Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – maksimumsbøde

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, første afsnit)

2. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – maksimumsbøde

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, første afsnit)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – maksimumsbøde

(Rådets forordning nr. 17; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

Sammendrag

1. Den i artikel 15, stk. 2, første afsnit, i forordning 17 fastsatte overgrænse vedrørende omsætningen har til formål at undgå, at de af Kommissionen pålagte bøder er urimelige i forhold til den pågældende virksomheds størrelse. Det følger heraf, at ved fastsættelsen af begrebet »sidste regnskabsår« skal Kommissionen i hvert enkelt tilfælde og henset til sammenhængen og de formål, der forfølges med bødeordningen i forordning nr. 17, vurdere den tilsigtede virkning på den pågældende virksomhed, særligt henset til en omsætning, der afspejler virksomhedens reelle økonomiske situation i den periode, i løbet af hvilken overtrædelsen blev begået. Når den pågældende virksomhed ikke har haft nogen omsætning i det sidste regnskabsår før vedtagelsen af Kommissionens beslutning, kan Kommissionen følgelig henholde sig til et andet regnskabsår med henblik på at kunne vurdere virksomhedens finansielle ressourcer korrekt og sikre, at bøden får en tilstrækkeligt afskrækkende virkning. Fastsættelsen af bødens loft er i øvrigt ikke et spørgsmål om blot at vælge mellem de to muligheder i artikel 15, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 17, nemlig mellem en maksimumsbøde på 1 mio. EUR og et loft fastsat i forhold til den pågældende virksomheds omsætning.

(jf. præmis 24, 25, 30 og 31)

2. Hvad angår fastsættelsen af det regnskabsår, for hvilket loftet på 10% af omsætningen skulle anvendes ved bøder pålagt for overtrædelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler, har Kommissionen ikke tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved at behandle en af de virksomheder, der har deltaget i kartellet, men som ikke havde haft en omsætning i det sidste regnskabsår forud for vedtagelsen af den beslutning, hvorved der blev pålagt en sanktion, anderledes end de andre virksomheder, som har deltaget i kartellet, og som stadig var aktive på tidspunktet for vedtagelsen af beslutningen, og hvis omsætning i det foregående regnskabsår var en pålidelig indikation for deres økonomiske situation.

I forbindelse med beregningen af bøder pålagt efter artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 ligger en differentieret behandling af de pågældende virksomheder i øvrigt inden for Kommissionens beføjelser efter bestemmelsen. Inden for rammerne af Kommissionens skønsbeføjelse er den således forpligtet til at pålægge individuelle sanktioner i forhold til de omhandlede virksomheders adfærd og kendetegn med henblik på at sikre de fællesskabsretlige konkurrencereglers effektivitet i hvert enkelt tilfælde.

Hvis det endelig antages, at Kommissionens praksis tidligere var anderledes for så vidt angår lovovertrædende virksomheder, som har trukket sig ud af det marked, som er berørt af overtrædelsen, før vedtagelsen af den beslutning, hvorved der pålægges en sanktion, kan denne praksisændring endelig ikke udgøre en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet Kommissionens beslutningspraksis ikke udgør den retlige ramme for de bøder, der pålægges på konkurrenceområdet.

(jf. præmis 41-44 og 60-62)

3. De bestemmelser, som regulerer anvendelsen af de fællesskabsretlige konkurrenceregler, navnlig forordning nr. 17 og retningslinjerne, giver virksomhederne mulighed for med sikkerhed at forudse de økonomiske konsekvenser af en overtrædelse af disse regler. Retssikkerhedsprincippet kan følgelig ikke give en virksomhed sikkerhed for, at selskabets ophør med erhvervsmæssige aktiviteter i den pågældende sektor har den følge, at det kan unddrage sig pålæggelsen af en bøde for en overtrædelse begået i denne sektor.

Henset til Kommissionens skønsbeføjelse på dette område, kan en virksomhed, der har deltaget i et kartel, ikke være sikker på størrelsen af den bøde, den vil kunne blive pålagt af Kommissionen inden for rammerne af bestemmelserne i forordning nr. 17. Herefter udgør den omstændighed, at virksomheden ikke var i stand til på forhånd at kende referenceåret for fastsættelsen af bødens loft, ikke i sig selv en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet.

(jf. præmis 80, 81, 83 og 84)