ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Sagsøgte tilpligtes at betale CSJU et beløb stort 359 913,75 EUR vedrørende tilskudsaftalen for partnere nr. 325940 »EULOSAM — Design and Manufacturing of Baseline Low-Speed, Low-Sweep Wind Tunnel Model« og et beløb stort 2 105,25 EUR som morarenter beregnet med en sats på 3,5 % for perioden mellem den 31. januar og den 1. april 2017.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale CSJU et beløb stort 189 128,26 EUR vedrørende tilskudsaftalen for partnere nr. 632456 »WITTINESS-WindTunnel Tests on an Innovative regional A/C for Noise assessment« og et beløb stort 979,32 EUR som morarenter beregnet med en sats på 3,5 % for perioden mellem den 7. februar 2017 og den 1. april 2017.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale CSJU et beløb stort 433 485,93 EUR vedrørende tilskudsaftalen for partnere nr. 325954 »ESICAPIA-Experimental Subsonic Investigation of a Complete Aircraft Propulsion system Installation and Architecture power plant optimization« og et beløb stort 2 244,63 EUR som morarenter beregnet med en sats på 3,5 % for perioden mellem den 7. februar 2017 og den 1. april 2017.
—

Europa-Parlamentet tilpligtes at betale Marine Le Pen et beløb på 35 000 EUR som erstatning for det ikke-økonomiske tab.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale CSJU et beløb stort 101 370,94 EUR vedrørende tilskudsaftalen for partnere nr. 632462 »EASIER-Experimental Acoustic Subsonic wind tunnel Investigation of the advanced geared turbofan Regional aircraft integrating HLD innovative low-noise design« og et beløb stort 524,91 EUR som morarenter beregnet med en sats på 3,5 % for perioden mellem den 7. februar 2017 og den 1. april 2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 231/53

Sag anlagt den 23. maj 2017 — Steifer mod EØSU

(Sag T-331/17)

(2017/C 231/68)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Guy Steifer (Bruxelles, Belgien) (ved advokat M.-A. Lucas)

Sagsøgt: Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 21. oktober 2002 af direktøren for EØSU's Personale- og Finansressourcer, hvorved denne gav afslag på sagsøgerens ansøgning af 2. oktober 2002 om tilbagebetaling med tillæg af renter af den del af hans belgiske pensionsrettigheder, som ikke var blevet medregnet ved overførslen til fællesskabsordningen, annulleres.

— Meddelelse om fastsættelse af sagsøgerens alderspensionsrettigheder, der blev fastsat ved afgørelse nr. 360/03 A af 15. december 2003, annulleres, for vidt som den udelukkede eller undlod at fastsætte tilbagebetaling af de regelmæssige ydelser svarende til hans alderspension, der udbetales af det belgiske statslige pensionskontor til EØSU’s bankkonto med virkning fra den 1. januar 2004 på grund af overførslen af hans pensionsrettigheder.

— EØSU tilpligtes at tilbagebetale de regelmæssige ydelser til sagsøgeren, som pensionskontoret har udbetalt til EØSU fra den 1. januar 2004 i forbindelse med overførslen af hans pensionsrettigheder, med tillæg af morarenter, der fastsættes efter den sats, som ECB anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner forhøjet med to procentpoints fra tidspunktet, hvor tilbagebetalingen burde være foretaget og indtil den fulde tilbagebetaling.

— EØSU tilpligtes hver måned at tilbagebetale de regelmæssige ydelser til sagsøgeren, som pensionskontoret fortsat i fremtiden vil udbetale til EØSU’s bankkonto.

— EØSU tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et eneste anbringende vedrørende tilsidesættelse af det EU-retlige princip om forbud mod uberettiget berigelse, krænkelse af ejendomsretten og tilsidesættelse af artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten fortolket i lyset af dens formål, for så vidt som de anfægtede afgørelser udelukker eller undlader at fastsætte, at sagsøgeren har ret til tilbagebetaling af den del af hans nationale pension, som ikke har bidraget til oprettelsen af hans pension fra Den Europæiske Union.
6.

Sjette anbringende vedrørende den omstændighed, at det ikke i tilstrækkelig grad er blevet godtgjort i den anfægtede afgørelse, at sagsøgerne havde kendskab til den samlede plan, eller at de havde til hensigt at deltage heri.
2.

Andet anbringende om, at Rådet har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, da det ikke havde et tilstrækkelig solidt faktuelt grundlag for at opføre sagsøgeren på listen under henvisning til, at de ukrainske myndigheder har rejst straffesag mod ham for uretmæssig tilegnelse af offentlige midler eller aktiver.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 231/29

Sag anlagt den 26. april 2017 — António Conde & Companhia mod Kommissionen

(Sag T-244/17)

(2017/C 231/36)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: António Conde & Companhia, SA (Gafanha de Nazaré, Portugal) (ved advokat J. García-Gallardo Gil-Fournier)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastlås, at Europa-Kommissionen har undladt at handle i henhold til artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1386/2007 af 22. oktober 2007 om bevarelses- og håndhævelsesforanstaltninger gældende for det område, som reguleres af Organisationen for Fiskeriet i det Nordvestlige Atlanterhav (EUT 2007, L 318, s. 1), idet Kommissionen anmodede Portugal om at fremsende den en liste over fartøjer under Portugals flag, der har tilladelse til at fiske i det NAFO-regulerede område i sæsonen 2017, som ikke omfattede fiskerfartøjet CALVÃO, med den følge, at Kommissionen ikke har fremsendt en liste, der omfatter det nævnte fartøj, til NAFO’s sekretariat.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende, hvorved det er blevet gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1386/2007, idet den uretmæssigt undlod at fremsende en liste over fartøjer, der omfattede sagsøgerens fiskerfartøj CALVÃO, med henblik på tilladelse til at fiske i det NAFO-regulerede område i sæsonen 2017.

Sagsøgeren har anført, at Kommissionen ikke har beføjelse til at deltage i udfærdigelsen af listerne over fartøjer med tilladelse, hvilket fortsat henhører under medlemsstaternes enekompetence. Sagsøgeren har anmodet Kommissionen om at afstå fra at blande sig i udfærdigelsen af den pågældende liste og opfordret Kommissionen til at opfylde sine forpligtelser med hensyn til fremsendelsen af listen omfattende selskabets fiskerfartøj CALVÃO til NAFO’s sekretariat.
3.

Tredje anbringende om, at den anfægtede afgørelse skal annulleres i det omfang, at konklusionen vedrørende en overtrædelse, som omfatter sagsøgerne, er baseret på beviser, som omfatter kontakter udelukkende mellem medlemmer af WOW alliancen for luftfragt. Efter sagsøgernes opfattelse anvender den anfægtede afgørelse en forkert retlig test med henblik på vurderingen af, hvorvidt der foreligger en luftfartsselskabsalliance med fuldstændigt samarbejde, og den er behæftet med væsentlige fejl i sin vurdering af WOW-alliancens funktionsmåde. Sagsøgerne har endvidere anført, at deres kontakter med WOW-partnere var et led i et oprigtigt forsøg på at skabe en succesfuld alliance, og de var derfor ikke et udtryk for den fællesordning eller –plan, der antoges at være grundlaget for den samlede og vedvarende overtrædelse.
1.

Det første anbringende vedrører tilsidesættelsen af artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, det generelle princip om ytringsfrihed sammenholdt med artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention og artikel 52 i chartret om grundlæggende rettigheder — idet der er den særlige omstændighed, at de i afgørelsen omhandlede ytringer er blevet fremsat af et medlem af Europa-Parlamentet under udøvelsen af sine funktioner og i EU-institutionsregi — samt en tilsidesættelse af artikel 166 i Europa-Parlamentets forretningsorden, af artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder, princippet om, at EU-institutionernes retsakter skal begrundes, af artikel 296 TEUF, et åbenbart urigtigt skøn og magtoverskridelse.
—

EUIPO og sagens øvrige parter tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten og for appelkammeret.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at Europa-Kommissionen i) med urette fastslog i den anfægtede afgørelses artikel 1, stk. 1, og stk. 4, at sagsøgeren havde deltaget i en overtrædelse eller overtrædelser på ruter inden for EØS-området og mellem lufthavne inden for EU-områder og lufthavne i Schweiz, hvorpå den ikke havde ret til at yde luftfragttjenester, ii) overså eller misforstod de internationale retlige ordninger eller EU-retlige ordninger om lufttrafikrettigheder, iii) anvendte relevant retspraksis urigtigt, idet den fastslog, at der ikke var nogen »uoverstigelige barrierer« for sagsøgeren, som udbød tjenester på ruter inden for Europa, og den identificerede således med urette sagsøgeren som en potentiel konkurrent på disse ruter. Efter sagsøgerens opfattelse udgør hver af disse et åbenbart urigtigt skøn og en åbenbar retlig fejl, og giver individuelt og samlet set et tilstrækkeligt grundlag for at annullere den anfægtede afgørelse i sin helhed, eller subsidiært afgørelsens artikel 1, stk. 1, og stk. 4.
2.

Andet anbringende om manglende kompetence hvad angår lufttransport fra lufthavne uden for EØS-områder til lufthavne inden for EØS-området. — Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse fejlagtigt er baseret på den omstændighed, at den samlede og vedvarende overtrædelse med hensyn til lufttransport fra lufthavne uden for EØS til lufthavne inden for EØS-området fandt sted i EØS-området. — Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at den anfægtede afgørelse fejlagtigt er baseret på den omstændighed, at den samlede og vedvarende overtrædelse med hensyn til lufttransport fra lufthavne uden for EØS-området til lufthavne inden for EØS-området havde en væsentlig, umiddelbar og forudseelig virkning på konkurrencen inden for EØS-området.
5.

Femte anbringende om, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53, for så vidt som den hviler på den opfattelse, at kontakterne mellem konkurrenter, der fandt sted i lande uden for EØS-området, udgør en tilsidesættelse af artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53. Efter sagsøgernes opfattelse begrænser aftaler eller samordnet praksis om indkomne fragtforsendelser fra EØS-området ikke konkurrencen inden for EØS-området, og de påvirker heller ikke samhandelen mellem medlemsstaterne. Sagsøgerne har endvidere anført, at den anfægtede afgørelse anvender en forkert retlig standard i analysen af, hvorvidt statslig intervention i en række af de berørte lande udelukker anvendelsen af artikel 101 TEUF, EØS-aftalens artikel 53.
3.

Tredje anbringende (subsidiært): Manglende udøvelse af skøn og uforholdsmæssighed — Kommissionen traf afgørelsen om at kræve den ydede økonomiske støtte tilbagebetalt ud fra den fejlagtige antagelse, at den var underlagt en bindende anbefaling fra Overvågningsudvalget for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) om at kræve tilbagebetaling. Dette udgør en manglende udøvelse af skøn fra Kommissionens side, der indebærer, at kravet om tilbagebetaling er retsstridigt. — Kravet om tilbagebetaling af det samlede delbidrag på 643 627,27 EUR er desuden retsstridigt som følge af en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet i henhold til artikel 5, stk. 4, TEUF. Nævnte krav går videre, end hvad der er nødvendigt for at beskytte budgettet, og står henset til den succesfulde gennemførelse af bistandsprojektet ikke i et rimeligt forhold til den alvorlige belastning, som kravet medfører for sagsøgeren.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen begik åbenbare faktiske og retlige fejl, da den fastslog, at sagsøgerne havde begået en overtrædelse på de ruter, som er anført i den anfægtede afgørelses artikel 1, stk. 1, artikel 1, stk. 3, og artikel 1, stk. 4, og undlod at give en tilstrækkelig begrundelse. — Sagsøgerne har gjort gældende, at Kommissionen med urette holdt dem ansvarlige for overtrædelsen i den anfægtede afgørelses artikel 1, stk. 1, artikel 1, stk. 3, og artikel 1, stk. 4, eftersom forældelsesfristen var udløbet. — Sagsøgerne har endvidere anført, at Kommissionen savner kompetence til at fastslå, at de kan holdes ansvarlige for en overtrædelse af artikel 101 TEUF på ruter inden for EØS-området før den 1. maj 2004 eller EØS-aftalens artikel 53 før den 19. maj 2005. — Sagsøgerne hævder endvidere, at Kommissionen savner kompetence til at fastslå, at de kan holdes ansvarlige for en overtrædelse med hensyn til ruter mellem EU-området og Schweiz. — Endelig har sagsøgerne gjort gældende, at Kommissionens konklusioner tilsidesætter princippet non bis in idem.
2.

Med det andet og subsidiære anbringende gøres det gældende, at den regionale støtteordning ikke udgør en eksisterende støtteordning. Ifølge sagsøgerne behæftede Kommissionen den anfægtede afgørelse med en ulovlighed ved at fastslå, at den tiårige forældelsesfrist var blevet afbrudt af et søgsmål anlagt i 2004 af Syndicat autonome des transporteurs de voyageurs (herefter »SATV«) ved en national ret. Artikel 17 i forordning nr. 2015/1589 bestemmer således, at den tiårige forældelsesfrist alene afbrydes af en foranstaltning, der træffes af Kommissionen eller af en medlemsstat efter opfordring fra Kommissionen. Sagsøgerne har anført, at SATV’s anlæggelse af et søgsmål ved en national ret ikke udgør en foranstaltning, der afbryder forældelsesfristen som omhandlet i denne bestemmelse.
3.

Tredje anbringende, der er fremsat til støtte for den anden påstand, vedrører en tilsidesættelse af de berørte parters processuelle rettigheder, for så vidt som Kommissionen i sin afgørelse om at indlede proceduren fastslog, at forældelsen var blevet afbrudt ikke af indgivelsen af en stævning til forvaltningsdomstolene, men af Kommissionens første anmodning om oplysninger af 25. november 2008.
3.

Tredje anbringende om en tilsidesættelse af artikel 20, stk. 3 og 4, og artikel 21 i forordning nr. 1/2003 og af grundlæggende rettigheder som følge af den omstændighed, at sagsøgerne er blevet frataget andre grundlæggende garantier. Navnlig er afgørelserne om kontrolundersøgelser tidsubegrænsede, kan gennemføres uden en faktisk meddelelse, de overholder ikke sagsøgernes ret til juridisk bistand, ret til ikke at udtale sig og ret til respekt for privatlivet, og de er til hinder for, at sagsøgerne effektivt kunne fremsætte indsigelser, henset til den konstante henvisning til muligheden for sanktioner i tilfælde af hindringer.
1.

Første anbringende om, at Europa-Kommissionens afgørelse af 9. februar 2017 er ulovlig, ved hvilken afgørelse sagsøgeren blev pålagt at underkaste sig en kontrolundersøgelse i henhold til artikel 20, stk. 1 og 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003, L 1, s. 1) (herefter den »anfægtede afgørelse«). Ifølge sagsøgeren er den anfægtede afgørelse ulovlig, for så vidt som den er støttet på bestemmelser, der er i strid Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) og den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (herefter »EMRK«). Sagsøgeren har i denne henseende anført, at — artikel 20 i forordning nr. 1/2003 tilsidesætter retten til effektive retsmidler, der er sikret ved chartrets artikel 47 og EMRK’s artikel 6, for så vidt som nævnte artikel 20 ikke fastsætter effektive retsmidler til prøvelse af Kommissionens kontrolundersøgelser — artikel 20 i forordning nr. 1/2003 tilsidesætter ligeledes princippet om ligestilling af parterne, der er sikret ved chartrets artikel 47 og EMRK’s artikel 6, for så vidt som nævnte artikel 20 hverken fastsætter adgang til de sagsakter, der ligger til grund for Kommissionens afgørelse om at foretage en kontrolundersøgelse, eller at disse sagsakter skal fremsendes.
—

Det fastslås, at sagsøgeren skal have erstatning for de tab, hun har lidt som følge af den ulovlige manglende forlængelse af hendes kontrakt, svarende til 19 måneders nettoløn med tillæg af tilpasninger af dagpenge og lønforhøjelser i henhold til »Remuneration of International Staff Contracted« (aflønning af internationalt kontraktansatte) og »Indicative Level of Allowances« (vejledende godtgørelsessatser).
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og for EUIPO.
1.

Første anbringende om, at der er anlagt en urigtig bedømmelse af projektet »Volkswagen Motor Polskas udvikling af en ny generation af dieselmotorer«, idet det er blevet lagt til grund, at dette projekt ikke sikrer sammenhæng med prioriteterne i det operationelle program »Innovativ økonomi« (dette programs prioritetsakse IV) og dermed ikke opfylder kravene i artikel 41, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 (EUT 2006, L 210, s. 25) på grund manglende innovationskapacitet.
—

Annullation af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/423 af 9. marts 2017 om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam og fremstillet af Fujian Viscap Shoes Co. Ltd, Vietnam Ching Luh Shoes Co. Ltd, Vinh Thong Producing-Trading-Service Co. Ltd, Qingdao Tae Kwang Shoes Co. Ltd, Maystar Footwear Co. Ltd, Lien Phat Company Ltd, Qingdao Sewon Shoes Co. Ltd, Panyu Pegasus Footwear Co. Ltd, PanYu Leader Footwear Corporation, Panyu Hsieh Da Rubber Co. Ltd, An Loc Joint Stock Company, Qingdao Changshin Shoes Company Limited, Chang Shin Vietnam Co. Ltd, Samyang Vietnam Co. Ltd, Qingdao Samho Shoes Co. Ltd, Min Yuan, Chau Giang Company Limited, Foshan Shunde Fong Ben Footwear Industrial Co. Ltd og Dongguan Texas Shoes Limited Co. og om gennemførelse af Domstolens dom i de forenede sager C-659/13 og C-34/14 (EUT 2017, L 64, s. 72).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 249/45

Sag anlagt den 9. juni 2017 — Linak mod EUIPO — ChangZhou Kaidi Electrical (formen på en elektrisk drevet løftesøjle)

(Sag T-368/17)

(2017/C 249/62)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Linak A/S (Nordborg, Danmark) (ved advokaterne V. von Bomhard og J. Fuhrmann)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: ChangZhou Kaidi Electrical Co. Ltd (Changzhou, Kina)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede design: Linak A/S

Det omtvistede design: EF-design »formen på en elektrisk drevet løftesøjle« — EF-design nr. 101 159-0002

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 21. marts 2017 af Tredje Appelkammer ved EUIPO (sag R 1412/2015-3)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
—

Principalt, Europa-Kommissionens afgørelse af 2. februar 2017 vedrørende støtteordning SA.26763 2014/C (ex 2012/NN), som Frankrig har gennemført til fordel for busselskaber, der driver virksomhed i regionen Ile-de-France, annulleres delvis, for så vidt det i afgørelsens artikel 1 fastslås, at støtteordningen er blevet gennemført »ulovligt«, selv om der er tale om eksisterende støtte.
—

Det fastslås, at artikel 1, stk. 1, i Rådets afgørelse 2011/172/FUSP af 21. marts 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (»afgørelsen«, EUT 2011, L 76, s. 63) og artikel 2, stk. 1, i Rådets forordning (EU) nr. 270/2011 af 21. marts 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (»forordningen«, EUT 2011, L 76, s. 4) ikke skal finde anvendelse, for så vidt som de vedrører sagsøgeren, og følgelig annulleres afgørelse (FUSP) 2016/411, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at Europa-Parlamentet begik en fejl, idet det fastholdt, at den påtalte adfærd ikke var utilstedelig, og idet det fandt, at adfærden ikke bevirkede, at sagsøgerens personlighed, værdighed eller fysiske eller psykiske integritet blev undermineret.
—

Annullation med øjeblikkelig virkning af det punkt, der er opført under koden 2015-CZ-TM-0330-M med overskriften Multimodal Container Terminal Paskov, fase III, og af det punkt, der er opført under koden 2015-CZ-TM-0406-W med overskriften Intermodal Terminal Melnik, fase 2 og 3, i bilaget til Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 5. august 2016 om opstilling af en liste med de forslag, der blev udvalgt til at modtage finansiel bistand fra EU i forbindelse med Connecting Europe-faciliteten (CEF) — transportsektoren efter indkaldelser af forslag iværksat den 5. november 2015 baseret på det flerårige arbejdsprogram.
5.

Femte anbringende om, at Kommissionen begik en fejl, da den pålagde sagsøgerne en bøde, idet sagsøgerne ikke kan drages til ansvar for den hævdede overtrædelse, og om at Kommissionen under alle omstændigheder begik en fejl ved beregningen af bøden hvad angår værdien af afsætningen, grovheden med hensyn til SAS Cargo’s særlige situation, varigheden, bødeforhøjelsen for gentagen overtrædelse og de forskellige formildende omstændigheder. Bøden bør således annulleres eller subsidiært nedsættes betydeligt.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, idet den handlede ultra vires ved at støtte sig på beviser for ruter og under perioder, med hensyn til hvilke den ikke havde kompetence. — Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen med urette har udvidet sin kompetence, idet den baserede sig på beviser fra før den: a) 1. maj 2004 vedrørende ruter mellem EU-området og tredjelande b) 19. maj 2005 vedrørende ruter mellem EØS-området (ikke-EU-medlemsstater) og tredjelande og c) 1. juni 2002 vedrørende ruter mellem EU-området og Schweiz til støtte for sin konklusion om, at der forelå en overtrædelse af artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 vedrørende ruter inden for EØS-området.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 239/68

Sag anlagt den 31. maj 2017 — Hotelbeds Spain mod EUIPO — Guidigo Europe (Guidego what to do next)

(Sag T-346/17)

(2017/C 239/78)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Hotelbeds Spain, SL (Palma de Mallorca, Spanien) (ved advokat L. Broschat García)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Guidigo Europe SARL (Paris, Frankrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Hotelbeds Spain, SL

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke indeholdende ordbestanddelen »Guidego what to do next« — registreringsansøgning nr. 12 944 898

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 21. marts 2017 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 449/2016-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EU-varemærkeansøgning nr. 12 944 898 imødekommes for klasse 39, 41 og 43.

Anbringende
3.

Tredje anbringende om processuelle fejl, herunder tilsidesættelse af de interne processuelle regler i Afgørelse 82, af retten til forsvar, af retten til at blive hørt, af princippet om god forvaltning og af omsorgspligten. — Sagsøgte fulgte ikke proceduren i Afgørelse 82 og hørte heller ikke sagsøgerens synspunkter effektivt på nogen anden måde. Sagsøgte indhentede således ikke, før sagsøgte traf afgørelsen af 26. august 2016, relevante oplysninger fra sagsøgeren for så vidt angår hans interesser og tillod ikke sagsøgeren at forberede sit forsvar ordentligt.