DOMSTOLENS DOM (SJETTE AFDELING) AT 18. APRIL 1989. - CAISSE DE PENSION DES EMPLOYES PRIVES MOD FRANCOIS RETTER. - ANMODNING OM PRAEJUDICEL AFGOERELSE INDGIVET AF STORHERTUGDOEMMET LUXEMBOURGS COUR DE CASSATION. - OVERFOERSEL AF TJENESMAENDS PENSIONSRETTIGHEDER TIL FAELLESSKABERNES PENSIONSORDNING. - SAG 130/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 00865



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Tjenestemaend - EKSF' s personalevedtaegt - retlig vaerdi

2 . Tjenestemaend - pensioner - pensionsrettigheder erhvervet foer ansaettelse ved EF - overfoersel til EF' s ordning - medlemsstaternes forpligtelser - fastsaettelse af foranstaltninger for at muliggoere overfoersel - national lovgivning der udelukker baade overfoersel og opretholdelse af rettighederne - ugyldig

( EKSF' s tjenestemandsvedtaegt, bilag VIII, artikel 11, stk . 2 )

Sammendrag

1 . De tre Faellesskabers ligestilling i vedtaegtsmaessig henseende ville vaere illusorisk, saafremt tjenestemandsvedtaegten for EKSF, naar henses til forholdene omkring dens vedtagelse i 1962, herunder den manglende offentliggoerelse i EF-Tidende, havde mindre retlig vaerdi end de andre Faellesskabers tjenestemandsvedtaegter, idet personalet ved EKSF saaledes ikke ville have samme rettigheder og muligheder som de oevrige EF-tjenestemaend . En saadan kraenkelse af lighedsprincippet ville vaere uforeneligt med faellesskabsrettens grundlaeggende principper .

2 . Medlemsstaterne er i henhold til artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til EKSF' s tjenestemandsvedtaegt forpligtede til at traeffe alle de noedvendige foranstaltninger for at gennemfoere denne bestemmelse, der - fra ikrafttraedelsen den 1 . januar 1962 - udelukker anvendelsen af en national lov, hvorefter en tjenestemand i Faellesskabet, der har vaeret omfattet af socialsikringen i den paagaeldende medlemsstat, har vaeret forpligtet til endeligt - mod udbetaling af en tilbagekoebsvaerdi begraenset til vedkommendes indbetalte bidrag - at give afkald paa pensionsrettigheder, der forud for denne dato er erhvervet i henhold til den nationale ordning, uden mulighed for at bevare disse pensionsrettigheder eller lade dem overfoere til Faellesskabernes pensionsordning .

Dommens præmisser

1 Ved dom af 9 . april 1987, indgaaet til Domstolen den 21 . april 1987, har Storhertugdoemmet Luxembourgs Cour de cassation i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til De Europaeiske Faellesskabers tjenestemandsvedtaegt .

2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag anlagt af François Retter, tjenestemand ved Kommissionen og sagsoeger i hovedsagen, mod Caisse de pension des employés privés de Luxembourg, sagsoegt i hovedsagen ( herefter benaevnt "pensionskassen ").

3 Inden Retter den 5 . februar 1962 blev fastansat som tjenestemand ved EKSF' s Hoeje Myndighed, havde han vaeret ansat i den private sektor i Luxembourg og i denne egenskab erhvervet pensionsrettigheder i pensionskassen paa grundlag af en medlemsperiode paa 61 maaneder . Den 1 . april 1964 anmodede han pensionskassen om at faa udbetalt halvdelen af de til hans konto samlede indbetalte bidrag, der paa det paagaeldende tidspunkt androg 58 538 LFR Herefter fik Retter udbetalt 29 269 LFR .

4 Ifoelge den luxembourgske lovgivning, der gjaldt i 1964, var det ikke muligt at overfoere pensionsrettigheder, der var erhvervet under den nationale ordning, til faellesskabsordningen . Loven gav alene mulighed for at udbetale en tilbagekoebsvaerdi til de medlemmer, som efter at have betalt bidrag til pensionsordningen i en periode af mindst 30 maaneder, definitivt traadte ud af den luxembourgske forsikringsordning uden at faa udbetalt pension . Loven bestemte yderligere, at anmodningen om udbetaling af tilbagekoebsvaerdien skulle indgives inden to aar, efter at den paagaeldende var traadt ud af den luxembourgske socialsikringsordning, da han ellers ville miste sine rettigheder, samt at han ved udbetaling af tilbagekoebsvaerdien mistede enhver ret til ydelser fra pensionskassen .

5 Efter vedtagelsen af lov af 14 . marts 1979 om aendring af den luxembourgske lovgivning med henblik paa at give personer, der er ansat som tjenestemaend ved Faellesskaberne, mulighed for at overfoere deres pensionsrettigheder, jfr . tjenestemandsvedtaegten, anmodede sagsoegeren den 4 . februar 1983 pensionskassen om at annullere transaktionen i 1964 og lade ham genindtraede i sine pensionsrettigheder mod indbetaling af det i 1964 udbetalte beloeb med tillaeg af renter . Den 15 . marts 1983 afslog pensionskassen anmodningen med den begrundelse, at personer, som havde faaet udbetalt tilbagekoebsvaerdien i henhold til 1964-loven, ifoelge artikel 65 i 1979-loven mistede enhver ret til ydelser fra pensionskassen, hvorfor de ikke kunne genindtraede i den nye ordning .

6 Efter at spoergsmaalet havde vaeret indbragt for de paa dette omraade kompetente retsinstanser besluttede Cour de Cassation endelig at udsaette sagen og forelaegge Domstolen en anmodning om praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal :

"Skal bestemmelsen i artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til De Europaeiske Faellesskabers tjenestemandsvedtaegt fortolkes saaledes, at der ved denne bestemmelse fra ikrafttraedelsen den 1 . januar 1962 for EKSF-tjenestemaend er skabt en direkte ret til at faa overfoert pensionsrettigheder, der er erhvervet ved deltagelse i en national pensionsordning, til Faellesskabernes pensionsordning paa de i naevnte artikel 11, stk . 2, angivne betingelser, og kan i bekraeftende fald denne faellesskabsretlige bestemmelse, for saa vidt angaar det deri fastsatte princip om ret til overfoersel, fra den 2 . januar 1962 antages at vaere blevet en del af national rets bestemmelser om pensionsordninger og navnlig bestemmelserne om samordning af de forskellige pensionsordninger?"

7 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, de omhandlede nationale og faellesskabsretlige regler samt sagens forloeb og parternes indlaeg for Domstolen henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

8 Det bemaerkes indledningsvis, at hovedsagen tager sit udgangspunkt i en aftale om tilbagekoeb af pensionsrettigheder indgaaet i 1964 mellem Retter og pensionskassen . Paa dette tidspunkt var sagsoegeren som tjenestemand ved EKSF' s Hoeje Myndighed omfattet af forordningen om fastsaettelse af vedtaegten for tjenestemaend og oevrige ansatte i Faellesskabet, vedtaget af Formandsudvalget for EKSF med ikrafttraedelse den 1 . januar 1962 . Den af den nationale ret oenskede fortolkning vedroerer saaledes tjenestemandsvedtaegten for EKSF .

9 Artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til vedtaegten af 1962 svarer til artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til vedtaegten for tjenestemaend og ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Det Europaeiske Atomenergifaellesskab som fastsat i Raadenes forordninger nr . 31 ( EOEF ) og nr . 11 ( Euratom ) af 18 . december 1961 ( EFT 1959-1962, s . 126 ), der ligeledes traadte i kraft den 1 . januar 1962 . Disse bestemmelser blev genoptaget med samme ordlyd i artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til Raadets forordning ( EOEF, Euratom, EKSF ) nr . 259/68 af 29 . februar 1968 om vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber og om ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i disse faellesskaber samt om saerlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemaend i Kommissionen ( EFT 1968 I, s . 30 ).

10 I modsaetning til vedtaegterne for tjenestemaend ved EOEF og Euratom blev tjenestemandsvedtaegten for EKSF ikke offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende . De eventuelle konsekvenser af dette forhold er blevet droeftet i parternes indlaeg, efter at Domstolen ( Sjette Afdeling ) efter at have hoert generaladvokaten den 4 . oktober 1988, bestemte, at den mundtlige behandling skulle genaabnes .

11 For at afgoere, om artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til tjenestemandsvedtaegten for EKSF allerede ved sin ikrafttraedelse den 1 . januar 1962 gav dette Faellesskabs tjenestemaend ret til at overfoere de pensionsrettigheder, de havde erhvervet ifoelge en national ordning, til den tilsvarende faellesskabsordning, skal det undersoeges, om bestemmelsen har en saadan virkning, at en tjenestemand kan paaberaabe sig den over for en medlemsstats ordning, hvorefter det paa det for sagen relevante tidspunkt ikke blot var udelukket at overfoere pensionsrettigheder, men ogsaa at opretholde rettighederne i den nationale ordning . Med henblik paa at yde den nationale ret vejledning skal det foerst undersoeges, i hvilken retlig sammenhaeng EKSF-tjenestemandsvedtaegten af 1962 blev vedtaget, og hvilken raekkevidde der kan tillaegges de foranstaltninger, Formandsudvalget traf vedroerende Faellesskabernes ansatte .

12 For saa vidt angaar den sammenhaeng, hvori tjenestemandsvedtaegten for EKSF blev vedtaget, bemaerkes, at i henhold til EKSF-Traktatens artikel 78, stk . 3, og artikel 7, stk . 3, i Konventionen om Overgangsbestemmelserne, jfr . Traktatens artikel 85, blev kompetencen til at fastsaette vedtaegten tildelt et udvalg, som under Domstolens praesidents formandsskab omfattede formaendene for den Hoeje Myndighed, for Den Faelles Forsamling og for Det Saerlige Ministerraad . Til forskel fra EKSF-Traktatens artikel 15, stk . 3, foreskriver denne bestemmelse ikke, at de af udvalget trufne foranstaltninger skal offentliggoeres for at faa retsvirkning .

13 At der inden for EKSF-traktatens rammer blev tildelt formandsudvalget retsanordnende kompetence, indebar retten til at skabe individuelle rettigheder for private . Domstolen fastslog i sin dom af 16 . december 1960 ( Humblet mod Belgien, 6/60, Sml . 1954-1964, s . 207 ), at der bestaar saadanne rettigheder, der er fastsat, for at Faellesskabets forvaltning kan fungere uafhaengigt . Det fremgaar af denne dom, hvori Domstolen fremhaevede medlemsstaternes forpligtelser i henhold til protokollen vedroerende Faellesskabets privilegier og immuniteter, der findes som bilag til EKSF-Traktaten, at Faellesskabets retsorden paa det vedtaegtsmaessige omraade kan skabe individuelle rettigheder for tjenestemaendene, som de kan paaberaabe sig over for medlemsstaternes myndigheder .

14 I denne forbindelse bemaerkes, at den af Formandsudvalget fastsatte vedtaegt ud over regler om tjenesteforholdet indeholder en raekke bestemmelser vedroerende tjenestemaendenes forhold til socialsikringsmyndighederne i den medlemsstat, hvor de tidligere var tilsluttet en socialsikringsordning .

15 Med hensyn til vedtaegtsbestemmelsernes retlige karakter er forholdet det, at muligheden for at overfoere pensionsrettigheder, som Domstolen allerede har fastslaaet i dom af 20 . oktober 1981 ( Kommissionen mod Belgien, 137/80, Sml . s . 2393 ), har retsvirkninger for medlemsstaterne . Artikel 11, stk . 2, i vedtaegtens bilag VIII har nemlig til formaal at sikre, at de rettigheder, som en EF-tjenestemand har erhvervet i en medlemsstat, selv om de eventuelt er begraensede eller endog betingede eller fremtidige eller utilstraekkelige til straks at give adgang til pension, kan bevares til tjenestemandens fordel og tages i betragtning af den pensionsordning, som den paagaeldende er tilknyttet ved slutningen af sin erhvervsaktive periode, i dette tilfaelde faellesskabsordningen .

16 Forberedelserne vedroerende udarbejdelsen af nye vedtaegter for Faellesskabernes personale, som i 1961 blev udfoert af EOEF' s og Euratoms Raad samt af EKSF' s Formandsudvalg, havde til formaal at indfoere ensartede vedtaegter . Det fremgaar saaledes af moedereferaterne fra Formandsudvalget, at det samarbejdede snaevert med Raadene . I forbindelse med dette samarbejde tog EOEF' s og Euratoms Raad udgangspunkt i EKSF' s personalevedtaegt .

17 Naar henses til vedtaegternes tilblivelseshistorie, bemaerkes, at de tre Faellesskabers ligestilling i vedtaegtsmaessig henseende, jfr . Domstolens dom af 15 . juli 1960 ( Campolongo mod EKSF' s Hoeje Myndighed, 27/59 og 39/59, Sml . 1954-1964, s . 193 ), ville vaere illusorisk, saafremt tjenestemandsvedtaegten for EKSF havde mindre retlig vaerdi end vedtaegterne for EOEF og Euratom, idet personalet ved EKSF saaledes ikke ville have samme rettigheder og muligheder som de oevrige EF-tjenestemaend . En saadan kraenkelse af lighedsprincippet ville vaere uforeneligt med faellesskabsrettens grundlaeggende principper .

18 Denne ligestilling mellem vedtaegterne paa trods af den af de forskellige myndigheder anvendte vedtagelsesprocedure og de forskellige regler for offentliggoerelse af retsakterne stadfaestes i artikel 83, stk . 3, i de tre tjenestemandsvedtaegter, der traadte i kraft den 1 . januar 1962 . Ifoelge denne bestemmelse reguleres de naermere regler for fastsaettelse af pensioner til EKSF-tjenestemaend, samt fordelingen af byrderne i forbindelse med udbetalingen af disse pensioner mellem EKSF' s pensionsfond og budgetterne for EOEF og Euratom, paa grundlag af en forordning baseret paa en faelles aftale mellem Raadene og EKSF' s Formandsudvalg . Disse regler blev med tilbagevirkende gyldighed fra 1 . januar 1962 fastsat i forordning nr . 5/63/Euratom og nr . 100/63/EOEF af 10 . juli 1963 ( JO 130, s . 2301 ), som i betragtningerne henviser til de tre Faellesskabers ovennaevnte tjenestemandsvedtaegter . I den samme retsanordnende sammenhaeng udstedte Raadene for EOEF og Euratom samt Formandsudvalget for EKSF afgoerelse af 10 . juli om udpegelse af den institution, der skal udbetale ydelserne i henhold til pensionsordningen ( EFT 1963-1964, s . 45 ), uden at disse institutioner sondrede mellem de tre tjenestemandsvedtaegter .

19 Det bemaerkes yderligere, at Faellesskabernes Forsamling - under forhandlingerne vedroerende et forslag fra Raadene om en forordning om aendring af artikel 109 i tjenestemandsvedtaegterne for EOEF og Euratom - i en beslutning opfordrede EKSF' s Formandsudvalg til ligeledes at aendre tjenestemandsvedtaegten for dette Faellesskab ( JO 116 1962, s . 2673 ). Formandsudvalget efterkom beslutningen, idet det aendrede den samme bestemmelse i EKSF-tjenestemandsvedtaegten .

20 Det bemaerkes endvidere, at eksistensen af en vedtaegtsordning for EKSF' s tjenestemaend stadfaestedes i Domstolens procesreglement, for saa vidt angaar sager paa grundlag af artikel 58 i EKSF' s personalevedtaegt af 21 . februar 1957 ( JO 8, s . 110 ), samt i reglementet af 20 . april 1960 vedroerende organisationen af den Hoeje Myndigheds tjenestegrene ( JO 30, s . 747 ), som i artikel 6, stk . 2, henviser til EKSF' s personalevedtaegt .

21 Det kan herefter fastslaas, at forholdene omkring vedtagelsen af EKSF' s tjenestemandsvedtaegt i 1962 ikke kan foere til, at denne vedtaegt ikke har de samme ovenfor anfoerte retsvirkninger som de andre Faellesskabers tjenestemandsvedtaegter .

22 Naar henses hertil og til de i hovedsagen anfaegtede nationale lovbestemmelser bemaerkes, at medlemsstaterne, som Domstolen allerede fremhaevede i ovennaevnte dom af 20 . oktober 1981, i henhold til artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til vedtaegten, er forpligtede til at traeffe alle de noedvendige foranstaltninger for at gennemfoere denne bestemmelse . Den udelukker derfor anvendelse af nationale regler, som afskaerer en tjenestemand fra muligheden for at overfoere sine pensionsrettigheder, hvorved han mister en ret, som vedtaegten indroemmer ham .

23 Herefter maa det af Storhertugdoemmet Luxembourgs Cour de cassation forelagte spoergsmaal besvares med, at artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til vedtaegten for tjenestemaend i Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab skal fortolkes saaledes, at det allerede fra ikrafttraedelsen den 1 . januar 1962 af denne bestemmelse har vaeret udelukket at anvende en national lov, hvorefter en tjenestemand i Faellesskabet, der har vaeret omfattet af socialsikringen i den paagaeldende medlemsstat, har vaeret forpligtet til endeligt - mod udbetaling af en tilbagekoebsvaerdi begraenset til vedkommendes egne indbetalte bidrag - at give afkald paa pensionsrettigheder, der forud for denne dato er erhvervet i henhold til den nationale ordning, uden mulighed for at bevare disse pensionsrettigheder eller lade dem overfoere til Faellesskabernes pensionsordning .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

24 De udgifter, der er afholdt af Storhertugdoemmet Luxembourgs regering, af Det Forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN ( Sjette Afdeling )

vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Storhertugdoemmet Luxembourgs Cour de Cassation ved dom af 9 . april 1987, for ret :

Artikel 11, stk . 2, i bilag VIII til vedtaegten for tjenestemaend i Det Europaeiske Kul - og Staalfaellesskab skal fortolkes saaledes, at det allerede fra ikrafttraedelsen den 1 . januar 1962 af denne bestemmelse har vaeret udelukket at anvende en national lov, hvorefter en tjenestemand i Faellesskabet, der har vaeret omfattet af socialsikringen i den paagaeldende medlemsstat, har vaeret forpligtet til endeligt - mod udbetaling af en tilbagekoebsvaerdi begraenset til vedkommendes egne indbetalte bidrag - at give afkald paa pensionsrettigheder, der forud for denne dato er erhvervet i henhold til den nationale ordning, uden mulighed for at bevare disse pensionsrettigheder eller lade dem overfoere til Faellesskabernes pensionsordning .