Domstolens Dom (Tredje Afdeling) af 10. juni 1999. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Comune di Montorio al Vomano. - Artikel 238 EF (tidligere artikel 181) - Voldgiftsklausul - Misligholdelse af to kontrakter. - Sag C-334/97.



Samling af Afgørelser 1999 side I-03387



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

De Europaeiske Faellesskabers kontrakter - voldgiftsbestemmelse, der giver Domstolen kompetence - ensidig opsigelse i henhold til kontraktbestemmelserne - paastand om tilbagebetaling af de udbetalte forskud og om erstatning - tab - omkostninger afholdt under retssagen - ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 181 (nu art. 238 EF))

Sammendrag

I forbindelse med en paastand om erstatning for skade ved misligholdelse af en kontrakt kan de udgifter, parterne har afholdt i forbindelse med retssagen, ikke som saadanne betragtes som et saerligt tab i forhold til sagsomkostningerne.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 24. september 1997 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af en voldgiftsklausul efter EF-traktatens artikel 181 (nu artikel 238 EF) anlagt sag mod Montorio al Vomano kommune (herefter »Montorio«) med paastand dels om tilbagebetaling af et samlet beloeb paa 613 600 000 ITL, som Kommissionen havde forudbetalt til Montorio i forbindelse med to kontrakter vedroerende planlaegning og ivaerksaettelse af et integreret system med en vind- og dieseldel samt et hydroelektrisk kraftvaerk, forhoejet med renter paa i alt 894 557 399 ITL tillige med renter fra den 31. august 1997 indtil endelig betaling, dels om domfaeldelse af Montorio til at betale Kommissionen erstatning paa 50 000 000 ITL for lidt tab.

2 Den 28. juli 1986 indgik Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ved Kommissionen to kontrakter med numrene WE 147-85 og HY 149-85 med Montorio (herefter »kontrakt 147« og »kontrakt 149«).

3 Disse to kontrakter, hvis formaal var planlaegning og ivaerksaettelse af et integreret system med en vind- og dieseldel (kontrakt 147) samt et hydroelektrisk kraftvaerk (kontrakt 149) blev indgaaet inden for rammerne af den oekonomiske stoette til demonstrationsprojekter, der var bevilget af Kommissionen ved en afgoerelse af 8. november 1985 paa omraadet for udnyttelse af alternative energikilder, jf. Raadets forordning (EOEF) nr. 1972/83 af 11. juli 1983 om ydelse af finansiel stoette til demonstrationsprojekter inden for udnyttelse af alternative energikilder, energibesparelser og erstatning af kulbrinter (EFT L 195, s. 6).

4 I henhold til artikel 13 i kontrakt 147 og 149 havde parterne aftalt, at »eventuelle tvister vedroerende kontraktens gyldighed, fortolkning og opfyldelse skal indbringes for De Europaeiske Faellesskabers Domstol«.

5 I henhold til kontrakternes artikel 14 »finder italiensk ret anvendelse« paa dem.

Kontrakt 147

6 Det af kontrakten omfattede anlaeg skulle daekke energibehovet for et projekt til udvikling af et turistcentrum og af beboelsesenheder i Cusciano (en lille landsby i Montorio kommune).

7 I medfoer af artikel 2 og bilag I, del A, punkt 2.1, i kontrakt 147 skulle opfoerelsen af anlaegget med vind- og dieselsystemet, der var paabegyndt den 8. april 1986, afsluttes den 30. november 1988.

8 Ifoelge artikel 4.1 i kontrakt 147 overtog Montorio det tekniske og oekonomiske ansvar for det af kontraktens bilag I omfattede arbejde. I medfoer af artikel 4.3 forpligtede kommunen sig til inden for en frist paa tre maaneder efter kontraktens undertegnelse, og herefter halvaarligt, at forelaegge en rapport vedroerende arbejdets forloeb og en oversigt over de afholdte udgifter. Ifoelge artikel 4.4 skulle Montorio omgaaende underrette Kommissionen med alle nyttige klarlaeggelser om enhver begivenhed, som kunne bringe kontraktens behoerige opfyldelse i fare. Desuden forpligtede kommunen sig til efter artikel 4.5.1 uopholdeligt at tilstille Kommissionen enhver oplysning, denne maatte oenske vedroerende gennemfoerelsen af arbejdsplanen. Ifoelge artikel 4.5.2 var Montorio pligtig at tilstille Kommissionen de dokumenter af teknisk og oekonomisk art, der var noedvendige for at tage stilling til gennemfoerelsen af arbejdsplanen.

9 I kontraktens artikel 8 bestemtes foelgende: »Kommissionen kan uden videre ophaeve kontrakten, saafremt medkontrahenten ikke overholder en af de forpligtelser, der paahviler ham i henhold til kontrakten, navnlig bestemmelserne om fristerne for fremlaeggelse af de i artikel 4.3 omhandlede rapporter. Ophaevelsen faar virkning ved meddelelse herom, fremsendt ved rekommanderet skrivelse med modtagelsesbevis, medmindre forpligtelsen opfyldes senest en maaned herefter ... I tilfaelde af ophaevelse skal medkontrahenten oejeblikkeligt tilbagebetale de beloeb, der er udbetalt i form af oekonomisk stoette, til Kommissionen, med rente fra det tidspunkt, hvor det paagaeldende beloeb blev betalt. Den rentesats, der finder anvendelse, er den, Den Europaeiske Investeringsbank anvendte paa den dato, hvor Kommissionen traf beslutningen om at yde den oekonomiske stoette til projektet.«

10 Den 20. august 1986 udbetalte Kommissionen Montorio et forskud paa 246 000 000 ITL.

11 I januar og september 1987 opfordrede Kommissionen skriftligt Montorio til at rette sig efter kravene om forelaeggelse af rapporter i artikel 4.3 i kontrakt 147.

12 Ved skrivelse af 3. november 1987 imoedekom Kommissionen Montorio's ansoegning om forlaengelse af opfoerelsestiden indtil den 31. maj 1989.

13 I 1987 og 1988 udbetalte Kommissionen Montorio et samlet beloeb paa 209 200 000 ITL i tre rater.

14 I november 1988 og i marts 1989 fandt Kommissionen at maatte fremsaette paamindelse til Montorio om forpligtelserne ifoelge artikel 4.3 i kontrakt 147.

15 Ved skrivelse af 18. september 1991 oplyste Montorio over for Kommissionen, at turistcentret og boligbebyggelsen i Cusciano ikke ville blive gennemfoert som oprindeligt planlagt, og at det derfor var noedvendigt at foretage en aendring af det oprindelige projekt, hvilken aendring gik ud paa at installere en vinddreven generator tilsluttet det elektriske system, hvorfra energien distribueredes til hele kommunen. Montorio skoennede, at arbejdet ville blive afsluttet den 31. december 1992. Kommunen garanterede, at der ville vaere oekonomisk daekning for det projekt, som ikke var sikret af Det Europaeiske Faellesskab.

16 Ved skrivelse af 20. december 1991 kraevede Kommissionen en kopi af den formelle beslutning, der var truffet af kommunens kompetente myndigheder vedroerende finansieringen af det aendrede produkt, samt af tilladelsen til at slutte turbinen til det elektriske system. Montorio svarede den 8. januar 1992.

17 Efter en inspektion paa stedet i marts 1992 anmodede Kommissionen, ved skrivelse af 25. august 1992, Montorio om blandt andet at fremlaegge foelgende dokumenter, nemlig

- regionen Abruzzernes skriftlige tilsagn med oplysning om stoerrelsen af regionens oekonomiske tilskud til det nye projekt og datoen for udbetaling af tilskuddet

- en analyse af finansieringen af projektets totalpris og

- en ny arbejdsplan med klare angivelser af, hvorledes projektet skulle gennemfoeres.

Kommissionen praeciserede, at den ville paaberaabe sig artikel 8 i kontrakt 147, saafremt disse dokumenter ikke kom frem til den inden den 30. september 1992.

18 Den 13. oktober 1992 svarede Montorio og anmodede herved faktisk om en ny forlaengelse. Ved to skrivelser af 29. oktober 1992 oplyste den over for Kommissionen, at kommunens forsinkelser med gennemfoerelsen af ingenioerarbejdet vedroerende projektet efter kontrakten skyldtes »administrativ langsommelighed i de for miljoetilladelserne kompetente organer« og oplyste, at regionen Abruzzernes myndigheder endnu ikke havde truffet afgoerelse vedroerende bevilling af den anden rate af den finansiering, der var forudset i regionens dekret nr. 1550 af 4. december 1986. I en af skrivelserne praeciserede det, at den nye arbejdsplan, der gav klare oplysninger om arbejdets udvikling, var vedlagt som bilag.

19 Den 30. november 1992 ophaevede Kommissionen kontrakten med den begrundelse, at de af den i skrivelsen af 25. august 1992 kraevede dokumenter ikke var kommet frem til den. Som foelge af denne ophaevelse kraevede Kommissionen den 19. december 1995 og den 24. januar 1996 tilbagebetaling af de udbetalte beloeb. Montorio foretog ikke nogen tilbagebetaling.

Kontrakt 149

20 I medfoer af artikel 2 og bilag I, afdeling A, punkt 2.2, i kontrakt 149 skulle man senest i maj 1988 afslutte det heraf omfattede arbejde, der vedroerte et hydroelektrisk anlaeg paa 300 kW.

21 I medfoer af artikel 4.2.1 i bilag I, afdeling A, punkt 3 i kontrakt 149 overdrog Montorio selskabet Tecno Srl (herefter »Tecno«) at opfoere det hydroelektriske anlaeg.

22 Ifoelge artikel 4.3.1 i kontrakt 149 havde Montorio pligt til at give Kommissionen underretning, saafremt det viste sig umuligt at paabegynde arbejdet, og at foreslaa Kommissionen en ny dato. Desuden skulle Montorio inden for en frist af tre maaneder beregnet fra datoen for kontraktens undertegnelse forelaegge en midlertidig rapport vedroerende projektets forloeb, og rapporten skulle vaere ledsaget af en oversigt over de i denne periode afholdte udgifter.

23 Artikel 4.1 og 8 i kontrakt 149 er affattet paa samme maade som artikel 4.1 og 8 i kontrakt 147.

24 Den 8. august 1986 udbetalte Kommissionen Montorio 158 400 000 ITL forskudsvis.

25 Den 27. januar 1987 opfordrede Kommissionen Montorio til at overholde sine forpligtelser ifoelge artikel 4.3.1 i kontrakt 149, idet kommunen ikke havde forelagt den foerste midlertidige rapport vedroerende arbejdets forloeb, ligesom den ikke havde fremlagt en oversigt over udgifterne inden for den ved kontraktklausulen fastsatte frist. Den 3. juli 1987 tilstillede Kommissionen Montorio en ny paamindelse ved en tilsvarende meddelelse.

26 Den 8. januar 1988 paalagde Kommissionen kommunen at overholde sine forpligtelser og praeciserede, at saafremt kommunen afviste at efterkomme forpligtelserne, ville den kunne ophaeve kontrakten i medfoer af dennes artikel 8.

27 Montorio reagerede ikke paa disse opfordringer og paamindelser, hvorfor Kommissionen den 16. marts 1988 tilstillede den en skrivelse med ophaevelse af kontrakten samt om, at man kraevede tilbagebetaling af den oekonomiske stoette paa 158 400 000 ITL, som kommunen havde modtaget, forhoejet med paaloebne renter. Montorio har ikke tilbagebetalt de kraevede beloeb.

Ophaevelsen af kontrakterne

Kontrakt 147

28 Kommissionen har blandt andet gjort gaeldende, at den - efter i flere omgange at have forlaenget Montorio's frist til at opfylde sine kontraktlige forpligtelser - ved skrivelse af 25. august 1992 havde opfordret Montorio til senest den 30. september 1992 at tilstille den visse dokumenter, navnlig dem, som omtales i praemis 17 i naervaerende dom. Kravet om forelaeggelse af disse dokumenter havde hjemmel i kontraktens artikel 4.4, 4.5.1 og 4.5.2. Kommissionen goer gaeldende, at den, da Montorio ikke har tilstillet den de paagaeldende dokumenter, ved skrivelse af 30. november 1992 meddelte Montorio, at den ville ophaeve kontrakt 147 i medfoer af dennes artikel 8.

29 Ifoelge Montorio er Kommissionen afskaaret fra at ophaeve kontrakten paa grundlag af den italienske civillovbogs artikel 1453, hvorved Montorio i foerste raekke goer gaeldende, at Kommissionen burde have opfordret kommunalforvaltningen til at lade det paagaeldende anlaeg opfoere og med henblik herpaa fastsaette en frist, hvis udloeb ville have haft en ophaevelsesvirkning. Kommunen goer herefter gaeldende, at den var berettiget til at formode, at Kommissionen var rede til at afvente udfaldet af den retssag, den foerte mod Tecno, samt den nye afgoerelse fra regionen Abruzzerne vedroerende arbejdets finansiering paa grund af, at der naesten var forloebet ti aar, foer Kommissionen tog egnede skridt til at soege sanktion for den manglende overholdelse af den naevnte frist for arbejdets faerdiggoerelse.

30 Endelig har Montorio gjort gaeldende, at den udtrykkelige ophaevelsesklausul i kontraktens artikel 8 ikke kan finde anvendelse af foelgende grunde:

- Varselsskrivelsen blev ikke fremsendt ved rekommanderet brev med modtagelsesbevis.

- Kommissionen fremsatte fortsat krav om fremlaeggelse af rapporterne selv efter fristens udloeb, hvormed den maa antages at have givet afkald paa den udtrykkelige ophaevelsesklausul.

- Kommunen fremsendte de kraevede dokumenter den 29. oktober 1992 og opfyldte saaledes sin kontraktlige forpligtelse.

31 Vedroerende Montorio's formalitetsindsigelse om, at Kommissionen ikke kunne ophaeve kontrakten, maa det anfoeres, at Kommissionens ophaevelse ikke, modsat Montorio's opfattelse, er et krav om ophaevelse ad rettens vej paa grund af misligholdelse, jf. herved den italienske civillovbogs artikel 1453, men et krav om, at det fastslaas, at Kommissionens ophaevelse af kontrakten kunne ske uden videre i medfoer af ophaevelsesklausulen i kontraktens artikel 8, hvis almindelige indhold er omfattet af den italienske civillovbogs artikel 1456.

32 Under alle omstaendigheder er de to grunde, Montorio har anfoert til stoette for formalitetsindsigelsen, uden betydning. For det foerste er den omstaendighed, at Kommissionen ikke opfordrede Montorio til specifikt at opfylde sin kontraktlige forpligtelse til at opfoere de paagaeldende anlaeg og ikke med henblik herpaa fastsatte en frist, hvis udloeb ville have medfoert ophaevelse, ikke i sig selv af en saadan karakter, at sagen maa afvises. Ifoelge artikel 8 i kontrakt 147 er misligholdelse af andre kontraktforpligtelser end den, som anfoeres af Montorio, ogsaa egnet til at medfoere ophaevelse uden videre. Hvad for det andet angaar den begrundelse, som skal ligge i kraenkelsen af Montorio's berettigede forventning, maa det fastslaas, at selv om det maatte antages, at en sag kan afvises med den begrundelse, at den kan kraenke sagsoegtes berettigede forventning, udelukker de i sagen oplyste faktiske omstaendigheder, saasom de, der navnlig naevnes i denne doms praemis 17, 18 og 19, at Kommissionen hos Montorio kunne fremkalde en berettiget forventning saaledes forstaaet, at den ikke ville tage retslige skridt inden afgoerelsen af det misligholdelsessoegsmaal, den havde indledt mod Tecno, og inden der blev truffet en ny beslutning fra regionen Abruzzerne vedroerende arbejdets finansiering.

33 Herefter kan formalitetsindsigelsen ikke tages til foelge.

34 Hvad angaar Montorio's andre anbringender maa der for det foerste laegges vaegt paa, at Kommissionen i modsaetning til, hvad kommunen har haevdet, har fremlagt en kopi af modtagelsesbeviset for skrivelsen af 25. august 1992. Desuden besvarede Montorio skrivelsen den 13. oktober 1992, saaledes at den ikke kan haevde, at den ikke har modtaget det.

35 For det andet er der ikke tilfoert sagens akter bevis for Montorio's paastande om, at Kommissionen fortsat afkraevede den rapporterne, selv efter udloebet af den frist, der var fastlagt i paalaegget af 25. august 1992.

36 For det tredje maa det tillaegges betydning, at Kommissionen haevder ikke at have modtaget dokumenter, som omtales i denne doms praemis 17, og at Montorio ikke har bevist, at man rent faktisk har tilstillet Kommissionen dem.

37 I den forbindelse maa det fastslaas, at Montorio ikke har bestridt at have haft pligt til at fremsende de naevnte dokumenter til Kommissionen og ikke har fremsat indsigelse mod anvendeligheden af ophaevelsesklausulen i artikel 8 i kontrakt 147 i tilfaelde af, at forpligtelsen ikke blev overholdt. Det fremgaar saaledes, at denne forpligtelse af kontraktparterne blev anset for en vaesentlig kontraktmaessig pligt, hvis misligholdelse var egnet til uden videre at medfoere ophaevelse af kontrakten.

38 Da det er godtgjort, at Montorio ikke har opfyldt den paagaeldende forpligtelse, er Kommissionens ophaevelse paa grundlag af den naevnte ophaevelsesklausul, meddelt Montorio ved skrivelse af 30. november 1992, foelgelig faktisk og retligt begrundet.

Kontrakt 149

39 Kommissionen har anfoert, at Montorio i medfoer af artikel 4.3.1 i kontrakt 149 var pligtig, inden for en frist paa tre maaneder regnet fra kontraktens undertegnelse, at tilstille den en foreloebig rapport om, hvor langt man var kommet ifoelge den arbejdsplan, der naevnes i bilag I til kontrakten, ledsaget af en oversigt over de i samme periode afholdte udgifter. Paa trods af flere skrivelser til Montorio med opfordring om at forelaegge Kommissionen disse dokumenter, samt paa trods af et egentligt paalaeg herom, reagerede kommunen dog ikke. Kommissionen oplyser, at den derfor meddelte Montorio, at den ville ophaeve kontrakten. Meddelelsen blev afsendt ved rekommanderet brev af 16. marts 1988.

40 I duplikken har Montorio gjort gaeldende, at sidstnaevnte skrivelse aldrig er kommet frem til den, saaledes at Kommissionens ophaevelse af kontrakten ikke fandt sted i 1988, men foerst paa det tidspunkt, da Kommissionen anlagde sag.

41 Som generaladvokaten har bemaerket i punkt 22 i forslaget til afgoerelse, maa dette anbringende aabenbart afvises fra paakendelse. Artikel 42, stk. 2, i Domstolens procesreglement udelukker fremsaettelse af nye anbringender under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne. Dette ses dog ikke at vaere tilfaeldet i sagen.

42 I oevrigt har Montorio ikke bestridt, at betingelserne for at ophaeve kontrakten var opfyldt. Herved fremgaar det af sagen, at Kommissionens ophaevelse paa grundlag af ophaevelsesklausulen i artikel 8 i kontrakt 149, sammenholdt med artikel 4.3.1, og meddelt Montorio ved rekommanderet brev af 16. marts 1988, faktisk og retligt er begrundet.

Tilbagebetalingen af tilskud

43 Det fremgaar af artikel 8, stk. 3, i kontrakt 147 og 149, at Montorio i tilfaelde af anvendelse af ophaevelsesklausulen er pligtig omgaaende at tilbagebetale Kommissionen de forskudsvis udbetalte beloeb. Der er i sagen enighed om, at det samlede beloeb af forskuddene andrager 613 600 000 ITL.

Rentepaastanden

44 Ifoelge Montorio er klausulen i artikel 8, stk. 3, i kontrakt 147 og 149, en nullitet, idet den bestemmer, at den gaeldende rentesats er den, der anvendes af Den Europaeiske Investeringsbank paa det tidspunkt, hvor Kommissionen gav tilsagn om den oekonomiske stoette til projektet. Montorio goer herved gaeldende, at borgmesteren, da han specifikt godkendte artikel 8 i kontrakterne, i overensstemmelse med den italienske civillovbogs artikel 1341 og 1342 accepterede betingelserne for, hvornaar kontrakten kunne ophaeves, men at denne accept ikke omfattede punktet om den gaeldende rentesats. Montorio goer ligeledes gaeldende, at de skyldige renter, nemlig renterne efter loven, ifoelge artikel 8 foerst begynder at loebe fra tidspunktet for ophaevelsen af kontrakten, og ikke fra det tidspunkt, hvor de forskellige beloeb er blevet modtaget.

45 I duplikken har Montorio desuden anfoert, at kontraktklausulen, med kravet om en hoejere rentesats end den efter loven gaeldende rentesats, er ulovlig paa grund af, at den effektive rentesats ikke var angivet, og at den staerkeste kontraktpart har pligt til at meddele den anden part i kontrakten samtlige nyttige oplysninger.

46 Det sidstnaevnte anbringende maa afvises af samme grund som dem, der naevnes i praemis 41 i denne dom.

47 Vedroerende Montorio's indsigelse maa det fastslaas, at det - selv om det maa antages, at en bestemmelse om fastsaettelse af rentesatsen, saaledes som den i sagen foreliggende, er en saa byrdefuld klausul, at den saerskilt skal godkendes, jf. herved den italienske civillovbogs artikel 1341, stk. 2, at artikel 8 i kontrakt 147 og 149, og saaledes klausulen, der fastsaetter den aftalte rentesats, blev udtrykkeligt godkendt af Montorio's borgmester den 25. juli 1986. Foelgelig maa denne indsigelse forkastes.

48 Da Montorio ikke har anfaegtet, at satsen paa 14,2%, som angives af Kommissionen som den, der anvendtes af Den Europaeiske Investeringsbank paa det tidspunkt, paa hvilket der blev truffet afgoerelse om at yde oekonomisk stoette til projektet, maa denne sats laegges til grund for beregningen af renten af de af Kommissionen forskudsvis udbetalte beloeb.

49 Montorio's anbringende vedroerende det tidspunkt, fra hvilket renterne begynder at loebe, maa ogsaa forkastes. Det fremgaar saaledes klart af artikel 8, stk. 3, i kontrakt 147 og 149, at dette tidspunkt er det, paa hvilket de udbetalte forskud modtages.

50 Hvad angaar kontrakt 147 goer Kommissionen gaeldende, at renterne skyldes henholdsvis fra den 1. december 1986 for saa vidt angaar forskuddet paa 246 000 000 ITL, fra den 1. marts 1988 for saa vidt angaar forskuddet paa 49 200 000 ITL, fra den 1. juni 1988 for saa vidt angaar tredje forskud paa 110 800 000 ITL og fra den 1. august 1988 for saa vidt angaar fjerde og sidste forskud paa 49 200 000 ITL. Om kontrakt 149 haevder Kommissionen, at de skyldige renter af forskuddet paa 158 400 000 ITL begyndte at loebe fra den 1. november 1986.

51 Da der i sagen intet er oplyst, der kan rejse tvivl om disse tidspunkter og disse beloeb, maa der gives Kommissionen medhold vedroerende renteberegningen.

Erstatningspaastanden

52 Med henvisning til den italienske civillovbogs artikel 1453 har Kommissionen endvidere nedlagt paastand om, at Montorio tilpligtes at betale 50 000 000 ITL i erstatning for den skade, Kommissionen har lidt som foelge af misligholdelse af kontrakten, og som naermere bestaar i, at der har vaeret tale om spild af personaleressourcer, og at institutionens omdoemme er blevet kraenket.

53 Hvad angaar det angivelige spild af Kommissionens personaleressourcer maa det bemaerkes, at vedroerende tidsrummet inden kontraktophaevelsen gav bestemmelserne i kontrakternes artikel 4.3, jf. artikel 8, Kommissionen mulighed for rettidigt at drage konsekvenserne af medkontrahentens manglende overholdelse af de indgaaede forpligtelser og foertidigt og ensidigt at bringe kontraktforholdet til ophoer. Kommissionen henviser i oevrigt selv til, at den som udtryk for velvilje over for Montorio samtykkede i at forlaenge fristerne for at give kommunen mulighed for faktisk at opfylde sine kontraktmaessige forpligtelser. Under disse omstaendigheder findes Kommissionen ikke at kunne forvente af sagsoegte, at denne paatager sig ansvaret for en skade, der er en foelge af Kommissionens egne beslutninger eller passivitet.

54 Hvad angaar tidsrummet efter kontraktophaevelsen maa det ogsaa bemaerkes, at de udgifter, parterne har afholdt under retssagen, ikke som saadanne under nogen omstaendigheder kan betragtes som et saerligt tab i forhold til sagsomkostningerne.

55 Hvad angaar den anden del af det af Kommissionen paaberaabte tab, der skal foelge af, at dens omdoemme er blevet kraenket, har den ikke foert et praecist og tilstraekkeligt bevis for, at den faktisk har lidt en saadan skade.

56 Montorio boer herefter frifindes for Kommissionens erstatningspaastand.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

57 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har nedlagt paastand om, at Montorio tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da sidstnaevnte har tabt sagen, boer det paalaegges kommunen at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Tredje Afdeling)

1) Montorio al Vomano kommune doemmes til paa grundlag af kontrakterne WE 147-85 og HY 149-85 at betale Kommissionen:

- 246 000 000 ITL med renter 14,2% fra den 1. december 1986 til betaling sker

- 49 200 000 ITL med renter 14,2% fra den 1. marts 1988 til betaling sker

- 110 800 000 ITL med renter 14,2% fra den 1. juni 1988 til betaling sker

- 49 200 000 ITL med renter 14,2% fra den 1. august 1988 til betaling sker

- 158 400 000 ITL med renter 14,2% fra den 1. november 1986 til betaling sker.

2) I oevrigt frifindes Montorio al Vomano kommune.

3) Montorio al Vomano kommune betaler sagens omkostninger.