Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 9. februar 1995. - CLAUDINE DELAVANT MOD ALLGEMEINE ORTSKRANKENKASSE FUER DAS SAARLAND. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: LANDESSOZIALGERICHT FUER DAS SAARLAND - TYSKLAND. - SOCIAL SIKRING AF VANDRENDE ARBEJDSTAGERE OG SELVSTAENDIGE ERHVERVSDRIVENDE - RAADETS FORORDNING NR. 1408/71 - ARBEJDSTAGER BOSAT I EN ANDEN MEDLEMSSTAT END DEN KOMPETENTE STAT - NATURALYDELSER TIL FAMILIEMEDLEMMER I BOPAELSSTATEN. - SAG C-451/93.



Samling af Afgørelser 1995 side I-01545



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

1. I den foreliggende sag har Landessozialgericht fuer das Saarland indgivet en anmodning om en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af visse bestemmelser i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret i Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 (1).

2. Sagsoegeren i hovedsagen, Claudine Delavant, er fransk statsborger og arbejder i Frankrig, hvor hun er tilsluttet en sygeforsikring (Caisse primaire d' assurance maladie de Metz). Hun er gift med en tysker og bor sammen med ham og deres to boern i Tyskland (Saarbruecken). Claudine Delavant' s mand arbejder i Tyskland og er daekket af en privat sygeforsikring. I henhold til tysk lovgivning er han udelukket fra den lovbestemte sygeforsikring, fordi hans maanedlige indkomst overstiger en tolvtedel af et bestemt beloeb fastsat i lovgivningen ("den aarlige arbejdsindtaegtsgraense").

3. Sagsoegte i hovedsagen, Allgemeine Ortskrankenkasse fuer das Saarland, er en tysk sygeforsikring.

4. I 1989 var et af Claudine Delavant' s boern indlagt til behandling paa Roede Kors-klinikken i Saarbruecken. Claudine Delavant anmodede den sagsoegte institution om at godtgoere udgifterne i forbindelse med denne behandling. Efter foerst at have afslaaet dette, efterkom sagsoegte, som foelge af en klage, anmodningen, men sagsoegte afslog at udstede en erklaering om, at Claudine Delavant og hendes familiemedlemmer har ret til naturalydelser (dvs. laegebehandling, hospitalsindlaeggelse, medicin osv.), som om hun var forsikret hos sagsoegte, og uafhaengigt af Claudine Delavant' s eller hendes mands indkomst. Claudine Delavant anlagde sag ved Sozialgericht fuer das Saarland til proevelse af dette afslag, hvor hun ikke fik medhold, hvorefter hun indankede sagen for Landessozialgericht fuer das Saarland.

5. I anken stoetter Claudine Delavant sig paa artikel 19, stk. 1, litra a), og artikel 19, stk. 2, i forordning nr. 1408/71. Artikel 19 lyder:

"1. En arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, og som opfylder betingelserne i den kompetente stats lovgivning for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har i den stat, hvor han er bosat, ret til foelgende ydelser:

a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af institutionen paa bopaelsstedet i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning, som om den paagaeldende var forsikret dér

b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning.

2. Bestemmelserne i stk. 1 finder tilsvarende anvendelse paa familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, for saa vidt de paagaeldende ikke er berettiget til disse ydelser i medfoer af lovgivningen i den stat, paa hvis omraade de er bosat.

Saafremt familiemedlemmerne er bosat i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ret til naturalydelser ikke er betinget af forsikring eller beskaeftigelse, anses de naturalydelser, som er ydet de paagaeldende, for ydet til udgift for den institution, som arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende er tilsluttet, medmindre den paagaeldendes aegtefaelle eller den person, som soerger for boernene, udoever erhvervsmaessig virksomhed paa den naevnte medlemsstats omraade."

6. Ifoelge Claudine Delavant indebaerer artikel 19, stk. 2, ikke alene, at hun selv har ret til naturalydelser, udredt af sagsoegte for den franske forsikringsinstitutions regning, men at hendes boern ligeledes har ret hertil. Det er sagsoegtes opfattelse, at sagsoegte i medfoer af artikel 19, stk. 1, litra a), er forpligtet til at udrede naturalydelser til Claudine Delavant for den franske forsikringsinstitutions regning, som om hun var forsikret hos sagsoegte, men at sagsoegte ikke i medfoer af artikel 19, stk. 2, er forpligtet til at udrede saadanne ydelser til hendes boern. Sagsoegte har stoettet sit afslag paa at udrede naturalydelser til boernene paa § 10, stk. 3, i Sozialgesetzbuch, Fuenftes Buch (den sociale lovbog, femte bog). Efter denne bestemmelse (herefter benaevnt "§ 10, stk. 3, i SGB V") er boern af forsikrede personer ikke omfattet af forsikringen, naar den forsikredes aegtefaelle ° forudsat slaegtskab med boernene ° ikke er tilsluttet en lovbestemt sygeforsikring, og aegtefaellens samlede, maanedlige indkomst overstiger en tolvtedel af den aarlige arbejdsindtaegtsgraense og normalt er hoejere end den forsikredes samlede indkomst. Claudine Delavant' s mand, som er den biologiske far til hendes boern, er ikke tilsluttet en lovbestemt sygeforsikring, hans indkomst overstiger det ovennaevnte loft, og den er normalt hoejere end Claudine Delavant' s indkomst.

7. Landessozialgericht fuer das Saarland har anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:

"Indeholder artikel 1, litra f), nr. i), artikel 2, stk. 1, artikel 3, stk. 1, artikel 19, stk. 1, litra a), og artikel 19, stk. 2, samt artikel 20 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, et retsprincip, der forbyder medlemsstaterne ° i tillaeg til de betingelser, som boernene personligt skal opfylde ° at goere adgangen for biologiske boern af en graensearbejder, der er forsikret i en anden medlemsstat, til at vaere omfattet af en social sikringsordning afhaengig af stoerrelsen af graensearbejderens aegtefaelles indkomst?"

8. Artikel 19 i forordning nr. 1408/71 er allerede blevet citeret. For fuldstaendighedens skyld skal jeg citere de oevrige artikler, som omtales i det ovenstaaende spoergsmaal. I artikel 1, litra f), nr. i), defineres udtrykket "familiemedlem" saaledes:

"Udtrykket 'familiemedlem' [betyder] enhver person, der betegnes eller anerkendes som familiemedlem eller betegnes som hoerende til husstanden i den lovgivning, hvorefter ydelserne udredes, i de i artikel 22, stk. 1, litra a), og artikel 31 omhandlede tilfaelde, i lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den paagaeldende er bosat; dersom disse lovgivninger kun anser en person, der bor hos arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende, for hoerende til familien eller husstanden, anses denne betingelse dog for opfyldt, naar den sikrede i overvejende grad bidrager til den paagaeldendes forsoergelse; hvis en medlemsstats lovgivning om naturalydelser ved sygdom eller moderskab ikke goer det muligt at skelne mellem familiemedlemmer og de oevrige personer, paa hvilke lovgivningen finder anvendelse, har udtrykket 'familiemedlem' den betydning, der er anfoert i bilag I."

9. I artikel 2, stk. 1, bestemmes:

"Denne forordning finder anvendelse paa arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, som er eller har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater eller er statsloese eller flygtninge bosat paa en medlemsstats omraade, samt paa deres familiemedlemmer og efterladte."

10. I artikel 3, stk. 1, bestemmes:

"Personer, der er bosat paa en medlemsstats omraade, og som er omfattet af denne forordning, har de samme pligter og rettigheder i henhold til en medlemsstats lovgivning som denne medlemsstats egne statsborgere, medmindre andet foelger af saerlige bestemmelser i denne forordning."

11. I artikel 20 bestemmes:

"Graensearbejdere kan ogsaa opnaa ydelserne i den kompetente stat. Disse ydelser udredes af den kompetente institution efter lovgivningen i denne stat, som om den paagaeldende var bosat dér. En graensearbejders familiemedlemmer kan modtage ydelser paa samme vilkaar; bortset fra tilfaelde, hvor oejeblikkelig hjaelp er paakraevet, er opnaaelse af disse ydelser dog betinget af, at der herom er afsluttet en overenskomst mellem de paagaeldende stater eller mellem de kompetente myndigheder i disse stater, eller ° i mangel af saadan overenskomst ° at den kompetente institution paa forhaand har givet sin tilladelse hertil."

12. I deres skriftlige indlaeg er Kommissionen og den belgiske, den franske, den tyske og den nederlandske regering enige om, at de paagaeldende bestemmelser i forordning nr. 1408/71 ikke indeholder det i det forelagte spoergsmaal opstillede retsprincip. De stoetter alle denne opfattelse paa fortolkningen af udtrykket "familiemedlem" i forordningens artikel 19, stk. 2. De understreger, at ifoelge forordningens artikel 1, litra f), nr. i), betyder udtrykket "familiemedlem" "enhver person, der betegnes eller anerkendes som familiemedlem eller betegnes som hoerende til husstanden i den lovgivning, hvorefter ydelserne udredes ...". Som omstaendighederne foreligger i denne sag skal det, ifoelge disse, derfor afgoeres efter tysk ret, hvem der er et medlem af Claudine Delavant' s familie, og hvem der i den egenskab er berettiget til naturalydelser i Tyskland i henhold til forordningens artikel 19, stk. 1, litra a), paa grundlag af en tilsvarende anvendelse heraf som foreskrevet i artikel 19, stk. 2. De har anfoert, at der ikke i faellesskabsretten ° saerligt ikke i forordning nr. 1408/71 ° findes noget til hinder for, at der efter tysk ret kan meddeles afslag paa at udrede naturalydelser til Claudine Delavant' s boern, naar hendes mand, boernenes biologiske far, ikke selv er tilsluttet en lovbestemt sygeforsikring i Tyskland, og naar han har en samlet, maanedlig indkomst, der overstiger et bestemt beloeb, og som normalt er hoejere end Claudine Delavant' s egen indkomst.

13. Selv om jeg er enig i det resultat, som Kommissionen og den belgiske, den franske, den tyske og den nederlandske regering kommer frem til, er jeg ikke overbevist om, at de har anvendt den rette fremgangsmaade for at komme frem til resultatet.

14. De her omhandlede boern er Claudine Delavant' s biologiske boern, og de bor sammen med hende og deres far i hjemmet i Saarbruecken. Paa det omtvistede tidspunkt var boernene hhv. 11 og 9 aar gamle. Uafhaengigt af, hvilken lovgivning der finder anvendelse, boer de klart anses for medlemmer af Claudine Delavant' s familie. Faktisk synes § 10, stk. 3, i SGB V ikke at indebaere, at Claudine Delavant' s boern ikke medlemmer af hendes familie; af bestemmelsen foelger blot, at de under de foreliggende omstaendigheder ikke er berettiget til sygeforsikringsydelser i kraft af deres mors tilslutning til en sygeforsikring. Den af Kommissionen og de fire regeringer foreslaaede fortolkning svarer selvfoelgelig til at sige, at udtrykket "familiemedlemmer" i forordningens artikel 1, litra f), nr. i), og artikel 19, stk. 2, betyder "familiemedlemmer, der i egenskab heraf er berettiget til sociale sikringsydelser". Der er muligt, at en saadan fortolkning af det paagaeldende udtryk foerer til fornuftige resultater i den foreliggende sag. Imidlertid er der ingen garanti for, at denne fortolkning altid vil skabe fornuftige resultater (saerligt ikke, hvis man betaenker, at udtrykket anvendes i mange andre bestemmelser i forordning nr. 1408/71), og under alle omstaendigheder bestaar den grundlaeggende indvending mod denne fortolkning stadig, nemlig at dette ikke er den naturlige betydning af udtrykket "familiemedlemmer". Hvis forordningens forfattere havde oensket at anvende en formulering med et saa praecist indhold, ville de utvivlsomt have anvendt et mere rammende ordvalg i forhold til deres formaal end den uhyre vage formulering "familiemedlem".

15. Frem for at koncentrere sig om betydningen af et specielt udtryk, finder jeg det mere frugtbart at undersoege opbygningen af og formaalet med de relevante bestemmelser. Artikel 19 indeholder de almindelige regler for situationen, hvor en arbejdstager eller selvstaendig erhvervsdrivende er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat (dvs. staten, hvor han er forsikret (2), normalt den stat, hvor han arbejder). Artikel 20 angaar et saerligt tilfaelde af den situation, nemlig det tilfaelde, hvor en graensearbejder regelmaessigt krydser en graense for at gaa paa arbejde. Det almindelige princip, der finder anvendelse paa alle saadanne tilfaelde, er, at udgifterne til ydelser, det vaere sig naturalydelser eller kontantydelser, til personer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat ° ikke unaturligt ° skal afholdes af "den kompetente institution" (dvs. den institution, som den paagaeldende er tilsluttet (3)).

16. Forordningens forfattere indsaa imidlertid, at der findes omstaendigheder, hvorunder en person, hvis bopaelsstat og sygesikringsstat ikke er sammenfaldende, kan have behov for laegelig behandling i foerstnaevnte stat, da sygdomme lige vel kan ramme en person paa det sted, hvor han er bosat, som paa det sted, hvor han arbejder. Artikel 19, stk. 1, litra a), bestemmer derfor, at institutionen paa arbejdstagerens bopaelssted skal udrede naturalydelser til arbejdstageren "for den kompetente institutions regning". Det er vaesentligt at understrege, at udgifterne til saadanne ydelser fuldt ud afholdes af den institution, som arbejdstageren er tilsluttet, saaledes som bestemt i forordningens artikel 36, stk. 1. Af denne grund kunne det derfor synes logisk at kraeve, at bopaelsstedets institution skal udrede ydelser i henhold til den lovgivning, som gaelder for den kompetente institution, der i sidste ende skal afholde udgifterne. Men en saadan loesning ville ikke vaere praktisk, da den forudsaetter, at en institution skal anvende en anden medlemsstats lovgivning. Utvivlsomt er dette forklaringen paa, at forordningens forfattere i stedet for besluttede, at naturalydelser skal udredes af bopaelsstedets institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning, som om den paagaeldende var forsikret dér. Den indlysende praktiske fordel ved denne loesning er, at den institution, som udreder naturalydelser, goer dette i henhold til den eneste lovgivning, den kan forventes at vaere bekendt med, nemlig institutionens egen lovgivning.

17. Det spoergsmaal, som skal besvares i den foreliggende sag, drejer sig om betydningen af artikel 19, stk. 2, naar der heri tales om en tilsvarende anvendelse af bestemmelserne i artikel 19, stk. 1, paa familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat. Selv om begrebet tilsvarende anvendelse ikke altid er nogen stor hjaelp, er det i rimelig grad klart af sammenhaengen, at meningen er, at den forsikredes familiemedlemmer er berettiget til paa bopaelsstedet at modtage saadanne naturalydelser, som de ville vaere berettiget til at modtage efter den lovgivning, som gaelder for bopaelsstedets institution, saafremt den forsikrede person var forsikret hos denne institution. For den foreliggende sag indebaerer dette, at Claudine Delavant' s boern er berettiget til i Tyskland at modtage saadanne naturalydelser, som de ville vaere berettiget til, saafremt Claudine Delavant selv var forsikret i Tyskland. Og, som allerede vist, hvis Claudine Delavant havde vaeret tilsluttet Allgemeine Ortskrankenkasse fuer das Saarland, ville hendes boern, i medfoer af § 10, stk. 3, i SGB V, ikke have vaeret berettiget til at modtage naturalydelser fra den institution, fordi hendes mand ikke er tilsluttet en lovbestemt sygeforsikring, og hans indkomst overstiger den i den tyske lov fastsatte graense og normalt er hoejere end hendes.

18. Det er aabenbart, at det af Claudine Delavant haevdede synspunkt kun ville vaere rigtigt, saafremt formuleringen "som om den paagaeldende var forsikret dér" i slutningen af artikel 19, stk. 1, skulle laeses som "som om familiemedlemmerne var forsikret dér" i tilfaelde, hvor bestemmelsen finder tilsvarende anvendelse paa den forsikredes familiemedlemmer. En saadan fortolkning ville imidlertid vaere ulogisk. Som paapeget i de skriftlige indlaeg ville § 10, stk. 3, i SGB V utvivlsomt finde anvendelse, saafremt Claudine Delavant arbejdede i Tyskland, og hendes boern ville ikke vaere berettiget til sygeforsikring i Tyskland i kraft af deres mors forsikring hos sagsoegte. Der er ingen tvingende grund til, at de skulle opnaa berettigelse til sygeforsikring i Tyskland (betalt af den franske institution, som Claudine Delavant er tilsluttet), blot fordi Claudine Delavant arbejder i Frankrig og ikke i Tyskland. Det ville staa i modsaetning til den almindelige grundsaetning i artikel 19, hvorefter en arbejdstager, der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvori han er forsikret, i bopaelsstaten er berettiget til behandling, som om den paagaeldende var forsikret dér. Naar denne grundsaetning bringes i anvendelse paa arbejdstagerens familiemedlemmer, kan det udelukkende betyde, at de i bopaelsstaten er berettiget til at modtage den behandling, som vil blive dem til del, saafremt arbejdstageren var forsikret i den stat. I denne forbindelse maa det erindres, at familiemedlemmernes rettigheder er afledte rettigheder, dvs. rettigheder, der opstaar som foelge af familiemedlemmernes forbindelse til en forsikret person, i modsaetning til rettigheder, som et familiemedlem opnaar i eget navn. Claudine Delavant' s synspunkt svarer til at sige, at familiemedlemmer, som er bosat i en anden medlemsstat end den stat, hvor arbejdstageren er forsikret, automatisk skal tillaegges fuld status som forsikrede for deres eget vedkommende. Et saadant anbringende kan ikke laegges til grund, da der herved ses bort fra, at familiemedlemmernes rettigheder har karakter af afledte rettigheder.

19. Den forelaeggende ret omtaler flere aarsager til at betvivle, hvorvidt en anvendelse af § 10, stk. 3, i SGB V i den foreliggende sag er forenelig med faellesskabsretten. Saaledes citerer den forelaeggende ret saerligt dommen i Petroni-sagen (4), hvori Domstolen bestemte, at Faellesskabets regler vedroerende social sikring ikke kan indebaere, at arbejdstagere beroeves de fordele, som en enkelt medlemsstat lovgivning sikrer dem. Den forelaeggende ret har herved bemaerket, at § 10, stk. 3, i SGB V kan indebaere, at Claudine Delavant eller hendes mand maa betale et ekstra bidrag for at sikre, at deres boern er daekket af en lovbestemt sygeforsikring i Tyskland, selv om familiemedlemmer i henhold til fransk ret normalt er daekket uafhaengigt af deres foraeldres indkomst, saafremt de ikke selv har nogen indkomst. Den forelaeggende ret finder, at anvendelsen af § 10, stk. 3, i SGB V tillige kan indebaere en tilsidesaettelse af princippet om ligebehandling: De bidrag, som en graensearbejder betaler i Frankrig, er fastsat under hensyn til risikoen for, at familiemedlemmer goer krav paa naturalydelser, men ikke desto mindre hindrer artikel 20, at familiemedlemmerne, bortset fra hastetilfaelde, kan modtage naturalydelser, medmindre der er afsluttet en overenskomst mellem de to paagaeldende institutioner, eller den kompetente institution paa forhaand har givet sin tilladelse hertil; resultatet er, at en graensearbejder i sidste ende maa betale mere for at opnaa daekning for sine familiemedlemmer end en person med en sammenlignelig indkomst opnaaet ved en beskaeftigelse, der ikke er forbundet med graenseoverskridelse mellem hjem og arbejde. Den forelaeggende ret omtaler ogsaa den usikkerhed, der kan ligge i udsving i kursen mellem franske francs og D-mark.

20. Jeg mener ikke, at nogen af disse overvejelser kan indvirke paa svaret paa det forelagte spoergsmaal. De relevante bestemmelser i forordning nr. 1408/71 beroever ikke Claudine Delavant eller hendes boern nogen fordel, som ville blive dem til del efter tysk ret. Der er endvidere i sig selv intet forkert i, at personer med en indkomst over en vis graense skal betale yderligere bidrag for at opnaa sygeforsikring for deres boern. Den omstaendighed, at forholdene reguleres anderledes i en anden medlemsstat, er ikke relevant, eftersom forordning nr. 1408/71 ikke soeger at harmonisere reglerne vedroerende social sikring, men blot at koordinere medlemsstaternes sociale sikringssystemer.

21. For saa vidt angaar udsving i valutakursen er det korrekt, at Claudine Delavant' s boerns adgang til naturalydelser i Tyskland kan variere fra tid til anden paa grund af monetaere forhold, idet hendes indkomst nogen gange kan overstige hendes mands indkomst. Denne usikkerhed har imidlertid ikke en anden karakter end den usikkerhed, der foelger af andre faktorer med indvirkning paa aegteparrets relative indkomstniveauer, som f.eks. forfremmelser eller overarbejde. Det bemaerkes herved endvidere, at boern af en person, der er tilsluttet en sygeforsikring, i henhold til § 10, stk. 3, i SGB V kun mister deres adgang til naturalydelser, saafremt den forsikredes aegtefaelles indkomst normalt er hoejere end den forsikredes indkomst. Dette synes at udelukke, at rettigheden mistes paa grund af kortvarige valutaudsving.

22. I det forelagte spoergsmaal omtales artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, der indfoerer et princip om "national behandling" for personer, der er omfattet af forordningen, og som er bosat i en medlemsstat. Dette princip er klart ikke overtraadt ved § 10, stk. 3, i SGB V, der ikke indebaerer forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, hverken aabenbart eller paa anden maade. Det er tilstraekkeligt at konstatere, at Claudine Delavant behandles paa noejagtig samme maade som en tysk statsborger i samme situation.

23. Imidlertid er det korrekt, at forordningens artikel 20 i foerste omgang kan synes at indebaere en tilsidesaettelse af det i Petroni-sagen anerkendte princip, saafremt denne artikel hindrer Claudine Delavant' s boern i at modtage naturalydelser i Frankrig, som de ellers ville vaere berettiget til efter fransk ret. Kommissionen har anfoert, at boernene alene efter fransk ret faktisk ikke ville have adgang til saadanne ydelser i Frankrig, saa laenge de er bosiddende i Tyskland. Under alle omstaendigheder skal dette spoergsmaal ikke behandles i forbindelse med denne sag, der udelukkende angaar lovligheden af den praksis, som foelges af en tysk social sikringsinstitution.

Forslag til afgoerelse

24. Jeg skal herefter foreslaa, at Domstolen besvarer det af Landessozialgericht fuer das Saarland forelagte spoergsmaal saaledes:

"Artikel 1, litra f), nr. i), artikel 2, stk. 1, artikel 3, stk. 1, artikel 19, stk. 1, litra a), og artikel 19, stk. 2, samt artikel 20 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, forbyder ikke en medlemsstat ° i tillaeg til de betingelser, som boernene personligt skal opfylde ° at goere adgangen for biologiske boern af en graensearbejder, der er forsikret i en anden medlemsstat, til at vaere omfattet af en social sikringsordning i den foerste medlemsstat afhaengig af stoerrelsen af graensearbejderens aegtefaelles indkomst."

(*) Originalsprog: engelsk.

(1) ° EFT 1983 L 230, s. 6. En konsolideret version af forordningen findes i EFT 1992 C 325, s. 1.

(2) ° Jf. artikel 1, litra o) og q), i forordning nr. 1408/71.

(3) ° Jf. artikel 1, litra o), i forordning nr. 1408/71.

(4) ° Dom af 21.10.1975, sag 24/75, Petroni mod ONPTS, Sml. s. 1149.