ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/8

Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. september 2011 — Unio de Pagesos de Catalunya mod Administración del Estado (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-197/10) (1)

(Fælles landbrugspolitik - forordning (EF) nr. 1782/2003 - enkeltbetalingsordning - betalingsrettigheder fra den nationale reserve - betingelser for tildeling - landbrugere, der indleder en landbrugsaktivitet - det præjudicielle spørgsmåls hypotetiske karakter - afvisning)

2011/C 319/13

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Unio de Pagesos de Catalunya

Sagsøgt: Administración del Estado

Procesdeltagere: Coordinadora de Organizaciones de Agricultores y Ganaderos — Iniciativa Rural del Estado Español

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Supremo — fortolkning af artikel 42, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EFT L 270, s. 1) og af artikel 22, i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT L 277, s. 1) — integreret system for forvaltning og kontrol af visse støtteordninger — enkeltbetalingsordningen — fastsættelse af referencebeløb — ingen tildeling af betalingsrettigheder i visse situationer — unge landbrugere

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) ved afgørelse af den 18. marts 2010 afvises på grund af sin hypotetiske karakter.

(1) EUT C 195 af 17.7.2010.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, 5, og 6 i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, idet den — har kortlagt alle de kystnære vandområder ved øen Madeira og alle de kystnære vandområder ved øen Porto Santo som mindre følsomme områder, — har foretaget en mindre vidtgående rensning end foreskrevet i artikel 4 i direktiv 91/271 af byspildevand fra byområder med over 10 000 PE (personækvivalent) — som det er tilfældet for byområderne Funchal og Câmara de Lobos med spildevandsudledninger til de kystnære vandområder ved øen Madeira, — ikke med hensyn til et af byområderne ved Tejo-flodmundingen, nemlig Quinta do Conde, har sikret eksistensen af kloaknet til opsamling af byspildevand i overensstemmelse med direktivets artikel 3, — ikke med hensyn til byområderne Albufeira/Armação de Pêra, Beja, Chaves og Viseu og byområdene Barreiro/Moita, Corroios/Quinta da Bomba, Quinta do Conde og Seixal, som udleder deres spildevand til Teje-flodmundingen, har sikret en mere vidtgående rensning end foreskrevet i direktivets artikel 4.
1)

Princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder, anført i artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og præciseret ved Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, og særligt dette direktivs artikel 2 og artikel 6, stk. 1, skal fortolkes således, at de er til hinder for en foranstaltning fastsat i en kollektiv overenskomst, såsom den i hovedsagen omhandlede, hvorefter grundlønnen inden for hver lønklasse for en offentligt ansat funktionær, når denne ansættes, fastsættes på grundlag af vedkommendes alder. Den omstændighed at EU-retten er til hinder for den nævnte foranstaltning, og at denne er indeholdt i en kollektiv overenskomst, griber ikke ind i retten til at forhandle og indgå kollektive overenskomster, som anerkendt ved artikel 28 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/8

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 28. juli 2011 — sag indledt af Lotta Gistö (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein hallinto-oikeus — Finland)

(Sag C-270/10) (1)

(Protokol vedrørende Fællesskabernes privilegier og immuniteter - artikel 14, stk. 1 - fastsættelse af bopæl i skattemæssig henseende for en EU-tjenestemands ægtefælle - national lovgivning, hvorefter den pågældende efter at have været bosat i udlandet i tre år ikke længere anses for bosat i landet og derfor ikke længere er fuldt skattepligtig)

2011/C 298/13

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lotta Gistö

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Korkein hallinto-oikeus — fortolkning af artikel 14 (nu artikel 13) i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter — fastsættelse af bopæl i skattemæssig henseende for EU-tjenestemænd og deres ægtefælle i det omfang, denne ikke er selverhvervende i oprindelsesmedlemsstaten — national lovgivning, der for statsborgere fastsætter en regel om, at statsborgeren, når der er forløbet tre år efter udløbet af det år, i løbet af hvilket statsborgeren har forladt landet, ikke længere anses for bosat i landet og derfor ikke længere er ubegrænset skattepligtig med hensyn til sin indkomst

Konklusion

Artikel 14, stk. 1, i protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, oprindeligt knyttet til traktaten om oprettelse af et fælles Råd og en fælles Kommission for De Europæiske Fællesskaber, og dernæst i medfør af Amsterdamtraktaten knyttet til EF-traktaten, skal fortolkes således, at en ægtefælle til en person, som udelukkende på grund af sidstnævntes tiltrædelse i Den Europæiske Unions tjeneste tager ophold på en anden medlemsstats område end den stat, hvori ægtefællen ved nævnte persons tiltrædelse i Den Europæiske Unions tjeneste havde bopæl i skattemæssig henseende, skal anses for at have bevaret sin bopæl i skattemæssig henseende i sidstnævnte medlemsstat, såfremt den pågældende ikke er selverhvervende.

(1) EUT C 221 af 14.8.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/9

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 28. juli 2011 — Mediaset SpA mod Europa-Kommissionen og Sky Italia Srl

(Sag C-403/10 P) (1)

(Appel - støtte ydet af Den Italienske Republik med henblik på at fremme indkøb af digitaldekodere - manglende inklusion af dekodere udelukkende til modtagelse af tv-programmer, som udsendes via satellit - beslutning, som erklærer en støtte uforenelig med fællesmarkedet)

2011/C 298/17

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Mediaset SpA (ved dikigoros K. Adamantopoulos, avvocato G. Rossi og dikigoros E. Petritsi)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved B. Martenczuk og B. Stromsky, som befuldmægtigede) og Sky Italia Srl (ved abogado F. González Díaz og avocat F. Salerno)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 15. juni 2010 i sag T-177/07, Mediaset mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i et søgsmål om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 6634 endelig af 24. januar 2007, hvori statsstøtte ydet af Italien i 2004 og 2005 til forbrugere til køb eller leje af interaktive digitaldekodere til modtagelse af programmer ved hjælp af digital jordbaseret teknologi eller kabel blev erklæret for uforenelig med fællesmarkedet med den begrundelse, at støtten udelukkede dekodere til modtagelse af programmer ved hjælp af tv-distribution via satellit (statsstøtte sag C 52/2005, ex NN 88/2005, ex CP 101/2004)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Mediaset SpA bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen og Sky Italia Srl afholdte omkostninger.

(1) EUT C 301 af 6.11.2010.
1)

Artikel 6, stk. 2, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/44/EF af 6. juli 1998 om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser skal fortolkes således, at — enhver menneskelig ægcelle helt fra stadiet for befrugtningen, enhver ubefrugtet menneskelig ægcelle, hvori der er transplanteret en cellekerne fra en moden menneskecelle, og enhver ubefrugtet menneskelig ægcelle, der er stimuleret til deling og videreudvikling gennem partenogenese, udgør et »menneskeligt embryon« — det tilkommer på baggrund af den videnskabelige udvikling den nationale retsinstans at afgøre, om en stamcelle, der udvindes på grundlag af et menneskeligt embryon på blastocyst-stadiet, udgør et »menneskeligt embryon« som omhandlet i artikel 6, stk. 2, litra c), i direktiv 98/44.
3)

Artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 skal fortolkes således, at såfremt den forelæggende ret i forbindelse med den gennemgang, som den skal foretage for at kunne besvare det andet spørgsmål, skulle nå frem til den konklusion, at en væsentligt højere procentsats af pensionerede kvinder end pensionerede mænd reelt kan have været udsat for en ugunstig behandling på grund af minimumspensionernes udelukkelse fra den ekstraordinære forhøjelse, der er fastsat som led i den i hovedsagen omhandlede reguleringsordning, da kan denne ugunstige behandling ikke begrundes med den omstændighed, at kvinder, der har arbejdet, tidligere kan få udbetalt pension, at de oppebærer pensionen længere og heller ikke med den omstændighed, at satsen for den kompenserende tillægsydelse ligeledes var genstand for en ekstraordinær forhøjelse i 2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 362/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 20. oktober 2011 — Danfoss A/S og Sauer-Danfoss ApS mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret — Danmark)

(Sag C-94/10) (1)

(Indirekte skatter - punktafgift af mineralolier - uforenelig med EU-retten - manglende tilbagebetaling af punktafgiften til aftagerne af de varer, hvorpå punktafgiften er overvæltet)

2011/C 362/08

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Vestre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Danfoss A/S og Sauer-Danfoss ApS

Sagsøgt: Skatteministeriet

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Vestre Landsret — fortolkning af de EU-retlige regler om tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld og betingelserne for erstatning for tab påført borgere — punktafgifter opkrævet i strid med den harmoniserede punktafgiftsordning indført ved Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76, s. 1) og Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier (EFT 316, s. 12) — ulovlig punktafgift til staten erlagt af olieselskaber, som solgte punktafgiftspligtige smøreolier og indregnede punktafgiften i varernes salgspris — statens manglende tilbagebetaling af punktafgiften til køberne af smøreolie med henvisning til, at de ikke havde betalt afgiften til staten — erstatning for tab påført køberne som følge af den ulovlige punktafgift afslået med den begrundelse, at der ikke forelå et umiddelbart tab eller en direkte årsagsforbindelse mellem statens tilsidesættelse af sin forpligtelse og det lidte tab

Konklusion

1) De EU-retlige regler skal fortolkes således, at

2) en medlemsstat kan modsætte sig et krav om tilbagebetaling af en urigtigt erlagt afgift rejst af den køber, hvorpå afgiften er blevet overvæltet, med den begrundelse, at det ikke er nævnte køber, som har indbetalt beløbet til skattemyndighederne, forudsat at denne i medfør af national ret kan fremsætte et civilretligt krav mod den afgiftspligtige om tilbagesøgning af det i urigtig formening om skyld erlagte beløb, og at sidstnævntes tilbagebetaling af den urigtigt erlagte afgift ikke er praktisk umulig eller uforholdsmæssigt vanskelig

3) en medlemsstat kan afvise et erstatningskrav, der rejses af den køber, hvorpå den afgiftspligtige har overvæltet en urigtigt erlagt afgift, med den begrundelse, at der ikke foreligger direkte årsagsforbindelse mellem opkrævningen af nævnte afgift og køberens tab, forudsat at køberen i medfør af national ret kan rette nævnte krav mod den afgiftspligtige, og at sidstnævntes erstatning af køberens tab ikke er praktisk umulig eller uforholdsmæssigt vanskelig.

(1) EUT C 100 af 17.4.2010.
1)

Artikel 94 i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 873/2004 af 29. april 2004, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, artikel 13, stk. 1-3, artikel 16, 27 og 104 i den nævnte forordning, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, skal fortolkes således, at indehaveren eller licenstageren kan anlægge søgsmål om krænkelse mod tredjemand, der har erhvervet materialet fra en anden licenstager, som ikke har overholdt de betingelser eller begrænsninger, der er fastsat i den licensaftale, som denne tidligere har indgået med indehaveren, for så vidt som de pågældende betingelser eller begrænsninger direkte vedrører de væsentligste elementer af den berørte EF-sortsbeskyttelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere.
2)

Begrebet »yderligere kompensation« i artikel 12 i forordning nr. 261/2004 skal fortolkes således, at det giver den nationale domstol mulighed for at tilkende erstatning på grundlag af Montrealkonventionen eller nationale regler for skade, herunder ikke-økonomisk skade, som følge af misligholdelse af en kontrakt om lufttransport. Derimod kan begrebet »yderligere kompensation« ikke udgøre retsgrundlaget for, at den nationale domstol pålægger luftfartsselskabet at godtgøre passagerer, hvis flyafgang er blevet forsinket eller aflyst, udgifter, de har måttet afholde som følge af luftfartsselskabets manglende opfyldelse af dets forpligtelser til at tilbyde bistand, forplejning og indkvartering i medfør af forordningens artikel 8 og 9.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 355/5

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 13. oktober 2011 — Prism Investments BV mod J.A. van der Meer, som kurator for Arilco Holland BV under konkurs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-139/10) (1)

(Retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 44/2001 - fuldbyrdelsespåtegning - begrundelse for afslag - opfyldelse i domsstaten af den retsafgørelse, der er genstand for en anmodning om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel)

2011/C 355/07

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Prism Investments BV

Sagsøgt: J.A. van der Meer, som kurator for Arilco Holland BV under konkurs

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 34, 35, 43, 44 og 45 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1) — afslagsgrunde — udtømmende opregning — efterkommelse af en pligt, der følger af en national dom, som er genstand for en anmodning om fuldbyrdelsespåtegning

Konklusion

Artikel 45 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den er til hinder for, at den ret, der er forelagt en appel som fastsat i denne forordnings artikel 43 eller 44, afslår at erklære en retsafgørelse for eksigibel eller ophæver en afgørelse om eksigibilitet af andre grunde end dem, der er anført i forordnings artikel 34 og 35, såsom at denne afgørelse er blevet opfyldt i domsstaten.

(1) EUT C 134 af 22.5.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 355/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. oktober 2011 — straffesag mod Leo Apelt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Baden-Baden — Tyskland)

(Sag C-224/10) (1)

(Direktiv 91/439/EØF - gensidig anerkendelse af kørekort - inddragelse af nationalt kørekort udstedt af bopælsmedlemsstaten og en anden medlemsstats udstedelse af kørekort til kategori B- og D-motorkøretøjer - bopælsmedlemsstatens nægtelse af anerkendelse - forpligtelse til at være indehaver af et gyldigt kørekort til kategori B-motorkøretøjer på tidspunktet for udstedelse af kørekort til kategori D-motorkøretøjer)

2011/C 355/09

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Baden-Baden

Part i hovedsagen

Leo Apelt

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landgericht Baden-Baden — fortolkning af artikel 1, artikel 5, stk. 1, litra a), og artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort (EFT L 237, s. 1) samt af artikel 11, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort (EUT L 403, s. 18) — kørekort til kategori B udstedt af en medlemsstat til en statsborger i en anden medlemsstat før en afgørelse om inddragelse af det nationale kørekort men efter de faktiske omstændigheder, som begrundede inddragelsen — udstedelsesmedlemsstatens udvidelse af dette kørekort til kategori D før perioden med forbud mod ansøgning om nyt nationalt kørekort udløb — bopælsmedlemsstatens mulighed for at nægte anerkendelse af dette kørekorts gyldighed med den begrundelse, at der ikke forelå et gyldigt kørekort til kategori B på tidspunktet for udstedelse af kørekortet til kategori D

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, artikel 5, stk. 1, litra a), artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort, som ændret ved Kommissionens direktiv 2000/56/EF af 14. september 2000, er ikke til hinder for, at en værtsmedlemsstat nægter at anerkende et kørekort til kategori B- og D-motorkøretøjer udstedt af en anden medlemsstat, hvis indehaveren af kørekortet for det første var blevet meddelt førerret til kategori B-motorkøretøjer under tilsidesættelse af kravet om sædvanlig bopæl, og efter at vedkommendes af den første medlemsstat udstedte kørekort var blevet inddraget af politimyndighederne i den første medlemsstat, men før førerretten blev inddraget af en ret i den førstnævnte medlemsstat, og hvis indehaveren af det nævnte kørekort for det andet var blevet meddelt førerret til kategori D-motorkøretøjer efter den nævnte inddragelse, og efter at forbuddet mod udstedelse af nyt kørekort udløb.

(1) EUT C 221 af 14.8.2010.
3)

Sagerne hjemvises til Den Europæiske Unions Ret, for at denne kan træffe afgørelse vedrørende de påstande, der er nedlagt af Deutsche Post AG (sag T-570/08) og af Forbundsrepublikken Tyskland (sag T-571/08) om annullation af Kommissionens beslutning af 30. oktober 2008, der pålægger Forbundsrepublikken Tyskland at meddele oplysninger i sagen om statsstøtte til Deutsche Post AG.
1)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet i sin oprindelige udgave og som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10. juni 2002 og ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/6/EF af 20. februar 2008, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som pålægger postbefordrende virksomheder, hvis tjenester ikke er omfattet af befordringspligten, en obligatorisk ekstern procedure for behandling af klager fra brugerne af disse tjenester.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 347/5

Domstolens dom (Femte Afdeling Afdeling) af 6. oktober 2011 — Finanzamt Deggendorf mod Markus Stoppelkamp, som kurator for boet efter Harald Raab (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-421/10) (1)

(Moms - sjette direktiv - artikel 21, stk. 1, litra b) - fastlæggelse af det fiskale tilknytningssted - ydelser, der leveres af en tjenesteyder, der er bosiddende i samme land som aftageren af disse ydelser, men som har hjemstedet for sin økonomiske virksomhed i et andet land - begrebet »afgiftspligtig, der er etableret i udlandet«)

2011/C 347/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt Deggendorf

Sagsøgt: Markus Stoppelkamp, som kurator for boet efter Harald Raab

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 21, stk. 1, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — bestemmelse af det fiskale tilknytningssted — ydelser, der leveres af en tjenesteyder, der er bosiddende i samme medlemsstat som aftagerne af disse ydelser, men som har hjemstedet for sin økonomiske virksomhed i en anden medlemsstat — begrebet »en afgiftspligtig, der ikke er etableret i indlandet«

Konklusion

Artikel 21, stk. 1, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2000/65/EF af 17. oktober 2000, skal fortolkes således, at det er tilstrækkeligt med henblik på at kunne anse en afgiftspligtig for en »afgiftspligtig, der ikke er etableret i indlandet«, at den omhandlede afgiftspligtige har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed i udlandet.

(1) EUT C 317 af 20.11.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 347/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 6. oktober 2011 — Rico Graf og Rudolf Engel mod Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht — Tyskland)

(Sag C-506/10) (1)

(Aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer - ligebehandling - selvstændige grænsearbejdere - forpagtningskontrakt - landbrugsstruktur - bestemmelse i en medlemsstat, hvorefter der kan nedlægges forbud mod kontrakten, hvis produkterne, der er fremstillet på det nationale område af schweiziske grænsearbejdende landbrugere, er bestemt til eksport fritaget for told til Schweiz)

2011/C 347/09

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Rico Graf og Rudolf Engel

Sagsøgt: Landratsamt Waldshut — Landwirtschaftsamt

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Amtsgericht Waldshut-Tiengen — Landwirtschaftsgericht — fortolkning af aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999 (EFT 2002 L 114, s. 6) — en medlemsstats kompetente myndigheds forbud mod fortsættelsen af en forpagtningskontrakt vedrørende landbrugsjord i denne medlemsstat, som er indgået af en schweizisk landbruger med bedrift i Schweiz — national lovgivning, der i forhold til jord, som tjener til dyrkning af landbrugsprodukter bestemt til toldfri eksport udenfor det indre marked, tillader et sådant forbud begrundet i en konkurrencefordrejning

Konklusion

Ligebehandlingsprincippet i artikel 15, stk. 1, i bilag I til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, er til hinder for en bestemmelse i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter muligheden for, at en kompetent myndighed i denne medlemsstat kan nedlægge forbud mod en forpagtningskontrakt vedrørende et areal, som er beliggende i en bestemt zone på denne medlemsstats område, og er indgået mellem en indbygger i sidstnævnte og en indbygger i den anden kontraherende parts grænseområde med henblik på, at det forpagtede areal skal tjene til dyrkning af landbrugsprodukter, som toldfrit udføres til lande uden for EU’s indre marked, og der derved opstår konkurrencefordrejning såfremt anvendelsen af denne bestemmelse berører betydeligt flere statsborgere i den anden kontraherende part end statsborgere i den medlemsstat, på hvis område den pågældende bestemmelse finder anvendelse. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om denne sidste omstændighed foreligger.

(1) EUT C 30 af 29.1.2011.