RETTENS DOM (Femte Afdeling)

30. september 1998

Sag T-43/97

Isabelle Nadine-Blanc

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — hjælpeansatte — ansættelseskontraktens varighed — princippet om beskyttelse af den berettigede forventning — omsorgspligt — princippet om god forvaltningsskik«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-1683

Angående:

Påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelse af 20. juni 1996 om nedsættelse af varigheden af den ansættelseskontrakt som hjælpeansat, der blev tilbudt sagsøgeren, fra 36 måneder til 3 måneder, dels om erstatning for den af sagsøgeren lidte økonomiske og ikke-økonomiske skade som følge af denne afgørelse.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren, som var ansat i France Télécom, var udstationeret som national ekspert ved Kommissionen fra den 1. februar 1993 til den 31. januar 1996. Hun blev tilknyttet 4. Kontor, »Kvalitetspolitik, certificering og overensstemmelsesmærkning«, i Direktorat B, »Lovgivningspolitik og standardisering af datakommunikationsnet«, i Generaldirektoratet for Industri (GD III) (Kontor III.B.4).

Den 10. juli 1995 meddelte chefen for dette kontor France Télécom, at GD III ved udløbet af sagsøgerens kontrakt ville anmode om, at denne fik tilbudt en kontrakt som hjælpeansat i ét år. France Télécom bevilgede herefter sagsøgeren orlov uden løn.

Den 22. marts 1996 fremsendte sagsøgeren til Generaldirektoratet for Konkurrence (GD IV) en »begæring om oplysninger« vedrørende hendes ansøgning til en stilling som midlertidigt ansat i 1. Kontor, »Telekommunikation og posttjenester, koordinering af informationssamfundet«, i Direktorat C, »Information, kommunikation og multimedier«, i GD IV.

Ved skrivelse af 17. april 1996 anmodede Generaldirektoratet for Personale og Administration (GD IX) sagsøgeren om en række dokumenter »med henblik på eventuel senere ansættelse i Kommissionen«.

Den 30. april 1996 fremsendte Kommissionen hende et tilbud om ansættelse som hjælpeansat i Kontor III.B.4. Tilbuddet havde følgende ordlyd:

»Deres ansættelse sker for en periode på 36 måneder, og De vil blive indplaceret i kategori A, gruppe II, lønklasse 3 [...]. Med henvisning til aftalen mellem tjenesten og Dem har jeg med tilfredshed noteret mig, at De kan tiltræde Deres stilling i Kommissionen den 1. maj 1996 [...]. P.S.: Dette tilbud gælder under forudsætning af, at De inden tiltrædelsen fremsender de dokumenter, som er omtalt i vores skrivelse af 17. april 1996.«

Den 7. maj 1996 fik sagsøgeren tilbudt en kontrakt på tre måneder som hjælpeansat i en stilling i Kontor III.B.4. Hun nægtede at underskrive kontrakten.

Ved skrivelse af 20. juni 1996 fik sagsøgeren meddelelse om, at skrivelsen af 30. april 1996 indeholdt en fejl:

»[...] denne skrivelse af 30. april 1996, hvori De tilbydes ansættelse, indeholder desværre en slåfejl, hvilket må have været åbenbart for Dem. Både vi og GD III konstaterede dog hurtigt fejlen, og vi sikrede os ved adskillige telefoniske henvendelser, at der var blevet skabt klarhed på dette punkt. Desuden var Deres tjenestested - for så vidt angår den af gruppen ’eksternt personale’ givne dispensation - allerede orienteret om, at der ikke kunne gives dispensation længere end til den 31. juli 1996. Endvidere henledes Deres opmærksomhed på [det forhold], at det fremgår af skrivelsen af 30. april 1996, at tilbuddet gjaldt under forudsætning af, at De inden tiltrædelsen af stillingen fremsendte de dokumenter, som kræves i medfør af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber, og at De dels ikke har fremsendt straffeattest, dels at Deres fødselsattest er indgivet efter den fastsatte tiltrædelsesdato [...]«.

Sagsøgeren returnerede kontrakten som hjælpeansat i tre måneder underskrevet og dateret den 26. juni 1996, men »med forbehold af skrivelsen af 30. april 1996«.

Den 12. juli 1996 indgav hun en klage over afgørelsen af 20. juni 1996, hvori hun anmodede om en ændring af kontraktperioden som hjælpeansat. Denne klage blev afvist den 13. november 1996, og sagsøgeren anlagde nærværende sag den 3. marts 1997.

Annullationspåstanden

Retten fremhævede, at enhver person, som befinder sig i en situation, hvoraf det fremgår, at fællesskabsadministrationen ved at afgive præcise løfter har givet anledning til en berettiget forventning hos vedkommende, kan påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (præmis 31).

Henvisning til: Retten, 9. februar 1994, sagT-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 83, præmis 58; Retten, 14. juli 1994, sag T-534/93, Grynberg og Hall mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 595, præmis 51; Retten, 11. juli 1996, sag T-587/93, Ortega Urretavizcayamod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1027, præmis 57; Retten, 5. februar 1997, sag T-211/95, Petit-Laurent mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 57, præmis 72.

Imidlertid fastslog Retten, at løfter, der ikke respekterer vedtægtens bestemmelser, ikke kan skabe en berettiget forventning hos den person, over for hvem de er afgivet (præmis 32).

Henvisning til: Domstolen, 6. februar 1986, sag 162/84, Vlachou mod Revisionsretten, Sml. s. 481, præmis 6; Retten, 27. marts 1990, sag T-123/89, Chomel mod Kommissionen, Sml. II, s. 131, præmis 30.

Retten bemærkede, at tilbuddet af 30. april 1996 ikke sigtede mod at ansætte sagsøgeren som erstatning for en anden tjenestemand eller midlertidigt ansat, der midlertidigt var ude af stand til at udføre sit arbejde. Der var således ikke tale om en situation som omhandlet i artikel 52, litra a), i ansættelsesvilkårene forde øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber (herefter »ansættelsesvilkårene«). Retten udtalte, at sagsøgeren ikke med føje kunne antage, at tilbuddet om ansættelse vedrørte denne bestemmelse, eftersom formålet med de foranstaltninger, der førte til tilbuddet af 30. april 1996, var at forlænge hendes ansættelse i hendes tjenestegren, og at der ikke på noget tidspunkt var tale om en eventuel erstatning af en tjenestemand eller en midlertidigt ansat, der midlertidigt var ude af stand til at udføre sit arbejde. Retten fastslog, at det pågældende tilbud om ansættelse under disse omstændigheder, og idet ansættelsen af en hjælpeansat ifølge artikel 52, litra b), i ansættelsesvilkårene er begrænset til ét år »i alle andre tilfælde«, var åbenbart i strid med reglerne og ikke kunne skabe nogen berettiget forventning hos sagsøgeren.

Retten tilføjede, at sagsøgte, ved den 7. maj 1996 at erstatte tilbuddet af 30. april 1996 med et tilbud, som var i overensstemmelse med artikel 52, litra b), i ansættelsesvilkårene, inden for en rimelig frist havde genskabt en situation, som var i overensstemmelse med de gældende regler, idet der både blev taget hensyn til tjenestens interesser og sagsøgerens, og at sagsøgte herved opfyldte sin omsorgspligt.

Retten fastslog således, at det første anbringende måtte forkastes.

Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik

Retten udtalte, at sagsøgtes tilbud til sagsøgeren om en stilling i tre måneder var i overensstemmelse med artikel 52, litra b), i ansættelsesvilkårene.

Retten bemærkede, at institutionerne råder over en vid skønsbeføjelse med hensyn til, hvorledes de ønsker at indrette deres tjenestegrene, henset til de opgaver, der påhviler dem, og med hensyn til placeringen af det personale, som de råder over, hvorved det dog er en forudsætning, at placeringen sker i tjenestens interesse og under iagttagelse af princippet om stillingernes ækvivalens (præmis 42).

Henvisning til: Retten, 19. juni 1997, sag T-73/96, Forçat leardo mod Kommissionen, Smi. Pers. II, s. 485, præmis 26; Retten, 22. januar 1998, sag T-98/96, Costacurtamod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 49, præmis 36.

Retten udtalte, at sagsøgeren ikke havde fremført noget bevis for, at der skulle foreligge en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik. Den fastslog, at det andet anbringende således måtte forkastes.

Erstatningspåstanden

Retten bemærkede, at Fællesskabet kun ifalder erstatningsansvar, hvis sagsøgeren godtgør, at de handlinger, institutionen kritiseres for at have begået, er ulovlige, at der er lidt et tab, og at der er årsagsforbindelse mellem handlingerne og tabet (præmis 49).

Henvisning til: Retten, 6. juli 1995, sag T-36/93, Ojha mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 497, præmis 130; Retten, 18. marts 1997, sag T-35/96, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 187, præmis 82; Retten, 18. december 1997, sag T-142/95, Delvaux mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1247, præmis 109.

Retten fastslog, at sagsøgte ikke kunne bebrejdes nogen ulovlig adfærd. Dermed kunne erstatningspåstanden ikke tages til følge.

Konklusion:

Kommissionen frifindes.