Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Socialpolitik - mandlige og kvindelige arbejdstagere - lige loen - traktatens artikel 119 - anvendelsesomraade - ansaettelsesforhold i den offentlige sektor - omfattet

(EF-traktaten, art. 119)

2 Socialpolitik - mandlige og kvindelige arbejdstagere - lige loen - traktatens artikel 119 og direktiv 75/117 - anvendelsesomraade - beregning af deltidsansattes anciennitet, der kan give adgang til en forfremmelse - ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 119; Raadets direktiv 75/117)

3 Socialpolitik - mandlige og kvindelige arbejdstagere - adgang til beskaeftigelse samt arbejdsvilkaar - ligebehandling - beregning af deltidsansattes anciennitet, der kan paavirke deres mulighed for forfremmelse - regel, der overvejende rammer kvinder - ulovlig uden objektiv begrundelse - kriterier for en objektiv begrundelse

(Raadets direktiv 76/207)

Sammendrag

4 Traktatens artikel 119 skal fortolkes saaledes, at den finder anvendelse paa offentligretlige ansaettelsesforhold. En anderledes fortolkning, hvorefter offentligt ansatte holdes uden for bestemmelsens anvendelsesomraade, ville vaere i strid med formaalet med bestemmelsen.

5 En national bestemmelse om, at beskaeftigelsesperioder, hvori arbejdstiden har vaeret mindst halvdelen af den normale arbejdstid og op til to tredjedele heraf, ved beregningen af tjenestemaends anciennitet kun medregnes med to tredjedele, falder ikke ind under traktatens artikel 119 og direktiv 75/117 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemfoerelse af princippet om lige loen til maend og kvinder. Da en saadan bestemmelse i foerste raekke sigter mod - under hensyn til ancienniteten - at regulere tjenestemandens adgang til at opnaa en hoejere stilling, har den kun indirekte betydning for stoerrelsen af det vederlag, den paagaeldende har ret til, naar forfremmelsesproceduren er afsluttet.

6 Direktiv 76/207 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar er til hinder for en national lovgivning, der bestemmer, at beskaeftigelsesperioder, hvori arbejdstiden har vaeret mindst halvdelen af den normale arbejdstid og op til to tredjedele heraf, ved beregningen af tjenestemaends anciennitet kun medregnes med to tredjedele, medmindre den paagaeldende lovgivning er berettiget af objektive grunde, som intet har at goere med forskelsbehandling paa grundlag af koen. Selv om den omstaendighed, at en lovgivning rammer langt flere kvindelige end mandlige arbejdstagere, i princippet udgoer en overtraedelse af det naevnte direktiv, er dette saaledes ikke tilfaeldet, saafremt det - paa trods af at de hovedsagelig kvindelige deltidsansatte har faaet beregnet en stoerre anciennitet end ud fra et praecist proportionalitetskriterium - maa konstateres, at det normalt varer laengere for deltidsansatte end for fuldtidsansatte at erhverve de kvalifikationer og kundskaber, som deres arbejde giver, og at de kompetente myndigheder er i stand til at godtgoere, at de valgte midler er i overensstemmelse med et legitimt maal i deres socialpolitik, er egnede til at gennemfoere denne socialpolitiske maalsaetning og er noedvendige hertil.