ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vægtning af tegnenes ligheds- eller forskelsbestanddele-hensyntagen til tegnenes væsentligste kendetegn eller til markedsføringsbetingelserne for varerne eller tjenesteydelserne-makeupsektoren [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. punkt 46 og 47)
4.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vægtning af tegnenes ligheds- eller forskelsbestanddele – hensyntagen til tegnenes væsentligste kendetegn eller til markedsføringsbetingelserne for varerne eller tjenesteydelserne – makeupsektoren [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 46 og 47)
4.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vægtning af tegnenes ligheds- eller forskelsbestanddele-hensyntagen til tegnenes væsentligste kendetegn eller til markedsføringsbetingelserne for varerne eller tjenesteydelserne-makeupsektoren [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 47 og 48)
4.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vægtning af tegnenes ligheds- eller forskelsbestanddele – hensyntagen til tegnenes væsentligste kendetegn eller til markedsføringsbetingelserne for varerne eller tjenesteydelserne – makeupsektoren [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 51 og 52)
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 10. marts 2017 – Fertisac mod ECHA

(Sag T-855/16 R)

»Særlige rettergangsformer – REACH – gebyr for registrering af et stof – nedsættelse, som indrømmes mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder – afgørelse, der pålægger et administrativt gebyr og en yderligere afgift – begæring om udsættelse af gennemførelse – ingen uopsættelighed«

1. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–foreløbige forholdsregler–»fumus boni juris«–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–kumulativ karakter–afvejning af samtlige interesser i sagen–rækkefølge for undersøgelse og metode til efterprøvelse–skønsbeføjelse for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler (Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 6-9 og 12)

2. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–foreløbige forholdsregler–betingelser–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–økonomisk tab–situation, der kan bringe det sagsøgende selskabs eksistens i fare (Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 13)

3. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–foreløbige forholdsregler–betingelser–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–bevisbyrde–økonomisk tab–pligt til at fremlægge konkrete og præcise oplysninger, der underbygges af detaljerede dokumenter (Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 14 og 15)

Angående

Begæring indgivet på grundlag af artikel 278 TEUF og 279 TEUF vedrørende udsættelse af gennemførelse af afgørelse nr. SME (2016) 5150 af 15. november 2016, hvorved det bestemmes, at sagsøgeren ikke kunne drage fordel af den nedsættelse af afgifter, der er fastsat for mellemstore virksomheder, og de fakturaer, der var blevet udstedt på grundlag af nævnte afgørelse, dvs. ECHA’s faktura nr. 10060160 og nr. 10060161 af 15. november 2016.

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
1.

Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–midlertidige foranstaltninger–betingelser for tildeling–»fumus boni juris«–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–kumulativ karakter–rækkefølge for undersøgelse og metode til efterprøvelse–skønsbeføjelse for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler–afvejning af samtlige interesser i sagen [Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og art. 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 14-16)
Rettens kendelse (Anden Afdeling) af 6. april 2017 –

Klausner Holz Niedersachsen mod Kommissionen

(Sag T-101/16)

»Passivitetssøgsmål – statsstøtte – levering af træ – foreløbig undersøgelse af en påstået statsstøtte indrømmet af de tyske myndigheder i form af aftaler om levering af træ – Kommissionens manglende stillingtagen inden for en rimelig frist – åbenbart afvisningsgrundlag«

Passivitetssøgsmål–stillingtagen som omhandlet i artikel 265, stk. 2, TEUF inden anlæggelsen af søgsmålet–begreb–afvisning af at handle i overensstemmelse med en opfordring til at handle–omfattet

(Art. 265, stk. 2, TEUF)

(jf. præmis 21, 22 og 24)

Angående

Påstand støttet på artikel 265 TEUF om, at det fastslås, at Kommissionen retsstridigt undlod inden for en rimelig frist at træffe afgørelse inden for rammerne af en foreløbig undersøgelse af en påstået statsstøtte indrømmet af de tyske myndigheder til fordel for sagsøgeren i form af aftaler om levering af træ.

Konklusion

1) Søgsmålet afvises.
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 10. marts 2017 –

Przedsiębiorstwo Energetyki Cieplnej mod ECHA

(Sag T-625/16 R)

»Særlige rettergangsformer – Det Europæiske Kemikalieagentur – REACH – gebyr for registrering af et stof – nedsættelse, som indrømmes mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder – afgørelse om at pålægge en administrationsafgift og et supplerende gebyr – begæring om udsættelse af gennemførelsen – ingen uopsættelighed«

1. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–foreløbige forholdsregler–»fumus boni juris«–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–kumulativ karakter–afvejning af samtlige interesser i sagen–rækkefølge for undersøgelse og metode til efterprøvelse–skønsbeføjelse for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler (Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 6-9 og 12)

2. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–foreløbige forholdsregler–betingelser–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–økonomisk tab–situation, der kan bringe det sagsøgende selskabs eksistens i fare (Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 13)

3. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–foreløbige forholdsregler–betingelser–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–bevisbyrde–økonomisk tab–pligt til at fremlægge konkrete og præcise oplysninger, der underbygges af detaljerede dokumenter (Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 14-20)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 278 og artikel 279 TEUF med påstand dels om anordning af foreløbige forholdsregler dels om udsættelse af gennemførelsen af afgørelse nr. SME (2016)2851 af 23. juni 2016, hvorefter sagsøgeren ikke kunne få nedsættelser af det gebyr, der finder anvendelse på mellemstore virksomheder, dels om, at sagsøgte tilpligtes at annullere de fakturaer, der er udstedt på grundlag af den nævnte afgørelse, dvs. ECHA’s fakturaer nr. 10058238 og nr. 10058239 af 23. juni 2016.

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler forkastes.
4.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-absolutte registreringshindringer-varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber-vurdering af, om et tegn er beskrivende-kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 23)
Rettens kendelse (Tredje Afdeling) af 9. marts 2017 –

Comprojecto – Projectos e Construções m.fl. mod ECB

(Sag T-22/16)

»Passivitets-, annullations- og erstatningssøgsmål – økonomisk og monetær politik – tilsyn med kreditinstitutter – forebyggelse af brug af det finansielle system til hvidvask af penge – korrigerende foranstaltninger – manglende opfordring til at handle – manglende klarhed i stævningen – retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål – åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er retligt ugrundet«

1. Passivitetssøgsmål–opfordring til institutionen–opfordring til at handle–intet bevis for den pågældende institutions faktiske modtagelse–afvisning (Art. 265, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 22-24, 26 og 27)

2. EU-ret–kilder–verdenspostkonventionen–ikke omfattet (jf. præmis 25)

3. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–opfordring til at handle i medfør af artikel 265 TEUF sendt tilbage til afsenderen, da den ikke kunne afleveres hos den institution, hvortil den var rettet–ikke omfattet (Art. 263 TEUF og 265 TEUF) (jf. præmis 31)

4. Ansvar uden for kontraktforhold–betingelser–ulovlighed–skade–årsagsforbindelse–den ene betingelse ikke opfyldt–erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 34)

Angående

For det første søgsmål i henhold til artikel 265 TEUF med påstand om, at det fastslås, at ECB med urette har undladt at handle over for portugisiske kreditinstitutter i forbindelse med forebyggelse af brug af det finansielle system til hvidvask af penge, for det andet søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af den akt, hvorved ECB sendte den opfordring til at handle, som sagsøgerne havde sendt til ECB, tilbage til sagsøgerne, og for det tredje søgsmål i henhold til artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgerne angiveligt har lidt som følge af den manglende handling.

Konklusion

1) Den Europæiske Centralbank frifindes.
2)

Sagen afvises, for så vidt som den tilsigter at Europa-Parlamentet tilpligtes at betale Jean-Marie Le Pen 50000 EUR som godtgørelse af udgifter, der kan erstattes.
4.

Tjenestemandssager–erstatningssøgsmål–formål–påstand om erstatning for det tab, der følger af psykisk chikane–annullation af administrationens afgørelse, hvorved denne benægter, at der foreligger en sådan chikane, på grund af procedurefejl–ikke truffet en ny afgørelse–påstanden fremsat for tidligt (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 20)
Spørgsmålet om, hvorvidt uopsættelighedsbetingelsen i forbindelse med en anmodning om foreløbige forholdsregler er opfyldt, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den part, der har fremsat anmodning om den foreløbige forholdsregel, udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab, før der er truffet afgørelse vedrørende den principale annullationspåstand. Denne part skal føre strengt bevis for ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført et sådant personligt tab.

Sagsøgeren har ikke ført dette strenge bevis, når det hævdede tab tidligst kan indtræde efter udløbet af flere aftaler, hvis varighed overstiger den vurderede varighed af sagen for Retten og som kan være genstand for en forlængelse. I denne henseende tilkommer det i givet fald sagsøgeren at gøre de specifikke retsmidler gældende, såfremt de nævnte aftaler ikke overholdes. Såfremt de aftalemæssige forpligtelser tilsidesættes, vil denne sidstnævnte desuden kunne anvende procesreglementets artikel 160.

(jf. præmis 34, 36 og 37)
3.

Særlige rettergangsformer–foreløbige forholdsregler–betingelser–afvejning af samtlige interesser i sagen–begæring om foreløbig forholdsregel, hvorved Kommissionen pålægges straks at betale forskellige beløb i henhold til flere aftaler om tilskud til et selskab, der befinder sig på fallittens rand–forudseelig risiko for, at Unionens budget vil lide et uopretteligt tab for så vidt angår de nævnte beløb–den begærede foreløbige forholdsregel ikke passende (Art. 268 TEUF, 279 TEUF og 340 TEUF) (jf. præmis 36 og 38-42)
3.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres-udelukkende hensyntagen til de EU-retlige bestemmelser-forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater eller i tredjelande-afgørelser, der ikke binder Unionens retsinstanser (Rådets forordning nr. 207/2009) (jf. præmis 30)
Det fremgår af Rettens procesreglements artikel 123, stk. 4, at når en udeblivelsesdom kan fuldbyrdes, kan Retten udsætte fuldbyrdelsen, indtil den har taget stilling til den anmodning om genoptagelse, der er fremsat i henhold til procesreglementets artikel 166. Det fremgår imidlertid af procesreglementets artikel 1, stk. 2, litra a), at der i dette reglement ved »Retten«, for så vidt angår de sager, der er fordelt eller henvist til en afdeling, forstås den pågældende afdeling. Det følger heraf, at udsættelsen af fuldbyrdelsen af en udeblivelsesdom er omfattet af specifikke bestemmelser, der udtrykkeligt tillægger Retten og ikke Rettens præsident i egenskab af dommer i sagen om foreløbige forholdsregler denne kompetence. Det følger således af ordlyden og opbygningen af såvel statutten for Den Europæiske Unions Domstol som procesreglementet, at Rettens præsident ikke er kompetent til at træffe afgørelse vedrørende en anmodning om udsættelse af fuldbyrdelsen af en udeblivelsesdom.

(jf. præmis 9-11 og 13)
3.

Særlige rettergangsformer–foreløbige forholdsregler–betingelser–afvejning af samtlige interesser i sagen–begæring om foreløbig forholdsregel, hvorved Forvaltningsorganet for Forskning (REA) pålægges straks at betale et beløb i henhold til en aftale om tilskud til et selskab, der befinder sig på fallittens rand–forudseelig risiko for, at Unionens budget vil lide et uopretteligt tab for så vidt angår de nævnte beløb–den begærede foreløbige forholdsregel ikke passende (Artikel 268 TEUF, 279 TEUF og 340 TEUF) (jf. præmis 30-35)
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 27. september 2017 –

Gaki mod Europol

(Sag T-366/16)

»Annullations- og erstatningssøgsmål - tilsidesættelse af formkrav - påstande om, at der meddeles påbud - åbenbart afvisningsgrundlag - åbenbart ikke kompetence - søgsmål, der er åbenbart ugrundet«

1. Retslig procedure–stævning–formkrav–anbringender og argumenter ikke anført tilstrækkelig klart og nøjagtigt–afvisning [Rettens procesreglement, art. 76, litra d)] (jf. præmis 30)

2. Annullationssøgsmål–Unionens retsinstansers kompetence–påstand om, at en institution meddeles et påbud–uantagelig (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 34)

3. Institutionernes retsakter–begrundelse–forpligtelse–rækkevidde–beslutning vedtaget i en sammenhæng, som er velkendt for adressaten–kortfattet begrundelse tilladt (Art. 296 TEUF) (jf. præmis 41 og 42)

4. Annullationssøgsmål–anbringender–manglende eller utilstrækkelig begrundelse–anbringende forskelligt fra anbringendet vedrørende retsaktens materielle lovlighed (Art. 263 TEUF og 296 TEUF) (jf. præmis 45)

5. Ansvar uden for kontraktforhold–betingelser–ulovlighed–skade–årsagsforbindelse–kumulative betingelser–den ene betingelse ikke opfyldt–erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (Art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 52-55)

Angående

Dels en påstand i henhold til artikel 263 TEUF i det væsentlige om, at Europol træffer visse foranstaltninger og om annullation af afgørelse fra Den Fælles Kontrolinstans for Europol af 4. maj 2016 vedrørende en klage indgivet af sagsøgeren, dels en påstand i henhold til artikel 268 TEUF om erstatning for den skade, som sagsøgeren angiveligt har lidt.

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) frifindes.
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 28. september 2017 –

Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis mod Kommissionen

(Sag T-207/16)

»Annullationssøgsmål – retsakter, der aldrig er blevet vedtaget – påstand om, at det er ufornødent at træffe afgørelse – påstand om, at stævningen fortolkes, som om den vedrører en anden retsakt end de anfægtede retsakter – ikke lagt til grund – åbenbart afvisningsgrundlag«

Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–retsakter, der aldrig er blevet vedtaget–ikke omfattet–påstand om, at stævningen fortolkes, som om den vedrører en anden retsakt end de anfægtede retsakter–åbenbart afvisningsgrundlag

(Art. 263 TEUF; statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1)

(jf. præmis 34, 35, 37 og 38)

Angående

Påstand om annullation af en angivelig afgørelse om at udelukke sagsøgeren og af en angivelig afgørelse om at registrere og aktivere meddelelsen om udelukkelse af sagsøgeren i systemet for tidlig varsling (SAP) og i systemet for tidlig opdagelse og udelukkelse (EDES).

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger i hovedsagen og i sagen om foreløbige forholdsregler og betaler to tredjedele af Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis’ omkostninger i disse sager.
Der foreligger kun retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål, når foranstaltningerne har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af dennes retsstilling.

Hvad angår retsakter fra Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) følger det af bestemmelserne i forordning nr. 883/2013 om undersøgelser, der foretages af OLAF og navnlig af 31. betragtning til og artikel 11 i denne forordning, at rapporten og henstillingerne fra OLAF, som efter en ekstern undersøgelse er blevet fremsendt til de berørte medlemsstaters kompetente myndigheder, ikke automatisk kan føre til, at der indledes en administrativ eller retslig procedure på nationalt plan, og så meget desto mindre til, at der vedtages efterfølgende retsakter. Det påhviler nemlig de nationale myndigheder at afgøre, hvilke foranstaltninger der skal træffes, og de sidstnævnte er derfor de eneste myndigheder, som kan træffe beslutninger, der kan berøre retsstillingen for de personer, for hvis vedkommende OLAF måtte have henstillet, at der indledes sådanne procedurer. OLAF’s fremsendelse af oplysninger til de nationale myndigheder kan heller ikke betragtes som en retsakt, der er bebyrdende, eftersom det i henhold til artikel 12 i forordning nr. 883/2013 påhviler de myndigheder, der modtager oplysninger fra OLAF, inden for rammerne af deres egne beføjelser at vurdere indholdet og rækkevidden af de nævnte oplysninger og dermed, hvorledes der skal følges op herpå.

Vedrørende de angivelige overtrædelser, som OLAF skulle have begået af procedurereglerne, af retten til at få kendskab til bevismaterialet og af kontradiktionsprincippet samt af de grundlæggende rettigheder og sagsøgerens ret til domstolsbeskyttelse mod de ulovlige efterforskningsforanstaltninger, som OLAF’s undersøgelsesrapport er behæftet med, kan disse uregelmæssigheder endvidere ikke medføre, at denne rapport får karakter af en bebyrdende retsakt. Sådanne overtrædelser kan nemlig kun påberåbes til støtte for et søgsmål rettet mod en senere anfægtelig retsakt, for så vidt som de måtte have påvirket retsaktens indhold. I denne forbindelse vil grovheden af det retsbrud, som en institution foreholdes, eller omfanget af indgrebet, som måtte følge heraf, med hensyn til overholdelsen af de grundlæggende rettigheder ikke kunne tillade, at traktatens ufravigelige procesforudsætninger fraviges, og medføre, at retsakter, som ikke er anfægtelige, fordi de ikke har bindende retsvirkninger, derved bliver det. Det kan nemlig ikke på grundlag af en retsakts eventuelle ulovlighed sluttes, at den er anfægtelig.

(jf. præmis 13, 22, 29, 42 og 43)
2.

Annullationssøgsmål–fysiske eller juridiske personer–retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt–umiddelbart berørt–kriterier–kommissionsafgørelse, hvorved det fastslås, at godtgørelse for importafgifter i et bestemt tilfælde er ubegrundet–søgsmål anlagt af en importør, som afgørelsen ikke er rettet til, men som gør gældende at befinde sig i samme situation som den person, som afgørelsen er rettet til–ikke umiddelbart berørt–afvisning [Art. 263, stk. 4, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 952/2013, art. 116, stk. 3; Rådets forordning nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b); Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 871] (jf. præmis 21-24 og 29)
Formålet med en sag om foreløbige forholdsregler er at sikre den fulde virkning af den fremtidige endelige afgørelse med henblik på at undgå en lakune i den retsbeskyttelse, som Unionens retsinstanser sikrer. For at opfylde denne målsætning skal uopsætteligheden vurderes i forhold til, hvor nødvendigt det er, at der træffes en foreløbig afgørelse med henblik på at undgå en alvorlig og uoprettelig skade for den part, der anmoder om den midlertidige beskyttelse. Det er denne part, som skal dokumentere ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført en sådan skade.

Hvad angår en anmodning om udsættelse af gennemførelsen af en afgørelse fra Kommissionen om ændring af betingelserne for fravigelse af EU’s regler vedrørende udnyttelse af en gasrørledning har den part, der fremsætter anmodning om foreløbige forholdsregler, en urigtig opfattelse af, hvorledes den retsorden, der er indført ved traktaterne, fungerer, når denne påberåber sig en alvorlig og uoprettelig ændring af dennes stilling på markedet på grund af muligheden for at foretage langsigtede reservationer af den overførelseskapacitet af gas gennem gasrørledningen, der er blevet frigivet ved den anfægtede afgørelse, hvilket vil føre til en fastfrysning af situationen. I tilfælde af en annullation af den anfægtede afgørelse vil betingelserne for brug af den pågældende gasrørledning, som tilladt ved denne afgørelse, nemlig ikke længere finde anvendelse. Det vil ikke være muligt at gennemføre en privatretlig aftale, der er indgået i henhold til disse betingelser, og de konsekvenser, der er beskrevet af sagsøgeren, vil eventuelt kun opstå i den periode, der ligger forud for det tidspunkt, hvor Retten træffer endelig afgørelse i hovedsagen. Denne situation kan imidlertid ikke i sig selv udgøre det af sagsøgeren påståede tab, idet dette tab afhænger af denne situations fortsatte beståen på lang sigt.

(jf. præmis 29, 30, 37, 38 og 42)
3.

EU-institutionerne–offentlighedens ret til aktindsigt–forordning nr. 1049/2001.–begæring vedrørende et stort antal dokumenter–institutionens ret til at forlænge fristen for vedtagelse af afgørelsen–karakter af undtagelse–institutionens mulighed for at nå frem til en løsning med den, som har anmodet om aktindsigt, for at ændre de frister, der er fastsat i forordningen (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 6, stk. 3, 7 og 8) (jf. præmis 33)
6.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres-udelukkende hensyntagen til de EU-retlige bestemmelser-forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater eller i tredjelande-afgørelser, der ikke binder Unionens retsinstanser (Rådets forordning nr. 207/2009) (jf. præmis 30)