Forslag til afgørelse fra generaladvokat Cosmas fremsat den 11. maj 2000. - HMIL Ltd mod Minister for Agriculture, Food and Forestry. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Supreme Court - Irland. - Landbrug - Fælles markedsordning - Særlige eksportrestitutioner og støtte til privat oplagring af visse former for oksekød. - Sag C-436/98.



Samling af Afgørelser 2000 side I-10555



Generaladvokatens forslag til afgørelse

I - Indledning

1 I den foreliggende sag har Supreme Court (Irland) anmodet Domstolen om at fortolke bestemmelserne i lovgivningen vedrørende to særlige ordninger, som reguleres dels ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1964/82 af 20. juli 1982 om fastsættelse af betingelserne for ydelse af særlige eksportrestitutioner for visse former for udbenet oksekød (1), og dels ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 2675/88 af 29. august 1988 om ydelse af en skønsmæssigt forudfastsat støtte til privat oplagring af hele kroppe, halve kroppe og bag- og forfjerdinger af voksne handyr (2).

2 Spørgsmålene drejer sig i det væsentlige om fortolkningen af bestemmelserne vedrørende indholdet af kasser med oksekød og den måde, kødet er emballeret på, for at der kan ydes støtte dels i form af særlige eksportrestitutioner, og dels i form af oplagringsstøtte - samt om metoder til at kontrollere overholdelsen af fællesskabslovgivningen og beregne det støttebeløb, der fortabes ved overtrædelse af de pågældende bestemmelser.

II - Relevante retsregler

3 Den lovgivning, der regulerer de to ordninger, gengives her i den form, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder (1988).

A - Ordningen vedrørende særlige eksportrestitutioner

4 Ordningen vedrørende særlige eksportrestitutioner reguleres i forordning nr. 1964/82, som gældende på det omhandlede tidspunkt (3).

5 Forordning nr. 1964/82 bestemmer i den for nærværende sag relevante del af artikel 1: »Der kan på de i denne forordning fastsatte betingelser udbetales særlige eksportrestitutioner til udskåret, udbenet kød af ferske eller kølede bagfjerdinger af voksne handyr, emballeret særskilt.«

6 I artikel 2, stk. 1, præciseres det, at »eksportøren forelægger de af medlemsstaterne udpegede myndigheder en meddelelse, hvori han tilkendegiver at ville udbene de i artikel 1 omhandlede bagfjerdinger på de i denne forordning fastsatte betingelser og eksportere samtlige udbenede stykker, idet hvert stykke emballeres særskilt«.

7 I artikel 6 hedder det:

»Ydelsen af den særlige eksportrestitution er, bortset fra tilfælde af force majeure, betinget af, at den samlede mængde kød hidrørende fra udbeningen under ovennævnte kontrol udføres, jf. dog forordning (EØF) nr. 2730/79.

Eksportøren kan dog i Fællesskabet sælge knogler, store sener, brusk, fedtstykker og anden afpudsning hidrørende fra udbeningen« (4).

8 Endvidere bestemmes det i artikel 7, at medlemsstaterne som undtagelse fra artikel 2, stk. 3, og artikel 4, stk. 1, i stedet for anbringelse under myndighedernes kontrol med henblik på udbening af bagfjerdinger kan fastsætte passende kontrolforanstaltninger, og især, at der fastsættes detaljer vedrørende afpudsnings- og emballeringsmetoden, samt en beskrivelse af de forskellige udskæringer, som kan foretages.

9 Og i artikel 8 hedder det:

»Medlemsstaterne fastsætter kontrolbestemmelser og underretter Kommissionen herom. De træffer de fornødne foranstaltninger for at udelukke enhver mulighed for substitution af de pågældende produkter, specielt ved at kræve identificering af de enkelte stykker.

Der må i udbeningshallerne ikke findes andet kød end det i denne forordning omhandlede, bortset fra svinekød, under udbening, afpudsning og emballering af det pågældende kød.

Poser, æsker eller anden emballage indeholdende de udbenede stykker forsegles eller plomberes af de ansvarlige myndigheder og påføres oplysninger, hvorved det er muligt at identificere det udbenede kød, bl.a. nettovægt, stykkernes art og antal samt et løbenummer.«

10 Denne særlige eksportrestitution kunne udbetales forud. I så fald skulle der stilles en sikkerhed svarende til forskuddet plus 20%.

11 Sikkerhedsstillelsen er reguleret ved følgende forordninger: a) Rådets forordning (EØF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (5), b) Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (6), som ændret (7), og endelig c) Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (8), som ændret (9).

B - Ordningen vedrørende støtte til privat oplagring

12 Ydelsen af forudfastsat støtte til privat oplagring af hele kroppe, halve kroppe og bag- og forfjerdinger af voksne handyr er fastlagt i Kommissionens forordning nr. 2675/88 (10). I forordningens anden betragtning anføres kravet om overholdelse af bestemmelserne i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1091/80 af 2. maj 1980 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende ydelse af støtte til privat oplagring af oksekød (11), således som denne forordning var blevet ændret (12).

13 Artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2675/88 bestemmer, at der kun kan foretages privat oplagring af kød, som er klassificeret i henhold til Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe som fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 1208/81 af 28. april 1981 om fastsættelse af Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe af voksent kvæg (13), som berigtiget (14).

14 Artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1208/81 bestemmer, at slagtekroppen med henblik på konstatering af markedsprisen skal præsenteres »uden testikeltalg«.

15 I henhold til artikel 4, stk. 4 i forordning nr. 2675/88 må »knogler, sener, brusk, fedtstykker og anden afpudsning hidrørende fra opskæringen eller udbeningen [...] ikke oplagres«.

16 Artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 2675/88 bestemmer, at der »efter kontraktlig oplagring i tre måneder, hvis oplagreren anmoder herom, [kan] udbetales et enkelt forskud på støtten, såfremt oplagreren stiller en sikkerhed svarende til forskuddet plus 20%«.

17 Sikkerheden var reguleret i denne bestemmelse samt i forordning nr. 2220/85 og nr. 3665/87.

18 Artikel 10 i forordning nr. 2675/88 fastsætter størrelsen af den sikkerhed, der er nævnt i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1091/88, nemlig i tilfælde af, at der indsendes ansøgning om kontrakt vedrørende privat oplagring.

19 Artikel 5 i forordning nr. 1091/80 bestemmer:

»1. Størrelsen af sikkerheden kan højst være 30% af den ansøgte støtte.

2. Medmindre der er tale om force majeure, gælder følgende:

a) Sikkerheden fortabes i forhold til den manglende mængde, hvis under 90% af den mængde, der er omfattet af oplagringskontrakten, indlagres inden for de fastsatte frister og oplagres i det fastsatte tidsrum i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, litra a).

b) Såfremt de forpligtelser, der er nævnt i artikel 3, stk. 2, litra b), c), d) og e), ikke opfyldes, erklærer medlemsstatens kompetente myndighed sikkerheden for helt eller delvis fortabt, alt efter hvor alvorlig kontraktovertrædelsen er; medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter hver måned Kommissionen om de tilfælde, hvor dette er sket, idet de giver oplysning om de påberåbte omstændigheder samt om trufne foranstaltninger.

c) Såfremt de andre forpligtelser ikke overholdes, fortabes hele sikkerheden.

3. Sikkerheden frigives straks, når det er konstateret, at betingelserne i kontrakten er opfyldt, eller såfremt ansøgningen om kontrakt eller licitationstilbuddet forkastes.«

III - De faktiske omstændigheder

20 HMIL Ltd (tidligere »Hibernia Meats International Limited - HMIL«) er et selskab med begrænset ansvar, som i hele den omhandlede periode var beskæftiget med køb og udbening af samt handel med oksekød.

21 I 1988 foretog HMIL sig følgende: a) selskabet anmeldte ca. 13 000 tons oksekød med henblik på at opnå ydelse af særlige eksportrestitutioner i medfør af forordning nr. 1964/82 og indgik de herfor relevante kontrakter (15). Det fik udbetalt for 16 270 139,96 IEP særlige eksportrestitutioner, b) det indgik 138 kontrakter vedrørende støtte til privat oplagring for det samme oksekød i medfør af forordning nr. 2675/88 og modtog 5 376 259,13 IEP i støtte til privat oplagring (herefter »oplagringsstøtte«)

22 HMIL stillede Landbrugsministeriet (herefter »ministeriet«) tre separate sikkerheder i form af bankgarantier, alle inden for rammerne af de dagældende ordninger vedrørende eksportrestitutioner og oplagringsstøtte.

23 Mellem april og september 1989 foretog ministeriet og skattevæsenet kontrol af 2 400 kasser udbenet oksekød (16), der var anmeldt til eksportrestitutionsydelse og oplagret under oplagringsstøtteordningen i året 1988. Denne kontrol viste, at i syv adskilte produktionsanlæg, som anvendtes af HMIL, indeholdt visse af de undersøgte kasser tilhørende HMIL stykker, der ifølge ministeriets opfattelse ikke var særskilt emballeret, noget fedt, som var testikeltalg, samt affald og afpudsning indpakket i de udskæringer, der kaldes mellembryst, slag og tværreb. Endelig hævdede ministeriet, at i fire af de pågældende produktionsanlæg var procentdelen af affald og afpudsning samt af stykker, der ikke var særskilt indpakket, ekstremt høj.

24 I januar 1990 meddelte ministeriet Kommissionen resultaterne af sin kontrol. Der fulgte lange drøftelser mellem ministeriet og Kommissionen. Efter at de var afsluttet, sendte ministeriet en skrivelse af 17. maj 1991 til HMIL og de øvrige eksportører.

25 Den 17. maj 1991 anmodede ministeriet i den ovennævnte skrivelse til HMIL bl.a. om tilbagebetaling af følgende beløb: i) 1 135 967,93 IEP i særlige eksportrestitutioner (inkl. tillægget på 20% for forskuddet), ii) 241 021,03 IEP i oplagringsstøtte (inkl. et tillæg på 20% for forskuddet), og iii) 148 759,97 IEP i inddraget sikkerhed for kontrakter om oplagringsstøtte til produktionen af mellembryst, slag og tværreb i HMIL's produktionsanlæg i Sallins, Athy, Tunney og Ballymahon.

26 Med den pågældende skrivelse underrettede ministeriet HMIL om, at det således opkrævede beløb var blevet fastsat ud fra følgende kriterier:

a) Alle kasser, som fandtes at indeholde afpudsning eller fedt, blev udelukket fra støtte til privat oplagring og eksportrestitutioner, og det antoges, at tillægget på 20% for forudbetaling kunne kræves betalt.

b) Alle kasser, som fandtes at indeholde kødstykker, som ikke var særskilt emballeret, blev udelukket fra eksportrestitutioner; det antoges også, at tillægget på 20% for forudbetaling kunne kræves tilbagebetalt.

c) Resultaterne af stikprøverne blev ekstrapoleret for så vidt angik hele produktionen af mellembryst, slag og tværreb i alle HMIL's berørte produktionsenheder med særskilte beregninger for hver enkelt produktionsenhed.

d) Ekstrapoleringsmetoden for oplagringsstøtten var baseret på, at den procentdel, den fundne afpudsnings vægt udgjorde af de undersøgte kassers vægt, udelukkedes fra oplagringsstøtte plus tillæg i henhold til forordningen.

e) Ekstrapoleringsmetoden for eksportrestitutioner var baseret på, at den procentdel, afpudsningens og de ikke særskilt emballerede stykkers vægt udgjorde af de undersøgte kassers vægt, udelukkedes fra eksportrestitutioner plus tillæg i henhold til forordningen.

f) Hvis afpudsningen i en kasse vejede 3 kg eller derover, blev hele kassens vægt medregnet ved ekstrapoleringen.

g) Hvis der var fundet testikelfedt, blev hele kassens vægt medregnet ved ekstrapoleringen med hensyn til oplagringsstøtte og eksportrestitutioner.

h) Der blev fastsat en gennemsnitsvægt pr. kasse for hver produktionsenhed, og udelukkelsen af kasser og ekstrapoleringen var baseret på gennemsnitsvægten.

i) Overtrædelserne af forordningerne for så vidt angik produktionen af mellembryst, slag og tværreb i HMIL's produktionsanlæg i Sallins, Athy, Tunney og Ballymahon var så alvorlige, at man ifølge ministeriet retmæssigt ville kunne inddrage sikkerheden for kontrakter om oplagringsstøtte, for så vidt angik produktionen i disse produktionsenheder i et omfang svarende til en ikke-udbenet produktion.

27 Den 13. juni 1991 anlagde HMIL sag mod ministeriet for High Court, i hvilken den bl.a. nedlagde påstand om a) ophævelse af ministeriets afgørelse om tilbagebetaling af 1 525 748,93 IEP i oplagringsstøtte og eksportrestitutioner, som var blevet udbetalt, b) anerkendelse af, at HMIL ved indgåelse af kontrakterne inden for 1988-ordningerne for oplagringsstøtte og eksportrestitutioner havde handlet i overensstemmelse med de forordninger, der regulerer disse ordninger, og c) at ministeriet tilpligtes at frigive den sikkerhed, det havde modtaget for de kontrakter, HMIL havde indgået med ministeriet under ordningerne for oplagringsstøtte fra 1988 og for eksportrestitutioner.

28 Ifølge den forelæggende rets fremstilling kan sagens problemstillinger inddeles i tre grupper: i) Den rette fortolkning af forordning nr. 1964/82 med hensyn til kravet om særskilt emballering og spørgsmålet om, hvorvidt der kan ydes særlige eksportrestitutioner til afpudsning. ii) Den rette fortolkning af forordning nr. 2675/88 for så vidt den vedrører spørgsmålet om, hvorvidt der kan ydes støtte til privat oplagring for afpudsning. iii) For det tilfælde, at HMIL har overtrådt forordningerne, spørgsmålet, om de finansielle korrektioner, ministeriet søgte at pålægge, har været lovlige, og hvorvidt der, som HMIL argumenterer for, skal fastsættes begrænsninger i de finansielle korrektioner, ministeriet måtte foreskrive.

29 Ved dom af 8. februar 1996 gav High Court HMIL medhold. Retten fandt navnlig, at artikel 6 i forordning nr. 1964/82 forpligter HMIL til at eksportere hele den kødmængde, der stammede fra udbeningsproceduren; at der, eftersom afpudsningen udgør stykker af spiseligt kød, forelå en forpligtelse til at eksportere dem, og at artikel 1 skal fortolkes således, at der, uden at forordningen blev tilsidesat, kunne indgå ikke-indpakket afpudsning i stykkerne af mellembryst og slag, som så emballeredes efterfølgende. High Court fandt ligeledes, at artikel 4 i forordning nr. 2675/88 pålægger oplagring af hele kødmængden inklusive afpudsningen, og at man derfor kunne yde støtte til oplagring af denne afpudsning. Retten fandt videre, at den af ministeriet udførte stikprøvekontrol ikke afslørede nogen alvorlig overtrædelse fra HMIL's side, der kunne medføre finansielle korrektioner med hensyn til oplagringsstøtten eller de særlige eksportrestitutioner. Endelig konkluderede den, at det system, ministeriet havde lagt til grund for de finansielle korrektioner, udviste så store mangler, at det måtte forkastes.

30 Ministeriet ankede denne afgørelse til Supreme Court.

IV - De præjudicielle spørgsmål

31 Supreme Court, hvis afgørelser ikke kan gøres til genstand for noget retsmiddel, besluttede at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Skal Kommissionens forordning (EØF) nr. 1964/82, navnlig artikel 1, fortolkes således, at der skal udbetales særlige eksportrestitutioner i henhold til forordningen til afpudsning, der vejer under 100 gram, når afpudsningen er rullet ind i udskåret, udbenet mellembryst og slag af ferske eller kølede bagfjerdinger af voksne handyr, og den oprullede udskæring herefter emballeres?

2) Skal Kommissionens forordning (EØF) nr. 1964/82, navnlig artikel 1, fortolkes således, at der skal udbetales særlige eksportrestitutioner i henhold til forordningen til [afpudsning/særskilte stykker kød], der vejer over 100 g, når afpudsningen eller kødet er rullet ind i udskåret, udbenet mellembryst og slag af ferske eller kølede bagfjerdinger af voksne handyr, og den oprullede udskæring herefter emballeres?

3) Skal Kommissionens forordning (EØF) nr. 1964/82, navnlig artikel 1, fortolkes således, at hvert enkelt stykke eller udskæring af mellembryst og slag skal være særskilt emballeret, eller desuden, at afpudsning kan være rullet ind i et stykke eller en udskæring af mellembryst og slag, og stykket eller den oprullede udskæring herefter kan emballeres?

4) Skal Kommissionens forordning (EØF) nr. 2675/88, navnlig artikel 4, stk. 4, fortolkes således, at det er tilladt at oplagre afpudsning, der vejer under 100 g og hidrører fra opskæringen eller udbeningen, med henblik på at opnå støtte til privat oplagring i henhold til kontrakter, der er indgået i medfør af forordningen?

5) a) Når det ved undersøgelsen af en eller flere kasser kød, der er undergivet toldkontrol med henblik på udbetaling af særlige eksportrestitutioner i medfør af forordning nr. 1964/82, opdages, at disse kasser også indeholder afpudsning, der er rullet ind i mellembryst, slag eller tværreb, og det er i strid med forordning nr. 1964/82 at medtage afpudsning, kan vedkommende myndighed da efter forordning nr. 565/80 og nr. 3665/87 forkaste indholdet af hele kassen med henblik på udbetalingen af særlige eksportrestitutioner, og erklære den sikkerhed, der er stillet for forudbetaling, for så vidt angår denne kasse, plus 20% fortabt?

b) Når det ved undersøgelsen af en eller flere kasser kød, der er undergivet toldkontrol med henblik på udbetaling af særlige eksportrestitutioner i medfør af forordning nr. 1964/82, opdages, at disse kasser også indeholder særskilte stykker fedt, der er rullet ind i mellembryst, slag eller tværreb i strid med forordning nr. 1964/82, kan vedkommende myndighed da efter forordning nr. 565/80 og nr. 3665/87 forkaste indholdet af hele kassen med henblik på udbetalingen af særlige eksportrestitutioner, og erklære den sikkerhed, der er stillet for forudbetaling, for så vidt angår denne kasse, plus 20% fortabt?

c) Når det ved undersøgelsen af en eller flere kasser kød, der er undergivet toldkontrol med henblik på udbetaling af særlige eksportrestitutioner i medfør af forordning nr. 1964/82, opdages, at disse kasser også indeholder ikke særskilt emballerede stykker kød i strid med forordning nr. 1964/82, kan vedkommende myndighed da efter forordning nr. 565/80 og nr. 3665/87 forkaste indholdet af hele kassen med henblik på udbetalingen af særlige eksportrestitutioner, og erklære den sikkerhed, der er stillet for forudbetaling, for så vidt angår denne kasse, plus 20% fortabt?

6) a) Når det ved undersøgelsen af en eller flere kasser kød, der er indlagret i medfør af forordning nr. 2675/88 med henblik på udbetaling af støtte til privat oplagring opdages, at disse kasser også indeholder afpudsning, der er rullet ind i mellembryst, slag eller tværreb, og det er i strid med artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88 at medtage afpudsning, kan vedkommende myndighed da efter forordning nr. 2220/85 og nr. 2675/88 forkaste indholdet af hele kassen med henblik på udbetalingen af støtte til privat oplagring og erklære den sikkerhed, der er stillet for forudbetaling, for så vidt angår denne kasse, plus 20% fortabt?

b) Når det ved undersøgelsen af en eller flere kasser kød, der er indlagret i medfør af forordning nr. 2675/88 med henblik på udbetaling af støtte til privat oplagring, opdages, at disse kasser også indeholder særskilte stykker fedt, der er rullet ind i mellembryst, slag eller tværreb i strid med artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88, kan vedkommende myndighed da efter forordning nr. 2220/85 og nr. 2675/88 forkaste indholdet af hele kassen med henblik på udbetalingen af støtte til privat oplagring og erklære den sikkerhed, der er stillet for forudbetaling, for så vidt angår denne kasse, plus 20% fortabt?

7) Når det ved en sådan undersøgelse af kasser, der er undergivet toldkontrol med henblik på udbetaling af særlige eksportrestitutioner i medfør af forordning nr. 1964/82, opdages, at et vist antal kasser indeholder materiale, som er rullet op i udskåret kød, og som der ikke kan udbetales særlige eksportrestitutioner til, og der foreligger bevis for, at producenten bevidst og konsekvent har fulgt den politik at rulle sådant materiale ind i særlige udskæringer kød i bestemte produktionsanlæg, kan vedkommende myndighed da efter forordning nr. 565/80, nr. 3665/87 og nr. 1964/82 ekstrapolere resultaterne af stikprøver til hele produktionen af sådanne udskæringer i bestemte produktionsenheder og forkaste en mængde kød, der er beregnet på grundlag af denne ekstrapolering, med henblik på udbetalingen af særlige eksportrestitutioner, og erklære den sikkerhed, der er stillet for forudbetaling, for så vidt angår denne mængde, plus 20% fortabt, eller kan vedkommende myndighed da, alt efter omstændighederne, kun ekstrapolere resultaterne af undersøgelsen af kasser, der er omfattet af én eksportrestitutionsforpligtelse, til produktionen af de pågældende udskæringer, der er omfattet af denne eksportrestitutionsforpligtelse?

8) Når kasser, der er oplagret i medfør af forordning nr. 2675/88 med henblik på udbetaling af støtte til privat oplagring, er blevet undersøgt, og et vist antal af disse kasser i strid med forordningen findes at indeholde materiale, som der ikke kan udbetales støtte til privat oplagring til, og der foreligger bevis for, at man bevidst og konsekvent har fulgt den politik at medtage sådant materiale rullet ind i særlige udskæringer i bestemte produktionsanlæg, kan vedkommende myndighed da efter forordning nr. 2220/85 og 2675/88 ekstrapolere resultaterne af denne undersøgelse til hele produktionen af sådanne udskæringer i bestemte produktionsanlæg og forkaste en mængde kød, der er beregnet på grundlag af denne ekstrapolering, med henblik på udbetalingen af støtte til privat oplagring, og erklære den sikkerhed, der er stillet for forudbetaling, for så vidt angår denne mængde, plus 20% fortabt, eller kan vedkommende myndighed da, alt efter omstændighederne, kun ekstrapolere resultaterne af undersøgelsen af kasser, der er omfattet af én kontrakt vedrørende oplagringsstøtte, til produktionen af de pågældende udskæringer, der er omfattet af denne kontrakt vedrørende oplagringsstøtte?

9) Når der foreligger bevis for, at en producent bevidst og konsekvent har fulgt den politik at medtage materiale, som ikke må oplagres i medfør af artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88 og den kontrakt, producenten har indgået med vedkommende myndighed, i kasser med bestemte udskæringer af udbenet kød i bestemte produktionsanlæg, og en undersøgelse har vist, at betydelige mængder af sådant materiale, som ikke må oplagres, er blevet oplagret, kan vedkommende myndighed da efter forordning nr. 1091/80 og navnlig dennes artikel 5, stk. 2, litra c), erklære det beløb, der er stillet som sikkerhed i forbindelse med kontrakten, og som kan henføres til produktionen af de pågældende udskæringer af kød i disse produktionsanlæg, fortabt?«

V - Besvarelsen af de præjudicielle spørgsmål

A - Formaliteten

32 HMIL kræver de tre sidste spørgsmål afvist fra besvarelse. Selskabet gør for det første gældende (punkt 2.8.1, 6.9.5 og 7.13.1 i dets skriftlige bemærkninger), at det syvende og ottende spørgsmål har en hypotetisk karakter og er uden forbindelse med den verserende tvist, idet de er forelagt med henblik på at opnå vejledende rådgivning, for at ministeriet senere skulle kunne foretage nogle beregninger, og ikke med henblik på en løsning af den tvist, der verserede for den nationale ret (17).

33 Det er endvidere HMIL's opfattelse (punkt 7.14 i dets skriftlige bemærkninger), at det niende spørgsmål er uden forbindelse med den verserende tvist, da det aldrig er blevet hævdet, at HMIL havde til hensigt at bedrage de ansvarlige myndigheder med hensyn til betalingen af oplagringsstøtten, og det er heller ikke sandt, at der er blevet oplagret betydelige mængder af produkter, der er uegnede til konsum.

34 I den foreliggende tvist har den nationale ret gennemgået den måde, hvorpå ekstrapoleringen af resultaterne af den udførte stikprøvekontrol er foretaget, og anfører såvel ministeriets som HMIL's anbringender herom. Retten har således efter min opfattelse redegjort for grundene til, at det er nødvendigt at besvare spørgsmålene, for at tvisten i hovedsagen kan løses, og derfor skal Domstolen undersøge de ovenfor anførte præjudicielle spørgsmål.

B - Realiteten

35 Af hensyn til systematikken begynder jeg med en samlet undersøgelse af de tre første spørgsmål, der drejer sig om fortolkningen af forordning nr. 1964/82, og især om spørgsmål vedrørende kravet om særskilt emballering og vedrørende 100 gram-reglen (1). Derefter vil jeg behandle det fjerde spørgsmål, der drejer sig om fortolkningen af forordning nr. 2675/88, og især, om det er tilladt at oplagre kødafpudsning, der vejer under 100 gram (2). Derpå skal det femte spørgsmål undersøges, som drejer sig om fortolkningen af forordning nr. 1964/82, nr. 565/80 og nr. 3665/87, og om spørgsmålet om den basisenhed, der skal anvendes ved forkastelse af et undersøgt produkt (3). Det sjette spørgsmål handler om fortolkningen af forordning nr. 2675/88 og nr. 2220/85 og har igen forbindelse med spørgsmålet om, hvilken basisenhed der skal anvendes ved forkastelse af et produkt (4). Det syvende, ottende og niende spørgsmål vil blive behandlet under ét og drejer sig om fortolkningen af bestemmelser såvel i forordning nr. 1964/82 og nr. 2675/88 som i forordning nr. 565/80, nr. 2220/85, nr. 3665/87 og nr. 1091/80 og har relation til spørgsmålet om, hvilken basisenhed der skal anvendes ved ekstrapolering af resultaterne af en stikprøvekontrol (5).

1) De tre første spørgsmål: kravet om særskilt emballering og 100 gram-reglen

36 Med de tre første spørgsmål spørger den nationale ret nærmere bestemt, i hvilket omfang det i medfør af artikel 1 i forordning nr. 1964/82 kræves som betingelse for at udbetale særlige eksportrestitutioner, at bestemte stykker oksekød eller afpudsning emballeres særskilt, og om det er muligt at sondre mellem, om disse stykker vejer over eller under 100 gram.

37 Som det er forklaret såvel af den forelæggende ret som i parternes skriftlige bemærkninger, er grunden til, at der i de to første spørgsmål sondres mellem afpudsning, der vejer under 100 gram, og afpudsning eller kødstykker, der vejer over 100 gram, er, at ministeriet ved den undersøgelse, det foretog i 1989, definerede afpudsning (trimmings) som værende affald (scraps) eller kødstykker (cuts/pieces), der vejede 100 gram eller derunder (18).

38 HMIL gør gældende (punkt 7.5 i selskabets skriftlige bemærkninger), at det kan udledes af fællesskabslovgivningen om ydelse af eksportrestitutioner (forordning nr. 1964/82), at man gerne måtte anbringe små stykker kød inde i stykker af mellembryst, slag og tværreb og emballere det således fremkomne »kødstykke«, uden at der af den grund opstod nogen fare for substitution. Det er HMIL's opfattelse, at det, ud over at dette er normal handelspraksis, ikke fremgår af formålene med forordning nr. 1964/82, at producenten »særskilt« skal indpakke hvert lille stykke kød, sådan som ministeriet hævder. Og selskabet konkluderer, at vægten af afpudsningen ikke er noget afgørende element for at kunne tage stilling til, om et bestemt stykke kød giver ret til en eksportrestitutionsydelse.

39 Jeg vil først undersøge spørgsmålet om kravet om, at hvert kødstykke emballeres særskilt, og derpå de spørgsmål, der hænger sammen med de sproglige afvigelser for visse betegnelser, og endelig vil jeg undersøge 100 grams reglen, som Irland indførte for at udelukke visse dele afpudsning fra eksportrestitutionerne.

a) Kravet om særskilt emballering

40 Kravet om særskilt emballering af hvert enkelt kødstykke, der skal eksporteres, fremgår efter min opfattelse klart af forordning nr. 1964/82 (19). a) I henhold til ordlyden i artikel 1, stk. 1, skal hvert kødstykke, der er beregnet til eksport, være emballeret særskilt for at opnå den særlige eksportrestitution. Det vil sige, at en pakke med en hel portion, der indeholder mellembryst, slag eller tværreb og afpudsning eller små kød- eller fedtstykker, ikke udgør »udbenet kød [...] emballeret særskilt«, som fastsat i artikel 1 i forordning nr. 1964/82, og at der kræves særskilt emballering af hvert stykke kød, som ministeriet med rette gør gældende (punkt 4.3 og 4.4 i dets skriftlige bemærkninger). b) I artikel 2, stk. 1, præciseres det, at eksportøren skal forelægge de af medlemsstaterne udpegede myndigheder en meddelelse, hvori han tilkendegiver at ville udbene de i artikel 1 omhandlede bagfjerdinger på de i denne forordning fastsatte betingelser og eksportere samtlige udbenede stykker, idet hvert stykke emballeres særskilt. I artikel 2, stk. 2, første afsnit, bestemmes det, at meddelelsen først og fremmest skal indeholde en varebeskrivelse og en angivelse af mængden af de produkter, der skal udbenes. c) I artikel 4, stk. 1, fastsættes det, at eksportøren efter udbeningen skal forelægge den pågældende myndighed en eller flere »attester for udbenet kød« (20), hvorpå nummeret på den i artikel 2, stk. 2, omhandlede attest er angivet (i rubrik 7), der navnlig indeholder en varebeskrivelse og en angivelse af mængden af de produkter, der skal udbenes. d) Det er af afgørende betydning, at enhver mulighed for substitution af det emballerede stykke udelukkes, specielt ved, at det kræves, at stykket kan identificeres (21), sådan som det udtrykkeligt betones i artikel 8 i forordning nr. 1964/82 (22).

41 Vi kan således ud fra det samlede sæt af regler, der på tidspunktet for de faktiske begivenheder regulerede ordningen med de særlige eksportrestitutioner, konstatere, at der ikke var nogen fællesskabsbestemmelse, som gav medlemsstaterne mulighed for at fravige denne grundregel, selv når det drejede sig om ganske små kødstykker (23).

42 I praksis betyder de ovennævnte principper, at når et stort stykke oksekød, som mellembryst eller slag, opdeles med henblik på f.eks. bedre emballering og/eller af hensyn til kommercielle krav, skal hvert enkelt af disse stykker emballeres for sig med angivelse af dets identifikation og vægt, således at betingelserne i forordning nr. 1964/82 i enhver henseende er opfyldt (24).

b) De forskellige sprogversioner

43 Ifølge HMIL er det på grund af det hurtige arbejdstempo uundgåeligt, at der i udbeningshallerne ligger små stykker kød, der skæres fra under udbeningsprocessen. Der er tale om stykker med en meget høj handelsværdi, kaldet »afpudsning« (på engelsk »trimmings«). Disse stykker skal ikke forveksles med affald (på engelsk »scraps«), der er usælgelige produkter, såsom sener, brusk og rene fedtstykker eller andet affald, der falder på gulvet under udbeningen. Ifølge HMIL udgør mellembryst og slag mindre værdifulde stykker, der i praksis leveres indrullet og emballeret i polyethylen. Det er sædvanlig handelspraksis at indlægge afpudsningen i mellembrystet og slaget for derefter at rulle det hele sammen og emballere det i en selvstændig blok. HMIL gør gældende, at den mulighed, som artikel 6 i forordning nr. 1964/82 giver virksomheden for inden for Fællesskabet at sælge knogler, store sener, brusk, fedtstykker og andre rester hidrørende fra udbeningen, kun vedrører affaldet (scraps), men ikke afpudsningen (trimmings), som under alle omstændigheder skal eksporteres.

44 I den foreliggende sag er der opstået et problem ved, at den engelske version af forordning nr. 1964/82 dels både anvender ordene »cuts« og »pieces« for at betegne (kød)stykker, og dels anvender ordet »scraps« (affald).

45 Den første betegnelse (cuts) anvendes i artikel 1 og i artikel 8, sidste stykke, mens den anden (pieces) findes i artikel 2 og i artikel 8, stk. 1. Men de to udtryk er indbyrdes udskiftelige og har i det væsentlige samme betydning.

46 Hvis man godtog, at betegnelsen »pieces« skulle anses for synonym med betegnelsen »cuts«, at ordet altså kun betegnede store kødstykker, således at afpudsningen (trimmings) ikke behøvede at blive emballeret særskilt, men kunne indpakkes inden i et stort stykke mellembryst og slag, ville dette efter min opfattelse medføre en fordrejet anvendelse af forordning nr. 1964/82.

47 I betragtning af formålet med forordning nr. 1964/82 er det derfor mere korrekt at antage, at den engelske betegnelse »cut« skal opfattes således, at den refererer til et hvilket som helt stykke kød, uanset hvor lille det er. Det er den eneste fortolkning, der passer til, at man sikrer, at enhver mulighed for substitution af det emballerede stykke er udelukket, især gennem identifikationskravet, som det betones i artikel 8 i forordning nr. 1964/82, og som det klart kan udledes af ottende betragtning til samme forordning, hvor der henvises til denne restitutions særlige karakter, til princippet om forbud mod substitution og til indførelse af foranstaltninger til identifikation af de pågældende produkter.

48 Den ovenstående fortolkning bekræftes i øvrigt også, når man undersøger versioner på andre sprog (25). F.eks. anvendes på fransk betegnelsen »morceau«, på italiensk »pezzo« og på græsk »ôåìÜ÷éï«. Den tyske gengivelse er klarere, for mens der i artikel 1 og artikel 2, stk. 1, står »Stück«, er den betegnelse, der anvendes i artikel 8, første og sidste stykke, »Teilstück«, ordret »delstykke«.

49 Samme konklusion når jeg til ud fra en fortolkning af bestemmelsen i artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1964/82. Ganske vist fastsættes det i første punktum af artikel 6, at ydelsen af den særlige eksportrestitution er betinget af (26), at den samlede mængde kød hidrørende fra udbeningen (27) eksporteres, dvs. den mængde, der udgøres af oksekød hidrørende fra bagfjerdinger af voksne handyr, som er anbragt under kontrol efter bestemmelserne i artikel 5 i forordning nr. 1964/82 (28). Men denne bestemmelse skal fortolkes dels i lyset af de øvrige bestemmelser i samme forordning, såsom artikel 1, stk. 1, artikel 2 og artikel 8, som kræver, at det er muligt at identificere hvert enkelt stykke, og dels under hensyntagen til det formål, fællesskabslovgiver som ovenfor nævnt har haft for øje.

50 Fællesskabslovgivningens regulering vedrører efter min opfattelse en samlet mængde, nemlig bagfjerdinger af voksne handyr (29). Og den regulerer, hvad der skal ske med denne helhed også efter udbeningen, således: For det samlede kvantum kød, altså for alle de særskilt emballerede kødstykker, gælder det, at de kan opnå særlige eksportrestitutioner, såfremt de eksporteres, og for de øvrige udbeningsprodukter, at de kan sælges inden for Fællesskabet. Nærmere betegnet fremgår det af artikel 6, stk. 2, at eksportøren dog inden for Fællesskabet kan sælge knogler, store sener, brusk, fedtstykker og anden afpudsning hidrørende fra udbeningen. Som det er blevet understreget med rette af ministeriet (punkt 4.20 i dets skriftlige bemærkninger) og af Kommissionen (punkt 10 i dens skriftlige bemærkninger), betyder udtrykket »dog« (however), at det andet stykke udgør en undtagelse til det første. Dets formål er derfor at tillade eksportøren også at sælge kød inden for Fællesskabet, eftersom der ellers ikke var nogen grund til formulere det andet stykke som en undtagelse.

51 Det eneste element i forordning nr. 1964/82, artikel 6, stk. 2, som også kunne handle om kød, er udtrykket »anden afpudsning hidrørende fra udbeningen«. Heraf konkluderer vi, at det med dette udtryk tilsigtes at indbefatte den afpudsning, der hidrører fra udbeningen, og som den pågældende virksomhed kan sælge inden for Fællesskabet.

52 Også de problemer, som opstår på grund af de sproglige afvigelser, idet »affald, der er undergået en egnet behandling« (chutes de parages), i den engelske version gengives som »scraps«, der sprogligt adskiller sig fra betegnelsen »særskilte stykker« (parures), der på engelsk gengives som »trimmings« (»trims«), må løses under hensyntagen til den samlede tankegang bag bestemmelsen og det med forordning nr. 1964/82 forfulgte formål (30).

53 I og med at fællesskabslovgiver i artikel 6, stk. 2, har etableret en undtagelse fra reglen i stk. 1, må man efter min opfattelse antage, at den engelske betegnelse »scraps« ikke refererer til affald, dvs. til stykker, der er uegnede til konsum, men at den også kan referere til kødstykker uanset disses størrelse, og at HMIL's påstande om det modsatte må afvises.

54 Sammenfattende er det min opfattelse, at der, hvad angår spørgsmålet om særskilt emballering af hvert enkelt stykke kød, der hidrører fra udbeningen, ikke er nogen væsentlig forskel på affald (scraps), den betegnelse, der bruges i artikel 6, og afpudsning (trimmings/trims), sådan som ministeriet og Kommissionen med rette betoner.

c) 100 gram-reglen

55 Jeg skal nu undersøge spørgsmålet, om en medlemsstat, i dette tilfælde Irland, i henhold til forordning nr. 1964/82 kunne indføre en grænse, i den foreliggende sag på 100 gram, som gav mulighed for at udelukke stykker/afpudsning, der lå under den fastsatte grænse, fra at opnå de særlige eksportrestitutioner.

56 Løsningen af dette problem hænger sammen med fortolkningen af artikel 7 og 8 i forordning nr. 1964/82, som Kommissionen (punkt 10 i dens skriftlige bemærkninger) med rette understreger.

57 Jeg minder her om, at artikel 7 bl.a. bestemmer, at (31) medlemsstaterne i stedet for anbringelse under myndighedernes kontrol med henblik på udbening kan fastsætte passende kontrolforanstaltninger, og især, at afpudsnings- og emballeringsmetoden samt beskrivelse af de forskellige udskæringer, der skal foretages (»to be obtained«), skal fastlægges i detaljer. I henhold til artikel 8 fastsætter medlemsstaterne endvidere kontrolbestemmelser og underretter Kommissionen herom; de træffer de fornødne foranstaltninger for at udelukke enhver mulighed for substitution af de pågældende produkter, specielt ved at kræve identifikation af de enkelte stykker.

58 Af de ovennævnte bestemmelser i artikel 7 og 8 i forordning nr. 1964/82 fremgår det, når de fortolkes under ét, at medlemsstaterne er beføjet til at udelukke afpudsning, der vejer under en vis fastlagt grænse, fra at opnå de særlige eksportrestitutioner, i betragtning af de praktiske vanskeligheder med at identificere de enkelte mere eller mindre små stykker.

59 Vi har allerede betonet, at hvert enkelt kødstykke uanset vægt og størrelse skulle være særskilt emballeret for at opnå en særlig eksportrestitution. Alligevel var en medlemsstat, i dette tilfælde Irland, berettiget til at fastsætte en minimumsgrænse på 100 gram, under hvilken kødstykker ikke kunne opnå den særlige eksportrestitution, mens kødstykker på over 100 gram kunne opnå denne, forudsat at de var særskilt emballerede.

2) Det fjerde spørgsmål: oplagring af afpudsning, der vejer under 100 g

60 Med det fjerde spørgsmål ønskes det oplyst, om det i henhold til forordning nr. 2675/88 er muligt at oplagre afpudsning (trimmings/trims), som vejer under 100 gram.

61 Ifølge HMIL er vægten af afpudsningen ikke afgørende for at kunne besvare spørgsmålet, om dette kød derfor lovligt kan oppebære støtte for privat oplagring. Det er HMIL's opfattelse, at artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88 tillader oplagring af afpudsning hidrørende fra opskæring og udbening. Selskabet gør gældende, at artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88 skal fortolkes således, at den er forenelig med artikel 6 i forordning nr. 1964/82. Endelig bestrider HMIL gyldigheden af reglen om de 100 gram - ifølge hvilken afpudsning, der vejer under 100 gram, ikke kan opnå støtte - fordi anvendelsen af denne regel ifølge HMIL, foruden at reglen er vilkårlig, ville udgøre en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og af det principielle forbud mod retsreglers tilbagevirkende kraft, eftersom den ikke var blevet meddelt selskabet, idet ministeriet ikke havde udstedt den før oplagringstidspunktet, men først på det tidspunkt, da kontrollen fandt sted.

62 Det er ministeriets opfattelse, at eftersom udtrykket »anden afpudsning hidrørende fra opskæringen eller udbeningen« ikke er defineret i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88 (32), kunne ministeriet - i overensstemmelse med Domstolens praksis (33) - som kompetent national myndighed selv præcisere gennemførelsesreglerne til denne bestemmelse og definere den afpudsning (trimmings) af magert kød, der var udelukket fra oplagring i henhold til artikel 4, stk. 4, som den, hvor hver portion ikke vejede over 100 gram.

63 Her anser jeg det for det første nødvendigt med visse præciseringer. Artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88 specificerer, hvad der ikke må oplagres. Den forbyder således oplagring ikke blot af store sener, brusk, og fedtstykker, men også af anden afpudsning hidrørende fra opskæringen (34) og udbeningen (35). Dette er en klar forskel fra reguleringen i den tidligere gældende forordning nr. 952/85 (36), eftersom det under den sidstnævnte ordning ikke var forbudt at oplagre afpudsning, idet der tværtimod (artikel 4, stk. 1) var fastlagt en forpligtelse til at oplagre alt det kød, der hidrørte fra udskæring eller udbening (37).

64 Af det ovenfor anførte kan udledes, at der er en tydelig sproglig overensstemmelse mellem artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88, og artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1964/82. Man skal dog huske på, at de to restitutionsordninger, nemlig forordning nr. 1964/82, som vedrører eksport, og forordning nr. 2675/88, som vedrører privat oplagring, udgør to adskilte retlige systemer med forskelligt sigte, selv om det på det tidspunkt, hvor de faktiske begivenheder fandt sted, juridisk set var muligt at anvende både ordningen med de særlige eksportrestitutioner og den med den private oplagring på de samme slagtekroppe.

65 Den forbindelse, der nødvendigvis må bestå mellem de to ordninger, findes faktisk i den samme forordning nr. 2675/88, men også i forordning nr. 565/80. Nærmere betegnet skal artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88 også fortolkes i lyset af bestemmelserne i samme forordnings artikel 6, som (i stk. 1) tillader oplagring af produkter under en kontrakt om privat oplagring, således at disse kan underlægges den ordning, der er fastsat i artikel 5, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 565/80, dvs. en ordning om særlige eksportrestitutioner (38). Dette betyder logisk set, at også ordningen i forordning nr. 1964/82 indgår heri, og at det kræves, at det produkt, der kan oplagres i henhold til forordning nr. 2675/88, og det, der kan eksporteres i medfør af forordning nr. 1964/82, er identiske.

66 I henhold til artikel 3, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1091/80 skal en kontrakt om privat oplagring forpligte oplagreren til at oplagre produktet i partier, der let kan identificeres, og hvis vægt og indlagringsdato er tydeligt angivet. Dette bestyrker den konklusion, der går ud på, at identiteten af det oplagrede produkt også er et væsentligt element i forbindelse med oplagringsordningen.

67 Det vil med andre ord sige, at der med artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2675/88, som blev offentliggjort i EF-Tidende den 30. august 1988 og trådte i kraft samme dag (artikel 14), blev indført en undtagelse til artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 1091/80 (39), som forbød, at de samme produkter samtidig fik støtte til privat oplagring og forudbetaling af eksportrestitution (40). Således bestemmer artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2675/88, at produkter, der skal oplagres under en kontrakt om privat oplagring, kan underlægges »toldoplagsordningen eller frizoneordningen« og opnå den i artikel 5, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 565/80 fastsatte forudbetaling (41).

68 Af det ovenstående kan det udledes, at udtrykket »afpudsning« (scraps), som anvendes i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88, logisk set må have samme betydning som udtrykket »afpudsning hidrørende fra udbeningen« (scraps) i artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1964/82, som med rette betonet af Kommissionen (punkt 15 i dens skriftlige bemærkninger) og af ministeriet (punkt 5.4 i dets skriftlige bemærkninger).

69 Hvis man i øvrigt betragter gengivelserne på de øvrige sprog af udtrykket »afpudsning« (»scraps«) i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88, vil man se, at der dér anvendes den samme betegnelse som i artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1964/82 (42).

70 Man bør dog ikke overse det forhold, at de to bestemmelser omhandler forskellige genstande. Artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88 havde til formål at udelukke afpudsning fra ordningen med privat oplagring, mens artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1964/82 tillod eksportørerne enten at sælge »afpudsningen« inden for Fællesskabet, eller at eksportere den på de dér gældende vilkår. Derfor vil afpudsning/særskilte stykker (trimmings), der stammer fra opskæring eller udbening, uanset hvor små de er, og uafhængigt af, om de er egnede til konsum, ikke kunne oplagres, og de kan følgelig heller ikke opnå oplagringsstøtte.

71 Forordning nr. 2675/88 indeholdt i øvrigt ikke nogen bestemmelser, der var ækvivalente med artikel 7 og 8 i forordning nr. 1964/82, som bemyndigede medlemsstaterne til at træffe gennemførelsesforanstaltninger. Derfor skal forordning nr. 2675/88 anvendes overalt, idet den fastsætter regler, som er bindende for medlemsstaterne (43), og medlemsstaterne kan ikke bestemme, at afpudsning/særskilte stykker, der stammer fra opskæring, uanset hvor små de er, og uafhængigt af, om de er egnede til konsum, skal kunne opnå oplagringsstøtte.

72 Med hensyn til HMIL's klage over, at retssikkerhedsprincippet og princippet om det principielle forbud mod retsreglers tilbagevirkende kraft var blevet tilsidesat ved, at 100 gram-reglen til gennemførelse af forordning nr. 1964/82 og nr. 2675/88 blev udstedt, mens kontrollen af dets produkter fandt sted, mener jeg ikke, at der er nogen grund til at behandle disse klagepunkter, eftersom Supreme Court ikke har forelagt Domstolen noget spørgsmål herom. Klagepunkterne udgør derfor spørgsmål, som det tilkommer den nationale ret at undersøge.

3) Det femte spørgsmål: den basisenhed, der skal lægges til grund for at fastsætte, hvor meget af det undersøgte produkt, der ikke kan udbetales særlige eksportrestitutioner for

73 Det femte spørgsmål, som falder i tre dele, vedrører fortolkningen af forordning nr. 1964/82, nr. 565/80 og nr. 3665/87, og nærmere bestemt spørgsmålet om, hvilken basisenhed der skal lægges til grund for at fastsætte, hvor meget af det undersøgte produkt, der ikke kan udbetales særlige eksportrestitutioner for. Underopdelingen vedrører spørgsmålet, om besvarelsen afhænger af beskaffenheden (44) af det produkt, som befinder sig i den enkelte emballage, i det foreliggende tilfælde i kassen.

a) De rejste problemer

74 Ifølge HMIL (punkt 7.8.1 i selskabets skriftlige bemærkninger) tog ministeriet fejl, når det mente, at et simpelt fund i en kasse af selv en ganske lille mængde af et produkt, som ikke lever op til reglerne (45), berettiger til, at hele kassen udelukkes. Dette vil være i strid med proportionalitetsprincippet (46). I øvrigt giver bestemmelserne i forordning nr. 1964/82 ikke ret til at forkaste kødstykker, der er korrekt emballerede, blot fordi man finder et andet stykke kød, som ikke er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen. Ifølge HMIL er det fællesskabslovgivers formål, at ulovligt udbetalte beløb skal tilbagebetales, når der konstateres uregelmæssigheder; således er udelukkelsen af vægtmængden af hele kasser uden hensyn til vægtmængden af det ureglementerede produkt ikke nødvendigt for at realisere dette formål.

75 Ministeriet er af den opfattelse, at når der i en kasse opdages et ureglementeret produkt, er den pågældende myndighed i henhold til Rådets forordning nr. 565/80 og Kommissionens forordning nr. 2220/85 og nr. 3665/87 beføjet til at forkaste hele kassens indhold med den begrundelse, at den ikke svarer til betingelserne for ydelse af de særlige eksportrestitutioner, og at erklære sikkerheden svarende til forskuddet for kasserne plus 20% fortabt.

b) Eksportørens tilsidesættelse af sine forpligtelser

76 Eksportørens overtrædelse, der er blevet konstateret som ovenfor beskrevet, af reglerne i forordning nr. 1964/82 (47) medfører de konsekvenser, der nærmere er fastsat i Rådets forordning nr. 565/80 samt Kommissionens forordning nr. 2220/85 og nr. 3665/87, hvorefter den ansvarlige myndighed kan forkaste hele kassens indhold med henvisning til, at den ikke opfylder betingelserne for ydelse af de særlige eksportrestitutioner og inddrage den stillede sikkerhed for forudbetalingen for kasserne plus 20%.

77 Jeg vil ligeledes minde om, at varebeskrivelsen i den meddelelse, som eksportøren på forhånd forelægger myndighederne for at opnå de særlige eksportrestitutioner, ifølge artikel 2 i forordning nr. 1964/82 skulle svare til nomenklaturen over særlige eksportrestitutioner, som anvendtes i 1988 for produkter, der udførtes i henhold til forordning nr. 1964/82 (48). Hvis produktet, som Kommissionen med rette betoner (punkt 16 i dens skriftlige bemærkninger), på grund af den konstaterede uregelmæssighed ikke er i overensstemmelse med den officielle nomenklatur, fører også denne yderligere omstændighed til, at uregelmæssigheden ikke kan anses for at være af mindre betydning, og det så meget desto mere, fordi fedt ikke er det samme som kød, og derfor ikke kan opfylde betingelserne i forordning nr. 1964/82 og således opnå særlige eksportrestitutioner.

c) Fortabelse af sikkerheden

78 Det retlige grundlag for forudbetaling af de særlige eksportrestitutioner samt for betingelserne for ydelse og tab af sikkerhed var i 1988 Rådets forordning nr. 565/80 samt Kommissionens forordning nr. 2220/85 og nr. 3665/87.

79 Det grundlæggende princip, der anvendes ved forudbetaling af de særlige eksportrestitutioner, kan udledes af artikel 5 og 6 i forordning nr. 565/80. Artikel 5 tillader, at der ydes forskud på de særlige eksportrestitutioner ved sikkerhedsstillelse, der skal sikre tilbagebetalingen af forskuddet med et tillæg på 20%, som fastsat i forordning nr. 3665/87 (49). Endvidere gælder det (artikel 6 i forordning nr. 565/80), at denne sikkerhed fortabes helt eller delvis, såfremt det viser sig, at der kun er ret til et mindre restitutionsbeløb.

80 Kommissionens forordning nr. 3665/87 fastsatte detaljerede regler for de særlige eksportrestitutioner, idet den i enkeltheder udspecificerede den dokumentation, som eksportøren skulle fremlægge for at bevise, at han er berettiget til udbetaling af særlige eksportrestitutioner (50).

81 Eftersom der sker forudbetaling af hele den særlige eksportrestitution, der kan ydes som endelig betaling på grundlag af den af eksportøren indsendte meddelelse i henhold til artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1964/82, og eftersom der stilles krav om tilbagebetaling af forskuddet i tilfælde af, at det endelige restitutionsbeløb, der kan ydes, er lavere end forskuddet, kan myndighederne foretage finansielle korrektioner (51). Når den berørte virksomhedsejer/eksportør som følge af, at han ikke har opfyldt alle sine forpligtelser, ikke kan godtgøre sin ret til hele det forudbetalte restitutionsbeløb, var den ansvarlige myndighed, i den foreliggende sag ministeriet, forpligtet til at erklære en del af sikkerheden for fortabt, svarende til forskellen mellem det forudbetalte beløb og det faktiske restitutionsbeløb, som der bevisligt foreligger ret til, idet forskellen forhøjes med 20% i henhold til artikel 33, stk. 1 (52), og artikel 33, stk. 3, litra d), i forordning nr. 3665/87 (53).

d) Kassen som basisenhed med henblik på udelukkelse

82 I den foreliggende sag rejses det spørgsmål, om hver enkelt kasse skulle eller kunne betragtes som basisenhed med henblik på udelukkelse af det ureglementerede produkt.

83 Med hensyn til dette spørgsmål er det tilstrækkeligt at påpege, at artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 1964/82 bestemmer, at »poser, æsker eller anden emballage indeholdende de udbenede stykker, forsegles eller plomberes af de ansvarlige myndigheder og påføres oplysninger, hvorved det er muligt at identificere det udbenede kød, bl.a. nettovægt, stykkernes art og antal samt et løbenummer«.

84 Efter min opfattelse anføres der i artikel 8, stk. 3, forskellige alternativer med samme gyldighed ved valget mellem poser, æsker eller anden emballage, hvori de udbenede stykker anbringes, og der gives de nationale myndigheder frihed til selv at skønne. Der var derfor intet problem i at betragte kassen som basisenhed ved udelukkelsen af det undersøgte produkt (54).

e) Anvendelsen af proportionalitetsprincippet

85 Endvidere rejses det spørgsmål, om hele sikkerhedsstillelsen for en hel kasse kan fortabes, som ministeriet gør gældende, eller om sikkerheden fortabes afhængigt af mængden af det produkt, der ulovligt forekom i kassen, sådan som Kommissionen gør gældende (punkt 17 i dens skriftlige bemærkninger) (55).

86 Jeg anser den første af de ovennævnte løsninger for den rigtigste. Og den modsiges ikke af præmisserne og konklusionen i den dom, som Domstolen afsagde den 10. januar 1990 i Gebrüder Gausepohl-sagen (56). I denne sag rejstes det spørgsmål, om den i forordning nr. 1964/82 fastsatte betingelse, at hele den fra udbeningen hidrørende mængde kød skal eksporteres, var opfyldt, fordi der manglede et stykke bagfjerding på 3,1 kg, som imidlertid var blevet særskilt emballeret, og om der på grund af denne mangel ikke skulle ydes særlige restitutioner for det samlede kvantum eksporterede stykker. Domstolen fastslog (57), at den omstændighed, at der manglede en ubetydelig del af den samlede mængde, ifølge proportionalitetsprincippet ikke var tilstrækkelig til, at det måtte antages, at eksportbetingelsen ikke var opfyldt for det øvrige kød, medmindre den erhvervsdrivende havde handlet uredeligt. Den godtog med andre ord, at det beløb, der skulle tilbagebetales, blev nedsat i forhold til overtrædelsens alvor, men dette skyldtes for det første, at der kun manglede en ganske lille del af det samlede kvantum, og for det andet, at den erhvervsdrivende ikke havde handlet uredeligt, og der ikke forelå nogen bedragerihensigt (58); havde det modsatte været tilfældet, ville den have antaget, at betingelserne for eksport ikke var opfyldt for den øvrige mængde kød. Den godtog altså under hensyntagen til den pågældende sags omstændigheder, at vigtige billighedsgrunde førte til denne løsning (59).

87 I det foreliggende tilfælde mener jeg, at en accept af en elastisk løsning - som ikke kunne betragtes som en »dommerafgørelse«, der byggede på billighed, og som en »korrektion, der var en ren undtagelse« (60) - ville åbne for sluserne for godkendelser af eventuelle uregelmæssigheder, især for så vidt der, som anført af den nationale ret, er tegn på, at det var eksportørens faste og bevidste praksis i visse produktionsenheder at anbringe produkter, som ikke var særskilt emballeret, men lå inden i andre stykker, i kasser med stykker af udbenet kød, hvilket var en overtrædelse af den gældende fællesskabslovgivning og en tilsidesættelse af de af eksportøren selv indsendte anmeldelser (61).

4) Det sjette spørgsmål: den basisenhed, der kan forkastes i tilfælde af oplagring

88 Det sjette spørgsmål, som er opdelt i to dele, drejer sig om, hvilken basisenhed der kan forkastes i forbindelse med oplagring, og følgelig om anvendelsen af forordning nr. 2675/88 og nr. 2220/85 - altså om, hvorvidt denne enhed skal være en kasse. Underopdelingen i to dele vedrører spørgsmålet, om svaret er forskelligt alt efter arten (62) af det produkt, der er indeholdt i hver enkelt emballage-enhed, som i dette tilfælde altså er en kasse.

a) Ydelse af støtte til privat oplagring

89 Som jeg har understreget ovenfor i min analyse, er det af afgørende betydning, når man betænker den indbyrdes afhængighed mellem de to særlige restitutionsordninger for eksport og for oplagring, også i forbindelse med oplagringsordningen at få fastslået identiteten af hvert enkelt oplagret stykke, og dette kan kun lade sig gøre ved, at hvert stykke er emballeret særskilt.

90 Endvidere bestemmes det i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2675/88, at der kun ydes støtte til privat oplagring af kød, som er klassificeret i henhold til Fællesskabets handelsklasseskema for slagtekroppe som fastsat i forordning (EØF) nr. 1208/81. Artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1208/81, som berigtiget, fastsætter, at slagtekroppen med henblik på konstatering af markedsprisen skal præsenteres »uden testikeltalg«.

91 I øvrigt måtte fedtstykker ifølge artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 2675/88 ikke oplagres. Det vil sige, at (testikel)talg under alle omstændigheder er udelukket fra at opnå oplagringsstøtte.

92 Artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 2675/88 bestemmer, at efter kontraktlig oplagring i tre måneder kan der, hvis oplagreren anmoder herom, udbetales et enkelt forskud på støtten, såfremt oplagreren stiller en sikkerhed svarende til forskuddet plus 20%.

93 Denne sikkerhedsstillelse reguleres af bestemmelsen i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 2675/88 samt af forordning nr. 2220/85 og nr. 3665/87, som nævnt ovenfor. Artikel 10 i forordning nr. 2675/88 fastlægger størrelsen af den sikkerhed, som er anført i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1091/80, hvor det fastsættes, at en ansøgning om kontrakt eller et licitationsbud for at blive accepteret skal indeholde de i artikel 3, stk. 1 og 2, omhandlede angivelser og forpligtelser, og der skal være ført bevis for, at der er stillet en sikkerhed.

94 Hvad angår forudbetaling fastlægger forordning nr. 2220/85 i artikel 19, stk. 1 (63), og i artikel 29 (64) en ordning, i medfør af hvilken eksportøren skal godtgøre sin endelige ret til det forudbetalte beløb, og hvis han ikke gør dette, er den ansvarlige myndighed forpligtet til kræve det forudbetalte beløb tilbage; sker tilbagebetalingen ikke inden for 30 dage, erklærer myndigheden den stillede sikkerhed fortabt.

95 Med hensyn til kontrakter vedrørende støtte til privat oplagring bestemmer artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1091/80, at der, medmindre der er tale om force majeure, gælder følgende: a) Sikkerheden fortabes i forhold til den manglende mængde, hvis under 90% af den mængde, der er omfattet af oplagringskontrakten, indlagres inden for de fastsatte frister og oplagres i det fastsatte tidsrum i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1091/80; b) såfremt de forpligtelser, der er nævnt i artikel 3, stk. 2, litra b), c), d) og e) (65), ikke opfyldes, erklærer medlemsstatens kompetente myndighed sikkerheden for helt eller delvis fortabt, alt efter hvor alvorlig kontraktovertrædelsen er. Endelig gælder det, at c) såfremt de øvrige forpligtelser ikke overholdes, fortabes hele sikkerheden.

96 I betragtning af, at oplagreren, som fremstillet ovenfor, begår en alvorlig overtrædelse af sine kontraktlige forpligtelser, hvis han emballerer afpudsning eller fedtstykker inden i mellembryst, slag eller tværreb, skal dette henføres under tilsidesættelse af bestemmelsen i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1091/80, som udgør retsgrundlaget for fortabelsen af den stillede sikkerhed plus 20%.

b) Den basisenhed, der skal lægges til grund for udelukkelsen

97 Med hensyn til basisenheden for udelukkelse af et produkt, der ikke må oplagres, bestemte artikel 6 i forordning nr. 2675/88 for det første (stk. 1), at produkter, der skal oplagres under en kontrakt om privat oplagring, som undtagelse fra artikel 2, stk. 4, i forordning nr. 1091/80 kan underlægges ordningen med særlige eksportrestitutioner, og for det andet (stk. 3), at der ved anvendelse af stk. 1, når der er indgået en kontrakt om privat oplagring for en mængde, som består af flere partier, som indlagres på forskellige datoer, kan udfærdiges en særskilt betalingsangivelse for hvert parti.

98 Det bestemmes endvidere i artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 2675/88, at betalingsangivelsen (66) forelægges for hvert enkelt parti på datoen for denne indlagring. Endelig præciseres det i det sidste led af dette stykke, at der ved parti forstås »den mængde, der indlagres på en given dato«.

99 Således er basisenheden for udelukkelse af et produkt, der ikke må oplagres, i henhold til forordning nr. 2675/88 »et parti«. Men i og med at bestemmelsen i artikel 6, stk. 3, også skal fortolkes i lyset af stk. 1 i samme artikel, mener jeg, at ministeriet i stedet for »et parti« godt kunne anse en kasse med oplagret kød for basisenhed for udelukkelse af et ikke-konformt produkt, en fortolkning, der er klart gunstigere for HMIL. Derfor havde ministeriet mulighed for at vælge kassen som basisenhed ved udelukkelsen, eftersom dette var en fornuftig løsning og forenelig med de relevante forordninger.

5) De tre sidste spørgsmål: spørgsmålet om, hvilken basisenhed der skal lægges til grund ved ekstrapolering af resultaterne af stikprøvekontrollen

100 Det syvende, ottende og niende spørgsmål, som den nationale ret har forelagt, vedrører fortolkningen af bestemmelser såvel i forordning nr. 1964/82 og nr. 2675/88 som i forordning nr. 565/80, nr. 2220/85, nr. 3665/87 og nr. 1091/80, det drejer sig herved om, hvilken basisenhed der skal lægges til grund ved ekstrapolering af resultaterne af stikprøvekontrollen. Disse spørgsmål tager udgangspunkt i det forhold, at der var tegn på en fast og bevidst praksis hos HMIL med at anbringe ikke-konforme produkter inden i bestemte stykker oksekød i visse produktionsenheder.

101 Jeg vil her for det første minde om, at ministeriet og skattevæsenet ifølge den nationale ret mellem april og september 1989 foretog kontrol af 2 400 kasser udbenet kød, som var anmeldt med henblik på ydelse af særlige eksportrestitutioner og indlagret inden for rammerne af ordningen med privat oplagring (67) i 1988. Kontrollen viste, at i syv af de produktionsenheder, som HMIL anvendte, indeholdt visse af de undersøgte kasser, der tilhørte HMIL, stykker, som ifølge ministeriet ikke var særskilt emballeret, og desuden også fedtstykker, der ifølge ministeriet var testikeltalg, samt affald og afpudsning (scraps and trimmings) inden i de stykker, der betegnes som mellembryst, slag og tværreb. Endelig har ministeriet gjort gældende, at der i fire af de nævnte produktionsenheder var en usædvanlig stor mængde af affald, afpudsning og stykker, der ikke var emballeret særskilt.

102 HMIL, som påberåber sig den af High Court afsagte dom, skønner (punkt 6.9.6 i selskabets skriftlige bemærkninger), at den basisenhed, der skal lægges til grund ved ekstrapolering af resultaterne af stikprøvekontrollen, må være kontrakten, som udgør den juridiske enhed i henhold til de relevante forordninger, og det er den, altså den enkelte kontrakt, som sikkerhedsstillelsen gælder. HMIL gør gældende, at det ville være forkert, hvis garantier, som dækkede kontrakter, der ikke var foretaget nogen stikprøvekontrol af, var fortabt. Hver enkelt kontrakts selvstændighed må anerkendes og respekteres.

103 Ministeriet tager udgangspunkt i den nationale rets konstatering af, at der var tegn på en fast og bevidst praksis hos HMIL med at anbringe ikke-konforme produkter inden i bestemte stykker oksekød i visse produktionsenheder. Ministeriet gør gældende (punkt 8.7 i dets skriftlige bemærkninger), at såfremt den fortolkning af forordning nr. 1964/82 og nr. 2675/88, som HMIL er fremkommet med, er forkert, kan det heraf udledes, at det er sandsynligt, at der i samtlige produktionsenheder, i samtlige indgåede kontrakter og i samtlige de tilfælde, hvor der er tale om en forpligtelse vedrørende de særlige eksportrestitutioner (Export Refund Bonds), forekommer et produkt, som ikke opfylder normerne. Og derfor, konkluderer ministeriet (punkt 8.8 i dets skriftlige bemærkninger), kunne det ekstrapolere resultaterne af stikprøvekontrollen til den pågældende produktionsenhed og behøvede ikke begrænse sig til at ekstrapolere til hvert enkelt tilfælde, hvor der forelå en forpligtelse vedrørende de særlige eksportrestitutioner, og til hver enkelt indgået kontrakt om privat oplagring (68).

104 Domstolen har gentagne gange anerkendt muligheden af at foretage ekstrapolering på grundlag af resultaterne af en stikprøvekontrol. Den har således fastslået, at Kommissionen kan bygge på resultaterne af en stikprøvekontrol, når den er foregået på en tilstrækkelig pålidelig måde, og på konklusioner fra eksperter, dvs. fra videnskabsmænd med specialiseret viden, som til fulde kan vurdere den foreliggende situation (69), og som på grundlag af disse konstateringer kan udstede en retsakt, som vedrører en helhed (70), hvoraf nogle dele er blevet undersøgt (71).

105 Domstolen har herudover fastslået, at Kommissionen i mangel af konkrete regler til regulering af, hvorledes stikprøvekontrol (72) skal gennemføres, har mulighed for at anvende de kontrolmetoder (73), som den skønner bedst egnede, dog med den generelle betingelse som modvægt, at de valgte metoder skal være pålidelige (74).

106 I den foreliggende sag mener jeg ikke, at det er muligt at begrænse ekstrapoleringen til kun at gælde for de kasser, som vedrører én oplagringskontrakt eller én konkret indgået forpligtelse, naturligvis under forudsætning af, at den prøve, der er udtaget til kontrol, kan anses for repræsentativ i betragtning af, at der ifølge den nationale ret var tegn på en fast og bevidst praksis hos eksportøren.

107 Eftersom de betingelser, som Domstolen via sin praksis har opstillet, er opfyldt, mener jeg ikke, at påberåbelsen af, at hver enkelt kontrakt om sikkerhedsstillelse er en selvstændig enhed, kan bruges som et beskyttende værn, da dette ville hindre anvendelsen af fællesskabsrettens regler (75), eftersom det ville indskrænke ekstrapoleringen til en konkret kontrakt om privat oplagring eller en konkret indgåelse af en forpligtelse i forbindelse med de særlige eksportrestitutioner, og ikke en produktionsenhed.

108 Den ansvarlige nationale myndighed kan derfor drage konklusioner ud fra resultaterne af stikprøvekontrollen for den samlede mængde af bestemte stykker oksekød, forudsat at kontrollen er systematisk (76) og resultaterne pålidelige, samt at der desuden er tegn på en fast og bevidst praksis hos eksportøren, således som det er anført i forelæggelseskendelsen.

VI - Forslag til afgørelse

109 I betragtning af ovenstående foreslår jeg Domstolen at besvare de af Supreme Court (Irland) forelagte præjudicielle spørgsmål således:

»1) Artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1964/82 af 20. juli 1982 om fastsættelse af betingelserne for ydelse af særlige eksportrestitutioner for visse former for udbenet oksekød skal fortolkes således, at udbenede kødstykker for at opnå de særlige eksportrestitutioner skal være emballeret særskilt uanset deres vægt.

2) Artikel 7 og 8 i forordning nr. 1964/82 skal fortolkes således, at medlemsstaterne kan udelukke afpudsning/særskilte stykker kød, der vejer over 100 g, fra ordningen med de særlige eksportrestitutioner, uanset om de er egnede til konsum eller ej. Medlemsstaterne skal under alle omstændigheder træffe de fornødne foranstaltninger til at udelukke enhver mulighed for substitution af de pågældende produkter, specielt ved at kræve identificering af de enkelte stykker.

3) Artikel 6 i forordning nr. 1964/82 skal fortolkes således, at afpudsning/særskilte stykker kød udgør 'affald, der er undergået en egnet behandling' (scraps), og kan sælges inden for Fællesskabet.

4) Artikel 4, stk. 4, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2675/88 af 29. august 1988 om ydelse af en skønsmæssigt forudfastsat støtte til privat oplagring af hele kroppe, halve kroppe og bag- og forfjerdinger af voksne handyr skal fortolkes således, at affald (scraps) eller afpudsning/særskilte stykker kød (trimmings, trims) ikke kan opnå støtte til privat oplagring, uanset om de er egnede til konsum.

5) Artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1964/82 skal fortolkes således, at i tilfælde af tilsidesættelse af de forpligtelser, eksportøren har indgået i henhold til denne bestemmelse vedrørende et kvantum oksekød, som der er forudbetalt særlige eksportrestitutioner for - en tilsidesættelse bestående i, at kasserne indeholder afpudsning eller fedtstykker, indrullet i mellembryst, slag og tværreb, eller kødstykker, som ikke er emballeret særskilt - fortabes den sikkerhed, der er stillet for forudbetalingen for de pågældende kasser, ved anvendelse af Rådets forordning (EØF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1181/87 af 29. april 1987 og Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved berigtigelse samt ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3494/88 og nr. 3993/88; sikkerheden fortabes i sin helhed med et tillæg på 20%, såfremt der er tegn på, at der er tale om en fast og bevidst praksis hos eksportøren.

6) Artikel 4, stk. 4, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2675/88 skal fortolkes således, at i tilfælde af tilsidesættelse af forpligtelsen til ikke at oplagre afpudsning fra kød, som der er forudbetalt støtte til privat oplagring for, og af tilsidesættelse af forpligtelsen til ikke at oplagre fedtstykker, fortabes den sikkerhed, der er stillet for forudbetalingen for hver kasse, ved anvendelse artikel 5, stk. 2, litra e), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1091/80 af 2. maj 1980 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende ydelse af støtte til privat oplagring af oksekød, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 2826/82 af 22. oktober 1982; sikkerheden fortabes i sin helhed med et tillæg på 20%, såfremt der er tegn på, at der er tale om en fast og bevidst praksis hos eksportøren.

7) Bestemmelserne i forordning nr. 1964/82 (artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1), nr. 2675/88 (artikel 4, stk. 4), nr. 565/80, nr. 2220/85, nr. 3885/87 og nr. 1091/80 [artikel 5, stk. 2, litra c)] skal fortolkes således, at når en medlemsstats embedsmænd foretager systematisk kontrol af en repræsentativ prøve fra kasser med oksekød og hos eksportøren finder beviser på en fast og bevidst praksis bestående i, at der begås uregelmæssigheder af den art, der ifølge den forelæggende ret skal have fundet sted i den verserende sag, er medlemsstaten berettiget til at ekstrapolere resultaterne af den udførte kontrol til andre end de undersøgte kasser, herunder også sådanne, som er dækket af andre kontrakter om privat oplagring eller indgåelse af forpligtelser vedrørende særlige eksportrestitutioner.«

(1) - EFT L 212, s. 48.

(2) - EFT L 239, s. 20.

(3) - Denne forordning ændredes ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3169/87 af 23.10.1987 om ændring af forordning (EØF) nr. 32/82, (EØF) nr. 1964/82 og (EØF) nr. 74/84, for så vidt angår toldbehandlingen ved udførsel af visse former for oksekød, for hvilke der ydes særlige restitutioner (EFT L 301, s. 21).

(4) - Kommissionens forordning (EØF) nr. 2730/79 af 29.11.1979, som senere ændret, fastlagde de fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 317, s. 1).

(5) - EFT L 62, s. 5. Ifølge artikel 1 fastsætter forordningen de almindelige bestemmelser for betaling forud for udførsel af et beløb, svarende til eksportrestitutionerne for de produkter, der er omfattet af især Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 af 27.6.1968 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT 1968 I, s. 179).

(6) - EFT L 205, s. 5.

(7) - Den blev ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1181/87 af 29.4.1987 (EFT L 113, s. 31).

(8) - EFT L 351, s. 1.

(9) - Den blev ændret ved en berigtigelse (EFT 1988 L 337, s. 29), ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3494/88 af 9.11.1988 (EFT L 306, s. 24) om ændring af forordning (EØF) nr. 3154/85 om forskrifter for den administrative anvendelse af monetære udligningsbeløb og af Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT 1988 L 306, s. 24) og endelig af Kommissionens forordning (EØF) nr. 3993/88 af 21.12.1988 (EFT L 354, s. 22).

(10) - Som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3258/88 af 21.10.1988 (EFT L 289, s. 52).

(11) - EFT L 114, s. 18; denne forordning blev ophævet ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3445/90 af 27.11.1990 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende privat oplagring af oksekød (EFT L 333, s. 30).

(12) - Dette skete ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 2826/82 af 22.10.1982 om ydelse af forudfastsat støtte til privat oplagring af oksebagfjerdinger og om anden ændring af forordning nr. 1091/80 (EFT L 297, s. 18).

(13) - EFT L 123, s. 3.

(14) - EFT 1986 L 35, s. 12.

(15) - HMIL anfører (punkt 1.1 i dets skriftlige bemærkninger), at selskabet i det år indgik 363 kontrakter (Export Refund Bonds).

(16) - HMIL gør gældende (punkt 2.10.2 i dets skriftlige bemærkninger), at der i alt var blevet undersøgt 274 kasser med tværreb og 2 297 kasser med slag og mellembryst, og (punkt 2.6.2), at 120 af de 363 kontrakter, der hørte under ordningen i forordning nr. 1964/82 (Export Refund Bonds), var blevet undersøgt.

(17) - Ifølge HMIL er der to årsager til den hypotetiske karakter. Den første grund er (punkt 2.8.1 i selskabets skriftlige bemærkninger), at ministeriet ved ekstrapoleringen har anvendt tre kilo-reglen. Denne regel betød ifølge HMIL, at hvis en kasse indeholdt mere end tre kilo af et produkt, som ministeriet bedømte som ureglementeret, blev ikke blot den samlede vægt i kassen udelukket, men den blev anvendt til ekstrapolering, dvs. at kassen blev anset for udelukkende at indeholde et ureglementeret produkt. Hvis denne regel er ugyldig, er også den af ministeriet pålagte sanktion ugyldig. For det andet (punkt 6.9.5 i selskabets skriftlige bemærkninger) gør HMIL gældende, at ministeriet ikke har taget hensyn til forskellen mellem på den ene side mellembryst og slag og på den anden side tværreb.

(18) - Der blev ikke pålagt finansielle korrektioner i forbindelse med de særlige eksportrestitutioner, der var blevet betalt for kødstykker, som vejede over 100 gram, når blot de var særskilt emballerede.

(19) - Det kan i øvrigt udledes af titlen på forordning nr. 1964/82, at ordningen med de særlige eksportrestitutioner kun vedrører »visse former« for udbenet oksekød. I den anden betragtning til forordningen hedder det, at betingelserne for at yde sådanne særlige eksportrestitutioner vedrører »visse kødkvaliteter, der hidrører fra udbening af bagfjerdinger af handyr«. Det vil sige, at fællesskabslovgiver kun ønskede at lade visse kvaliteter af oksekød høre under den særlige eksportrestitutionsordning. Det er dette krav, der får ministeriet til at understrege (punkt 4.6 ff. i dets skriftlige bemærkninger), at formålet med forordning nr. 1964/82 er at yde særlig eksportrestitution til højkvalitetsprodukter. Dette kan udledes af følgende betingelser: a) Kun oksekød fra voksne handyr, der anses for at være af højere kvalitet end fra hundyr, giver ret til særlig eksportrestitution. b) Kun kød hidrørende fra udbening af bagfjerdinger, der anses for at være af højere kvalitet end fra forfjerdinger, giver denne ret. Endelig c) definerer artikel 1 specifikt bagfjerdinger som sammenhængende eller adskilte bagfjerdinger med højst ni ribben eller ni ribbenspar.

(20) - En model for disse meddelelser findes i et bilag til forordningen.

(21) - Dette kan klart udledes af ottende betragtning til forordningen, hvori det hedder, at »i betragtning af denne restitutions særlige karakter bør det på ny understreges, at substitution ikke er tilladt, og der bør fastsættes regler for identifikation af produkterne«.

(22) - I artikel 8, stk. 3, fastsættes det, at poser, æsker eller anden emballage indeholdende de udbenede stykker skal forsegles eller plomberes af de ansvarlige myndigheder og påføres oplysninger, hvorved det er muligt at identificere det udbenede kød, bl.a. nettovægt, stykkernes art og antal samt et løbenummer.

(23) - Jeg vil her minde om, at denne fortolkning også underbygges af det forhold, at varebetegnelserne i den meddelelse, som eksportøren indsender på forhånd, i henhold til artikel 2 i forordning nr. 1964/82 skulle svare til den i 1988 anvendte nomenklatur over eksportrestitutioner for produkter, der eksporteredes i overensstemmelse med forordning nr. 1964/82. Denne nomenklatur blev fastsat ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3846/87 af 17.12.1987, der fastsatte nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 366, s. 1), som i bilaget under position 0201 30 00 med betegnelsen »udbenet kød«, som indgår i bilagets kategori 6 med titlen »oksekød«, og fremdeles i gruppe 0201 med titlen »Kød af hornkvæg, ferskt eller kølet«, ved underposition (produktkode) 0201 30 00 100 anfører: »af bagfjerdinger fra voksne handyr med højst 9 ribben eller ribbenspar (3), hvert stykke emballeret for sig«. Endvidere præciseres det med hensyn til denne underposition i fodnote (3), at restitutionsbeløbet er betinget af overholdelse af de i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1964/82 fastlagte beitngelser.

(24) - Spørgsmålet om, hvorvidt særskilt emballering af selv nok så små stykker eller små portioner afpudsning er en dårlig idé i praksis, som HMIL betoner, idet der ikke ville være nogen fornuft i eller nogen begrundelse for en sådan særskilt emballering, der ville udgøre et overflødigt arbejde og desuden øge risikoen for, at varen fordærves og fremkalder madforgiftning, er efter min opfattelse ikke tilstrækkelig til at modificere ovenstående konklusion, der bygger på en samlet fortolkning af bestemmelserne i forordning nr. 1964/82. Eftersom artikel 6 i samme forordning tillader eksportørerne at sælge knogler, store sener, brusk, fedtstykker og anden afpudsning, der har undergået en passende behandling og hidrører fra udbeningen, inden for Fællesskabet, var de, der ønskede at eksportere afpudsningen til tredjelande under udnyttelse af de særlige eksportrestitutioner, som Fællesskabet betalte, forpligtet til at rette sig til punkt og prikke efter de fastlagte bestemmelser, selv om disse strider mod almindelig handelspraksis og forbrugernes forventninger.

(25) - Spørgsmålet om eksistensen af sproglige afvigelser ved gengivelsen af betegnelser eller udtryk i fællesskabsorganernes lovgivning har ofte beskæftiget Domstolen, som f.eks. i dommen af 12.11.1969, sag 29/69, Stauder, Sml. s. 107, fastslog, at »når en beslutning rettes til alle medlemsstater, forbyder nødvendigheden af en ensartet anvendelse og dermed fortolkning, at bestemmelsen betragtes isoleret i en af sine versioner, idet det tværtimod er påkrævet, at den fortolkes i overensstemmelse såvel med ophavsmandens virkelige vilje som med det af ham forfulgte mål, navnlig i lyset af dens affattelse på alle sprogene« (Stauder-dommen, præmis 3). Jf. dom af 5.12.1967, sag 19/67, Van der Vecht, Sml. 1965-68, s. 411, org.ref.: Rec. s. 445. I tilknytning hertil betonede Domstolen (Stauder-dommen, præmis 4): »Det kan desuden ikke antages, at beslutningens ophavsmænd har villet fastsætte videregående pligter i nogle lande end i andre.« Og i dom af 27.3.1990, sag C-372/88, Cricket St Thomas, Sml. I, s. 1345, præmis 18, fastslog Domstolen, at en formulering på ét af Fællesskabets sprog (i dette tilfælde engelsk) »ikke alene [kan] tjene som grundlag for bestemmelsens fortolkning eller i denne henseende tillægges større betydning end de øvrige sproglige versioner. Dette ville være i strid med kravet om en ensartet anvendelse af fællesskabsretten«.

(26) - Bortset fra tilfælde af force majeure.

(27) - Dette fastslog Domstolen i dom af 10.1.1990, sag C-101/88, Gebrüder Gausepohl, Sml. I, s. 23, præmis 17, 18 og 19.

(28) - Jf. generalavokat Darmon's forslag til afgørelse i den i fodnote 27 nævnte Gebrüder Gausepohl-sag, punkt 11.

(29) - Jf. også anden og fjerde betragtning til forordning nr. 1964/82.

(30) - På dansk bruges betegnelsen »afpudsning«, med et lignende indhold som det engelske »scraps«. På tysk anvendes »Abschnitte«, på græsk »áðïññßììáôá ðïõ Ý÷ïõí õðïóôåß êáôÜëëçëç ðñïåôïéìáóßá« (»affald, som er undergået en egnet behandling«), og på italiensk »ritagli di pesatura«. Men på nederlandsk anvendes »afvallen«, der ordret betyder »affald«.

(31) - Som en undtagelse fra artikel 2, stk. 3, og fra artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1964/82.

(32) - Ligesom den i øvrigt heller giver nogen definition på det tilsvarende udtryk i artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 1964/82.

(33) - Ministeriet påberåber sig dom af 8.6.1994, sag C-371/92, Elliniko Dimosio (den græske stat) mod Ellinika Dimitriaka, Sml. I, s. 2391, præmis 23, 24 og 25, og af 19.11.1998, sag C-235/97, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 7555, præmis 76.

(34) - Som samtlige parter med rette antager, er der ingen tvivl om, at ordet »for« i udtrykket »from cutting for boning« i den engelske version er en trykfejl og skal rettes til »from cutting or boning«. Dette fremgår også af de andre sprogversioner (f.eks. den franske, tyske, græske og italienske) og af formålet med og opbygningen af teksten.

(35) - Allerede i Kommissionens tidligere forordning (EØF) nr. 2651/86 af 22.8.1986 om ydelse af en skønsmæssigt forudfastsat støtte til privat oplagring af hele kroppe, halve kroppe og bag- og forfjerdinger af voksent kvæg i oksekødsektoren (EFT L 241, s. 14) var der [artikel 4, stk. 3, litra c)] forbud mod at indlagre ikke blot store sener, brusk, og fedtstykker, men også anden afpudsning hidrørende fra udbening.

(36) - Kommissionens forordning om ydelse af en skønsmæssigt forudfastsat støtte til privat oplagring af hele og halve kroppe og for- og bagfjerdinger i oksekødsektoren (EFT L 102, s. 15).

(37) - Som ministeriet minder om (punkt 5.4 i dets skriftlige bemærkninger), fastsatte artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 952/85, at den mindstemængde, der krævedes for at opnå støtte, fastsattes til 69% (69 kg af hver 100 kg ikke-udbenet kød), og maksimumsmængden fastsattes til 77%, hvor den fulde støtte udløstes. Med artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2651/86, efter indførelsen af det forbud, der udelukkede afpudsning fra udskæring eller udbening, nedsattes mindstemængden til 67%, mens maksimumsmængden blev bibeholdt på 77%. Som anført af ministeriet var det først efter protester fra de berørte virksomheder, som havde vanskeligheder med at nå op på maksimumsmængden på 77%, at denne ved Kommissionens forordning nr. 2437/87 (EFT L 366, s. 13) blev nedsat til 75%.

(38) - Det præciseres endvidere, at medlemsstaterne kan kræve, at de to handlinger, der er nævnt i dette afsnit, skal foretages samtidigt.

(39) - Som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 2629/80 af 14. oktober 1980 om ændring af forordning (EØF) nr. 1091/80 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende ydelse af støtte til privat oplagring af oksekød (EFT L 208, s. 31).

(40) - Kumulationen var oprindelig tilladt i medfør af artikel 6, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2267/84 af 21.7.1984 om ydelse af en skønsmæssigt forudfastsat støtte til privat oplagring af hele og halve kroppe og for- og bagfjerdinger i oksekødsektoren (EFT L 208, s. 31).

(41) - Jeg minder her om, at den foreliggende tvist vedrører handlinger fra HMIL's side, der stammer fra perioden september-december 1988.

(42) - Således er udtrykket på fransk gengivet med »chutes de parages«, på tysk med »anfallende Abschnitte«, på nederlandsk med »abvallen«, på dansk med »afpudsning«, på spansk med »caídos« og på portugisisk med »aparas«. Men på italiensk bruges betegnelsen »ritagli di apprestamento«, mens der i artikel 6 står »ritagli di pesatura«; men ordet »ritagli« forbliver det samme.

(43) - På dette punkt adskiller det foreliggende tilfælde sig efter min opfattelse fra sag C-371/92, Ellinika Dimitriaka, Sml. I, s. 2391, som er nævnt i fodnote 33 (dom af 8.6.1994, præmis 23, 24 og 25), hvor nogle regler, som gjaldt for indførsel af visse kategorier af landbrugsprodukter til Fællesskabet, også fandt analog anvendelse i forbindelse med restitutioner for produkter af samme art ved udførsel til tredjelande. Jf. endvidere også præmis 76 i dom af 19.11.1998, sag C-235/97, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 7555, vedrørende regnskabsafslutning for Den Europæiske Garantifond for Landbruget (»EUGFL«) (eksportrestitutioner for smelteost).

(44) - Der spørges altså om, hvorvidt svaret er afhængigt af, i hvilket omfang det drejer sig om afpudsning fra opskæring eller om fedtstykker rullet ind i et stykke mellembryst og et stykke slag, eller om kødstykker, der ikke er emballeret individuelt.

(45) - Det drejede sig konkret om fedtstykker, eftersom der i de øvrige tilfælde efter HMIL's opfattelse, ikke var opstået noget problem med hensyn til forordning nr. 1964/82.

(46) - HMIL gør gældende, at det tillige ville være i strid med retssikkerhedsprincippet, eftersom der ikke findes nogen tilsvarende regel i de gældende forordninger, og reglen blev anvendt på HMIL ved et brev af 17.5.1991 fra ministeriet.

(47) - Jeg minder om, at Domstolen i sin dom af 6.10.1993, sag C-55/91, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4813, i forbindelse med afslutningen af EUGFL-regnskaberne har antaget (præmis 67), at der for finansieringen gennem EUGFL af udgifter afholdt af de nationale myndigheder gælder den regel, at kun de udgifter, der er afholdt ifølge fællesskabsbestemmelserne, kan afholdes gennem Fællesskabets budget. Så snart Kommissionen derfor opdager, at en medlemsstat har tilsidesat fællesskabsbestemmelser ved udbetalingen, har den pligt til at korrigere de indsendte regnskaber.

(48) - Denne nomenklatur er, som gennemgået i fodnote 23, fastlagt ved forordning nr. 3846/87.

(49) - Jf. artikel 33, stk. 3, litra d), i forordning nr. 3665/87.

(50) - Herunder også beviset for indførsel til tredjelande uden for Fællesskabet (artikel 18).

(51) - Ministeriet gør gældende (punkt 6.6 i dets skriftlige bemærkninger), at når de finansielle korrektioner foretages, inden der træffes beslutning om eksportørens (HMIL's) ret til at få udbetalt særlige eksportrestitutioner, svarer disse korrektioner til ministeriets skøn med hensyn til det restitutionsbeløb, som eksportøren (HMIL) ikke kan dokumentere sin ret til. Det påhvilede derfor efter ministeriets opfattelse HMIL at godtgøre, at selskabet havde ret til eksportrestitutioner for alle de anmeldte produkter, som det havde modtaget forudbetaling for.

(52) - I artikel 33, stk. 1, bestemmes det, at når det er bevist, at der er opstået ret til en restitution og/eller til et monetært udligningsbeløb med hensyn til produkter eller varer, der er henført under nærværende kapitel, modregnes det pågældende beløb i det forudbetalte beløb. Gælder retten for den udførte mængde et beløb, der er større end det forudbetalte, udbetales forskellen til den pågældende.

(53) - I artikel 33, stk. 3, litra d), fastsættes det, at i tilfælde, hvor de i andre bestemmelser fastsatte frister er overholdt, og restitutionen er mindre end den forudbetalte restitution, er den sikkerhedsstillelse, der fortabes, lig med forskellen mellem det forudbetalte beløb og det faktiske restitutionsbeløb, idet forskellen forhøjes med 20%.

(54) - Ifølge ministeriet (punkt 6.11 i dets skriftlige bemærkninger) var der i hver kasse med mellembryst og slag enten to eller tre stykker, der var emballeret særskilt.

(55) - Jeg minder om, at HMIL har gjort gældende, at udelukkelsen af et reglementeret produkt, som er anbragt i en kasse, der også indeholder et ureglementeret produkt, er i strid med proportionalitetsprincippet.

(56) - Sagen er nævnt ovenfor i fodnote 27.

(57) - Præmis 19.

(58) - Jf. punkt 19 i generaladvokat Darmon's forslag til afgørelse i den i fodnote 27 nævnte Gebrüder Gausepohl-sag.

(59) - Se punkt 18 i generaladvokat Darmon's forslag til afgørelse.

(60) - Dette var, betonede generaladvokat Darmon, tilfældet i den i fodnote 27 nævnte Gebrüder Gausepohl-sag (punkt 20).

(61) - Jeg minder her om, at fra 19.1.1998 gælder Kommissionens forordning (EF) nr. 2457/97 af 10.12 1997 om udtagning af prøver ved fysisk kontrol af udbenede oksekødsstykker, der er omfattet af eksportrestitutioner (EFT L 340, s. 29), som i artikel 3, stk. 1, bestemmer følgende:

»1. Ved kontrol med opfyldelse af de krav, der er nævnt i artikel 1, litra a) [pligt til særskilt emballering af hvert stykke kød uden ben, som bl.a. henhører under position 0201 30 00 9100], undersøger toldmyndighederne, om hvert enkelt stykke kød i den første pakke er emballeret særskilt, og om der er mere end et stykke i hver pakke. Hvis disse krav ikke er opfyldt, foretages der en lignende kontrol af reserveprøven. Hvis der ud af i alt to pakker kun er ét stykke, der ikke er emballeret særskilt, eller hvis kun én emballage indeholder mere end et stykke, betragtes dette ikke som en uregelmæssighed, og restitutionen ydes under forudsætning af, at alle øvrige krav er opfyldt. Hvis kravene i det foregående afsnit ikke opfyldes, foretages der en korrektion af partiets vægt, som anvendes ved beregningen af eksportrestitutionen. Vægten korrigeres ved at reducere den oplyste nettovægt med en procentsats, der svarer til de ureglementerede stykkers vægtandel af prøvens samlede nettovægt.«

(62) - Afhængigt af, om det er afpudsning eller fedtstykker, der ligger inden i et stykke mellembryst, slag eller tværreb.

(63) - Nærmere betegnet hedder det, at sikkerhedsstillelsen frigives: a) når den endelige ret til det udbetalte beløb er godtgjort, eller b) når det udbetalte beløb plus eventuelle tillæg som fastsat i den specifikke forordning er blevet tilbagebetalt. Men såfremt der ikke inden for den fastsatte frist fremlægges dokumentation for, at der er opnået endelig ret til det udbetalte beløb, iværksætter den ansvarlige myndighed straks den i artikel 29 omhandlede fremgangsmåde. Dog kan dokumentation i de tilfælde, hvor det er fastsat i fællesskabsbestemmelserne, fortsat fremlægges efter nævnte frists udløb mod delvis tilbagebetaling af sikkerhedsstillelsen.

(64) - Denne bestemmelse fastlægger, i det omfang det har relevans for os her, at når den ansvarlige myndighed har kendskab til, hvad der fører til hel eller delvis fortabelse af sikkerheden, anmoder denne myndighed straks den, der er ansvarlig for forpligtelsens opfyldelse, om at indbetale det fortabte beløb, idet der indrømmes en betalingsfrist på 30 dage fra datoen for påkravet. Finder betaling ikke sted inden for denne frist [...] b) forelægger den ansvarlige myndighed straks den i artikel 8, stk. 1, litra b), omhandlede kautionist krav om betaling, idet der indrømmes en betalingsfrist på indtil 30 dage fra datoen for påkravet.

(65) - Kontrakten skal forpligte oplagreren til: b) I tilstrækkelig tid før indlagringen at give det interventionsorgan, med hvilket han har kontraheret, meddelelse om dag og sted for indlagringen samt art og mængde af de produkter, der skal oplagres; c) at sende dokumentation vedrørende indlagringen til interventionsorganet hurtigst muligt; d) at oplagre produktet i partier, der let kan identificeres, og hvis vægt og indlagringsdato er tydeligt angivet; e) at gøre det muligt for interventionsorganet til enhver tid at kontrollere, at alle kontraktens forpligtelser overholdes.

(66) - Denne betalingsangivelse er anført i artikel 25 i forordning nr. 3665/87; jf. berigtigelse hertil i EFT 1988 L 279, s. 20.

(67) - De undersøgte kasser vedrørte 67 af de 138 oplagringskontrakter, som anført af ministeriet (punkt 8.3 i dets skriftlige bemærkninger) og af HMIL (punkt 8.3 i selskabets skriftlige bemærkninger); HMIL anfører derudover (punkt 2.6.2), at det fik kontrolleret 120 af de 363 kontrakter under ordningen med de særlige eksportrestitutioner (Export Refund Bonds).

(68) - Som ministeriet forklarer (punkt 9.2 i dets skriftlige bemærkninger), har sikkerhedsstillelsen for en kontrakt vedrørende privat oplagring til formål at sikre opfyldelsen af den oplagringskontrakt, som eksportøren har indgået.

(69) - Jf. Domstolens dom af 21.11.1991, sag C-269/90, Technische Universität München, Sml. I, s. 5469, om afslag på en ansøgning om toldfrihed for et videnskabeligt apparat, der indførtes til Fællesskabet, med den begrundelse, at der eksisterede et apparat inden for Fællesskabet af tilsvarende videnskabelig værdi. Efter at have anført (præmis 21), at »Kommissionen har erkendt, at den altid har fulgt ekspertgruppens udtalelse, da den ikke har anden adgang til oplysninger om de pågældende apparater«, fastslog Domstolen (præmis 22), at »ekspertgruppen kan derfor kun varetage sin opgave, såfremt den er sammensat af personer med den nødvendige tekniske sagkundskab på de forskellige områder, hvor de omhandlede videnskabelige apparater anvendes, eller såfremt gruppens medlemmer rådgives af personer med denne sagkundskab«.

(70) - Jf. dom af 9.8.1994, sag C-413/92, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 3781, der drejede sig om støtte til tilvirkning af skummetmælk til kasein og kaseinater. I denne sag antog Domstolen, at inden for rammerne af den kontrol, som det nationale interventionsorgan foretager, medfører begrebet »permanent tilsyn« i henhold til artikel 3, stk. 3, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 756/70 af 24.4.1970 om ydelse af støtte til skummetmælk, som er blevet forarbejdet til casein og caseinater (EFT 1970 I, s. 181), at såfremt den officielle kontrol viser, at en del af de partier, der på grundlag af den af forarbejdningsvirksomheden foretagne interne kontrol findes tilfredsstillende, faktisk ikke er i overensstemmelse med de i forordningen fastsatte betingelser og derfor ikke er støtteberettigede, skal de nationale myndigheder enten foretage en yderligere kontrol med henblik på at undersøge, om de øvrige partier, for hvilke der var indgivet en ansøgning om støtte, faktisk opfyldte de i forordningen fastsatte betingelser, eller, som et udslag af almindelig sandsynlighedsregning, foretage den fornødne ekstrapolation.

(71) - I dommen af 20.5.1992, sag C-385/89, Grækenland mod Kommissionen, Sml. I, s. 3225, som vedrørte afslutning af EUGFL-regnskaberne, undersøgte Domstolen lovligheden af Kommissionens afgørelse, som var blevet truffet efter udførelsen af en stikprøvekontrol, og fastslog, at »selv om Kommissionen er forpligtet til at anvende hensigtsmæssige og pålidelige kontrolmetoder, påhviler det dog [...] den sagsøgende medlemsstat at bevise, at de af Kommissionen anvendte metoder hverken var hensigtsmæssige for den form for kontrol, der skulle foretages, eller pålidelige for så vidt angår de opnåede resultater« (præmis 25).

(72) - Jf. præmis 33 og 35 i dom af 17.7.1997, sag C-183/95, Affish, Sml. I, s. 4315, om lovligheden af et forbud mod indførsel af fiskeprodukter, der stammer fra tredjelande, samt punkt 86 ff. i mit forslag til afgørelse i samme sag.

(73) - Til løsning af tvisten i den foreliggende sag kan det være nyttigt at henvise til sagen Tyskland mod Kommissionen, nævnt i fodnote 70, i hvilken Kommissionen havde præciseret, at når et selskab indgav en ansøgning om støtte for 100 partier, som ifølge de prøver, der var foretaget som led i den interne kontrol, var i overensstemmelse med de i forordningen fastsatte betingelser, og myndighederne som led i den officielle kontrol foretog ti prøver, hvoraf én ikke var tilfredsstillende, afviste de tyske myndigheder kun at yde støtte for det parti, hvor prøveresultatet var negativt, men opretholdt støtten for de øvrige 99 partier, selv om den negative prøve svarede til 10% af de officielle prøver. Men når resultatet af den officielle kontrol ikke var det samme som resultatet af den interne kontrol, burde de tyske myndigheder efter Kommissionens opfattelse enten have foretaget en yderligere laboratoriekontrol eller have foretaget en ekstrapolation. Da de tyske myndigheder ikke havde valgt nogen af disse to løsninger, havde Kommissionen selv foretaget den fornødne ekstrapolation i forbindelse med afslutningen af EUGFL-regnskaberne. Domstolen tiltrådte Kommissionens argument (præmis 11 og 12) og fastslog (præmis 13), at eftersom 10% af partierne ikke opfyldte de stillede betingelser, burde de tyske myndigheder enten have foretaget den fornødne ekstrapolation af dette resultat eller have kontrolleret yderligere partier.

(74) - Jf. dom af 10.10.1991, forenede sager C-161/90 og C-162/90, Petruzzi og Longo, Sml. I, s. 4845, præmis 17 og 18, som vedrørte stikprøvekontrol af organoleptiske karakteristika for olivenolie.

(75) - Jeg minder om, at forordning nr. 2457/97 blev udstedt bl.a., fordi »udtagningen af prøver [ikke] foregår [...] på samme måde i alle medlemsstater, og hvis bestemmelserne ikke overholdes, bør der være større overensstemmelse mellem konsekvenserne heraf og alvoren af de konstaterede forhold«, som det hedder i femte betragtning til forordningen. Og i artikel 2, stk. 1 og 2, bestemmes det, at prøven til den fysiske kontrol består af to hele pakker, der udtages to forskellige steder i varepartiet. Den første pakke er bestemt for de kontrolansvarlige myndigheder, og den anden pakke er en reserveprøve, der overgives til toldmyndighederne. Ved et vareparti forstås den produktmængde, for hvilken der foretages godkendelse af den udførselsangivelse, der er nævnt i artikel 3, stk. 1, eller, hvor der kun er tale om oplagring, i artikel 25, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 3665/87.

(76) - I sagen Italien mod Kommissionen, nævnt i fodnote 47, rejste den italienske regering i sit indledende processkrift i sagen tvivl om den lovformelige og systematiske karakter af den kontrol, som Kommissionen havde foretaget, og om dennes ekstrapoleringsmetode. I sin dom af 6.10.1993 fremhævede Domstolen med hensyn til det første anbringende (præmis 20), at det »fremgår [...] klart af sagen, at Kommissionens inspektører har foretaget undersøgelser i fire regioner, der repræsenterer 68% af de samlede anmeldte udgifter, og at de endvidere har undersøgt dokumenterne vedrørende tre andre regioner. Kontrollen vedrører således 77% af de italienske produktionsområder, som har modtaget præmier for fåre- og gedeavl. Det fremgår endvidere af sagen, at kontrollen er foretaget systematisk ved at sammenligne forskellige dokumenter med hinanden og ved at undersøge de af de italienske myndigheder anvendte kriterier og fremgangsmåder«. Og Domstolen tilføjede (præmis 21), »som det fremgår af skrivelsen af 22. september 1990 fra det italienske interventionsorgan på landbrugsområdet [...] til Kommissionen, at de italienske myndigheder selv har erkendt, at deres ansatte har konstateret undladelser, og at de havde haft problemer ved kontrollen af virksomhedernes regnskaber«. Domstolen godtog med andre ord lovligheden af de finansielle korrektioner, Kommissionen havde foretaget ved hjælp af ekstrapoleringsmetoden, efter at Kommissionens inspektører havde gennemført en kontrol, for så vidt denne var systematisk. Og Domstolen konkluderede (præmis 22), at eftersom den kontrol, Kommissionen havde foretaget i syv italienske regioner, havde været systematisk, »[kunne] resultaterne deraf [...] anvendes generelt på alle de kontrollerede regioner. Da der som anført i den foregående præmis hos de fleste virksomheder, herunder dem, som var kontrolleret af de italienske myndigheder selv, har vist sig at foreligge undladelser, er der nemlig ingen som helst grund til at gå ud fra, at de ved kontrollen fastslåede uregelmæssigheder ikke måtte være blevet begået i andre virksomheder i de pågældende regioner«. Domstolen fastslog derfor, at »da Kommissionen således har fastslået uregelmæssigheder i de syv italienske regioner, hvor der er foretaget kontrol, påhviler det den italienske stat at godtgøre, at Kommissionen har taget fejl ved vurderingen af de dermed forbundne konsekvenser« (præmis 23). Og følgelig konkluderes det, at »Den Italienske Republik ikke ved blot at erklære, at Kommissionens kontrol kun udgør objektivt usikre indicier, hvoraf absolut intet kan udledes med hensyn til de af Italien afholdte betalinger, har godtgjort, at der foreligger en sådan fejl« (præmis 24).