Ordlyden af artikel 1, stk. 9, andet afsnit, litra c), første alternativ, i direktiv 2004/18 indeholder således ikke nogen præcisering om, hvordan den finansiering, der er tale om i bestemmelsen, skal gennemføres. Bestemmelsen kræver således særligt ikke, at de pågældende organers aktiviteter skal være finansieret direkte af staten eller af et andet offentligt organ, for at den omhandlede betingelse er opfyldt. En form for indirekte finansiering er således tilstrækkelig i denne henseende.

Artikel 1, stk. 9, andet afsnit, litra c), første alternativ, i direktiv 2004/18 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at der er tale om en finansiering for størstedelens vedkommende fra staten, når de offentlige sygekassers aktiviteter hovedsageligt finansieres ved bidrag, som påhviler de forsikrede, og som pålægges, beregnes og opkræves efter offentligretlige regler. Sådanne sygekasser skal betragtes som offentligretlige organer og derfor som ordregivende myndigheder med henblik på anvendelsen af dette direktivs bestemmelser.

Når en kontrakt vedrører både varer og tjenesteydelser, indeholder direktiv 2004/18 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter i artikel 1, stk. 2, litra d), andet afsnit, en særlig bestemmelse, som fastsætter et afgrænsningskriterium med henblik på at betragte kontrakten enten som en vareindkøbskontrakt eller en tjenesteydelseskontrakt, nemlig værdien af henholdsvis de varer og de tjenesteydelser, som indgår i kontrakten. I overensstemmelse med definitionen af begrebet »offentlige vareindkøbskontrakter« i artikel 1, stk. 2, litra c), første afsnit, i direktiv 2004/18 vedrører dette begreb operationer såsom f.eks. køb eller leje af »varer« uden nærmere specifikation i denne henseende og uden at sondre mellem, om de omhandlede varer er blevet fremstillet standardiseret eller individuelt, altså efter den konkrete kundes præferencer og behov. Følgelig omfatter begrebet »varer«, som bestemmelsen generelt henviser til, ligeledes fremstillingsprocessen, uafhængigt af, om varen skal betragtes som stillet til rådighed for forbrugerne som færdigvare eller efter at være blevet fremstillet efter disses krav.

Når leveringen af tjenesteydelser i den omhandlede kontrakt er fremherskende i forhold til leveringen af varer, skal en kontrakt, der er indgået mellem en offentlig sygekasse og en erhvervsdrivende, hvori er fastsat bestemmelser om vederlag for de forskellige former for behandling, som den erhvervsdrivende skal foretage, og varigheden af kontraktens anvendelse, og hvorefter den erhvervsdrivende har pligt til at betjene de forsikrede, som henvender sig til ham, og hvorefter den pågældende sygekasse er den eneste, der betaler for denne erhvervsdrivendes ydelser, anses for en »rammeaftale« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, stk. 5, i direktiv 2004/18 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter.

Hvad angår sondringen mellem en koncessionskontrakt om tjenesteydelser i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, stk. 4, og en rammeaftale i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, stk. 5, i direktiv 2004/18, fremgår det af den definition af koncessionskontrakter om tjenesteydelser, der er angivet i direktivet, at den er karakteriseret ved en situation, hvori retten til at udnytte en bestemt tjenesteydelse overføres af en ordregiver til en koncessionshaver, som inden for rammerne af den indgåede kontrakt råder over en vis økonomisk frihed til at fastsætte betingelserne for udnyttelsen af retten, og som ligeledes er væsentligt udsat for de risici, der følger af udnyttelsen. En rammeaftale er derimod karakteriseret ved en situation, hvori aktiviteten for den erhvervsdrivende, som deltager i kontrakten, er begrænset, for så vidt som alle de kontrakter, den pågældende erhvervsdrivende indgår i løbet af en bestemt periode, skal overholde de betingelser, der er fastsat i aftalen.

(jf. præmis 71 og 76 samt domskonkl. 3)