Udtalelse 1/13

Udtalelse i henhold til artikel 218, stk. 11, TEUF

»Udtalelse i henhold til artikel 218, stk. 11, TEUF — Haagerkonventionen om de civilretlige virkninger af internationale barnebortførelser — tredjestaters tiltrædelse — forordning (EF) nr. 2201/2003 — Den Europæiske Unions eksterne enekompetence — risiko for skade på den ensartede og sammenhængende anvendelse af EU-reglerne og den tilfredsstillende funktion af den ordning, som oprettes ved disse regler«

Sammendrag – Domstolens udtalelse (Store Afdeling) af 14. oktober 2014

Internationale aftaler – indgåelse – forudgående udtalelse fra Domstolen – begæring om en udtalelse – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – spørgsmål kan også blive gjort til genstand for en undersøgelse under en retssag – ingen betydning

Internationale aftaler – betingelserne for deltagelse udelukker, at Unionen selv indgår aftalen – udøvelse af en fælles indsats fra medlemsstaternes side

Selv om de hver især foretages ved hjælp af et separat instrument, udtrykker akten om tiltrædelse af Haagerkonventionen af 1980 om de civilretlige virkninger af internationale barnebortførelser og erklæringen om accept af denne tiltrædelse, betragtet som en helhed, en samstemmende vilje hos de berørte stater, og de udgør derfor en international aftale. Da den erklæring om accept af tiltrædelse, der deponeres af en medlemsstat, er en stiftende bestanddel af en international aftale, som er indgået med en tredjestat, er den omfattet af begrebet aftale i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 218, stk. 1 og 11, TEUF, dog kun under forudsætning af, at der er tale om en aftale påtænkt af Unionen i disse bestemmelsers forstand. (jf. præmis 41 og 42)

Der kan bl.a. indhentes en udtalelse fra Domstolen om spørgsmål om kompetencefordelingen mellem Unionen og medlemsstaterne med hensyn til indgåelsen af en konkret aftale med tredjestater. Artikel 196, stk. 2, i Domstolens procesreglement bekræfter denne fortolkning. (jf. præmis 43)

I tilfælde, hvor betingelserne for deltagelse i en international aftale udelukker, at Unionen selv indgår aftalen, selv om den henhører under Unionens eksterne kompetence, kan denne kompetence udøves gennem medlemsstaterne, der handler i Unionens interesse. (jf. præmis 44)

I henhold til artikel 218, stk. 1 og 11, TEUF kan Domstolen forelægges en begæring om udtalelse, når Unionen påtænker en aftale, hvilket indebærer, at aftalen påtænkes af en eller flere af Unionens institutioner, der er tillagt beføjelser inden for rammerne af den procedure, der er fastsat i artikel 218 TEUF. En begæring om udtalelse kan i øvrigt antages til realitetsbehandling, navnlig når et forslag fra Kommissionen vedrørende en aftale er blevet forelagt Rådet og ikke er blevet trukket tilbage på tidspunktet for begæringens indgivelse for Domstolen. Det er imidlertid ikke nødvendigt, at Rådet allerede på dette trin har tilkendegivet en hensigt om at indgå en sådan aftale. Under disse omstændigheder fremstår begæringen om udtalelse nemlig som styret af et legitimt ønske fra de pågældende institutioner om at kende omfanget af Unionens, henholdsvis medlemsstaternes kompetence, inden der træffes beslutning vedrørende den pågældende aftale. I øvrigt har udtalelsesproceduren i henhold til artikel 218, stk. 11, TEUF til formål at undgå de juridiske komplicerede forhold, der opstår i situationer, hvor medlemsstaterne uden den nødvendige bemyndigelse undertegner internationale aftaler, selv om de, henset til EU-retten, ikke længere har den fornødne lovgivningsmæssige kompetence til at gennemføre disse aftaler. Endelig kræver muligheden for at indgive en begæring om udtalelse ikke som forudsætning en endelig aftale mellem Unionens institutioner for så vidt angår muligheden for, eller det hensigtsmæssige ved, at udøve Unionens eksterne kompetence. (jf. præmis 45-47 og 49)

Det forhold, at visse spørgsmål, der er rejst i forbindelse med en sag, også vil kunne rejses inden for rammerne af eventuelle traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 258 TEUF, er under alle omstændigheder ikke til hinder for, at der kan indhentes en udtalelse fra Domstolen herom i henhold til artikel 218, stk. 11, TEUF. Udtalelsesproceduren skal således gøre det muligt at løse ethvert spørgsmål, der kan undergives domstolsprøvelse, for så vidt som disse spørgsmål overholder formålet med denne procedure. (jf. præmis 54)

Unionens kompetence til at indgå internationale aftaler kan ikke blot følge af, at den udtrykkeligt er tildelt i traktaten, men kan også udledes implicit af andre bestemmelser i traktaten og af retsakter, som i medfør af disse bestemmelser er udstedt af Unionens institutioner. Navnlig såfremt der med henblik på virkeliggørelsen af et bestemt mål ved EU-retten er tildelt disse institutioner kompetence internt, har Unionen kompetence til at påtage sig de nødvendige internationale forpligtelser til virkeliggørelse af dette mål, også selv om der ikke findes nogen udtrykkelig bestemmelse herom. Dette sidstnævnte tilfælde er ligeledes omhandlet i artikel 216, stk. 1, TEUF. Haagerkonventionen af 1980 om de civilretlige virkninger af internationale barnebortførelser vedrører civilretligt samarbejde i sager om grænseoverskridende bortførelser af børn. Den henhører således under den del af det familieretlige område, der har grænseoverskridende karakter, og hvor Unionen har en intern kompetence i henhold til artikel 81, stk. 3, TEUF. Desuden har Unionen udøvet denne kompetence ved at vedtage forordning nr. 2201/2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar. På denne baggrund har Unionen en ekstern kompetence på det område, som er genstand for denne konvention. (jf. præmis 67 og 68)