Sag C-618/16

Rafal Prefeta

mod

Secretary of State for Work and Pensions

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber))

»Præjudiciel forelæggelse – fri bevægelighed for personer – artikel 45 TEUF – tiltrædelsesakten af 2003 – kapitel 2 i bilag XII – mulighed for, at en medlemsstat kan fravige artikel 7, stk. 2, i forordning (EU) nr. 492/2011 og artikel 7, stk. 3, i direktiv 2004/38/EF – polsk statsborger, som ikke har tilbagelagt en registreret periode på 12 måneders arbejde i værtsmedlemsstaten

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 13. september 2018

Nye medlemsstaters tiltrædelse af Den Europæiske Union – tiltrædelsesakten af 2003 – overgangsforanstaltninger – fri bevægelighed for personer – direktiv 2004/38 – national lovgivning om indførelse af status som »en arbejdstager fra en tiltrædelsesstat, der er underlagt registrering«, som er møntet på statsborgere fra tiltrædelsesstater – ophør af den nævnte status i tilfælde af registreret arbejde på en medlemsstats område i en uafbrudt periode på 12 måneder – lovlighed

(Art. 45 TEUF; tiltrædelsesakten af 2003, kapitel 2 i bilag XII; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38, art. 7, stk. 3; Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011, art. 1-6)

Kapitel 2 i bilag XII til akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at det i den overgangsperiode, der er fastsat deri, giver Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland mulighed for at udelukke en polsk statsborger som Rafal Prefeta, der ikke opfylder den i national lovgivning fastsatte betingelse om at have udøvet registreret arbejde på dets område i en uafbrudt periode på 12 måneder, fra rettighederne i henhold til artikel 7, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38 af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF.

I denne henseende skal det bemærkes, at Domstolen allerede har fastslået, at overgangsbestemmelserne i kapitel 2 i bilag XII til denne tiltrædelsesakt tilsigter at undgå, at der efter de nye medlemsstaters tiltrædelse af Unionen opstår forstyrrelser på arbejdsmarkedet i de gamle medlemsstater som følge af en pludselig tilgang af et stort antal arbejdssøgende statsborgere fra de nævnte nye stater (jf. i denne retning dom af 10.2.2011, Vicoplus m.fl.,C-307/09 – C-309/09, EU:C:2011:64, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).

Kapitel 2, punkt 2, første afsnit, i bilag XII til denne tiltrædelsesakt fastsætter imidlertid i det væsentlige, at de nuværende medlemsstater som undtagelse til artikel 1-6 i forordning nr. 492/2011 og i overgangsperioden efter tiltrædelsesdatoen anvender foranstaltninger til regulering af polske statsborgeres adgang til deres arbejdsmarked.

Det er således på dette grundlag, at regulation 2 i 2004 Regulations indførte statussen »arbejdstagere fra en tiltrædelsesstat, der er underlagt registrering«, som er møntet på statsborgere fra tiltrædelsesstater, der arbejder i Det Forenede Kongerige i 2004 Regulations’ anvendelsesperiode, i Det Forenede Kongeriges retsorden. Det var i 2004 Regulations fastsat, at de omhandlede arbejdstagere ville have denne status, når de havde gennemført 12 måneders registreret arbejde på den nævnte medlemsstats område, og at dette arbejde skulle have været helt eller delvist udført efter den 30. april 2004.

I den periode, hvor en statsborger fra en relevant tiltrædelsesstat havde den nævnte status, skulle han opnå et bevis for registreringen af sit arbejde ved de kompetente nationale myndigheder, og han nød ikke de samme rettigheder, som EU giver en statsborger i en medlemsstat, der flytter til en anden medlemsstat for at arbejde. Navnlig begrænsede regulation 4 og 5 i 2004 Regulations retten for en statsborger fra en tiltrædelsesstat til at opholde sig i Det Forenede Kongerige som arbejdssøgende med henblik på at søge arbejde samt dennes mulighed for at bevare sin status som arbejdstager og den tilsvarende ret til ophold, når han ophørte med at udøve lønnet arbejde eller selvstændig erhvervsvirksomhed.

Som Kommissionen i det væsentlige har bemærket i sine skriftlige bemærkninger, var den af Det Forenede Kongerige indførte undtagelse fra artikel 7, stk. 3, i direktiv 2004/38 nødvendig for at give de foranstaltninger, der var vedtaget af medlemsstaterne, fuld virkning ved anvendelsen af de i overgangsbestemmelserne fastsatte undtagelser, som fremgår af kapitel 2, punkt 2 og 9, i bilag XII til tiltrædelsesakten af 2003.

(jf. præmis 41, 43-46 og 55 samt domskonkl.)