ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Unionsborgerskab – ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – direktiv 90/364 – mindreårig statsborger i en medlemsstat, der er omfattet af en sygeforsikringsordning og forsørges af en forælder, som er statsborger i et tredjeland, og som råder over tilstrækkelige midler og faktisk tager sig af den mindreårige – opholdsret for den mindreårige og for dennes forælder i en anden medlemsstat – omstændigheder, hvorunder den mindreårige har opnået sit statsborgerskab – ikke relevant

(Art. 18 EF; Rådets direktiv 90/364)

Sammendrag

Artikel 18 EF og direktiv 90/364 om opholdsret giver et mindreårigt lille barn, der er statsborger i en medlemsstat, og som er omfattet af en sygeforsikringsordning og forsørges af en forælder, der selv er statsborger i et tredjeland, hvis midler er tilstrækkelige til, at barnet ikke falder værtsmedlemsstatens offentlige finanser til byrde, permanent opholdsret i værtsmedlemsstaten. I et sådant tilfælde kan den forælder, der faktisk tager sig af barnet, i medfør af de samme bestemmelser tage ophold sammen med barnet i værtsmedlemsstaten.

I denne henseende kan betingelsen om tilstrækkelige midler, således som den er formuleret i direktiv 90/364, ikke fortolkes således, at den mindreårige statsborger selv skal råde over de nødvendige midler uden at kunne påberåbe sig midler, der tilhører et familiemedlem. En sådan fortolkning føjer således et krav vedrørende midlernes oprindelse til denne betingelse, der udgør et uforholdsmæssigt indgreb i udøvelsen af den grundlæggende ret til fri bevægelighed og ophold i medfør af artikel 18 EF, eftersom den ikke er nødvendig for at opnå det forfulgte mål, nemlig at beskytte medlemsstaternes offentlige finanser.

Endvidere kan anvendelsen af de omhandlede fællesskabsbestemmelser ikke nægtes over for de pågældende personer under henvisning til, at den forælder, der forsørger barnet, ved at tage ophold i en medlemsstat har skabt en situation, hvor det endnu ufødte barn kunne få statsborgerskab i en anden medlemsstat med henblik på, at barnet og forælderen selv efterfølgende kunne få permanent opholdsret. Fastlæggelsen af kriterierne for erhvervelse og fortabelse af statsborgerskab hører således efter folkeretten under medlemsstaternes kompetence, idet de herved skal overholde fællesskabsretten, og det tilkommer ikke en medlemsstat at begrænse virkningerne af en anden medlemsstats tildeling af statsborgerskab ved at kræve yderligere betingelser for anerkendelse af dette statsborgerskab, når det drejer sig om udøvelse af de i traktaten hjemlede grundlæggende friheder.

(jf. præmis 33, 36, 37, 39 og 47 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – affald – forordning nr. 259/93 om overførsel af affald – affald til nyttiggørelse – anmelderens ukorrekte klassificering af en påtænkt overførsel – afsendelsesmyndighedens kompetence til ex officio at omklassificere denne overførsel og til at afvise at foretage anmeldelse af ledsagedokumentet – foreligger ikke – den pågældende myndigheds pligt til at gøre anmelderen bekendt med dens indsigelse mod klassificeringen

(Rådets forordning nr. 259/93, art. 6, stk. 8, og art. 7, stk. 2)

Sammendrag

Forordning nr. 259/93 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab, som ændret ved beslutning 98/368/EF og beslutning 1999/816/EF, skal fortolkes således, at når en medlemsstat i overensstemmelse med nævnte forordnings artikel 6, stk. 8, anvender den specifikke procedure for anmeldelse, der giver den kompetente afsendelsesmyndighed mulighed for i anmelderens sted selv at foretage anmeldelse til den kompetente bestemmelsesmyndighed af et ledsagedokument, der er oprettet med henblik på en overførsel af affald til nyttiggørelse, kan denne kompetente afsendelsesmyndighed, såfremt den anser sig for forpligtet til rejse indsigelse mod en overførsel som følge af anmelderens ukorrekte klassificering af operationen, ikke ex officio omklassificere overførslen. Den skal anmelde dokumentet til de øvrige kompetente myndigheder og til modtageren, ligesom den så vidt muligt og inden udløbet af fristen i samme forordnings artikel 7, stk. 2, skal gøre anmelderen og de øvrige kompetente myndigheder bekendt med dens indsigelse.

(jf. præmis 35 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – ensartede lovgivninger – beskyttelse af sorter – artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 samt artikel 9 i forordning nr. 1768/95 – mulighed for indehaveren af en EF-sortsbeskyttelse for at anmode om oplysninger, når der er holdepunkter for, at en forarbejdningsvirksomhed har forarbejdet det beskyttede produkt

(Rådets forordning nr. 2100/94, art. 14, stk. 2 og 3, Kommissionens forordning nr. 1768/95, art. 9)

Sammendrag

Artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse og artikel 9 i forordning nr. 1768/95 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende landbrugsundtagelsen i artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 giver indehaveren af en EF-sortsbeskyttelse mulighed for at anmode en forarbejdningsvirksomhed om de relevante oplysninger, som denne har fået som led i den normale udførelse af dens opgaver, og det ikke medfører ekstra byrder eller udgifter, når indehaveren har holdepunkter for, at forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet eller har til hensigt at forarbejde høstudbytte, som landbrugere har erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en sort, bortset fra hybrider og syntetiske sorter, der er omfattet af indehaverens beskyttelse, og som tilhører en af de arter af landbrugsafgrøder, der er opregnet i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 2100/94, med henblik på udsåning.

I en sådan situation skal forarbejdningsvirksomheden forelægge indehaveren de relevante oplysninger ikke kun vedrørende de landbrugere, for hvem indehaveren har holdepunkter for, at forarbejdningsvirksomheden har udført eller har til hensigt at udføre forarbejdningsvirksomhed, men også vedrørende alle andre landbrugere, for hvem den har forarbejdet eller har til hensigt at forarbejde høstudbytte erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af den pågældende sort, såfremt denne sort var angivet over for forarbejdningsvirksomheden eller på anden måde var denne bekendt.

(jf. præmis 54 og 66 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles markedsordning – mælk og mejeriprodukter – tillægsafgift på mælk – forordning nr. 3950/92 – statsstøtte, som ikke er hjemlet ved forordningen – forbud – ingen påvirkning af markedets funktion – ingen betydning

(Rådets forordning nr. 3950/92, art. 5 og 8)

Sammendrag

Når Fællesskabet har indført en fælles markedsordning i en bestemt sektor, påhviler det Fællesskabet at søge en løsning på de problemer, der kan opstå inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik. Medlemsstaterne er derfor forpligtet til at afholde sig fra enhver ensidig foranstaltning på dette område, uanset om den måtte fremme Fællesskabets politik.

I forbindelse med den fælles markedsordning for mejeriprodukter er kun de former for statsstøtte lovlige, som udtrykkeligt er tilladt i forordning nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter, herunder artikel 5 og 8. Heraf følger, at en statsstøtte, der består i en rentenedsættelse for lån, der er optaget med henblik på erhvervelse af andre producenters referencemængder, må betragtes som uforenelige med den fælles markedsordning, i det omfang den ikke er udtrykkeligt tilladt hverken efter artikel 5 eller efter artikel 8 i forordningen. En sådan støtte forbliver ulovlig, selv om den ikke er egnet til at forstyrre markedet for mælk og mejeriprodukters gode funktion, idet lovligheden ikke afhænger af de eventuelle virkninger, som denne støtte måtte have på dette markeds funktion.

(jf. præmis 19, 20, 22 og 31)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tjenestemænd – ansatte ved Den Europæiske Centralbank – ansættelsesforholdets karakter – kontraktmæssigt, ikke vedtægtsmæssigt

2. Tjenestemænd – ansatte ved Den Europæiske Centralbank – organisation af tjenestegrenene – afgrænsning eller ændret afgrænsning af personalets opgaver – administrationens skøn – grænser – tjenestens interesse – overholdelse af lønklasser og indplaceringer

Sammendrag

1. Ansættelsesforholdet mellem Den Europæiske Centralbank og dens ansatte er af kontraktmæssig, ikke vedtægtsmæssig karakter. Imidlertid indgås arbejdskontrakten med et fællesskabsorgan, hvis opgave er af almen interesse, og som ved en vedtægt kan fastsætte reglerne for personalet. Heraf følger, at parternes vilje til at indgå en sådan kontrakt nødvendigvis afgrænses af enhver form for pligt, som hidrører fra denne særlige opgave, og som binder både ECB’s direktionsorganer og de ansatte.

(jf. præmis 33-34)

2. Fællesskabets institutioner har et vidt skøn ved organisation af deres tjenestegrene, alt efter de opgaver, som er overdraget dem, og – under hensyntagen til disse opgaver – ved placeringen af det personale, som de har til rådighed, dog på den betingelse, at denne placering sker med respekt af overensstemmelsen mellem stilling og lønklasse. Den Europæiske Centralbank må på tilsvarende måde råde over et vidt skøn ved organisationen af sin tjenestegrene ud fra de opgaver, der er blevet overdraget den, og følgelig bør den også, og med henblik på de pågældende opgaver, have et vidt skøn ved afgrænsningen, og ved ændret afgrænsning af de opgaver, der er overladt personalet, på den betingelse, at nævnte beføjelse udøves alene i tjenestens interesse og under overholdelse af den lønklasse og den indplacering, som den enkelte ansatte kan gøre krav på i medfør af ansættelsesvilkårene.

(jf. præmis 42 og 43)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – registrering af skibe i en medlemsstat – betingelser angående nationaliteten af aktionærerne og af direktørerne i rederier, der ejer skibe, og/eller de stedlige repræsentanter for rederiet – ulovlig – begrundelse – udøvelse af en effektiv kontrol og jurisdiktion – foreligger ikke

(Art. 43 EF og 48 EF)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – ledelse af skibe – betingelser angående nationaliteten og bopælen for direktørerne i rederier – ulovlig – begrundelse – udøvelse af en effektiv kontrol og jurisdiktion – foreligger ikke

(Art. 43 EF og 48 EF)

Sammendrag

1. En medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 43 EF og 48 EF, når den vedtager og opretholder en lovgivning, hvorefter der stilles krav om, at aktionærerne og direktørerne i rederier, der ejer søgående skibe, som disse ønsker at registrere i denne medlemsstat, samt de fysiske personer, der varetager den daglige ledelse af den afdeling, hvorfra den søfartsvirksomhed, der er nødvendig for denne registrering, udøves i den pågældende medlemsstat, er statsborgere i Den Europæiske Union eller i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet en sådan ordning for registrering af skibe har den virkning, at etableringsfriheden for deres ejere begrænses.

Rederier, der ikke opfylder de nævnte bestemmelser om statsborgerskab, har ingen andre muligheder for at foretage denne registrering end at foretage ændringer af strukturen af deres selskabskapital eller sammensætningen af deres administrative organer. Rederierne skal ligeledes tilpasse deres ansættelsespolitik således, at alle statsborgere i stater uden for Fællesskabet eller Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde udelukkes fra ansættelse som stedlig repræsentant.

I mangel af en gyldig harmoniseringsbestemmelse for hele Fællesskabet kan et ensidigt indført krav om statsborgerskab i en EU-medlemsstat eller i en EØS-stat, ligesom et krav om statsborgerskab i en bestemt medlemsstat, udgøre en hindring for etableringsfriheden.

En sådan restriktion kan ikke begrundes i behovet for udøvelse af en effektiv kontrol og jurisdiktion over de skibe, der fører den pågældende medlemsstats flag.

(jf. præmis 19-21 og 39 samt domskonkl.)

2. En medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 43 EF og 48 EF, når den vedtager og opretholder en lovgivning, hvorefter der stilles krav om, at direktørerne i rederier med søgående skibe, der er registreret i den pågældende medlemsstat, er statsborgere i Den Europæiske Union eller i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde eller har bopæl i en af disses medlemsstater, idet en sådan ordning for ledelse af skibe har den virkning, at etableringsfriheden for ejerne af disse skibe begrænses.

Fællesskabsborgere, der ønsker at drive rederi med en direktør, der er statsborger eller har bopæl i et tredjeland, er således forhindret heri.

En sådan restriktion kan ikke begrundes i behovet for udøvelse af en effektiv kontrol og jurisdiktion over de skibe, der fører den pågældende medlemsstats flag.

(jf. præmis 32, 33 og 39 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – kollektive afskedigelser – direktiv 98/59 – begrebet kollektive afskedigelser – ophør af en arbejdskontrakt uden arbejdstagerens samtykke og som følge af omstændigheder, der er uafhængige af arbejdsgiverens vilje – omfattet

[Rådets direktiv 98/59, art. 1, stk. 1, første afsnit, litra a)]

Sammendrag

Begrebet afskedigelse i artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a), i direktiv 98/59 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser har en fællesskabsretlig betydning og kan ikke defineres ved en henvisning til medlemsstaternes lovgivning. Det skal fortolkes således, at det omfatter ikke alene afskedigelser af strukturelle, teknologiske eller konjunkturelle årsager, men ethvert ophør af en arbejdskontrakt, som ikke sker efter arbejdstagerens ønske og dermed uden arbejdstagerens samtykke. Følgelig kan ophøret af en arbejdskontrakt uden arbejdstagerens samtykke ikke undtages fra anvendelsen af direktivet alene af den grund, at ophøret skyldes omstændigheder, som er uafhængige af arbejdsgiverens vilje. Direktivets formål, som bl.a. er at øge beskyttelsen af arbejdstagere i tilfælde af kollektive afskedigelser, bliver kun delvis opfyldt, hvis sådanne ophør af arbejdskontrakter udelukkes fra direktivets ordning.

(jf. præmis 49, 50, 52, 53, 60 og 66 samt domskonkl. 1)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – begrundet i hensynet til den offentlige orden – foranstaltningernes nødvendighed og forholdsmæssighed – forskellige beskyttelsessystemer i andre medlemsstater – uden betydning

(Art. 46 EF et 49 EF)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – national lovgivning, der forbyder kommercielle spil med simulering af drabshandlinger – begrundelse – beskyttelse af den offentlige orden – respekten for menneskelig værdighed som almindeligt retsprincip

(Art. 46 EF et 49 EF)

Sammendrag

1. Mens restriktive foranstaltninger for fri udveksling af tjenesteydelser kun kan begrundes i hensynet til den offentlige orden, hvis de er nødvendige for at beskytte de interesser, som de skal sikre, og kun såfremt disse mål ikke kan nås ved mindre indgribende foranstaltninger, er det ikke herved nødvendigt, at den restriktive foranstaltning, der er truffet af en medlemsstats myndigheder, svarer til en opfattelse, der er fælles for samtlige medlemsstater med hensyn til de nærmere bestemmelser for beskyttelse af den pågældende grundlæggende rettighed eller legitime interesse. Det forholder sig således, at blot fordi en medlemsstat har valgt en beskyttelsesordning, der er forskellig fra den, en anden medlemsstat har indført, er det ikke udelukket, at de på området fastsatte bestemmelser er nødvendige og forholdsmæssige.

(jf. præmis 36-38)

2. Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at en erhvervsmæssig virksomhed, der består i kommercielle spil med simulering af drabshandlinger, gøres til genstand for en national forbudsforanstaltning, der er truffet af hensyn til beskyttelse af den offentlige orden, fordi denne virksomhed krænker den menneskelige værdighed.

Nævnte foranstaltning kan ikke anses for en foranstaltning, der ubegrundet begrænser den frie udveksling af tjenesteydelser, da beskyttelsen af grundlæggende rettigheder for det første er et legitimt hensyn, som i princippet kan begrunde indskrænkninger i de forpligtelser, der er pålagt ved fællesskabsretten, hvilket også gælder for forpligtelser, der følger af en i traktaten garanteret grundlæggende frihed, såsom fri udveksling af tjenesteydelser, da det er fastslået, at Fællesskabets retsorden ubestrideligt tilsigter at sikre respekten for menneskelig værdighed som almindeligt retsprincip, og den pågældende foranstaltning for det andet er i overensstemmelse med det beskyttelsesniveau for menneskelig værdighed, som den nationale forfatning sikrer på den pågældende medlemsstats område, og ikke går ud over, hvad der var nødvendigt for at nå det mål.

(jf. præmis 34, 35 og 39-41 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – toldpositioner – stoleunderlag til stole med hjul – tarifering i underposition 3918 10 90 i den kombinerede nomenklatur om gulvbelægningsmaterialer og nærmere bestemt underpositionen vedrørende møbler

Sammendrag

Den kombinerede nomenklatur, som fremgår af bilag I i forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og dens fælles toldtarif, i den affattelse, der følger af henholdsvis forordning nr. 1734/96, nr. 2086/97, nr. 2261/98 og nr. 2204/99, skal fortolkes således, at det i en tvist, hvor parterne modstridende gør gældende, at stoleunderlag af plast i forskellige former, der er særligt udformet til at blive anbragt i drejningsfeltet for stole med hjul og lette deres rulning, henhører under underposition 3918 10 90 og underposition 9403 70 90, er den første af disse positioner, der skal have forrang.

(jf. præmis 26 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – kreditinstitutter – national lovgivning, som forbyder forrentning af indlån på anfordringskonti – ulovlig – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 43 EF)

Sammendrag

Artikel 43 EF er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, der forbyder et kreditinstitut, som er datterselskab af et selskab i en anden medlemsstat, at forrente indlån på anfordringskonti i euro, der åbnes af bosiddende i den første medlemsstat.

Et sådant forbud, som udgør en alvorlig hindring for, at selskaber fra andre medlemsstater kan udøve deres virksomhed gennem et datterselskab, idet det påvirker deres markedsadgang, er nemlig en restriktion i artikel 43 EF’s forstand. Denne restriktion kan ikke begrundes i tvingende hensyn til forbrugerbeskyttelsen eller i hensynet til at fremme mellemlang og langsigtet opsparing, eftersom den går ud over, hvad der nødvendigt for at opnå disse mål.

(jf. præmis 12, 17, 21, 23 og 24 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – ligeløn – løn – begreb – overgangsydelse fastsat i en socialplan og udbetalt til afskedigede arbejdstagere – omfattet – alder, der giver ret til nævnte pension – alder, der er forskellig for mænd og kvinder – lovlig

(Art. 141 EF; Rådets direktiv 75/117, art. 1)

Sammendrag

En overgangsydelse, der er hjemlet i en socialplan, som er udarbejdet i sammenhæng med en aftale indgået mellem arbejdsmarkedets parter i forbindelse med en virksomhedsændring, og som denne virksomhed skal udbetale til arbejdstagere, der på afskedigelsestidspunktet har en bestemt alder, udgør en fordel, der ydes som led i arbejdsforholdet, og henhører således under begrebet løn i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 141 EF og i artikel 1 i direktiv 75/117 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder.

Disse bestemmelser er ikke til hinder for anvendelsen af en socialplan, hvorefter mænd og kvinder behandles forskelligt for så vidt angår den alder, de skal have for at få ret til en overgangsydelse, når de pågældende mænd og kvinder i henhold til den lovbestemte nationale førtidspensionsordning befinder sig i forskellige situationer i relation til de forhold, der er afgørende for tildelingen af nævnte ydelse.

(jf. præmis 38, 39, 48 og 51 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Transport – lufttransport – adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne – medlemsstaternes beføjelse til at sikre et passende socialt beskyttelsesniveau for de ansatte i de virksomheder, der leverer ground handling-ydelser – grænser

(Rådets direktiv 96/67)

2. Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – virksomhedsoverførsel – varetagelse af arbejdstagernes rettigheder – direktiv 2001/23 – overførsel – begreb – national bestemmelse om fastholdelse af beskæftigelsesniveauerne og kontinuiteten i ansættelsesforholdene for den tidligere leverandørs ansatte i tilfælde af overførsel af virksomhed uafhængigt af egenskaberne ved den pågældende transaktion – ikke omfattet

(Rådets direktiv 2001/23)

Sammendrag

1. Beføjelsen til at sikre et passende socialt beskyttelsesniveau for de ansatte i de virksomheder, der leverer ground handling-ydelser, som medlemsstaterne har bevaret i medfør af direktiv 96/67 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne, indebærer ikke en ubegrænset lovgivningskompetence, og den skal udøves på en sådan måde, at den effektive virkning af nævnte direktiv og de formål, det forfølger, ikke skades. Direktivet har nemlig til formål at sikre åbningen af ground handling-markedet, en åbning, som bl.a. skal bidrage til at mindske luftfartsselskabernes driftsomkostninger.

(jf. præmis 31 og 32)

2. En national bestemmelse om fastholdelse af beskæftigelsesniveauerne og kontinuiteten i ansættelsesforholdene for den tidligere leverandørs ansatte, som finder anvendelse – uafhængigt af egenskaberne ved den transaktion, der er tale om – for »enhver overførsel af virksomhed« i den pågældende sektor, går klart videre end begrebet overførsel, der er fastsat i direktiv 2001/23 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter, således som fortolket af Domstolen. Det er således kun under hensyn til enkelthederne ved hver overførsel af virksomhed, at det kan afgøres, om den pågældende transaktion udgør en overførsel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i nævnte direktiv.

(jf. præmis 41 og 42)