RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Anden Afdeling)

28. september 2015

Christiana Kriscak

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag — ansatte i Europol — Europolkonventionen — vedtægten for ansatte i Europol — bilag 1 til vedtægten for ansatte i Europol — liste over stillinger angivet med fede typer, som kun kan besættes af en person, der er ansat af de kompetente myndigheder som anført i artikel 2, stk. 4, i Europolkonventionen — begrænsede stillinger — afgørelse truffet af Europol — stillinger, som kun kan besættes af en person, der er ansat af de kompetente myndigheder som anført i artikel 3 i Europols afgørelse — anvendelse af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte på ansatte i Europol — ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt som midlertidigt ansat — afslag på at tildele en tidsubegrænset kontrakt som midlertidigt ansat — annullationssøgsmål — erstatningssøgsmål«

Angående:

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, hvorunder Christiana Kriscak bl.a. har nedlagt påstand om annullation af Den Europæiske Politienheds (Europol) stiltiende afgørelse om afslag på hendes ansøgning om tidsubegrænset forlængelse af hendes tidsbegrænsede kontrakt som midlertidigt ansat, der udløb den 30. november 2013.

Udfald

:

Den Europæiske Politienhed (Europol) frifindes. Europol bærer sine egne omkostninger og betaler en tredjedel af de af Christiana Kriscak afholdte omkostninger. Christiana Kriscak bærer to tredjedele af sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd — midlertidigt ansatte — ansættelse — ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt — administrationens skønsbeføjelse — rækkevidde — pligt til at undersøge muligheden for at omplacere den pågældende ansatte — foreligger ikke

Selv om administrationen ikke har pligt til at begrunde sin afgørelse om at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat på tidspunktet for dennes udløb, har den til gengæld pligt til at begrunde den afgørelse, hvorved den afslår en ansøgning fra en ansat om at opnå en forlængelse af hans kontrakt, da den udgør en bebyrdende retsakt. (jf. præmis 46) Henvisning til: Personaleretten: dom af 27. november 2012, Sipos mod KHIM, F-59/11, EU:F:2012:164, præmis 71

En EU-institution kan afhjælpe en eventuel manglende begrundelse ved en tilstrækkelig begrundelse, der fremsættes på tidspunktet for svaret på klagen, idet sidstnævnte begrundelse skal være sammenfaldende med begrundelsen for den afgørelse, som klagen var rettet mod. Hvad angår en stiltiende afgørelse, som nødvendigvis ikke er begrundet, kan den pågældende institution herefter opfylde sin begrundelsespligt, jf. vedtægtens artikel 25 og artikel 296 TEUF, ved at anføre begrundelsen for den pågældende afgørelse i afgørelsen om afslag på klagen. (jf. præmis 47 og 48) Henvisning til: Retten i Første Instans: dom af 18. september 2003, Lebedef m.fl. mod Kommissionen, T-221/02, EU:T:2003:239, præmis 62 Personaleretten: kendelse af 20. november 2012, Marcuccio mod Kommissionen, T-491/11 P, EU:T:2012:608, præmis 24

Det følger af ordlyden af reglerne vedrørende tildeling af tidsubegrænsede kontrakter, vedtaget af bestyrelsen for Den Europæiske Politienhed (Europol), at sådanne kontrakter kun kunne tildeles ansatte, som bestred stillinger, der ikke fremgik af listen over begrænsede stillinger. Når en ansat i Europol bestrider en begrænset stilling, kan denne ikke blive tildelt en tidsubegrænset stilling, og det er derfor med rette, at Europol ikke nedsatte et udvalg med henblik på at undersøge en eventuel tildeling af en sådan kontrakt til den pågældende. Selv om Europol i henhold til artikel 3 i Europols bestyrelses afgørelse af 7. februar 2013 undtagelsesvist kan fravige reglen om, at en begrænset stilling skal besættes af en person, som er ansat af medlemsstaternes kompetente myndigheder som omhandlet i artikel 3 i afgørelse 2009/371 om oprettelse af Europol, har den imidlertid ikke tilladelse til at fravige forbuddet om at indgå en tidsubegrænset kontrakt med en sådan ansat. Når en begrænset stilling besættes ved en ansættelsesprocedure uden restriktioner hvad angår ansøgere, bestemmer artikel 3, stk. 2, i Europols bestyrelses afgørelse af 7. februar 2013 nemlig, at den valgte ansøger kun kan tildeles en tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges én gang ligeledes for en tidsbegrænset periode. (jf. præmis 62-64)

Den omstændighed, at administrationen ikke har vedtaget en udtrykkelig afgørelse vedrørende en ansøgning indgivet i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, kan ikke udgøre en tilsidesættelse af omsorgspligten. Nævnte bestemmelse foreskriver nemlig en mulighed for administrationen til ikke inden for den vedtægtsbestemte frist at fremkomme med et udtrykkeligt svar på en sådan ansøgning og for, at der kan foreligge en stiltiende afgørelse, som der kan indgives en klage over. Følgelig udgør den blotte omstændighed, at en institution ikke er fremkommet med et udtrykkeligt svar på en ansøgning inden for den vedtægtsbestemte frist, ikke i sig selv en tilsidesættelse af omsorgspligten i forhold til den pågældende. (jf. præmis 71)

Administrationen har et vidt skøn ved forlængelse af kontrakter, og den kontrol, som Unionens retsinstanser foretager, begrænses i denne sammenhæng til spørgsmålet om, hvorvidt administrationen på baggrund af den fulgte fremgangsmåde og de forhold, den kan have lagt til grund for vurderingen, kan antages at have holdt sig inden for de grænser, som ikke kan anfægtes, og ikke har anvendt sine beføjelser åbenbart fejlagtigt. Omsorgspligten indebærer desuden bl.a., at den kompetente myndighed, når den træffer afgørelse om en ansats situation, selv i forbindelse med udøvelsen af et vidt skøn skal tage hensyn til samtlige de forhold, der kan være afgørende for dens afgørelse: Det påhviler den herved at tage hensyn ikke blot til tjenestens interesse, men også til den pågældende tjenestemands eller ansattes interesse. Henset netop til omfanget af det skøn, som institutionerne råder over i forbindelse med vurderingen af tjenestens interesse, skal Unionens retsinstansers kontrol begrænses til spørgsmålet om, hvorvidt den kompetente institution har holdt sig inden for rimelige grænser og ikke har anvendt sine skønsbeføjelser på en åbenbar urigtig måde. I denne forbindelse forpligter overholdelsen af omsorgspligten samt begrebet tjenestens interesse ikke administrationen til, før den beslutter ikke at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat, på forhånd at undersøge muligheden for at omplacere den pågældende ansatte til en anden stilling. Administrationen har derfor ingen pligt til, inden den vedtager en afgørelse om ikke at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat, at undersøge, om der findes en anden stilling, som den pågældende med føje i tjenestens interesse vil kunne ansættes i. I denne sammenhæng gælder, hvad angår § 5, stk. 1, i om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som findes i bilaget til direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, og som har til formål at forebygge misbrug af tidsbegrænsede kontrakter, at kontraktansatte ikke har ret til en vis kontinuitet i ansættelsen. (jf. præmis 72-74 og 77) Henvisning til: Den Europæiske Unions Ret: dom af 21. maj 2014, Kommissionen mod Macchia, T-368/12 P, EU:T:2014:266, præmis 57 Personaleretten: dom af 25. juni 2014, Molina Solano mod Europol, F-66/13, EU:F:2014:168, præmis 54

Ligebehandlingsprincippet forbyder bl.a., at ensartede situationer behandles forskelligt, eller at forskellige situationer behandles ens, medmindre en sådan forskelsbehandling eller ens behandling, alt efter omstændighederne, er objektivt begrundet. Hvad angår en ansat i Den Europæiske Politienhed (Europol), som er ansat i en begrænset stilling, befinder denne sig ikke, henset til en mulig forlængelse af hans kontrakt, i en situation, der er ensartet med eller ligner situationen for en ansat i Europol, der ikke er ansat i en begrænset stilling, og som i henhold til artikel 57, stk. 3, i afgørelse 2009/371 om oprettelse af Europol alene kan få tildelt en tidsubegrænset forlængelse af sin kontrakt. (jf. præmis 79 og 80) Henvisning til: Personaleretten: dom af 28. april 2009, Balieu-Steinmetz ogNoworyta mod Parlamentet, F-115/07, EU:F:2009:41, præmis 26, og af 25. juni 2014, Molina Solano mod Europol, F-66/13, EU:F:2014:168, præmis 18

En tjenestemand har ikke nogen retlig interesse i at kræve annullation på grund af formmangler, og navnlig på grund af tilsidesættelse af retten til at blive hørt inden en bebyrdende afgørelse, af en afgørelse i et tilfælde, hvor administrationen ikke råder over en skønsbeføjelse og har pligt til at handle, som den har gjort. I et sådant tilfælde, hvor administrationens kompetence er bundet, vil en annullation af den anfægtede afgørelse, når denne fejl er berigtiget, kun kunne give anledning til, at der træffes en afgørelse, som indholdsmæssigt er identisk med den annullerede afgørelse. Det forholder sig således hvad angår en afgørelse om ikke at forlænge en tidsbegrænset kontrakt for en ansat i Den Europæiske Politienhed (Europol), når det følger af en læsning af artikel 39, stk. 4, sammenholdt med artikel 57, stk. 3, i afgørelse 2009/371 om oprettelse af Europol, at sidstnævnte ikke kunne imødekomme den pågældendes ansøgning om at tildele ham en tidsubegrænset kontrakt. Følgelig gælder, at selv om den anfægtede afgørelse blev vedtaget, uden at den pågældende var blevet hørt, hvilket udgør en tilsidesættelse af væsentlige formkrav, forholder det sig ikke desto mindre således, at Europol, selv om den havde overholdt den pågældendes ret til at blive hørt og havde hørt den pågældende inden vedtagelsen af den nævnte afgørelse i overensstemmelse med artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, havde været forpligtet til at vedtage en afgørelse, som indholdsmæssigt var identisk med den annullerede afgørelse, for så vidt som den befandt sig i en situation, hvor dens kompetence var bundet. (jf. præmis 86-88) Henvisning til: Domstolen: dom af 29. april 2004, Parlamentet mod Reynolds, C-111/02 P, EU:C:2004:265, præmis 59-61