ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/22

Sag anlagt den 24. januar 2011 — Fraas mod KHIM (ternet mønster i farverne mørkegrå, lysegrå, sort, beige, mørkerød og lyserød)

(Sag T-50/11)

2011/C 89/44

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Tyskland) (ved advokaterne G. Würtenberger og R. Kunze)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 15. november 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1316/2010-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Et figurmærke, der gengiver et ternet mønster i farverne mørkegrå, lysegrå, sort, beige, mørkerød og lyserød, for varer i klasse 18, 24 og 25

Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009 (1), da det omhandlede EF-varemærke har fornødent særpræg, og tilsidesættelse af artikel 75 og 76 i forordning (EF) nr. 207/2009, da appelkammeret ikke har taget stilling til sagsøgerens mange faktiske og retlige anbringender.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
2)

Andet anbringende vedrører en krænkelse af forbuddet mod forskelsbehandling, idet Personaleretten begik retlige fejl ved i) at lægge til grund, at generaldirektøren for Personale og Administration råder over en residualkompetence, som han ikke er blevet tillagt ved en lovlig beslutning truffet af ansættelsesmyndigheden i overensstemmelse med vedtægtens artikel 2, og ii) ved at lægge til grund, at de tjenestemænd, der er blevet forfremmet i medfør af vedtægtens artikel 29 og 45, som følge af deres udnævnelse eller forfremmelse indtager samme retsstilling, skønt den ikke er identisk hverken med hensyn til proceduren eller med hensyn til funktioner og ansvar.
2)

Anden søgsmålsgrund, hvorved det gøres gældende, at der savnes kompetence, idet der i afgørelsen er anvendt artikel 101 TEUF og artikel 53 EØS på luftfragttjenester, der var indkommende til EØS-området, ved hjælp af virkningskriteriet, som ikke er relevant for det territoriale anvendelsesområde for artikel 101 TEUF og artikel 53 EØS, og idet implementeringskriteriet fejlagtigt er anvendt på salg uden for EØS-området.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/25

Sag anlagt den 28. januar 2011 — Run2Day Franchise mod KHIM — Runners Point (Run2)

(Sag T-64/11)

2011/C 89/49

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Run2Day Franchise BV (Utrecht, Nederlandene) (ved advokat H.J. Koenraad)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Runners Point Warenhandels GmbH (Recklinghausen, Tyskland)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 11. november 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 349/2010-1) annulleres.

— Harmoniseringskontoret og i givet fald den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Runners Point Warenhandels GmbH

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »Run2« for varer og tjenesteydelser i klasse 18, 25 og 35 — EF-varemærkeansøgning nr. 6517502

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Run2Day Franchise BV

De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 3800448 af ordmærket »RUN2DAY« for varer og tjenesteydelser i klasse 18. 25 og 35, EF-varemærkeregistrering nr. 3832458 af figurmærket i farver »RUN2DAY« for varer og tjenesteydelser i klasse 25, 28 og 35, Benelux-varemærkeregistrering nr. 811897 af figurmærket i farver »RUN2DAY« for varer og tjenesteydelser i klasse 25

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Indsigelsesafdelingens afgørelse ophævet og indsigelsen forkastet

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, idet appelkammeret urigtigt vurderede, at der ikke var risiko for forveksling.
3)

Tredje anbringende er, at der er sket tilsidesættelse at retten til kontradiktion og at kravet om en begrundelse for sanktionerne ikke er opfyldt, eftersom: — sagsøgeren ikke modtog nogen oplysninger fra Rådet med henblik på at gøre sit standpunkt gældende, bortset fra en kort begrundelse på to linjer, som var holdt i generelle vendinger og var upræcis. — uanset at sagsøgeren har fremsat detaljerede anmodninger om oplysninger til Rådet med hensyn til dens optagelse, besvarede Rådet ikke brevene fra sagsøgeren eller dennes advokat. — denne situation gør det umuligt at afgøre, om foranstaltningen er velbegrundet, eller om den er behæftet med en fejl. — beviser fremført mod sagsøgeren skulle have været fremsendt til denne så vidt muligt enten samtidig med eller så hurtigt som muligt efter vedtagelsen af den første afgørelse om at indefryse sagsøgerens midler.
—

Kommissionen har tilsidesat legalitetsprincippet og proportionalitetsprincippet i forhold til bøderne i henhold til charterets artikel 49 og princippet non bis in idem i charterets artikel 50, idet den har medtaget salg uden for EØS-området i værdien af salget i henhold til retningslinjerne for beregning af bøder fra 2006 ved at anvende et vilkårligt kriterium til at fastsætte denne værdi af salget og i den forbindelse retten til at blive hørt.
1)

Det første anbringende vedrører den manglende hjemmel for Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (1) og/eller dens artikel 16, stk. 2, litra a) og b). — Sagsøgeren har med det første anbringendes første led gjort gældende, at artikel 215 TEUF ikke kan være hjemmel for forordning nr. 961/2010, idet afgørelse 2010/413/FUSP ikke giver mulighed herfor. — Sagsøgeren har med det første anbringendes andet led gjort gældende, at artikel 215 TEUF ikke kan være hjemmel for forordning nr. 961/2010, idet afgørelse 2010/413/FUSP ikke er blevet vedtaget i overensstemmelse med kapitel 2 i afsnit V i TEU. Denne afgørelse må derfor tilsidesættes som værende uanvendelig i det foreliggende tilfælde.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/32

Sag anlagt den 20. januar 2011 — Fraas mod KHIM (ternet mønster i farverne rosa, violet, beige og mørkegrå)

(Sag T-31/11)

2011/C 72/49

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Tyskland) (ved advokaterne R. Kunze og G. Würtenberger)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 15. november 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1284/2010-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Et figurmærke, der gengiver et ternet mønster i farverne rosa, violet, beige og mørkegrå, for varer i klasse 18, 24 og 25

Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009 (1), da det omhandlede EF-varemærke har fornødent særpræg, og tilsidesættelse af artikel 75 og 76 i forordning (EF) nr. 207/2009, da appelkammeret ikke har taget stilling til sagsøgerens mange faktiske og retlige anbringender.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT 2009, L 78, s. 1)
3)

Ifølge det tredje anbringende har sagsøgeren ikke deltaget i nogen overtrædelse, da: — det ikke fremgår af artikel 2 og 3 i den dispositive del af beslutningen, at sagsøgeren har deltaget i den sammenhængende og vedvarende overtrædelse, der er beskrevet i begrundelsen, — Kommissionen ikke opfylder de relevante retlige betingelser i henhold til artikel 101, stk. 1, TEUF, og gældende retspraksis for at pålægge sagsøgeren ansvaret for en sammenhængende og vedvarende overtrædelse, og — beslutningen ikke — på baggrund af de beviser, som Kommissionen i henhold til det andet anbringende lovligt kan lægge til grund for sin fornyede vurdering af de klagepunkter, der rettes mod sagsøgeren — godtgør, at sagsøgeren har gjort sig skyldig i et retsbrud.
—

Punkt 5 i tabel B i bilaget til Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (1) og punkt 5 i tabel B i bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007 (2) annulleres og Rådets afgørelse indeholdt i skrivelse af 28. oktober 2010 annulleres.
—

Subsidiært fastslås det i det mindste i betragtning af den omstændighed, at der er en fælles ordbestanddel i det nationale varemærke og EF-varemærket, idet de begge indeholder ordet »Justing«, at varemærkets nominative del, dvs. navnet »Justing«, skal have anciennitet og dermed at fællesskabsregistreringen skal gives tilbagevirkende kraft, eventuelt med undtagelse af den figurbestanddel, der indrammer det.
—

Afgørelse truffet den 2. november 2010 af Tredje Appelkammer ved Harmoniseringskontoret annulleres, for så vidt som det deri blev pålagt Antrax It srl at betale de omkostninger, som The Heating Company BVBA havde afholdt i forbindelse med sagen for Harmoniseringskontoret
—

Kommissionens stiltiende afgørelse af 10. december 2010, hvorved der gives afslag på sagsøgeres genfremsatte begæring om adgang til aktindsigt i Kommissionens afgørelse om samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Europæiske Investeringsbank vedrørende finansieringsfaciliteten for risikodeling K(2008) 2181 og udkastet til kommissionsbeslutningen om ændring af samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Den Europæiske Investeringsbank for så vidt angår finansieringsfaciliteten for risikodeling K(2008) 8058, annulleres.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/25

Sag anlagt den 28. januar 2011 — Recombined Dairy System mod Kommissionen

(Sag T-65/11)

2011/C 103/43

Processprog: dansk

Parter

Sagsøger: Recombined Dairy System A/S (Horsens, Danmark) (ved T. K. Kristjánsson og T. Gønge, advokater)

Sagsøgte: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Artikel 1, stk. 2 og 4, i Europa-Kommissionens afgørelse af 12. november 2010 (sag K(2010) 7692 (REC 03/08)) til den danske toldmyndighed, SKAT, om konstatering af, at det for et beløb af 1 406 486,06 EUR (10 492 385,99 DKK) er berettiget at foretage efterfølgende bogføring af importafgifter omhandlet i Kongeriget Danmarks anmodning af 6. oktober 2008, samt at det for et beløb af 1 234 365,24 EUR (9 208 364,69 DKK) ikke er berettiget at indrømme fritagelse for importafgifter omhandlet i Kongeriget Danmarks anmodning af 6. oktober 2008, annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionens konstatering af, at det er berettiget at foretage efterfølgende bogføring og at det ikke er berettiget at indrømme fritagelse for de omhandlede importafgifter, bygger på en vurdering af, hvorvidt der foreligger myndighedsfejl i henhold til artikel 236, jf. artikel 220, stk. 2, litra b), og særlige omstændigheder i henhold til artikel 239 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF toldkodeks (1).

Ved den indbragte afgørelse fandt Kommissionen:

— at der ikke foreligger myndighedsfejl vedrørende to varer, for hvilke sagsøgeren havde indhentet bindende tariferingsoplysninger (herefter »BTO«),

— at der foreligger myndighedsfejl vedrørende en vare, hvor toldmyndigheden havde oplyst sagsøgeren, at en BTO var unødvendig, da sagsøgeren var i besiddelse af en BTO for en tariferingsmæssigt identisk vare og

— at der ikke foreligger myndighedsfejl for to yderligere varer, for hvilke sagsøgeren ikke havde anmodet om BTO’er, da varerne var tariferingsmæssigt identiske med varer, for hvilke sagsøgeren havde indhentet BTO’er.

Kommissionen fandt yderligere, at der foreligger særlige omstændigheder for de to varer med BTO’er og for varen med oplysning om, at en BTO var unødvendig, men at der ikke foreligger særlige omstændigheder for de sidste to varer, da sagsøgeren ikke havde anmodet om BTO’er for disse varer.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.

1) Første anbringende om, at der foreligger myndighedsfejl vedrørende alle fem varer i hele perioden, idet toldmyndighedernes tarifering under hovedposition 3504 i de udstedte BTO’er bibragte sagsøgeren en berettiget forventning om, at tarifering under denne hovedposition var korrekt.

2) Andet anbringende om, at der foreligger særlige omstændigheder vedrørende de to varer, for hvilke der ikke var anmodet om BTO’er, da det ligger ud over en normal erhvervsrisiko, at toldmyndighederne efter en længere årrække ændrer sin fortolkning af Toldtariffen (2) med tilbagevirkende kraft.

(1) EFT L 302, s. 1.

(2) Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23.7.1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (EFT L 256, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/26

Sag anlagt den 9. februar 2011 — Nath Kalsi mod KHIM — American Clothing Associates (RIDGE WOOD)

(Sag T-80/11)

2011/C 103/45

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøgere: Dwarka Nath Kalsi og Ajit Nath Kalsi (Agra, Indien) (ved advokat J. Schmidt)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: American Clothing Associates NV (Evergem, Belgien)

Sagsøgernes påstande

— Afgørelse truffet den 19. november 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 599/2010-1) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Dwarka Nath Kalsi og Ajit Nath Kalsi

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »RIDGE WOOD« for varer og tjenesteydelser i klasse 18, 24 og 25

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: American Clothing Associates NV

De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Ordmærket »RIVER WOODS« og figurmærker, der indeholder ordbestanddelen »RIVER WOODS« og »River Woods« for varer og tjenesteydelser i klasse 18, 25 og 40

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet

Appelkammerets afgørelse: Klagen taget til følge

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 (1), da der ikke er risiko for forveksling mellem de omhandlede varemærker, tilsidesættelse af artikel 15, stk. 1 og artikel 42 i forordning (EF) nr. 207/2009 på grund af manglende bevis for brug af de ældre varemærker, samt tilsidesættelse af artikel 8, stk. 5 i forordning (EF) nr. 207/2009, da de faktiske omstændigheder, som American Clothing Associates har anført, ikke var tilstrækkelige til, at det kunne fastslås, at varemærkerne var velkendte i henhold til denne artikel.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
1)

Sagsøgeren har først gjort gældende, at Kommissionen har gjort sig skyldig i en retsvildfarelse ved at konkludere, at den danske regering ikke begik en åbenbar skønsmæssig fejltagelse med hensyn til klassificeringen af ruten København-Ystad som en offentlig tjeneste og ved at henføre den under ordningen med kontrakter om offentlig trafikbetjening. Sagsøgeren har gjort gældende, at ruten er blevet effektivt drevet af markedsaktører uden støtte og derfor ikke bør inddrages under kontrakter om offentlig trafikbetjening.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/27

Appel iværksat den 11. februar 2011 af Luigi Marcuccio til prøvelse af Personalerettens dom af 23. november 2010 i sag F-65/09, Marcuccio mod Kommissionen

(Sag T-85/11 P)

2011/C 103/46

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Luigi Marcuccio (Tricase, Italien) (ved advokat G. Cipressa)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellantens påstande

— Under alle omstændigheder ophæves den appellerede dom fuldt ud og uden undtagelser.

— Det fastslås, at det dokument, som Europa-Kommissionen fremlagde under retsmødet, aldrig har kunnet og fortsat ikke kan indgå i bedømmelsen af sagen.

— Der gives fuldt ud og uden undtagelser appellanten medhold i påstandene i første instans.

— Indstævnte tilpligtes at betale appellanten alle omkostninger, gebyrer og honorarer, som han har afholdt i sagen indtil nu.

— Subsidiært: Sagen hjemvises til Personaleretten med henblik på, at den træffer afgørelse i en anden sammensætning.

Anbringender og væsentligste argumenter

Denne appel er iværksat til prøvelse af dom afsagt af Personaleretten den 23. november 2010. Ved denne dom frifandt Personaleretten Kommissionen for en påstand om annullation af den afgørelse, som Kommissionen havde truffet til opfyldelse af Rettens dom af 10. juni 2008, sag T-18/04, Marcuccio mod Kommissionen (ikke trykt i Samling af Afgørelser), om annullation af afvisningen af sagsøgerens klage over denne afgørelse samt om, at Kommissionen tilpligtedes at betale sagsøgeren et beløb i erstatning for den skade, som sagsøgeren angiveligt havde lidt som følge af disse afgørelser.

Appellanten har fremsat fire anbringender til støtte for appellen:

1) Første anbringende vedrører visse processuelle og materielle fejl, herunder tilsidesættelse af retten til forsvar.

2) Andet anbringende vedrører den omstændighed, at ophavsmanden til den afgørelse, som appellanten påstod annulleret i førsteinstans, savnede kompetence til at træffe den.

3) Tredje anbringende vedrører et fuldstændigt fravær af begrundelse for den manglende annullation i førsteinstans.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/25

Appel iværksat den 7. februar 2011 af Erika Lenz til prøvelse af Personalerettens dom af 14. december 2010 i sag F-80/09, Lenz mod Kommissionen

(Sag T-78/11 P)

2011/C 103/44

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Erika Lenz (Osnabrück, Tyskland) (ved advokaterne V. Lenz og J. Römer)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellantens påstande

— Personalerettens dom af 14. december 2010, i sag F-80/09 ophæves fuldt ud.

— Appellantens påstande for Personaleretten tages til følge.

— Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for sin appel har appellanten fremsat følgende fire anbringender:

1) Første anbringende: Urigtig gengivelse af sagens faktiske omstændigheder i den appellerede doms præmis 29 og tilsidesættelse af procesreglementet.

Appellanten gør gældende, at Personaleretten accepterede den såkaldte »begrundelse«, som Kommissionen havde angivet i den anfægtede afgørelse, skønt den ikke forelå på tysk, og appellanten derfor udtrykkeligt ikke havde anerkendt den. Personaleretten tilsidesatte derved såvel artikel 29 i sit procesreglement som Rådets forordning nr. 1 af 15. april 1958 om den ordning, der skal gælde for Det Europæiske Økonomiske Fællesskab på det sproglige område (EFT 1952-1958 s. 59). Efter appellantens opfattelse er den appellerede doms præmis 29 ikke blot udtryk for en procedurefejl, men ligeledes for en urigtig gengivelse af sagens faktiske omstændigheder.

2) Andet anbringende: Urigtig fremstilling af erhvervet som Heilpraktiker i Tyskland.

Det gøres gældende, at Personaleretten gav en saglig ukorrekt fremstilling af det behandlende erhverv som Heilpraktiker i Tyskland.

3) Tredje anbringende: Urigtig fremstilling af omstændighederne vedrørende tilsigelse af et vidne.

Appellanten gør gældende, at Personaleretten gav en urigtig fremstilling af de omstændigheder, der skulle føre til tilsigelse af et vidne. Personaleretten hævdede fejlagtigt i den appellerede doms præmis 20 og 45, at stævningen vedrørte godtgørelser til det berørte vidne. Efter appellantens opfattelse var der imidlertid tale om dokumentation af fremgangsmåder, der blev fulgt på det tidspunkt, hvor vidnet beskæftigede sig med den fælles sygesikringsordning for Den Europæiske Unions organer.

4) Fjerde anbringende: Manglende gengivelse af omstændigheder ved dommens udarbejdelse.

Appellanten gør herved gældende, at visse af parternes bemærkninger under retsmødet ikke blev gengivet af Personaleretten i den appellerede dom og følgelig heller ikke blev behandlet.
2)

Det andet anbringende bygger på den omstændighed, at sagsøgte har anlagt et fejlagtigt skøn af sagens vigtighed ved at komme til den ulovlige og ubegrundede konklusion, at den problemstilling, der er rejst af sagsøgeren, ikke er af interesse for Den Europæiske Union.
1)

Det første anbringende støttes på, at sagsøgeren urigtigt er blevet pålagt ansvaret for selskabet Air France og KLM’s adfærd i strid med begrundelsespligten, med reglerne om, at moderselskaber pålægges ansvaret for deres datterselskabers adfærd og om virksomhedssuccession indenfor koncerner samt principperne om personligt ansvar og om individuelle straffe.
1)

Det første anbringende vedrører en tilsidesættelse af retten til forsvar og retten til en retfærdig rettergang, der er fastsat i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og i artikel 6 og 13 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (EMRK), idet de anfægtede retsakter: — ikke fastsætter en procedure, der sikrer, at det er muligt for sagsøgeren at udøve sin ret til forsvar effektivt, navnlig retten til at blive hørt og retten til adgang til en procedure, der gør det muligt for sagsøgeren effektivt at ansøge om at blive slettet af listen over personer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger — ikke fastsætter en pligt til på noget tidspunkt at meddele en begrundelse for opførelsen på listen over personer, der er genstand for de restriktive foranstaltninger — ikke fastsætter en pligt til på noget tidspunkt at underrette en berørt person om fremgangsmåden og fristerne for at anlægge søgsmål til prøvelse af afgørelsen om opførelse på listen.
2)

Med det andet anbringende påstås det, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved beregningen af bøden i strid med forordning nr. 1/2003 (1) og retningslinjerne for beregning af bøder, og at den tilsidesatte proportionalitetsprincippet, ligebehandlingsprincippet og begrundelsespligten i strid med artikel 41 og 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 296 TEUF og andre almindelige EU-retlige principper. Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende: — for det første, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn i strid med retningslinjerne for beregning af bøder samt proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet ved i beregningen af salgsværdien at inkludere omsætning vedrørende rater og hjemrejseflyvninger, — for det andet, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til overtrædelsens grovhed, hvilket var i strid med forordning nr. 1/2003, retningslinjerne for beregning af bøder og proportionalitetsprincippet, — for det tredje, at Kommissionen tilsidesatte forordning nr. 1/2003, retningslinjerne for beregning af bøder og proportionalitetsprincippet ved under inddragelse af regelsættet om formildende omstændigheder kun at nedsætte bøden med 15 %, og — for det fjerde, at Kommissionen tilsidesatte sin begrundelsespligt i forhold til beregningen af bøden i strid med artikel 296 TEUF og artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.