ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag anlagt den 19. november 2019 – etc-gaming og Casino-Equipment mod Kommissionen

(Sag T-803/19)

(2020/C 45/66)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøgere: etc-gaming GmbH (Wien, Østrig) og Casino-Equipment Vermietungs GmbH (Wien) (ved advokat A. Schuster)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Den Europæiske Union, repræsenteret ved Europa-Kommissionen, tilpligtes at betale erstatning for den skade på 110 836 927,73 EUR, som den retsstridigt og culpøst har forårsaget på sagsøgernes formue, idet den, selv om det er påkrævet, har undladt at foreskrive et retsmiddel som omhandlet i artikel 6, stk. 1, og artikel 13 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention (EMRK) samt artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).

— Subsidiært tilpligtes Den Europæiske Union, repræsenteret ved Europa-Kommissionen, principielt at betale erstatning for den skade, som den retsstridigt og culpøst har forårsaget eller fortsat forårsager på sagsøgernes formue ved, selv om det er påkrævet, at undlade at foreskrive et retsmiddel som omhandlet i EMRK’s artikel 6, stk. 1, og artikel 13 samt chartrets artikel 47.

— Den Europæiske Union, repræsenteret ved Kommissionen, tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat følgende anbringende:

Unionens undladelse af at gennemføre EMRK’s og chartrets krav om indførelse af et effektiv retsmiddel har på retsstridig og culpøs vis påført sagsøgerne en skade på mindst 110 836 927,73 EUR. Denne skade er en følge af, at sagsøgerne – eftersom der ikke har foreligget noget retsmiddel, som ville have gjort det muligt at efterprøve de hertil forpligtede nationale domstoles undladelse af at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål – retligt ikke var i stand til gennemtvinge overholdelsen af EU-retten og dermed gøre gældende, at de nationale afgiftsbestemmelser i Glücksspielgesetz (lov om spil), som har ført til, at der er blevet opkrævet afgifter for et beløb, som svarer til flere gange den omsætning, der er blevet opnået i samme periode, ikke kan finde anvendelse som følge af EU-rettens forrang.
5.

Femte anbringende om, at selv hvis det antages, at foranstaltningerne vedrørende kontrollerede udenlandske selskaber umiddelbart udgjorde statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, konkluderedes det med urette i den anfægtede afgørelse, at der ikke var grundlag for, at de pågældende foranstaltninger kunne være forenelige med EU-statsstøttereglerne. Desuden er den anfægtede afgørelse irrationel og usammenhængende, for så vidt som Kommissionen korrekt accepterede, at kapitel 9 i del 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (skatteloven (internationale og andre bestemmelser) af 2010) er begrundet, når den eneste grund til, at en afgift på kontrollerede udenlandske selskaber skulle anvendes i henhold til referencescenariet i kapitel 5 i den nævnte del 9A, ville være »kriteriet om kapital med tilknytning til Det Forenede Kongerige«, fordi dette kriterium kan være uforholdsmæssigt vanskeligt at anvende i praksis, men samtidig, og uden passende begrundelse anførte Kommissionen, at det nævnte kapitel 9 aldrig er begrundet, når analysen af væsentlige personfunktioner ville føre til anvendelse af en afgift på kontrollerede udenlandske selskaber i henhold til nævnte kapitel 5. Analysen af væsentlige personfunktioner er nemlig uforholdsmæssigt vanskelig at anvende i praksis, hvorfor Kommissionen skulle have fundet, at det nævnte kapitel 9 var berettiget i forbindelse med denne analyse, ligesom den dermed burde have konkluderet, at der ikke foreligger statsstøtte.
3.

Tredje anbringende: Bevisbyrden er blevet vendt om. Ifølge sagsøgeren tilkommer det ikke ham at føre bevis for det arbejde, hans parlamentariske assistent har udført, men det tilkommer derimod Parlamentet at bevise det modsatte.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den anvendelse, der har fundet sted af artikel 7 i gennemførelsesforordning 2019/661, går langt ud over, hvad der er nødvendigt for at for at nå målene i lovgivningen om en bedre og mere effektiv anvendelighed af det elektroniske kvoteregister. De fejl og anbringender, der er påberåbt, gør sig også gældende for det tilfælde, at de kvoter, der er indrømmet sagsøgerens datterselskab, skal forstås som værende tildelt sagsøgeren i dets egenskab af virksomhed, der afgiver erklæringen.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt angår den del, hvorved det fastslås, at EU-varemærke nr. 11 369 981, LOTTOLAND, forbliver gyldigt for alle de tjenesteydelser i klasse 42, for hvilke det anfægtede EU-varemærke blev registreret.
C 45/95

Sag anlagt den 13. december 2019 – X-cen-tek mod EUIPO – Altenloh, Brinck & Co. (PAX)

(Sag T-847/19)

(2020/C 45/81)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: X-cen-tek GmbH & Co. KG (Wardenburg, Tyskland) (ved advokat H. Hillers)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Altenloh, Brinck & Co. GmbH & Co. KG (Ennepetal, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: X-cen-tek GmbH & Co. KG

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket PAX – registreringsansøgning nr. 16 487 803

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 27. september 2019 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 2324/2018-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen tilsidesatte artikel 107, stk. 1, TEUF ved at finde, at den påståede støtteforanstaltning giver en selektiv fordel til de selskaber, der gør brug af 75 %-fritagelsen for fritagelsesberettigede låneforhold med lav risiko, fordi Kommissionen; — fejlagtigt konkluderede, at UK Controlled Foreign Companies (CFC) regime (de britiske regler om kontrollerede udenlandske selskaber) udgjorde referencesystemet. — begik en retlig fejl ved at konkludere, at 75 %-fritagelsen udgør en undtagelse til referenceskattesystemet som følge af, at (i) konklusionen om, at der forelå en undtagelse, er fejlagtigt støttet på lovgivningsteknikken. (ii) kriteriet om nøglepersonfunktioner ikke er det væsentligste kriterium for Det Forenede Kongeriges CFC-ordning. (iii) fritagelsesberettigede og ikkefritagelsesberettigede låneforhold ikke omfattes af samme retlige og faktiske situation, og at Kommissionen under alle omstændigheder begik en retlig fejl ved analogt at anvende eller i for høj grad forlod sig på ordlyden af Rådets direktiv (EU) 2016/1164 (1) — begik en faktisk og retlig fejl ved at konkludere, at 75 %-fritagelsen ikke er begrundet i skattesystemets generelle karakter eller opbygning på samme måde som Group Financing Exemption (skattefritagelse for koncernintern finansiering), der finder anvendelse på ikkehandelsrelaterede finansieringsindtægter, som falder inden for section 371EC i Taxation (Internation and Other Provisions) Act 2010 (2010-skatteloven (internationale og andre bestemmelser) (kapitalinvesteringer fra Det Forenede Kongerige)
2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl ved dens anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF og/eller anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at anlægge en forkert tilgang til analysen af CFC-regler. Kommissionen behandlede fejlagtigt Chapter 9 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) af 2010) – som indeholder Group Financing Exemption (skattefritagelse for koncernintern finansiering) – som en form for undtagelse til en almindelig skattepligt i Chapter 5 i Part 9A i Taxation (international and Other Provisions) Act 2010.
—

Subsidiært annulleres Kommissionens afgørelse (EU) 2019/1352, for så vidt som det heri konkluderes, at section 371ID I Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (skatteloven (internationale og andre bestemmelser) af 2010) udgjorde ulovlig statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
9.

Med det niende anbringende gøres gældende, at Kommissionen handlede i strid med artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 6 i forordning (EU) 2015/1589 (2) og i strid med princippet om god forvaltningsskik i henhold til artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder. Kommissionen undlod i sin åbningsafgørelse særligt at gøre opmærksom på, at den havde betænkeligheder i forhold til »75%-fritagelsen« i henhold til section 371ID i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 for at undgå de praktiske vanskeligheder med at foretage en analyse af nøglepersonfunktioner med hensyn til koncernintern lånevirksomhed, såsom at give interesserede parter behørig mulighed for at fremsætte bemærkninger dertil. Kommissionen opfordrede ikke under sin undersøgelse interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i denne forbindelse, og den valgte i den anfægtede afgørelse at se bort fra sådanne bemærkninger, som i denne forbindelse rent faktisk var blevet afgivet af interesserede parter. Følgelig er den anfægtede afgørelse ugyldig.
9.

Med det niende anbringende gøres gældende, at Kommissionen handlede i strid med artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 6 i forordning (EU) 2015/1589 (2) og i strid med princippet om god forvaltningsskik i henhold til artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder. Kommissionen undlod i sin åbningsskrivelse særligt at gøre opmærksom på, at den havde betænkeligheder i forhold til »75%-fritagelsen« i henhold til section 371ID i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 for at undgå de praktiske vanskeligheder med at foretage en analyse af nøglepersonfunktioner med hensyn til koncernintern lånevirksomhed, såsom at give interesserede parter behørig mulighed for at fremsætte bemærkninger dertil. Kommissionen opfordrede ikke under sin undersøgelse interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i denne forbindelse, og den valgte i den anfægtede afgørelse at se bort fra sådanne bemærkninger, som i denne forbindelse rent faktisk var blevet afgivet af interesserede parter. Følgelig er den anfægtede afgørelse ugyldig.
9.

Med det niende anbringende gøres gældende, at Kommissionen handlede i strid med artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 6 i forordning (EU) 2015/15891589 (2) og i strid med princippet om god forvaltningsskik i henhold til artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder. Kommissionen undlod i sin åbningsafgørelse særligt at gøre opmærksom på, at den havde betænkeligheder i forhold til »75%-fritagelsen« i henhold til section 371ID i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 for at undgå de praktiske vanskeligheder med at foretage en analyse af nøglepersonfunktioner med hensyn til koncernintern lånevirksomhed, såsom at give interesserede parter behørig mulighed for at fremsætte bemærkninger dertil. Kommissionen opfordrede ikke under sin undersøgelse interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i denne forbindelse, og den valgte i den anfægtede afgørelse at se bort fra sådanne bemærkninger, som i denne forbindelse rent faktisk var blevet afgivet af interesserede parter. Følgelig er den anfægtede afgørelse ugyldig.
3.

Tredje anbringende om, at koncernfinansieringsfritagelsen ikke begunstiger visse virksomheder eller produktionen af visse varer. Kommissionen har begået fejl ved i) at definere referencesystemet for snævert som reglerne i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 i stedet for som Det Forenede Kongeriges bredere selskabsskattesystem, ii) ikke at indse, at det nævnte Chapter 9 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 ikke udgør en undtagelse til Chapter 5 heri, og iii) ikke at anerkende, at selv såfremt det nævnte Chapter 9 udgjorde en undtagelse til Chapter 5, ville det være begrundet ved karakteren af eller den almindelige opbygning af det nævnte Part 9A.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 107, stk. 1, TEUF og/eller anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at tage en fejlagtig tilgang til ordningen for kontrollerede udenlandske selskaber. Kommissionen foretog i 124.-126. betragtning til den anfægtede afgørelse en urigtig behandling af bestemmelserne i kapitel 9 i del 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (skatteloven (internationale og andre bestemmelser) af 2010) som en form for undtagelse til den almindelige skat i denne dels kapitel 5.
5.

Femte anbringende om, at selv hvis det antages, at foranstaltningerne vedrørende kontrollerede udenlandske selskaber umiddelbart udgjorde statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, konkluderedes det med urette i den anfægtede afgørelse, at der ikke var grundlag for, at de pågældende foranstaltninger kunne være forenelige med EU-statsstøttereglerne. Desuden er den anfægtede afgørelse irrationel og usammenhængende, for så vidt som Kommissionen korrekt accepterede, at kapitel 9 i del 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (skatteloven (internationale og andre bestemmelser) af 2010) er begrundet, når den eneste grund til, at en afgift på kontrollerede udenlandske selskaber skulle anvendes i henhold til referencescenariet i det nævnte kapitel 5, ville være »kriteriet om kapital med tilknytning til Det Forenede Kongerige«, fordi dette kriterium kan være uforholdsmæssigt vanskeligt at anvende i praksis, men samtidig, og uden passende begrundelse anførte Kommissionen, at det nævnte kapitel 9 aldrig er begrundet, når analysen af væsentlige personfunktioner ville føre til anvendelse af en afgift på kontrollerede udenlandske selskaber i henhold til nævnte kapitel 5. Analysen af væsentlige personfunktioner er nemlig uforholdsmæssigt vanskelig at anvende i praksis, hvorfor Kommissionen skulle have fundet, at det nævnte kapitel 9 var berettiget i forbindelse med denne analyse, ligesom den dermed burde have konkluderet, at der ikke foreligger statsstøtte.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl, anlagde et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesatte begrundelsespligten ved at konkludere, at skattefritagelsen for koncernintern finansiering udgør en selektiv undtagelse til referencesystemet, og navnlig at virksomheder, der har andre former for ikkehandelsrelaterede indtægter, befinder sig i en sammenlignelig retlig og faktisk situation med virksomheder, der har ikkehandelsrelaterede indtægter fra fritagelsesberettigede låneforhold. Kommissionen begik således en fejl ved at konkludere, at ikkehandelsrelaterede indtægter fra lån til nærtstående parter og lån til tredjeparter ikke giver en væsentlig og materielt større risiko for kunstig overførsel end fritagelsesberettigede låneforhold. Kommissionen begik endvidere en fejl ved at fokusere på lovgivningsteknikken for frem for virkningerne af skattefritagelsen for koncernintern finansiering.
—

Tilsidesættelse af artikel 59, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, på grund af en retligt fejlagtig anvendelse af den aktuelle normforståelse af artikel 7, stk. 1, litra b), og c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 på ansøgningstidspunktet for det anfægtede EU-varemærke og på grund af manglende konstateringer vedrørende normforståelsen af artikel 7, stk. 1, litra b), og c), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 på ansøgningstidspunktet
—

EUIPO og, i påkommende tilfælde, den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne afholdt i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.
4.

Fjerde anbringende: Sagsøgeren er individuelt berørt af det Europæiske Råds angivelige passivitet i forhold til den tjekkiske premierminister Andrej Babiš’ angivelige interessekonflikt i henhold til: i. den forfatningsmæssige pligt til at kontrollere, at EU’s retsakter, herunder EU-budgettet (den flerårige finansielle ramme 2021-2027) vedtages korrekt. ii. den forfatningsmæssige pligt og dermed ret til at kontrollere den tjekkiske premierminister, når denne optræder i Det Europæiske Råd, herunder pligten til på ansvarlig vis at udføre hvervet som medlem af det særlige udvalg i Senatet, der er ansvarlig for efterforskningen af den tjekkiske premierminister Andrej Babiš’ angivelige interessekonflikt. iii. sagsøgerens valg til det tjekkiske senat i 2018 i konkurrence med kandidaterne fra ANO 2011, som ledes af den tjekkiske premierminister. Sagsøgeren har anført, at Domstolens afslag på at antage denne sag til realitetsbehandling vil svare til at nægte adgangen til domstolsprøvelse, hvilket vil føre til, at det bliver faktisk umuligt for medlemmerne af de nationale parlamenter at kontrollere deres regeringsmedlemmer i forhold til handlinger, der finder sted i Det Europæiske Råd eller i Rådet.
C 54/55

Sag anlagt den 4. december 2019 – Palírna U Zeleného stromu mod EUIPO — Bacardi (BLEND 42 VODKA)

(Sag T-830/19)

(2020/C 54/61)

Stævningen er affattet på tjekkisk

Parter

Sagsøger: Palírna U Zeleného stromu a.s. (Ústí nad Labem, Den Tjekkiske Republik) (ved advokat T. Chleboun)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Bacardi & Co. Ltd (Meyrin, Schweiz)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger om det omtvistede varemærke: Palírna U Zeleného stromu a.s.

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærket BLEND 42 VODKA i lyseblå og mørkeblå – ansøgning nr. 12 946 034

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 5. september 2019 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 2532/2018-2)

Påstande

— Procedurerne vedrørende sagerne til prøvelse af EUIPO’s afgørelser af 5. september 2019 forenes i sagerne R 2531/2018-2, R 2532/2018-2 og R 2533/2018-2.

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
C 54/56

Sag anlagt den 4. december 2019 – Palírna U Zeleného stromu mod EUIPO – Barcardi (BLEND 42 FIRST CZECH BLENDED VODKA)

(Sag T-831/19)

(2020/C 54/62)

Stævningen er affattet på tjekkisk

Parter

Sagsøger: Palírna U Zeleného stromu a.s. (Ústí nad Labem, Den Tjekkiske Republik) (ved advokat T. Chleboun)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Barcardi & Co. Ltd (Meyrin, Schweiz)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger om det omtvistede varemærke: Palírna U Zeleného stromu a.s.

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærket BLEND 42 FIRST CZECH BLENDED VODKA i hvid, rød, grå, lyseblå, mærkeblå og orange – ansøgning nr. 12 946 182

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 5. september 2019 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 2533/2018-2)

Påstande

— Procedurerne vedrørende sagerne til prøvelse af EUIPO’s afgørelser af 5. september 2019 forenes i sagerne R 2531/2018-2, R 2532/2018-2 og R 2533/2018-2.

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
Sag anlagt den 14. november 2019 – Moerenhout m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-789/19)

(2020/C 45/61)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Tom Moerenhout (Humbeek, Belgien) og 6 andre parter (ved advokat G. Devers)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet til prøvelse af Kommissionens afgørelse C(2019) 6390 final af 4. september 2019 om afslag på registrering af forslaget til borgerinitiativ »Ensuring Common Commercial Policy conformity with EU Treaties and compliance with international law« (Sikring af, at den fælles handelspolitik er i overensstemmelse med EU-traktaterne og overholder international ret) (EUT 2019, L 241, s. 12), har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

1. Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 41, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 4, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 211/2011 om borgerinitiativer, for så vidt som Kommissionen har forvansket forslaget til borgerinitiativ.

2. Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 4, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 211/2011, for så vidt som Kommissionen har tilsidesat sin pligt til at begrunde den anfægtede afgørelse.

3. Tredje anbringende om en tilsidesættelse af artikel 4, stk. 2, litra b), i forordning nr. 211/2011, for så vidt som Kommissionen har fundet, at den påtænkte foranstaltning i forslaget til borgerinitiativ kun kunne vedtages på grundlag af artikel 215 TEUF, selv om den pågældende foranstaltning åbenlyst henhører under den fælles handelspolitik.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 107, stk. 1, TEUF, da den fastslog, at den angivelige støtteforanstaltning indebærer en selektiv fordel: a) for de selskaber, som gør brug af 75 %-fritagelsen for lav-risiko fritagelsesberettigede låneforhold, fordi Kommissionen — med urette identificerede Det Forenede Kongeriges ordning for kontrollerede udenlandske selskaber som referenceordningen — begik en retlig fejl, da den konkluderede, at 75 %-fritagelsen udgør en undtagelse til referencebeskatningsordningen på det grundlag at: (i) konklusionen om en undtagelse med urette er baseret på lovgivningsteknikken (ii) kriteriet om nøglepersonfunktioner ikke er det afgørende kriterium i forbindelse med Det Forenede Kongeriges ordning for kontrollerede udenlandske selskaber, og (iii) fritagelsesberettigede og ikke-fritagelsesberettigede låneforhold ikke er i samme faktiske og retlige situation, og idet Kommissionen under alle omstændigheder begik en retlig fejl, da den foretog en analog anvendelse af eller i for høj grad forlod sig på ordlyden af Rådets direktiv (EU) 2016/1164 (1) — begik en faktisk og retlig fejl, da den konkluderede, at 75 %-fritagelsen ikke er begrundet i karakteren og den almindelige opbygning af beskatningsordningen på samme måde som skattefritagelsen for koncernintern finansiering, der finder anvendelse på ikkehandelsrelaterede finansieringsindtægter omfattet af Section 371EC i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Det Forenede Kongeriges lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) af 2010. b) for de selskaber, der gør brug af undtagelserne vedrørende matched interest og fritagelsesberettigede ressourcer, fordi den — med urette identificerede Det Forenede Kongeriges regler om kontrollerede udenlandske selskaber som referenceordningen — begik en retlig fejl ved at konkludere, at undtagelserne vedrørende matched interest og fritagelsesberettigede ressourcer udgør en undtagelse til referencebeskatningsordningen, på det grundlag, at (i) konklusionen om en undtagelse med urette er baseret på lovgivningsteknikken, og kriteriet om nøglepersonfunktioner ikke er et afgørende kriterium for Det Forenede Kongeriges regler om kontrollerede udenlandske selskaber (ii) skattepligtige personer, som kan anvende undtagelserne vedrørende matched interest og fritagelsesberettigede ressourcer ikke er i samme faktiske og retlige situation som skattepligtige personer, som ikke kan anvende disse. — begik en faktisk og retlig fejl ved at konkludere, at undtagelserne vedrørende matched interest og fritagelsesberettigede ressourcer ikke er begrundet i karakteren og den almindelige opbygning af beskatningsordningen.