ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/30

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (Det Forenede Kongerige) den 14. maj 2009 — Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs mod Axa UK plc

(Sag C-175/09)

2009/C 153/59

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Sagsøgt: Axa UK plc

Præjudicielle spørgsmål

1) Hvad karakteriserer en fritagen tjenesteydelse, som »medfører, at der overføres beløb, og at der indtræder retlige og økonomiske ændringer«?, herunder: a) Finder fritagelsen anvendelse på tjenesteydelser, som ellers ikke ville skulle præsteres af nogen af de finansielle institutioner, som (i) debiterer en konto, (ii) tilsvarende krediterer en anden konto, eller (iii) udfører en opgave, som ligger mellem (i) eller (ii)? b) Finder fritagelsen anvendelse på tjenesteydelser, som ikke omfatter udførelse af opgaver, som består i at debitere en konto og tilsvarende kreditere en anden konto, men som kan, når resultatet er en overførsel af beløb, anses for at være årsagen til denne overførsel?

2) I lyset af SDC-dommen, præsterer en erhvervsdrivende (som ikke selv er en bank) en fritagen tjenesteydelse i henhold til artikel 13, punkt B, litra d), nr. 3, når de opgaver, som han udfører for sin klient (1) omfatter opkrævning, behandling og viderebetaling af beløb, som en tredjepart skylder kunden, herunder navnlig opgaver, som består i: a) videresendelse af oplysninger til tredjepartens bank med anmodning om, at der foretages en betaling fra tredjepartens bankkonto til den erhvervsdrivendes egen konto i henhold til en løbende tilladelse fra denne tredjepart til banken (i henhold til en betalingsserviceordning), og dernæst, hvis banken gennemfører betalingen: b) instruktion til den erhvervsdrivendes egen bank om overførsel af beløb fra hans bankkonto til klientens bankkonto, men som (2) ikke omfatter opgaver, som består i a) debitering af en bankkonto, b) tilsvarende kreditering af en anden bankkonto, eller c) udførelse af enhver form for opgave, som ligger mellem a) og b)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Bíróság (Magyar Köztársaság) den 8. april 2009 — Dr. József Uzonyi mod Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

(Sag C-133/09)

2009/C 153/40

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dr. József Uzonyi

Sagsøgt: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

Præjudicielt spørgsmål

Fremgår det af sætningen »[d]enne ydes på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende kriterier« i artikel 143 ba, stk. 1, i forordning nr. 1782/2003 (1), i den affattelse, som var gældende indtil den 31. december 2006, at der for så vidt angår retten til særskilt sukkerbetaling i henhold til den generelle arealbetalingsordning ikke kan sondres mellem landbrugere, alt efter om de leverer sukkerroer til forarbejdning direkte (for egen regning) eller indirekte (gennem en integrator)?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29.9.2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EUT L 270 af 21.10.2003, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Genova (Italien) den 17. april 2009 — Fallimento Traghetti del Mediterraneo SpA — kurator, dott. Alberto Fontana mod Presidenza del Consiglio dei Ministri

(Sag C-140/09)

2009/C 153/44

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Genova

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fallimento Traghetti del Mediterraneo SpA — kurator, dott. Alberto Fontana

Sagsøgt: Presidenza del Consiglio dei Ministri

Præjudicielt spørgsmål

Er nationale regler om statsstøtte som de, der er fastsat i lov nr. 684/1974, navnlig artikel 19, hvorefter det er muligt at tildele statsstøtte — dog kun som acontobetalinger — uden at der er indgået kontrakter og på forhånd er fastsat præcise og stramme kriterier, der kan hindre, at tildelingen af støtten får konkurrenceforvridende virkning, forenelige med fællesskabsrettens grundsætninger, og navnlig med bestemmelserne i artikel 86 EF, 87 EF og 88 EF samt bestemmelserne i afsnit V (tidl. afsnit IV), og er det afgørende, at støttemodtageren pålægges at anvende takster, der fastsættes af myndighederne?
—

Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 2, og artikel 8, stk. 2, i direktiv 2002/22/EF (1), idet den ikke i national ret har gennemført de fællesskabsretlige normer, der regulerer udpegningen af en eller flere virksomheder til at udføre forsyningspligttjenester, og under alle omstændigheder har undladt at sikre anvendelsen af disse normer i praksis.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 24. april 2009 — Prof. Dr. Claus Scholl mod Stadtwerke Aachen AG

(Sag C-146/09)

2009/C 153/49

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Prof. Dr. Claus Scholl

Sagsøgt: Stadtwerke Aachen AG

Præjudicielt spørgsmål

Skal tredje tilfælde i artikel 6, stk. 3, tredje led, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20. maj 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg (1) fortolkes således, at fortrydelsesretten ikke gælder for aftaler vedrørende fjernsalg af den via ledning leverede strøm og gas?

(1) EFT L 144, s. 19.
2)

Såfremt spørgsmål 1 ikke besvares fuldt ud bekræftende: Kræver artikel 10a i direktiv 85/337/EF, som affattet ved direktiv 2003/35/EF, at ikke-statslige organisationer, der begærer adgang til klage- og domstolsprøvelse i en medlemsstat, ifølge hvis forvaltningsretlige regler det er en forudsætning, at det gøres gældende, at der er sket krænkelse af en rettighed, kan gøre krænkelse gældende med hensyn til miljøbestemmelser, som er relevante for godkendelsen af projektet, og som følger direkte af fællesskabsretten, eller hvorved fællesskabsretlige miljøbestemmelser gennemføres i national ret, og således også sådanne bestemmelser, der alene skal sikre almene interesser, og ikke mindst også bestemmelser til beskyttelse af borgernes interesser? a) Såfremt spørgsmål 2 principielt besvares bekræftende: Skal de fællesskabsretlige miljøbestemmelser opfylde visse indholdsmæssige krav for at kunne være genstand for påtale? b) Såfremt spørgsmål 2 a) besvares bekræftende: Hvilke indholdsmæssige krav (f.eks. direkte virkning, beskyttelsesformål, formål) stilles der?
1.

Der er sket tilsidesættelse af artikel 229, stk. 4, EF, således som bestemmelsen er blevet fortolket i Domstolens praksis. For det første er der i den appellerede dom sket tilsidesættelse af den retlige status, som Gibraltar i overensstemmelse med Domstolens praksis er i besiddelse af (dom af 23.9.2003 og af 12.9.2006), eftersom det ikke er blevet erklæret, at Gibraltar blev afstået af den spanske konge til den britiske krone ved Utrecht-traktaten af 1713, hvoraf følger en række urigtigheder i definitionen af denne status. For det andet udgør det endvidere en tilsidesættelse af artikel 229, stk. 4, EF at anerkende Gibraltars mulighed for at frigøre sig fra Det Forenede Kongerige på skatteområdet, hvilket indebærer, at Det Forenede Kongerige ophører med at varetage Gibraltars forbindelser udadtil på dette område og de facto forvandler Gibraltar til en ny medlemsstat for så vidt angår skatteområdet.
2)

Skal § 5, stk. 1, i rammeaftalen, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, som blev gennemført ved Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 (2), fortolkes således, at den er til hinder for en national retsforskrift, der uden yderligere betingelser og uden tidsmæssig begrænsning tillader et ubegrænset antal på hinanden følgende ansættelsesforhold, der uden objektiv begrundelse er tidsbegrænsede, blot fordi arbejdstageren ved påbegyndelsen af det tidsbegrænsede ansættelsesforhold er fyldt 58 år, og der ikke tidligere i nær forbindelse hermed har været indgået en tidsubegrænset ansættelseskontrakt med samme arbejdsgiver?
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/59/EF af 15. juli 2003 om grundlæggende kvalifikationskrav og efteruddannelseskrav for førere af visse køretøjer, der benyttes til godstransport eller personbefordring ad vej, og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 samt Rådets direktiv 91/439/EØF og om ophævelse af Rådets direktiv 76/914/EØF (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
Retten har foretaget en urigtig fortolkning og anvendelse af artikel 87, stk. 1, EF, idet den lagde til grund, at Kommissionen havde undladt at fastlægge det almindelige eller »normale« skattesystem og at foretage den fornødne bedømmelse med henblik på at godtgøre de omhandlede foranstaltningers selektive karakter.
4)

Såfremt det første og det andet spørgsmål besvares bekræftende, udgør det da en i artikel 49 EF's forstand ulovlig begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser, når en national ordning bestemmer, at en skibsreder, der af myndighederne har fået tilladelse til at indsætte et skib i rutefart på en konkret rute (efter at hans ansøgning herom er blevet godkendt enten i uændret form eller efter ændring af visse punkter, som rederen accepterer), er forpligtet til kontinuerligt at betjene den sejlrute, han har ansøgt om, i hele den årlige sejlperiode, og at han, før rutefarten påbegyndes, skal stille garanti, der forfalder, helt eller delvist, såfremt den omhandlede forpligtelse ikke overholdes eller ikke overholdes korrekt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spanien) den 19. marts 2009 — Pedro Manuel Roca Álvarez mod Sesa Start España ETT SA

(Sag C-104/09)

2009/C 141/40

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pedro Manuel Roca Álvarez

Sagsøgt: Sesa Start España ETT SA

Præjudicielt spørgsmål

Tilsidesætter en national lov (nærmere bestemt artikel 37, stk. 4, i lov om arbejdstagernes rettigheder) — der anerkender, at udelukkende mødre, som er arbejdstagere, er indehavere af retten til lønnet ammeorlov, bestående i en halv times nedsættelse af den daglige arbejdstid eller en times fravær fra arbejdspladsen, som kan opdeles i to dele, og som er frivillig og lønnet af arbejdsgiveren, og gælder indtil barnet fylder ni måneder, mens fædre, der er arbejdstagere, ikke er indehavere af denne ret — princippet om ligebehandling, som hindrer enhver forskelsbehandling på grundlag af køn, og som er anerkendt i traktatens artikel 13 og i Rådets direktiv 76/207/EØF (1) af 9. februar 1976 og i direktiv 2002/73 om ændring af direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (2)?

(1) EFT L 39, s. 40.

(2) EFT L 269, s. 25.
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Er en fortolkning af EuRAG’s § 24, hvorefter erhvervelsen af et østrigsk juridisk eksamensbevis samt den efter aflæggelse af supplerende prøver ved et spansk universitet i en periode på mindre end tre år opnåede ret til at anvende den spanske faglige titel »Licenciado en Derecho«, ikke er tilstrækkelig til at give adgang til at aflægge egnethedsprøve i Østrig i henhold til EuRAG’s § 24, stk. 1, uden bevis for den efter national ret (RAO’s § 2, stk. 2) krævede praksis, selv om sagsøgeren i Spanien, uden et tilsvarende praksiskrav, har ret til at anvende den faglige titel »abogado« og dér inden ansøgningen har udøvet erhvervet i tre uger og med hensyn til tidspunktet for førsteinstansens afgørelse i højst fem måneder, forenelig med direktiv 89/48/EØF?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (1) og EF-traktaten, idet den ikke har vedtaget de alle love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet og under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 167/4

Sag anlagt den 4. maj 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik

(Sag C-155/09)

2009/C 167/07

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved R. Lyal og D. Triantafyllou)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 18 EF, 39 EF og 43 EF, henset til artikel 12 EF (og EØS-aftalens artikel 28, 31 og 4), idet den hindrer udøvelsen af de grundlæggende friheder, som følger af de nævnte bestemmelser: — fordi den kun fritager personer, som allerede er fast bosat i Grækenland, fra ejerskifteafgift på fast ejendom, men derimod ikke personer, som har til hensigt at bosætte sig dér — fordi den, på visse betingelser, kun indrømmer en fritagelse for ejerskifteafgift på fast ejendom i Grækenland, til græske statsborgere ved erhvervelse af en fast bopæl i Grækenland, hvorved den udtrykkeligt diskriminerer personer, som er bosat i udlandet, og som ikke er græske statsborgere. — Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Fritagelsen for ejerskifteafgift på fast ejendom tilgodeser navnlig græske statsborgere. Det forhold, at fællesskabsborgere, som ikke allerede er bosat i Grækenland, udelukkes fra denne fritagelse, udgør en forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, som gør det vanskeligere for statsborgere fra andre medlemsstater at erhverve fast bopæl i dette land og hindrer en sådan erhvervelse i dette land. Denne diskriminerende hindring bekræftes og forstærkes af, at denne fritagelse udtrykkeligt er begrænset til græske statsborgere fra udlandet.

Denne foranstaltning er ikke egnet til at gøre det lettere for landets beboere at blive ejere af deres bopæl, idet der ikke findes en tilsvarende forpligtelse med hensyn til anvendelsen heraf. Desuden går denne foranstaltning videre end nødvendigt, eftersom det egentlige bopælssted kan kontrolleres ved hjælp af erklæringer fra køberne, ledsaget af diverse registreringer i registre og kontroller.

Den udtrykkelige begrænsning af fritagelsen til græske statsborgere fra udlandet kan ikke begrundes under henvisning til et ønske om, at disse bosætter sig i Grækenland, eftersom et sådant mål er i strid med princippet om fri bevægelighed.
—

Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/40/EF (1) af 17. maj 2006 om emissioner fra luftkonditioneringsanlæg i motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 70/156/EØF og i henhold til traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 167/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spanien) den 28. april 2009 — Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP) mod Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe m.fl. og Ministerio Fiscal

(Sag C-151/09)

2009/C 167/05

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social Único de Algeciras

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Federación de Servicios Públicos de la UGT (UGT-FSP)

Sagsøgte: Ayuntamiento de la Línea de la Concepción, María del Rosario Vecino Uribe m.fl. og Ministerio Fiscal

Præjudicielt spørgsmål

Er betingelsen om bevarelse af uafhængigheden, som er nævnt i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2001/23/EF (1) af 12. marts 2001, opfyldt i en faktisk situation (som den i hovedsagen), hvor en kommunal forvaltning efter den pågældende kommunes tilbagetagelse af forskellige koncessioner på offentlige tjenesteydelser rent faktisk er indtrådt i de rettigheder og forpligtelser, der gjaldt for de medarbejdere, der var ansat i de hidtidige koncessionshavende virksomheder, og disse er blevet en del af kommunens personale, men det er de selv samme arbejdstagere (uden undtagelse), der i dag er ansat i de samme stillinger og udøver de samme funktioner som før nævnte tilbagetagelse, i de samme virksomheder og under ledelse af de samme umiddelbart foresatte (hierarkisk overordnede) uden væsentlige ændringer i arbejdsvilkårene, og hvor den eneste ændring er, at deres øverste ansvarlige (der rangerer over de tidligere ledere) er de pågældende indehavere af offentlige embeder (byrådsmedlemmer eller borgmester)?

(1) Rådets direktiv 2001/23/EF af 12.3.2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s.16).
—

Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF (1) af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF (2), idet Irland ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
3)

Såfremt spørgsmål 1) og 2) besvares benægtende, skal artikel 17 og 19 i direktiv 98/71/EF da fortolkes således, at en medlemsstat i medfør af en national lov, som har indført den ophavsretlige beskyttelse ifølge direktivet i sin lovgivning, ud over selvstændigt at kunne bestemme omfanget af og betingelserne for beskyttelsen, også kan bestemme, at denne beskyttelse ikke gælder for mønstre, der — skønt de opfylder ophavsretslovens krav for beskyttelse — har måttet betragtes som offentligt tilgængelige inden datoen for ikrafttrædelse af de lovbestemmelser, der indførte den ophavsretlige beskyttelse af mønstre i den interne lovgivning i det tilfælde, at en tredjepart uden tilladelse fra indehaveren af ophavsretten til de pågældende mønstre har fremstillet og solgt produkter efter de pågældende mønstre i samme medlemsstat, for så vidt beskyttelsen udelukkes i en længere periode (ti år)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/21

Sag anlagt den 6. april 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien

(Sag C-132/09)

2009/C 153/39

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Eggers og J.-P. Keppenne, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til hjemstedsaftalen af 1962, sammenholdt med artikel 10 EF, idet det ikke har dækket udgifterne til inventar og undervisningsmateriale til Europaskolerne;

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har gjort gældende, at der er sket en overtrædelse af aftalen indgået i oktober 1962 mellem Europaskolernes Øverste Råd og Kongeriget Belgien derved, at sidstnævnte har afvist at dække udgifterne til inventar og undervisningsmateriel til Europaskolerne beliggende på belgisk territorium.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren for det første anført, at det fremgår af artikel 6, afsnit 2, i aftalen af 21. juni 1994 (1) om vedtægten for Europaskolerne, at enhver stat skal behandle Europaskolerne som en national offentligretlig uddannelsesinstitution. Europaskolerne skal således finansieres af de belgiske myndigheder og behandlinger på samme måde som de offentlige uddannelsesinstitutioner for så vidt angår det første udstyr i forbindelse med åbningen eller udvidelsen af en Europaskole samt med hensyn til de årlige udgifter til vedligeholdelse og drift. Kommunaliseringen af uddannelser i Belgien kan herved ikke retfærdiggøre de belgiske myndigheders afvisning af at dække udgifterne til drift af Europaskolerne, for så vidt som det fremgår af fast retspraksis, at en medlemsstat ikke kan unddrage sig forpligtelser, den har påtaget sig, ved at delegere udøvelsen af dette ansvarsområde til offentlige subnationale enheder.

Som svar på de belgiske myndigheders klagepunkter har Kommissionen for det andet anført. at konklusionerne fra det Øverste Råds møde afholdt i Karlsruhe i maj 1967 på ingen måde anfægter de finansielle forpligtelser, som denne stat har i egenskab af hjemstedsland.

Det Øverste Råd i Karlsruhe har alene udarbejdet retningslinierne til en standardaftaleprotokol med medlemsstaterne, der er hjemsted for Europaskolerne, og har under ingen omstændigheder henset til lovenes kompetence ret til at ændre hjemstedsaftalen fra 1962.

Denne »beslutning« fra Karlsruhe kan desuden på ingen måde fortolkes som »efterfølgende aftale eller efterfølgende praksis« som omhandlet i artikel 31, stk. 3, litra a) og litra b), i Wienerkonventionen om traktatretten, hvad angår fortolkningen af hjemstedsaftalen, når der ikke foreligger senere retsakter eller varige erklæringer, der anfægter finansieringsforpligtigelsen i hjemstedsaftalen. De talrige dokumenter og finansieringer foretaget af den belgiske stat siden 1967 bekræfter i øvrigt denne forpligtelse til at dække udgifter til inventar og undervisningsmateriale til Europaskolerne.

(1) EFT L 212, s. 3.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 8. maj 2009 — Interessentselskabet Ioannis Katsivardas — Nikolaos Tsitsikas O.E. mod Ypourgos Oikonomikon

(Sag C-160/09)

2009/C 153/53

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Interessentselskabet Ioannis Katsivardas — Nikolaos Tsitsikas O.E.

Sagsøgt: Ypourgos Oikonomikon

Præjudicielt spørgsmål

Kan en privatperson (en erhvervsdrivende, der importerer bananer fra Ecuador), som søger tilbagebetaling af en intern forbrugsafgift som fejlagtigt erlagt, over for en national domstol gøre gældende, at den nationale afgiftsordning (artikel 7 i lov nr. 1798, som ændret ved artikel 10 i lov nr. 1914/1990) er uforenelig med artikel 4 i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og landene i Cartagena-aftalen af 1984, som blev godkendt ved Rådets forordning (EØF) nr. 1591/84 (1)?

(1) EFT L 153 af 8.6.1984, s. 1.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/32/EF af 6. juli 2005 om rammerne for fastlæggelse af krav til miljøvenligt design af energiforbrugende produkter og om ændring af Rådets direktiv 92/42/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/57/EF og 2000/55/EF (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet og under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.