Sag T-349/03

Corsica Ferries France SAS

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Statsstøtte – annullationssøgsmål – omstruktureringsstøtte – beslutning, hvori støtten erklæres forenelig med det fælles marked – Kommissionens retningslinjer – begrundelsespligt – overholdelse af betingelserne – støttens ubetydelige omfang«

Rettens dom (Tredje Afdeling) af 15. juni 2005

Sammendrag af dom

1. Annullationssøgsmål – anbringender – manglende eller utilstrækkelig begrundelse – sondring i forhold til åbenbart urigtigt skøn

(Art. 230 EF og 253 EF)

2. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – Kommissionens beslutning om statsstøtte – beslutning vedrørende omstruktureringsstøtte til en kriseramt virksomhed

[Art. 87, stk. 1, og art. 87, stk. 3, litra c), EF og art. 253 EF; Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder]

3. Statsstøtte – forbud – undtagelser – Kommissionens skøn – domstolskontrol – grænser

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF]

4. Statsstøtte – forbud – undtagelser – Kommissionens skøn – mulighed for at vedtage rammebestemmelser – bindende virkning – domstolskontrol

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF]

5. Annullationssøgsmål – anfægtet retsakt – vurdering af lovligheden på grundlag af de oplysninger, der forelå på tidspunktet for vedtagelsen af retsakten – efterfølgende betragtninger – uden betydning

(Art. 230 EF)

6. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan anses for forenelig med fællesmarkedet – støtte til omstrukturering af en kriseramt virksomhed – identificering af kriseramte virksomheder

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF; Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, punkt 4, punkt 5, litra a), og punkt 6]

7. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan anses for forenelig med fællesmarkedet – støtte til omstrukturering af en kriseramt virksomhed – betingelser – støttebeløbet begrænset til det strengt nødvendige minimum – anvendelse af en omstruktureringsplan, der indebærer en forpligtelse til at afhænde aktiver, der ikke anses for absolut nødvendige – følge – forpligtet til at anvende hele provenuet fra afhændelsen til finansiering af omstruktureringsplanen

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF; Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning om omstrukturering af kriseramte virksomheder, punkt 40]

8. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan anses for forenelig med fællesmarkedet – omstruktureringsstøtte til en kriseramt virksomhed – Kommissionens skøn – kompetence til tilnærmelsesvis at anslå nettoprovenuet fra afhændelser, som er omhandlet i omstruktureringsplanen – grænse

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF]

9. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – berigtigelse af en begrundelsesmangel under retssagen – ikke tilladt

(Art. 253 EF)

1. Anbringendet om tilsidesættelse af artikel 253 EF adskiller sig fra anbringendet om et åbenbart urigtigt skøn. Hvad angår det førstnævnte anbringende, hvorved der er spørgsmål om manglende eller utilstrækkelig begrundelse, er dette et anbringende om, at der foreligger væsentlige formelle mangler i artikel 230 EF’s forstand, og et sådant anbringende angår grundlæggende principper, som Fællesskabets retsinstanser skal tage under påkendelse. Hvad derimod angår det sidstnævnte anbringende, hvorved der er spørgsmål om lovligheden af en afgørelses indhold, er dette et anbringende om, at der er sket en overtrædelse af en retsregel vedrørende traktatens gennemførelse som forudsat i samme artikel 230 EF, og Fællesskabets retsinstanser kan kun tage et sådant anbringende under påkendelse, såfremt sagsøgeren gør det gældende. Spørgsmålet om begrundelsespligten må holdes adskilt fra spørgsmålet om begrundelsens rigtighed.

I forbindelse med efterprøvelsen af, om begrundelsespligten er overholdt, er der ikke grund til, at Retten gennemgår lovligheden af den begrundelse, som Kommissionen har anført til støtte for sin beslutning.

Det følger heraf, at ved behandlingen af et anbringende om manglende eller utilstrækkelig begrundelse kan der ikke tages hensyn til klagepunkter og argumenter, der tilsigter at bestride berettigelsen af en sådan beslutning.

(jf. præmis 52, 58 og 59)

2. Begrundelsespligtens omfang afhænger af karakteren af og baggrunden for den pågældende retsakt. Begrundelsen skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som institutionen har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning med henblik på at kunne forsvare deres rettigheder og kontrollere, om beslutningen er begrundet, og således at Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres prøvelsesret.

Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Især er Kommissionen ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de berørte har fremført for den, såsom forhold, der er åbenbart uvedkommende, uden betydning eller klart af underordnet relevans, men det er tilstrækkeligt, at den redegør for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har været afgørende med henblik på den beslutning, som den vedtager.

Anvendt på kvalifikationen af en støtteforanstaltning indebærer begrundelsespligten, at Kommissionen skal angive sine grunde for at antage, at den pågældende foranstaltning falder ind under anvendelsesområdet for artikel 87, stk. 1, EF.

Hvad angår en statslig omstruktureringsstøttes forenelighed med artikel 87, stk. 3, litra c), EF er begrundelsespligten opfyldt, når Kommissionen i sin beslutning angiver begrundelsen for, at støtten er i overensstemmelse med Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, nemlig bl.a. at der foreligger en omstruktureringsplan, at det er påvist, at det pågældende selskab på langt sigt vil blive rentabelt, samt at støtten står i rimeligt forhold til støttemodtagerens indskud.

(jf. præmis 62-66 og 132)

3. Ved anvendelsen af artikel 87, stk. 3, litra c), EF råder Kommissionen over et vidt skøn, hvis udøvelse indebærer komplicerede økonomiske og sociale vurderinger, som må foretages i en fællesskabssammenhæng. Domstolsprøvelsen med udøvelsen af dette skøn skal derfor begrænses til en efterprøvelse af, om procedurereglerne og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de omstændigheder, der er lagt til grund, er materielt korrekte, og om der er begået en retlig fejl eller foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af de faktiske omstændigheder eller begået magtfordrejning. Det tilkommer derfor ikke Retten at sætte sit skøn med hensyn til økonomiske forhold i stedet for det, der er anlagt af den institution, der har vedtaget beslutningen.

(jf. præmis 137 og138)

4. Kommissionen er bundet af de rammebestemmelser og meddelelser, som den vedtager som led i sit tilsyn med statsstøtte, såfremt disse ikke afviger fra traktatens bestemmelser, og de er blevet accepteret af medlemsstaterne.

Kommissionen kan ikke ved at vurdere en individuel støtte med udgangspunkt i sådanne retningslinjer, som den tidligere har vedtaget, anses for at overskride grænserne for sin skønsmæssige beføjelse eller at give afkald herpå. For det første har den fortsat kompetence til at ophæve eller ændre retningslinjerne, hvis forholdene kræver det. For det andet vedrører retningslinjerne en bestemt sektor og er begrundet i ønsket om at følge en politik, som Kommissionen selv har fastlagt.

I denne forbindelse tilkommer det således Retten at efterprøve, om de retningslinjer, Kommissionen har pålagt sig selv, såsom dem, der er anført i disse rammebestemmelser, er blevet overholdt.

(jf. præmis 139-141)

5. Under et annullationssøgsmål i medfør af artikel 230 EF skal lovligheden af en fællesskabsretsakt bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt, og kan ikke afhænge af eventuelle muligheder for at omgå den eller af efterfølgende betragtninger vedrørende dens effektivitet.

Særligt må Kommissionens komplicerede vurderinger kun bedømmes på baggrund af de oplysninger, som Kommissionen sad inde med på det tidspunkt, hvor den anlagde vurderingerne.

(jf. præmis 142 og 143)

6. Selv om en virksomhed ifølge Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder »under alle omstændigheder« betragtes som kriseramt, når en væsentlig del af dens selskabskapital er forsvundet, er der intet, der forhindrer en virksomhed i ved andre indicier at påvise, at den er kriseramt i rammebestemmelsernes forstand, også selv om den ikke har tabt en væsentlig del af selskabskapitalen.

(jf. præmis 185)

7. Når en virksomhed med henblik på at opnå omstruktureringsstøtte har forpligtet sig til at afhænde ikke absolut nødvendige aktiver, skal den anvende hele provenuet fra afhændelsen af disse aktiver til at finansiere omstruktureringsplanen. Denne forpligtelse indebærer på ingen måde en forpligtelse for en støttemodtager til at anvende samtlige sine midler til at nedbringe den pågældende støtte, men alene til at anvende samtlige de midler, der opnås ved afhændelsen af aktiver, der ikke anses for absolut nødvendige for videreførelsen af virksomhedens aktiviteter, på omstruktureringen. Kravet om, at støttemodtageren bidrager med sine egne midler til finansiering af omstruktureringsplanen, skyldes et ønske om at sikre, at støtten i overensstemmelse med punkt 40 i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder er begrænset til det strengt nødvendige minimum, så omstruktureringen gennemføres som en funktion af støttemodtagerens, aktionærernes eller den pågældende koncerns finansielle muligheder.

(jf. præmis 266 og 313)

8. Ved vurderingen af en omstruktureringsstøttes forenelighed med det fælles marked er Kommissionen ikke forpligtet til at foretage et skøn over de specifikke omkostninger ved hver enkelt af de foranstaltninger, den pågældende virksomhed skal træffe. Rent bortset fra, at det er umuligt nøjagtigt at vurdere de forskellige udgifter, eftersom de pågældende foranstaltninger ligger ude i fremtiden, kan Kommissionen under udøvelsen af sit vide skøn nøjes med en samlet vurdering.

Det følger heraf, at Kommissionen som følge af vanskeligheden ved nøjagtigt at beregne nettoprovenuet for de afhændelser af aktiver, der er omhandlet i omstruktureringsplanen, principielt har ret til under udøvelsen af sit vide skøn at foretage en tilnærmelsesvis vurdering af provenuet.

Såfremt de aktiver, hvis afhændelse var forudset i nævnte plan, allerede faktisk er blevet afhændet, og Kommissionen derfor råder over oplysning om det faktiske nettobeløb fra nævnte afhændelse, kan Kommissionen ikke, navnlig i lyset af princippet om forbud mod statsstøtte i artikel 87, stk. 1, EF, nøjes med en vurdering »i store træk« af den pågældende virksomheds likviditet, når den skal afgøre, om støtten var begrænset til det strengt nødvendige minimum.

(jf. præmis 272, 273, 278, 282 og 283)

9. Begrundelsen for en beslutning skal findes i selve beslutningens tekst, og efterfølgende forklaringer fra Kommissionen kan ikke tages i betragtning, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Heraf følger, at beslutningen i sig selv skal være fyldestgørende, og at dens begrundelse ikke kan fremgå af skriftlige eller mundtlige forklaringer afgivet senere, når der allerede er anlagt sag ved Fællesskabernes retsinstanser til prøvelse af den pågældende beslutning.

(jf. præmis 287)

RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

15. juni 2005 ( )

»Statsstøtte – annullationssøgsmål – omstruktureringsstøtte – beslutning, hvori støtten erklæres forenelig med det fælles marked – Kommissionens retningslinjer – begrundelsespligt – overholdelse af betingelserne – støttens ubetydelige omfang«

I sag T-349/03,

Corsica Ferries France SAS, Bastia (Frankrig), ved avocats S. Rodrigues og C. Scapel, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøger,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved C. Giolito og H. van Vliet, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgt,

støttet af:

Den Franske Republik ved G. de Bergues og S. Ramet, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

og af

Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA, Marseille (Frankrig), først ved H. Tassy, derefter ved avocats O. d’Ormesson og A. Bouin,

intervenienter,

angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2004/166/EF af 9. juli 2003 om Frankrigs påtænkte omstruktureringsstøtte til fordel for Sociéte nationale maritime Corse-Mediterranée (SNCM) (EUT 2004 L 61, s. 13),

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

(Tredje Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, M. Jaeger, og dommerne V. Tiili og O. Czúcz,

justitssekretær: ekspeditionssekretær: I. Natsinas,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 18. november 2004,

afsagt følgende

Dom

Retsforskrifter

1 Artikel 87 EF bestemmer:

»1. Bortset fra de i denne traktat hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

[…]

3. Som forenelige med fællesmarkedet kan betragtes:

[…]

c) støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse […]«

2 Ifølge kapital 8 i EF-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren (EFT 1997 C 205, s. 5) vil Kommissionen anvende retningslinjerne for omstrukturering og redning af kriseramte virksomheder i forbindelse med omstruktureringsstøtten til virksomheder inden for søfartssektoren.

3 I henhold til Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (EFT 1999 C 288, s. 2, herefter »rammebestemmelserne«), der trådte i kraft den 9. oktober 1999, skal Kommissionen angive, på hvilke betingelser den pågældende støtte kan erklæres forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c), EF. Af rammebestemmelsernes punkt 3.2.2 fremgår det, at betingelserne er, at virksomheden skal kunne anses for at være kriseramt, at virksomhedens rentabilitet genoprettes, at urimelig konkurrencefordrejning forhindres, at støtten begrænses til et minimum, at der fastsættes særlige betingelser og forpligtelser for at sikre, at konkurrencen ikke fordrejes i strid med den fælles interesse, samt at omstruktureringsplanen iværksættes fuldt ud.

4 Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelsen af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) (EFT L 364, s. 7) påbyder medlemsstaterne at åbne de nationale cabotagemarkeder. I forordningens artikel 4 hedder det, at når en medlemsstat indgår kontrakter om offentlig tjeneste, skal dette ske uden forskelsbehandling af EF-redere.

Faktiske omstændigheder

1. Involverede søfartsselskaber

5 Sagsøgeren er et søfartsselskab, som varetager den regelmæssige forbindelse til Korsika fra det franske fastland (Toulon og Nice) og fra Italien (Savona og Livorno).

6 Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) er et søfartsselskab, der varetager rutefarten til Korsika fra det franske fastland (Nice, Toulon og Marseille) og til Nordafrika (Tunesien og Algeriet) fra det franske fastland samt i sæsonen fra april til september til Sardinien.

7 SNCM ejes i dag for 80%’s vedkommende af Compagnie générale maritime et financière (CGMF) og for 20%’s vedkommende af Société nationale des chemins de fer (SNCF). Den franske stat er den direkte ejer af 100% af CGMF, som har til formål at udstede tilladelse til alle aktiviteter vedrørende søtransport, skibsudrustning og skibsbefragtning samt enhver erhvervelse af kapitalinteresser og alle kommercielle og industrielle aktiviteter, som er direkte eller indirekte knyttet til dette formål.

8 SNCM er minoritetsaktionær i søfartsselskabet Compagnie méridionale de navigation (CMN), som besejler ruten mellem Marseille og Korsika, og som gennem Compagnie méridionale de participation kontrolleres af Steff-TFE-koncernen.

2. Forpligtelse til offentlig tjeneste på ruten mellem det franske fastland og Korsika

9 Siden 1948 har rutefarten mellem det franske fastland og Korsika været underlagt en forpligtelse til offentlig tjeneste.

10 Indtil 1976 skete besejlingen inden for et system, der delvist var omfattet af den franske lovgivning, hvor fartøjer under fransk flag havde monopol på indenrigssejlads. Inden for dette system udbetalte staten et fast beløb til de selskaber, der leverede tjenesten, som kompensation for den offentlige tjenestes krav med hensyn til de havne, der skulle besejles, regelmæssigheden, hyppigheden, kapaciteten til at levere tjenesten, de anvendte takster og skibets besætning.

11 I 1976 ændrede Frankrig betingelserne for opfyldelse af forpligtelsen til offentlig tjeneste i forbindelse med søtransporten til Korsika på grundlag af et områdeprincip. Dette princip har til formål at begrænse de ulemper, som øerne har, og at sikre en besejling af øen efter retningslinjer, der ligger så tæt som muligt på forbindelser, der udelukkende findes på kontinentet. Der blev indført en koncessionsordning med driftsbetingelser, hvori er udstukket retningslinjerne for den offentlige tjeneste. Der blev således den 31. marts 1976 indgået en rammeaftale med SNCM og CMN for en periode på 25 år, hvis udløb blev fastsat til den 31. december 2001.

12 Mellem 1976 og 1982 fastlagde den franske regering på grundlag af ovennævnte rammeaftale retningslinjerne for besejlingen.

13 Ved lov af 30. juli 1982 om en særlig status for regionen Korsika blev forvaltningen af områdeprincippet overdraget til Korsikas lokalparlament i henhold til en kontrakt med den franske stat. Med loven af 13. maj 1991 om områdeprincippet for Korsika fik ovennævnte parlament det fuldstændige ansvar for besejlingen af øen. Siden da har Office des transports de la Corse (OTC) stået for tilrettelæggelsen af besejlingen.

14 Siden 1991 er der blevet indgået to femårige aftaler mellem OTC og de to koncessionshavende rederier på grundlag af rammeaftalen. Den første af disse aftaler (herefter »1991-aftalen)« præciserede retningslinjerne for levering af den offentlige tjeneste i perioden 1991-1996, mens den anden aftale (herefter »1996-aftalen«) præciserede retningslinjerne for perioden 1996-2001. I aftalerne defineres ligeledes principperne for udbetaling af det faste støttebeløb, der betales over tildelingen til områdeprincippet som kompensation for de pålagte forpligtelser. Forpligtelsen til offentlig tjeneste omfattede på det tidspunkt samtlige forbindelser til Korsika fra tre havne på det franske fastland, nemlig Nice, Toulon og Marseille.

15 I 2001 iværksatte Korsikas regionale myndighed i henhold til forordning nr. 3577/92 et udbud med henblik på udvælgelse af en reder, som fra den 1. januar 2002 under en femårig aftale skulle opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste vedrørende rutefarten mellem det franske fastland og Korsika til gengæld for finansiel kompensation. På baggrund af konkurrenceudviklingen på ruterne fra Toulon og Nice har Korsikas regionale myndighed vurderet, at det kun er forbindelserne fra Marseille, der behøver være underlagt en sådan forpligtelse til offentlig tjeneste.

16 SNCM og CMN fik i fællesskab tildelt aftalen, idet sagsøgeren ikke ønskede at deltage i udbuddet.

17 I medfør af en »aftale om delegering af offentlig tjeneste« (herefter »2002-aftalen«) mellem Korsikas regionale myndighed og OTC skal SNCM og CMN, som har fået overdraget forpligtelsen til fra den 1. januar 2002 sikre rutefarten mellem Marseille og Korsika og opfylde visse forpligtelser til offentlig tjeneste hvad angår hyppighed, kapacitet, ruteplan, takster (sæsonbetingede maksimumspriser, obligatoriske rabatter for visse persongrupper) samt kvalitet. I henhold til aftalen ydes der som kompensation for disse forpligtelser en på grundlag af de budgetterede indtægter beregnet referencekompensation, som bliver mindre hvert år, og som ved hvert års udløb justeres på grundlag af forskellene mellem de budgetterede og de faktiske indtægter. Ifølge aftalen udgør maksimumsbeløbet for den økonomiske kompensation for hele perioden 326,85 mio. EUR for SNCM og 128,2 mio. EUR for CMN, dvs. i alt 455,05 mio. EUR. I øvrigt fremgår det af 2002-aftalen, at den endelige årlige økonomiske kompensation til hvert selskab er begrænset til det driftsunderskud, som forpligtelsen til offentlig tjeneste medfører, med tillæg af et rimeligt afkast på den investerede kapital, som beregnes i forhold til den faktiske udnyttelse af kapitalen. Det rimelige afkast er fastsat til 15% af skibenes handelsværdi som fastlagt i aftalen. 2002-aftalen udløber den 31. december 2006, medmindre samtlige parter bliver enige om at bringe den til ophør på et tidligere tidspunkt.

Den administrative procedure

1. Støtte til SNCM som kompensation for forpligtelsen til offentlig tjeneste i henhold til 1991- og 1996-aftalen

18 Efter at have modtaget klager over den støtte, som Corsica Marittima, der er et datterselskab under SNCM, modtog til passagertransport mellem Korsika og Italien, meddelte Kommissionen den 22. december 1998 Den Franske Republik, at den havde besluttet at indlede den formelle procedure i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2 (nu artikel 88, stk. 2, EF) (EFT 1999 C 62, s. 9), for vurdering af støtten. Sagen blev registreret under nr. C-78/98.

19 Efter at have modtaget nye klager over den støtte, SNCM modtog til dækning af omkostningerne ved forpligtelsen til offentlig tjeneste, meddelte Kommissionen den 28. februar 2001 Den Franske Republik, at den havde besluttet at indlede den formelle procedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF for vurdering af støtten (EFT 2001 C 117, s. 9). Denne sag blev registreret under nr. C-14/01.

20 Ved beslutning 2002/149/EF af 30. oktober 2001 om Frankrigs statsstøtte til fordel for SNCM (EFT 2002 L 50, s. 66) afsluttede Kommissionen de procedurer, der var indledt i sag C-78/98 og C-14/01, og fastslog, at den støtte på 787 mio. EUR, der var ydet SNCM for perioden 1991-2001 som kompensation for SNCM’s forpligtelse til offentlig tjeneste på ruterne til Korsika fra de tre havne på det franske fastland, nemlig Nice, Toulon og Marseille, var forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 86, stk. 2, EF. Der blev ikke anlagt søgsmål til prøvelse af denne beslutning.

2. Støtte til redning og omstrukturering til fordel for SNCM

21 Den 20. december 2001 underrettede de franske myndigheder Kommissionen om, at CGMF havde ydet SNCM et lån på 22,5 mio. EUR som redningsstøtte. Støtten blev registreret under nr. NN 27/2002 (ex N 849/2001), idet en del af lånet allerede var udbetalt til SNCM.

22 Ved skrivelse af 18. februar 2002 anmeldte Den Franske Republik en påtænkt omstruktureringsstøtte til fordel for SNCM til Kommissionen. Den påtænkte omstruktureringsstøtte bestod af et kapitaltilskud på 76 mio. EUR til SNCM (gennem CGMF), således at SNCM’s egenkapital steg fra 30 mio. til 106 mio. EUR. Denne støtte blev registreret af Kommissionen som anmeldt støtte under nr. N 118/2002.

23 Ved beslutning K(2002) 2611 endelig udg. af 17. juli 2002 godkendte Kommissionen redningsstøtten til SNCM som led i den indledende procedure for undersøgelse af støtte, der er omhandlet i artikel 88, stk. 3, EF. Kommissionen anførte i sin beslutning, at den anmeldte støtte opfyldte de fem kriterier i rammebestemmelserne, særlig kriteriet om, at den franske stat skulle give tilsagn om at tilsende Kommissionen en omstruktureringsplan. Der blev ikke anlagt søgsmål ved Retten til prøvelse af denne beslutning.

24 Efter en indledende undersøgelse konstaterede Kommissionen, at den anmeldte omstruktureringsstøtte rejste tvivl om foreneligheden med fællesmarkedet, og besluttede i en skrivelse af 19. august 2002 til Den Franske Republik at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, der er omhandlet i artikel 88, stk. 2, EF, i overensstemmelse med artikel 4, stk. 4, og artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel [88] (EFT L 83, s. 1, herefter »beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure«). Den anmeldte støtte blev registreret under det nye nr. C-58/2002.

25 Ved skrivelse med bilag af 8. oktober 2002, der blev afsendt den 15. oktober, meddelte de franske myndigheder Kommissionen deres bemærkninger til beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure.

26 Den 11. december 2002 blev beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure sammen med et resumé offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (EFT C 308, s. 29). De berørte parter blev opfordret til at fremsætte deres bemærkninger til det anmeldte støtteprojekt senest tre måneder fra offentliggørelsen.

27 Ved skrivelse af 8. januar 2003 meddelte sagsøgeren Kommissionen sine skriftlige bemærkninger til beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure. Kommissionen modtog endvidere bemærkninger fra Stef-TFE-koncernen og forskellige regionale myndigheder. Kommissionen fremsendte samtlige modtagne bemærkninger til Den Franske Republik, som fik mulighed for at kommentere dem.

28 Den 4. februar 2003 holdt Kommissionen efter anmodning et møde med sagsøgeren, som ved denne lejlighed fremlagde yderligere dokumenter.

29 I en skrivelse til Kommissionen af 10. februar 2003 fremførte de franske myndigheder deres argumenter for, at den påtænkte støtte overholdt rammebestemmelserne, og gjorde rede for de nye tilsagn om udviklingen i antallet af ansatte og lønningerne, begrænsningen af forbruget af rå- og hjælpestoffer samt SNCM’s prispolitik.

30 Ved skrivelse af 13. februar 2003 fremsendte de franske myndigheder til Kommissionen deres kommentarer til sagsøgerens og Stef-TFE’s bemærkninger.

31 Ved skrivelse af 21. februar 2003 besvarede de franske myndigheder de yderligere spørgsmål, der var stillet i Kommissionens skrivelse af 10. februar 2003.

32 Ved en faxmeddelelse, der blev afsendt den 27. maj 2003, forelagde de franske myndigheder Kommissionen deres kommentarer til de dokumenter, sagsøgeren havde tilsendt Kommissionen den 4. februar 2003, og som Kommissionen havde videresendt til de franske myndigheder ved skrivelse af 21. februar 2003.

33 Den 9. juli 2003 vedtog Kommissionen beslutning 2004/166/EF om Frankrigs påtænkte omstruktureringsstøtte til fordel for SNCM (EUT 2004 L 61, s. 13), som er genstand for den foreliggende annullationssag (herefter »den anfægtede beslutning«).

34 Den dispositive del af den anfægtede beslutning er affattet således:

»Artikel 1

Den af Frankrig påtænkte omstruktureringsstøtte til [SNCM] er forenelig med fællesmarkedet på de i artikel 2-5 fastsatte betingelser.

Artikel 2

SNCM afstår fra tidspunktet for meddelelsen af denne beslutning og indtil den 31. december 2006 fra at købe nye skibe og indgå kontrakter om bygning, ordrer eller befragtning, for så vidt angår nye eller nyistandsatte skibe.

SNCM må fra tidspunktet fra modtagelsen af denne beslutning og indtil den 31. december 2006 kun operere med de 11 skibe, som virksomheden SNCM allerede råder over, nemlig: Napoléon Bonaparte, Danielle Casanova, Île de Beauté, Corse, Liamone, Aliso, Méditerranée, Pascal Paoli, Paglia Orba, Monte Cinto og Monte d’Oro.

Hvis SNCM på grund af omstændigheder, som det ikke kan tilskrives, nødsages til at udskifte et af sine skibe før den 31. december 2006, kan Kommissionen godkende en sådan udskiftning på grundlag af en af Frankrig behørigt begrundet anmeldelse.

Artikel 3

SNCM-koncernen afhænder alle sine direkte og indirekte kapitalinteresser i følgende selskaber:

– Amadeus France

– Compagnie Corse Méditerranée

– Société civile immobilière Schuman

– Société Méditerranéenne d’Investissements et de Participations

– Someca.

I stedet for at afhænde sine kapitalinteresser i Société Méditerranéenne d’Investissements et de Participations kan SNCM vælge at sælge dette selskabs eneste aktiv, Southern Trader, og nedlægge dette datterselskab.

Salget kan efter de franske myndigheders valg foregå ved auktion eller på grundlag af en indkaldelse af interessetilkendegivelser efter forudgående offentliggørelse og med en svarfrist på mindst to måneder.

Frankrig meddeler Kommissionen dokumenterne vedrørende alle afhændelserne. At SNCM eventuelt kun modtager lave tilbud, kan ikke påberåbes som begrundelse for ikke at gennemføre afhændelserne. Såfremt SNCM ikke modtager noget tilbud, og hvis Frankrig kan bevise, at man har truffet alle de nødvendige foranstaltninger med hensyn til offentliggørelse, anses betingelsen i første afsnit for at være opfyldt.

Artikel 4

På alle ruter til Korsika afstår SNCM fra datoen for meddelelsen af denne beslutning og indtil den 31. december 2006 fra enhver prispolitik i forbindelse med de offentliggjorte takster, der sigter mod at tilbyde lavere priser end hver af konkurrenternes priser for tilsvarende tjenester og destinationer på identiske datoer.

Kommissionen forbeholder sig ret til at indlede undersøgelsesproceduren for enhver konstateret misligholdelse af de betingelser, der er fastsat i denne beslutning, særlig den i første afsnit omhandlede betingelse.

Den i første afsnit omhandlede betingelse er opfyldt, hvis SNCM’s laveste priser hver dag er højere end hver af konkurrenternes laveste tilbudspris for tilsvarende tjenester og destinationer.

Den i første afsnit omhandlede betingelse finder ikke længere anvendelse, hvis konkurrenternes priser bliver højere end SNCM’s gældende takster i referenceåret 1996, korrigeret for inflation.

Frankrig meddeler hvert år før den 30. juni Kommissionen alle de oplysninger, der er nødvendige for at godtgøre, at denne betingelse er opfyldt i det foregående kalenderår for samtlige overfarter til og fra Korsika.

Artikel 5

I overensstemmelse med de franske myndigheders forpligtelser i omstruktureringsplanen nedsættes det årlige antal sejladser på de forskellige Korsika-ruter indtil den 31. december 2006, således at de holdes inden for de grænser, der er angivet i tabel 3 i denne beslutning, medmindre der foreligger ekstraordinære omstændigheder, som ikke kan tilskrives SNCM, og som tvinger det til at omlægge visse sejladser til andre havne, og medmindre der sker ændringer i den forpligtelse til offentlig tjeneste, som virksomheden er underlagt.

Artikel 6

Frankrig bemyndiges til at tilføre kapital til SNCM med en første udbetaling af et beløb på 66 mio. EUR fra datoen for meddelelsen af denne beslutning.

Indtil omstruktureringsperiodens afslutning, dvs. indtil den 31. december 2006, kan Kommissionen på de franske myndigheders anmodning beslutte at godkende en efterfølgende ny udbetaling til SNCM, svarende til differencen mellem de resterende 10 mio. EUR og indtægterne fra de i artikel 3 krævede afhændelser.

En sådan beslutning kan kun træffes, hvis de i artikel 3 pålagte foranstaltninger er gennemført, indtægterne fra afhændelserne ikke overstiger 10 mio. EUR, og de i artikel 2, 4 og 5 fastsatte betingelser således er overholdt, uden at dette berører Kommissionens beføjelse til i givet fald at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, såfremt en af betingelserne ikke er overholdt. I tilfælde af manglende overholdelse kan den anden støtterate ikke udbetales.

Artikel 7

Frankrig underretter senest seks måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.

[…]«

Retsforhandlinger og parternes påstande

35 Sagsøgeren har anlagt nærværende sag ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 13. oktober 2003.

36 Den Franske Republik har ved dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 3. februar 2004 anmodet om tilladelse til at intervenere til støtte for Kommissionens påstande.

37 SNCM har ved dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 26. februar 2004 anmodet om tilladelse at intervenere til støtte for Kommissionens påstande.

38 Den Franske Republik fik tilladelse til at intervenere ved kendelse af 10. marts 2004.

39 SNCM fik tilladelse til at intervenere ved kendelse af 30. marts 2004.

40 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og har som led i en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse anmodet parterne om at besvare skriftlige spørgsmål. Parterne har efterkommet denne anmodning inden for den fastsatte frist.

41 Parterne har i deres besvarelser meddelt Retten, at Kommissionen den 8. september 2004 havde vedtaget beslutning K(2004) 3359 endelig udg. (herefter »beslutningen af 8. september 2004«) om ændring af den anfægtede beslutning. Et supplerende skriftligt spørgsmål fra Retten har foranlediget hovedparterne i sagen til at tage stilling til denne beslutnings betydning for den foreliggende sag.

42 Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Retten i offentligt retsmøde den 18. november 2004.

43 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

– Den anfægtede beslutning annulleres.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

44 Kommissionen har med støtte fra intervenienterne, Den Franske Republik og SNCM, nedlagt følgende påstande:

– Frifindelse.

– Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

45 Sagsøgeren har til støtte for det foreliggende annullationssøgsmål fremført to anbringender. For det første et anbringende om tilsidesættelse af artikel 253 EF, idet den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet. For det andet et anbringende om tilsidesættelse af artikel 87, stk. 3, litra c), EF af forordning nr. 659/1999 og rammebestemmelserne, idet den anfægtede beslutning indeholder materielle fejl og åbenbart urigtige skøn.

46 Indledningsvis skal det dog undersøges, hvilken eventuel betydning beslutningen af 8. september 2004 har for den foreliggende sag.

1. Indledende bemærkning om betydningen af beslutningen af 8. september 2004 for den foreliggende sag

47 Retten bemærker, at Kommissionen ved sin beslutning af 8. september 2004 har ændret den anfægtede beslutning, således at SNCM – som det anføres i anden betragtning til denne nye beslutning – får tilladelse dels til at udskifte skibet Asco med skibet Aliso på listen over skibene i den anfægtede beslutnings artikel 2, dvs. listen over de skibe, SNCM må benytte i omstruktureringsperioden, dels til som følge af vanskelighederne ved at sælge Asco at sælge enten Asco eller Aliso.

48 Det skal dog erindres, at under et annullationssøgsmål i medfør at artikel 230 EF skal lovligheden af en fællesskabsretsakt i henhold til retspraksis bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt (Rettens dom af 25.6.1998, forenede sager T-371/94 og T-394/94, British Airways m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2405, præmis 81).

49 Endvidere fremgår det ikke i det foreliggende tilfælde, at beslutningen af 8. september 2004 har frataget visse af sagsøgerens anbringender og argumenter til støtte for den foreliggende sag deres relevans. Dette har sagsøgeren og Kommissionen i øvrigt heller ikke hævdet i deres svar på Rettens skriftlige spørgsmål herom.

50 Under disse omstændigheder må det fastslås, at beslutningen af 8. september 2004 på ingen måde påvirker det foreliggende annullationssøgsmål til prøvelse af den anfægtede beslutning.

2. Det første anbringende: tilsidesættelse af artikel 253 EF, idet den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet

51 Sagsøgeren har med det første anbringende gjort gældende, at den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet for så vidt angår den pågældende støtteforanstaltnings art, støttens delvise karakter af kompensation for forpligtelsen til offentlig tjeneste, bortfaldet af de tvivl, der har givet anledning til indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, vurderingen af, om rentabiliteten er genoprettet, spørgsmålet, om de planlagte omstruktureringstiltag er realistiske, samt fastlæggelsen af ikke-strategiske kapitalinteresser.

Indledende bemærkninger om anbringendets rækkevidde

52 Ifølge retspraksis adskiller anbringendet om tilsidesættelse af artikel 253 EF sig fra anbringendet om et åbenbart urigtigt skøn. Hvad angår det førstnævnte anbringende, hvorved der er spørgsmål om manglende eller utilstrækkelig begrundelse, er dette et anbringende om, at der foreligger væsentlige formelle mangler i artikel 230 EF’s forstand, og et sådant anbringende angår grundlæggende principper, som Fællesskabets retsinstanser skal tage under påkendelse. Hvad derimod angår det sidstnævnte anbringende, hvorved der er spørgsmål om lovligheden af den omtvistede afgørelses indhold, er dette et anbringende om, at der er sket en overtrædelse af en retsregel vedrørende traktatens gennemførelse som forudsat i samme artikel 230 EF, og Fællesskabets retsinstanser kan kun tage et sådant anbringende under påkendelse, såfremt den pågældende sagsøger gør det gældende. Spørgsmålet om begrundelsespligten må således holdes adskilt fra spørgsmålet om begrundelsens rigtighed (Domstolens dom af 2.4.1998, sag C-367/95 P, Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, Sml. I, s. 1719, præmis 67, af 22.3.2001, sag C-17/99, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 2481, præmis 35, og af 29.4.2004, sag C-159/01, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. I, s. 4461, præmis 65, samt Rettens dom af 13.1.2004, sag T-158/99, Thermenhotel Stoiser Franz m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 97).

53 Det må i det foreliggende tilfælde konstateres, at sagsøgeren med sit første anbringende blot har gjort gældende, at den anfægtede beslutning på visse punkter er utilstrækkeligt begrundet i strid med artikel 253 EF. Dette fremgår udtrykkeligt af overskriften til anbringendet i stævningen (»Tilsidesættelse af væsentlige formkrav: manglende begrundelse«) og af argumenterne i anbringendet, især stævningens punkt 17, 18 og 43 – som omhandler henholdsvis tilsidesættelsen af væsentlige formkrav, retspraksis vedrørende artikel 253 EF og nødvendigheden af at annullere den anfægtede beslutning ud fra en vurdering af dens »eksterne lovlighed« – samt af tredje og fjerde afsnit i resuméet af sagsøgerens stævning, som omhandler den »manglende begrundelse« på ovennævnte punkter.

54 Denne fortolkning af det første anbringende bestrides ikke af parterne. Sagsøgeren har således som svar på Kommissionens og Den Franske Republiks bemærkninger hertil gjort gældende, at sagsøgeren med sit anbringende kritiserer Kommissionen for en »manglende opfyldelse« eller »tilsidesættelse« af begrundelsespligten, jf. punkt 3 i replikken.

55 I øvrigt fremgår det af stævningen, at sagsøgeren var bekendt med sondringen mellem begrundelsespligt og åbenbart urigtigt skøn, idet sagsøgeren efter i det første anbringende at have argumenteret for, at den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet, i sit andet anbringende (overskrift: »Tilsidesættelse af EF-traktaten og gennemførelsesreglerne: væsentlige materielle fejl og åbenbart urigtige skøn«) om tilsidesættelse af artikel 87, stk. 3, EF samt rammebestemmelserne har gjort gældende, at den anfægtede beslutning indeholder åbenbart urigtige skøn. Den samme sondring findes i resuméet af stævningen, hvori sagsøgeren i tredje afsnit anfører, at »der er to begrundelser for påstanden om annullation af den anfægtede beslutning, nemlig dels at beslutningen mangler begrundelse, dels at beslutningen indeholder væsentlige og åbenbart urigtige skøn«. I replikken har sagsøgeren på ny efter at have gjort sig bekendt med Kommissionens og Den Franske Republiks bemærkninger til dette punkt påberåbt sig dels manglende opfyldelse af begrundelsespligten, dels åbenbart urigtige skøn.

56 Under disse omstændigheder skal sagsøgerens første anbringende til støtte for den foreliggende sag alene opfattes som et anbringende om, at artikel 253 EF er tilsidesat, idet den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet på en række punkter, eftersom sagsøgerens klagepunkter vedrørende berettigelsen af den anfægtede beslutning fremgår af det andet anbringende.

57 Det må imidlertid, som Kommissionen med rette har anført med støtte på dette punkt fra Den Franske Republik, konstateres, at en række af klagepunkterne og argumenterne i sagsøgerens første anbringende tager sigte på at påvise, ikke at den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet, men at beslutningen er uberettiget. Under dække af en kritik af begrundelsen for den anfægtede beslutning har sagsøgeren således i virkeligheden anfægtet beslutningens berettigelse.

58 Som tidligere fastslået af Domstolen, er der således ikke grund til i forbindelse med efterprøvelsen af, om begrundelsespligten er overholdt, at gennemgå lovligheden af den begrundelse, som Kommissionen har anført til støtte for sin beslutning (dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 38).

59 Ved behandlingen af et anbringende om manglende eller utilstrækkelig begrundelse kan der således ikke tages hensyn til klagepunkter og argumenter, der tager sigte på at bestride berettigelsen af den anfægtede beslutning, idet disse er irrelevante i denne sammenhæng (jf. i denne retning dommen i sagen Thermenhotel Stoiser Franz m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 97, Rettens dom af 20.4.1999, forenede sager T-305/94 – T-307/94, T-313/94 – T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 og T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 931, præmis 389, af 28.2.2002, sag T-86/95, Compagnie générale maritime m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1011, præmis 425, og af 30.9.2003, forenede sager T-191/98, T-212/98 – T-214/98, Atlantic Container Line m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 3275, præmis 1175 og 1176).

60 Da sagsøgeren udtrykkeligt har bekræftet, at det første anbringende alene vedrører en manglende begrundelse, og da det fremgår af selve stævningen, at sagsøgeren er klar over sondringen mellem manglende begrundelse og urigtig begrundelse, tilkommer det i øvrigt ikke Retten at give de klagepunkter i første anbringende, der i realiteten tager sigte på at stille spørgsmålstegn ved berettigelsen af den anfægtede beslutning, en ny betydning. Dette gælder så meget desto mere i en sag som den foreliggende, hvor sagsøgeren har fremført et andet anbringende om eksistensen af åbenbart urigtige skøn, hvori en række af disse klagepunkter uddybes på ny med henblik på at anfægte berettigelsen af den anfægtede beslutning.

61 I forbindelse med det første anbringende skal Retten således alene tage stilling til, om den anfægtede beslutning er tilstrækkeligt begrundet. De klagepunkter og argumenter, som sagsøgeren har fremført i dette anbringende, og som i virkeligheden tager sigte på at stille spørgsmålstegn ved berettigelsen af den anfægtede beslutning, må forkastes som irrelevante.

Klagepunkterne om begrundelsen for den anfægtede beslutning

Indledende bemærkninger

62 Det skal erindres, at begrundelsespligtens omfang efter fast retspraksis afhænger af karakteren af og baggrunden for den pågældende retsakt. Begrundelsen skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som institutionen har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning med henblik på at kunne forsvare deres rettigheder og kontrollere, om beslutningen er begrundet, og således at Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres prøvelsesret (dommen i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 63; Rettens dom af 6.3.2003, forenede sager T-228/99 og T-233/99, Westdeutsche Landesbank Girozentrale mod Kommissionen, Sml. II, s. 435, præmis 278, og af 14.1.2004, sag T-109/01, Fleuren Compost mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 119).

63 Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område (dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 36, Rettens dom af 15.6.2000, forenede sager T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97 – T-607/97, T-1/98, T-3/98 – T-6/98 og T-23/98, Alzetta m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2319, præmis 175, og dommen i sagen Westdeutsche Landesbank Girozentrale mod Kommissionen, nævnt i præmis 62 ovenfor, præmis 279).

64 Især er Kommissionen ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de berørte har fremført for den, men behøver kun at redegøre for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har været afgørende med henblik på beslutningens opbygning (Rettens dom af 8.6.1995, sag T-459/93, Siemens mod Kommissionen, Sml. II, s. 1675, præmis 31, og dommen i sagen Westdeutsche Landesbank Girozentrale mod Kommissionen, nævnt i præmis 62 ovenfor, præmis 280). Domstolen har tidligere fastslået, at Kommissionen ikke er forpligtet til at tage stilling til forhold, der er åbenbart uvedkommende, uden betydning eller klart af underordnet relevans (dommen i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 64).

65 Hvad f.eks. angår kvalifikationen af en støtteforanstaltning indebærer begrundelsespligten, at Kommissionen skal angive sine grunde for at antage, at den pågældende foranstaltning falder ind under anvendelsesområdet for artikel 87, stk. 1, EF (dommen i sagen Westdeutsche Landesbank Girozentrale mod Kommissionen, nævnt i præmis 62 ovenfor, præmis 281).

66 Hvad angår foreneligheden af en statsstøtte til omstrukturering med artikel 87, stk. 3, litra c), EF fremgår det af retspraksis, at begrundelsespligten er opfyldt, når Kommissionen i sin beslutning angiver begrundelsen for, at støtten er i overensstemmelse med rammebestemmelserne, nemlig bl.a. at der foreligger en omstruktureringsplan, at det er påvist, at det pågældende selskab på langt sigt vil blive rentabelt, samt at støtten står i rimeligt forhold til støttemodtagerens indskud (jf. i denne retning dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 37, og Rettens dom af 30.4.1998, sag T-214/95, Vlaamse Gewest mod Kommissionen, Sml. II, s. 717, præmis 102; hvad angår andre EF-rammebestemmelser på statsstøtteområdet, jf. dommen i sagen Fleuren Compost mod Kommissionen, nævnt i præmis 62 ovenfor, præmis 125).

67 Retten skal på baggrund af disse principper undersøge, om den anfægtede beslutning er tilstrækkeligt begrundet i det foreliggende tilfælde.

Den pågældende foranstaltnings art og støttens delvise karakter af kompensation for offentlig tjeneste

68 Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet hvad angår opgørelsen af størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen ikke har gjort sagsøgeren bekendt med den ekspertrapport, der ligger til grund for opgørelsen, at den anfægtede beslutning ikke forklarer, hvorfor henlæggelsen til nedskrivning af Liamone er medregnet, selv om skibet ikke er nødvendigt for at opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste, og at det af beslutningen ikke fremgår, hvor stor en del af den samlede støtte der reelt er kompensation for offentlig tjeneste.

69 Det skal for det første bemærkes, at det fremgår af betragtning 259 til den anfægtede beslutning, at uafhængigt af nødvendigheden af at undersøge støtten i dens egenskab af støtte til omstrukturering er den del af støtten, der svarer til underkompensationen for offentlig tjeneste for perioden 1991-2001, ifølge Kommissionen forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 86, stk. 2, EF.

70 Kommissionen har ved fastlæggelsen af størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste i betragtning 256 og 257 til den anfægtede beslutning beregnet SNCM’s underskud i perioden mellem 1991 og 2001 på alle de ruter til Korsika, der er omfattet af forpligtelsen til offentlig tjeneste. Hvad angår perioden 1991-1999 har Kommissionen medregnet det kumulerede resultat før skat i tilknytning til besejlingen af Korsika, som fastsat i den ekspertrapport, der lægges til grund i beslutning 2002/149, med fradrag af merværdien ved salg af skibene, mens Kommissionen for perioden 2000 og 2001, der ikke er omfattet af ovennævnte rapport, efter den fremgangsmåde, der er anvendt i beslutning 2002/149, selv har rekonstrueret resultatet før skat af besejlingen af Korsika uden at medtage henlæggelserne til omstruktureringen, som allerede er medregnet i de anmeldte omstruktureringsudgifter, idet der ikke er solgt søtransportmateriel i disse to år. Efter Kommissionens opfattelse kan et eventuelt underskud i 2002 på sejladsen Marseille-Korsika ikke tages i betragtning, »for så vidt som taksterne for besejlingen af Korsika fra Marseille og kompensationsbeløbet siden den 1. januar 2002 er blevet fastsat ved kontrakt mellem de offentlige myndigheder og SNCM, i modsætning til hvad der var tilfældet for aftalerne fra 1991 og 1996«.

71 På dette grundlag konkluderer Kommissionen i betragtning 258 til den anfægtede beslutning, at de samlede resultater korrigeret for merværdi ved salg af skibe i denne periode og for omstruktureringsudgifter for hele perioden 1991-2001 beløber sig til 53,48 mio. EUR, jf. tabel 11 i betragtning 257 til den anfægtede beslutning.

72 Da de franske myndigheder imidlertid har anmeldt en påtænkt støtte på et større beløb (76 mio. EUR) som omstruktureringsstøtte, og da det er i denne egenskab, at proceduren efter artikel 88, stk. 2, EF blev indledt over for den påtænkte støtte, finder Kommissionen i betragtning 260 til den anfægtede beslutning, at hele støtten derfor skal undersøges i dette perspektiv. Denne undersøgelse er nærmere beskrevet i betragtning 261-367 til den anfægtede beslutning.

73 Under disse omstændigheder bør sagsøgerens klagepunkt, hvorefter den anfægtede beslutning ikke er tilstrækkeligt begrundet hvad angår opfyldelsen af betingelserne i artikel 86, stk. 2, EF, lades ude af betragtning. Kommissionen har nemlig i sin undersøgelse, jf. betragtning 261-367 til den anfægtede beslutning, valgt at vurdere hele støtten på 76 mio. EUR, herunder den del, der svarer til underkompensationen for offentlig tjeneste (53,48 mio. EUR), som omstruktureringsstøtte. Derfor kan en manglende begrundelse med hensyn til foreneligheden af ovennævnte underkompensationsbeløb med artikel 86, stk. 2, EF ikke som sådan medføre annullation af den anfægtede beslutning, idet denne er begrundet i de betragtninger, der vedrører vurderingen af støtten som omstruktureringsstøtte.

74 Retten skal derimod tage stilling til sagsøgerens klagepunkt, hvorefter den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet hvad angår fastlæggelsen af størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste. Som led i sin vurdering af, om støtten begrænser sig til det strengt nødvendige minimum i henhold til rammebestemmelserne, har Kommissionen nemlig i betragtning 327 til den anfægtede beslutning fastslået, at den del af støtten, der svarer til underkompensationen, er nødvendig for omstruktureringen af SNCM. Derfor vil en eventuel manglende begrundelse for beregningen af størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste kunne påvirke vurderingen af støtten som omstruktureringsstøtte.

75 Retten må dog konstatere, at begrundelsen i betragtning 256-260 til den anfægtede beslutning, som forklarer såvel de kriterier, Kommissionen er gået ud fra ved fastlæggelsen af størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste, som den valgte beregningsmetode, er tilstrækkelig til, at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning med henblik på at kunne forsvare deres rettigheder og kontrollere, om den anfægtede beslutning er begrundet, og til, at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret.

76 Ingen af sagsøgerens argumenter og klagepunkter kan sætte spørgsmålstegn ved denne konklusion.

77 Hvad for det første angår påstanden om, at Kommissionen ikke har meddelt sagsøgeren ekspertrapporten, skal Retten bemærke, at denne påstand er irrelevant ved vurderingen af, om begrundelsespligten eventuelt er blevet tilsidesat. Selv om det antages, at påstanden er rigtig, kan en sådan manglende meddelelse af rapporten nemlig på ingen måde anses for at udgøre en manglende eller utilstrækkelig begrundelse for den anfægtede beslutning. Med denne påstand kan sagsøgeren højst påberåbe sig en eventuel tilsidesættelse af sagsøgerens ret til aktindsigt, og en sådan tilsidesættelse vedrører ikke begrundelsen, men overholdelsen af retten til kontradiktion. Det må dog konstateres, og dette bestrides ikke, at sagsøgeren ikke har påberåbt sig en sådan tilsidesættelse af sin ret til kontradiktion. Et sådant anbringende udgør imidlertid ikke en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, og spørgsmålet skal derfor ikke behandles ex officio (jf. Rettens dom af 8.7.2004, forenede sager T-67/00, T-68/00, T-71/00 og T-78/00, JFE Engineering mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 425 og den deri nævnte retspraksis).

78 For så vidt som sagsøgeren med denne påstand ønsker at gøre gældende, at selskabet ikke har været i stand til at vurdere, hvorledes Kommissionen har beregnet størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste, skal Retten blot bemærke, at dette som nævnt fremgår klart og udtrykkeligt af betragtning 256-258 til den anfægtede beslutning.

79 Med hensyn til påstanden om, at Kommissionen ikke med føje har kunnet basere sig på ekspertrapporten for så vidt angår årerne 2000 og 2001, og påstanden om, at de foreløbige regnskaber, Kommissionen er gået ud fra ved vurderingen af disse to år, afviger fra de endelige regnskaber, således som disse er offentliggjort, er der tale om klagepunkter, der vedrører berettigelsen af Kommissionens fremgangsmåde, og som derfor er ganske irrelevante for behandlingen af nærværende anbringende om utilstrækkelig begrundelse.

80 Hvad for det andet angår den påståede manglende begrundelse for at medregne henlæggelsen til nedskrivning af Liamone, når skibet ikke er nødvendigt for at opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste, må det konstateres, at påstanden bygger på en fejlfortolkning af den anfægtede beslutning. Det fremgår nemlig klart af tabel 11 i betragtning 257 til den anfægtede beslutning, at Kommissionen i modsætning til, hvad sagsøgeren har påstået, ikke har medregnet denne henlæggelse ved fastlæggelsen af størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste. Nedskrivningen på 14,771 mio. EUR er nemlig trukket fra og ikke lagt til underskuddene i forbindelse med den offentlige tjeneste. Som svar på et spørgsmål stillet af Retten under retsmødet har sagsøgeren i øvrigt udtrykkeligt erkendt sin fejlfortolkning af denne del af den anfægtede beslutning. Det er klart, at Kommissionen ikke kan kritiseres for ikke at have begrundet en argumentation, der ikke findes i beslutningen.

81 Som Kommissionen har anført i sine skrivelser, er værdiforringelsen af Liamone derimod medregnet i omkostningerne ved den omstruktureringsplan, der er gennemgået i betragtning 261-367, idet den ekstraordinære værdiforringelse af dette skib er nævnt i planen, jf. bl.a. betragtning 126, 144, 302 og 330 til den anfægtede beslutning.

82 Sagsøgeren har herefter i sin replik og under retsmødet gjort gældende, at selskabet med dette klagepunkt i virkeligheden ønsker at fremhæve, at Kommissionen modsiger sig selv, når den finder, at Liamone før 2002 var nødvendigt for at opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste, og samtidig erkender, at den ikke har medtaget henlæggelserne til nedskrivning af skibet i beregningen af de ikke-kompenserede meromkostninger ved opfyldelsen af forpligtelsen til offentlig tjeneste. Da der ifølge sagsøgeren ikke var brug for Liamone for at opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste, finder sagsøgeren, at Kommissionen har begået en fejl ved at medregne værdiforringelsen i omkostningerne ved omstruktureringsplanen.

83 Retten må imidlertid konstatere, at disse påstande, som ændrer ved rækkevidden af det klagepunkt, der oprindelig blev fremført i stævningen, har til formål at drage vurderingerne i den anfægtede beslutning i tvivl og derfor må forkastes som irrelevante for behandlingen af nærværende anbringende.

84 Hvad for det tredje angår påstanden om, at det er umuligt at afgøre, hvor stor en del af den samlede støtte der reelt udgøres af kompensationen for offentlig tjeneste, skal Retten blot konstatere, at Kommissionen i modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, i betragtning 258 og betragtning 257 (tabel 11) til den anfægtede beslutning udtrykkeligt har anført, at denne andel beløber sig til 53,48 mio. EUR, og at Kommissionen i betragtning 256 og 257 til beslutningen forklarer, hvorledes dette beløb er beregnet.

85 For så vidt som sagsøgeren i denne forbindelse har kritiseret Kommissionen for ikke at have begrundet »det nødvendige niveau« for kompensationen for offentlig tjeneste, ikke at have undersøgt, om meromkostningerne i forbindelse med forpligtelsen til offentlig tjeneste eventuelt er for store, og ikke at have forklaret, hvorfor 50% af SNCM’s underskud figurerer i regnskaberne for 2000 og 2001, må Retten konstatere, at dette klagepunkt har til formål at sætte spørgsmålstegn ved Kommissionens beregning af underkompensationen ud fra SNCM’s underskud. Et sådant klagepunkt, der tager sigte på at anfægte berettigelsen af den anfægtede beslutning på dette punkt, er irrelevant for behandlingen af nærværende anbringende.

86 Selv om det antages, at klagepunktet kan opfattes som en kritik af, at Kommissionen ikke har begrundet den anfægtede beslutning tilstrækkeligt på dette punkt, skal Retten endvidere bemærke, at sagsøgeren under den administrative procedure ikke har påberåbt sig et sådant klagepunkt, hverken i sine bemærkninger til beslutningen om at indlede den formelle procedure eller under mødet den 4. februar 2003, således at Kommissionen ikke kan kritiseres for ikke at have besvaret klagepunktet i sin beslutning.

87 Retten må under alle omstændigheder konstatere, at den anfægtede beslutning tilstrækkelig klart forklarer, hvorfor Kommissionen finder, at størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste kan beregnes ud fra SNCM’s underskud, og hvorledes disse underskud er opstået.

88 Med hensyn til begrundelsen for, at størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste beregnes ud fra SNCM’s underskud, skal Retten bemærke, at Kommissionen i betragtning 257 til den anfægtede beslutning har anført, at den er nået frem til dette beløb »efter samme fremgangsmåde og ud fra samme begrundelse som i beslutning 2002/149«. Beslutning 2002/149 blev vedtaget efter afslutningen af en procedure, hvori sagsøgeren havde deltaget som berørt part, og som vedrørte støtte til samme virksomhed i henhold til aftaler om de samme forpligtelser til offentlig tjeneste og vedrørende samme periode, idet 1996-aftalen var gældende indtil 2001.

89 I betragtning af den anfægtede beslutnings udtrykkelige henvisning til beslutning 2002/149, og i betragtning af, at sidstnævnte beslutning er vedtaget i en sammenhæng, som er velkendt for sagsøgeren, må det under disse omstændigheder fastslås, at beslutning 2002/149 kan anses for et supplement til begrundelsen i den anfægtede beslutning for beregningen af størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste (jf. i denne retning Domstolens dom af 22.6.2004, sag C-42/01, Portugal mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 69 og 70, og Rettens dom af 19.3.2003, sag T-213/00, CMA CGM m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 913, præmis 217).

90 I betragtning 87-105 til beslutning 2002/149 har Kommissionen imidlertid på grundlag af sin eksperts konklusioner for perioden 1991-1999 anført, at de således beregnede underskud med rimelighed kan siges at afspejle omkostningerne i tilknytning til offentlig tjeneste. Under henvisning til disse underskud har Kommissionen i denne beslutning konkluderet, at der ikke er tale om nogen overkompensation trods udbetalingen af kompensationer i henhold til 1991- og 1996-aftalen.

91 For så vidt angår årsagen til SNCM’s underskud skal Retten bemærke, at Kommissionen såvel i den anfægtede beslutning (betragtning 281, 282 og 326) som i beslutning 2002/149 (betragtning 123), som der henvises til i betragtning 257 til den anfægtede beslutning, har forklaret, at den økonomiske kompensation i henhold til 1991- og 1996-aftalen ikke har gjort det muligt at dække samtlige omkostninger i tilknytning til den offentlige tjeneste, bl.a. fordi kompensationen er relativt uafhængig af de opnåede indtægter. I betragtning 282 til den anfægtede beslutning har Kommissionen endvidere påpeget, at sagsøgerens opdukken på markedet i 1996 har haft negative virkninger for SNCM’s resultat.

92 Sagsøgerens klagepunkter om den anfægtede beslutnings begrundelse for størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste skal derfor forkastes i det hele.

Fjernelsen af de tvivl, der har begrundet indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure

93 Sagsøgeren finder ikke, at den anfægtede beslutning tilstrækkeligt begrunder, hvorfor Kommissionen finder, at de tvivl, der har begrundet indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure hvad angår forbindelsen mellem SNCM’s underskud og SNCM’s forpligtelse til offentlig tjeneste, den virkning, SNCM’s politik for køb af skibe har haft for selskabets regnskaber, de påtænkte foranstaltninger med henblik på at øge SNCM’s produktivitet, foranstaltningerne til nedbringning af udgifterne til rå- og hjælpestoffer samt SNCM’s fremtidige prispolitik, ikke længere består.

94 For at kunne vurdere, om Kommissionen har begrundet den anfægtede beslutning tilstrækkeligt på dette punkt, må det først fastslås, nøjagtig hvilke tvivl der har begrundet beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, og derefter undersøges, hvorvidt den anfægtede beslutning forklarer, hvorfor disse tvivl er bortfaldet.

95 Hvad for det første angår forbindelsen mellem SNCM’s underskud og SNCM’s forpligtelse til offentlig tjeneste konstaterer Retten, at Kommissionen i sin beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure har betvivlet, at SNCM kunne blive rentabel igen, med den begrundelse, at analyserne i omstruktureringsplanen ikke viser de strukturelle årsager til SNCM’s kroniske underskud i de senere år. Efter Kommissionens opfattelse skulle den kontrollere, at omstruktureringsstøtten ikke blev brugt til at dække tidligere driftsunderskud, og at omstruktureringsplanen ville gøre det muligt for virksomheden at opnå driftsoverskud i fremtiden. Kommissionen understregede i denne forbindelse i sin beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, dels at det ikke fremgik af omstruktureringsplanen, hvorledes SNCM ville mindske tabene på de ruter, der tidligere var omfattet af forpligtelsen til offentlig tjeneste, dels at omstruktureringsplanen skulle sikre virksomhedens rentabilitet, også selv om SNCM efter 2006 ikke opnåede en aftale om offentlig tjeneste på ruterne mellem Marseille og Korsika.

96 Det fremgår, at Kommissionens tvivl med hensyn til forbindelsen mellem SNCM’s underskud og forpligtelsen til offentlig tjeneste dækker to aspekter, nemlig dels om støtten til dækning af omkostningerne ved den offentlige tjeneste mellem 1991 og 2001 var tilstrækkelig i betragtning af, at den skulle gøre det muligt for virksomheden at dække de tidligere underskud, der alene skyldtes forpligtelsen til offentlig tjeneste i henhold til 1991- og 1996-aftalen, dels om støtten kunne bidrage til genoprettelsen af rentabiliteten i perioden 2002-2006, idet støtten skulle gøre det muligt for virksomheden i fremtiden at mindske sine tab på de ruter, der ikke eller ikke længere var omfattet af en forpligtelse til offentlig tjeneste.

97 Hvad for det første angår spørgsmålet, om støtten til omkostningerne i tilknytning til forpligtelsen til offentlig tjeneste mellem 1991 og 2001 er tilstrækkelig stor, skal det blot bemærkes, at Retten ovenfor allerede har fastslået, at begrundelsen for, at SNCM’s tidligere underskud på de ruter til Korsika, som på det tidspunkt var omfattet af en forpligtelse til offentlig tjeneste, kunne anses for at svare til SNCM’s meromkostninger ved den pågældende forpligtelse, er tilstrækkeligt forklaret i såvel den anfægtede beslutning, særlig betragtning 256, 257, 281 og 282, som beslutning 2002/149, som førstnævnte beslutning henviser til.

98 I denne forbindelse skal det bemærkes, at sagsøgeren i sine klagepunkter vedrørende begrundelsen i betragtning 281 og 282 til den anfægtede beslutning har gjort gældende, at 2002-aftalen ikke har til formål at dække underskud, og at en konkurrents opdukken på markedet i 1996 skyldes liberaliseringen i Fællesskabet. Disse klagepunkter vedrører i virkeligheden rigtigheden af Kommissionens konstateringer og ikke begrundelsen herfor og må derfor forkastes som irrelevante.

99 Hvad i øvrigt angår de eventuelle underskud ved opfyldelsen af forpligtelsen til offentlig tjeneste i henhold til 2002-aftalen er den anfægtede beslutning tilstrækkeligt begrundet ved sin betragtning 256, hvori Kommissionen anfører, at underskuddene ikke kan medregnes, idet kompensationsbeløbet er blevet fastsat ved kontrakt.

100 Hvad for det andet angår støttens bidrag til genoprettelsen af rentabiliteten for perioden 2002-2006 må Retten konstatere, at Kommissionen i betragtning 263-282 til den anfægtede beslutning i modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, har analyseret årsagerne til SNCM’s vanskeligheder og sat tal på de omkostninger, disse vanskeligheder har medført. Kommissionen har især i betragtning 270-273 undersøgt, om SNCM’s politik for køb af nye skibe var rationel. I betragtning 299-303 har Kommissionen forklaret, hvorfor omstruktureringsplanen forventedes at gøre SNCM rentabel på ny såvel i tiden frem til 2006 som efter denne dato. I betragtning 142-152 til den anfægtede beslutning har Kommissionen nøje redegjort for de forudsigelige økonomiske resultater ifølge et »mellemscenario« dels for perioden 2002-2006, dels for tiden efter 2006. Endvidere har Kommissionen i betragtning 315 til den anfægtede beslutning noteret, at SNCM forsøgte at forbedre sin situation ved at sælge fire skibe. Desuden har Kommissionen i betragtning 111 og 113 til den anfægtede beslutning i modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, redegjort for og beskrevet de yderligere forpligtelser, de franske myndigheder har foreslået efter beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure med henblik på at nedbringe personaleomkostningerne og udgifterne til rå- og hjælpestoffer. I betragtning 114 til den anfægtede beslutning har Kommissionen konstateret, at disse forpligtelser sammen med reduktionen af flåden havde gjort det muligt at nedbringe vedligeholdelsesomkostningerne fra 29,6 til 23 mio. EUR i årene 2001 og 2002.

101 Kommissionen har således givet tilstrækkelig begrundelse for, at SNCM i henhold til omstruktureringsplanen vil være i stand til at nedbringe sine fremtidige underskud på de ruter, der ikke er eller ikke længere vil være omfattet forpligtelsen til offentlig tjeneste.

102 Ingen af sagsøgerens argumenter kan anfægte denne konklusion.

103 Hvad for det første angår klagepunkterne om, at begrundelsen for den anfægtede beslutning ikke hænger sammen, idet det fastslås, at de forventede besparelser på indkøb af rå- og hjælpestoffer er utilstrækkelige (betragtning 279), eller at driftsresultatet for 2002 i modsætning til, hvad der forudses i omstruktureringsplanen, ikke er positivt (betragtning 280), må det konstateres, at klagepunkterne vedrører berettigelsen af den anfægtede beslutning på disse punkter og ikke begrundelsen for beslutningen, således at de må forkastes som irrelevante.

104 Med hensyn til påstanden om, at betragtning 258-260 til den anfægtede beslutning ikke viser, hvorfor støtten skal vurderes på baggrund af rammebestemmelserne, skal det blot fastslås, at påstanden er urigtig, idet det i betragtning 260 til den anfægtede beslutning anføres, at støtten er blevet anmeldt som omstruktureringsstøtte, og at støttebeløbet overstiger størrelsen af underkompensationen for offentlig tjeneste, mens det fremgår af betragtning 326, at omstruktureringsstøtten kan dække dels omkostningerne ved de forskellige foranstaltninger, der er indeholdt i omstruktureringsplanen, dels virksomhedens underskud i forbindelse med opfyldelsen af aftalerne om offentlig tjeneste indtil udgangen af 2001.

105 Med hensyn til de påstande, der vedrører Domstolens dom af 24. juli 2003 (sag C-280/00, Altmark Trans og Regierungspräsidium Magdeburg, Sml. I, s. 7747), skal bemærkes, at da denne dom er afsagt efter vedtagelsen af den anfægtede beslutning, var Kommissionen naturligvis ikke forpligtet til at forklare, hvorfor betingelserne i denne dom kunne anses for opfyldt i den foreliggende sag, hvilket sagsøgeren i øvrigt selv har erkendt.

106 Hvad for det andet angår indvirkningen af SNCM’s politik for køb af skibe på driftsresultatet skal det blot konstateres, at sagsøgeren med sit klagepunkt, der sætter spørgsmålstegn ved konstateringen i betragtning 271 til den anfægtede beslutning af, at SNCM ikke kan anses for at have overinvesteret i fornyelsen af sin flåde i de senere år, har ønsket at anfægte Kommissionens vurdering på dette punkt og den af Kommissionen valgte metode. Essensen i klagepunktet er nemlig, at Kommissionen ikke har taget hensyn til en række forhold, som sagsøgeren finder relevante, men blot har analyseret regnskaberne. Et sådant klagepunkt er irrelevant for behandlingen af nærværende anbringende.

107 Det må under alle omstændigheder bemærkes, at som nævnt ovenfor giver betragtning 269-273 til den anfægtede beslutning tilstrækkelig begrundelse for, at SNCM’s politik med hensyn til køb af skibe ikke har medført overdrevne overinvesteringer.

108 Hvad for det tredje angår de påtænkte foranstaltninger til forøgelse af SNCM’s produktivitet og manglen på konkrete foranstaltninger til nedbringelse af udgifterne til rå- og hjælpestoffer må det på ny konstateres, at sagsøgeren med sine klagepunkter herom har bestridt rigtigheden af Kommissionens vurdering. Med klagepunkterne har sagsøgeren nemlig bestridt, at tvivlene på disse punkter er bortfaldet, idet Kommissionen i betragtning 279 og 280 til den anfægtede beslutning har konstateret, at planen »køb bedre ind« er utilstrækkelig, og at driftsresultaterne for 2002 ikke er positive. Sådanne klagepunkter er irrelevante for behandlingen af nærværende anbringende.

109 Under alle omstændigheder er den anfægtede beslutning som nævnt ovenfor tilstrækkeligt begrundet i så henseende ved betragtning 113, 114 og 279 til beslutningen.

110 Hvad for fjerde angår SNCM’s fremtidige prispolitik må det på ny fastslås, at sagsøgeren i virkeligheden bestrider rigtigheden af Kommissionens vurderinger. Sagsøgeren har nemlig i det væsentlige gjort gældende, at Kommissionen ikke har vurderet SNCM’s prispolitik korrekt før vedtagelsen af den anfægtede beslutning, og at Kommissionen ikke rådede over de oplysninger, der var nødvendige for at vurdere politikken i 2003. Disse klagepunkter er irrelevante for behandlingen af nærværende anbringende og må derfor forkastes.

111 For så vidt som sagsøgerens klagepunkter skal fortolkes som en kritik af, at Kommissionen ikke i den anfægtede beslutning specifikt har besvaret sagsøgerens påstande om SNCM’s billetpriser før vedtagelsen af beslutningen, skal det bemærkes, at Kommissionen i betragtning 359 udtrykkeligt har anført, at de franske myndigheders argumenter herom, jf. betragtning 119-123 og 191-203, gør det muligt at tilbagevise disse påstande.

112 Det fremgår af det anførte, at sagsøgerens klagepunkter og argumenter vedrørende begrundelsen for bortfaldet af de tvivl, der har begrundet indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, skal forkastes i det hele.

Vurdering af genoprettelsen af rentabiliteten

113 Sagsøgeren finder den anfægtede beslutning utilstrækkeligt begrundet for så vidt angår genoprettelsen af rentabiliteten, idet Kommissionen ikke forklarer, hvorfor den indvilliger i at fravige princippet i rammebestemmelserne og medregne eksterne faktorer, nemlig væksten på Maghreb-markedet, den forventede udvikling i besejlingen af Nice og antagelsen om manglende fornyelse af 2002-aftalen ud over 2006.

114 I denne forbindelse skal Retten påpege, at det i rammebestemmelsernes punkt 32 hedder, at »[f]orbedringen af rentabiliteten [først og fremmest skal] opnås ved de interne foranstaltninger, der er indeholdt i omstruktureringsplanen«, og at »[r]entabilitetesforbedringen [kun må] baseres på eksterne faktorer – f.eks. pris- og efterspørgselssvingninger, som virksomheden ikke har større indflydelse på – hvis de anførte antagelser om markedsforventningerne er generelt anerkendte«.

115 Hvad for det første angår væksten på markedet for søtransport til Maghreb skal bemærkes, at Kommissionen i betragtning 300 til den anfægtede beslutning anfører, at virkningen af omstruktureringsforanstaltningerne ikke kan tilskrives markedsudviklingen, »med undtagelse af fremgangen på markedet for søtransport til Maghreb, som for størstedelens vedkommende svarer til genetableringen af en position, som SNCM havde indtil midten af 1990’erne«. I betragtning 66-81 til den anfægtede beslutning konstaterer Kommissionen imidlertid ud fra resultaterne af den markedsundersøgelse, der er foretaget som led i omstruktureringsplanen, at der kan forventes en stor vækst på dette marked. Hvad angår rammebestemmelsernes punkt 32 var sagsøgeren således helt i stand til at forstå baggrunden for Kommissionens konklusion i betragtning 300 til den anfægtede beslutning.

116 I øvrigt var de samme konstateringer vedrørende væksten på markedet for besejlingen af Maghreb udtrykkeligt gengivet i beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure. Ganske vist har sagsøgeren i sine skriftlige bemærkninger af 8. januar 2003 til indledningen af undersøgelsesproceduren gjort gældende, at de mål, som SNCM havde sat for så vidt angår markedsandele, var ambitiøst i betragtning af den kraftige konkurrence fra de nationale selskaber, og at SNCM havde et dårligt image i Nordafrika, men sagsøgeren har på intet tidspunkt sat spørgsmålstegn ved markedsundersøgelsens antagelse om en kraftig vækst. Ud over at denne holdning bekræfter, at antagelserne om væksten på dette marked var generelt anerkendte i rammebestemmelsernes forstand, er den tillige årsag til, at Kommissionen ikke nøjere har begrundet dette aspekt af den anfægtede beslutning, eftersom sagsøgeren ikke har haft noget at indvende mod dette.

117 Hvad for det andet angår opretholdelsen af ruterne mellem Nice og Korsika har sagsøgeren baseret sit klagepunkt på en fejlfortolkning af den anfægtede beslutning. I modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, accepterer Kommissionen nemlig ikke i den anfægtede beslutning, at disse ruter bevares som følge af markedsudviklingen, men derimod af de i betragtning 302 nævnte årsager, nemlig at ruternes rolle reduceres, og at den forventede værdiforringelse af Liamone vil gøre det lettere igen at opnå positive resultater. Endvidere har Kommissionen i betragtning 283 til den anfægtede beslutning anført, at den ønsker at forhindre, at der skabes et faktisk monopol for sagsøgeren på besejlingen af Korsika. Selv om Kommissionen i betragtning 316 til den anfægtede beslutning, som sagsøgeren ikke har påberåbt sig, nævner den store vækst på markedet i hele Genova- og Toulon-bugten, gør den det ikke for med støtte i en ekstern faktor at begrunde opretholdelsen af SNCM i Nice, men derimod for at fremhæve omfanget af den modydelse, konkurrenterne får, bl.a. i form af en næsten fuldstændig tilbagetrækning fra Toulon-ruten og begrænsning af antallet af sejladser på Nice-ruterne. Det er klart, at Kommissionen i sin beslutning ikke skal begrunde en holdning, som den ikke indtager.

118 Med hensyn til den påståede manglende begrundelse for ikke at tage hensyn til andre muligheder end opretholdelsen af eller tilbagetrækningen fra ruterne mellem Nice og Korsika må det konstateres, at sagsøgeren i sine bemærkninger af 8. januar 2003 til indledningen af den formelle procedure ikke, i modsætning til hvad sagsøgeren har hævdet i replikken, har peget på andre muligheder, men blot i det væsentlige har påstået, at SNCM ikke kunne gøre sine aktiviteter på disse ruter rentable. Under disse omstændigheder er Kommissionen ikke forpligtet til at begrunde den manglende hensyntagen til andre muligheder.

119 Hvad for det tredje angår antagelsen om en eventuel ikke-fornyelse af 2002-aftalen ud over 2006 skal det blot bemærkes, at den anfægtede beslutning er tilstrækkeligt begrundet på dette punkt i betragtning 303, hvor Kommissionen har anført, at for så vidt angår rentabiliteten på langt sigt bør »gennemførelsen af planen […] gøre det muligt for virksomheden at klare sig effektivt i konkurrencen i forbindelse med fornyelsen af kontrakterne«. Endvidere hedder det i betragtning 149 til den anfægtede beslutning, at »[d]et er vigtigt at vide, hvordan selskabets konkurrencemæssige stilling vil være i 2006 ved udløbet af den gældende kontrakt vedrørende offentlig tjeneste, og hvor rentabelt det vil være«. Denne betragtning gentages i betragtning 310.

120 Med hensyn til sagsøgerens påstand om, at det er inkonsekvent at anse antagelsen om en ikke-fornyelse af aftalen for forhastet, når der samtidig foretages en vurdering af rentabiliteten på langt sigt, må det blot konstateres, at dette klagepunkt, som vedrører berettigelsen af den anfægtede beslutning, er irrelevant for behandlingen af nærværende anbringende.

121 Samtlige sagsøgerens klagepunkter og argumenter vedrørende begrundelsen for så vidt angår genoprettelsen af rentabiliteten må således forkastes.

Hvorvidt antagelserne om omstruktureringen er realistiske

122 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen i spørgsmålet, om antagelserne om omstruktureringen er realistiske, blot har kopieret rammebestemmelserne og i betragtning 306 til den anfægtede beslutning anført, at den af de franske myndigheder fremlagte markedsundersøgelse udgør »et godt grundlag for at opstille scenarier for virksomhedens udvikling«.

123 Det fremgår imidlertid klart af betragtning 139-141 til den anfægtede beslutning, at Kommissionen i beslutningen har forklaret, hvorfor de tre scenarier for den økonomiske udvikling, nemlig det optimistiske og det pessimistiske scenario, der er opstillet i markedsundersøgelsen, og det mellemscenario, der er opstillet i omstruktureringsplanen, og som påbydes af rammebestemmelsernes punkt 33, udgør et »godt grundlag« for at vurdere virksomhedens udvikling. Med hensyn til det optimistiske og det pessimistiske scenario forklares disse i betragtning 139, hvorefter det konkluderes, at disse hypoteser »[o]verordnet set [synes] at udgøre en ramme, som er forholdsvis repræsentativ for de mulige udviklingstendenser«. I betragtning 140 har Kommissionen tilføjet, at resultaterne i henhold til det pessimistiske scenario kan forbedres, hvis SNCM finjusterer sit udbud, så det svarer til efterspørgselen, som svinger afhængigt af årstiderne. Endvidere har Kommissionen i betragtning 141 til den anfægtede beslutning efter at have sammenlignet udviklingen i de vigtigste finansielle indikatorer i henhold til de tre mulige scenarier i tabel 6 konstateret, at SNCM »[i]følge simulationerne [vil] kunne genvinde rentabiliteten i de tre scenarier«.

124 I øvrigt har sagsøgeren sammenblandet disse klagepunkter med dem, der vedrører genoprettelsen af rentabiliteten. Ifølge rammebestemmelsernes punkt 32 er det nemlig for at kunne vurdere, om omstruktureringsplanen vil gøre det muligt at genoprette rentabiliteten, at planen skal være baseret på en realistisk vurdering af den fremtidige drift.

125 I denne forbindelse fremgår det af betragtning 142-148 til den anfægtede beslutning, at det mellemscenario, der er opstillet med henblik på at vurdere muligheden for at genoprette rentabiliteten, er baseret på en undersøgelse af følgende spørgsmål: omlægningen af sejladsen til også at omfatte Maghreb, ruten mellem Nice og Korsika, ruten mellem Marseille og Korsika samt SNCM’s gældsætning. Endvidere fremgår det af betragtning 149-152, at markedsundersøgelsen også omfatter en vurdering af muligheden af, at aftalen om offentlig tjeneste ikke fornys efter 2006. Det må imidlertid konstateres, at alle disse spørgsmål specifikt er behandlet i betragtning 300-304, og at disse betragtninger, som det fremgår af gennemgangen af klagepunkterne vedrørende genoprettelsen af rentabiliteten, giver en tilstrækkelig begrundelse for, at Kommissionen finder, at omstruktureringsplanen vil kunne sikre en sådan genoprettelse af rentabiliteten uafhængigt af SNCM’s opfyldelse af forpligtelsen til offentlig tjeneste.

126 Med hensyn til argumentet om udvidelsen af flådens kapacitet i 2004 efter sagsøgerens køb af et nyt skib skal Retten bemærke, at Kommissionen ikke er forpligtet til at besvare samtlige faktiske eller retlige påstande, der fremføres under den administrative procedure. I modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, fremgår det endvidere hverken af de skriftlige bemærkninger af 8. januar 2003 eller af betragtning 169-174 til den anfægtede beslutning, hvor sagsøgerens argumenter, der blev fremført under mødet den 4. februar 2003, er sammenfattet uden at blive bestridt af sagsøgeren, at sagsøgeren udtrykkeligt har gjort Kommissionen opmærksom på dette punkt.

127 Hvad angår den omstændighed, at Kommissionen i andre beslutninger har taget stilling til gyldigheden af støtte ydet til søfartsselskaber efter en omhyggelig analyse af den økonomiske udvikling i den af omstruktureringsplanen omfattede virksomhed, såvel med hensyn til virksomhedens likviditet som med hensyn til virksomhedens evne til at skabe overskud samt finansieringskapacitet (jf. f.eks. Kommissionens beslutning 2002/15/EF af 8.5.2001 om statsstøtte ydet af Frankrig til selskabet »Bretagne Angleterre Irlande« (»BAI« eller »Brittany Ferries«) (EFT 2002 L 12, s. 33)), skal det blot bemærkes, at uanset om denne beslutning, som den anfægtede beslutning ikke henviser til i sin egen begrundelse, er tilstrækkeligt begrundet eller ej, har dette ikke, heller ikke selv om beslutningen vedrører samme område, nogen indflydelse på vurderingen af den anfægtede beslutnings begrundelse. Ovennævnte konklusion, hvorefter det fremgår af betragtning 300-304, at den anfægtede beslutning er tilstrækkeligt begrundet for så vidt angår spørgsmålet om genoprettelse af rentabiliteten, fastholdes derfor.

128 Med hensyn til det klagepunkt, hvor sagsøgeren kritiserer Kommissionen for alene at basere sine konklusioner om genoprettelsen af rentabiliteten på de franske myndigheders antagelser, som i øvrigt nu er modsagt af de faktiske omstændigheder, må det fastslås, at et sådant klagepunkt, der tager sigte på at bestride rigtigheden af Kommissionens vurderinger på dette punkt, er irrelevant for behandlingen af nærværende anbringende. Dette gælder især argumentet om den påståede manglende undersøgelse af støttemodtagerens likviditet eller den manglende hensyntagen til forøgelsen af flådekapaciteten som følge af sagsøgerens køb af et nyt skib.

129 Sagsøgerens klagepunkter og argumenter om begrundelsen for antagelsernes realistiske karakter må således forkastes i det hele.

Fastlæggelse af ikke-strategiske kapitalinteresser

130 Sagsøgeren finder den anfægtede beslutning utilstrækkeligt begrundet hvad angår påstanden om, at SNCM’s kapitalinteresse i CMN har strategisk betydning og derfor ikke må afhændes.

131 Det fremgår imidlertid af betragtning 348-354 til den anfægtede beslutning, at Kommissionen i beslutningen som svar på de argumenter, sagsøgeren og Stef-TFE har fremført under den administrative procedure, nøje har forklaret, hvorfor den finder, at denne kapitalinteresse har afgørende betydning og ikke må afhændes. Kommissionen har i denne forbindelse i betragtning 349-351 til den anfægtede beslutning især fremhævet, at de to virksomheder i fællesskab gennemfører kontrakten om offentlig tjeneste, at de har udviklet synergier på ruterne til Korsika, som går ud over, hvad der følger af 2002-aftalen, og at CMN’s flåde komplementerer SNCM’s. Disse oplysninger udgør helt åbenbart en tilstrækkelig begrundelse for den anfægtede beslutning på dette punkt.

132 Med hensyn til påstanden om, at der ikke er taget hensyn til merværdien af SNCM’s kapitalinteresser i CMN, skal Retten bemærke, at selv om det fremgår af betragtning 174 til den anfægtede beslutning, at denne påstand er fremført under mødet den 4. februar 2003, er Kommissionen ikke forpligtet til at besvare samtlige faktiske eller retlige påstande, der er fremført under den administrative procedure. Det må imidlertid fastslås, at hvad angår kapitalinteressen i CMN er den anfægtede beslutning tilstrækkeligt begrundet i betragtning 348-354. Det skal i øvrigt bemærkes, at sagsøgeren ikke kunne misforstå Kommissionens argumenter på dette punkt, idet det klart fremgår af betragtning 246 til den anfægtede beslutning, at Kommissionen ikke finder, at ikke-realiserede merværdier kan medregnes ved beregningen af SNCM’s ressourcer.

133 Hertil kommer, at sagsøgerens argumenter til støtte for påstanden om, at den anfægtede beslutnings begrundelse på dette punkt er selvmodsigende, i virkeligheden tager sigte på at anfægte berettigelsen af den anfægtede beslutning. Disse argumenter må derfor forkastes som irrelevante for behandlingen af nærværende anbringende.

134 Sagsøgerens klagepunkter og argumenter vedrørende begrundelsen for fastlæggelsen af de ikke-strategiske kapitalinteresser må således forkastes i det hele.

Konklusion vedrørende det første anbringende

135 Det fremgår af det anførte, at det første anbringende, som vedrører tilsidesættelse af artikel 253 EF, idet den anfægtede beslutning er utilstrækkeligt begrundet, må forkastes.

3. Det andet anbringende: tilsidesættelse af artikel 87, stk. 3, litra c), EF, af forordning nr. 659/1999 og af rammebestemmelserne, idet den anfægtede beslutning indeholder materielle fejl samt åbenbart urigtige skøn

136 Med dette anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede beslutning indeholder materielle fejl og åbenbart urigtige skøn hvad angår vurderingen af en del af støtten som kompensation for offentlig tjeneste, analysen af årsagerne til SNCM’s økonomiske vanskeligheder, overholdelsen af rammebestemmelserne og nødvendigheden af de af Kommissionen pålagte betingelser.

Indledende bemærkning vedrørende den af Retten udøvede kontrol

137 Det fremgår af fast retspraksis, at Kommissionen ved anvendelsen af artikel 87, stk. 3, litra c), EF råder over et vidt skøn, hvis udøvelse indebærer komplicerede økonomiske og sociale vurderinger, som må foretages i en fællesskabssammenhæng (Domstolens dom af 24.2.1987, sag 310/87, Deufil mod Kommissionen, Sml. s. 901, præmis 18, og af 29.4.2004, sag C-372/97, Italien mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 82).

138 Retsinstansernes kontrol med udøvelsen af dette skøn skal derfor begrænses til en efterprøvelse af, om procedurereglerne og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de omstændigheder, der er lagt til grund, er materielt korrekte, og om der er begået en retlig fejl eller foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af de faktiske omstændigheder eller begået magtfordrejning (Domstolens dom af 13.2.2003, sag T-409/00, Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1487, præmis 93, og dommen i sagen Italien mod Kommissionen, nævnt i præmis 137 ovenfor, præmis 83, Rettens dom af 5.11.1997, sag T-149/95, Ducros mod Kommissionen, Sml. II, s. 2031, præmis 63, af 6.10.1999, sag T-123/97, Salomon mod Kommissionen, Sml. II, s. 2925, præmis 47, sag T-110/97, Kneissl Dachstein mod Kommissionen, Sml. II, s. 2881, præmis 46, og dommen i sagen Westdeutsche Landesbank Girozentrale mod Kommissionen, nævnt i præmis 62 ovenfor, præmis 282). Særligt tilkommer det ikke Retten at sætte sit skøn med hensyn til økonomiske forhold i stedet for det, der er anlagt af den institution, der har vedtaget beslutningen (dommen i sagen British Airways m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 48 ovenfor, præmis 79).

139 Ifølge retspraksis er Kommissionen endvidere bundet af de rammebestemmelser eller meddelelser, som den vedtager som led i sit tilsyn med statsstøtte, såfremt disse ikke afviger fra traktatens bestemmelser, og de er blevet accepteret af medlemsstaterne (dommen i sagen Spanien mod Kommissionen, nævnt i præmis 138 ovenfor, præmis 95, Rettens dom af 8.7.2004, sag T-198/01, Technische Glaswerke Ilmenau mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 149, og af 18.11.2004, sag T-176/01, Ferriere Nord mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 134).

140 Ifølge retspraksis kan Kommissionen ikke ved at vurdere en individuel støtte med udgangspunkt i sådanne retningslinjer, som den tidligere har vedtaget, anses for at overskride grænserne for sin skønsmæssige beføjelse eller at give afkald herpå. For det første har den fortsat kompetence til at ophæve eller ændre retningslinjerne, hvis forholdene kræver det. For det andet vedrører retningslinjerne en bestemt sektor og er begrundet i ønsket om at følge en politik, som Kommissionen selv har fastlagt (dommen i sagen Vlaamse Gewest mod Kommissionen, nævnt i præmis 66 ovenfor, præmis 89).

141 I denne forbindelse tilkommer det således Retten at efterprøve, om de retningslinjer, Kommissionen har pålagt sig selv, såsom dem, der er anført i disse rammebestemmelser, er blevet overholdt (Rettens dom af 30.1.2002, sag T-35/99, Keller og Keller Meccanica mod Kommissionen, Sml. II, s. 261, præmis 77, og dommen i sagen Ducros mod Kommissionen, nævnt i præmis 138 ovenfor, præmis 61 og 62).

142 Endvidere bemærkes, at under et annullationssøgsmål i medfør af artikel 230 EF skal lovligheden af en fællesskabsretsakt bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt. Særlig må Kommissionens komplicerede vurderinger kun bedømmes på baggrund af de oplysninger, som Kommissionen sad inde med på det tidspunkt, hvor den anlagde vurderingerne (dommen i sagen Salomon mod Kommissionen, nævnt i præmis 138 ovenfor, præmis 48, og i sagen Kneissl Dachstein mod Kommissionen, nævnt i præmis 138 ovenfor, præmis 47).

143 Endelig bemærkes, at en påstand om, at en af de betingelser, der er knyttet til en beslutning om at godkende støtte, ikke vil blive opfyldt, ikke i sig selv kan rejse tvivl om selve lovligheden af den pågældende beslutning. I almindelighed kan lovligheden af en fællesskabsretsakt ikke afhænge af eventuelle muligheder for at omgå den eller af efterfølgende betragtninger vedrørende dens effektivitet (dommen i sagen British Airways m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 48 ovenfor, præmis 291, og i sagen Salomon mod Kommissionen, nævnt i præmis 138 ovenfor, præmis 49).

144 De af sagsøgeren fremførte klagepunkter og argumenter skal undersøges i lyset af ovennævnte principper.

Klagepunkterne om berettigelsen af den anfægtede beslutning

145 For så vidt som dette anbringende vedrører tilsidesættelse af forordning nr. 659/1999, må det umiddelbart lades ude af betragtning. Nævnte forordning, som fastsætter procedurereglerne for undersøgelse af statsstøtte, kan nemlig på ingen måde være tilsidesat af de påståede materielle fejl og åbenbart urigtige skøn, der lægges Kommissionen til last, så meget desto mindre som den anfægtede beslutning er vedtaget efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF. Det må i øvrigt konstateres, at sagsøgeren ikke har fremført noget argument, der kan påvise, at den anfægtede beslutning tilsidesætter forordning nr. 659/1999, ligesom sagsøgeren ikke har oplyst om, hvilke bestemmelser i denne forordning der skulle være tilsidesat af nævnte beslutning.

146 Nærværende anbringende skal således alene undersøges for den dels vedkommende, der vedrører tilsidesættelse af artikel 87, stk. 3, litra c), EF og rammebestemmelserne.

Om vurderingen af en del af støtten som kompensation for offentlig tjeneste

147 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har fejlvurderet den del af støtten, der svarer til underkompensationen for offentlig tjeneste, idet Kommissionen dels har medregnet værdiforringelsen af Liamone, selv om dette skib ikke er omfattet af forpligtelsen til offentlig tjeneste, dels ikke har medregnet den potentielle merværdi af de skibe, der anvendes til at opfylde denne forpligtelse. Sagsøgeren har endvidere fremhævet den kraftige stigning i underskuddene mellem 2000 og 2001.

148 Disse klagepunkter skal lades ude af betragtning, for så vidt som de tager sigte på at godtgøre, at den anfægtede beslutning indeholder en fejlvurdering af støttens forenelighed med artikel 86, stk. 2, EF, idet Kommissionen i betragtning 260 til den anfægtede beslutning har anført, at hele den pågældende støtte på 76 mio. EUR, herunder den del, der svarer til underkompensationen for offentlig tjeneste, skal anses for omstruktureringsstøtte.

149 Derimod skal disse klagepunkter undersøges, for så vidt som de tager sigte på at anfægte Kommissionens beregning af den del af støtten, der svarer til underkompensationen for offentlig tjeneste.

150 Hvad for det første angår værdiforringelsen af Liamone må det konstateres, at sagsøgerens klagepunkt bygger på en fejlfortolkning af den anfægtede beslutning. I modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, har Kommissionen nemlig ved beregningen af den del af støtten, der svarer til underkompensationen for offentlig tjeneste, ikke medregnet nedskrivningshenlæggelsen, men tværtimod, som det klart fremgår af tabel 11 i betragtning 257 til den anfægtede beslutning, undladt at tage dette beløb med i sin beregning. Som svar på et spørgsmål fra Retten har sagsøgeren i øvrigt under retsmødet udtrykkeligt erkendt, at der var tale om en fejlfortolkning af den anfægtede beslutning på dette punkt.

151 Det følger heraf, at det beløb på 53,48 mio. EUR, som efter Kommissionens opfattelse svarer til underkompensationen for den forpligtelse til offentlig tjeneste, SNCM påtog sig i forbindelse med besejlingen af Korsika mellem 1991 og 2001, ikke tager hensyn til værdiforringelsen af Liamone.

152 Hvad for det andet angår den potentielle merværdi af de skibe, der benyttes til at opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste, har sagsøgeren konstateret, at handelsværdien af fem skibe, der pr. 31. december 2001 blev anvendt til at opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste, er 22,2 mio. EUR større end skibenes bogførte nettoværdi. Ifølge sagsøgeren bør denne merværdi trækkes fra de underskud, der blev registreret i perioden 1991-2001 for besejlingen af Korsika, og som ifølge Kommissionen svarer til underkompensationen for offentlig tjeneste.

153 Det må i denne forbindelse konstateres, og dette er ubestridt, at den påståede latente merværdi ikke er medregnet i SNCM’s regnskaber for 2000 og 2001, som er godkendt af autoriserede revisorer. Som Kommissionen uimodsagt af sagsøgeren har gjort gældende, og som sagsøgeren har bekræftet under retsmødet, indebærer anvendelsen af almindelige regnskabsmæssige principper, især forsigtighedsprincippet, nemlig, at en virksomhed principielt ikke må opskrive et aktiv med den begrundelse, at dets handelsværdi er højere end den bogførte værdi. Ifølge samme principper skal en virksomhed foretage en ekstraordinær nedskrivning, når et aktivs handelsværdi er lavere end dets bogførte værdi.

154 Sagsøgeren har ganske vist generelt i forbindelse med andre klagepunkter hævdet, at de foreløbige regnskaber, som Kommissionen var i besiddelse af ved vedtagelsen af den anfægtede beslutning, afviger fra de endelige revisorgodkendte regnskaber, som først forelå efter vedtagelsen af den anfægtede beslutning. Det må imidlertid konstateres, at sagsøgeren ikke har fremført nogen oplysninger til støtte for denne påstand og på intet tidspunkt har oplyst om, på hvilke punkter de foreløbige regnskaber afviger fra de endelige revisorgodkendte regnskaber.

155 Især bemærkes, at Kommissionen i betragtning 272 til den anfægtede beslutning har oplyst, at to af de fem skibe, der før 2002 blev anvendt til at opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste, var belånt, mens selskabet hvad angår de tre øvrige skibe ikke har kunnet få nogen banker til at acceptere dem som sikkerhed. Kommissionen har i denne forbindelse fastslået: »Selskabets gældsætningsniveau og den ringe grad af selvfinansiering – som der redegøres nærmere for i det følgende – som knap nok gør det muligt at betale renter og afdrag på den eksisterende gæld, er rent faktisk ikke et grundlag, der kan antages at få en bank, der handler som privat kreditor på markedsvilkår, til at yde SNCM endnu et lån. En sådan kreditor vil løbe en betydelig risiko for ikke at få indfriet et forfaldent lån i betragtning af SNCM’s finansielle ressourcer. Af samme grund vil SNCM heller ikke på grundlag af lease-back-operationer kunne reducere sin gæld. Kommissionens erfaringer med hensyn til den faktiske mulighed for at gøre udlæg i skibe og luftfartøjer viser, at dette vanskeligt lader sig gøre i praksis, når disse aktiver anvendes til tjenester af national eller regional interesse.« Retten må konstatere, at selv om sagsøgeren har anfægtet disse konstateringer, har sagsøgeren i sine klagepunkter ikke fremført nogen konkret oplysning, der kan sætte spørgsmålstegn ved konstateringerne.

156 For så vidt som sagsøgeren har gjort gældende, at SNCM burde have realiseret den påståede merværdi for at generere yderligere egne indtægter og således mindske underskuddene i forbindelse med forpligtelsen til offentlig tjeneste, må denne påstand forkastes, idet en sådan fremgangsmåde ville indebære salg af netop de skibe, som SNCM anvender til at opfylde forpligtelsen til offentlig tjeneste.

157 Under disse omstændigheder synes Kommissionen ikke at have anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved ikke at medtage den latente merværdi af de skibe, der anvendes til opfyldelsen af forpligtelsen til offentlig tjeneste, i beregningen af underkompensationen for offentlig tjeneste.

158 I modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, er denne metode helt i overensstemmelse med den metode, der blev fulgt i beslutning 2002/149. Som det fremgår af betragtning 102 til denne beslutning, har Kommissionen nemlig i denne alene korrigeret underskuddet ved opfyldelsen af forpligtelsen til offentlig tjeneste med de faktiske realiserede merværdier for de tre fartøjer, der blev solgt i perioden 1991-1999. Det fremgår derimod ikke af beslutningen, at Kommissionen ligeledes skulle have taget hensyn til den latente merværdi af andre skibe, som ikke rent faktisk er blevet solgt. Selv om det således er rigtigt, at Kommissionen i beslutning 2002/149 har korrigeret SNCM’s underskud på besejlingen af Korsika ved at lægge en bogført merværdi til, som ikke er bogført på kontoen for denne b