Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 28. januar 1999. - Yves Tarantik mod Direction des services fiscaux de Seine-et-Marne. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunal de grande instance de Meaux - Frankrig. - EF-traktatens artikel 95 (efter ændring nu artikel 90 EF) - Differentieret afgift af motorkøretøjer. - Sag C-421/97.



Samling af Afgørelser 1999 side I-03633



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I denne sag er Domstolen endnu en gang blevet anmodet om traeffe afgoerelse om, hvorvidt visse aspekter af den franske afgift paa motorkoeretoejer er forenelige med faellesskabsretten.

2 Sagen vedroerer baade forholdet mellem koefficienterne i afgiftsgrupperne og den metode, hvorefter den afgiftspligtige motorkraft fastlaegges. Yves Tarantik, som er sagsoeger i hovedsagen, goer gaeldende, at stigningstakten mellem paa den ene side de tre oeverste afgiftsgrupper for motorkoeretoejer med mere end 18 CV, hvoraf stoerstedelen er importerede, og afgiftsgruppen for motorkoeretoejer med 15-16 CV, hvoraf stoerstedelen er fremstillet i Frankrig, er i strid med traktatens artikel 95. Stigningstakten er progressionen fra én afgiftsgruppe til den naeste. Den svarer til forholdet mellem koefficienten for en afgiftsgruppe og koefficienten for afgiftsgruppen under. Yves Tarantik goer endvidere gaeldende, at den metode, der anvendes til at fastlaegge den afgiftspligtige motorkraft for hans Jaguar, er i strid med artikel 95. Metoden er fastsat i et cirkulaere fra 1956, som finder anvendelse i visse saerlige tilfaelde, og som er forskellig fra den almindelige metode, der er fastsat i et cirkulaere fra 1977.

3 Foer jeg behandler sagens faktiske omstaendigheder, vil jeg sammenfatte de relevante franske retsforskrifter. Jeg skal fremhaeve - og jeg vil vende tilbage hertil - at eftersom forelaeggelseskendelsen stort set ikke indeholder nogen oplysninger om indholdet af de nationale bestemmelser om afgift paa motorkoeretoejer, eller hvorledes disse fungerer, vil foelgende redegoerelse naesten udelukkende vaere baseret paa Domstolens tidligere praksis (1) og de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen.

De nationale retsforskrifter

4 Artikel 1599 C-1599 J i code général des impôts (fransk generel skattelov) fastsaetter de grundlaeggende bestemmelser for differentieret afgift paa motorkoeretoejer. Afgiftens struktur bestemmes nationalt, men den opkraeves af hvert departement. Enhver type motorkoeretoej, der er godkendt til det franske marked, bliver i afgiftsmaessigt oejemed tillagt en afgiftspligtig motorkraft, der beregnes paa grundlag af en kompliceret ligning, som jeg skal vende tilbage til. De afgiftspligtige motorkraftstoerrelser inddeles i grupper, som hver indeholder to eller tre motorkraftstoerrelser. Paa nationalt plan fastsaettes der en koefficient for hver afgiftsgruppe. Hvert aar fastsaettes der en grundafgift for hvert departement af dettes egne myndigheder. Den saaledes fastsatte grundafgift multipliceres med koefficienterne for at beregne stoerrelsen af den differentierede afgift, der skal betales for de paagaeldende afgiftsgrupper. Stoerrelsen af den afgift, der skal betales paa et givent koeretoej, kan saaledes variere fra det ene departement til det andet, men afgiftens struktur er fastlagt nationalt og er den samme i hele landet.

5 To administrative cirkulaerer regulerer, hvorledes den afgiftspligtige motorkraft for personbiler beregnes: Cirkulaeret af 28. december 1956 og cirkulaere nr. 77-191 af 23. december 1977. De har med tilbagevirkende kraft hjemmel i artikel 35 i loi de finances rectificatif (aendringslov til finansloven) for 1993 (2).

6 Den ligning, der er fastsat i 1956-cirkulaeret for beregningen af den afgiftspligtige motorkraft, er P = K n D2 L ù. P staar for den afgiftspligtige motorkraft, n for antallet af cylindere, D for cylinderdiameteren i centimeter, L for slaglaengden i centimeter og ù for antallet af omdrejninger pr. sekund, mens K er en numerisk faktor (3). Yves Tarantik, den franske regering og Kommissionen er enige om, at resultatet af anvendelsen af denne ligning paa motorkoeretoejer udelukkende er afhaengig af motorens cylindervolumen.

7 En ny ligning, som blev indfoert med 1977-cirkulaeret, traadte i kraft den 1. januar 1978. I henhold til denne ligning, P = m (0,0458 x C/K) 1,48, hvor P staar for den afgiftspligtige motorkraft, m er 1 for benzin og 0,7 for diesel, C er motorens cylindervolumen angivet i kubikcentimeter, og K er en faktor, der udviser udvekslingsforholdet, der fremkommer ved at beregne »det vaegtede gennemsnit af de hastigheder udtrykt i kilometer pr. time, som koeretoejet teoretisk naar ved 1000 omdrejninger i minuttet i hvert af gearkassens udvekslingsforhold«. Den nye ligning skulle afboede virkningen af ligningen i 1956-cirkulaeret, som var direkte afhaengig af cylindervolumenet, idet den skulle fremme biler med mindre larmende motorer og optimeret forbrug. Ligningen var saaledes udarbejdet for at opnaa en afgiftspligtig motorkraft, som bedre gav udtryk for bilens braendstofforbrug for en bestemt straekning og tilskyndede til, at dette forbrug nedsattes (4).

8 1977-cirkulaeret fandt oprindelig anvendelse paa de fleste personbiler (5), som blev typegodkendt den 1. januar 1978 eller senere. Med »typegodkendelse« forstaas den godkendelse, der gives en model efter producentens ansoegning. Modeller, som ikke markedsfoeres i Frankrig af producenten, maa derimod godkendes enkeltvis. Anvendelsesomraadet for 1977-cirkulaeret blev udvidet ved cirkulaere nr. 87-56 af 24. juni 1987 til ogsaa at omfatte personbiler, som er godkendt enkeltvis, og som med hensyn til beregningen af den afgiftspligtige motorkraft enten er i overensstemmelse med eller anses for lignende i forhold til en typegodkendt model, hvis afgiftspligtige motorkraft er beregnet paa grundlag af 1977-cirkulaeret. Alle oevrige koeretoejer forblev omfattet af 1956-cirkulaeret.

9 Det er saaledes aabenbart, at der har eksisteret to forskellige beregningsmetoder for den afgiftspligtige motorkraft i Frankrig siden den 1. januar 1978. Det fremgaar, at langt stoerstedelen af de personbiler, der er godkendt i Frankrig, er omfattet af den ligning, der er fastsat i 1977-cirkulaeret. Derimod finder den ligning, der er fastsat i 1956-cirkulaeret, anvendelse paa:

- personbiler, som er typegodkendt eller godkendt enkeltvis foer den 1. januar 1978

- personbiler, som er godkendt enkeltvis foer den 24. juni 1987

- personbiler, som er frembudt enkeltvis til godkendelse den 24. juni 1987 eller senere, og som hverken er i overensstemmelse med eller anses for lignende i forhold til en typegodkendt model, hvis den afgiftspligtige motorkraft er beregnet i henhold til 1977-cirkulaeret

- personbiler, som er importeret efter sin type den 1. januar 1978 eller senere, saafremt en tilsvarende model er blevet godkendt foer den 1. januar 1978

- personbiler, hvis naermere kendetegn (antal pladser, motortype og gearkassetype) ikke er omfattet af 1977-cirkulaeret (6). Denne kategori omfatter biler med manuel gearkasse med mere end fem gear og biler med automatisk gearkasse med mere end fire gear. F.eks. vil nyligt fremstillede biler med seks gear saaledes vaere omfattet af 1956-cirkulaeret. Kommissionen anfoerte under retsmoedet, at de fleste af disse biler er importeret, og at der paataenkes anlagt sag mod Frankrig i medfoer af traktatens artikel 169, for saa vidt angaar dette aspekt af afgiften paa motorkoeretoejer.

10 De kriterier, de administrative myndigheder anvender til afgoerelse af, hvorvidt biler, der er godkendt enkeltvis, er i overensstemmelse med eller anses for lignende i forhold til en typegodkendt model, er ikke oplyst.

11 Ifoelge Kommissionen medfoerer anvendelsen af 1977-cirkulaeret generelt en afgiftspligtig motorkraft, som er ca. 2 CV lavere end den, der fremkommer ved anvendelse af 1956-cirkulaeret. Virkningen af denne forskel er saerlig markant for koeretoejer, hvis afgiftspligtige motorkraft ville vaere mellem 21 og 22 CV i henhold til 1977-cirkulaeret og over 23 CV i henhold til 1956-cirkulaeret. Den afgiftspligtige motorkraft for Yves Tarantik's Jaguar er 24 CV i henhold til 1956-cirkulaeret og ville vaere 22 CV i henhold til 1977-cirkulaeret. Stoerrelsen af den afgift, Yves Tarantik skal betale, er 50% hoejere end den, han skulle betale, hvis hans bil havde en afgiftspligtig motorkraft paa 22 CV. Ifoelge Kommissionen - som ikke blev modsagt i dette spoergsmaal - beregnes forsikringspraemier endvidere paa grundlag af bilens afgiftspligtige motorkraft.

12 Det bemaerkes, at cirkulaere nr. 98-58 af 3. juli 1998 fastsaetter bestemmelser for fastlaeggelsen af den afgiftspligtige motorkraft for nye motorkoeretoejer, der saelges den 1. juli 1998 eller senere. Den nye beregning er baseret paa to variabler, nemlig motorkraften angivet i kilowatt og kuldioxid-udstoedningen angivet i gram pr. kilometer. Ligningen tager saaledes ikke hensyn til cylindervolumenet, gearkassen eller braendstoftypen.

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger i hovedsagen

13 Yves Tarantik ejer en bil af maerket Jaguar med en afgiftspligtig motorkraft paa 24 CV, som foerste gang blev taget i brug den 11. april 1979. I februar 1996 blev der optaget rapport af politiet, idet Yves Tarantik ikke var i besiddelse af afgiftsvignetten for 1995/96. I maj 1996 tilstillede Receveur principal i Bussy Saint-Georges Yves Tarantik en opkraevning paa 19 325 FRF, svarende til 6 569 FRF i saedvanlig afgift og 12 756 FRF i boede. Efter forgaeves at have anmodet om, at opkraevningen blev tilbagekaldt som foelge af, at afgiften var i strid med traktatens artikel 95, anlagde Yves Tarantik sag mod Direction des services fiscaux de Seine-et-Marne ved Tribunal de grande instance de Meaux med paastand om annullation af opkraevningen og om betaling af morarenter samt 7 000 FRF i henhold til artikel 700 i Noveau code de procédure civile (7).

14 For Tribunal de grande instance de Meaux gjorde Yves Tarantik gaeldende, at den differentierede afgift paa motorkoeretoejer var ulovlig, idet han anfoerte, at Domstolen i flere sager havde afgjort, at den var ulovlig. Han gjorde gaeldende, at afgiftsreglerne stadig var diskriminerende paa trods af de efterfoelgende aendringer.

15 Tribunal de grande instance de Meaux har herefter anmodet Domstolen om praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:

»Svarer den anvendte beskatningsordning til de objektive kriterier, hvorved det sikres, at der ikke er tale om en efter EOEF-traktatens artikel 95 ulovlig forskelsbehandling, naar henses til tidspunktet for godkendelsen af sagsoegerens koeretoej af maerket Jaguar, der har en afgiftspligtig motorkraft paa 24 CV, har registreringsummeret 197 AT 77 og er taget i brug den 11. april 1979, og naar henses til de grafiske fremstillinger og den redegoerelse for udviklingen i beskatningen, som sagsoegeren har fremlagt. Det oenskes navnlig oplyst,

- om den stigningstakt, der er mellem afgiftsgruppen for et indfoert koeretoej med mere end 18 CV og afgiftsgruppen for et tilsvarende koeretoej med 15-16 CV, indebaerer forskelsbehandling?

- om cirkulaererne af 28. december 1956, af 23. december 1977, af 24. juni 1987, af 12. januar 1988 og af 20. september 1991, saaledes som disse efterfoelgende er tillagt lovskraft ved lov af 22. juni 1993 om aendring af finansloven, medfoerer, at afgiften indebaerer forskelsbehandling i forhold til ejerne af koeretoejer, der ikke er typegodkendt i Frankrig, dvs. koeretoejer, der er godkendt enkeltvis? og

- om ejeren af et typegodkendt koeretoej med en motorkraft paa mere end 100 kW i bekraeftende fald vil kunne paaberaabe sig denne forskelsbehandling til stoette for, at afgiften efter almindelige faellesskabsretlige principper, som f.eks. princippet om, at borgerne skal behandles lige efter afgiftsbestemmelserne, og bestemmelserne i den europaeiske menneskerettighedskonvention og protokollerne hertil, ikke kan opkraeves, idet den indebaerer forskelsbehandling og er i strid med lighedsgrundsaetningen?«

16 Der er anfoert yderst faa faktiske omstaendigheder i forelaeggelseskendelsen. Endvidere indeholder de selvmodsigelser og aabenbare fejl, hvoraf nogle er blevet afklaret eller berigtiget i de skriftlige indlaeg og i svarene paa de skriftlige spoergsmaal, der blev stillet Yves Tarantik. De foelgende afsnit, som er baseret paa disse kilder, supplerer den sagsfremstilling, der er givet i forelaeggelseskendelsen.

17 Det fremgaar af svaret paa et skriftligt spoergsmaal, Domstolen har stillet Yves Tarantik, at hans koeretoejs afgiftspligtige motorkraft blev beregnet paa grundlag af 1956-cirkulaeret og ikke, som det er blevet angivet to gange i forelaeggelseskendelsen, paa grundlag af 1977-cirkulaeret. Den franske regering er enig heri.

18 Ifoelge den franske regering var Yves Tarantik's Jaguar en model XJ6 4L2. Fremstillingen af denne model blev paabegyndt i 1968, og den blev typegodkendt i Frankrig i januar 1969. Efterfoelgende typegodkendelser, der tog hoejde for efterfoelgende aendringer af modellen, blev givet i april 1974, juni 1975, november 1976 og - ifoelge Yves Tarantik - i oktober 1978. Yves Tarantik's bil var en serie 2, hvoraf produktionen blev paabegyndt i 1973, og som var genstand for en supplerende typegodkendelse. Paa davaerende tidspunkt blev alle koeretoejers afgiftspligtige motorkraft beregnet i overensstemmelse med 1956-cirkulaeret.

19 Det fremgaar saaledes - hvilket er blevet bekraeftet af Yves Tarantik's svar paa Domstolens spoergsmaal - at Yves Tarantik's koeretoej blev typegodkendt og ikke godkendt enkeltvis, som det er anfoert i den nationale rets andet underspoergsmaal.

Formaliteten

20 Den franske regering har i sit skriftlige indlaeg bestridt, at sagen kan antages til realitetsbehandling. Den har i det vaesentlige gjort gaeldende, at forelaeggelseskendelsen ikke indeholder tilstraekkelige oplysninger. Kendelsen naevner hverken hvilken Jaguar-model, der er tale om, hvornaar godkendelsen fandt sted eller hvilken type godkendelse, der blev givet. Den angiver ikke den komplicerede maade, hvorpaa den afgiftspligtige motorkraft fastlaegges i henhold til 1956-cirkulaeret eller 1977-cirkulaeret, eller i hvilke tilfaelde, de forskellige metoder bliver anvendt, og foerst og fremmest anfoeres det fejlagtigt i kendelsen, at 1977-cirkulaeret blev anvendt paa Yves Tarantik. Den franske regering har derfor gjort gaeldende, at den nationale rets andet underspoergsmaal er for generelt og uden relevans for den verserende sag, og at forelaeggelseskendelsen ikke goer det muligt for andre medlemsstater eller andre interesserede at indgive indlaeg i medfoer af artikel 20 i EF-statutten for Domstolen.

21 Jeg er enig med den franske regering i, at forelaeggelseskendelsen ikke indeholder tilstraekkelige oplysninger til, at Domstolen kan besvare spoergsmaalene paa grundlag af kendelsen alene.

22 Det er fastslaaet, at det for at opnaa en fortolkning af faellesskabsretten, som den nationale ret kan bruge, er paakraevet, at denne giver en beskrivelse af de faktiske omstaendigheder og de regler, som de forelagte spoergsmaal haenger sammen med, eller i alt fald forklarer de faktiske forhold, der er baggrunden for dens spoergsmaal (8). Domstolen har udtalt, at kravet om tilstraekkelige oplysninger navnlig har betydning paa konkurrenceomraadet, hvor de faktiske og retlige omstaendigheder ofte er indviklede (9). Efter min opfattelse er dette krav tilsvarende af saerlig betydning i skatte- og afgiftssager, hvor den nationale lovgivning kan vaere yderst kompleks, og hvor det kan vaere umuligt at bedoemme alle betydninger af et af ordningens aspekter, saafremt man ikke er i besiddelse af fuldstaendige oplysninger om ordningens funktion som helhed.

23 Dette krav er ikke opfyldt i den foreliggende sag, da der som ovenfor anfoert mangler mange grundlaeggende oplysninger i forelaeggelseskendelsen. Det angives ikke i kendelsen, hvilken model Yves Tarantik's koeretoej er, hvilken procedure der blev anvendt ved dens godkendelse i Frankrig, eller hvordan dens afgiftspligtige motorkraft blev beregnet. Kendelsen indeholder ingen oplysninger om de relevante nationale retsforskrifter: De to gaeldende ligninger for beregningen af den afgiftspligtige motorkraft er ikke beskrevet, ligesom det heller ikke er forklaret praecist, i hvilke tilfaelde ligningen i 1956-cirkulaeret finder anvendelse. Som ovenfor naevnt indeholder forelaeggelseskendelsen endvidere adskillige fejlagtige faktiske oplysninger med hensyn til de forhold, der er afgoerende for forstaaelsen af den metode, der blev anvendt til fastlaeggelse af den omtvistede afgiftspligtige motorkraft. Kendelsen indeholder ikke en forklaring om virkningerne af de nationale bestemmelser om afgift paa motorkoeretoejer, som er importeret fra andre medlemsstater. Det foelger heraf, at den forelaeggende ret ikke har forklaret, hvorfor den foreliggende sag giver anledning til spoergsmaalet om, hvorvidt de franske bestemmelser er forenelige med traktatens artikel 95. Endelig angives det ikke i kendelsen, hvorledes Domstolens afgoerelse kunne vaere relevant for hovedsagen: Hvis anvendelsen af 1956-cirkulaeret var i strid med faellesskabsretten, ville dette da indebaere, at 1977-cirkulaeret skulle finde anvendelse, og ville det i givet fald foere til, at afgiften ville blive en anden? Dette ville efter min opfattelse vaere en god grund til at afvise forelaeggelseskendelsen. Det bemaerkes, at Domstolen indtog dette standpunkt i Bresle-sagen (10), hvor der forelaa tilsvarende omstaendigheder.

24 Domstolen har imidlertid anerkendt, at kravet om, at den nationale ret skal angive det faktiske og retlige grundlag, traenger sig mindre paa i tilfaelde, hvor spoergsmaalene er af rent teknisk art og goer det muligt for Domstolen at give en relevant besvarelse, uanset at den nationale domstol ikke udtoemmende har redegjort for sagens retlige og faktiske baggrund (11). I denne sag kan mange oplysninger udledes af Domstolens tidligere praksis, af Yves Tarantik's, den franske regerings og Kommissionens indlaeg og af Yves Tarantik's svar paa Domstolens skriftlige spoergsmaal. For saa vidt den nationale rets spoergsmaal kan omformuleres for at goere det muligt at svare paa en maade, som giver retten grundlag for at traeffe afgoerelse i den for den verserende sag, kan det vaere hensigtsmaessigt, at Domstolen besvarer spoergsmaalene, uanset at forelaeggelseskendelsen er aabenbart utilstraekkelig.

25 Denne fremgangsmaade loeser naturligvis ikke det problem, at andre medlemsstater og andre interesserede parter ikke har vaeret i stand til at indgive indlaeg paa grundlag af en forelaeggelseskendelse med fuldstaendige oplysninger. Det er imidlertid muligt, at dette ikke er afgoerende i denne sag, idet den nationale rets spoergsmaal, for saa vidt de er relevante for hovedsagen, som det vil fremgaa efter min opfattelse kan besvares paa grundlag af den foreliggende retspraksis.

26 Jeg bemaerker, at en grund til, at forelaeggelseskendelsen er utilstraekkelig - hvilket kan anfoeres om tilsvarende problemer med en raekke forelaeggelseskendelser, der for nylig er indgivet til Domstolen vedroerende den franske afgift paa motorkoeretoejer (12) - kan vaere, at dele af den i det mindste forekommer at vaere udarbejdet meget generelt uden hensyntagen til de faktiske omstaendigheder og spoergsmaal, der foreligger i den paagaeldende sag. Af de ovenfor anfoerte grunde er en saadan fremgangsmaade klart utilfredsstillende. Ifoelge den franske regering er mange af de sager, der verserer for de franske domstole, og hvoraf nogle har givet anledning til anmodninger om praejudiciel afgoerelse fra Domstolen, endvidere blevet ivaerksat af en forening, der foerer en kampagne mod den franske afgiftsordning for motorkoeretoejer. Hvis de nationale domstoles reaktion paa denne forenings virksomhed foerer til forelaeggelseskendelser og indlaeg for Domstolen, som ikke indeholder forklaringer om den konkrete sag, i hvilken der forelaegges en anmodning, opstaar spoergsmaalet, om ordningen med forelaeggelse til praejudiciel afgoerelse som fastsat i traktatens artikel 177 bliver anvendt korrekt.

27 Det fremgaar af Yves Tarantik's skriftlige og mundtlige indlaeg, at Domstolen anmodes om at traeffe en generel afgoerelse om den franske ordnings forenelighed med faellesskabsretten. Efter min opfattelse boer dette i stedet goeres i forbindelse med et traktatbrudssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 169. (Ifoelge Kommissionen er der blevet indledt en administrativ procedure i henhold til artikel 169 for saa vidt angaar to specifikke kategorier biler, der stadig falder ind under 1956-cirkulaeret, hvoraf langt stoerstedelen er importeret, nemlig koeretoejer, som paa grund af ny teknologi ikke er omfattet af 1977-cirkulaeret (f.eks. biler med seks gear), og koeretoejer, hvis faktiske motorkraft udgoer over 100 kW, og som godkendes enkeltvis. I beregningen af den afgiftspligtige motorkraft for disse koeretoejer indgaar faktoren K med en oevre graense, og i denne henseende er Domstolens afgoerelse i Feldain-sagen (13), jf. nedenfor, saaledes ikke blevet iagttaget). Jeg vil derfor i dette forslag til afgoerelse fokusere paa det, jeg ovenfor har kaldt den nationale rets underspoergsmaal, dvs. de konkrete spoergsmaal, den stiller.

Domstolens tidligere praksis

28 Domstolen har allerede haft lejlighed til at traeffe afgoerelse om foreneligheden af den franske afgiftsordning for motorkoeretoejer med traktatens artikel 95. I den foerste sag, Humblot-sagen (14), blev Domstolen spurgt, om det var foreneligt med traktatens artikel 95 baade at paalaegge en differentieret afgift paa biler med 16 CV eller mindre og en saerlig afgift, der blev opkraevet med en enhedstakst, der var betydeligt hoejere, paa motorkoeretoejer med mere end 16 CV. Domstolen bemaerkede indledningsvis foelgende vedroerende den progressive karakter af afgiften paa motorkoeretoejer:

»... medlemsstaterne [kan] paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin stadig frit for produkter som biler [...] indfoere en afgiftsordning, hvis satser stiger progressivt efter et objektivt kriterium som f.eks. den afgiftspligtige motorkraft, som kan bestemmes paa forskellige maader« (15).

29 Domstolen tilfoejede, at en saadan intern afgiftsordning dog kun er lovlig i henhold til artikel 95, saafremt den ikke har nogen diskriminatorisk eller beskyttende virkning. Domstolen fastslog, at dette krav ikke var opfyldt med en ordning som den franske, hvor den saerlige afgift var mange gange hoejere end den stoerste differentierede afgift, der skulle betales paa biler med 16 CV eller mindre, og naar de eneste biler, der blev paalagt den saerlige afgift var importerede, navnlig fra andre medlemsstater.

30 Med henblik paa at efterkomme denne dom ophaevede den franske lovgiver den saerlige afgift paa biler med en motorkraft paa over 16 CV og indfoerte fire nye afgiftsgrupper med den virkning, at der i alt var ni afgiftsgrupper, nemlig 4 CV eller derunder, 5-7 CV, 8 og 9 CV, 10 og 11 CV, 12-16 CV, 17 og 18 CV, 19 og 20 CV, 21 og 22 CV og 23 CV og derover. Lovgiver fastsatte ogsaa en koefficient for hver afgiftsgruppe (henholdsvis 1, 1,9, 4,5, 5,3, 9,4, 14,1, 21,1, 31,7 og 47,6).

31 I den anden sag, Feldain-sagen (16), blev Domstolen spurgt, om den saaledes aendrede ordning var i overensstemmelse med traktatens artikel 95. Et af sagens spoergsmaal var, hvorvidt det var foreneligt med artikel 95 at indfoere en ordning, hvorefter progressionen for koefficienterne fra afgiftsgruppe til afgiftsgruppe, som var lineaer indtil 16 CV, blev eksponentiel efter afgiftsgruppe 12-16 CV, som var den sidste gruppe, der omfattede koeretoejer fremstillet i Frankrig. Domstolen udtalte, at progressionen ikke indebar nogen betydelig forskel af en saadan art, at der forelaa nogen diskriminatorisk eller beskyttende virkning. Domstolen fastslog imidlertid, at afgiftsordningen var diskriminatorisk i to henseender.

32 For det foerste var afgiftsgrupperne fastsat saaledes, at dyre biler fremstillet i Frankrig faldt ind under afgiftsgruppe 12-16 CV, og alene motorkoeretoejer fra andre medlemsstater faldt ind under afgiftsgrupperne over 16 CV. Da afgiftsgruppe 12-16 CV var en bred gruppe (den eneste gruppe, der indeholdt fem forskellige motorkraftstoerrelser, mens de oevrige indeholdt to eller tre motorkraftstoerrelser), var dyre, fransk fremstillede biler beskyttet mod afgiftens normale progression.

33 For det andet var selve metoden til fastlaeggelse af motorkraften, som denne var fastsat i 1977-cirkulaeret, ikke objektiv og begunstigede biler fremstillet i Frankrig. Metoden var udtrykt i ligningen P = m (0,0458 x C/K) 1,48 . Som anfoert ovenfor, staar P for den afgiftspligtige motorkraft, m er 1 for benzin og 0,7 for diesel, C er motorens cylindervolumen angivet i kubikcentimeter. Cylindervolumenet blev divideret med en faktor, der betegnes faktoren K, som svarede til gennemsnittet af de hastigheder, som koeretoejet teoretisk naar ved 1000 omdrejninger i minuttet i hvert af gearkassens udvekslingsforhold. I den version af 1977-cirkulaeret, som Domstolen undersoegte, var faktoren K dog underlagt en oevre graense paa 21 for motorkoeretoejer, hvis reelle motorkraft oversteg 100 kW.

34 Domstolen fastslog, at fordi de paagaeldende bestemmelser begraensede faktoren K som ovenfor anfoert, fik biler, der havde manuel gearkasse, og hvis cylindervolumen var over 3 109,7 cm3, en afgiftspligtig motorkraft paa over 16 CV, uanset om de maatte have andre egenskaber med hensyn til braendstofforbrug. Naar faktoren K var begraenset, var det endvidere alene cylindervolumenet, der var bestemmende for den afgiftspligtige motorkraft. Da cylindervolumenet blev oploeftet til potensen 1,48, bevirkede enhver foroegelse af cylindervolumenet, at disse biler faldt ind under de hoejeste afgiftsgrupper.

35 Domstolen udtalte ogsaa, at der ikke fandtes nogen fransk fremstillet bil med et cylindervolumen over 3 109,7 cm3. Under disse omstaendigheder bevirkede begraensningen af faktoren K til 21, at kun importerede koeretoejer faldt ind under de hoejeste afgiftsgrupper, mens disse biler uden denne begraensning ville blive tillagt en lavere afgiftspligtig motorkraft. En saadan begraensning var ikke berettiget af hensyn til braendstofforbruget. Der var ingen maerkbar forskel i denne henseende mellem de biler, der blev ramt af begraensningen af faktoren K, og andre sammenlignelige biler, som ikke blev ramt. Domstolen fastslog derfor, at denne beregningsmetode for den afgiftspligtige motorkraft ikke var objektiv og foerte til en begunstigelse af fransk fremstillede biler.

36 I den tredje sag, Seguela-sagen (17), naaede Domstolen frem til samme konklusion som i Feldain-sagen.

37 Den franske lovgiver havde udstedt nye retsforskrifter med henblik paa at efterkomme Feldain-dommen, hvorved den tidligere afgiftsgruppe 12-16 CV blev opdelt i to, saaledes at der bestod ti afgiftsgrupper i stedet for ni. Der er derfor nu en gruppe for 12-14 CV og en anden gruppe for 15-16 CV. Endvidere aendrede cirkulaere nr. 88-04 af 12. januar 1988 den metode til fastlaeggelse af motorkraften, der var fastsat i 1977-cirkulaeret, ved at ophaeve den oevre graense for faktoren K.

38 I Deville-sagen (18) traf Domstolen afgoerelse om lovligheden af en national frist for krav om tilbagebetaling af den del af afgiften paa motorkoeretoejer, som Domstolen fandt var ulovlig i Humblot- og Feldain-sagerne. Cirkulaere nr. 91-71 blev vedtaget den 20. september 1991 og opregnede de koeretoejer, hvis ejere kunne faa berigtiget koeretoejernes afgiftspligtige motorkraft paa grundlag af disse domme. Det giver ejere af koeretoejer, hvis motorkraft blev beregnet i overensstemmelse med de aspekter af 1977-cirkulaeret, som Domstolen fandt var ulovlige, mulighed for at opnaa en berigtigelse af deres motorkoeretoejers afgiftspligtige motorkraft. 1991-cirkulaeret finder kun anvendelse paa koeretoejer, som er omfattet af 1977-cirkulaeret, og som blev typegodkendt den 1. januar 1978 eller senere (19). Det anfoeres i 1991-cirkulaeret, at det ikke finder anvendelse paa koeretoejer, hvis afgiftspligtige motorkraft er beregnet i henhold til 1956-cirkulaeret (20).

39 Domstolen blev herefter paa ny forelagt den franske differentierede afgift paa motorkoeretoejer i Casarin-sagen (ogsaa benaevnt Jacquier-sagen) (21). Den blev naermere bestemt spurgt, om den omstaendighed, at stigningstakten (22) var stoerre for de tre afgiftsgrupper over 18 CV, som udelukkende omfattede koeretoejer importeret fra andre medlemsstater, end for de tre afgiftsgrupper fra 12-14 CV til 17-18 CV, som baade omfattede importerede og indenlandsk fremstillede biler, var i strid med artikel 95.

40 Domstolen udtalte, at spoergsmaalet om, hvorvidt foroegelsen af stigningstakten over 18 CV havde en diskriminatorisk eller beskyttende virkning, afhang af, om denne foroegelse kunne afholde forbrugerne fra at koebe koeretoejer med en afgiftspligtig motorkraft paa mere end 18 CV, som alle var udenlandsk fremstillede, og medfoere, at de i stedet koebte indenlandsk fremstillede koeretoejer. Hvis den hoejere koefficient, der gjaldt for koeretoejer med en afgiftspligtig motorkraft paa mere end 18 CV, faktisk skulle afholde visse forbrugere fra at koebe saadanne koeretoejer, ville disse forbrugere vaelge en bilmodel i den umiddelbart lavere afgiftsgruppe, dvs. afgiftsgruppe 17-18 CV, eller eventuelt en bilmodel i afgiftsgruppe 15-16 CV. Afgiftsgruppe 15-16 CV og afgiftsgruppe 17-18 CV omfattede imidlertid baade importerede koeretoejer og indenlandsk fremstillede koeretoejer. Med hensyn til koeretoejer i afgiftsgruppe 17-18 CV var disse for langt stoerstedelens vedkommende fremstillet i udlandet, og de indenlandske fabrikanter havde en markedsandel, der kun repraesenterede ca. 5% af det samlede antal solgte koeretoejer inden for denne afgiftsgruppe. Hvad angaar afgiftsgruppe 15-16 CV var stoerstedelen af koeretoejerne indenlandsk fremstillede. Forbrugerne kunne imidlertid inden for denne afgiftsgruppe vaelge mellem en lang raekke importerede koeretoejer, og den med afgiftsgruppe 15-16 CV og afgiftsgruppe 17-18 CV forbundne stigningstakt, afrundet, var den samme, saaledes at forbrugere, der ville koebe et koeretoej i luksusklassen, ikke paa grund af stigningstakten ville vaere tilboejelige til at anskaffe et koeretoej i afgiftsgruppe 15-16 CV. Domstolen anerkendte hermed, at stigningstakten fra afgiftgruppe 12-14 CV til afgiftsgruppe 15-16 CV (1,22) var naesten den samme som stigningstakten fra afgiftsgruppe 15-16 CV til afgiftsgruppe 17-18 CV (1,23).

41 Domstolen konkluderede herefter, at artikel 95 ikke udelukkede en saadan ordning, for saa vidt foroegelsen i stigningstakten ikke fremmede salget af indenlandsk fremstillede koeretoejer i forhold til salget af koeretoejer importeret fra andre medlemsstater.

42 Domstolen tog i denne sag ikke stilling til metoden til fastlaeggelse af bilers motorkraft.

Det foerste spoergsmaal: Stigningstakten

43 Med sit foerste spoergsmaal har den nationale ret spurgt, om den stigningstakt, der er mellem afgiftsgruppen for et importeret koeretoej med mere end 18 CV og afgiftsgruppen for et tilsvarende koeretoej med 15-16 CV, er forenelig med traktatens artikel 95. Den nationale ret interesserer sig saaledes for forholdet mellem koefficienterne, hvilket vil sige, hvorledes stigningen er fra den ene koefficient til den naeste. Dette forhold er udtrykt i en faktor, som multipliceret med koefficienten for en bestemt afgiftsgruppe giver koefficienten for den naeste afgiftsgruppe.

44 Koefficienterne for afgiftsgrupperne fra 12 CV og derover er som foelger:

12-14 CV

9,4

15-16 CV

11,5

17-18 CV

14,1

19-20 CV

21,1

21-22 CV

31,7

23 CV og derover

47,6

45 Stigningstakten for afgiftsgrupperne fra 12 CV og derover er som foelger:

Afgiftsgruppe

Stigningstakt

fra 12-14 CV til 15-16 CV

1,22

fra 15-16 CV til 17-18 CV

1,23

fra 17-18 CV til 19-20 CV

1,50

fra 19-20 CV til 21-22 CV

1,50

fra 21-22 CV til 23 CV og derover

1,50

46 Yves Tarantik har anfoert, at eftersom Domstolen i Casarin-dommen faktisk fastslog, at afgiftsniveauet for motorkoeretoejer med en afgiftspligtig motorkraft paa 23 CV eller derover kunne lede forbrugere til at koebe indenlandsk fremstillede motorkoeretoejer i afgiftsgruppe 17-18 CV eller 15-16 CV, for saa vidt disse opfyldte forbrugernes mindstekrav med hensyn til kraft, stoerrelse og komfort (23), var det noedvendigt i den foreliggende sag at forelaegge Domstolen spoergsmaalet om, hvorvidt stigningstakten mellem paa den ene side koeretoejer med 19 CV eller derover (som alle er importerede) og paa den anden side koeretoejer med 15-16 CV (hvoraf stoerstedelen er indenlandsk fremstillet) er diskriminatorisk. Yves Tarantik har gjort gaeldende, at koeretoejer med mere end 23 CV faktisk kan have de samme tekniske egenskaber som koeretoejer med 15-16 CV, og saerlig kan deres reelle motorkraft, pris og kraft vaere sammenlignelige i vidt omfang. Koefficienten for et importeret motorkoeretoej med 23 eller 24 CV (som hans eget) er imidlertid 47,6, mens koefficienten for et tilsvarende indenlandsk koeretoej med 15-16 CV ville vaere 11,5. Den afgift, der skal betales af det foerstnaevnte, vil vaere 4,13 gange hoejere end den, der skal betales af sidstnaevnte.

47 Den franske regering og Kommissionen er begge af den opfattelse, at den nationale rets foerste spoergsmaal kan besvares under henvisning til Domstolens dom i Casarin-sagen (24), hvori Domstolen udtalte (25):

»Det bemaerkes indledningsvis, at en afgiftsordning ikke kan anses for diskriminatorisk, blot fordi det kun er indfoerte produkter, bl.a. fra andre medlemsstater, der paalaegges den hoejeste afgift (dom af 14.1.1981, sag 140/79, Chemial Farmaceutici, Sml. s. 1, praemis 18, og af 5.4.1990, sag C-132/88, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 1567, praemis 18).

For at afgoere, om den foroegelse af den differentierede afgifts stigningstakt, der gaelder motorkraftstoerrelser paa mere end 18 CV, har en diskriminatorisk eller beskyttende virkning, maa det undersoeges, om denne foroegelse kan afholde forbrugerne fra at koebe koeretoejer med en afgiftspligtig motorkraft paa mere end 18 CV, som alle er udenlandsk fremstillede, og medfoere, at de i stedet koeber indenlandsk fremstillede koeretoejer.

Hvis den hoejere stigningstakt, der gaelder for koeretoejer med en afgiftspligtig motorkraft paa mere end 18 CV, faktisk skulle afholde visse forbrugere fra at koebe saadanne koeretoejer, vil disse forbrugere vaelge en bilmodel i den umiddelbart lavere afgiftsgruppe, dvs. afgiftsgruppe 17-18 CV, eller eventuelt, saaledes som generaladvokaten har anfoert i punkt 27 i sit forslag til afgoerelse, en bilmodel i afgiftsgruppe 15-16 CV.

Det bemaerkes herved for det foerste, at afgiftsgruppe 15-16 CV og afgiftsgruppe 17-18 CV omfatter baade importerede koeretoejer og indenlandsk fremstillede koeretoejer. Med hensyn til koeretoejer i afgiftsgruppe 17-18 CV fremgaar det af sagen, at disse for langt stoerstedelens vedkommende er fremstillet i udlandet, og at de indenlandske fabrikanter har en markedsandel, der kun repraesenterer ca. 5% af det samlede antal solgte koeretoejer inden for denne afgiftsgruppe. Hvad angaar afgiftsgruppe 15-16 CV bemaerkes, at selv om stoerstedelen af de koeretoejer, der saelges, er indenlandsk fremstillede, staar det dog fast, at forbrugerne inden for denne afgiftsgruppe dels kan vaelge mellem en lang raekke importerede koeretoejer, og dels, saaledes som det fremgaar af praemis 6 i denne dom, at den med afgiftsgruppe 15-16 CV og afgiftsgruppe 17-18 CV forbundne stigningstakt, afrundet, er den samme, saaledes at forbrugere, der vil koebe et koeretoej i luksusklassen, ikke paa grund af stigningstakten vil vaere tilboejelige til at anskaffe et koeretoej i afgiftsgruppe 15-16 CV.

Under disse omstaendigheder kan det ikke antages, at foroegelsen af stigningstakten i forbindelse med en ordning som den omhandlede vil kunne fremme salget af indenlandsk fremstillede koeretoejer.«

48 Jeg er enig med den franske regering og Kommissionen i, at den nationale rets foerste underspoergsmaal kan besvares ved anvendelse af de principper, Domstolen fastsatte i Casarin-dommen (26). Den nationale ret maa afgoere, hvilke motorkoeretoejer der konkurrerer med biler som Yves Tarantik's Jaguar, og analysere fordelingen mellem importerede og indenlandske motorkoeretoejer, der konkurrerer, og de afgiftsgrupper, de konkurrerende motorkoeretoejer falder ind under. Resultatet heraf skulle goere det muligt for den nationale ret at afgoere, hvorvidt foroegelsen af stigningstakten fremmer salget af indenlandsk fremstillede biler, og den maa i givet fald fastslaa, at dette aspekt af den omtvistede afgift er i strid med artikel 95.

Det andet spoergsmaal: Metoden til fastlaeggelse af den afgiftspligtige motorkraft

49 Med sit andet spoergsmaal har den nationale ret spurgt, om cirkulaererne fra 1956, 1977, 1987, 1988 og 1991 medfoerer, at afgiften indebaerer forskelsbehandling i forhold til ejerne af koeretoejer, der ikke er typegodkendt i Frankrig. Som ovenfor naevnt synes spoergsmaalet at vaere baseret paa den fejlagtige antagelse, at Yves Tarantik's Jaguar ikke var typegodkendt i Frankrig. En besvarelse af spoergsmaalet kan derfor ikke afgoere tvisten for den nationale ret. Det er imidlertid muligt at omformulere spoergsmaalet under hensyntagen til de oplysninger, der er indeholdt i de indlaeg, der er afgivet for Domstolen, og svarene paa Domstolens skriftlige spoergsmaal til Yves Tarantik. Paa dette grundlag vil jeg antage, at den nationale ret oenskede at spoerge, om de nationale bestemmelser om fastlaeggelse af den afgiftspligtige motorkraft medfoerer, at afgiften bliver diskriminatorisk over for enten 1) specifikt ejere af koeretoejer, der blev typegodkendt i Frankrig foer den 1. januar 1978, og hvis afgiftspligtige motorkraft er beregnet i henhold til 1956-cirkulaeret, eller 2) generelt ejere af koeretoejer, hvis afgiftspligtige motorkraft er beregnet i henhold til 1956-cirkulaeret. En besvarelse af et af disse to spoergsmaal ville goere det muligt for den nationale ret at traeffe afgoerelse om spoergsmaalet i den sag, der verserer for den, nemlig hvorvidt den metode, hvorved Yves Tarantik's bils afgiftspligtige motorkraft blev fastlagt, var diskriminatorisk.

50 Efter noeje at have analyseret systemet til fastlaeggelse af den afgiftspligtige motorkraft har Yves Tarantik redegjort for visse aspekter af dette system, som efter hans opfattelse er diskriminatoriske.

51 For det foerste har han vurderet opretholdelsen af den oevre graense for faktoren K for visse biler, hvis afgiftspligtige motorkraft er beregnet paa grundlag af 1977-cirkulaeret. Spoergsmaalet om, hvorvidt 1977-cirkulaeret, der finder anvendelse paa visse biler, for hvilke den oevre graense for faktoren K ikke er ophaevet, er diskriminatorisk, kan imidlertid ikke afgoere spoergsmaalet i hovedsagen for den nationale ret, som vedroerer fastlaeggelsen af den afgiftspligtige motorkraft for Yves Tarantik's Jaguar, der hverken er beregnet eller goeres gaeldende at skulle beregnes paa grundlag af ligningen i 1977-cirkulaeret, som indeholder en oevre graense for faktoren K. Yves Tarantik's argumentation kan derfor ikke anses for at vaere relevant. Som ovenfor anfoert har Kommissionen til hensigt at indlede en sag i medfoer af traktatens artikel 169 vedroerende opretholdelsen af den oevre graense for faktoren K i visse sager.

52 For det andet har Yves Tarantik gennemgaaet den paastaaede diskriminatoriske virkning af, at der samtidig bestaar flere metoder til fastlaeggelse af den afgiftspligtige motorkraft, hvoraf den mindst gunstige finder anvendelse paa importerede biler. Han har gjort gaeldende, at kriteriet for at sondre mellem de to vaesentligste metoder ikke er objektiv og udelukkende foroeger den afgift, der skal betales af importerede koeretoejer.

53 Yves Tarantik har gjort gaeldende, at den afgiftspligtige motorkraft af biler fremstillet i Frankrig til indenlandsk salg altid er blevet fastlagt paa grundlag af det seneste cirkulaere paa datoen for godkendelsen, hvorimod den afgiftspligtige motorkraft for importerede biler fastlaegges paa grundlag af flere cirkulaerer, der indeholder forskellige ligninger. Resultatet af dette er, at visse importerede biler tillaegges en afgiftspligtig motorkraft, som er forskellig fra den afgiftspligtige motorkraft, der tillaegges en tilsvarende indenlandsk bil, uden at der foreligger nogen objektiv grund til at sondre.

54 Endvidere fastlaegges den afgiftspligtige motorkraft for adskillige importerede biler i henhold til den mindre gunstige ligning i 1956-cirkulaeret, uden at der foreligger noget objektivt kriterium for sondringen. Naar en importeret bil, som svarer til en indenlandsk bil med hensyn til den reelle motorkraft, pris og tekniske kvaliteter, paalaegges en betydeligt hoejere afgift, udelukkende fordi den ligning, medlemsstaten har valgt, skal finde anvendelse paa alle tilsvarende koeretoejer, er uegnet, og det officielle formaal med denne ligning ikke er naaet, er det aabenbart, at den overskydende afgift, som ejeren af en importeret bil paa mere end 16 CV skal betale, er udtryk for misbrug og boer forbydes.

55 Endelig er kriteriet for fastlaeggelsen af det afgiftsbeloeb, der skal betales, ikke objektivt, da det er aabenbart, at myndighedernes valg af forskellige ligninger, der kun finder anvendelse paa visse importerede biler, vil haemme importen og ikke har en fuldstaendig neutral virkning. Domstolen har udtalt, at artikel 95 tilsidesaettes, naar afgiften paa henholdsvis det indfoerte og det tilsvarende indenlandske produkt beregnes forskelligt og efter forskellige regler, saaledes at afgiftsbeloebet bliver hoejere for det indfoerte produkt, ogsaa selv om dette kun sker i visse tilfaelde (27).

56 Den franske regering har gjort gaeldende, at metoden til fastlaeggelse af den afgiftspligtige motorkraft for sagsoegerens koeretoej, dvs. i henhold til 1956-cirkulaeret, er i overensstemmelse med artikel 95. Den har anfoert, at Domstolen har udtalt, at medlemsstaterne har ret til at anvende en progressivt stigende afgiftsordning efter et objektivt kriterium, og at en afgiftsordning ikke kan anses for diskriminatorisk, blot fordi den kun finder anvendelse paa importerede koeretoejer, naar der ikke findes nogen indenlandsk produktion (28), eller blot fordi det kun er importerede produkter, bl.a. fra andre medlemsstater, der paalaegges den hoejeste afgift (29), og at medlemsstaterne for produkter som biler frit kan indfoere en afgiftsordning, hvis satser stiger progressivt efter et objektivt kriterium, som f.eks. motorstoerrelse, hvorved det dog er en forudsaetning, at den paagaeldende afgiftsordning ikke har nogen diskriminatorisk eller beskyttende virkning (30).

57 Den franske regering har konkluderet, at metoden til fastlaeggelse af den afgiftspligtige motorkraft som fastsat i 1956-cirkulaeret, der afhaenger af det objektive kriterium cylindervolumen, og som baade finder anvendelse paa indenlandske og udenlandske biler, er forenelig med artikel 95, idet den har anfoert, at sagsoegeren ikke har fremlagt noget bevis for, at 1956-cirkulaeret har en diskriminatorisk virkning i forhold til udenlandske biler, eller har godtgjort, at anvendelse af 1956-cirkulaeret medfoerer, at forbrugerne koeber franske biler med et tilsvarende cylindervolumen.

58 Kommissionen har henvist til mit forslag til afgoerelse i Tabouillot-sagen (31), hvori det er anfoert, at anvendelsen af ordningen med afgift paa motorkoeretoejer ikke var tilstraekkelig gennemskuelig, og som fremhaevede, at en afgiftsordning, der er saa lidt gennemskuelig, at nationale domstole ikke kan tage stilling til, om den indebaerer forskelsbehandling, medfoerer, at en afgiftspligtig ikke kan paaberaabe sig artikel 95, og allerede af den grund maa en saadan ordning derfor vaere i strid med artikel 95 (32). Det er Kommissionens opfattelse, at svaret paa den nationale rets spoergsmaal kan findes i dette forslag til afgoerelse, for saa vidt foreneligheden af den franske ordning med artikel 95 ikke er sikret, naar henses til ordningens vedvarende og alvorlige mangel paa gennemskuelighed.

59 Kommissionen har naermere bestemt anfoert, at det ikke med sikkerhed kan fastslaas, at de omstaendigheder, hvorunder den ugunstige beregning, der er fastsat i 1956-cirkulaeret, finder anvendelse paa biler, der er godkendt enkeltvis efter den 1. januar 1978, er neutrale og objektive som kraevet i henhold til artikel 95. Dette afhaenger af, hvorvidt myndighederne finder, at koeretoejet er i overensstemmelse med eller svarer til en godkendt type. Den franske regering har ikke fremlagt naermere oplysninger om de kriterier, der finder anvendelse.

60 Kommissionen har ogsaa bemaerket, at de franske myndigheder synes at vaere yderst kraevende med hensyn til det bevis, der forlanges med hensyn til de tekniske oplysninger om koeretoejer, der frembydes til godkendelse enkeltvis, som er noedvendige for, at ligningen i 1977-cirkulaeret kan anvendes. Kommissionen rejser spoergsmaalet om, hvorvidt disse krav faktisk er relevante for det forfulgte formaal, og isaer om de staar i rimeligt forhold til dette.

61 Kommissionen har fremsat yderligere anbringender vedroerende lovligheden af 1977-cirkulaeret, navnlig om opretholdelsen af den oevre graense for faktoren K for visse kategorier af koeretoejer. Disse bemaerkninger synes at vaere baseret paa den misforstaaelse - som fuldt ud er forstaaelig henset til forelaeggelseskendelsen - at den afgiftspligtige motorkraft for Yves Tarantik's Jaguar blev beregnet i henhold til ligningen i 1977-cirkulaeret, underlagt en oevre graense for faktoren K. De er derfor ikke relevante i denne sag. Som anfoert ovenfor har Kommissionen til hensigt at indlede en traktatbrudsprocedure, for saa vidt angaar dette saerlige aspekt af den nuvaerende anvendelse af 1977-cirkulaeret, hvilket klart er et mere passende forum for bedoemmelse af lovligheden af dette aspekt end en rets praejudicielle forelaeggelse i en sag, hvor spoergsmaalet ikke opstaar.

62 Den omstaendighed, at visse af Kommissionens argumenter er baseret paa en misforstaaelse af hovedsagens faktiske omstaendigheder, illustrerer praecist de vanskeligheder, forelaeggelseskendelsen i denne sag giver anledning til. Navnlig var to grundlaeggende spoergsmaal stadig ikke afklaret ved afslutningen af den skriftlige forhandling, nemlig hvorvidt den afgiftspligtige motorkraft for Yves Tarantik's bil var fastlagt i henhold til 1956-cirkulaeret eller 1977-cirkulaeret, og om bilen var typegodkendt eller godkendt enkeltvis. Med hensyn til begge disse problemer fremgaar det af forelaeggelseskendelsen, at den nationale ret forelagde spoergsmaal til praejudiciel afgoerelse paa et urigtigt grundlag. Der har derfor ikke vaere en behoerig udveksling af synspunkter. Under disse omstaendigheder finder jeg det ikke passende i detaljer at redegoere for samspillet mellem de to systemer. Jeg vil i stedet begraense mig til foelgende bemaerkninger om den nationale lovgivnings ugennemsigtighed, som i vid udstraekning svarer til mine bemaerkninger i mit forslag til afgoerelse i Tabouillot-sagen.

63 Det fremgaar klart af Domstolens praksis, at progressiv beskatning er lovlig, forudsat at den er neutral i relation til virkningerne paa indenlandsk fremstillede og importerede produkter. Denne betingelse om neutralitet gaelder med hensyn til motorkoeretoejer ogsaa for den metode, der anvendes ved beregningen af den afgiftspligtige motorkraft. Saafremt der samtidig anvendes to forskellige metoder, der foerer til forskellige afgiftsniveauer, skal ordningen igen vaere neutral, dvs. at bestemmelserne om, hvilken metode der finder anvendelse, skal vaere baseret paa objektive kriterier, som ikke er diskriminerende i forhold til lignende, importerede produkter, og ikke er beskyttende for indenlandsk produktion.

64 Det er paa ingen maade klart, at den franske ordning opfylder disse betingelser. Endvidere forekommer der at foreligge en alvorlig mangel paa gennemskuelighed med hensyn til dens anvendelse. Anvendelsesomraadet for de to cirkulaerer er langt fra let forstaaeligt, og forholdet mellem de to ordninger er komplekst og utydeligt, og der ses ikke at vaere noget objektivt kriterium for udoevelsen af det skoen, der aabenbart bestaar ved afgoerelsen af, hvorvidt biler i visse tilfaelde er omfattet af det ene eller det andet cirkulaere. Domstolen har udtalt, at saafremt der ikke foreligger tilstraekkelig gennemskuelighed, paahviler det medlemsstaten at godtgoere, at den paagaeldende ordning under ingen omstaendigheder indebaerer forskelsbehandling (33). Selv om denne udtalelse blev fremsat i et traktatbrudssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 169, er det klart, at den generelt finder anvendelse. Traktatens artikel 95 har direkte virkning og kan paaberaabes ved de nationale domstole. En afgiftsordning, der er saa ugennemskuelig, at de nationale domstole ikke kan afgoere, hvorvidt den er diskriminatorisk, ville goere det umuligt for den afgiftspligtige at paaberaabe sig artikel 95. Alene af denne grund maa en saadan ordning vaere i strid med artikel 95. Den effektive virkning af forbuddet mod fiskal forskelsbehandling kunne ensidigt begraenses, hvis en medlemsstat kunne indfoere eller opretholde en ikke-gennemskuelig afgiftsordning, navnlig saafremt afgiften var differentieret og progressiv og fandt anvendelse paa et produkt, som var yderst afgiftsfoelsomt, og som handledes over graenserne i store maengder, som det er tilfaeldet for biler.

Det tredje spoergsmaal: Skal afgiften betales?

65 Med sit tredje spoergsmaal spoerger den nationale ret naermere bestemt, om det staar frit for en ejer af et koeretoej, hvis motorkraft er paa over 100 kW, ikke at betale afgiften, saafremt den er i strid med artikel 95.

66 Henvisningen til koeretoejer med en motorkraft paa over 100 kW maa igen antages at vaere irrelevant for den sag, der verserer for den nationale ret. Taersklen paa 100 kW er alene af betydning for visse koeretoejer, hvis reelle motorkraft overstiger taersklen, hvis afgiftspligtige motorkraft er beregnet i henhold til 1977-cirkulaeret, og som ikke er omfattet af 1991-cirkulaeret. Eftersom den afgiftspligtige motorkraft for Yves Tarantik's koeretoej ikke blev beregnet i henhold til 1977-cirkulaeret, vil en besvarelse af det forelagte spoergsmaal ikke kunne hjaelpe den nationale ret til at afgoere den for den verserende tvist.

67 Jeg bemaerker dog, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at afgifter, som findes at vaere i strid med artikel 95, ikke lovligt kan opkraeves af myndighederne og skal tilbagebetales, saafremt de er erlagt. Krav om tilbagebetaling er underlagt nationale regler herom, idet disse dog ikke kan vaere mindre gunstige end de betingelser, der gaelder for tilsvarende krav efter nationale regler, og ej heller maa vaere udformet saaledes, at de i praksis goer det umuligt eller uforholdsmaessigt vanskeligt at haevde rettigheder, som de nationale domstole har pligt til at beskytte (34).

Forslag til afgoerelseAf de ovenfor anfoerte grunde er det tvivlsomt, om alle de spoergsmaal, som Tribunal de grande instance de Meaux har forelagt, er relevante for sagen. Det er imidlertid muligt at besvare de i fornoedent omfang omformulerede spoergsmaal som foelger:1) Det tilkommer den nationale ret paa grundlag af Domstolens dom af 30. november 1995 (sag C-113/94, Casarin, Sml. I, s. 4203) at afgoere, hvorvidt den stigningstakt, der findes mellem den afgiftsgruppe, der omfatter et importeret koeretoej paa mere end 18 CV, og den afgiftsgruppe, der omfatter et tilsvarende koeretoej paa 15-16 CV, er diskriminatorisk og dermed er i strid med traktatens artikel 95.2) Traktatens artikel 95 er ikke til hinder for, at en medlemsstat anvender to forskellige regelsaet til fastlaeggelse af den afgiftspligtige motorkraft, for saa vidt afgoerelsen af, hvilket af de to regelsaet der finder anvendelse, traeffes paa grundlag af objektive kriterier, som ikke er diskriminatoriske over for tilsvarende importerede produkter og saaledes ikke indebaerer beskyttelse af indenlandsk produktion. Saafremt den ordning, en medlemsstat anvender til fastlaeggelse af koeretoejers afgiftspligtige motorkraft, ikke er gennemskuelig, paahviler det medlemsstaten at godtgoere, at ordningen ikke indebaerer en diskriminatorisk virkning.3) Afgifter, der findes at vaere i strid med traktatens artikel 95, kan ikke lovligt opkraeves af myndighederne og skal tilbagebetales, saafremt de er erlagt. Krav om tilbagebetaling er underlagt gaeldende nationale regler, idet disse dog ikke kan vaere mindre gunstige end de betingelser, der gaelder for tilsvarende krav efter nationale regler, og ej heller maa vaere udformet saaledes, at de i praksis goer det umuligt eller uforholdsmaessigt vanskeligt at haevde rettigheder, som de nationale domstole har pligt til at beskytte.

(1) - Navnlig dom af 30.11.1995, sag C-113/94, Casarin, Sml. I, s. 4203, og af 18.12.1997, sag C-284/96, Tabouillot, Sml. I, s. 7471, som indeholder yderligere oplysninger om de nationale retsforskrifter.

(2) - Lov nr. 93-859 af 22.6.1993, Journal officiel de la République française af 23.6.1993, s. 8815. Alle de naevnte cirkulaerer er vedlagt som bilag til loven.

(3) - Denne ligning, der er anfoert i 1956-cirkulaeret, finder anvendelse paa motorkoeretoejer med traditionel forbraendingsmotor (frem- og tilbagegaaende stempler). En aendring til 1956-cirkulaeret, som blev foretaget ved cirkulaere nr. 73-168 af 19.9.1973, indfoerte en anden ligning for motorkoeretoejer med Wankelmotor.

(4) - Jf. andet og tredje afsnit i 1977-cirkulaeret.

(5) - »Personbiler med plads til mindre end ni personer og udstyret med en firtakts-forbraendingsmotor og en gearkasse af en af de typer, der er beskrevet i bilaget.«

(6) - Jf. fodnote 5.

(7) - I henhold til denne bestemmelse kan en domstol tillaegge et saerligt beloeb, naar det maa antages at vaere urimeligt, at en part har haft udgifter, som ikke er omfattet af afgoerelsen om sagsomkostninger.

(8) - Jf. bl.a. dom af 26.1.1993, forenede sager C-320/90, C-321/90 og C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl., Sml. I, s. 393, praemis 6, kendelse af 19.3.1993, sag C-157/92, Banchero, Sml. I, s. 1085, praemis 4, af 9.8.1994, sag C-378/93, La Pyramide, Sml. I, s. 3999, praemis 14, af 23.3.1995, sag C-458/93, Saddik, Sml. I, s. 511, praemis 12, og af 2.2.1996, sag C-257/95, Bresle, Sml. I, s. 233, praemis 16.

(9) - Telemarsicabruzzo-dommen, praemis 7, og Banchero-kendelsen, praemis 5.

(10) - Jf. ovenfor i fodnote 8.

(11) - Dom af 3.3.1994, sag C-316/93, Vaneetveld, Sml. I, s. 763, praemis 13, og Saddik-kendelsen, jf. ovenfor i fodnote 8, praemis 14.

(12) - Sag C-28/98, Cherreire, sag C-29/98, Hirtsmann, sag C-231/98, Lamboley, sag C-232/98, Bouctot, og sag C-325/98, Anssens.

(13) - Dom af 17.9.1987, sag 433/85, Sml. s. 3521.

(14) - Dom af 9.5.1985, sag 112/84, Sml. s. 1367.

(15) - Dommens praemis 12.

(16) - Jf. ovenfor i fodnote 13.

(17) - Dom af 28.4.1988, forenede sager 76/87, 86/87-89/87 og 149/87, Sml. s. 2397.

(18) - Dom af 29.6.1988, sag 240/87, Sml. s. 3513.

(19) - 1991-cirkulaerets bilag II.

(20) - 1991-cirkulaerets bilag I.

(21) - Jf. ovenfor i fodnote 1.

(22) - Jf. ovenfor i punkt 2.

(23) - Jf. dommens praemis 15.

(24) - Naevnt i fodnote 1.

(25) - Dommens praemis 21-25.

(26) - Jf. ogsaa punkt 23-27 (navnlig punkt 26 og 27) i mit forslag til afgoerelse i Casarin-sagen.

(27) - Dom af 17.2.1976, sag 45/75, Rewe, Sml. s. 181, praemis 15.

(28) - Dom af 5.4.1990, sag C-132/88, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 1567.

(29) - Casarin-dommen, praemis 21.

(30) - Casarin-dommen, praemis 17; den franske regerings fremhaevelse.

(31) - Jf. ovenfor i fodnote 1.

(32) - Punkt 34 og 35.

(33) - Domme af 26.6.1991, sag C-152/89, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 3141, praemis 25, og sag C-153/89, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 3171, praemis 16.

(34) - Jf. f.eks. Deville-dommen, naevnt ovenfor i fodnote 18, praemis 12.