Kravet om, at stævningen i henhold til procesreglementets artikel 76 skal indeholde søgsmålets genstand, indebærer, at disse angivelser skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at den sagsøgte kan fremlægge sit forsvar, og Unionens retsinstanser i givet fald på det således foreliggende grundlag kan tage stilling til sagen.

Lovligheden af den oprindelige opførelse eller forlængelsen af opførelsen af en sagsøger på en liste over personer omfattet af restriktive foranstaltninger, som allerede er blevet anfægtet under tidligere sager, kan ikke drages i tvivl ved at forelægge Retten spørgsmål, der allerede er afgjort ved afgørelser fra Unionens retsinstanser, idet en sådan anfægtelse er i strid med den materielle retskraft, som ikke kun knytter sig til de pågældende afgørelsers konklusion, men også til de præmisser, der udgør det nødvendige grundlag herfor.

Iagttagelsen af retsstatsprincippet og af menneskerettighederne samt den menneskelige værdighed gælder for enhver handling fra Unionen, herunder inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, hvilket fremgår af artikel 21, stk. 1, første afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 21, stk. 2, litra b), TEU, artikel 21, stk. 3, TEU og artikel 23 TEU.

Hvad nærmere bestemt angår retten til en retfærdig rettergang og iagttagelse af uskyldsformodningen indtager disse, navnlig inden for strafferetten, en fremtrædende plads i et demokratisk samfund. Ligeledes er principperne om en uafhængig og upartisk retspleje samt retten til en effektiv domstolsprøvelse normer, der er afgørende for respekten for retsstatsprincippet, som i sig selv er en af de hovedværdier, som Unionen bygger på, således som det fremgår af artikel 2 TEU og af præamblen til EU-traktaten og til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Formålet med de krav, som følger af retten til en retfærdig rettergang og iagttagelse af uskyldsformodningen, er, navnlig i straffesager, at sikre, at den endelige afgørelse, hvorved det fastslås, om der er grundlag for anklagerne mod den pågældende person, er pålidelig, og at undgå, at den er behæftet med en retsnægtelse eller er vilkårlig, hvilket ville undergrave retsstaten.

De særlige karakteristika ved ordningen i afgørelse 2011/172 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten begrunder ikke en undtagelse fra Rådets almindelige forpligtelse til, når det vedtager restriktive foranstaltninger, at iagttage de grundlæggende rettigheder, der udgør en integrerende del af Unionens retsorden, idet en sådan undtagelse ville indebære, at det helt blev fritaget for at undersøge beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder i Egypten.

For så vidt som afgørelse 2011/172 indgår i en politik til støtte for de egyptiske myndigheder, som navnlig er baseret på målene om konsolidering af og støtte til demokratiet, retsstaten, menneskerettighederne og de folkeretlige principper, kan det følgelig for det første ikke helt udelukkes, at denne afgørelse på grund af alvorlige og systematiske krænkelser af grundlæggende rettigheder er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til disse mål.

Selv om – for det andet – den omstændighed, at der verserer retslige procedurer i Egypten, principielt er et tilstrækkelig solidt faktuelt grundlag for opførelsen af personer på listen i bilaget til afgørelse 2011/172 samt forlængelsen heraf, er dette ikke tilfældet, når Rådet med rimelighed skal antage, at den afgørelse, der træffes som afslutning på denne sag, ikke vil være troværdig, navnlig for så vidt som det principielt ikke tilkommer Rådet at bedømme, om de forhold, der ligger til grund for denne retssag, er korrekte og relevante.

Inden for rammerne af en ordning med restriktive foranstaltninger som ordningen i afgørelse 2011/172 kan det derfor ikke udelukkes, at Rådet har pligt til at efterprøve, om de retslige procedurer, som det lægger til grund, kan anses for at være troværdige på baggrund af de oplysninger, som de pågældende personer har fremlagt, vedrørende tilsidesættelser af retsstatsprincippet og grundlæggende rettigheder, navnlig retten til en retfærdig rettergang, såfremt der er tale om objektive, troværdige, præcise og samstemmende oplysninger, som kan give anledning til berettigede forespørgsler vedrørende overholdelsen af denne rettighed.

I overensstemmelse med disse principper tilkommer det således Retten at foretage en principielt fuldstændig prøvelse af, om Rådet har opfyldt sin pligt til at foretage en omhyggelig og upartisk undersøgelse og herved sikre sig, at det kunne anse straffesagerne vedrørende den pågældende sagsøger for troværdige. Denne prøvelse indebærer bl.a. en kontrol af, om Rådet med rette vurderede, at det rådede over tilstrækkelige beviser til, at det kunne anse dette for at være tilfældet i den foreliggende sag, uanset denne sagsøgers anbringender om det modsatte.

Selv om den indefrysning af aktiver, som foreskrives ifølge ordningen i afgørelse 2011/172, er af sikrende karakter, har den endvidere en omfattende negativ indvirkning på de pågældende personers friheder og rettigheder, således at det for at sikre den rette balance mellem formålene med denne indefrysning af aktiver og beskyttelsen af disse rettigheder og friheder er absolut nødvendigt, at Rådet i givet fald på passende vis og under kontrol af Unionens retsinstanser kan bedømme risikoen for, at sådanne tilsidesættelser forekommer.

(jf. præmis 58-63, 66-71, 213 og 214)