Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik - mandlige arbejdstagere og kvindelige arbejdstagere - adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår - ligebehandling - adgang for offentligt ansatte til at blive omfattet af en deltidsbeskæftigelsesordning, når de har nået en bestemt alder - ansatte, der kan gøre krav på fuld pension, udelukket fra deltidsbeskæftigelse - udelukkelsen berører fra det fyldte 60. år næsten udelukkende kvinder, idet mænd for størstedelens vedkommende først berøres fra det fyldte 65. år - indirekte forskelsbehandling - ulovligt, når ikke der findes objektive hensyn

(Rådets direktiv 76/207, art. 2, stk. 1, og art. 5, stk. 1)

2. Socialpolitik - mandlige arbejdstagere og kvindelige arbejdstagere - adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår - ligebehandling - direktiv 76/207 - artikel 5, stk. 1 - direkte virkning - den nationale rets forpligtelser og beføjelser - tilsidesættelse af modstående nationale bestemmelser

(Rådets direktiv 76/207, art. 5, stk. 1)

Sammendrag

1. Artikel 2, stk. 1, og artikel 5, stk. 1, i direktiv 76/207 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår skal fortolkes således, at de er til hinder for en bestemmelse i en overenskomstmæssig ordning for offentligt ansatte, hvorefter såvel mandlige som kvindelige beskæftigede kan overgå til aldersbetinget deltidsbeskæftigelse, når bestemmelsen kun giver ret til deltidsbeskæftigelse indtil det tidspunkt, hvor der kan gøres krav på fuld pension fra den lovpligtige pensionsforsikring, og når den gruppe af personer, der kan gøre krav på fuld pension fra det fyldte 60. år, næsten udelukkende består af kvinder, mens den gruppe, der først kan gøre krav på en sådan pension fra det fyldte 65. år, næsten udelukkende består af mænd. Det vil kun forholde sig anderledes, såfremt forskelsbehandlingen af de to grupper af arbejdstagere er begrundet i objektive forhold, som intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.

Det tilkommer herved den nationale ret at efterprøve, om de mål, der forfølges med de omhandlede bestemmelser, under hensyn til samtlige relevante momenter og til muligheden for at nå de pågældende mål med andre midler, fremstår, som om de intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn, og om bestemmelserne, som middel til opnåelse af bestemte mål, kan bidrage til at virkeliggøre dem. Generelle udsagn om, at den omhandlede ordning er egnet til at fremme ansættelse, er hverken tilstrækkelige til at godtgøre, at formålet med de anfægtede bestemmelser intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn, eller til at støtte den konklusion, at der var rimelig grund til at antage, at de valgte midler var eller kunne være egnede til at opfylde dette formål.

Selv om budgetmæssige hensyn kan være afgørende for en medlemsstats socialpolitiske valg og kan påvirke arten og omfanget af de socialsikringsforanstaltninger, staten ønsker at træffe, udgør de imidlertid ikke i sig selv et mål for socialpolitikken og kan derfor ikke begrunde en forskelsbehandling på grundlag af køn.

Endelig skal arbejdsgiveren over for den forelæggende ret dokumentere, at forskelsbehandlingen er begrundet i objektive forhold, som intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.

( jf. præmis 50-63 og domskonkl. 1 )

2. Borgerne kan ved de nationale domstole over for staten påberåbe sig bestemmelser i et direktiv, når disse ud fra et indholdsmæssigt synspunkt fremstår som ubetingede og tilstrækkeligt præcise. Artikel 5, stk. 1, i direktiv 76/207, som forbyder enhver form for forskelsbehandling på grundlag af køn for så vidt angår arbejdsvilkår, herunder afskedigelsesvilkår, er tilstrækkelig præcis til, at en borger kan støtte ret herpå over for staten, og til, at den nationale domstol kan lægge den til grund og tilsidesætte enhver national bestemmelse, der ikke er i overensstemmelse med bestemmelsen. Såfremt lovbestemmelser eller bestemmelser i kollektive overenskomster tilsidesætter direktiv 76/207, fordi de indfører en forskelsbehandling i strid med direktivet, er de nationale domstole følgelig forpligtede til i videst muligt omfang at se bort fra denne forskelsbehandling, bl.a. ved at anvende de pågældende bestemmelser til fordel for den forfordelte gruppe, uden at de behøver at anmode om eller afvente, at bestemmelserne forinden ophæves af lovgiver, ved kollektiv forhandling eller på anden vis.

( jf. præmis 69-75 og domskonkl. 2 )