Sag C-402/11 P

Jager & Polacek GmbH

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»Appel — EF-varemærker — indsigelse — forordning (EF) nr. 2868/95 — regel 18, stk. 1 — retlig karakter af en meddelelse fra Harmoniseringskontoret om, at en indsigelse kan antages til realitetsbehandling — adgang til effektive retsmidler«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. oktober 2012

EF-varemærker – procedureregler – indsigelsessag – meddelelse om en indsigelses antagelse til realitetsbehandling – retlig karakter – ret til forsvar

(Rådets forordning nr. 40/94, art 57 og art. 77a; Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 17 og 18)

En meddelelse fra Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorefter en indsigelse kan antages til realitetsbehandling, udgør en afgørelse.

Det fremgår nemlig for det første af afsnit II i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, at proceduren for indsigelse mod registrering af et varemærke omfatter to forskellige faser. Denne forordnings regel 17 opregner betingelserne for indsigelsens antagelse til realitetsbehandling og præciserer i samme regels stk. 5, at konstateringen af, at indsigelsesskrivelsen anses for ikke at være indgivet, eller afgørelsen om at afvise en indsigelse, meddeles ansøgeren. Det følger heraf, at den fase, hvori det undersøges, om indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, kan føre til vedtagelsen af en afgørelse, der afslutter sagen, og der som sådan kan påklages i henhold til artikel 57, stk. 1, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker.

Endvidere præciserer gennemførelsesforordningens regel 18, stk. 1, at såfremt det »konstateres, at indsigelsen kan antages, jf. regel 17, sender Harmoniseringskontoret parterne en meddelelse, hvori de informeres om, at indsigelsesproceduren anses for at påbegynde to måneder efter, at meddelelsen er modtaget«. Det fremgår af selve ordlyden af denne regel 18, at selve indsigelsesproceduren, dvs. inter partes-fasen, først påbegyndes, når Harmoniseringskontoret har efterprøvet, at indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, og at ingen af begrundelserne i regel 17 er til hinder for antagelsen til realitetsbehandling.

Anvendelsen af ordene »jugée recevable« i den franske udgave af gennemførelsesforordningen indikerer, at EU-lovgiver har villet, at Harmoniseringskontoret allerede på dette stade af proceduren efterprøver, om indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, og sikrer sig, at indsigelsesgebyret er blevet behørigt betalt.

De øvrige sprogversioner af gennemførelsesforordningen anvender ordene »se considere admisible« på spansk, »gilt« på tysk, »found admissible« på engelsk og »considerata ammissibile« på italiensk. Undersøgelsen af disse forskellige sprogudgaver – bortset fra den tyske udgave, hvor ordet »gilt« har en svagere betydning end de ord, der er anvendt i de øvrige sprogversioner – indikerer, at det skal være konstateret, at indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, inden inter partes-proceduren kan påbegyndes.

Endelig følger det af artikel 57, stk. 2, i forordning nr. 40/94, at der kan forekomme retsakter, der, selv om de vedtages under sagen uden at afslutte denne, ikke desto mindre udgør afgørelser.

Det forhold, at kvalificere den nævnte meddelelse som en »afgørelse« om indsigelsens antagelse til realitetsbehandling, udgør imidlertid ikke et indgreb i beskyttelsen af retten til forsvar.

For det første har indsigeren ikke nogen interesse i at anlægge sag til prøvelse af den retsakt, hvorved Harmoniseringskontoret antog dennes indsigelse til realitetsbehandling.

Hvis Harmoniseringskontoret begår en fejl for så vidt angår vurderingen af, om indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, ved fejlagtigt at erklære, at indsigelsen kan antages, og derved indleder inter partes-proceduren, fratages modparten i indsigelsessagen for det andet ikke muligheden for at gøre sine rettigheder gældende.

Modparten i indsigelsessagen kan nemlig for det første for Harmoniseringskontoret gøre gældende, at der er blevet begået en fejl for så vidt angår indsigelsens antagelse til realitetsbehandling, og kan anmode Harmoniseringskontoret om i henhold til artikel 77a i forordning nr. 40/94 at tilbagekalde den afgørelse, hvormed det konstaterede, at indsigelsen kunne antages til realitetsbehandling.

Modparten i indsigelsessagen har for det andet mulighed for at lade den retsakt, hvormed indsigelsen antages til realitetsbehandling, ophæve. Der kan nedlægges påstand om en sådan ophævelse i forbindelse med klagen over den endelige afgørelse i inter partes-sagen. Denne retsakt kan nemlig, for så vidt som den ikke afslutter sagsbehandlingen, i henhold til artikel 57, stk. 2, i forordning nr. 40/94 påklages sammen med den endelige afgørelse om, hvorvidt indsigelsen skal tages til følge.

Det fremgår af undersøgelsen af alle disse bestemmelser, at når Harmoniseringskontoret træffer afgørelse om, at indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, påbegyndes sagens inter partes-fase. Inden for en frist på seks måneder kan den afgørelse, hvorved indsigelsen er fundet at kunne antages til realitetsbehandling, når denne er behæftet med en åbenlys procedurefejl, tilbagekaldes uopfordret eller på anmodning af en af parterne i sagen, hvilket har den virkning, at indsigelsessagen afsluttes. Når denne frist er udløbet, skal sagens inter partes-fase fortsættes, og der skal træffes en afgørelse.

I dette sidste tilfælde kan modparten i indsigelsessagen indgive en klage til appelkammeret og gøre gældende, at indsigelsen ikke skulle have været antaget til realitetsbehandling.

Det fremgår således, at beskyttelsen af modparten i indsigelsessagens rettigheder er sikret ved den tilbagekaldelsesmekanisme, der er fastsat i artikel 77a i forordning nr. 40/94, og ved den klagemekanisme, der er fastsat i denne forordnings artikel 57.

Det følger af denne redegørelse, at EU-lovgiver for det første har fastsat to forskellige faser i indsigelsesprocedurerne og for det andet har fastsat mekanismer for at gøre det muligt for modparten i indsigelsessagen at anfægte en afgørelse, hvormed Harmoniseringskontoret fejlagtigt har fundet, at indsigelsen kan antages til realitetsbehandling.

(præmis 48-52, 55-58, 63-65, 68 og 69)

Sag C-402/11 P

Jager & Polacek GmbH

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»Appel — EF-varemærker — indsigelse — forordning (EF) nr. 2868/95 — regel 18, stk. 1 — retlig karakter af en meddelelse fra Harmoniseringskontoret om, at en indsigelse kan antages til realitetsbehandling — adgang til effektive retsmidler«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. oktober 2012

EF-varemærker — procedureregler — indsigelsessag — meddelelse om en indsigelses antagelse til realitetsbehandling — retlig karakter — ret til forsvar

(Rådets forordning nr. 40/94, art 57 og art. 77a; Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 17 og 18)

En meddelelse fra Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorefter en indsigelse kan antages til realitetsbehandling, udgør en afgørelse.

Det fremgår nemlig for det første af afsnit II i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, at proceduren for indsigelse mod registrering af et varemærke omfatter to forskellige faser. Denne forordnings regel 17 opregner betingelserne for indsigelsens antagelse til realitetsbehandling og præciserer i samme regels stk. 5, at konstateringen af, at indsigelsesskrivelsen anses for ikke at være indgivet, eller afgørelsen om at afvise en indsigelse, meddeles ansøgeren. Det følger heraf, at den fase, hvori det undersøges, om indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, kan føre til vedtagelsen af en afgørelse, der afslutter sagen, og der som sådan kan påklages i henhold til artikel 57, stk. 1, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker.

Endvidere præciserer gennemførelsesforordningens regel 18, stk. 1, at såfremt det »konstateres, at indsigelsen kan antages, jf. regel 17, sender Harmoniseringskontoret parterne en meddelelse, hvori de informeres om, at indsigelsesproceduren anses for at påbegynde to måneder efter, at meddelelsen er modtaget«. Det fremgår af selve ordlyden af denne regel 18, at selve indsigelsesproceduren, dvs. inter partes-fasen, først påbegyndes, når Harmoniseringskontoret har efterprøvet, at indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, og at ingen af begrundelserne i regel 17 er til hinder for antagelsen til realitetsbehandling.

Anvendelsen af ordene »jugée recevable« i den franske udgave af gennemførelsesforordningen indikerer, at EU-lovgiver har villet, at Harmoniseringskontoret allerede på dette stade af proceduren efterprøver, om indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, og sikrer sig, at indsigelsesgebyret er blevet behørigt betalt.

De øvrige sprogversioner af gennemførelsesforordningen anvender ordene »se considere admisible« på spansk, »gilt« på tysk, »found admissible« på engelsk og »considerata ammissibile« på italiensk. Undersøgelsen af disse forskellige sprogudgaver – bortset fra den tyske udgave, hvor ordet »gilt« har en svagere betydning end de ord, der er anvendt i de øvrige sprogversioner – indikerer, at det skal være konstateret, at indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, inden inter partes-proceduren kan påbegyndes.

Endelig følger det af artikel 57, stk. 2, i forordning nr. 40/94, at der kan forekomme retsakter, der, selv om de vedtages under sagen uden at afslutte denne, ikke desto mindre udgør afgørelser.

Det forhold, at kvalificere den nævnte meddelelse som en »afgørelse« om indsigelsens antagelse til realitetsbehandling, udgør imidlertid ikke et indgreb i beskyttelsen af retten til forsvar.

For det første har indsigeren ikke nogen interesse i at anlægge sag til prøvelse af den retsakt, hvorved Harmoniseringskontoret antog dennes indsigelse til realitetsbehandling.

Hvis Harmoniseringskontoret begår en fejl for så vidt angår vurderingen af, om indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, ved fejlagtigt at erklære, at indsigelsen kan antages, og derved indleder inter partes-proceduren, fratages modparten i indsigelsessagen for det andet ikke muligheden for at gøre sine rettigheder gældende.

Modparten i indsigelsessagen kan nemlig for det første for Harmoniseringskontoret gøre gældende, at der er blevet begået en fejl for så vidt angår indsigelsens antagelse til realitetsbehandling, og kan anmode Harmoniseringskontoret om i henhold til artikel 77a i forordning nr. 40/94 at tilbagekalde den afgørelse, hvormed det konstaterede, at indsigelsen kunne antages til realitetsbehandling.

Modparten i indsigelsessagen har for det andet mulighed for at lade den retsakt, hvormed indsigelsen antages til realitetsbehandling, ophæve. Der kan nedlægges påstand om en sådan ophævelse i forbindelse med klagen over den endelige afgørelse i inter partes-sagen. Denne retsakt kan nemlig, for så vidt som den ikke afslutter sagsbehandlingen, i henhold til artikel 57, stk. 2, i forordning nr. 40/94 påklages sammen med den endelige afgørelse om, hvorvidt indsigelsen skal tages til følge.

Det fremgår af undersøgelsen af alle disse bestemmelser, at når Harmoniseringskontoret træffer afgørelse om, at indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, påbegyndes sagens inter partes-fase. Inden for en frist på seks måneder kan den afgørelse, hvorved indsigelsen er fundet at kunne antages til realitetsbehandling, når denne er behæftet med en åbenlys procedurefejl, tilbagekaldes uopfordret eller på anmodning af en af parterne i sagen, hvilket har den virkning, at indsigelsessagen afsluttes. Når denne frist er udløbet, skal sagens inter partes-fase fortsættes, og der skal træffes en afgørelse.

I dette sidste tilfælde kan modparten i indsigelsessagen indgive en klage til appelkammeret og gøre gældende, at indsigelsen ikke skulle have været antaget til realitetsbehandling.

Det fremgår således, at beskyttelsen af modparten i indsigelsessagens rettigheder er sikret ved den tilbagekaldelsesmekanisme, der er fastsat i artikel 77a i forordning nr. 40/94, og ved den klagemekanisme, der er fastsat i denne forordnings artikel 57.

Det følger af denne redegørelse, at EU-lovgiver for det første har fastsat to forskellige faser i indsigelsesprocedurerne og for det andet har fastsat mekanismer for at gøre det muligt for modparten i indsigelsessagen at anfægte en afgørelse, hvormed Harmoniseringskontoret fejlagtigt har fundet, at indsigelsen kan antages til realitetsbehandling.

(præmis 48-52, 55-58, 63-65, 68 og 69)