33

Præmis 38-46 i den første dom under fornyet prøvelse lyder således: »38 For det første bemærkes, at det følger af Domstolens faste praksis, at et anbringende om ulovlig sammensætning af dommerkollegiet udgør en ufravigelig procesforudsætning, som skal efterprøves ex officio i appellen, selv i det tilfælde, hvor denne ulovlighed ikke blev påberåbt i første instans (jf. i denne retning dom af 1.7.2008, Chronopost og La Poste mod UFEX m.fl., C-341/06 P og C-342/06 P, EU:C:2008:375, præmis 44-50 og den deri nævnte retspraksis). 39 For det andet skal det ligeledes bemærkes, at det følger af Domstolens faste praksis, at Unionens retsinstanser principielt ikke kan støtte deres afgørelse på et retligt anbringende, som rejses af egen drift, selv om det er et anbringende, der angår en ufravigelig procesforudsætning, uden forinden at have opfordret parterne til at fremsætte deres bemærkninger om det pågældende anbringende (jf. dom af 17.12.2009, Fornyet prøvelse M mod EMEA, C-197/09 RX-II, EU:C:2009:804, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis). 40 For det tredje bemærkes, at Retten i dom af 23. januar 2018, FV mod Rådet (T-639/16 P, EU:T:2018:22), inden for rammerne af undersøgelsen af anbringendet om dommerkollegiets sammensætnings ulovlighed, der var blevet fremført af sagsøgeren med den begrundelse, at proceduren for udnævnelse af en af de dommere, der havde siddet i dette kollegium, havde været behæftet med en ulovlighed, udtalte følgende. 41 For det første konstaterede Retten, at Personaleretten (Anden Afdeling), da den afsagde dommen af 28. juni 2016, FV mod Rådet (F-40/15, EU:F:2016:137), var sammensat af dommerne K. Bradley, J. Sant’Anna og A. Kornezov. Retten konstaterede ligeledes, at Rådet ifølge den dispositive del af [afgørelse 2016/454] og den femte betragtning herti, havde udnævnt for det første S. Van Raepenbusch, for det andet J. Sant’Anna og for det tredje A. Kornezov som dommere ved Personaleretten. Retten anførte således, at dommer K. Bradley ikke var blevet udnævnt til dommer ved Personaleretten ved afgørelse 2016/454 og derfor ikke kunne være den dommer, der var omhandlet i det anbringende, der er nævnt i præmis 40 ovenfor, men at dommerne J. Sant’Anna og A. Kornezov var blevet udnævnt til dommere ved Personaleretten ved denne afgørelse. 42 For det andet undersøgte Retten anbringendet om udnævnelsesprocedurens ulovlighed, fordi Rådet havde udnævnt en dommer i [den tredje stilling], idet det havde anvendt den liste over kandidater, der var blevet fastsat efter den offentlige indkaldelse af ansøgninger [af 3. december 2013] med henblik på at besætte de ledige stillinger, der var besat af dommerne S. Van Raepenbusch og H. Kreppel ved Personaleretten, selv om denne liste ikke var blevet fastsat med henblik på udnævnelsen af en dommer i den [tredje stilling]. I denne henseende bemærkes, at Retten i præmis 51 i dom af 23. januar 2018, FV mod Rådet (T-639/16 P, EU:T:2018:22), fastslog, at Rådet ved at bruge den liste, der var blevet fastsat efter den offentlige indkaldelse af ansøgninger af 3. december 2013, til at besætte den tredje stilling […] havde tilsidesat den retlige ramme, der var blevet fastsat ved den offentlige indkaldelse af ansøgninger af 3. december 2013. Retten fastslog således - efter at den havde mindet om, at Rådet ifølge den dispositive del af afgørelse 2016/454 og den femte betragtning hertil havde udnævnt for det første S. Van Raepenbusch, for det andet J. Sant’Anna og for det tredje A. Kornezov som dommere ved Personaleretten - at denne institution havde ret til at anvende denne liste for så vidt angik de to første udnævnelser, men ikke for så vidt angik den tredje. 43 For det tredje bemærkes, at Retten i præmis 78 dommen af 23. januar 2018, FV mod Rådet (T-639/16 P, EU:T:2018:22), fastslog, at den pågældende dommer, henset til betydningen af overholdelsen af de regler, der regulerer udnævnelsen af en dommer med henblik på borgernes og offentlighedens tillid til domstolenes uafhængighed og upartiskhed, ikke kunne anses for en dommer udpeget ved lov som omhandlet i [chartrets] artikel 47, stk. 2, første punktum, og den ophævede følgelig dommen af 28. juni 2016, FV mod Rådet (F-40/15, EU:F:2016:137), i dens helhed. 44 I det foreliggende tilfælde er det tilstrækkeligt at konstatere, at kendelsen [af 24. juni 2016, Simpson mod Rådet (F-142/11 RENV, EU:F:2016:136),] blev afsagt af Personaleretten (Anden Afdeling), sammensat af dommerne K. Bradley, J. Sant’Anna og A. Kornezov, dvs. af det samme dommerkollegium som det, der har afsagt dommen af 28. juni 2016, FV mod Rådet (F-40/15, EU:F:2016:137), og hvis sammensætning blev anset for at være ulovlig i dom af 23. januar 2018, FV mod Rådet (T-639/16 P, EU:T:2018:22). 45 Derfor skal anbringendet om, at dommerkollegiets sammensætning er ulovlig, hvilket anbringende ifølge Domstolens faste praksis, der er anført i præmis 38 ovenfor, udgør en ufravigelig procesforudsætning, som skal undersøges ex officio i appellen, selv i det tilfælde, hvor denne ulovlighed ikke er blevet påberåbt i første instans (jf. i denne retning dom af 1.7.2008, Chronopost og La Poste mod UFEX m.fl., C-341/06 P og C-342/06 P, EU:C:2008:375, præmis 44-50 og den deri nævnte retspraksis), rejses af egen drift, og de principper, der er anført af Retten i dom af 23. januar 2018, FV mod Rådet (T-639/16 P, EU:T:2018:22), skal – da parterne er blevet hørt – anvendes på det foreliggende tilfælde. 46 Følgelig ophæves den appellerede kendelse i sin helhed, idet der er sket en tilsidesættelse af princippet om retten til en domstol oprettet ved lov, som er fastsat i [chartrets] artikel 47, stk. 2, første punktum, uden at det er nødvendigt at undersøge de anbringender, som sagsøgeren har fremsat.«