Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – sagsanlæg ved Domstolen i henhold til en voldgiftsklausul – kompetence for Domstolen forstået som den institution, der omfatter Domstolen og Retten – nødvendigheden af at angive den kompetente fællesskabsretlige instans i voldgiftsklausulen – unødvendigt

(Art. 238 EF)

2. Retspleje – sagsanlæg ved Domstolen i henhold til en voldgiftsklausul – sag anlagt af en fællesskabsinstitution mod en virksomhed, over for hvem der er indledt insolvensbehandling – ingen fællesskabsbestemmelser på området – henvisning til de retsgrundsætninger, som er fælles for medlemsstaternes procesordninger – retsgrundsætninger, som fastsætter, at sagen må afvises

[Art. 238 EF; Rådets forordning nr. 1346/2000, art. 4, stk. 2, litra f), og art. 16 og 17]

3. Retspleje – stævning – sagens genstand – fastlæggelse – ændring under sagens behandling – forbud

(Domstolens procesreglement, art. 38 og 42)

Sammendrag

1. Det fremgår af den måde, hvorpå udtrykket »Domstolen« anvendes i traktaten, at dette udtryk ikke sigter til nogen af de to retsinstanser, men til den fællesskabsinstitution som helhed, der omfatter såvel Domstolen som Retten, hvorfor henvisningen i artikel 238 EF til »Domstolen« må forstås som en henvisning til denne institution som helhed, ligesom det er denne samme institution, der skal være sigtet til i en kontrakt, for at en af de to af Fællesskabets retsinstanser kan være tillagt kompetence til at træffe afgørelse.

Da traktaten ikke fastsætter særlige formkrav til en voldgiftsbestemmelse, må enhver bestemmelse, som angiver, at parterne ønsker, at eventuelle tvister ikke skal indbringes for de nationale domstole, men for Fællesskabets retsinstanser, anses for tilstrækkelig til, at disse har kompetence i henhold til artikel 238 EF.

(jf. præmis 49 og 50)

2. En sag, som er anlagt af Kommissionen ved Fællesskabets retsinstanser mod selskaber, over for hvem der er indledt insolvensbehandling i en medlemsstat, må afvises.

Det fremgår af de retsgrundsætninger, som er fælles for medlemsstaternes procesordninger – hvoraf de regler, der skal anvendes, må udledes, når der ikke findes fællesskabsretlige bestemmelser på området – at en kreditor ikke kan gøre sine fordringer gældende under et individuelt søgsmål over for en person, mod hvem der er indledt insolvensbehandling, men er forpligtet til at følge de regler for proceduren, som finder anvendelse.

I øvrigt fremgår det af forordning nr. 1346/2000 om konkurs, at medlemsstaterne er forpligtet til gensidigt at respektere de procedurer, som er iværksat i en af de andre medlemsstater, og at en insolvensbehandling, der er indledt i en medlemsstat, skal anerkendes i alle de øvrige medlemsstater og har de samme virkninger i disse medlemsstater, som den har efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen er indledt.

Fællesskabsinstitutionerne ville derfor opnå en uberettiget fordel i forhold til andre kreditorer, hvis de havde mulighed for at gøre deres fordringer gældende under retssager ved Fællesskabets retsinstanser i tilfælde, hvor enhver retsforfølgning ved de nationale domstole er udelukket.

(jf. præmis 68-70)

3. Ifølge procesreglementets artikel 38 skal parterne fastlægge søgsmålets genstand i stævningen. En part kan derfor ikke under sagens behandling ændre selve sagens genstand, selv om det ifølge procesreglementets artikel 42 på visse betingelser er muligt at fremføre nye anbringender. Det kan ikke tillades, at der først nedlægges nye påstande under den mundtlige forhandling, da de sagsøgte i modsat fald vil blive berøvet muligheden for at tage til genmæle, hvilket udgør en tilsidesættelse af retten til forsvar.

(jf. præmis 75)