RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

30. september 2004

Sag T-16/03

Albano Ferrer de Moneada

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — bedømmelse — procedurefejl — begrundelse — annullation af bedømmelsen — erstatning for det lidte tab«

Fuldstændig gengivelse på fransk II -1163

Angående:

Påstand dels om annullation af bedømmelsen af sagsøgeren for perioden 1995/1997, dels om tilkendelse af erstatning.

Udfald:

Bedømmelsen af sagsøgeren for perioden 1995/1997 annulleres. Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 1000 EUR. Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Samtalen mellem bedømmeren eller appelbedømmeren og den bedømte, som er fastsat i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43, som Kommissionen har vedtaget, grunder sig på tjenestemandens ret til kontradiktion under den bedømmelsesprocedure, som berører ham, og den totale mangel herpå udgør derfor en overtrædelse af en væsentlig formforskrift, der berettiger bedømmelsesrapportens annullation. (jf. præmis 31, 32 og 46)

I den appelprocedure, som er fastsat i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43, som Kommissionen har vedtaget, skal den bedømtes overordnede på tidspunktet for bedømmelsesrapporten udpeges som appelbedømmer med pligt til — i det omfang det er muligt — at høre den tidligere bedømmer, såfremt den tjenestemand, der skulle have været appelbedømmer, i mellemtiden har forladt institutionen. Heraf følger, at samtalen mellem appelbedømmeren og den bedømte, som er fastsat i disse gennemførelsesbestemmelser, nødvendigvis skal finde sted med den fungerende appelbedømmer ved udfærdigelsen af bedømmelsesrapporten. (jf. præmis 37)

En telefonsamtale eller, så meget desto mere, en brevudveksling kan ikke udgøre den høring af den bedømte, som er fastsat i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43, som Kommissionen har vedtaget. Selve karakteren af denne samtale og dens formål forudsætter en direkte kontakt mellem den bedømte og bedømmeren. Uden denne vil bedømmelsen ikke kunne fungere som et personalemæssigt styringsværktøj og som ledsageinstrument ved den pågældendes faglige udvikling. I øvrigt vil kun denne kontakt kunne fremme en åben og dybere samtale mellem bedømmeren og den bedømte. Dette giver dem mulighed for dels nærmere at vurdere karakteren, årsagerne til og omfanget af deres eventuelle uoverensstemmelser, dels at nå til en bedre gensidig forståelse. (jf. præmis 38,39 og 41)

Administrationen er forpligtet til at begrunde bedømmelsesrapporterne tilstrækkeligt og udførligt. I visse tilfælde skal begrundelsen foretages med særlig omhu. Bedømmelsesrapporten skal således begrundes særligt, såfremt bedømmeren har til hensigt ikke at følge Det Paritetiske Bedømmelsesudvalgs anbefalinger, og såfremt udtalelsen fra dette udvalg indeholder specielle omstændigheder, som kan så tvivl om gyldigheden eller berettigelsen af den første vurdering, og som herved fordrer en specifik vurdering fra appelbedømmeren vedrørende eventuelle konsekvenser, der kan udledes af disse omstændigheder. Der skal ligeledes gives særlig opmærksomhed til begrundelsen i en bedømmelsesrapport, der indeholder en mindre favorabel vurdering end i en tidligere bedømmelsesrapport. Det er herved vigtigt, at den tilbagegang, som myndigheden har konstateret, begrundes på en sådan måde, at tjenestemanden kan bedømme berettigelsen heraf, og Retten eventuelt kan udøve sin retslige kontrol. Endelig er det navnlig nødvendigt med en særlig begrundelse i tilfælde af, at udfærdigelsen af bedømmelsesrapporten finder sted med forsinkelse, eller såfremt bedømmeren ikke længere er den overordnede, der gjorde tjeneste i den bedømte periode. Det skal fremgå af begrundelsen, at myndigheden har sikret sig de nødvendige garantier, således at bedømmelsen kan støttes på præcise og troværdige elementer. Den skal også afspejle bedømmerens forpligtelse til at udvise påpasselighed. (jf. præmis 49, 50, 53 og 54) Henvisning til: Retten, 12. juni 2002, sag T-187/01, Mellone mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 81, og II, s. 389, præmis 27 og 33; Retten, 5. november 2003, sag T-98/02, Lebedef-Caponi mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 277, og II, s. 1343, præmis 61.