2.

Kommissionen har vedrørende de overvejelser, der førte til vedtagelsen af beslutningen af 11. juli 1984 forklaret, at den anfægtede beslutning er en af flere foranstaltninger, der vedrører dels tjenestemændenes karriereforløb og dels deres bevægelighed. Den anfægtede foranstaltning, der alene vedrører forflyttelser, tjener til at bryde »sprogtjenestens isolation«, og giver tjenestemændene et friere valg, idet beslutningen udvider det grundlag, på hvilket der kan træffes et valg med henblik på forflyttelse inden for institutionen, hvorved det bliver muligt at udnytte mulighederne blandt en så stor en kreds af tjenestemænd som muligt. Kommissionen anfører, at den vil skabe samme ansættelses- og karrierevilkår for sine tjenestemænd og navnlig for tjenestemænd i sprogtjenesten og den generelle kategori. Med henblik herpå skal der herefter gælde samme vilkår for deltagelse i udvælgelsesprøver til kategori A og LA, den relevante faglige erfaring tages i betragtning på samme måde ved udnævnelse i lønklasse og indplacering på løntrin af tjenestemænd A og tjenestemænd LA (beslutning af 1. september 1983 om indplaceringskriterier ved ansættelse), og også ved forfremmelse skal der gælde helt identiske metoder til vurdering af den indsats, tjenestemænd i sprogtjenesten og tjenestemænd i kategori A har ydet. Denne politik er velbegrundet idet sprogtjenestens ansattes uddannelse ofte dækker over et bredere område end det, deres stilling aktuelt byder på, og idet en række stillinger i den generelle tjenestegruppe, kræver færdigheder, som bedre kan udøves af en tjenestemand, der har sproglig erfaring (f. eks. sammenlignende undersøgelser af gennemførelsen af direktiver). Desuden bestrides stillinger i kategori A i al fald som udgangspunkt af folk med meget forskellig uddannelse (jurister, økonomer, agronomer, dyrlæger, biologer, læger, ingeniører, edb-uddannede, og atomfysikere), hvilket ikke hindrer identiske karriereforløb i denne kategori eller forflyttelser allerede i den første ansættelsesfase, dvs. ved meddelelse om ledig stilling. Kommissionen gør gældende, at en ændring af praksis som den, der er sket i den omtvistede beslutning af 11. juli 1984, som gjorde det muligt at forflytte seks tjenestemænd fra sprogtjenesten til kategori A, heriblandt to jurister og en kemiker, er lovlig, for så vidt som den er sket på objektivt grundlag, uden at der kan generaliseres med hensyn til lovligheden af den tidligere eller den nye praksis. Den har herved henvist til den tilsvarende ændring af praksis, der skete i 1971 vedrørende videnskabelige eller tekniske tjenestemænds overgang til den generelle kategori og har oplyst, at denne ændring ikke blev anfægtet. Kommissionen har vedrørende den juridiske situation gjort gældende, at sagsøgerne i det hele argumenterer ud fra den tanke, at der kan foretages en absolut sondring mellem tjenestemænd i kategori A og tjenestemænd i en tjenestegruppe. Dette er efter dens mening urigtigt, når henses til at enhver tjenestemand først og fremmest tilhører en kategori, og at dette tilhørsforhold og dets generelle karakteristika består, selv om tjenestemanden placeres i en tjenestegruppe. Tilhørsforholdet til en kategori er ifølge Kommissionen vigtigere end tilhørsforholdet til en tjenestegruppe, når det gælder de deraf følgende rettigheder (bilag I, B, til vedtægten, sammenhængen mellem stillingsbetegnelserne og stillingsgrupperne for de videnskabelige og tekniske tjenestemænd) og karriereforløbet, uden at de virkninger, der følger af tilhørsforholdet til en kategori, kan begrænses til det rent pekuniære eller parapekuniære niveau. Derfor er det juridisk muligt at gennemføre forflyttelser inden for hver kategori i medfør af første fase i artikel 29. Kommissionen mener herefter, at der i de nærværende sager i første række blot bliver tale om en fortolkning af artikel 45, stk. 2, i vedtægten, idet det må afgøres, om den ved beslutning af 11. juli 1984 gennemførte ændring af praksis strider mod denne bestemmelse. Kommissionen har til støtte herfor anført, at udvælgelsesprøve er obligatorisk ved overgangen fra en tjenestegruppe til en anden tjenestegruppe eller ved overgang fra en kategori til en anden, men ikke ved overgang fra en tjenestegruppe inden for en kategori til samme kategori men uden for tjenestegruppen og omvendt. Den gør gældende, at ordene »en tjenestegruppe« i stk. 2 i vedtægtens artikel 45 således kun skal ses i forholdet til begrebet »en anden tjenestegruppe« og ordene »en kategori« kun i forhold til begrebet »højere kategori«. Denne fortolkning er ifølge Kommissionen endnu mere rigtig på baggrund af den nederlandske og engelske udgave af den omhandlede bestemmelse og modsiges ikke af vedtægtens artikel 98, stk. 2, hvorefter bestemmelserne i artikel 45, stk. 2, ikke finder anvendelse på de i artikel 92 omhandlede tjenestemænd, dvs. videnskabelige og tekniske tjenestemænd. Kommissionen gør gældende, at selv om man har fundet det nødvendigt at indføre denne udtrykkelige undtagelse for disse tjenestemænd, har man ikke fundet, at den var nødvendig for den oprindelige overgang mellem de to forgreninger i sprogtjenesten (oversættelse og tolkning) på grund af vedkommende tjenestegruppes enhed. Vedrørende det argument, sagsøgerne har udledt af den omstændighed, at artikel 5, stk. 3, der bestemmer, at tjenestemænd, der tilhører samme kategori eller samme tjenestegruppe, er undergivet de samme ansættelses- og karrierevilkår, følger efter bestemmelsen i stk. 2, der indfører sprogtjenesten, har Kommissionen bemærket, at dette argument, hvis det var rigtigt også måtte gælde for videnskabelige eller tekniske tjenestemænd. Kommisionen fremhæver, at sagsøgerne dog ikke synes at anerkende denne konsekvens, idet videnskabelige eller tekniske tjenestemænd efter sagsøgernes fortolkning ikke tilhører en tjenestegruppe, der omfattes af de af bestemmelsen i artikel 45, stk. 2, flydende retsvirkninger, hvilket forklarer, at tjenestemænd i nævnte tjenestegruppe fra 1971 har kunnet ansøge om stillinger A uden for deres tjenestegruppe allerede i første fase efter artikel 29 i vedtægten. Det systematiske argument, der bygger på rækkefølgen af stk. 2 og stk. 3 i artikel 5, i vedtægten, må derfor ifølge Kommissionen forkastes. Efter dens opfattelse er formålet med stk. 2 i artikel 5, kun for sprogtjenesten at præcisere den generelle bestemmelse, der findes i artikel 5, stk. 1, sidste afsnit, hvorefter stillinger inden for samme faglige område kan sammenstilles inden for tjenestegrupper, der omfatter et antal lønklasser inden for en eller flere kategorier, hvilket er uhensigtsmæssigt for videnskabelige eller tekniske tjenestemænd, eftersom de som det fremgår af bilag I, B, i vedtægten kan tilhøre samtlige kategorier og lønklasser. Kommissionen har desuden anført, at vedtægtens artikel 5, stk. 3, ikke har den betydning, sagsøgerne tillægger den. Den gør gældende, at udtrykket i den franske udgave »respectivement« ikke finder anvendelse på begreberne »catégorie« og »cadre« i det foregående, men på ordene »conditions identiques de recrutement« og »déroulement de carrière«, hvilket fremgår af den engelske udgave (hvor ordet »respectively« mangler) og af den tyske udgave (»jeweils«). I øvrigt betyder ifølge Kommissionen ordene »de samme ansættelses- og karrierevilkår«, at disse vilkår skal være de samme for den generelle kategori på den ene side og for de forskellige »tjenestegrupper« på den anden side, hvorved vilkårene for den generelle kategori kan være forskellige fra vilkårene for en tjenestegruppe, uden at det derfor er forbudt at føre en personalepolitik, der gør det muligt at skabe samme ansættelses- og karrierevilkår, i al fald når der er tale om sådanne generelle vilkår som studier, studievarighed samt kriterierne for at tage hensyn til faglig erfaring i modsætning til særlige vilkår, som uddannelsens og erfaringens særlige karakter, der kan være forskellige også inden for den generelle kategori. Kommissionen anfører endvidere, at det, også selv om man vælger den fortolkning, hvorefter vedtægtens artikel 5, stk. 2, medfører, at tilhørsforholdet til en tjenestegruppe neutraliserer virkningerne af tilhørsforholdet til den generelle kategori, ikke er tilladt at drage den slutning, at overgangen fra den ene til den anden derfor er ensbetydende med en ansættelse, og at den derfor må være omfattet af bestemmelserne om ansættelse. Kommissionen har i den forbindelse fremhævet, at sagsøgerne ved at ligestille forfremmelse af tjenestemænd i sprogtjenesten til den generelle kategori med en ansættelse gør sig skyldig i en misforståelse, når de tager udgangspunkt i en række foretagne »ændrede indplaceringer« af tjenestemænd i sprogtjenesten LA i den generelle kategori, idet disse indplaceringer var en nødvendig følge af de fundamentale forskelle, der tidligere var karakteristiske fra ansættelses- og karrierevilkårene, mens overgang til den generelle kategori nu som følge af parallelliteten i ansættelses- og karrierevilkår sker med bevarelse af lønklasse og løntrin. Endvidere bestrider Kommissionen, at de domme og forslag til afgørelse, sagsøgerne har henvist til, er relevante. Den anfører, at de omtvistede beslutninger i sagerne Angelidis, Michel, Samara og Spachis var blevet vedtaget før foranstaltningen af 11. juli 1984, dvs. før iværksættelsen af den ny politik for karriereforløb og mobilitet. Der er i det omfang, disse domme vedrører beslutninger vedrørende en indplacering, tale om anvendelse af den ældre beslutning, der blev ophævet ved den nugældende beslutning af 1. september 1983, hvorefter enhver relevant faglig erfaring og ikke blot faglig erfaring, der er relevant for den stilling, der skal besættes, godskrives, hvilket ikke strider mod vedtægtens artikel 32, der taler om »den pågældendes [uddannelse] og særlige faglige erfaringer«, men ikke i relation til en bestemt stilling. Ifølge Kommissionen er forslaget til afgørelse i sagen Vlachos mod Domstolen heller ikke relevant i det foreliggende tilfælde, idet overgangen fra LA til A ikke udgør en overgang til en anden kategori eller til en tjenestegruppe, idet den generelle kategori A ikke er en tjenestegruppe. I øvrigt statuerede Domstolen i sagen Giuffrida mod Rådet kun den magtfordrejning, der bestod i at afholde en udvælgelsesprøve for at råde bod på vedkommende tjenestemands unormale tjenstlige stilling og for at udnævne ham. Ved at angive, at det var nødvendigt at afholde en udvælgelsesprøve på grundlag af eksamensbeviser og prøver, har Domstolen villet give en mere holdbar begrundelse for en moralsk forpligtelse, som Rådet har påtaget sig i forhold til personalet, og ved at udtale, at en intern udvælgelsesprøve kan føre til overgang til en højere kategori eller til sprogtjenesten, tog den ikke stilling til den mulighed, tjenestemænd i sprogtjenesten har for at besætte en ledig stilling i kategori A ved forflyttelse. Endelig er der ifølge Kommissionen i sagen Van Belle mod Rådet tale om overgang fra kategori B til A i henhold til artikel 29, stk. 2, i hvilket tilfælde det ikke kan bestrides, at der kræves en udvælgelsesprøve. Kommissionen tilføjer, at sagsøgernes henvisning til den overgangsbestemmelse, der findes i udgaven fra 1962 af vedtægten, og hvorefter der indtil den 31. marts 1963 undtagelsesvis kunne ske fravigelse af bestemmelserne i artikel 45, ikke er relevant i det foreliggende tilfælde, idet en sådan fravigelse alene angik ændringer af kategori og overgange fra en tjenestegruppe til en anden, og derfor ikke vedrører fortolkningen af den omtvistede bestemmelse på baggrund af det særlige problem, der foreligger i den foreliggende sag. Kommissionen har endvidere vedrørende dens besvarelse af en skriftlig forespørgsel i 1963 fremhævet, at de omstændigheder, der dengang begrundede den, ikke længere foreligger. Kommissionen har endelig anført, at det synspunkt, som en ansat i Kommissionens juridiske tjeneste har fremsat i vedtægtsudvalget, ikke kan forpligte den, idet der her alene er tale om en udtalelse fra en jurist, der er stillet til rådighed for nævnte udvalg. Kommissionen citerer en passage i referatet fra nævnte organs møde den 28. september 1984, hvorefter »Kommissionens repræsentant ønsker at fremhæve, at Kommissionens beslutning af 11. juli 1984 blev vedtaget uden indvendinger fra Kommissionens juridiske tjeneste«.