ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 27. oktober 2022 — DB Station & Service AG mod ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kammergericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-721/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - jernbanetransport - artikel 102 TEUF - misbrug af dominerende stilling - direktiv 2001/14/EF - adgang til jernbaneinfrastruktur - artikel 30 - tilsynsorgan for jernbaner - kontrol af infrastrukturafgifter - nationale domstole - kontrol af afgifterne i henseende til konkurrenceretten - fordeling af kompetencer mellem tilsynsmyndigheden og de nationale domstole)

(2022/C 472/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Kammergericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DB Station & Service AG

Sagsøgt: ODEG Ostdeutsche Eisenbahn GmbH

Konklusion

Artikel 30 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/58/EF af 23. oktober 2007,

skal fortolkes således, at

den ikke er til hinder for, at de nationale domstole anvender artikel 102 TEUF samtidig med den nationale konkurrenceret med henblik på at behandle en ansøgning om tilbagebetaling af infrastrukturafgifter, dog på betingelse af, at det kompetente tilsynsorgan forinden har truffet afgørelse om, hvorvidt de omhandlede afgifter er lovlige. I denne forbindelse gælder en pligt til loyalt samarbejde for disse domstole, der er forpligtet til at tage hensyn til afgørelser truffet af tilsynsorganet som et element i deres bedømmelse og til at begrunde deres egne afgørelser i forhold til samtlige dokumenter i de sagsakter, som er blevet fremlagt for dem.

(1) EUT C 88 af 15.3.2021.
2)

Artikel 99a, litra r), i direktiv 2009/65, som ændret ved direktiv 2014/91, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter et administrationsselskab — der ikke inden for den frist, der er fastsat i denne nationale lovgivning, har overholdt den forpligtelse til at ajourføre prospektet, der er fastsat i dette direktivs artikel 68-82, for flere investeringsinstitutter — pålægges en administrativ sanktion for hvert af disse institutter, selv om ændringen, der skulle have været genstand for en ajourføring af prospekterne, vedrørte et enkelt element om sammensætningen af et af administrationsselskabets organer, på betingelse af, at den administrative sanktion, idet den er effektiv og har afskrækkende virkning, står i rimeligt forhold til overtrædelsen.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 10. marts 2022 — Maxxus Group GmbH & Co. KG mod Globus Holding GmbH & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Saarbrücken — Tyskland)

(Sag C-183/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - varemærker - direktiv (EU) 2015/2436 - artikel 19 - reel brug af et varemærke - bevisbyrde - begæring om fortabelse på grund af manglende brug - national processuel regel, der forpligter sagsøgeren til at gennemføre en undersøgelse på markedet med hensyn til brugen af varemærket)

(2022/C 171/18)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Saarbrücken

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Maxxus Group GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Globus Holding GmbH & Co. KG

Konklusion

Artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2436 af 16. december 2015 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en processuel regel i en medlemsstat, der i en sag med påstand om fortabelse på grund af manglende brug af et varemærke pålægger sagsøgeren at foretage en undersøgelse på markedet af indehaveren af det pågældende varemærkes eventuelle brug heraf og i denne forbindelse i videst muligt omfang at fremsætte velfunderede bemærkninger til støtte for sin påstand.

(1) EUT C 228 af 14.6.2021.
1)

Artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 2 TEU og artikel 4, stk. 2 og 3, TEU, med artikel 267 TEUF og med princippet om EU-rettens forrang, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning eller praksis, som indebærer, at en medlemsstats almindelige domstole ikke er beføjet til at efterprøve, om nationale retsforskrifter, som denne medlemsstats forfatningsdomstol har fundet forenelige med en national forfatningsbestemmelse, der pålægger overholdelsen af princippet om EU-rettens forrang, er forenelige med EU-retten.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 24. februar 2022 — Pharmacie populaire — La Sauvegarde SCRL mod État belge (C-52/21) og Pharma Santé — Réseau Solidaris SCRL mod État belge (C-53/21), (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Liège — Belgien)

(Forenede sager C-52/21 og C-53/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - artikel 56 TEUF - restriktioner - skattelovgivning - selskabsskat - forpligtelse for købere af tjenesteydelser til at udarbejde og indgive dokumentation til skatteforvaltningen vedrørende de beløb, som er faktureret af tjenesteydere, der er etableret i en anden medlemsstat - fravær af sådan forpligtelse for så vidt angår levering af tjenesteydelser, der udelukkende finder sted internt - begrundelse - effektiv skattekontrol - proportionalitet)

(2022/C 165/23)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Pharmacie populaire — La Sauvegarde SCRL (C-52/21) og Pharma Santé — Réseau Solidaris SCRL (C-53/21)

Sagsøgt: État belge (C-52/21 og C-53/21)

Konklusion

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der pålægger ethvert selskab, der er etableret på denne første medlemsstats område, at indgive oversigter til skatteforvaltningen vedrørende de betalinger i form af vederlag for tjenesteydelser, der er købt hos tjenesteydere, som er etableret i en anden medlemsstat, og hvor disse sidstnævnte tjenesteydere er omfattet af såvel lovgivningen om virksomheders bogføring som en forpligtelse til at udstede fakturaer i overensstemmelse med lovgivningen om merværdiafgift, idet de ellers pålignes en højere selskabsskat svarende til 50 % eller 100 % af værdien af disse tjenesteydelser, mens den førstnævnte medlemsstat i overensstemmelse med administrativ praksis ikke pålægger en tilsvarende forpligtelse, når de nævnte tjenesteydelser leveres af tjenesteydere, som er etableret på dens område.

(1) EUT C 128 af 12.4.2021.
C 148/7

Domstolens dom (plenum) af 16. februar 2022 — Ungarn mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-156/21) (1)

(Annullationssøgsmål - forordning (EU, Euratom) 2020/2092 - generel ordning med konditionalitet til beskyttelse af Unionens budget - beskyttelse af Unionens budget i tilfælde af tilsidesættelse af retsstatsprincippet i en medlemsstat - retsgrundlag - artikel 322, stk. 1, litra a), TEUF - angivelig omgåelse af artikel 7 TEU og artikel 269 TEUF - angivelig tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, TEU, artikel 5, stk. 2, TEU og artikel 13, stk. 2, TEU samt af retssikkerhedsprincippet, proportionalitetsprincippet og princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne)

(2022/C 148/10)

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Ungarn (ved M.Z. Fehér og M.M. Tátrai, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Republikken Polen (ved B. Majczyna og S. Żyrek, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet (ved F. Drexler, R. Crowe, U. Rösslein, T. Lukácsi og A. Pospíšilová Padowska, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved A. de Gregorio Merino, E. Rebasti, A. Tamás og A. Sikora-Kalėda, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Belgien (ved C. Pochet, M. Jacobs og L. Van den Broeck, som befuldmægtigede), Kongeriget Danmark (først ved M. Søndahl Wolff og J. Nymann-Lindegren, derefter ved M. Søndahl Wolff og V. Pasternak Jørgensen, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved J. Möller og R. Kanitz, som befuldmægtigede), Irland (ved M. Browne, J. Quaney og A. Joyce, som befuldmægtigede, bistået af D. Fennelly, BL), Kongeriget Spanien (først ved J. Rodríguez de la Rúa Puig og S. Centeno Huerta, derefter ved J. Rodríguez de la Rúa Puig og A. Gavela Llopis, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved A.-L. Desjonquères, A.-C. Drouant og E. Leclerc, som befuldmægtigede), Storhertugdømmet Luxembourg (først ved A. Germeaux og T. Uri, derefter ved A. Germeaux, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M.K. Bulterman og J. Langer, som befuldmægtigede), Republikken Finland (ved H. Leppo og S. Hartikainen, som befuldmægtigede), Kongeriget Sverige (ved O. Simonsson, J. Lundberg, C. Meyer-Seitz, A. Runeskjöld, H. Shev, M. Salborn Hodgson, H. Eklinder og R. Shahsavan Eriksson, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved D. Calleja Crespo, J.-P. Keppenne, J. Baquero Cruz og A. Tokár, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Ungarn bærer sine egne omkostninger og betaler de af Parlamentet og Rådet afholdte omkostninger.

3) Kongeriget Belgien, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Irland, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik, Storhertugdømmet Luxembourg, Kongeriget Nederlandene, Republikken Polen, Republikken Finland, Kongeriget Sverige og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 138 af 19.4.2021.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 3. februar 2022 — JW, HD og XS mod LOT Polish Airlines (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Frankfurt am Main — Tyskland)

(Sag C-20/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - forordning (EU) nr. 1215/2012 - artikel 7, nr. 1, litra b), andet led - specielle kompetenceregler i sager om kontraktforhold - begrebet »sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for sagen, er opfyldt eller skal opfyldes« - kontrakt om levering af tjenesteydelser - luftbefordring - flyvning, som er kendetegnet ved en bekræftet samlet reservation og omfatter flere delflyvninger udført af to forskellige luftfartsselskaber - forordning (EF) nr. 261/2004 - fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser - artikel 7 - ret til kompensation - forsinkelse af den første delflyvning - søgsmål med påstand om kompensation anlagt mod det luftfartsselskab, der havde ansvaret for den første delflyvning, ved retten på denne delflyvnings ankomststed)

(2022/C 128/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Frankfurt am Main

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: JW, HD og XS

Sagsøgt: LOT Polish Airlines

Konklusion

Artikel 7, nr. 1), litra b), andet led, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at i et tilfælde, hvor en flyvning er kendetegnet ved en bekræftet samlet reservation for hele rejsen og er opdelt i to eller flere delflyvninger, som udføres af forskellige luftfartsselskaber, kan ankomststedet for den første delflyvning ikke kvalificeres som »opfyldelsessted« i denne bestemmelses forstand, når et søgsmål med påstand om kompensation på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 udelukkende er foranlediget af en forsinkelse på den første delflyvning som følge af en forsinket start og er anlagt mod det luftfartsselskab, som havde ansvaret for den første delflyvning.

(1) EUT C 98 af 22.3.2021.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. november 2021 — Fuldbyrdelse af europæiske arrestordrer udstedt mod SN og SD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court — Irland)

(Sag C-479/21 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel hasteprocedure - artikel 50 TEU - aftale om Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands udtræden af Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab - artikel 217 TEUF - handels- og samarbejdsaftale med Det Forenede Kongerige - protokol (nr. 21) om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed - retligt samarbejde i straffesager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - udtrædelsesaftalen opretholder ordningen med den europæiske arrestordre over for Det Forenede Kongerige i en overgangsperiode - anvendelse af bestemmelserne vedrørende den overgivelsesmekanisme, der er blevet indført ved handels- og samarbejdsaftalen med Det Forenede Kongerige, på en europæisk arrestordre - bindende ordninger for Irland)

(2022/C 24/11)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: SN og SD

Procesdeltagere: Governor of Cloverhill Prison, Irland, Attorney General og Governor of Mountjoy prison,

Konklusion

Artikel 50 TEU, artikel 217 TEUF og den som bilag til EU-traktaten og EUF-traktaten knyttede protokol (nr. 21) om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal fortolkes således, at artikel 62, stk. 1, litra b), i aftalen om Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands udtræden af Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab — sammenholdt med aftalens artikel 185, stk. 4 — samt artikel 632 i handels- og samarbejdsaftalen mellem Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab på den ene side og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland på den anden side er bindende for Irland.

(1) EUT C 391 af 27.9.2021.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 26. oktober 2021 — Europæiske arrestordrer udstedt mod HM (sag C-428/21 PPU) og TZ (sag C-429/21 PPU) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Amsterdam — Nederlandene)

(Forenede sager C-428/21 PPU og C-429/21 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel hasteprocedure - retligt samarbejde i straffesager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - artikel 27, stk. 3, litra g), og artikel 27, stk. 4 - anmodning om samtykke til retsforfølgning for andre lovovertrædelser end dem, der lå til grund for overgivelsen - artikel 28, stk. 3 - anmodning om samtykke til videreovergivelse af den berørte person til en anden medlemsstat - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - retten til en effektiv domstolsbeskyttelse - den berørte persons ret til at blive hørt af den fuldbyrdende judicielle myndighed - fremgangsmåde)

(2022/C 2/15)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Amsterdam

Parter i hovedsagen

HM (sag C-428/21 PPU) og TZ (sag C-429/21 PPU)

Procesdeltager: Openbaar Ministerie

Konklusion

Artikel 27, stk. 3, litra g), og artikel 27, stk. 4, samt artikel 28, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, sammenholdt med retten til en effektiv domstolsbeskyttelse, der er sikret ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at en person, der er overgivet til den udstedende judicielle myndighed i forbindelse med fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre, har ret til at blive hørt af den fuldbyrdende judicielle myndighed, når den fuldbyrdende judicielle myndighed har modtaget en anmodning om samtykke fra den udstedende judicielle myndighed i henhold til disse bestemmelser i rammeafgørelsen, idet denne høring kan finde sted i den udstedende medlemsstat, og idet sidstnævntes judicielle myndigheder i dette tilfælde skal sikre, at den pågældende persons ret til at blive hørt udøves på en hensigtsmæssig og effektiv måde uden direkte deltagelse af den fuldbyrdende judicielle myndighed. Det tilkommer imidlertid den fuldbyrdende judicielle myndighed at sikre, at den råder over tilstrækkelige oplysninger, navnlig med hensyn til den berørte persons synspunkt, til at gøre det muligt for den med fuldt kendskab til omstændighederne — og under fuld overholdelse af sidstnævntes ret til forsvar — at træffe sin afgørelse om anmodningen om samtykke fremsat i henhold til artikel 27, stk. 4, i rammeafgørelse 2002/584 eller dennes artikel 28, stk. 3, og i givet fald at opfordre den udstedende judicielle myndighed til straks at fremsende den supplerende oplysninger.

(1) EUT C 368 af 13.9.2021.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. august 2021 — A mod B (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein oikeus — Finland)

(Sag C-262/21 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar - forordning (EF) nr. 2201/2003 - anvendelsesområde - artikel 2, nr. 11) - begrebet »ulovlig fjernelse eller tilbageholdelse af barnet« - Haagerkonventionen af 25. oktober 1980 - anmodning om tilbagegivelse af et lille barn, hvis forældre har fælles forældremyndighed - tredjelandsstatsborgere - barnets og dets mors overførsel til den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse i henhold til forordning (EU) nr. 604/2013 (Dublin III))

(2021/C 382/04)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A

Sagsøgt: B

Konklusion

Artikel 2, nr. 11), i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 skal fortolkes således, at det ikke kan udgøre en ulovlig fjernelse eller en ulovlig tilbageholdelse som omhandlet i denne bestemmelse, når en af forældrene uden den anden forælders samtykke foranlediges til at fjerne sit barn fra den medlemsstat, hvor barnet har sit sædvanlige opholdssted, og bringe det til en anden medlemsstat i henhold til en afgørelse om overførsel, der er truffet af den førstnævnte medlemsstat på grundlag af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne, for derefter at blive i den sidstnævnte medlemsstat, efter at denne afgørelse om overførsel er blevet annulleret, uden at myndighederne i den førstnævnte medlemsstat har besluttet at tilbagetage de overførte personer eller udstede en opholdstilladelse til disse.

(1) EUT C 252 af 28.6.2021.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 5. maj 2022 — HJ mod Ministerstvo práce a sociálních věcí (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-101/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2008/94/EF - beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens - artikel 2, stk. 2 - begrebet »arbejdstager« - artikel 12, litra a) og c) - grænser for garantiinstitutionernes ansvar - person, der på grundlag af en arbejdsaftale, der er indgået med et handelsselskab, udøver funktioner som bestyrelsesmedlem og direktør i dette selskab - sammenfaldne hverv - national retspraksis, hvorefter denne person ikke er omfattet af de garantier, der er fastsat i dette direktiv)

(2022/C 257/14)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: HJ

Sagsøgt: Ministerstvo práce a sociálních věcí

Konklusion

Artikel 2, stk. 2, og artikel 12, litra a) og c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94 af 22. oktober 2008 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1794 af 6. oktober 2015, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national retspraksis, hvorefter en person, der på grundlag af en gyldig arbejdsaftale i henhold til national ret samtidig udøver hvervet som henholdsvis direktør for og medlem af et handelsselskabs vedtægtsmæssige organ, ikke kan kvalificeres som arbejdstager i dette direktivs forstand og derfor ikke kan være omfattet af de garantier, der er fastsat i nævnte direktiv.

(1) EUT C 148 af 26.4.2021.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 12. maj 2022 — Évariste Boshab mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-242/21 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Den Demokratiske Republik Congo - forordning (EF) nr. 1183/2005 - artikel 2b og artikel 9, stk. 2 - afgørelse 2010/788/FUSP - artikel 3, stk. 2, og artikel 9, stk. 2 - opretholdelse af appellantens navn på listerne over omfattede personer og enheder - afgørelse (FUSP) 2018/1940 - gennemførelsesforordning (EU) 2018/1931 - ret til at blive hørt)

(2022/C 257/18)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Évariste Boshab (ved avocats T. Bontinck, P. De Wolf, T. Payan og A. Guillerme)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (først ved J.-P. Hix og S. Lejeune, derefter ved S. Lejeune, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Évariste Boshab bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger.

(1) EUT C 217 af 7.6.2021.
1)

Nr. 20 309, litra h), sammenholdt med nr. 2.39, litra b), og nr. 20.15, litra b), i bilag A til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 549/2013 af 21. maj 2013 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at en national regulering vedrørende private nonprofitinstitutioner (NPI’er), der udøver virksomhed på undervisningsområdet, som — idet de støttes af den kompetente nationale offentlige forvaltning — har undervisningsfrihed, der sikres ved forfatningen, er omfattet af begrebet »overdreven regulering«, når denne regulering giver den nævnte forvaltning til opgave eller ret til: — at godkende læseplanerne — at regulere såvel undervisningens struktur som de prioriterede og specifikke opgaver, at fastlægge en kontrol af betingelserne for indskrivning og bortvisning af elever, af lærerrådsafgørelser og af finansiel deltagelse, at tilrettelægge grupperingen af uddannelsesinstitutioner inden for strukturerede netværk og at kræve, at der udarbejdes uddannelsesmæssige og pædagogiske planer og planer for institutionen samt aflægges rapport om aktiviteterne — at tilrettelægge kontrol og tilsyn, navnlig vedrørende de underviste fag, undervisningens niveau og anvendelse af sproglovgivningen, dog ikke pædagogiske metoder, og — at foreskrive et mindsteantal elever pr. klasse, linje, klassetrin eller andre underinddelinger, medmindre der foreligger en ministeriel dispensation, for så vidt som disse opgaver og rettigheder er tilstrækkeligt indgribende til i praksis at bestemme de pågældende NPI’ers generelle politik eller strategi ved at gøre det muligt varigt og permanent at udøve en reel og substantiel indflydelse på definitionen og selve gennemførelsen af disse NPI’ers mål, deres aktiviteter og operationelle aspekter samt de strategiske orienteringer og retningslinjer, som de nævnte NPI’er har til hensigt at følge i udøvelsen af deres virksomhed, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Artikel 30 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 af 17. december 2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 skal — navnlig i betragtning af denne artikels stk. 6 — fortolkes således, at støtte, der er ansøgt om for et mikroreservat, som er oprettet i en skov med henblik på at nå målene i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30. november 2009 om beskyttelse af vilde fugle, henhører under anvendelsesområdet for denne artikel 30.