ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7)

a. Hvis spørgsmål 6 besvares således, at tekniske fejl, som må henregnes til kategorien uforudsete sikkerhedsproblemer, udgør usædvanlige omstændigheder, der vil kunne gøres gældende i henhold til forordningens artikel 5, stk. 3, hvis de skyldes en begivenhed, som ikke er et led i luftfartsselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse, og som ligger uden for luftfartsselskabets faktiske kontrol, betyder dette da, at en teknisk fejl, der opstår pludseligt, og ikke kan tilskrives mangelfuld vedligeholdelse og heller ikke er blevet opdaget under et fast eftersyn (de nævnte A-D checks og den ovenfor under de faktiske omstændigheder nævnte Daily Control), kan udgøre eller netop ikke udgøre en usædvanlig omstændighed — forudsat at den ikke kunne opdages under et af de faste eftersyn — idet der således ikke kan antages at foreligge en begivenhed som omhandlet i præmis 26, og det derfor ikke kan afgøres, om denne er et led i luftfartsselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse og således ligger uden for luftfartsselskabets faktiske kontrol? b. Hvis spørgsmål 6 besvares således, at tekniske fejl, som må henregnes til kategorien uforudsete sikkerhedsproblemer, udgør begivenheder som omhandlet i præmis 22, og den tekniske fejl er opstået pludseligt og ikke kan tilskrives mangelfuld vedligeholdelse og heller ikke er blevet opdaget under et fast eftersyn (de nævnte A-D checks og den ovenfor under de faktiske omstændigheder nævnte Daily Control), er denne fejl da et led i luftfartsselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse, og ligger den inden for eller netop uden for luftfartselskabets faktiske kontrol som omhandlet i den ovenfor nævnte præmis 26? c. Hvis spørgsmål 6 besvares således, at tekniske fejl, som tilhører kategorien uforudsete sikkerhedsproblemer, udgør begivenheder som omhandlet i præmis 22, og den tekniske fejl er opstået pludseligt og ikke kan tilskrives mangelfuld vedligeholdelse og heller ikke er blevet opdaget under et fast eftersyn (de nævnte A-D checks og den ovenfor under de faktiske omstændigheder nævnte Daily Control), hvilke omstændigheder skal da optræde ved det tekniske problem, og hvornår må disse omstændigheder betragtes som usædvanlige, således at de kan gøres gældende i henhold til forordningens artikel 5, stk. 3?
1)

Skal artikel 4, stk. 1, nr. 2) (investeringsservice og -aktiviteter), og nr. 17) (finansielle instrumenter), samt bilag I, afsnit C, nr. 4) (valutaterminsforretninger, derivater), i direktiv 2004/39/EF (1) fortolkes således, at et tilbud til en kunde om en (kurs-)transaktion, som under den juridiske betegnelse af en låneaftale i fremmed valuta består i et kontantkøb på tidspunktet for leveringen og et fremtidigt køb på tidspunktet for tilbagebetalingen, gennemføres ved konvertering til forinter af et beløb registreret i udenlandsk valuta, og indebærer, at kundens lån bliver underlagt kapitalmarkedets virkninger og risici (valutakursrisiko), udgør et finansielt instrument i henhold til disse bestemmelser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 17. juni 2014 — Dr. Rüdiger Hobohm mod Benedikt Kampik Ltd & Co. KG, Benedikt Aloysius Kampik og Mar Mediterraneo Werbe- und Vertriebsgesellschaft für Immobilien SL

(Sag C-297/14)

2014/C 303/29

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dr. Rüdiger Hobohm

Sagsøgte: Benedikt Kampik Ltd & Co. KG, Benedikt Aloysius Kampik og Mar Mediterraneo Werbe- und Vertriebsgesellschaft für Immobilien SL

Præjudicielt spørgsmål

Kan en forbruger i henhold til artikel 15, stk. 1, litra c), andet alternativ, sammenholdt med artikel 16, stk. 1, andet alternativ, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 (1) af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område anlægge sag ved retten på det sted, hvor han har bopæl, mod en medkontrahent, der udøver erhvervsmæssig virksomhed i en anden af Den Europæiske Unions medlemsstater, når den aftale, der er genstand for sagen, ganske vist ikke direkte henhører under den del af medkontrahentens erhvervsmæssige virksomhed, der er rettet mod forbrugerens bopælsmedlemsstat, men aftalen imidlertid skal sikre, at det tilsigtede økonomiske resultat af en tidligere indgået og allerede afviklet aftale mellem parterne nås, og denne tidligere aftale var omfattet af anvendelsesområdet for de indledningsvist anførte bestemmelser?

(1) EFT 2001 L 12, s. 1.
1)

Skal forordning nr. 261/2004 (1) under hensyntagen til 15. betragtning til denne fortolkes således, at det forhold, at der indtræder en usædvanlig omstændighed, som medfører, at luftfartsselskabet efter dens indtrædelse bevidst omdirigerer fly og først indhenter de flyvninger, der blev ramt umiddelbart før den usædvanlige omstændighed, kan begrunde en forsinkelse som omhandlet i forordningens artikel 5 og fritage luftfartsselskabet for dets kompensationsforpligtelse i henhold til artikel 5, stk. 1, litra c), i forordning nr. 261/2004 over for en passager, hvis flyrejse først blev gennemført, efter at de nævnte omstændigheder kunne afhjælpes og alle flyvningerne indhentes?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/30

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenien) den 8. juli 2014 — Petar Kezić s.p. Trgovina Prizma mod Republikken Slovenien — Ministero delle Finanze

(Sag C-331/14)

2014/C 303/38

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Petar Kezić s.p. Trgovina Prizma

Sagsøgt: Republikken Slovenien — Ministero delle Finanze

Præjudicielt spørgsmål

Skal sjette direktivs artikel 2, nr. 1), og artikel 4, stk. 1 (1), fortolkes således, at det under omstændigheder som de i nærværende sag foreliggende — hvor en person i egenskab af privatperson erhverver nogle grunde uden i den forbindelse at blive faktureret indgående moms, dernæst som selvstændig erhvervsdrivende opfører et indkøbscenter på disse grunde og bogfører blot en del af de grunde, hvorpå den pågældende opfører indkøbscentret, som anlægsaktiver tilhørende dennes virksomhed i henhold til nationale regnskabsregler for derefter at sælge indkøbscentret og alle grundene til bygherren til den opførte bygning — skal lægges til grund, at den pågældende person, allerede fordi denne ikke har bogført nogle grunde som anlægsaktiver tilhørende virksomheden, ikke har inddraget disse grunde i momsordningen og derfor i forbindelse med salget af disse ikke er afgiftspligtig og dermed ikke er pligtig at fakturere og betale udgående moms?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/14

Appel iværksat den 3. juni 2014 af Debonair Trading Internacional Lda til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 3. april 2014 i sag T-356/12, Debonair Trading Internacional Lda mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

(Sag C-270/14 P)

2014/C 303/18

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Debonair Trading Internacional Lda (ved barrister T. Alkin)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Domskonklusionens punkt 2, hvorved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) blev frifundet, ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på en fornyet prøvelse på grundlag af gældende ret.

— Indstævnte tilpligtes at betale de omkostninger, der er afholdt i sagen for Retten og for Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort et enkelt anbringende gældende, nemlig tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), EF-varemærkeforordningen (1). Appellanten har nærmere bestemt anført, at Retten fejlagtigt begrænsede betingelserne for, hvornår risiko for forveksling kan opstå mellem en »familie« af varemærker og et senere varemærke. Subsidiært har appellanten anført, at Retten ikke foretog en helhedsvurdering af risikoen for forveksling, der tog hensyn til alle relevante faktorer.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
2)

Hvis første spørgsmål besvares bekræftende: Skal sjette direktivs artikel 17, stk. 2, litra a), artikel 18, stk. 1, litra a), samt artikel 22, stk. 3, fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter — under omstændigheder som dem, der er tale om i den for den nationale ret verserende sag — den afgiftspligtige ikke kan fradrage afgiften, fordi fakturaen er udstedt af en person, som ikke er den faktiske leverandør af varen, og det ikke er muligt at fastslå den faktiske leverandørs identitet, og at forpligte ham til at betale afgiften eller at sætte navn på den person, der som udsteder af fakturaen er forpligtet hertil på grundlag af sjette direktivs artikel 21, stk. 1, litra c)?
1)

Skal artikel 263, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at driftsledere af anlæg, som fra 2013 var omfattet af bestemmelserne om handel med emissioner i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EUT L 275, s. 32), bortset fra driftsledere af anlæg som omhandlet i direktivets artikel 10a, stk. 3, og nytilkomne erhvervsdrivende, utvivlsomt kunne have anlagt sag ved Retten med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 5. september 2013 om nationale gennemførelsesforanstaltninger vedrørende foreløbig gratistildeling af drivhusgasemissionskvoter i overensstemmelse med artikel 11, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (EUT L 240, s. 27), for så vidt den ensartede tværsektorielle korrektionsfaktor blev fastsat herved?
2)

Hvis det første spørgsmål skal besvares således, at landbrugeren også kan opfylde sin forpligtelse til at betale et rimeligt vederlag for dyrkningen efter den faktiske anvendelse af høstudbyttet med henblik på formering på marken: Skal de nævnte bestemmelser fortolkes således, at de fastsætter en frist, inden for hvilken landbrugeren, som har anvendt formeringsmateriale tilvejebragt ved dyrkning af en beskyttet sort, skal opfylde den ham påhvilende forpligtelse til at betale et rimeligt vederlag for dyrkningen, for at dyrkningen i henhold til artikel 94, stk. 1, i forordning (EF) nr. 2100/94 jf. artikel 14 i samme forordning kan betragtes som »berettiget«?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Częstochowie (Polen) den 20. januar 2014 — Ryszard Pańczyk mod Dyrektor Zakładu Emerytalno-Rentowego Ministerstwa Spraw Wewnętrznych i Administracji w Warszawie

(Sag C-28/14)

2014/C 303/04

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Częstochowie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ryszard Pańczyk

Sagsøgt: Dyrektor Zakładu Emerytalno-Rentowego Ministerstwa Spraw Wewnętrznych i Administracji w Warszawie

Ved kendelse af 12. juni 2014 har Domstolen fastslået, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at besvare de af Sąd Okręgowy w Częstochowie forelagte spørgsmål.
1)

Udelukker den omstændighed, at det er medlemsstaten, der er ansvarlig for erstatning af den skade, der følger af en tilsidesættelse af EU-retten, at der i forbindelse med afgørelsen af en erstatningssag på dette grundlag, ligeledes gøres et ansvar gældende i henhold til reglerne vedrørende dette ansvar over for det statslige organ, der rent faktisk har begået overtrædelsen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Timiș (Rumænien) den 12. juni 2014 — Silvia Ciup mod Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice (AJFP) Timiș — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice (DGRFP) Timișoara

(Sag C-288/14)

2014/C 303/25

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Timiș

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Silvia Ciup

Sagsøgt: Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice (AJFP) Timiș — Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice (DGRFP) Timișoara

Præjudicielt spørgsmål

Kan principperne om ækvivalens og effektivitet i forhold til klagemulighederne ved tilsidesættelser af EU-retten, som fastlagt i Domstolens praksis, samt den ved artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder sikrede ejendomsret fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter der indføres afdragsordning over fem år med hensyn til tilbagebetaling af afgifter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten, med tillæg af renter, hvor denne tilbagebetaling fastsættes ved domme, som bliver eksigible inden den 31. december 2015?
4)

Såfremt det, for at afklare aftalen indhold og efterprøve, om der foreligger dele af den forbudte aftale, er nødvendigt at vurdere, om aftalen kan påvirke markedet, kan denne mulighed for at påvirke markedet være tilstrækkelig til at anse aftalen for at være en forbudt aftale, uden at det vurderes, om der rent faktisk opstod ugunstige følger?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 329/10

Sag anlagt den 28. juli 2014 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-363/14)

2014/C 329/12

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved F. Drexler, A. Caiola og M. Pencheva, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/269/EU af 6. maj 2014 om ændring af afgørelse 2009/935/RIA for så vidt angår listen over de tredjelande og organisationer, hvormed Europol skal indgå aftaler (1), annulleres.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Europa-Parlamentet har til støtte for sit søgsmål anført tre anbringender.

For det første har Europa-Parlamentet anfægtet Rådets anvendelse af en forkert beslutningsprocedure i forbindelse med vedtagelsen af afgørelse 2014/269/EU. Parlamentet har heraf udledt, at Rådet ikke alene har tilsidesat traktaterne, men også tilsidesat væsentlige formskrifter.

For det andet har Europa-Parlamentet foreholdt Rådet at have anvendt enten et retsgrundlag, der er blevet ophævet ved Lissabontraktatens ikrafttrædelse, eller et afledt retsgrundlag, som er ulovligt i henhold til Domstolens praksis.

Endelig er Parlamentet af den opfattelse, at listen over de tredjelande og organisationer, hvormed Europol skal indgå aftaler, er et element, som er reguleret ved lov. EU-lovgiver bør anse dette element for at være et afgørende element på det lovregulerede område. Det retsgrundlag og den procedure, som Rådet har anvendt, er derfor ikke juridisk korrekte.

(1) EUT L 138, s. 104.
1)

Den Europæiske Unions Domstol har fastslået, at artikel 17, stk. 5, tredje afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (1) tillader medlemsstaterne som opdelingsnøgle med henblik på beregningen af pro rata-satsen for fradrag for den indgående merværdiafgift, der skyldes for en bestemt transaktion, såsom opførelsen af en bygning med blandet anvendelse, at foretrække en anden opdelingsnøgle end den, der er omhandlet i artikel 19, stk. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, og som er baseret på omsætningen, forudsat at den valgte metode sikrer en mere nøjagtig fastlæggelse af nævnte pro rata-sats for fradrag. (Domstolens dom af 8.11.2012, sag C-511/10, BLC Baumarkt (EU:C:2012:689)). a) I forbindelse med anskaffelsen eller opførelsen af en bygning med blandet anvendelse skal indgående ydelser, hvis beregningsgrundlag indgår i anskaffelses- eller opførelsesomkostningerne, da med henblik på en mere nøjagtig fastlæggelse af de fradragsberettigede indgående afgiftsbeløb først henføres til de (momspligtige eller momsfritagne) transaktioner, der er knyttet til bygningens anvendelse, og kun de derefter resterende indgående afgifter opdeles efter en nøgle baseret på omsætning eller areal? b) Gælder de principper, som Den Europæiske Unions Domstol fastsatte i dom af 8. november 2012, sag C-511/10, BLC Baumarkt (EU:C:2012:689), og svaret på ovenstående spørgsmål også for indgående afgifter af indgående ydelser vedrørende anvendelse, vedligeholdelse eller drift af en bygning med blandet anvendelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 329/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vilniaus miesto apylinkės teismas (Litauen) den 23. juli 2014 — ERGO Insurance SE, repræsenteret ved selskabets litauiske filial ERGO Insurance SE mod If P&C Insurance AS, repræsenteret ved selskabets filial If P&C Insurance AS

(Sag C-359/14)

2014/C 329/11

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Vilniaus miesto apylinkės teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ERGO Insurance SE, repræsenteret ved selskabets litauiske filial ERGO Insurance SE

Sagsøgt: If P&C Insurance AS, repræsenteret ved selskabets filial If P&C Insurance AS

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal artikel 4, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17. [juni] 2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) (1), som bestemmer, at »[k]an det i henhold til stk. 1 eller 2 ikke bestemmes, hvilken lov der finder anvendelse, er aftalen underlagt loven i det land, hvortil den har sin nærmeste tilknytning«, fortolkes således, at tysk lov finder anvendelse under omstændigheder som dem, der foreligger i nærværende sag?

2) Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Skal det princip, der er fastsat i artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007 af 11. juli 2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II-forordningen) (2), under omstændigheder som dem, foreligger i nærværende sag, fortolkes således, at spørgsmålet om hvilken lov, der finder anvendelse på tvisten mellem forsikreren af traktoren og forsikreren af sættevognen, skal afgøres på grundlag af loven i det land, hvor skaden som følge af trafikulykken er indtrådt?

(1) EUT L 177, s. 6.

(2) EUT L 199, s. 40.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/42

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Rüsselsheim (Tyskland) den 14. juli 2014 — Elvira Mandl og Helmut Mandl mod Condor Flugdienst GmbH

(Sag C-337/14)

2014/C 315/68

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Rüsselsheim

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Elvira Mandl og Helmut Mandl

Sagsøgt: Condor Flugdienst GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal et luftfartsselskab for at kunne udnytte muligheden for fritagelse i forordningens artikel 5, stk. 3, (1) redegøre for og godtgøre, at det har truffet alle rimelige forholdsregler for at undgå de forventelige følger af en usædvanlig omstændighed i form af aflysning eller betydelig forsinkelse, eller at selskabet ikke rådede over sådanne rimelige forholdsregler?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).
1)

Er EU-retten og særligt artikel 20 TEUF til hinder for, at en medlemsstat udviser et tredjelands statsborger, der er forælder og hovedforsørger til et barn, der er statsborger i medlemsstaten (og følgelig en unionsborger), fra sit område til et tredjeland, når dette ville fratage barnet, der er unionsborger, den effektive nydelse af kerneindholdet i hans eller hendes rettigheder som unionsborger?
3)

Kan artikel 6 i direktiv 2000/78 fortolkes således, at den giver en medlemsstat, som har gennemført denne bestemmelse i national ret, mulighed for under sin domstolskontrol at afgøre, om der er foretaget en utilstrækkelig eller ufuldstændig gennemførelse af EU-direktiverne i national ret hvad angår vurderingen af »[den objektive og rimelige begrundelse]« for en forskelsbehandling samt lovgivers »legitime formål« ved vedtagelsen af den lovgivende akt, som omfatter forskelsbehandlingen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/42

Sag anlagt den 22. juli 2014 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union.

(Sag C-358/14)

2014/C 315/69

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Artikel 2, nr. 25, artikel 6, stk. 2, litra b), artikel 7, stk. 1-5, stk. 7, første punktum, og stk. 12-14, og artikel 13, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/40/EU af 3. april 2014 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobak og relaterede produkter og om ophævelse af direktiv 2001/37/EF (1) annulleres.

— Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Republikken Polen har i stævningen gjort gældende, at de anfægtede bestemmelser indeholder komplekse og nye regler, som for første gang foreskrives ved direktiv 2014/40/EU, hvis mål det — er gennem indførelsen af et forbud mod markedsføring af tobaksprodukter med en karakteristisk smag og gennem fastsættelsen af ledsageforanstalninger til dette forbud — fuldstændig at udelukke sådanne produkter, herunder mentolcigaretter, fra det indre marked. Henset til mentolcigaretters markedsandel på markedet for tobaksprodukter inden for EU har dette forbud meget alvorlige følger for produktionen af mentolcigaretter.

Med hensyn til de anfægtede bestemmelser har Republikken Polen fremført følgende anbringender:

Første klagepunkt vedrørende en tilsidesættelse af artikel 114 TEUF. Forbuddet mod markedsføring af mentolcigaretter er blevet indført, selv om der ikke foreligger nogen forskelle mellem de nationale retsforskrifter, som kunne indskrænke varebevægelserne. Forbuddet bidrager ikke til en forbedring af det indre markeds funktion, men fører tværtimod til skabelsen af hindringer, som ikke fandtes før direktivets vedtagelse.

Andet anbringende vedrørende en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. Forbuddet mod markedsføring af mentolcigaretter er ikke egnet til at virkeliggøre direktivets mål. Endvidere tilsidesætter forbuddet kravet om, at de trufne foranstaltninger skal være nødvendige for at nå de forfulgte mål. Omkostningerne ved indførelsen af dette forbud overstiger langt de mulige fordele derved.

Tredje anbringende vedrørende en tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet. Forbuddet mod markedsføring af mentolcigaretter tilsidesætter subsidiaritetsprincippet, da spørgsmålet om forbruget af mentolcigaretter såvel med hensyn til påvirkningen af den offentlige sundhed som med hensyn til mulige sociale og økonomiske omkostninger ved salgsforbuddet har en regional karakter, som indskrænker sig til en snæver gruppe af medlemsstater. Dette spørgsmål bør derfor besluttes på nationalt niveau og kun i de medlemsstater, hvori disse produkter forbruges og produceres i vidt omfang.

(1) EUT L 127, s. 1.