere fordelagtige for forbrugeren?
2)

I tilfælde af, at det første spørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 56 TEUF samt Europa-Parlamentet og Rådets Direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/67/EU af 15. maj 2014 om håndhævelse af direktiv 96/71/EF fortolkes således, at de er til hinder for idømmelse af kumulative bøder for overtrædelser af formelle forpligtelser ved beskæftigelse af arbejdstagere på tværs af grænserne uden absolutte maksimumgrænser?
1)

EUIPO var ikke berettiget til at erstatte begrundelsen for tilbagekaldelsen under sagen for Retten. EUIPO har ændret tvistens genstand og tilsidesat retten til at blive hørt og forpligtelsen til at udøve sit skøn.
4)

Kan konstateringen af, at kontraktvilkår, der regulerer størrelsen samt opfyldelsen af parternes forpligtelse, er urimelige, i lyset af artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13/EF føre til, at retsforholdet, således som kontrakten udformer det efter bortfaldet af de urimelige vilkår, ikke længere svarer til parternes vilje med hensyn til hovedydelsen? Navnlig: Kan der trods konstateringen af, at et kontraktvilkår er urimeligt, fortsat anvendes andre bestemmelser, som ikke klassificeres som urimelige, som regulerer forbrugerens pligt til at opfylde hovedforpligtelsen, og som i henhold til parternes aftale (der er medtaget i kontrakten) indholdsmæssigt er uløseligt forbundet med det vilkår, som forbrugeren har anfægtet?
Sag C-279/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social de Barcelona (Spanien) den 24. april 2018 — Magdalena Molina Rodríguez mod Servicio Público de Empleo Estatal (SEPE)

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social de Barcelona (Spanien) den 24. april 2018 — Magdalena Molina Rodríguez mod Servicio Público de Empleo Estatal (SEPE)

(Sag C-279/18)

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Magdalena Molina Rodríguez

Sagsøgt: Servicio Público de Empleo Estatal (SEPE)

Præjudicielt spørgsmål

Skal forbuddet mod indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn i artikel 4, stk. 1, i [Rådets] direktiv 79/7 [af 19. december 1978] om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring ( 1 ) fortolkes således, at det er til hinder for en national regel som artikel 215.1.3 i den spanske lov om social sikring (godkendt ved kongeligt lovdekret nr. 1/1994), der i den ændrede affattelse ved kongeligt lovdekret nr. 5/2013 af 15. marts indfører et nyt krav om, at familiens samlede indkomst ikke må overstige en vis grænse, for at arbejdstagere over 55 år kan modtage arbejdsløshedsunderstøttelse, når dette krav skaber en begrænsning af adgangen til den nævnte understøttelse, der er væsentligt større for gruppen af potentielle kvindelige modtagere (i forhold til mandlige modtagere) ifølge den fremlagte statistik?

( 1 ) – EFT 1979, L 6, s. 24.
—

Det fastslås, at Retten foretog et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesatte grundforordningens ( 1 ) artikel 3, stk. 2 og 5, ved at konkludere, at Kommissionen ikke havde foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved sine konklusioner vedrørende et materielt tab.
A)

Skal artikel 2 i direktiv 2007/64/EF ( 1 ) fortolkes således, at gennemførelsen af en betalingsordre om direkte debiteringer, som er udstedt af en tredjepart for en konto, som denne ikke er indehaver af, og hvis indehaver hverken har indgået en aftale om en enkeltstående betalingstjeneste eller en rammeaftale om ydelse af betalingstjenester med det pågældende kreditinstitut, skal anses for omfattet af direktivets anvendelsesområde, som defineret i denne artikel?
1)

Skal artikel 56 TEUF samt Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/71/EF ( 1 ) af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/67/EU af 15. maj 2014 om håndhævelse af direktiv 96/71/EF ( 2 ) fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som fastsætter meget store bøder for overtrædelser af formelle forpligtelser i forbindelse med beskæftigelse af arbejdstagere på tværs af grænserne, f.eks. at den, der stiller arbejdstagere til rådighed, ikke stiller lønbilag til rådighed for den midlertidige arbejdsgiver, navnlig store minimumsbøder, som idømmes kumulativt pr. berørt arbejdstager?
2)

Såfremt det foregående spørgsmål skal besvares bekræftende, skal artikel 148, litra c), i direktiv 2006/112/EF, sammenholdt med samme bestemmelses litra a), da fortolkes således, at det udgør en væsentlig betingelse for anvendelsen af fritagelsen for merværdiafgift på en offshore jackup boreplatform, som er sejlet ud i rum sø, at den, mens den anvendes (i forbindelse med handels- eller industrivirksomhed), faktisk skal være i kontinuerlig bevægelse, flydende, og således at den flytter sig fra et sted på havet til et andet, i et tidsrum, som er længere end det tidsrum, hvor den er stationær og immobil som følge af boringsaktiviteter til havs, dvs. om sejladsaktiviteten faktisk skal være mere omfattende end boringsaktiviteten?
1)

Er det foreneligt med EU-retten — navnlig direktiv 2001/95 ( 1 ), artikel 28 EF og 30 EF (som nævnt i dette direktiv) og direktiv 87/357 ( 2 ) — når en national ordning, som den i Portugal, der fremgår af lovdekret nr. 69/2005 af 17. marts 2005 og lovdekret nr. 150/90 af 10. maj 1990, som ud over at forbyde markedsføring af produkter, der kan bringe forbrugernes sundhed og sikkerhed i fare, fordi de kan forveksles med levnedsmidler, ligeledes forbyder markedsføring af produkter, som på grund af deres udseende kan forveksles med andre produkter (navnlig legetøj), idet de under almindelige eller rimeligt forudsigelige anvendelsesbetingelser kan bringe forbrugernes, navnlig børns, sundhed og sikkerhed i fare?
Sag C-278/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 24. april 2018 — Manuel Jorge Sequeira Mesquita mod Fazenda Pública

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 24. april 2018 — Manuel Jorge Sequeira Mesquita mod Fazenda Pública

(Sag C-278/18)

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Manuel Jorge Sequeira Mesquita

Sagsøgt: Fazenda Pública

Præjudicielt spørgsmål

Det nødvendigt at afgøre, om »artikel 135, stk. 1, litra l), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om fritagelse for bortforpagtning af fast ejendom ( 1 ) skal fortolkes således, at denne fritagelse finder anvendelse på en etårig aftale om overdragelse af driften af landbrugsejendomme, som består af vinmarker, til et selskab, hvis selskabsformål er at drive landbrug, og denne aftale automatisk fornyes med perioder af samme varighed, og hvorefter der skal betales leje ved udgangen af året.

( 1 ) – Gem Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
1)

Skal artikel 56 TEUF samt Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/71/EF ( 1 ) af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/67/EU ( 2 ) af 15. maj 2014 om håndhævelse af direktiv 96/71/EF fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som fastsætter meget store bøder for overtrædelser af formelle forpligtelser i forbindelse med beskæftigelse af arbejdstagere på tværs af grænserne, f.eks. at den, der stiller arbejdstagere til rådighed, ikke stiller lønbilag til rådighed for den midlertidige arbejdsgiver, navnlig store minimumsbøder, som idømmes kumulativt pr. berørt arbejdstager?
Sag C-148/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Steiermark (Østrig) den 23. februar 2018 — Humbert Jörg Köfler o.a.

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Steiermark (Østrig) den 23. februar 2018 — Humbert Jörg Köfler o.a.

(Sag C-148/18)

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Steiermark

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Humbert Jörg Köfler, Wolfgang Leitner, Joachim Schönbeck og Wolfgang Semper

Sagsøgt: Finanzamt Judenburg Liezen (told- og afgiftspolitiet)

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 49, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som for overtrædelser begået ved uagtsomhed fastsætter store bøder uden begrænsninger, navnlig store minimumsbøder og forvandlingsstraffe på flere år?
1)

Skal arbejdstagere, der er ansat i henhold til artikel 20 i lov nr. 14/2011 af 1. juni om forskning, teknologi og innovation, anses for at være omfattet af anvendelsesområdet for rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, som lå til grund for Rådets direktiv 1999/70/EF ( 1 ) af 28. juni 1999?
1.

Den Slovakiske Republik har med sit første anbringende gjort gældende, at Retten i den appellerede dom overskred den judicielle kontrolbeføjelse, som den råder over i forhold til Kommissionens afgørelser på statsstøtteområdet. Domstolens faste praksis vedrørende dette spørgsmål er utvetydig, og den er ifølge Den Slovakiske Republik ikke blevet overholdt i den foreliggende sag. Den Slovakiske Republik har anført, at Retten i den appellerede dom ikke respekterede Kommissionens vide skønsbeføjelser på området for komplekse økonomiske vurderinger, og at den ikke beviste, at Kommissionen havde foretaget et åbenbart urigtigt skøn, men at den nøjedes med at sætte sin egen vurdering i stedet for Kommissionens, hvilket var en fuldstændig modsat vurdering, hvorved den overskred sin judicielle kontrolbeføjelse.
Sag C-273/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākā tiesa (Letland) den 20. april 2018 — SIA »Kuršu zeme«

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākā tiesa (Letland) den 20. april 2018 — SIA »Kuršu zeme«

(Sag C-273/18)

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SIA »Kuršu zeme«

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 168, litra a), i direktiv 2006/112/EF ( 1 ) fortolkes således, at den er til hinder for et forbud mod at fradrage den erlagte moms, når dette forbud udelukkende baseres på den afgiftspligtige persons bevidste deltagelse i iværksættelsen af fingerede transaktioner, men det ikke er angivet, hvordan resultatet af disse transaktioner er til skade for statskassen i form af manglende betaling af momsen eller en uretmæssig anmodning om tilbagebetaling af denne afgift, sammenlignet med en situation hvor sagsøgeren havde iværksat transaktionen sådan, som den reelt var blevet gennemført?

( 1 ) – Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1).
2)

Er det i lyset af det proportionalitetsprincip, der hører til EU-rettens almene principper, en tilladt opfattelse, at en foged — der i forbindelse med sine fuldbyrdelsesforanstaltninger er forpligtet til at betale merværdiafgift — reelt råder over de nødvendige retsmidler til at opfylde denne forpligtelse på korrekt vis, hvis det antages, at det fuldbyrdelsesgebyr, der er opkrævet på grundlag af lov om fogeder og fuldbyrdelse, indeholder beløbet for merværdiafgiften?
Sag C-146/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Steiermark (Østrig) den 23. februar 2018 — Humbert Jörg Köfler mod Bezirkshauptmannschaft Murtal

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Steiermark (Østrig) den 23. februar 2018 — Humbert Jörg Köfler mod Bezirkshauptmannschaft Murtal

(Sag C-146/18)

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Steiermark

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Humbert Jörg Köfler

Sagsøgt: Bezirkshauptmannschaft Murtal

Procesdeltager: Finanzamt Judenburg Liezen (told- og afgiftspolitiet)

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 47 og artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som obligatorisk fastsætter et bidrag til sagsomkostninger for klagesagen på 20 % af den idømte bøde?
Sag C-363/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 4. juni 2018 — Organisation juive européenne og Vignoble Psagot Ltd mod Ministre de l'Économie et des Finances

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 4. juni 2018 — Organisation juive européenne og Vignoble Psagot Ltd mod Ministre de l'Économie et des Finances

(Sag C-363/18)

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Organisation juive européenne og Vignoble Psagot Ltd

Sagsøgt: Ministre de l’Économie et des Finances

Præjudicielt spørgsmål

Påbyder EU-retten, og navnlig Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1169/2011 ( 1 ) af 25. oktober 2011 om fødevareinformation til forbrugerne, såfremt angivelsen af oprindelsen af et produkt, som falder ind under denne forordnings anvendelsesområde, er obligatorisk, at det angives, at et produkt kommer fra et område, der har været besat af Israel siden 1967, og at det præciseres, at produktet kommer fra en israelsk bosættelse, hvis dette er tilfældet? Såfremt dette ikke er tilfældet, giver forordningens bestemmelser, bl.a. bestemmelserne i forordningens kapitel VI, da en medlemsstat mulighed for at kræve sådanne angivelser?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1169/2011 af 25.10.2011 om fødevareinformation til forbrugerne, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 og (EF) nr. 1925/2006 og om ophævelse af Kommissionens direktiv 87/250/EØF, Rådets direktiv 90/496/EØF, Kommissionens direktiv 1999/10/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF, Kommissionens direktiv 2002/67/EF og 2008/5/EF og Kommissionens forordning (EF) nr. 608/2004 (EUT L 304, s. 18).
2)

I bekræftende fald, på hvilket tidspunkt skal denne tyrkiske arbejdstager da opfylde kravet om, at han ikke længere er unionsborger, for at kunne udlede rettigheder af artikel 6 i afgørelse nr. 3/80? Er det allerede på tidspunktet for flytningen fra værtsmedlemsstaten eller først fra et senere tidspunkt, hvor den ydelse, der skal eksporteres, skal udbetales i udlandet?
2)

Berettiger antagelsen af, at busserne i forbindelse med en midlertidig tildeling af tjenesteydelserne ud fra en fornuftig driftsøkonomisk beslutning på grund af deres alder og de stigende tekniske krav (udstødningsværdier, busser med lav indstigning) ikke længere har væsentlig betydning for bedriftens værdi, at Domstolen kan fravige sin dom af 25. januar 2001 (C-172/99) således, at også overtagelse af en væsentlig del af personalet under disse betingelser kan føre til, at direktiv 77/187/EØF finder anvendelse?
—

Det fastslås, at Republikken Kroatien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15, stk. 4, i Rådets direktiv 2011/70/Euratom af 19. juli 2011 om fastsættelse af en fællesskabsramme for ansvarlig og sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald (EUT 2011, L 199, s. 48), sammenholdt med dette direktivs artikel 13, stk. 1, idet den ikke har meddelt Kommissionen sit nationale program for håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.
Sag C-309/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 7. maj 2018 — Lavorgna Srl mod Comune di Montelanico m.fl.

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 7. maj 2018 — Lavorgna Srl mod Comune di Montelanico m.fl.

(Sag C-309/18)

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lavorgna Srl

Sagsøgte: Comune di Montelanico, Comune di Supino, Comune di Sgurgola og Comune di Trivigliano

Præjudicielt spørgsmål

Er de fællesskabsretlige principper, herunder princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet samt princippet om frie varebevægelser, princippet om etableringsfrihed og princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, som omhandlet i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), samt de heraf afledte principper, såsom ligebehandlingsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling, princippet om gensidig anerkendelse, proportionalitetsprincippet og gennemsigtighedsprincippet, som er omhandlet i direktiv 2014/24/EU ( 1 ), til hinder for anvendelsen af en national lovgivning som den italienske, der følger af artikel 95, stk. 10, sammenholdt med artikel 83, stk. 9, i lovdekret nr. 50/2016, hvorefter manglende særskilt oplysning af arbejdskraftomkostningerne i det økonomiske bud i en udbudsprocedure for tildeling af offentlige kontrakter under alle omstændigheder medfører udelukkelse af tilbudsgiveren, uden at tilbudsgiveren indrømmes muligheden for supplering eller uddybning af forelagte bevisligheder, også i tilfælde, hvor pligten til særskilt oplysning ikke er blevet specificeret i udbudsmaterialet, selv om buddet ud fra et indholdsmæssigt synspunkt opfylder minimumsomkostningerne til arbejdskraften, i øvrigt i overensstemmelse med en til dette formål afgivet erklæring fra tilbudsgiveren?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65).
1.3

Medfører eneretten til det forberedende designmateriale i direktivets forstand, at det edb-program, som det forberedende designmateriale senere resulterer i, skal anses for at være en bearbejdelse af det forberedende designmateriale og derfor ikke et selvstændigt værk i ophavsretlig forstand [jf. artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 2009/24], eller at det forberedende designmateriale og edb-programmet skal anses for at være forskellige udtryksformer af et og samme værk, eller at der er tale om to selvstændige værker?
b)

en forbruger, der efter loven har ret til at anvende vandet fra sin egen husbrønd til eget forbrug og ikke anvender dette vand på grund af forhøjede nitratværdier (idet han på tidspunktet for indgivelsen af den anmodning, der ligger til grund for sagen, ikke kunne anvende dette vand og under nærværende forelæggelse for Den Europæiske Unions Domstol ganske vist kunne anvende dette, men en fornyet forøgelse af nitratkoncentrationen i vandet til over 50 mg pr. liter uomtvistet må påregnes), men får vand fra et offentligt vandforsyningsanlæg, i så henseende i henhold til Den Europæiske Unions Domstols praksis er direkte berørt (i den foreliggende sag af en eventuel mangelfuld gennemførelse af Rådets direktiv 91/676/EØF af 12.12.1991), i og med den pågældende på grund af handlingsprogrammer, der angiveligt er utilstrækkelige, eftersom nitratkoncentrationen på 50 mg pr. liter overskrides i vandet på dennes vandindvindingssted (husbrønd), er berørt, idet han ikke kan gøre brug af sin — med visse indskrænkninger — lovhjemlede ret til at anvende grundvandet på sin ejendom, hvorved han indrømmes subjektive rettigheder inden for nitratdirektivets rammer b.1) med henblik på ændring af et handlingsprogram, der allerede er vedtaget på nationalt plan til gennemførelse af nitratdirektivet (i henhold til nitratdirektivets § 5, stk. 4), således at der ved en sådan ændring vedtages strengere foranstaltninger med det formål at nå målsætningerne i nitratdirektivets artikel 1 og konkret at nå en nitratkoncentration på højst 50 mg pr. liter i grundvandet ved enkelte indvindingssteder? b.2) med henblik på vedtagelse af supplerende foranstaltninger eller skærpede foranstaltninger (i henhold til nitratdirektivets § 5, stk. 5) med det mål at gennemføre målsætningerne i nitratdirektivets artikel 1 og konkret at nå en nitratkoncentration på højst 50 mg pr. liter i grundvandet ved enkelte indvindingssteder?
4.

Med henblik på at vurdere, om der forelå en vanskelighed som omhandlet i artikel 108, stk. 2, TEUF, skulle Retten derimod have foretaget denne undersøgelse, hvilket ville have givet den mulighed for at vurdere, om de havneafgifter, som Fred Olsen betalte som modydelse for at være den eneste bruger af Puerto de Las Nieves, gav selskabet en fordel.