ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de er til hinder for, at tvister vedrørende anvendelsen af EU-retten kan henhøre under enekompetencen for en instans, der ikke er en uafhængig og upartisk domstol som omhandlet i den førstnævnte af disse bestemmelser. Dette er tilfældet, når de objektive betingelser, hvorunder den omhandlede instans er blevet oprettet, dens kendetegn og den måde, hvorpå dens medlemmer er blevet udnævnt, kan rejse rimelig tvivl i offentligheden om, hvorvidt denne instans er uimodtagelig for påvirkninger udefra, og navnlig i forhold til direkte eller indirekte påvirkninger fra den lovgivende og den udøvende magt, og om den er neutral i forhold til de interesser, som står over for hinanden, og disse forhold således kan føre til, at denne instans ikke fremstår som uafhængigt og upartisk, hvilket kan skade den tillid, som domstolene skal indgyde borgerne i et demokratisk samfund. Det tilkommer den forelæggende ret under hensyntagen til alle de relevante oplysninger, den råder over, at afgøre, om dette er tilfældet for så vidt angår en instans som disciplinærafdelingen ved Sąd Najwyższy (øverste domstol).
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 20. november 2019 – X mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad voor Vreemdelingenbetwistingen – Belgien)

(Sag C-706/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - indvandringspolitik - ret til familiesammenføring - direktiv 2003/86/EF - artikel 5, stk. 4 - afgørelse vedrørende ansøgning om familiesammenføring - konsekvenserne af manglende overholdelse af fristen for at træffe afgørelse - automatisk udstedelse af en opholdstilladelse)

(2020/C 27/09)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X

Sagsøgt: Belgische Staat

Konklusion

Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring skal fortolkes således, at det er til hinder for en national ordning, hvorefter de kompetente nationale myndigheder ex officio skal udstede en opholdstilladelse til en ansøger om familiesammenføring, såfremt der ikke er truffet afgørelse inden seks måneder fra indgivelsen af ansøgningen, uden nødvendigvis forinden at skulle fastslå, at denne faktisk opfylder betingelserne for at opholde sig i værtsmedlemsstaten i overensstemmelse med EU-retten.

(1) EUT C 35 af 28.1.2019.
1)

Artikel 148, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/2393 af 13. december 2017, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den, der er fastsat i artikel 3, stk. 3, nr. 1, i Lietuvos Respublikos Ūkio subjektų, perkančių-parduodančių žalią pieną ir prekiaujančių pieno gaminiais, nesąžiningų veiksmLietuvos Respublikos Ūkio subjektų, perkančių-parduodančių žalią pieną ir prekiaujančių pieno gaminiais, nesąžiningų veiksmų draudimo įstatymas Nr. XII-1907 (Republikken Litauens lov nr. XII-1907 om forbud mod litauiske erhvervsdrivendes urimelige praksis ved opkøb og salg af råmælk og markedsføring af mejeriprodukter af 25.6.2015, som ændret ved lov af 22.12.2015), som med henblik på at bekæmpe urimelig handelspraksis forbyder opkøbere af råmælk at betale forskellige købspriser til producenter, som må anses for at tilhøre den samme gruppe, henset til den dagligt solgte mængde råmælk af samme kvalitet og med den samme sammensætning, der leveres på den samme måde, for så vidt som denne lovgivning er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det forfulgte mål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå dette mål, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 12. november 2019 – Zubair Haqbin mod Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeidshof te Brussel – Belgien)

(Sag C-233/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - personer, der ansøger om international beskyttelse - direktiv 2013/33/EU - artikel 20, stk. 4 og 5 - alvorlige overtrædelser af de bestemmelser, der er fastlagt for indkvarteringscentrene, eller grov voldelig adfærd - rækkevidden af medlemsstaternes ret til at iværksætte sanktioner - uledsaget mindreårig - indskrænkning eller inddragelse af materielle modtagelsesforhold)

(2020/C 10/09)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidshof te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Zubair Haqbin

Sagsøgt: Federaal Agentschap voor de opvang van asielzoekers

Konklusion

Artikel 20, stk. 4 og 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse, sammenholdt med artikel 1 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at en medlemsstat blandt de sanktioner, der kan pålægges en ansøger i tilfælde af alvorlige overtrædelser af de bestemmelser, der er fastlagt for indkvarteringscentrene, samt i tilfælde af grov voldelig adfærd, ikke kan fastsætte en sanktion, som består i, selv midlertidigt, at inddrage materielle modtagelsesforhold som omhandlet i direktivets artikel 2, litra f) og g), der vedrører indkvartering, kost eller tøj, for så vidt som sanktionen bevirker, at ansøgeren berøves muligheden for at dække sine mest basale behov. Pålæggelse af andre sanktioner på grundlag af nævnte artikel 20, stk. 4, skal under alle omstændigheder ske under overholdelse af de betingelser, der er anført i artiklens stk. 5, herunder navnlig dem, som vedrører iagttagelsen af proportionalitetsprincippet og respekten for den menneskelige værdighed. Hvad angår en uledsaget mindreårig skal disse sanktioner, henset navnlig til artikel 24 i chartret om grundlæggende rettigheder, vedtages under særligt hensyn til barnets tarv.

(1) EUT C 211 af 18.6.2018.
C 10/16

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 13. november 2019 – Outsource Professional Services Ltd mod Flatworld Solutions Pvt. Ltd og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-528/18 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - absolutte ugyldighedsgrunde - artikel 52, stk. 1, litra b) - ond tro ved indgivelsen af varemærkeansøgningen)

(2020/C 10/19)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Outsource Professional Services Ltd (ved Rechtsanwalt A. Kempter)

De andre parter i sagen: Flatworld Solutions Pvt. Ltd (ved Rechtsanwälte S.O. Gillert, K. Vanden Bossche, B. Köhn-Gerdes og J. Schumacher) og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved D. Botis og D. Gája, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Outsource Professional Services Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler de af Flatworld Solutions Pvt. Ltd afholdte omkostninger i forbindelse med appelsagens behandling.

3) Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) bærer sine egne omkostninger i forbindelse med appelsagens behandling.

(1) EUT C 445 af 10.12.2018.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 12. november 2019 – Organisation juive européenne og Vignoble Psagot Ltd mod Ministre de l’Économie et des Finances (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État – Frankrig)

(Sag C-363/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EU) nr. 1169/2011 - fødevareinformation til forbrugerne - obligatorisk angivelse af oprindelsesland eller herkomststed for en fødevare i det tilfælde, hvor en undladelse af at give denne oplysning kan vildlede forbrugerne - forpligtelse til, at fødevarer med oprindelse i områder besat af staten Israel skal være påført en angivelse af deres oprindelsesområde, som i det tilfælde, hvor disse fødevarer kommer fra en israelsk bosættelse inden for dette område, skal være ledsaget af en angivelse af en sådan oprindelse)

(2020/C 10/15)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Organisation juive européenne og Vignoble Psagot Ltd

Sagsøgt: Ministre de l’Économie et des Finances

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, litra i), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1169/2011 af 25. oktober 2011 om fødevareinformation til forbrugerne, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 og (EF) nr. 1925/2006 og om ophævelse af Kommissionens direktiv 87/250/EØF, Rådets direktiv 90/496/EØF, Kommissionens direktiv 1999/10/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF, Kommissionens direktiv 2002/67/EF og 2008/5/EF og Kommissionens forordning (EF) nr. 608/2004, sammenholdt med denne forordnings artikel 26, stk. 2, litra a), skal fortolkes således, at fødevarer med oprindelse i et af staten Israel besat område skal være påført ikke blot en angivelse af dette område, men tillige i det tilfælde, hvor sådanne fødevarer har deres oprindelse i en lokalitet eller i en helhed af lokaliteter, der udgør en israelsk bosættelse inden for dette område, en angivelse af denne oprindelse.

(1) EUT C 276 af 6.8.2018.
1)

Princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorved der indføres afgifter på fremstilling og oplagring af brændsel og nukleart affald, såsom de i hovedsagerne omhandlede kerneenergiafgifter, som udelukkende pålægges elproducenter, der anvender kernekraft, når hovedformålet med disse afgifter ikke drejer sig om miljøet, men derimod om at øge det finansielle systems indtægter fra elektricitet.
1)

Artikel 1, stk. 1, artikel 3, stk. 1, artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som for at sikre betaling af en fordring, der hidrører fra en forbrugerkreditaftale, som er indgået mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, ved en blankoveksel gør det muligt i denne kontrakt at fastlægge en forpligtelse for låntager til at udstede en blankoveksel, og som gør lovligheden af udstedelsen af en sådan veksel betinget af en forudgående indgåelse af en vekselaftale, der fastsætter reglerne for, hvorledes denne veksel kan fuldstændiggøres, forudsat at denne bestemmelse og denne aftale overholder dette direktivs artikel 3 og 5 samt artikel 10 i Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Begrebet »ændring af status« som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 af 21. oktober 2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår ex ante-bidrag til afviklingsfinansieringsordninger skal fortolkes således, at det omfatter en transaktion som den i hovedsagen omhandlede, hvorved et institut i løbet af året ophører med at være underlagt den nationale afviklingsmyndigheds tilsyn som følge af en grænseoverskridende fusion med dets moderselskab som det overtagende selskab, og at denne transaktion følgelig er uden betydning for dette instituts forpligtelse til at betale de samlede almindelige bidrag, der forfalder i det pågældende bidragsår.
1)

Artikel 21, stk. 3, i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for nationale bestemmelser eller national praksis, hvorefter energiprodukter, der forbruges i kraftvarmeanlægget tilhørende den virksomhed, hvor de er fremstillet, beskattes, for så vidt som dette forbrug tager sigte på at producere energiprodukter ved at frembringe den termiske energi, der er nødvendig for den tekniske proces til fremstilling af nævnte produkter. Denne fortolkning berører principielt ikke anvendelsen af dette direktivs artikel 14, stk. 1, litra a), på den del af energiprodukterne, der forbruges med henblik på produktion af elektricitet.
C 10/18

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 14. november 2019 – Silec Cable og General Cable Corp. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-599/18 P) (1)

(Appel - konkurrence - karteller - det europæiske marked for underjordiske og undersøiske elkabler - markedstildeling som led i projekter - bevis for overtrædelse - uskyldsformodning - urigtig gengivelse af beviserne - offentlig afstandtagen - andre karteldeltageres subjektive opfattelse - overtrædelse begået af flere virksomheder, der udgør én økonomisk enhed - alvoren af overtrædelsen begået af en af disse virksomheder - fastsættelse - »marginal« eller »gennemsnitlig« aktør i et kartel - fastsættelse - ligebehandlingsprincippet)

(2020/C 10/21)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Silec Cable og General Cable Corp. (ved barrister I. Sinan og Rechtsanwältin C. Renner)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved H. van Vliet, S. Baches Opi og F. Castilla Contreras, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Silec Cable SAS og General Cable Corp. betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 436 af 3.12.2018.
3)

Irland tilpligtes at betale Kommissionen en tvangsbøde på 15 000 EUR pr. dag fra datoen for afsigelsen af nærværende dom til datoen for opfyldelse af dom af 3. juli 2008, Kommissionen mod Irland (C-215/06, EU:C:2008:380).
2)

Artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for dels, at den nationale ret, der fastslår, at et bødevilkår i en aftale, der er indgået mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, er urimeligt, ændrer størrelsen af den bøde, der ved dette vilkår pålægges forbrugeren, dels, at den nationale ret under anvendelse af aftaleretlige principper erstatter det pågældende vilkår med en udfyldende regel i national ret, medmindre den omhandlede kontrakt ikke kan opretholdes, såfremt det nævnte urimelige vilkår fjernes, og annullation af aftalen i dens helhed vil have særligt skadelige virkninger for forbrugeren.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 14. november 2019 – Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG og GF mod Institut national de l’audiovisuel (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation – Frankrig)

(Sag C-484/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - ophavsret og beslægtede rettigheder - direktiv 2001/29/EF - udøvende kunstneres enerettigheder - artikel 2, litra b) - retten til reproduktion - artikel 3, stk. 2, litra a) - tilrådighedsstillelse for almenheden - tilladelse - formodning - national ordning, der fritager et offentligt organ, som er ansvarligt for at bevare og fremme den nationale audiovisuelle kulturarv, fra at indhente skriftligt samtykke fra den udøvende kunstner til udnyttelsen af arkiver, der indeholder optagelser af fremførelser af denne udøvende kunstner)

(2020/C 10/18)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Société de perception et de distribution des droits des artistes-interprètes de la musique et de la danse (Spedidam), PG og GF

Sagsøgt: Institut national de l’audiovisuel

Procesdeltagere: Syndicat indépendant des artistes-interprètes (SIA-UNSA) og Syndicat français des artistes-interprètes (CGT)

Konklusion

Artikel 2, litra b), og artikel 3, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der – i forbindelse med udnyttelsen af audiovisuelle arkiver, som foretages af et organ, der er udpeget til dette formål – indfører en afkræftelig formodning for, at den udøvende kunstner giver tilladelse til optagelsen og udnyttelsen af sin fremførelse, når denne udøvende kunstner deltager i optagelsen af et audiovisuelt værk med henblik på dette værks radiotransmission.

(1) EUT C 352 af 1.10.2018.
1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 8. marts 2018, Rose Vision mod Kommissionen (T-45/13 RENV og T-587/15, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:124), ophæves, for så vidt som Retten herved i denne doms præmis 160 fastslog, at der i medfør af artikel 340, stk. 1, TEUF ikke var grundlag for at fastslå, at appellanten var blevet påført et kontraktretligt tab som følge af tilsidesættelsen af punkt II.22, stk. 1, i de almindelige betingelser, som er en integreret del af de aftaler, der er indgået mellem Rose Vision SL og Europa-Kommissionen som led i det syvende rammeprogram, som blev vedtaget ved Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1982/2006/EF af 18. december 2006 om Det Europæiske Fællesskabs syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2007-2013).
1)

Artikel 4, nr. 10), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 655/2014 af 15. maj 2014 om indførelse af en procedure for en europæisk kendelse til sikring af bankindeståender med henblik på at lette grænseoverskridende gældsinddrivelse på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at et betalingspåbud som det i hovedsagen omhandlede, der ikke er eksigibelt, ikke er omfattet af begrebet »officielt bekræftet dokument« i denne bestemmelses forstand.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. december 2019 – WA mod Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 3 de Gerona – Spanien)

(Sag C-450/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 79/7/EØF - ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring - artikel 4, stk. 1 og 2 - artikel 7, stk. 1 - beregning af ydelser - direktiv 2006/54/EF - ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til beskæftigelse og erhverv - national lovgivning om ret til et pensionstillæg for kvinder, der har fået mindst to biologiske eller adopterede børn, og som modtager en bidragsbaseret pension ved varig uarbejdsdygtighed - ingen indrømmelse af en sådan ret til mænd, der befinder sig i samme situation - sammenlignelig situation - direkte forskelsbehandling på grund af køn - undtagelser - foreligger ikke)

(2020/C 54/08)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 3 de Gerona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: WA

Sagsøgt: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

Konklusion

Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der giver kvinder, som har fået mindst to biologiske eller adopterede børn, og som modtager en bidragsbaseret pension ved varig uarbejdsdygtighed i henhold til en ordning under den sociale sikringsordning, ret til et pensionstillæg, mens mænd, der befinder sig i samme situation, ikke har ret til et sådant pensionstillæg.

(1) EUT C 399 af 5.11.2018
2)

Artikel 43, stk. 3, i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en procedure for behandling af en appel af den afgørelse, der træffes om anmodningen om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel, som ikke kræver, at den indstævnte høres på forhånd, når der træffes en afgørelse, der er gunstig for vedkommende.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. december 2019 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod E.P. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad van State – Nederlandene)

(Sag C-380/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - grænsekontrol, asyl og indvandring - forordning (EU) 2016/399 - EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) - artikel 6 - indrejsebetingelser for tredjelandsstatsborgere - begrebet »en trussel mod [den] offentlige orden« - afgørelse om tilbagesendelse truffet over en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold)

(2020/C 54/04)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Sagsøgt: E.P.

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 af 9. marts 2016 om en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national praksis, hvorefter de kompetente myndigheder kan vedtage en afgørelse om tilbagesendelse over for en tredjelandsstatsborger, der ikke er visumpligtig, og som er til stede på medlemsstaternes område for et kort ophold, som følge af, at denne anses for at udgøre en trussel mod den offentlige orden, fordi den pågældende er mistænkt for at have begået en strafbar handling, forudsat at denne praksis kun finder anvendelse, hvis denne lovovertrædelse, henset til sin art og strafferammen herfor, for det første er tilstrækkelig alvorlig til at begrunde, at denne statsborgers ophold på medlemsstaternes område straks bringes til ophør, og disse myndigheder for det andet råder over samstemmende, objektive og præcise elementer til at underbygge deres mistanke, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 294 af 20.8.2018.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. december 2019 – Antonio Bocero Torrico (C-398/18) og Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18) mod Instituto Nacional de la Seguridad Social og Tesorería General de la Seguridad Social (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Galicia – Spanien)

(Forenede sager C-398/18 og C-428/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - social sikring af vandrende arbejdstagere - forordning (EF) nr. 883/2004 - førtidig alderspension - kriterier for tildeling - størrelsen af den pension, der skal udbetales, skal overstige det lovbestemte minimumsbeløb - udelukkende hensyntagen til den pension, der er erhvervet i den pågældende medlemsstat - ingen hensyntagen til den alderspension, der er erhvervet i en anden medlemsstat - forskelsbehandling af arbejdstagere, der har udøvet deres ret til fri bevægelighed)

(2020/C 36/06)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Antonio Bocero Torrico (C-398/18) og Jörg Paul Konrad Fritz Bode (C-428/18)

Sagsøgt: Instituto Nacional de la Seguridad Social og Tesorería General de la Seguridad Social

Konklusion

Artikel 5, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, der som betingelse for at tildele en arbejdstager en førtidig alderspension stiller krav om, at størrelsen af den pension, der skal udbetales, skal overstige den minimumspension, som denne arbejdstager har ret til at modtage ved den lovbestemte pensionsalder i henhold til denne lovgivning, idet begrebet »pension, der skal udbetales« skal forstås som den pension, der skal udbetales af denne ene medlemsstat og ikke omfatter den pension, som den nævnte arbejdstager vil kunne oppebære i medfør af tilsvarende ydelser fra en eller flere andre medlemsstater.

(1) EUT C 294 af 20.8.2018

EUT C 364 af 8.10.2018
—

det er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som begrænser muligheden for et prisnedslag på mere end 20 % for de priser, der anvendes på de i underentreprise givne tjenesteydelser, i forhold til de priser, som fremgår af kontrakten.