Sag T-43/16

1&1 Telecom GmbH

mod

Europa-Kommissionen

»Annullationssøgsmål – konkurrence – fusioner – detailmarkedet for mobile telekommunikationstjenester og engrosmarkedet for access og originering i Tyskland – Telefónica Deutschlands overtagelse af E-Plus – afgørelse, hvorved en fusion erklæres forenelig med det indre marked og EØS-aftalen – gennemførelse af de endelige tilsagns ikke-MNO-element – retsakter, der ikke kan være genstand for søgsmål – afvisning«

Sammendrag – Rettens dom (Tredje Afdeling) af 9. oktober 2018

Annullationssøgsmål – Unionens retsinstansers kompetence – påstand om, at en institution meddeles et påbud – afvisning

Annullationssøgsmål – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – retsakt, der kan gøres til genstand for søgsmål – foreligger ikke – afvisning – tilsidesættelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse – foreligger ikke

Fusioner og virksomhedsovertagelser – Kommissionens undersøgelse – tilsagn fra de deltagende virksomheder, der kan gøre den anmeldte fusion forenelig med det indre marked – tredjeparts mulighed for at indbringe en klage til Kommissionen over manglende opfyldelse af tilsagnene – foreligger ikke

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – skrivelse fra Kommissionen til sagsøgeren, hvori der anlægges en fortolkning af rækkevidden af de tilsagn, som en tredjepart har givet med henblik på at gøre en fusion forenelig med det indre marked – ikke omfattet

Der kan principielt kun anlægges annullationssøgsmål mod en foranstaltning, hvorved den omhandlede institution endeligt fastlægger sit standpunkt ved afslutningen af en administrativ procedure. Derimod kan foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige afgørelse, og bekræftende foranstaltninger og rene gennemførelsesforanstaltninger ikke kvalificeres som anfægtelige retsakter, for så vidt som sådanne foranstaltninger ikke tilsigter at have selvstændige retligt bindende virkninger i forhold til virkningerne af den retsakt fra EU-institutionen, der forberedes, bekræftes eller gennemføres. En skrivelse, hvorved Kommissionen som følge af sagsøgerens klage fortolker rækkevidden af de endelige tilsagn, som en virksomhed har givet som følge af en afgørelse fra Kommissionen, hvorved en fusion erklæres forenelig med det indre marked, udgør ikke en retsakt, som kan anfægtes. En sådan skrivelse udgør ikke en afgørelse, men blot en erklæring, der ikke er retligt bindende, og som Kommissionen er bemyndiget til at give inden for rammerne af det efterfølgende tilsyn med, at dens afgørelser om kontrol med fusioner gennemføres korrekt. Skrivelsen kan ikke i væsentlig grad ændre sagsøgerens retsstilling, for så vidt som det alene er de endelige tilsagn, der fastsætter rettigheder og forpligtelser for den pågældende virksomhed og de pågældende tredjepartsoperatører, som ønsker at drage fordele af de endelige tilsagn. Skrivelsen omfatter heller ikke en fornyet undersøgelse af den pågældende virksomheds forpligtelser i lyset af nye væsentlige omstændigheder, men er blot en gentagelse af forpligtelserne, således som disse fremgår af de endelige tilsagn og er gjort bindende ved Kommissionens afgørelse. (jf. præmis 35, 40, 41 og 44)

Den omstændighed, at en skrivelse er blevet sendt af en EU-institution til en person som svar på dennes anmodning, er ikke tilstrækkelig til at sidestille denne skrivelse med en retsakt i artikel 263 TEUF’s forstand, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål. (jf. præmis 45)

Hverken forordning nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser eller forordning nr. 802/2004 om gennemførelse af forordning nr. 139/2004 fastsætter nogen procedure, hvorefter tredjemand i en fusion kan indgive en formel klage til Kommissionen mod parterne i denne fusion for at have handlet i strid med de betingelser, der følger af den afgørelse, hvorved fusionen erklæres forenelig med det indre marked – heller ikke selv om denne tredjemand potentielt drager fordele af betingelserne. Selv såfremt der er tale om en mangel ved kontrollen med fusioner, tilkommer det i givet fald lovgiver og ikke Unionens retsinstanser at afhjælpe denne. I modsætning til, hvad der er fastsat i artikel 7 i forordning nr. 773/2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til artikel 101 TEUF og 102 TEUF, gælder der ikke nogen forpligtelse for Kommissionen til ved en afgørelse, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål, at besvare eventuelle klager, der indgives for manglende opfyldelse af afgørelser om kontrol med fusioner. (jf. præmis 47 og 48)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 51-54)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 55-59)