RETTENS DOM (enedommer)

3. oktober 2002

Sag T-6/02

Michael Gerhard Franz Platte

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — udnævnelse — indplacering i lønklasse — vedtægtens artikel 31, stk. 2«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-973

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 31. januar 2001 om sagsøgerens endelige indplacering i lønklasse C5, løntrin 3.

Udfald:

Kommissionen frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – ansættelse – indplacering i lønklasse – udnævnelse i den højeste lønklasse i stillingsgruppen – ansættelsesmyndighedens skøn – hensyntagen til tjenestens interesse og den pågældendes faglige erfaring – domstolsprøvelse – grænser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 31, stk. 2)

Selv om ansættelsesmyndigheden ved udnævnelse af nyansatte tjenestemænd generelt ikke er forpligtet til i hvert enkelt tilfælde at undersøge, om vedtægtens artikel 31, stk. 2, bør bringes i anvendelse, eller til at begrunde en afgørelse om ikke at gøre brug af denne bestemmelse, er den derimod, såfremt der foreligger særlige omstændigheder, forpligtet til at foretage en konkret vurdering af, om den nævnte bestemmelse bør bringes i anvendelse. Dette kan være tilfældet, når tjenestens særlige behov kræver ansættelse af en særligt kvalificeret tjenestemand, eller når den ansatte har ganske usædvanlige kvalifikationer og anmoder om, at artikel 31, stk. 2, bringes i anvendelse.

Sådanne kvalifikationer skal vurderes, ikke i forhold til befolkningen som helhed, men i forhold til gennemsnitsprofilen for personer, der har bestået udvælgelsesprøver, hvilket er en personkreds, der allerede er meget strengt udvalgt på grundlag af kravene i henhold til vedtægtens artikel 27. En bestemt faglig erfaring eller specifikke akademiske kvalifikationer kan ikke give personer, der har en sådan erfaring eller sådanne kvalifikationer, krav på at blive udnævnt i den højeste lønklasse inden for den pågældende stillingsgruppe.

I betragtning af den mangfoldighed af faglig erfaring, som indehaves af ansøgerne til stillinger ved Fællesskabet, råder ansættelsesmyndigheden over et skøn, som afgrænses af vedtægtens artikel 31 og af de interne afgørelser, som er truffet vedrørende anvendelsen heraf, med hensyn til vurderingen af en nyansat tjenestemands forudgående faglige erfaring, både for så vidt angår arten og varigheden heraf og dens større eller mindre relevans i relation til de krav, der stilles i forbindelse med den stilling, som skal besættes. Under disse omstændigheder kan Fællesskabets retsinstanser ikke sætte deres eget skøn i stedet for ansættelsesmyndighedens. Deres prøvelse er begrænset til en undersøgelse af, om der er sket tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, om ansættelsesmyndigheden har lagt ukorrekte eller ufuldstændige faktiske oplysninger til grund for sin afgørelse, og om afgørelsen er behæftet med magtfordrejning, en retlig vildfarelse eller er utilstrækkeligt begrundet.

(jf. præmis 31-33, 35, 36 og 38)

Henvisning til: Retten, 5. oktober 1995, sag T-17/95, Alexopoulou mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 227, og II, s. 683, præmis 20 og 21; Retten, 9. juli 1997, sag T-92/96, Monaco mod Parlamentet, Sml. Pers. IA, s. 195, og II, s. 573, præmis 45; Retten, 5, november 1997, sag T-12/97, Barnett mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 313, og II, s. 863, præmis 50; Retten, 13. februar 1998, sag T-195/96. Alexopoulou mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 51, og II, s. 117, præmis 39.