DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/18

Appel iværksat den 14. februar 2012 af Deutsche Post AG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 8. december 2011 i sag T-421/07, Deutsche Post AG mod Europa-Kommissionen

(Sag C-77/12 P)

2012/C 118/29

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Deutsche Post AG (ved Recthsanwälte J. Sedemund og T. Lübbich)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, UPS Europe NV/SA, UPS Deutschland Inc. & Co. OHG

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 8. december 2011 i sag T-421/07 ophæves.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Hovedspørgsmålet i den foreliggende appel vedrører, hvorvidt og under hvilke forudsætninger en kommissionsbeslutning om at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 4, stk. 4, forordning nr. 659/1999/EF udgør en anfægtelig beslutning som omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF. Især opstår spørgsmålet om, hvorvidt en sådan beslutning om at indlede en procedure kan have selvstændige bindende retsvirkninger udover dem, der følger af en allerede tidligere truffen beslutning om at indlede en procedure, der angiveligt vedrørte de samme støtteforanstaltninger.

Retten har i det væsentlige afvist et sådant søgsmål med den begrundelse, at den anfægtede beslutning fra 2007 — statsstøtte C 36/07 (ex NN 25/07) — vedrører de samme foranstaltninger, der allerede var genstand for beslutningen fra 1999 om at indlede procedure C 61/99 (ex NN 153/96), der blev truffet tidligere end den anfægtede beslutning om at indlede procedure. Den omstændighed at der i den undersøgelsesprocedure, der ligger forud for den foreliggende formelle undersøgelsesprocedure, allerede fem år tidligere blev vedtaget en negativ beslutning som omhandlet i artikel 7, stk. 5, forordning nr. 659/1999, påvirker ikke denne vurdering, fordi den negative beslutning kun delvist afsluttede den tidligere undersøgelsesprocedure.

Appellanten har gjort fire anbringender gældende:

1) Retten har i den appellerede dom har set bort fra, at den anfægtede beslutning om at indlede en procedure fra 2007 har selvstændige retsvirkninger. Denne beslutning om at indlede en procedure vedrører støtteretlige foranstaltninger, der går langt ud over dem, som Kommissionen kritiserede i beslutningen om at indlede en procedure fra 1999. Dertil kommer, at den undersøgelsesprocedure, der blev indledt i 1999, blev fuldt afsluttet ved en negativ beslutning fra 2002 (2002/753/EF), hvorfor beslutningen om at indlede en procedure fra 1999 ikke længere kan medføre retsvirkninger. Idet Retten har afvist det foreliggende søgsmål, har den tilsidesat artikel 263, stk. 4, TEUF, idet enhver beslutning, der har selvstændige retsvirkninger, ifølge denne artikel kan efterprøves.

2) For det andet har Retten foretaget en urigtig bedømmelse af rækkevidden af Kommissionens tilsidesættelse af de grundliggende principper om beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhed, god forvaltningsskik og deres virkning på den foreliggende undersøgelsesprocedure. Retten har nemlig ikke anset det for at være en retlig fejl, at Kommissionen — uden at gøre det tilstrækkelig tydeligt for forbundsregeringen eller appellanten — efterfølgende ikke anså den formelle procedure, der blev indledt i 1999, for værende endeligt afsluttet, og at den fem år efter dens formelle afslutning blev genoptaget.

3) For det tredje udgør den omstændighed, at Retten i den foreliggende sag har nægtet appellanten enhver direkte mulighed for ved søgsmål at anfægte beslutningen fra 2007 om at indlede en undersøgelse, en nægtelse af retsbeskyttelse, som er direkte i strid med appellantens grundlæggende ret til retsbeskyttelse i henhold til artikel 6, stk. 1, EU, sammenholdt med artikel 47, stk. 1, Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 6, stk. 1, første punktum, EMRK.