ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Skal artikel 27 i forordning (EU) nr. 604/2013, sammenholdt med Dublin III-forordningens artikel 18, stk. 1, litra a), eller med artikel 18, stk. [1], litra b)–d), og med artikel 20, stk. 5, fortolkes således, at bestemmelsen fastsætter forskellige genstande for søgsmål, forskellige klagepunkter, som kan fremsættes inden for rammerne af et søgsmål, og forskellige aspekter af tilsidesættelsen af oplysningsforpligtelserne og af pligten til at gennemføre den personlige samtale i medfør af artikel 4 og 5 i forordning (EU) nr. 604/2013? Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 4 og 5 i forordning (EU) nr. 604/2013 fortolkes således, at de heri fastsatte oplysningsgarantier kun skal sikres i det i artikel 18, stk. 1, litra a), fastsatte tilfælde, og ikke også inden for rammerne af tilbagetagelsesproceduren, eller skal de omhandlede artikler fortolkes således, at der inden for den sidstnævnte procedure i det mindste foreligger oplysningsforpligtelser med hensyn til ansvarets ophør som omhandlet i artikel 19 eller til systemfejl i asylproceduren og i modtagelsesforholdene for ansøgere som omhandlet i artikel 3, stk. 2, som medfører en risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling som defineret i artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?
C 297/15

Appel iværksat den 28. januar 2021 af Topcart GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 18. november 2020 i sag T-377/19 — Topcart GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-48/21 P)

(2021/C 297/15)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Topcart GmbH (ved Rechtsanwalt M. Hoffmann)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Carl International

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 12. maj 2021 besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at appellanten bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour constitutionnelle (Belgien) den 12. april 2021 — Défense Active des Amateurs d’Armes ASBL, NG og WL mod Conseil des ministres

(Sag C-234/21)

(2021/C 297/21)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour constitutionnelle

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Défense Active des Amateurs d’Armes ASBL, NG og WL

Sagsøgt: Conseil des ministres

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 4a, i direktiv 91/477/EØF (1), sammenholdt med afsnit II, kategori A, punkt 6-9, i bilag I til samme direktiv, fortolkes således, at denne bestemmelse tilsidesætter artikel 17, stk. 1, artikel 20 og artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, for så vidt som den ikke tillader medlemsstaterne at indføre en overgangsordning for skydevåben klassificeret i kategori A, punkt 9, som på lovlig vis er blevet erhvervet og registreret inden den 13. juni 2017, mens den tillader dem at indføre en overgangsordning for skydevåben i kategori A, punkt 6-8, som ligeledes på lovlig vis er blevet erhvervet og registreret inden den 13. juni 2017?

(1) Rådets direktiv 91/477/EØF af 18.6.1991 om erhvervelse og besiddelse af våben (EFT 1991, L 256, s. 51).
1)

Skal artikel 2, nr. 83), i Kommissionens forordning (EU) nr. 651/2014 af 17. juni 2014 om visse kategorier af støttes forenelighed med det indre marked i henhold til traktatens artikel 107 og 108 fortolkes således, at en enhed (f.eks. en højere læreanstalt eller et forskningsinstitut, et teknologioverførselsagentur, en innovationsformidler, en forskningsorienteret fysisk eller virtuel samarbejdsenhed), hvis operationelle mål bl.a. er uafhængigt af andre interesser at bedrive grundforskning, industriel forskning eller eksperimentel udvikling eller formidle resultaterne heraf til en bredere kreds gennem undervisning, udgivelsesaktivitet eller vidensoverførsel, men hvis egen finansiering hovedsageligt består af indtægter fra økonomiske aktiviteter, kan anses for en forsknings- og videnformidlingsorganisation?
C 297/15

Appel iværksat den 2. marts 2021 af Production Christian Gallimard til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 16. december 2020 i sag T-863/19, Production Christian Gallimard mod EUIPO — Éditions Gallimard

(Sag C-143/21 P)

(2021/C 297/17)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Production Christian Gallimard (ved avocate L. Dreyfuss-Bechmann)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Éditions Gallimard la nouvelle revue française éditions de la nouvelle revue française SA

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 5. maj 2021 besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at Production Christian Gallimard bærer sine egne omkostninger.
2.

Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende: Er bestemmelser i en kollektiv overenskomst, der fastsætter en højere kompensation for uregelmæssigt natarbejde end for regelmæssigt natarbejde, forenelige med artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, når der herved ud over at kompensere for de sundhedsmæssige problemer ved natarbejdet også skal kompenseres for belastninger, som skyldes, at planlægning af uregelmæssigt natarbejde er vanskeligere?
C 297/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 12. maj 2021 — VT mod Ministero dell’Interno og Ministero dell’Interno — Dipartimento della Pubblica Sicurezza — Direzione centrale per le risorse umane

(Sag C-304/21)

(2021/C 297/27)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Appellant: VT

Indstævnte: Ministero dell’Interno og Ministero dell’Interno — Dipartimento della Pubblica Sicurezza — Direzione centrale per le risorse umane

Præjudicielt spørgsmål

Skal Rådets direktiv 2000/78/EF (1) af 27. november 2000, artikel 3 TEU, artikel 10 TEUF og artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at de er til hinder for de nationale bestemmelser i lovdekret nr. 334/2000, med senere ændringer og tilføjelser, og i de sekundærretlige retskilder vedtaget af Ministero dell’Interno, der fastsætter en aldersgrænse på 30 år for deltagelse i en udvælgelsesprøve med henblik på besættelse af stillinger som kommissær med tjenestemandsstatus i statspolitiet?

(1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11. 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT 2000, L 303, s. 16).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht München (Tyskland) den 13. april 2021 — S.M.

(Sag C-237/21)

(2021/C 297/22)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht München

Parter i hovedsagen

Eftersøgt: S.M.

Den anden part: Generalstaatsanwaltschaft München

Præjudicielt spørgsmål

Indebærer de principper, der blev fastslået ved Den Europæiske Unions Domstols dom af 13. november 2018 i Raugevicius-sagen (C-247/17, ECLI:EU:C:2018:898) vedrørende anvendelsen af artikel 18 TEUF og 21 TEUF, at et tredjelands anmodning om udlevering af en unionsborger med henblik på straffuldbyrdelse på grundlag af den europæiske konvention af 13. december 1957 om udlevering af lovovertrædere skal afslås, selv når den anmodede medlemsstat i henhold til denne konvention er folkeretligt forpligtet til at udlevere unionsborgeren, eftersom den har defineret begrebet »statsborgere« som omhandlet i konventionens artikel 6, stk. 1, litra b), således, at kun statens egne statsborgere og ikke andre unionsborgere er omfattet heraf?
2.

Vedrørende de obligatoriske oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 2, i direktiv 2008/48/EF: a) Skal artikel 10, stk. 2, litra p, i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at det rentebeløb, der påløber pr. dag, og som skal angives i kreditaftalen, skal beregnes i henhold til den kontraktlige debitorrente, der er anført i aftalen? b) Vedrørende artikel 10, stk. 2, litra r), i direktiv 2008/48/EF: aa) Skal denne bestemmelse fortolkes således, at oplysningerne i kreditaftalen om den kompensation for førtidig tilbagebetaling, der skal betales ved førtidig tilbagebetaling af lånet, skal være så præcise, at forbrugeren som minimum tilnærmelsesvis kan beregne, hvor meget den kompensation, der skal betales, andrager? såfremt spørgsmålet under litra b), aa), ovenfor besvares bekræftende bb) Er artikel 10, stk. 2, litra r), og artikel 14, stk. 1, andet punktum, i direktiv 2008/48/EF til hinder for en national ordning, hvorefter fristen for udøvelse af fortrydelsesretten i henhold til artikel 10, stk. 2, litra r), i direktiv 2008/48/EF i tilfælde af ufuldstændige angivelser i kreditaftalen alligevel begynder at løbe ved kontraktens indgåelse, og den eneste retsfølge, der indtræder, er bortfald af kreditgiverens ret til kompensation for den førtidige tilbagebetaling af kreditten? Såfremt mindst et af de spørgsmål, der fremgår af det andet spørgsmåls litra a) eller b) besvares bekræftende: c) Skal artikel 14, stk. 1, andet punktum, litra b), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at fristen for udøvelse af fortrydelsesretten kun begynder at løbe, såfremt oplysningerne i henhold til artikel 10, stk. 2, i direktiv 2008/48/EF er angivet fuldstændigt og korrekt? Såfremt spørgsmålet besvares benægtende: d) Hvilke kriterier er relevante for, at fortrydelsesfristen begynder at løbe på trods af ufuldstændige eller ukorrekte oplysninger? Såfremt det ovenstående første spørgsmåls litra a) og/eller et af spørgsmålene i det andet spørgsmåls litra a) eller b) besvares bekræftende:
C 297/15

Appel iværksat den 28. januar 2021 af Topcart GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 18. november 2020 i sag T-378/19 — Topcart GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-49/21 P)

(2021/C 297/16)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Topcart GmbH (ved Rechtsanwalt M. Hoffmann)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret og Carl International

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 12. maj 2021 besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at appellanten bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxembourg) den 10. maj 2021 — État du Grand-duché de Luxembourg og Administration de l’enregistrement, des domaines et de la TVA mod Navitours SARL

(Sag C-294/21)

(2021/C 297/26)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: État du Grand-duché de Luxembourg og Administration de l’enregistrement et des domaines

Sagsøgt: Navitours SARL

Præjudicielle spørgsmål

Finder artikel 2, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (1), hvorefter »merværdiafgift pålægges: 1. Levering af goder og tjenesteydelser, som mod vederlag foretages i indlandet af en afgiftspligtig person, der optræder i denne egenskab«

og/eller artikel 9, stk. 2, litra b), i direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, hvorefter »leveringsstedet for transportydelser er det sted, hvor transporten finder sted, idet der tages hensyn til tilbagelagte strækninger«

anvendelse og fører denne/disse bestemmelse(r) til, at ydelser bestående i personbefordring levereret af en tjenesteyder etableret i Luxembourg pålægges moms i Luxembourg, når disse ydelser leveres inden for et kondominium, således som dette kondominium er defineret i traktaten mellem Storhertugdømmet Luxembourg og Forbundsrepublikken Tyskland om den fælles grænse mellem de to stater og brevvekslingen, undertegnet i Luxembourg den 19. december 1984, som et fælles område under Storhertugdømmet Luxembourgs og Forbundsrepublikken Tysklands fælles suverænitet, og med hensyn til hvilket der ikke er nogen aftale mellem de to stater angående opkrævning af moms på transporttjenesteydelser, således som fastsat i artikel 5, stk. , i traktaten af 19. december 1984 mellem Storhertugdømmet Luxembourg og Forbundsrepublikken Tyskland om den fælles grænse mellem de to stater, hvorefter »De kontraherende stater ved en tillægsaftale skal fastsætte de nærmere regler for, hvilken lov der finder anvendelse på det fælles område under fælles suverænitet«?

(1) EFT 1977, L 145, s. 1.
2.

Skal artikel 27 i forordning (EU) nr. 604/2013 fortolkes således, — at den manglende udlevering af den i artikel 29 i forordning (EU) nr. 603/2013 fastsatte informationsfolder til en person, der befinder sig i en af artikel 24, stk. 1, i forordning (EU) nr. 604/2013 omfattet situation, i sig selv bevirker, at foranstaltningen om overførsel er uafhjælpeligt ugyldig (og eventuelt også, at personen følgelig skal gives mulighed for at indgive en ny ansøgning om international beskyttelse), — eller at sagsøgeren under retssagen har pligt til at godtgøre, at procedurens udfald ville have været anderledes, hvis informationsfolderen var blevet udleveret til vedkommende?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgerichts Bottrop (Tyskland) den 21. april 2021 — Fuhrmann-2-GmbH mod B.

(Sag C-249/21)

(2021/C 297/23)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Bottrop

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fuhrmann-2-GmbH

Sagsøgt: B.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 8, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2011/83/EU (1) fortolkes således, at det ved en besvarelse af spørgsmålet om, hvorvidt en knap eller en tilsvarende funktion, som skal aktiveres ved ordreafgivelsen i forbindelse med en fjernsalgsaftale, der indgås ved hjælp af elektroniske midler som omhandlet i afsnittets første led, og som ikke er mærket »ordre med betalingsforpligtelse«, er mærket med en tilsvarende utvetydig formulering som omhandlet i bestemmelsen, som angiver, at afgivelsen af ordren medfører en forpligtelse til at betale den erhvervsdrivende, alene kommer an på mærkningen af knappen eller den tilsvarende funktion?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25.10.2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF EØS (EUT L 304, s. 64).
2.

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Skal begrebet »tilgængeliggørelse for almenheden« i artikel 1, stk. 2, litra a) og c), i Rådets direktiv 93/83/EØF af 27. september 1993 om samordning af visse bestemmelser vedrørende ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel (EFT 1993, L 248, s. 15) og i artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (2) fortolkes således, at en satellitpakkeudbyder, der medvirker som øvrig aktør ved en tilgængeliggørelse for almenheden via satellit, og som efter sit eget valg samler flere krypterede high definition-signaler fra free- og pay-tv-programmer fra forskellige radio- og tv-selskaber til en pakke og mod et vederlag tilbyder sine kunder det således skabte selvstændige audiovisuelle produkt, skal have en særskilt tilladelse fra indehaveren af de berørte rettigheder, også hvad angår det beskyttede indhold i de free-tv-programmer, der er indeholdt i programpakken, selv om udbyderen for så vidt blot giver sine kunder adgang til værker, der alligevel allerede er frit tilgængelige for alle i sendeområdet — omend i dårligere standard-definition-kvalitet?
1.

Skal den mekanisme for samarbejde og kontrol (MSK), der blev oprettet ved Kommissionens beslutning 2006/928/EF af 13. december 2006 (1), anses for en retsakt udstedt af en EU-institution som omhandlet i artikel 267 TEUF, som kan fortolkes af Den Europæiske Unions Domstol? Er indholdet, karakteren og varigheden af MSK, der blev oprettet ved Europa-Kommissionens beslutning 2006/928/EF af 13. december 2006, omfattet af anvendelsesområdet for traktaten om Republikken Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union, som Rumænien undertegnede i Luxembourg den 25. april 2005? Er kravene i de rapporter, der udarbejdes inden for rammerne af MSK, bindende for den rumænske stat?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varhoven administrativen sad (Bulgarien) den 2. juni 2021 — PV mod Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond »Zemedelie«

(Sag C-343/21)

(2021/C 320/31)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad

Parter i hovedsagen

Kassationsappellant: PV

Kassationsindstævnt: Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond »Zemedelie«

Præjudicielle spørgsmål

1. Tillader fortolkningen af artikel 45, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1974/2006 (1) om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005, at det lægges til grund, at der i en sag som den foreliggende er tale om en »jordfordeling« eller et »indgreb som led i fysisk planlægning«, som følge af hvilke støttemodtageren ikke er i stand til at opfylde de indgåede forpligtelser?

2. Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, kan den omstændighed, at en medlemsstat ikke har truffet de fornødne foranstaltninger til, at støttemodtagerens forpligtelser kan tilpasses bedriftens nye situation, da begrunde, at der ikke kræves tilbagebetaling for den periode, hvor forpligtelsen påhvilede støttemodtageren?

3. Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, hvorledes skal artikel 31 i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 (2) af 19. januar 2009 da fortolkes under hensyntagen til de fastslåede faktiske omstændigheder i hovedsagen, og hvilken karakter har da fristen i henhold til artikel 75, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1122/2009 af 30. november 2009 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 (3)?

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1974/2006 af 15.12.2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT 2006, L 368, s. 15).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT 2009, L 30, s. 16).

(3) Kommissionens forordning (EF) nr. 1122/2009 af 30.11.2009 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 for så vidt angår krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem inden for rammerne af de ordninger for direkte støtte til landbrugerne, som er omhandlet i nævnte forordning, og om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår krydsoverensstemmelse inden for rammerne af støtteordningen for vin (EUT 2009, L 316, s. 65).
1.

Er artikel 55 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen (1) forenelig med artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og fortsat gyldig, for så vidt som den tillader den undtagelse fra forbuddet mod dobbelt strafforfølgelse, at en kontraherende part på tidspunktet for ratifikation, accept eller godkendelse af denne konvention kan erklære, at den ikke er bundet af nævnte konventions artikel 54, når de strafbare handlinger, der ligger til grund for den udenlandske dom, udgør en krænkelse af denne kontraherende parts sikkerhed eller andre lige så væsentlige interesser?
2.

Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, skal artikel 27, stk. 1, i forordning (EU) nr. 604/2013, sammenholdt med 19. betragtning til denne forordning, fortolkes således, at den er til hinder for, at en ansøger om international beskyttelse i forbindelse med et retsmiddel mod en afgørelse om overførsel med føje kan gøre gældende, at der ikke kan ske overførsel, fordi fristen for en overførsel i henhold til en tidligere indgået aftale om overførsel mellem to medlemsstater (in casu Frankrig og Østrig) er udløbet, med den følgevirkning at den frist, inden for hvilken Nederlandene kan overføre, er udløbet?
2.

Skal ækvivalensprincippet, henset til de øvrige EU-retlige bestemmelser, fortolkes således, at det tillægger borgerne subjektive rettigheder over for medlemsstaten og er til hinder for anvendelsen af nationale østrigske forskrifter, hvorefter retten, inden den behandler en klage, der i hvert enkelt tilfælde skal tage sigte på annullering af en særskilt anfægtelig beslutning truffet af en ordregivende myndighed, skal undersøge, hvilken form for udbudsprocedure, der er tale om, den (anslåede) værdi af kontrakten samt summen af de beslutninger, der kan anfægtes særskilt, og som er blevet anfægtet i relation til bestemte udbudsprocedurer, henholdsvis eventuelt også delkontrakterne i relation til en bestemt udbudsprocedure, for at retsformanden for den kompetente afdeling ved retten derefter eventuelt kan udstede et pålæg om korrektion med henblik på efteropkrævning af retsafgifter, og den retsafdeling, der har kompetence til at behandle klagen, i tilfælde af, at afgifterne ikke betales før eller senest samtidig med en afvisning af klagen på grund af manglende efterbetaling, derefter skal fastsætte retsafgifterne, idet kravet i modsat fald fortabes, når en manglende betaling af retsafgifter i civile sager i Østrig i andre sager, som f.eks. erstatningssager eller sager om forbud på grund af krænkelse af konkurrenceregler, ikke er til hinder for behandling af søgsmålet, uanset spørgsmålet om, hvorvidt der i et eller andet omfang udestår retsafgifter vedrørende retsbeskyttelsen, og når det endvidere ved en sammenligning forholder sig således i Østrig, at manglende betaling af retsafgifter vedrørende klager over administrative afgørelser eller af retsafgifter vedrørende retsmidler til prøvelse af afgørelser truffet af forvaltningsdomstolene, der iværksættes ved Verfassungsgerichtshof [forfatningsdomstol] eller Verwaltungsgerichtshof [forvaltningsdomstol], ikke fører til afvisning af retsmidlet på grund af manglende afgiftsbetaling?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 25. maj 2021 — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod F.

(Sag C-324/21)

(2021/C 320/29)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Sagsøgt: F.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 29 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT 2013, L 180 (1)), fortolkes således, at en løbende frist for overførsel som omhandlet i artikel 29, stk. 1 og 2, begynder at løbe på ny på det tidspunkt, hvor udlændingen, efter at have forhindret en medlemsstats overførsel ved at forsvinde, indgiver en ny ansøgning om international beskyttelse i en anden (in casu en tredje) medlemsstat?

(1) S. 31.
b)

Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, har den omstændighed, at der tidligere er indgået en aftale om overførsel mellem to medlemsstater (in casu Tyskland og Italien), også virkninger for de denne tredje medlemsstat (in casu Nederlandene) påhvilende juridiske forpligtelser over for udlændingen i henhold til Dublinforordningen eller over for de i den tidligere aftale om overførsel deltagende medlemsstater, og i bekræftende fald hvilke?