Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – advokater – varig udøvelse af erhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået – direktiv 98/5

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5, art. 3, art. 4 og art. 5, stk. 3)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – advokater – varig udøvelse af erhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået – direktiv 98/5

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5, art. 2 og art. 5, stk. 2 og 3)

3. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – advokater – varig udøvelse af erhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået – direktiv 98/5

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5, art. 7, stk. 2, og art. 13)

Sammendrag

1. Artikel 3 i direktiv 98/5 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, er til hinder for, at en medlemsstat gør registrering hos den kompetente nationale myndighed af advokater, som har opnået deres beskikkelse i en anden medlemsstat og ønsker at udøve virksomhed under hjemlandets advokattitel, betinget af en forudgående kontrol af sprogkundskaber.

Fællesskabslovgiver har nemlig med denne artikel gennemført en fuldstændig harmonisering af betingelserne for at udnytte den ret, som direktiv 98/5 giver, ved at fastsætte fremlæggelsen for værtslandets kompetente myndighed af bevis for registreringen hos hjemlandets kompetente myndighed som den eneste betingelse, der kan stilles for registrering i værtslandet, der giver en advokat adgang til at udøve virksomhed dér under hjemlandets advokattitel.

Fællesskabslovgiver har således med henblik på at lette udøvelsen af den grundlæggende ret til etablering for en bestemt kategori af vandrende advokater afstået fra at indføre et system med forudgående kontrol af kundskaber.

Denne opgivelse af en forudgående kontrol af europæiske advokaters kundskaber, herunder sprogkundskaber, er i direktiv 98/5 imidlertid knyttet sammen med en række regler, hvormed det tilsigtes at sikre et acceptabelt niveau i Fællesskabet for beskyttelsen af borgerne og sikring af en ordnet retspleje.

(jf. præmis 35-37, 39, 41-43 og 47 samt domskonkl.)

2. Artikel 5 i direktiv 98/5 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, er til hinder for et forbud i værtslandet for europæiske advokater mod at udøve virksomhed med domicilering af selskaber.

I artikel 2 og 5 i direktiv 98/5 fastslås således princippet om, at en europæisk advokat med forbehold af undtagelserne i artikel 5’s stk. 2 og 3 har ret til at udøve den samme form for erhvervsvirksomhed som en advokat, der udøver virksomhed under værtslandets advokattitel. Følgelig er medlemsstaterne ikke bemyndiget til at fastsætte andre undtagelser til dette princip i national ret end dem, der udtrykkeligt og udtømmende er angivet i denne artikel.

Desuden kan indførelsen eller opretholdelsen af nationale bestemmelser, der tilsidesætter det nævnte princip, ikke begrundes med risikoen for en uheldig udvikling, henset til, at direktiv 98/5 bl.a. foreskriver kumulering af de faglige og etiske regler, som den europæiske advokat skal overholde, pligt til at tegne en advokatansvarsforsikring eller tilslutte sig en for advokater etableret garantifond samt en disciplinærordning, som hjemlandets og værtslandets kompetente myndigheder samarbejder om.

(jf. præmis 56, 57 og 59-61)

3. Direktiv 98/5 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, er til hinder for lovgivning i værtsmedlemsstaten, som forpligter europæiske advokater til hvert år at fremlægge et bevis for registrering hos hjemlandets kompetente myndighed. Henset til, at der i direktivets artikel 7, stk. 2, og artikel 13 er fastsat forholdsregler, der gør det muligt for værtslandets myndighed at sikre sig, at europæiske advokater til stadighed opfylder betingelsen om registrering hos hjemlandets kompetente myndighed, fremstår et sådant formelt krav i henhold til værtslandets lovgivning som en administrativ foranstaltning, der er uforholdsmæssig i forhold til det tilsigtede formål og dermed uberettiget, henset til direktiv 98/5.

(jf. præmis 67-71)