ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Konkurrence - dominerende stilling - misbrug - virksomhed med et lovbestemt monopol inden for postsektoren - anvendelse af indtægter, der hidrører fra et monopoliseret marked - erhvervelse af fælles kontrol over en virksomhed, der opererer på et ikke-monopoliseret marked - forenelighed med artikel 82 EF - betingelser

(Art. 82 EF)

Sammendrag

$$Det kan give anledning til problemer i relation til Fællesskabets konkurrenceregler, at en virksomhed med et retligt monopol inden for postsektoren erhverver en aktiepost i et selskab, som udøver virksomhed inden for den ikke-monopoliserede sektor for udbringning af pakker, i tilfælde, hvor de midler, der er anvendt af den virksomhed, der har et monopol, er opnået ved urimeligt høje priser, prisdiskriminering eller andre former for misbrug på det marked, som er omfattet af monopolet. Når der i en sådan situation foreligger indicier for, at der er sket overtrædelse af artikel 82 EF, er det nødvendigt at undersøge, hvor de midler, der er anvendt til en sådan erhvervelse, kommer fra, med henblik på at afgøre, om erhvervelsen er muliggjort som følge af et misbrug af dominerende stilling.

Når der ikke foreligger nogen form for omstændigheder, der kan give grundlag for at fastslå, at de midler, som den virksomhed, der er indehaver af monopolet, havde til sin rådighed, og som er blevet anvendt til det nævnte aktiekøb, er indtjent ved misbrug på det monopoliserede brevpostmarked, kan det blotte forhold, at virksomheden har anvendt disse midler til at erhverve fælles kontrol over en virksomhed, der opererer på et tilstødende marked, der er åbent for konkurrence, ikke i sig selv give anledning til problemer i relation til konkurrencereglerne, heller ikke selv om disse midler stammer fra det monopoliserede marked. Det kan således hverken udgøre en overtrædelse af artikel 82 EF eller afføde en pligt for Kommissionen efter artikel 82 EF til at undersøge, hvor disse midler hidrører fra.

( jf. præmis 55 og 61 )
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

6. marts 2002

Sag T-77/99 REV

Girish Ojha

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — begæring om ekstraordinær genoptagelse — ny faktisk omstændighed — foreligger ikke — afvisning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-131

Angående:

Begæring om ekstraordinær genoptagelse af Rettens dom af 6. marts 2001 i sagen Ojha mod Kommissionen (sag T-77/99, Sml. Pers. IA, s. 61, og II, s. 293).

Udfald:

Begæringen om ekstraordinær genoptagelse afvises. Girish Ojha betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Retspleje – ekstraordinær genoptagelse – betingelser for at tage en begæring herom til følge – ny faktisk omstændighed – begreb – omstændighed kendt før afsigelsen af dommen – ikke omfattet – afvisning

[EF-statutten for Domstolen, art. 41 og art. 46, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 126, stk. 1, litra c)]

Genoptagelse er ikke en appelmulighed, men et ekstraordinært retsmiddel, som giver mulighed for at anfægte en endelig doms retskraft på grund af de konstateringer af faktiske omstændigheder, som den dømmende myndighed har baseret sig på. Genoptagelse forudsætter, at der er fremkommet omstændigheder af faktisk art, som er tidligere end dommens afsigelse, og som indtil da var ukendt for den ret, som har afsagt dommen, samt for den part, der begærer genoptagelse, og som, såfremt retten kunne have taget dem i betragtning, ville have kunnet føre til en anden afgørelse af tvisten end den trufne.

En begæring om genoptagelse, som støttes på et dokument, der er fremlagt af sagsøgte for Retten under retsmødet i sagen og omdelt til alle medlemmerne af afdelingen og til sagsøgerens repræsentant, som har fremsat sine bemærkninger til dokumentet uden at bestride dets indhold, må derfor afvises.

(jf. præmis 12, 19 og 21)

Henvisning til: Domstolen, 25. februar 1992, sag C-185/90P-REV, Gill mod Kommissionen, Sml. I, s. 993, præmis 12; Domstolen, 16. januar 1996, sag C-130/91 REV II, ISAE/VP og Interdata mod Kommissionen, Sml. I, s. 65, præmis 6; Domstolen, 18. marts 1999, sag C-2/98 P, de Compte mod Parlamentet, Sml. I, s. 1787, præmis 24; Domstolen, 8. juli 1999, sag C-5/93 P, DSM mod Kommissionen, Sml. I, s. 4695, præmis 43; Retten, 4. november 1992, sag T-8/89 REV, DSM mod Kommissionen, Sml. II, s. 2399, præmis 14; Retten, 5. november 1997, sag T-26/89 REV, de Compte mod Parlamentei, Sml. Pers. IA, s. 305, og II, s. 847, præmis 15; Retten, 12. november 1998, sag T-91/96 REV, Rådet mod Hankart, Sml. Pers. IA, s. 597, og II, s. 1809, præmis 13.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence - karteller - deltagelse i møder med andre virksomheder med et konkurrencebegrænsende formål - omstændighed, der i mangel af afstandtagen fra de trufne beslutninger giver grundlag for at fastslå, at virksomheden deltog i den efterfølgende aftale

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

2. Konkurrence - karteller - en virksomheds ansvar - ansvar for andre virksomheders handlinger i forbindelse med den samme overtrædelse - lovligt - kriterier

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

Sammendrag

1. Når en virksomhed sammen med andre virksomheder deltager i møder med et konkurrencebegrænsende formål og ikke tager klart afstand fra mødernes indhold, giver den de øvrige deltagere det indtryk, at den tilslutter sig og retter sig efter resultatet af møderne, og det må herefter anses for bevist, at virksomheden deltager i aftaler, som er indgået på disse møder.

( jf. præmis 38 )

2. En virksomhed, der har deltaget i en særskilt og kompliceret overtrædelse af konkurrencereglerne ved egne handlinger, der falder ind under begreberne aftaler og samordnet praksis med konkurrencebegrænsende formål i traktatens artikel 85, stk. 1's forstand (nu artikel 81, stk. 1, EF), og som har haft til formål at bidrage til gennemførelsen af overtrædelsen i dens helhed, kan for så vidt angår hele det tidsrum, hvor virksomheden har deltaget i den nævnte overtrædelse, også være ansvarlig for de handlinger, som andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtrædelse, når der er ført bevis for, at den pågældende virksomhed er bekendt med de øvrige deltageres ulovlige adfærd eller med rimelighed kan forudse denne, og at den er indstillet på at løbe den hermed forbundne risiko.

( jf. præmis 73 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Konkurrence - bøder - størrelse - fastsættelse - den relevante omsætning - værdien af interne leverancer i virksomheden - omfattet - betydningen af, at de interne salg ikke indgår i beregningen af virksomhedernes samlede omsætning i forbindelse med fusioner og virksomhedsovertagelser - ingen betydning

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 4064/89, art. 5)

Sammendrag

$$Ved udmålingen af den bøde, der skal pålægges for overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler, kan Kommissionen basere sig på en omsætning, der ikke alene omfatter omsætningen ved salg af det af overtrædelsen berørte produkt til tredjemand, men også værdien af de interne leverancer af det pågældende produkt til foretagender, som tilhører virksomheden og dermed ikke er selvstændige juridiske personer.

Det er ikke i strid med dette princip, at eventuelle »interne salg« i henhold til visse af bestemmelserne i artikel 5 i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser ikke skal medregnes ved beregningen af virksomhedernes samlede omsætning i forbindelse med fusioner og virksomhedsovertagelser, for så vidt som denne udelukkelse skyldes, at en hensyntagen til sådanne transaktioner ville medføre, at der blev taget hensyn til den samme omsætning to gange.

( jf. præmis 358 og 361 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - akter, der kan være genstand for søgsmål - retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger - skrivelse fra Kommissionen, der blot oplyser en erhvervsdrivende om, hvilket stade sagen om den erhvervsdrivendes ansøgning om opførelse af et givent stof i et af bilagene til forordning nr. 2377/90 befinder sig på - udelukket

(Art. 230 EF; Rådets forordning nr. 2377/90)

2. Passivitetssøgsmål - skrivelse til institutionen - stillingtagen i traktatens artikel 175, stk. 2's forstand (nu artikel 232, stk. 2, EF) - begreb - stillingtagen efter retssagens anlæggelse - søgsmålets genstand bortfaldet - stillingtagen til sagen ufornøden

(Art. 232, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. Der foreligger retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål som omhandlet i artikel 230 EF, når foranstaltningerne har bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retstilling. En skrivelse fra Kommissionen, der kun opregner grundene til, at der opstod forsinkelse med klassificeringen af et stof i et af bilagene til forordning nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler, og som præciserer, at Kommissionen straks, når en ny udtalelse fra Udvalget for Veterinærlægemidler bliver kendt, vil afslutte de i forordningen fastsatte formaliteter, udgør ikke en beslutning, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål. Denne skrivelse, der alene oplyser den berørte erhvervsdrivende om sagens stade, ændrer ikke dennes retstilling.

( jf. præmis 43-45 )

2. En skrivelse fra en institution, hvori det tilkendegives, at de spørgsmål, der er rejst i opfordringen, fortsat behandles, udgør ikke en stillingtagen, der afbryder en passivitet som omhandlet i artikel 232, stk. 2, EF. Når en stillingtagen imidlertid indtræder efter anlæggelsen af et passivitetssøgsmål, bringer den institutionens passivitet til ophør, og genstanden for dette søgsmål bortfalder, hvilket betyder, at der ikke længere er grund til at tage stilling.

( jf. præmis 61, 67 og 68 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - kommissionsbeslutning, der fastslår, at en støtte er uforenelig med fællesmarkedet - manglende begrundelse

(Art. 87, stk. 1, EF og art. 253 EF)

Sammendrag

$$Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 253 EF, skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente retsinstans kan udøve sin prøvelsesret. Kravet om begrundelse skal bedømmes i forhold til omstændighederne i sagen, bl.a. indholdet af retsakten, karakteren af de anførte argumenter og den interesse, som adressaterne eller andre, der er direkte og individuelt berørt af retsakten, kan have i at få en forklaring. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige forhold, da spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Hvad angår en beslutning, hvori det konstateres, at en statsstøtte er uforenelig med fællesmarkedet, skal Kommissionen angive, hvorfor den anser den omhandlede foranstaltning for at falde ind under anvendelsesområdet for artikel 87, stk. 1, EF, og hvorfor den skal betragtes som støtte, der er uforenelig med traktaten, og følgelig ophæves. Begrundelsen kan i denne forbindelse ikke begrænses til en konstatering af, at foranstaltningen er støtte, men skal indeholde en henvisning til de konkrete faktiske omstændigheder. Kommissionen skal ligeledes sikre sig, at det på grundlag af begrundelsen i beslutningen er muligt præcist at identificere den omtvistede støtte.

Kommissionen kan ikke retfærdiggøre den manglende begrundelse i den anfægtede beslutning med, at de oplysninger, der blev fremlagt vedrørende vilkårene for den omtvistede støtte under den administrative procedure, var fragmentariske, når den selv forsømte at udnytte sine egne beføjelser til at udvirke, at de nationale myndigheder forsynede den med de relevante oplysninger vedrørende de finansielle betingelser for tildeling af støtten.

( jf. præmis 55-58 og 91 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskeri - fælles strukturpolitik - udvikling af akvakultur og indretning af beskyttede havområder - finansiel fællesskabsstøtte - Kommissionens kontrolbeføjelse - beslutning om bortfald af støtten - rent forvaltningsmæssig og administrativ afgørelse - vedtagelse i henhold til bemyndigelse - lovligt - alvorlige følger for støttemodtageren - uden betydning

(Rådets forordning nr. 4028/86, art. 44, stk. 1)

2. Fiskeri - fælles strukturpolitik - beslutning fra Kommissionen om bortfald af en finansiel fællesskabsstøtte - fejlagtig fremgangsmåde - fremgangsmåde, der ikke har til formål at beskytte støttemodtagernes rettigheder og interesser - annullation af beslutningen - ingen annullation

3. Fiskeri - fælles strukturpolitik - finansiel fællesskabsstøtte - overdragelse inden for Fællesskabet af den støttemodtagende virksomhed - krav om en forudgående aftale med Kommissionen - forpligtelse til oplysning og loyalitet, som påhviler støttemodtageren

Sammendrag

$$1. En beslutning om bortfald af en finansiel fællesskabsstøtte, der er vedtaget i henhold til artikel 44 i forordning nr. 4028/86 om fællesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne, i forbindelse med kontrollen af gennemførelsen af et projekt, for hvilket støttemodtageren på visse betingelser havde opnået støtte, udgør en forvaltningsmæssig og administrativ afgørelse som led i den støtteordning, der er indført ved den nævnte forordning. Beslutningen kan derfor vedtages på grundlag af bemyndigelsesordningen. Den omstændighed, at den beslutning, hvorved en tidligere ydet støtte bortfalder, kan have alvorlige følger for støttemodtageren, kan ikke ændre denne vurdering.

( jf. præmis 43 )

2. Det er et princip, at en fejlagtig fremgangsmåde kun kan medføre hel eller delvis annullation af en beslutning, hvis det godtgøres, at den kunne have fået et andet indhold, hvis fejlen ikke var begået. En eventuel tilsidesættelse af den interne fremgangsmåde, som Kommissionen skal følge med henblik på at vedtage en beslutning om at lade en finansiel fællesskabsstøtte bortfalde, og som ikke har til formål at beskytte rettigheder og interesser hos støttemodtagere, kan ikke påberåbes som en formmangel, der kan medføre den anfægtede beslutnings ugyldighed.

( jf. præmis 49 )

3. En overdragelse af ejendomsretten til investeringsgoder, til hvilke der er ydet fællesskabsstøtte, er en betydelig ændring af betingelserne for tildeling af støtten, idet den, der gennemfører projektet, erstattes. Kommissionen kan derfor foreholde det overdragende selskab, der har modtaget støtten, at det først underrettede Kommissionen og de nationale myndigheder om overdragelsen, der fandt sted på et givet tidspunkt, under et kontrolbesøg, der blev foretaget to år senere. Dette er en tilsidesættelse af den forpligtelse til oplysning og loyalitet, der er en del af støttesystemet og er afgørende for dets funktion.

( jf. præmis 59 og 60 )
Det er den institution, fra hvilken en retsakt, som Fællesskabets retsinstanser har annulleret, hidrører, der skal fastlægge de foranstaltninger, der er nødvendige til opfyldelse af dommen. Fællesskabets retsinstanser kan ikke pålægge institutionen at træffe nærmere angivne foranstaltninger. For at efterkomme dommen og opfylde den fuldt ud skal institutionen ikke blot tage hensyn til dommens konklusion, men også til de præmisser, der har ført til domskonklusionen, og som danner det fornødne grundlag for denne i den forstand, at de er nødvendige, når det skal afgøres, hvad konklusionen helt præcist går ud på. Det er nemlig disse præmisser, som dels fastslår, nøjagtig hvilken bestemmelse der anses for ulovlig, dels angiver de nøjagtige grunde til den i konklusionen fastslåede ulovlighed, og som den pågældende institution skal tage hensyn til, når den udsteder en anden retsakt end den, der er blevet annulleret.

Såfremt Fællesskabets retsinstanser har fastslået, at der har været tale om uregelmæssigheder i forbindelse med en udvælgelsesprøve, der har været afholdt med henblik på oprettelsen af en ansættelsesreserve, og udelukkende har annulleret udvælgelseskomiteens afgørelse om ikke at opføre sagsøgeren på egnethedslisten, og i dommens præmisser har udtalt, at det tilkommer den berørte institution at finde en løsning, der er rimelig i relation til sagsøgeren, hvorved det ikke er nødvendigt, at der rejses tvivl om hele resultatet af udvælgelsesprøven, må sagsøgerens rettigheder antages at være rimeligt beskyttet, såfremt udvælgelsesprøven genåbnes i relation til ham.

(jf. præmis 35-38 )

Henvisning til: Domstolen, 9. juni 1983, sag 225/82, Verzyck mod Kommissionen, Sml. s. 1991, præmis 19; Domstolen, 14. juli 1983, sag 144/82, Detti mod Domstolen, Sml. s. 2421, præmis 33; Domstolen, 26. april 1988, forenede sager 97/86, 193/86, 99/86 og 215/86, Asteris m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2181, præmis 27; Domstolen, 6. juli 1993, sag C-242/90 P, Komisionen mod Albani m.fi., Sml. I, s. 3839, præmis 13 og 14; Retten, 22. juni 1990, forenede sager T-32/89 og T-39/90, Marcopoulos mod Domstolen, Sml. II, s. 281, præmis 44; Retten, 27. juni 1991, sag T-156/89, Valverde Mordt mod Domstolen, Sml. II, s. 407, præmis 150; Retten, 15. juli 1993, forenede sager T-17/90, T-28/91 og T-17/92, Cámara Alloisio m.fi. mod Kommissionen, Sml. II, s. 841, præmis 79; Retten, 15. juli 1993, sag T-27/92, Camera-Lampitelli m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 873, præmis 43 og 44; Retten, 17. marts 1994, sag T-43/91, Hoyer mod Kommission, Sml. Pers. IA, s. 91, og II, s. 297; Retten, 2. februar 1995, sag T-106/92, Frederiksen mod Parlamentet, Sml. Pers. IA, s. 29, og II, s. 99, præmis 31; Retten, 26. juni 1996, sag T-91/95, De Nil og Impensmod Rådet, Sml. Pers. IA, s. 327, og II, s. 959, præmis 34.
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

5. december 2002

Sag T-209/99

Paul Edwin Hoyer

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Midlertidigt ansatte — opfyldelse af en af Retten afsagt dom — erstatningssøgsmål — formaliteten«

Fuldstændig gengivelse på nederlandsk II-1211

Angående:

Påstand om erstatning for den økonomiske og godtgørelse for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren hævder at have lidt som følge af de af Retten afsagte domme af 17. marts 1994 i sagerne Hoyer mod Kommissionen (sag T-43/91, Sml. Pers. IA, s. 91, og II, s. 297, og i sag T-51/91, Sml. Pers. IA, s. 103, og II, s. 341).

Udfald:

Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Selv om enhver tjenestemand i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, kan forelægge en ansøgning for ansættelsesmyndigheden om at træffe en beslutning for sit vedkommende, indebærer dette ikke, at tjenestemanden ikke skal overholde de i vedtægtens artikel 90 og 91 fastsatte frister for indgivelse af en klage og anlæg af søgsmål, idet det herved indirekte ville være muligt gennem en ansøgning at anfægte en tidligere afgørelse, som ikke er blevet anfægtet inden for de fastsatte frister. Kun væsentlige nye faktiske omstændigheder, der kan være bebyrdende for den pågældende, kan medføre, at fristerne igen bringes til at løbe og begrunde, at en sådan ansøgning behandles. (jf. præmis 46) Henvisning til: Domstolen, 26. september 1985, sag 231/84, Valentini mod Kommissionen, Sml. s. 3027, præmis 14; Retten, 7. juni 1991, sag T-14/91, Weyrich mod Kommissionen, Sml. II, s. 235, præmis 39; Retten, 11. maj 1992, sag T-34/91, Whitehead mod Kommissionen, Sml. II, s. 1723, præmis 18.
Med hensyn til handelsmæssige beskyttelsesforanstaltninger har Fællesskabets institutioner et vidt skøn som følge af kompleksiteten af de økonomiske, politiske og retlige situationer, de skal undersøge. Det følger heraf, at Fællesskabets retsinstansers prøvelse af institutionernes skøn må begrænses til en kontrol af, at formforskrifterne er overholdt, at de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke det anfægtede valg er foretaget, er materielt rigtige, at der ikke er foretaget en åbenbart urigtig vurdering af de nævnte faktiske omstændigheder, og at der ikke foreligger magtfordrejning.

Inden for området for beskyttelse mod antidumpingpraksis råder Kommissionen over et skøn med hensyn til, om den vil godtage eller afvise et pristilsagn, og den kan bl.a. afvise et pristilsagn, hvis anvendelse det efter dens opfattelse vil være vanskelig at kontrollere. Derfor er det også tilstrækkeligt, at det konstateres, at et tilsagn er blevet misligholdt, til, at Kommissionen kan trække sin godtagelse af tilsagnet tilbage og erstatte det med en antidumpingtold, uden at det er nødvendigt, at den dumping og deraf følgende skade, der allerede er blevet fastlagt i forbindelse med den undersøgelse, som førte til afgivelsen af tilsagnet, på ny bevises.

Det samme gælder, når en eksportør, hvis pristilsagn er blevet godtaget, ikke direkte misligholder bestemmelserne i tilsagnet, men omgår dem ved en handelspraksis, der gør det vanskeligt eller umuligt for ham effektivt at kontrollere den reelle pris for sin eksport, og dermed effektivt overholde tilsagnet om ikke at eksportere under den minimumspris, han havde forpligtet sig til at overholde. Dette er navnlig tilfældet, når en sådan praksis indebærer deltagelse af andre erhvervsdrivende, hvorover den eksportør, der har givet tilsagnet, ikke udøver nogen kontrol, og som, fordi de ikke er bundet af et tilsvarende tilsagn, heller ikke er underkastet Kommissionens overvågning.

(jf. præmis 57, 68 og 86)
En korrekt definition af det relevante marked er en nødvendig forudgående betingelse for vurderingen af virkningerne på konkurrencen af en virksomhedsfusion, der er anmeldt i medfør af forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser. Det relevante produktmarked foren transaktion skal herved defineres under hensyn til de økonomiske forhold under ét, således at den pågældende virksomheds eller de pågældende virksomheders faktiske økonomiske styrke kan vurderes, og det er hertil af betydning først at afgrænse de produkter, der, uden at kunne erstattes af andre, dog er tilstrækkeligt substituerbare i forhold til de produkter, virksomhederne tilbyder, ikke alene ud fra særlige karakteristika ved de omhandlede varer, men ligeledes under hensyntil konkurrencevilkårene og efterspørgsels- og udbudsstrukturen på markedet.

Efter en fusion kan der således opstå en situation med kollektiv dominerende stilling, der på mærkbar vis hindrer den effektive konkurrence på fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf, når transaktionen — under hensyn til det relevante markeds særlige kendetegn og den ændring af dets struktur, som gennemførelsen af denne transaktion indebærer — medfører, at hvert medlem af det dominerende oligopol (under hensyntagen til fælles interesser) finder det muligt, økonomisk rationelt og således hensigtsmæssigt varigt at vedtage samme adfærd på markedet med det formål at sælge til højere priser, end en fri konkurrence ville begrunde, uden at skulle indgå en aftale eller benytte en samordnet praksis i artikel 81 EF's forstand, og uden at de aktuelle eller potentielle konkurrenter eller endog kunderne og forbrugerne kan reagere på effektiv vis.

Ved den fremtidsanalyse af markedet, der hører til enhver bedømmelse af en påstået kollektiv dominerende stilling, må en sådan stilling ikke alene betragtes statisk på et givet tidspunkt, nemlig tidspunktet for transaktionens gennemførelse og for de indførte ændringer i konkurrencestrukturen, men den skal ligeledes bedømmes dynamisk, navnlig for så vidt angår dens interne sammenhæng og stabilitet, ligesom det skal bedømmes, hvorvidt den konkurrencebegrænsende parallelle adfærd, som transaktionen kan medføre, kan opretholdes på længere sigt.

(jf. præmis 61 og 192)