2

Den appellerede dom indeholder følgende konstateringer: »1 Med den [omtvistede] beslutning fastslog [Europa-]Kommissionen, at sagsøgeren [(appellanten i den foreliggende sag)] […] og dets næsten helejede datterselskab, Total France SA [(herefter »Total France«)], sammen med andre virksomheder havde tilsidesat artikel 81, stk. 1, [EF] og artikel 53, stk. 1, i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) [af 2. maj 1992 (EFT 1994 L 1, s. 3)], idet de havde deltaget i et kartel på markedet for paraffinvoks i EØS og på det tyske marked for råparaffin. 2 Adressaterne for den [omtvistede] beslutning er de følgende selskaber: […] samt sagsøgeren og dets datterselskab […] 3 Paraffinvoks fremstilles af råolie på et raffinaderi. Det bruges til fremstilling af varer som stearinlys, kemiske produkter, dæk og bilprodukter og anvendes inden for gummi-, emballage-, klæbemiddel- og tyggegummiindustrien (fjerde betragtning til den [omtvistede] beslutning). 4 Råparaffin er den råvare, der kræves for at fabrikere paraffinvoks. Den fremstilles i raffinaderier som et biprodukt ved produktionen af olie på grundlag af råolie. Den afsættes også til endelige kunder, såsom producenter af spånplader (femte betragtning til den [omtvistede] beslutning). 5 Kommissionen indledte sin undersøgelse, efter [at et selskab] ved skrivelse af 17. marts 2005 havde underrettet den om, at der bestod et kartel […] (72. betragtning til den [omtvistede] beslutning). 6 Den 28. og den 29. april 2005 foretog Kommissionen i henhold til artikel 20, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i […] artikel 81 [EF] og 82 [EF] (EFT 2003 L 1, s. 1) kontrolundersøgelser på stedet i lokalerne hos […] Total [France] (75. betragtning til den [omtvistede] beslutning). 7 For så vidt angår Total France blev kontrolundersøgelserne gennemført på grundlag af Kommissionens beslutning af 18. april 2005, hvorved sagsøgeren og samtlige virksomheder, som var direkte eller indirekte kontrolleret af sagsøgeren, herunder Total France, blev pålagt at underkaste sig en kontrolundersøgelse i medfør af artikel 20, stk. 4, i forordning nr. 1/2003 […] 8 [Kommissionens] beslutning [af 18. april 2005] om gennemførelse af en kontrolundersøgelse blev meddelt Total France den 28. april 2005. Den blev ikke meddelt sagsøgeren. 9 Total France modtog begæringer om oplysninger fra Kommissionen den 3. november 2005 og den 27. november 2006 og besvarede disse henholdsvis den 23. december 2005 og den 13. december 2006. Den 30. januar 2007 modtog selskabet yderligere spørgsmål fra Kommissionen, som det besvarede den 4. april 2007. 10 Den 29. maj 2007 fremsendte Kommissionen en klagepunktsmeddelelse [til adressaterne for den omtvistede beslutning], herunder sagsøgeren og Total France (85. betragtning til den [omtvistede] beslutning). 11 Ved skrivelse af 13. august 2007 fremsatte sagsøgeren bemærkninger som svar på klagepunktsmeddelelsen […] 12 Den 10. og den 11. december 2007 afholdt Kommissionen en høring, som sagsøgeren deltog i. 13 Efter høringen modtog sagsøgeren flere begæringer om oplysninger fra Kommissionen. Begæringerne af 21. december 2007 og af 29. maj 2008 vedrørte sagsøgerens og Total Frances omsætning, navnlig på markederne for paraffinvoks og for råparaffin Begæringen af 4. april 2008 vedrørte eksistensen af den overtrædelse, som Total France havde deltaget i. Sagsøgeren besvarede begæringerne henholdsvis den 20. februar, den 8. april og den 10. juni 2008, idet selskabet oplyste, at det ikke havde haft kendskab til den overtrædelse, som Total France foreholdtes. 14 Ifølge den [omtvistede] beslutning havde medarbejdere i Total France deltaget i overtrædelsen i hele den periode, hvori den fandt sted. Kommissionen holdt derfor Total France direkte ansvarlig for kartellet (555. og 556. betragtning til den [omtvistede] beslutning). Kommissionen anførte, at mindst 98% af kapitalen i Total France var ejet af sagsøgeren, og at det på grundlag heraf kunne formodes, at sagsøgeren havde udøvet en afgørende indflydelse på Total Frances adfærd, da de to selskaber tilhørte en og samme virksomhed (557.-559. betragtning til den [omtvistede] beslutning). Som svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten vedrørende identiteten af de andre ejere af Total France har sagsøgeren præciseret, at resten af kapitalen i Total France også indirekte var ejet af sagsøgeren. Det kom således frem under sagen, at Total France var et datterselskab, som var 100%-ejet af sagsøgeren i den omtvistede periode. 15 De bøder, der blev pålagt i det foreliggende tilfælde, blev udmålt på grundlag af retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (EUT 2006 C 210, s. 2) […], som var gældende på det tidspunkt, hvor Kommissionen tilstillede [adressaterne for den omtvistede beslutning] klagepunktsmeddelelsen.«