ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Tredje anbringende vedrørende udvælgelseskomiteens tilsidesættelse af meddelelsen om udvælgelsesprøven, for så vidt som udvælgelseskomiteen for det første ved optællingen af de point, der blev opnået i multiple choice-prøven og i testen vedrørende generelle kompetencer, ulovligt overlappede to særskilte koncepter (om »krævede mindsteantal point« og »krav om bestået prøve«) og for det andet ved udarbejdelsen af det casestudy, der vedrører den generelle test, valgte emner, der var alt for specifikke og som gav dem, der allerede havde erfaring fra Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, en fordel.
3.

Tredje anbringende vedrører et åbenbart urigtig skøn vedrørende beregningen af nettoomkostninger og prøvelsen af, at der ikke forelå en overkompensation. — Kommissionen nåede frem til en fejlagtig konklusion om, at Česká poštas omkostninger inden for og uden for anvendelsesområdet for befordringspligten var blevet henført i overensstemmelse med punkt 31 i 2012- SGEI-rammebestemmelserne ( 1 ). — Kommissionen baserede sin afgørelse på et åbenbart urealistisk kontrafaktisk scenario. — Det kontrafaktiske scenario, der blev tiltrådt af Kommissionen, tog ikke hensyn til, at priserne skal inkludere alle afholdte omkostninger i henhold til den tjekkiske postlovgivning. — Beregningen af nettoomkostningerne blev foretaget i strid med punkt 32 i 2012-SGEI-rammebestemmelserne, idet den ikke tog hensyn til relevante indtægtskilder, også selv om de vedrørte andre aktiviteter end tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
Sag T-258/18: Sag anlagt den 23. april 2018 — Brunke mod Kommissionen

Sag anlagt den 23. april 2018 — Brunke mod Kommissionen

(Sag T-258/18)

Parter

Sagsøger: Lothar Brunke (Berlin, Tyskland) (ved advokat A. Schniebel)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at direktiv 2005/36/EF har en diskriminerende virkning hvad angår erhvervsudøvelsesmulighederne som læge uden specialiserede kvalifikationer.

— Subsidiært tilpligtes sagsøgte, under hensyntagen til rettens retsopfattelse, at træffe en beslutning til sagsøgerens fordel, hvorved han inden for en rimelig tid gives tilladelse til at virke som speciallæge med speciale i naturmedicin, og idet hans mangeårige erfaring som privatlæge inden for dette område og den videreuddannelse, han har gennemført ved siden af sit hverv, anerkendes.

— Mere subsidiært fastslås det, at Kommissionen ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til EUF-traktaten, idet den ikke har truffet nogen afgørelse på grundlag af sagsøgerens klage af 6. juni 2017 og af 27. december 2017.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF ( 1 ) forhindrer ham i at udøve lægevirksomhed andre steder i Europa, da den manglende dispensationsordning for ikke-specialiserede læger medfører et faktisk forbud for sagsøgeren mod at udøve sit erhverv. I denne henseende har sagsøgeren kritiseret Kommissionen for ikke at have undersøgt, hvorvidt denne forskelsbehandling foreligger.

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7.9.2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT 2005, L 255, s. 22).
—

Den Fælles Afviklingsinstans’ afgørelse af 12. april 2018 om beregning af ex ante-bidraget til Den Fælles Afviklingsfond for 2018 (nummer SRB/ES/SRF/2018/03) annulleres, for så vidt som afgørelsen vedrører sagsøgeren.
3.

Tredje anbringende vedrørende et EU-retligt organs ulovlige adfærd, som medfører, at det ifalder ansvar uden for kontraktforhold i henhold til artikel 268 TEUF. — Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Den Fælles Afviklingsinstans adfærd er udtryk for alle de forhold, der altid har været gældende i henhold til EU-retlig retspraksis for at ifalde sådant ansvar, nemlig en EU-institutions ulovlige adfærd, en reel skade og årsagssammenhæng mellem adfærden og skaden.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen ikke anvendte den samme nedsættelse af grundbeløbet for den bøde, som blev pålagt Tokin Corporation, som den, der blev anvendt på grundbeløbet for den bøde, som blev pålagt NEC Corporation, og Kommissionen burde endvidere have anvendt en gennemsnitlig salgsværdi ved bødeudmålingen i stedet for at benytte sig af en ikke-repræsentativ salgsværdi for det sidste år af den konstaterede overtrædelse. Disse mangler udgør fejl ved bødeberegningen og/eller fører til en uforholdsmæssig bøde (og en begrundelsesmangel for førstnævnte, da det ikke fremgik af begrundelsen for den anfægtede afgørelse, hvorfor den samme nedsættelse tilsyneladende ikke blev anvendt på grundbeløbet for den bøde, som blev pålagt NEC Corporation).
—

Det fastslås, at Den Fælles Afviklingsinstans har pådraget sig et ansvar uden for kontraktforhold og pålægges at betale erstatning for den skade, som sagsøgeren har lidt som følge af SRB’s handlinger og undladelser, der har frataget sagsøgeren de aktier, som denne ejede i BANCO POPULAR ESPAÑOL S.A.
2.

Andet anbringende om retlige fejl med hensyn til kvalificeringen af overtrædelsen som samlet og vedvarende og antagelsen af, at sagsøgeren deltog i overtrædelsen Det andet anbringende vedrører den omstændighed, at Kommissionen angiveligt begik fejl ved kvalificeringen af de kontakter, som blev identificeret som en samlet og vedvarende overtrædelse, og ved at holde sagsøgeren ansvarlig for en sådan overtrædelse. For det første godtgjorde Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad rækkevidden af en samlet og vedvarende overtrædelse. For det andet fastslog Kommissionen med urette, at sagsøgeren kunne tilregnes kontakter, som selskabet ikke havde deltaget i. For det tredje konkluderede Kommissionen fejlagtigt, at overtrædelsen forløb uafbrudt indtil den 7. november 2003. For det fjerde fastslog Kommissionen med urette, at sagsøgeren kunne tilregnes en fortsat deltagelse i en samlet og vedvarende overtrædelse efter den 10. november 2008. Derfor var Kommissionen grundet indtrådt forældelse afskåret fra at pålægge sagsøgeren sanktioner. For det femte fastslog Kommissionen fejlagtigt, at sagsøgerens deltagelse i en samlet og vedvarende overtrædelse fortsatte til trods for, at selskabet udtrykkeligt havde taget afstand herfra.
2.

Andet anbringende om, at den anfægtede afgørelse mangler en tilstrækkelig begrundelse og er behæftet med en retlig fejl, idet Kommissionen besluttede ikke at fravige retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 ( 2 ) og ikke at indrømme Rubycon yderligere bødenedsættelse under tilsidesættelse af EU-rettens almindelige principper, proportionalitetsprincippet, princippet om ligebehandling og princippet om individuelle straffe og sanktioner.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ophævede afgørelsen truffet den 16. februar 2017 af annullationsafdelingen (annullation nr. 12 336 C) og fandt, at EU-varemærkeregistrering nr. 9 155 698 businessNavi (figurmærke) forbliver registreret for de følgende tjenesteydelser i klasse 42. Opdatering af computersoftware, rådgivning vedrørende computerhardware, konsulentvirksomhed vedrørende computersoftware, computersystemanalyser, design af computersystemer, dataadministration på servere, edb-programmørvirksomhed, edb-rådgivning (dataloger), programmering af computere, rådgivning om hardware og software, implementering af edb-programmer på netværk, installation og vedligeholdelse af software til adgang til internettet, installation af computerprogrammer, konfigurering af computernetværk via software, overvågning af ydelse på og analyse af drift på netværk, serveradministration, teknisk projektstyring inden for edb.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af retten til at blive hørt og af artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte selskabets ret til at blive hørt ved ikke at give det aktindsigt i alle de sagsakter, som der henvises til i den anfægtede afgørelse, ved ikke at fremlægge alle de potentielt diskulperende beviser, ved at undlade at udstede en supplerende klagepunktsmeddelelse for at afhjælpe manglerne i den oprindelige klagepunktsmeddelelse i stedet for en sagsfremstillingsskrivelse, og ved at undlade at meddele tilstrækkelig aktindsigt i referater af møder med de andre parter.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 23, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 og princippet om personligt ansvar ved med hensyn til et aspekt af den overtrædelse, som sagsøgeren er blevet holdt ansvarlig for, at nedsætte bødens grundbeløb som følge af formildende omstændigheder i stedet for at nedsætte den sats for grovhed, som blev anvendt til beregning af grundbeløbet.
—

Subsidiært, hvis Retten ikke ønsker at udstede et påbud, og hvis dens afgørelse om at annullere reduktionsmålene kommer for sent, til at de relevante bestemmelser kan ændres inden 2021, nedlægger sagsøgerne påstand om, at Retten skal træffe afgørelse om, at de anfægtede bestemmelser i drivhusgasemissionsretsakterne fortsat skal være i kraft indtil en nærmere fastsat dato, på hvilken disse mål skal ændres i overensstemmelse med de højere rangerende retlige krav.
Sag T-385/18: Sag anlagt den 25. juni 2018 — Aldi mod EUIPO — Crone (CRONE)

Sag anlagt den 25. juni 2018 — Aldi mod EUIPO — Crone (CRONE)

(Sag T-385/18)

Parter

Sagsøger: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Tyskland) (ved advokaterne N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen og M. Minkner)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Christoph Michael Crone (Krefeld, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Christoph Michael Crone

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærke CRONE nr. 14 854 533

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 14. marts 2018 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1100/2017-1)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
—

Den anfægtede afgørelse annulleres delvist, for så vidt som appelkammeret a) afslog sagsøgerens klage R 979/2017-4 b) delvist gav medhold i Thalgo TCH’s klage R 1070/2017-4 vedrørende varer i klasse 3 i Niceklassifikationen c) erklærede EU-varemærkeregistrering nr. 11 649 324 ligeledes ugyldig for de anførte varer i klasse 3 d) opretholdt EUIPO’s afgørelse af 21. marts 2017 (ugyldighedssag nr. 11 974 C), for så vidt som sagsøgerens varemærke i henhold til afgørelsen blev erklæret ugyldigt for varer i klasse 3.
—

Sagsøgte opfordres til inden for rammerne af foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse at fremlægge afgørelsen truffet af EØSU’s generalsekretær den 30. marts 2016, hvorved denne besluttede, at der ikke bliver rejst tiltale mod sagsøgerens kontorchef.
—

Kommissionen har ikke sikret, at sagsøgeren fik en fuldstændig, passende og effektiv mulighed for at indgive bemærkninger under sagen.
1.

Inden for rammerne af første anbringende gøres det gældende, at ECB’s afgørelser om afslag på adgang til aktindsigt i de begærede dokumenter ikke er tilstrækkeligt begrundet, for så vidt som de ikke tager behørigt hensyn til det formål, EU-lovgiver forfulgte ved fastsættelsen af retten til aktindsigt for fysiske og juridiske personer i EU-institutionernes dokumenter inden for rammerne af en gennemsigtig procedure og i lyset af principperne om god forvaltningsskik og borgernes deltagelse. Endvidere er de af ECB anvendte argumenter af general karakter. ECB har ligeledes undladt at tage hensyn til den omstændighed, at udleveringen af de begærede dokumenter på ingen måde kan påvirke det tilfredsstillende forløb af beslutningsproceduren på området for afvikling af kreditinstitutter. Den konkrete afviklingsprocedure er således ikke alene allerede afsluttet, men er genstand for en domstolsprøvelse, hvorfor afslaget på aktindsigt gør denne prøvelse mere kompliceret for Retten. Endelig tager afgørelserne ikke hensyn til, at aktindsigten alene er begæret med henblik på udøvelsen af retten til en effektiv rettergang, som er fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
1.

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 103, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU (2), artikel 70, stk. 2, i forordning nr. 806/2014 (3) og den delegerede forordnings artikel 4, stk. 1, idet der er blevet anvendt usammenlignelige data til at fastsætte sagsøgerens nettopassiver — Det følger af ordlyden af og målene med artikel 103, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU og artikel 70, stk. 2, i forordning 806/2014, at SRB skal anvende data fra det samme tidspunkt eller fra den samme periode med henblik på at beregne nettopassiverne i overensstemmelse med disse bestemmelser. — Det følger af ordlyden af og målene med den delegerede forordnings artikel 4, stk. 1, sammenholdt med direktiv 2014/59/EU og forordning 806/2014, at SRB skal anvende sammenlignelige data for at sikre en retfærdig beregning af bidraget på grundlag af en banks risikoprofil.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans af 12. april 2018 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2018 (SRB/ES/SRF/2018/03), herunder bilaget hertil, annulleres, for så vidt som den anfægtede afgørelse, herunder bilaget hertil, vedrører sagsøgerens bidrag.
—

Artikel 7 og 8 samt artikel 9, 10 og 11, for så vidt som sidstnævnte artikler henviser til nævnte artikel 7 og 8, i Kommissionens afgørelse (EU) 2018/628 af 11. november 2016 i statsstøttesag SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN) gennemført af Østrig til fordel for Klagenfurt lufthavn, Ryanair og andre luftfartsselskaber, der benytter lufthavnen (EUT 2018, L 107, s. 1), annulleres.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 12. april 2018 om beregning af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2018 (SRB/ES/SRF/2018/03) (»Decision of the Single Resolution Board of 12 April 2018 on the calculation of the 2018 ex ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2018/03)«) annulleres, og under alle omstændigheder i det omfang afgørelsen, herunder bilaget dertil, vedrører det bidrag, som sagsøgeren skal betale.
3.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat sin pligt til at beskytte sagsøgernes berettigede forventninger i forhold til et konkurrencedygtigt marked ved at sikre lige konkurrencevilkår for konkurrenter, herunder ved at acceptere og/eller fremme aktuelt eller muligt misbrug af en dominerende stilling på markedet, og at Kommissionen har tilsidesat ligebehandlingsprincippet, princippet om god forvaltningsskik, gennemsigtighedsprincippet og princippet om god tro i den procedure, der førte til vedtagelsen af den anfægtede afgørelse.
—

Subsidiært, såfremt den anden part i sagen for appelkammeret intervenerer, tilpligtes EUIPO og intervenienten solidarisk at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med denne sag og sagen for appelkammeret.
5.

Manglende kompetence for Kommissionen og en tilsidesættelse af nærhedsprincippet Sagsøgerne har i denne forbindelse anført, at det hverken var indlysende, at Bundeskartellamt er uegnet til forskriftsmæssigt at afslutte den procedure, der verserer for denne myndighed, eller hvorfor proceduren som følge af sit omfang eller sine virkninger på et så sent tidspunkt er mere egnet til at blive ført på EU-plan.
4.

Fjerde anbringende om, at ECB ulovligt nægtede andre muligheder, navnlig et salg af Versobank eller at give Versobank mulighed for at vælge selv-likvidation.
Sag T-322/18: Sag anlagt den 23. maj 2018 — García Ruiz mod Parlamentet

Sag anlagt den 23. maj 2018 — García Ruiz mod Parlamentet

(Sag T-322/18)

Parter

Sagsøger: Faustino-Francisco García Ruiz (Alcorcón, Spanien) (ved advokat C. Manzano Ledesma)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Det lægges til grund at afgørelsen fra Udvalget for Andragender er blevet anfægtet ved nærværende søgsmål, hvorefter det fastslås, dels at sagen skal fremmes til realitetsbehandling, dels at sagsøgerens rettigheder er blevet tilsidesat, idet dennes interesser derved sikres for Retten.

— Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført følgende:

Søgsmålet er anlagt, fordi Udvalget for Andragender i forhold til sagsøgeren blot har udstedt en retsakt svarende til en henstilling eller en udtalelse, således at sagsøgerens rettigheder følgelig ikke er beskyttede, hvilket er i strid med traktaten i henhold til artikel 232, stk. 3, TEF og artikel 265, stk. 3, TEUF.

De afgørelser, som den offentlige forvaltning i Comunidad de Madrid og domstolene har truffet, har medført et tab for sagsøgeren for så vidt angår dennes økonomiske rettigheder og interesser, hvilket er i strid med sagsøgerens ret til at modtage en ydelse som tillæg til den pension, som Comunidad de Madrid har anerkendt.

Comunidad de Madrids administrative afgørelse og de af domstolene afsagte domme medfører forskelsbehandling og diskrimination for så vidt angår den ydelse, som pensionister, frivillige såvel som ufrivillige, modtager.

Den Europæiske Union har kompetencen for så vidt angår pensioner, hvorfor det påhviler Retten at beskytte sagsøgerens ret, efter at den offentlige forvaltning og de nationale domstole har afslået den ret, som Unionens domstoles faste praksis og direktiverne vedrørende lighed i forbindelse med modtagelse af ydelser giver borgerne, såfremt der ikke foreligger nogen faktisk eller retligt objektiv begrundelse for en forskel på ydelserne til de to kategorier af pensionister.
5.

Femte anbringende om, at gennemførelsesforordningen tilsidesætter proportionalitetsprincippet ved at overskride grænserne for, hvad der er passende og nødvendigt for at beskytte den offentlige sundhed.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for appelkammeret og for Retten.
—

EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne og udgifterne forbundet med sagens behandling for både EUIPO og for Retten.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen bør tilpligtes at betale de støtteberettigede omkostninger til sagsøgeren, som er den oprindelige tilskudsmodtager og aftalepartner i tilskudsaftalen INEA/CEF/ICT/A2015/1154788, sag 2015-SK-IA-0038 — »Det slovakiske center for sikkert internet IV«, i overensstemmelse med denne gyldige og effektive tilskudsaftale, og nærmere bestemt dennes artikel 4.1.3, på grund af den kendsgerning, at Kommissionen har kompetencen til at behandle sager om projektgennemførelse og finansielle overførsler i relation til den gyldige og effektive aftale mellem Kommissionen og sagsøgeren. — Kommissionens anfægtede afgørelse støtter sig på finansforordningens (1) artikel 68, der har følgende ordlyd: »Det er nødvendigt at fastlægge reglerne for formuefortegnelsen og præcisere regnskabsførernes og de anvisningsberettigedes respektive ansvarsområder på dette område og reglerne for salg af aktiver opført i fortegnelsen med henblik på en effektiv forvaltning af aktiver.« Sagsøgeren har i denne henseende fremhævet, at denne gentagne gange havde informeret Kommissionen om, at Kommissionens procedure iværksat i forhold til sagsøgeren var blevet forvekslet med en procedure i forhold til en anden sammenslutning, som udførte tidligere projekter af lignende karakter.
2.

Andet anbringende om, at afgørelse SEC/EB/X/17/398a.rev-1/final (»General Methodology for the Practical Implementation of the Career Transition Support Scheme (CTS)«) er ulovlig, bl.a. på grund af, at den tilsidesætter afgørelse ECB/2017/NP 19 af 17. maj 2017.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at offentliggørelsen af oplysninger om sagsøgerne angående udvekslinger mellem handlende forud for overtrædelsesperioden er i strid med uskyldsformodningen. Kommissionen er i denne forbindelse ikke berettiget til at offentliggøre en afgørelse, der indeholder hentydninger til retsstridige adfærdsformer, som sagsøgerne ikke kan bestride. Der blev således i den anfægtede afgørelse begået en retlig fejl ved, at sagsøgernes begæringer om fortrolig behandling af disse oplysninger blev forkastet.
5.

Med det femte anbringende gøres det gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, fordi Kommissionen fejlagtigt konkluderede, at arrangementerne mellem lufthavnen og sagsøgerne gav sagsøgerne en fordel. Kommissionen forkastede fejlagtigt den mulighed, at en del af markedsføringstjenesterne kunne være blevet købt til formål af almen interesse, nægtede fejlagtigt at acceptere den af sagsøgerne foreslåede sammenlignende analyse, anlagde åbenbare urigtige skøn og undlod at give en begrundelse i sin rentabilitetsanalyse ved at støtte sine konklusioner på ufuldstændige, upålidelige og uhensigtsmæssige data. Kommissionen undlod tillige at tillægge de tjenester, der blev leveret i henhold til aftalerne om markedsføringstjenester, en passende værdi, forkastede med urette rationalet bag lufthavnens beslutning om at købe markedsføringstjenester og så med urette bort fra de mere vidtrækkende fordele for lufthavnen ved Ryanairs beflyvninger.
C 319/20

Sag anlagt den 12. juli 2018 — McDreams Hotel mod EUIPO — McDonald’s International Property (mc dreams hotels Träumen zum kleinen Preis!)

(Sag T-428/18)

(2018/C 319/24)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: McDreams Hotel GmbH (Feldkirchen, Tyskland) (ved advokat S. Schenk)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: McDonald’s International Property Co. Ltd (Wilmington, Delaware, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: McDreams Hotel GmbH

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket mc dreams hotels Träumen zum kleinen Preis! — registreringsansøgning nr. 1 47 35 435

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 18. april 2018 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 972/2017-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.

Anbringende
1.

Første anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl ved at anvende den forkerte retlige standard for erhvervelse af hævdvundne rettigheder i henhold til tilsagnene. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen ved vurderingen af, hvorvidt Delta havde gjort »passende brug« af afgangs- og ankomsttidspunkterne i henhold til tilsagnene, besluttede, at den eneste analyse, der skulle foretages, var at efterprøve, at Delta ikke befandt sig i en situation med »misbrug«. Sagsøgeren har yderligere anført, at en undersøgelse af ordlyden af, sammenhængen for og formålet med tilsagnene — i modsætning til Kommissionens opfattelse — fører til den konklusion, at »fravær af misbrug« ikke er relevant, og at den korrekte fortolkning af begrebet »passende brug« i tilsagnene ville have krævet, at Kommissionen efterprøvede, hvorvidt brugen af afgangs- og ankomsttidspunkterne var »i overensstemmelse med det tilbud«, som Delta formelt afgav for at modtage afgangs- og ankomsttidspunkterne.