ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Søgsmålet antages som fremlagt i stævningen til realitetsbehandling og erklæres for begrundet, hvorefter — den anfægtede afgørelse annulleres, og EUIPO pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 950 603, figurmærket GRATIS, i varemærkeregistret for alle de ansøgte varer. — Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse, og EUIPO pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 950 603, figurmærket GRATIS, i varemærkeregistret for »parfumerivarer, kosmetikprodukter, duftstoffer og deodoranter til personlig brug«.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik og sagsøgerens ret til forsvar ved at vurdere, at værdien af sagsøgerens erhvervelser skal anvendes som grundlag for bødeberegningen for første gang i den anfægtede afgørelse.
3.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at Kommissionen ved at fastslå, at der forelå en årsagssammenhæng mellem den dumpingimporten og skaden for EU-erhvervsgrenen, begik en åbenbar fejl ved at finde, (1) at der forelå en sammenhæng mellem den dumpingimporten og skaden for EU-erhvervsgrenen, og (2) at andre faktorer (et fald i eksporten og efterspørgslen og en stigning i importen fra andre lande) heller ikke individuelt eller kollektivt brød denne årsagssammenhæng.
—

Annullation af afgørelsen af 19. september 2016, hvorved direktøren for direktoratet for »Menneskelige Ressourcer« i Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EEAS), i hans egenskab af ansættelsesmyndighed, besluttede at bringe sagsøgerens tidsubegrænsede ansættelseskontrakt til ophør med virkning fra den 19. september 2017 (i den version af afgørelsen, som senest blev modtaget ved afslaget på sagsøgerens klage af 19. april 2017).
—

Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren de sagsomkostninger, som denne har afholdt i nærværende sag og i sagen for appelkammeret, eller såfremt den anden part i den anfægtede afgørelse beslutter at intervenere i sagen, pålægges sagsøgte og den anden part i den anfægtede afgørelse et solidarisk ansvar for betalingen af de af sagsøgeren afholdte omkostninger i nærværende sag, samt de sagsomkostninger, som denne har afholdt for appelkammeret.
—

Annullation og tilbagetrækning af den anfægtede afgørelse og annullation af alle de deraf følgende retsakter samt af de forberedende retsakter, selv om disse endnu ikke kendes, ved annullation af alle de efterfølgende retsvirkninger over for sagsøgeren, som indvirker på hans retlige og formuemæssige situation; det fastslås dels, at spørgsmålet skal behandles på en måde, som gør det muligt for sagsøgeren at fremføre sine egne argumenter efter at have modtaget de nødvendige oplysninger, dels at den nye afgørelse skal vedtages under overholdelse af principperne om berettiget forventning, lovlighed og gennemsigtighed.
—

Det var en fejl at udelukke »elektricitet« fra klasse 4 med henvisning til, at det ikke henhører under »brændstoffer (motordrivmidler)«, »motorbrændstof« og »belysningsstoffer« i ottende udgave af Niceklassifikationen.
—

Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder pålægges at betale den skade, som sagsøgeren har lidt med tillæg af renter på 8 %, eller subsidiært at betale en godtgørelse med tillæg af renter på 8 %.
—

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/993 af 12. juni 2017 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 329/2007 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea (EUT 2017, L 149, s. 67), Rådets forordning (FUSP) 2017/994 af 12. juni 2017 om ændring af afgørelse (FUSP) 2016/849 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea (EUT 2017, L 149, s. 75), Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2017/1459 af 10. august 2017 om gennemførelse af afgørelse (FUSP) 2016/849 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea (EUT 2017, L 208, s. 38) og Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/1457 af 10. august 2017 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 329/2007 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea (EUT 2017, L 208, s. 33) annulleres, for så vidt som sagsøgeren ved disse retsakter opføres på listen over enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger.
—

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/993 af 12. juni 2017 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 329/2007 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea (EUT 2017, L 149, s. 67) og Rådets afgørelse (FUSP) 2017/994 af 12. juni 2017 om ændring af afgørelse (FUSP) 2016/849 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea (EUT 2017, L 149, s. 75) annulleres, for så vidt som sagsøgeren ved disse retsakter opføres på listen over enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger.
4.

Artikel 18, stk. 1, litra b), i forordning nr. 806/2014, er blevet tilsidesat, for så vidt som der ved de anfægtede afgørelser blev vedtaget en afviklingsordning for Banco Popular, selv om det så ud til, at andre foranstaltninger, iværksat af den private sektor, inden for en passende tidshorisont ville kunne forhindre, at enheden blev nødlidende.
3.

Tredje anbringende: tilsidesættelse af retten til at blive hørt. — Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at det først var adskillige år efter indledningen af sagen, at sagsøgeren fik indsigt i væsentlige dokumenter, som imidlertid var blevet delvist bragt til ukendelighed. — Sagsøgeren har gjort gældende, at der ikke foreligger nogen retlig pligt for denne til at iværksætte et udbud eller overholde udbudsreglerne i forbindelse med projektet. — Sagsøgeren påtager sig heller ikke noget ansvar for Den Europæiske Unions projektpartners handlinger.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF og om, at Kommissionens begik en fejl, idet den fandt, at det var berettiget at foretage en selektiv udelukkelse af offentlige enheder, der leverer social- og sundhedstjenester, fra INPS’ (Istituto nazionale di previdenza sociale, det nationale institut for social forsorg) barselsforsikring og fra godtgørelse af udgifter til fravær hos ansatte, der bistår alvorligt handicappede familiemedlemmer.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 18, stk. 1, litra a), og artikel 18, stk. 4, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15. juni 2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (1), for så vidt som Banco Popular ikke var »nødlidende« således som foreskrevet i disse bestemmelser.
2.

Andet anbringende om at der ikke forelå nogen udelukkelsesgrunde i henhold til artikel 4 i forordning (EF) nr. 1049/2001. — Sagsøgeren har gjort gældende, at de dokumenter, der er blevet anmodet om, ikke indeholder forretningsfølsomme oplysninger som omhandlet i artikel 4, stk. 2, første led, i forordning (EF) nr. 1049/2001, og at der under alle omstændigheder er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af dokumenterne. — Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at begrundelsen for afslag i henhold til artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 1049/2001, hvorefter der kan gives afslag på aktindsigt i et dokument, hvis udbredelse ville være til skade for beskyttelsen af retslige procedurer og juridisk rådgivning, heller ikke finder anvendelse, da den ved Domstolen verserende sag C-80/16 (ArcelorMittal Atlantique og Lorraine) næsten er afsluttet ved dommen af 26. juli 2017. — Sagsøgeren har også gjort gældende, at Kommissionen i hvert fald burde have givet delvis aktindsigt, i påkommende tilfælde med udeladelse af oplysninger, der skulle hemmeligholdes. Kommissionens afgørelse er dermed også i strid med artikel 4, stk. 6, i forordning (EF) nr. 1049/2001 og med proportionalitetsprincippet, jf. artikel 5, stk. 4, TEU.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at det følger af artikel 19, stk. 1, litra b), i direktiv 2009/28/EF, at metoden i dette direktivs bilag V, del C, skal anvendes, når der med henblik på beregningen af en emissionsværdi skal anvendes faktiske værdier. I henhold til bilag V, del C, punkt 13, i direktiv 2009/28/EF sættes emissionerne fra selve anvendelsen af brændstoffet, eu, til nul for biobrændstoffer og flydende biobrændsler. Den anfægtede meddelelse pålægger inden for en frist de frivillige certificeringsordninger at anvende en beregning, der afviger fra bilag V, del C, punkt 13, i direktiv 2009/28/EF, hvilken beregning også omfatter netop emissionerne fra brændstofforbrug.
—

Følgelig: — Annullation af afgørelsen af 31. januar 2017, som blev meddelt de ansatte den 1. februar 2017, om at udnævne [X] til stillingen som rådgiver for formanden og koordinator for Styrelsesrådet ved direktionen, annullation af afgørelsen om ikke at udnævne sagsøgeren til denne stilling og annullation af afgørelsen om ikke at have tilladt sagsøgeren at ansøge om denne stilling. — Annullation af afgørelsen om afslag på den særlige klage af 16. maj 2017, som blev modtaget den 23. maj 2017. — ECB tilpligtes at erstatte sagsøgerens økonomiske tab, som består i tabet af en mulighed for udnævnelse til stillingen som rådgiver for formanden og koordinator for Styrelsesrådet ved direktionen. — ECB tilpligtes at erstatte sagsøgerens ikke-økonomiske tab, som efter ret og billighed symbolsk er opgjort til 1 EUR. — ECB tilpligtes at betale sagens omkostninger.
—

Det fastslås, at afgørelsen truffet af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) den 16. maj 2017 om afslag på ansøgningen om anonymisering af dom [fortroligt] (1) og af de websider, der indeholder personlige oplysninger, ved afvisning klagen med den begrundelse, at denne udgør en ansøgning om fornyet prøvelse og ved ikke at besvare klagerens argumenter, tilsidesætter: — Artikel 46, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 2001, L 8, s. 1) og artikel 33 og artikel 34, stk. 1, i afgørelse 2013/504/EU fra Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) af 17. december 2012 om vedtagelse af den tilsynsførendes forretningsorden (EUT 2013, L 273, s. 41), vedtaget til gennemførelse af nævnte artikel 46, litra a), som pålægger EDPS opgaven at undersøge klager og underrette den registrerede om resultatet. — Artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som pålægger Unionens institutioner og organer en almindelig begrundelsespligt.
—

EEA tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 3 500,00 EUR i erstatning for de udgifter, der er forbundet med opsigelsen før tid af hendes lejekontrakt i København, idet der i givet fald tages forbehold for en forhøjelse heraf.
5.

Femte anbringende om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og navnlig tilsidesættelse af vedtægtens artikel 1d som følge af en forskelsbehandling på grund af køn og sprog samt tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. Sagsøgeren har gjort gældende, at indskrænkningen til engelsk af de sprog, som kunne anvendes til at gennemføre samtalen, udgør en åbenbar tilsidesættelse af vedtægtens artikel 1d, da [X] havde engelsk som andet sprog, mens engelsk kun var sagsøgerens tredje sprog. Endvidere var hans ledelseserfaring betydeligt større end [X]’s, således at det ikke kan udelukkes, at der forelå en forskelsbehandling på grund af køn, for så vidt som det af andre elementer i sagsakterne fremgår, at Rådet i interne udvælgelser har tendens til at vælge kvinder med henblik på at kompensere for udnævnelsen af mænd i den eksterne procedure. Endelig har sagsøgeren anført, at der således er foretaget et irrationelt valg, eftersom der tildeles en fordel og en fortrinsstilling til et enkelt sprog, hvilket er i strid med proportionalitetsprincippet.
—

Kommissionen har tilsidesat sagsøgerens processuelle rettigheder, for så vidt som den vedtog den anfægtede afgørelse efter kun en foreløbig undersøgelse, skønt den var forpligtet til at indlede en formel undersøgelsesprocedure. Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at Kommissionen i forbindelse med den obligatoriske vurdering af de for den foreliggende oplysninger, skulle have rejst tvivl om, hvorvidt, de ikke-skattemæssige støtteforanstaltninger, som Tyskland uretmæssigt har gennemført til fordel for Jugendherberge Berlin Ostkreuz gGmbH (m.fl.), var forenelige [med EU-retten].
—

Sagsøgerne har anført, at Europa-Kommissionen tilsidesatte deres ret til forsvar og sin begrundelsespligt, da den ikke angav grundene for at »gruppere« stoffet med trichlorethylen, til trods for den omstændighed, at Det Europæiske Kemikalieagenturs udtrykkeligt har anerkendt (i vejledningen til fremgangsmåde for prioritering), at i tilfælde, hvor der tages hensyn til faktorer så som »gruppering«, hvilket ikke er en del af det formelle kriterium i henhold til artikel 58, stk. 3, skal grundene for prioriteringen klart angivet og være i overensstemmelse med rollen og formålet med anbefalingsdelen i godkendelsesprocessen.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af retten til at blive hørt, for så vidt som Kommissionen kun afholdt en skinprocedure forud for afskedigelsen.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 26, stk. 2, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 af 7. juni 2011 om nærmere bestemmelser for anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår frugter og grøntsager og forarbejdede frugter og grøntsager (1). — I denne forbindelse har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen begik en åbenbar fejl ved at fastslå, at der forelå manglende kontrol med kriteriet om anerkendelse af producentorganisationens hovedaktivitet, for så vidt som kontrollen sikres ved en passende kontrol med den afsatte produktions værdi. — Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte princippet om den berettigede forventning, idet Kommissionens konklusion ikke stemmer overens med den, som fremgår af undersøgelse FV/2010/004.
—

Ved at konkludere, at de økonomiske forudsætninger med hensyn til den omhandlede bevilling til aktiv forædling var opfyldt, undlod Kommissionen at begrænse sin vurdering til de forhold, som er fastsat i EU-toldkodeksens artikel 211, stk. 4, litra b), idet den baserede sin vurdering på forhold, som alene kan bedømmes under den procedure, der er fastsat i grundforordningen.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten i henhold til artikel 296, stk. 2, TEUF. Sagsøgeren kar kritiseret Rådet for Den Europæiske Union for at have stillet sig tilfreds med nogle vage og generelle betragtninger, uden specifikt og konkret at angive grundene til, at det ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse har fundet, at sagsøgeren bør være omfattet af de omhandlede restriktive foranstaltninger. Der er således ikke anført noget konkret eller objektivt forhold, som kan lægges sagsøgeren til last, og som kan begrunde de omhandlede foranstaltninger.
1.

Første anbringende om et åbenbart urigtigt skøn ved den vurdering af de faktiske omstændigheder, som sagsøgte har foretaget, idet Rådet er af den opfattelse, at sagsøgeren har medvirket til at støtte det syriske regime. De følgende argumenter fremføres således imod det, som er blevet lagt til grund i de anfægtede retsakter: — Mouhamad Wael Abdulkarim kan ikke kvalificeres som »fremtrædende forretningsmand«. — Han har ikke tilknytning til regimet, udøver ingen indflydelse på dette og udgør ikke en reel risiko for omgåelse af de restriktive foranstaltninger, der er truffet på baggrund af situationen i Syrien. — Sidstnævntes tidligere involvering i Alkarim For Trade and Industry L.L.C. eller i andre selskaber, som driver virksomhed inden for sektoren for olie, industriolie, smøremidler og fedt i Mellemøsten, kan heller ikke medføre, at han kvalificeres som »fremtrædende forretningsmand«. — Han er ikke bosiddende i og udøver følgelig ikke virksomhed i Syrien.
—

I denne henseende gør sagsøgeren gældende, at sagsøgte har anvendt den relevante retspraksis urigtigt, idet denne retspraksis ifølge sagsøgeren ikke finder anvendelse i tilfælde, hvor den administrative sag er afsluttet. I statsstøttesager er der endvidere en meget stærk offentlig interesse i at få så mange informationer som muligt med henblik på at kontrollere statslige organer, og det bør også være andre hensyn, der gør sig gældende over for argumenter baseret på forretningsmæssige interesser, end i fusions- eller kartelsager.
—

Sagsøgeren gør i denne forbindelse gældende, at sagsøgte anvendte relevant retspraksis, der ifølge sagsøgeren ikke finder anvendelse på sager, hvor den administrative procedure er afsluttet, forkert. Ydermere foreligger der i statsstøttesager en meget tungtvejende offentlig interesse i at få aktindsigt i så mange oplysninger som muligt med henblik på at kontrollere de statslige organer, og der gør sig andre overvejelser gældende for argumenter vedrørende forretningsmæssige interesser end for argumenter vedrørende fusions- og kartelsager.
2.

Andet anbringende vedrører den anfægtede aftales interne ulovlighed og består af tre led: — Første led vedrører tilsidesættelse af lighedsprincippet, for så vidt som sagsøgte ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse samt dens bilag anerkendte indledningen af en udtrædelsesprocedure, uden at europæiske borgere, der er bosat uden for deres hjemland, har kunnet udtale sig vedrørende den eventuelle fortabelse af deres EU-borgerskab. Retten til at blive hørt og udtrykke sin mening ved at stemme i tilfælde af et europæiske valg er således blevet tilsidesat. Den anfægtede afgørelse har dermed anerkendt en kategori af andenrangsborgere, som er blevet frataget deres stemmeret ved at have udøvet deres ret til fri bevægelighed og har følgelig ikke overholdt princippet om ligebehandling af borgere. Det er sagsøgernes opfattelse, at der er udøvet diskrimination mellem unionsborgere på grund af deres bopæl. — Andet led vedrører tilsidesættelse af artikel 203 TEUF, for så vidt som den anfægtede afgørelse fastsætter en udtrædelse for de britiske oversøiske lande og territorier (OLT), uden at beboerne på OLT har kunnet stemme for udtrædelsen af den associeringsordning, der er fastsat i EU-traktaten, og uden at iværksætte proceduren herfor i artikel 203 TEUF, således at retten til fri etablering i artikel 199 TEUF bliver tilsidesat ved den anfægtede afgørelse. — Tredje led vedrører tilsidesættelse af princippet om retssikkerhed og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, for så vidt som sagsøgerne er af den opfattelse, at indledningen af forhandlingerne om udtrædelsesaftalen, hvis resultater er usikre, i væsentlig grad kan påvirke de regler, der regulerer de rettigheder, som disse sidstnævnte har som EU-borgere, selv om de har indrettet et privatliv og familieliv i en anden medlemsstat som følge af udøvelsen af deres fri bevægelighed. Den anfægtede aftale og dens bilag overholder således ikke de krav om retsreglers forudsigelighed, der pålægges ved princippet om retssikkerhed og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, og tilsidesætter ligeledes respekten for privatliv og familieliv.
—

Annullation af beregningen af 10. november 2016, som blev fremsendt til sagsøgeren af EEAS’s personaleafdeling, og, om fornødent, af e-mailen af 24. oktober 2016, hvori samme afdeling meddeler sagsøgeren, at han ikke har ret til godtgørelse af skoleudgifterne til hans to børn ud over det loft, der er fastsat i artikel 15 i bilag X til tjenestemandsvedtægten, når han er forflyttet.
1.

Første anbringende er, at sagsøgte har tilsidesat dets kontraktlige forpligtelser over for sagsøgeren. — Sagsøgeren har gjort gældende, at tilbuddet ikke kunne tilbagetrækkes, da der allerede var indgået en kontrakt, og denne anfægter sagsøgtes argumenter om det modsatte.
—

Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 250 000 EUR i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab.
—

Under alle omstændigheder tilpligtes Syrien at betale de beløb, som skyldes EIB, for afdrag, som forfalder efter dette søgsmåls anlæggelse, og for hvilke Syrien har undladt at betale, som består af: — hovedstol og renter for hvert afdrag — kontraktbestemte morarenter, som påløber med en årlig rentesats på 3,5 % (350 basispoint) fra forfaldsdatoen for hvert afdrag, indtil Syrien har betalt.
—

Under alle omstændigheder tilpligtes Syrien at betale de beløb, som skyldes enten EU eller EIB, for afdrag, som forfalder efter dette søgsmåls anlæggelse, og for hvilke Syrien har undladt at betale, som omfatter: — hovedstol og renter for hvert afdrag — kontraktbestemte morarenter, som påløber med en årlig rentesats svarende til summen af (i) 2,5 % (250 basispoint) og (ii) den rentesats, der skal betales i henhold til artikel 3.01, fra forfaldsdatoen for hvert afdrag, indtil Syrien har betalt.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er fejlagtig derved, at det heri fastslås, at Google begunstigede en indkøbssammenligningstjeneste fra Google ved at vise grupperede produktresultater (Product Universals). — Sagsøgerne har gjort gældende, at de faktiske omstændigheder er gengivet urigtigt i den anfægtede afgørelse. Ifølge sagsøgerne lancerede Google grupperede produktresultater for at forbedre kvaliteten, ikke for at dirigere trafikken mod en indkøbssammenligningstjeneste fra Google. — Sagsøgerne har yderligere gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er fejlagtig derved, at det heri fastslås, at en forskellig behandling af produktresultater og generiske resultater indebar en begunstigelse, når der ikke forelå nogen forskelsbehandling. — Sagsøgerne har endelig gjort gældende, at der i den anfægtede afgørelse er sket en tilsidesættelse af den retlige standard for vurdering af Googles objektive begrundelser for at vise Product Universals.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har anlagt en række åbenbart urigtige skøn, at den har handlet urimeligt, idet den har undladt at tillægge faktorer, der er specifikke for diflubenzurons enkeltstående tilfælde, tilstrækkelig og passende vægt, at den hverken har taget hensyn til timingen for to lovgivningsmæssige procedurer eller til de data, der var til rådighed og nye, og at den har undladt at undersøge alle de individuelle elementer og faktorer i denne sag omhyggeligt og upartisk.
—

EASO tilpligtes at undersøge, hvordan udarbejdelsen af dokument EASO/ED/2015/358 forløb. EASO og EASO’s bestyrelse tilpligtes i henhold til artikel 29, stk.1, litra b), og artikel 31, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 439/2010 af 19. maj 2010 om oprettelse af et europæisk asylstøttekontor (EUT L 132 af 29.5.2010, s. 11) at iværksætte foranstaltninger på grund uregelmæssigheder i EASO’s forvaltning, og at betale sagsøgeren EUR 30 000 i erstatning på grund af den tilsidesættelse af artikel 41, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), som består i, at EASO har truffet en negativ individuel foranstaltning over for sagsøgeren.
2.

Andet anbringende, hvad angår afgørelsen af 26. april 2017, om sagsøgtes angivelige tilsidesættelse af chartrets artikel 41, samt tilsidesættelse af sagsøgtes begrundelsespligt og omsorgspligt, for så vidt som sidstnævnte har gjort gældende, at den afgørelse, som sagsøgeren anfægtede gennem en klage, blev annulleret og at der blev truffet afgørelse om at indlede en undersøgelse, og for så vidt som det i undersøgelsen blev konkluderet, at der ikke skulle gives medhold i sagsøgerens erstatningspåstand. Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at han har godtgjort, at han har lidt et adskilleligt tab, som ikke kan erstattes ved en annullation af den anfægtede afgørelse. Ifølge sagsøgeren skulle sagsøgte følgelig ikke blot have annulleret den afgørelse, som klagen vedrørte, men ligeledes have erstattet dette tab.