Når Fællesskabet ifalder ansvar som følge af en eller flere af dets institutioners handlinger, repræsenteres det for Fællesskabets retsinstanser af den eller de institutioner, som det ansvarspådragende forhold lægges til last. Den omstændighed, at søgsmålet er anlagt mod institutionerne og ikke udtrykkeligt mod Fællesskabet, kan ikke medføre, at sagen må afvises fra realitetsbehandling, da dette ikke har forringet sagsøgtes processuelle rettigheder.

Såfremt en producent imidlertid efter en tvangsauktion ikke længere er ejer af den bedrift, for hvilken han havde indgået en omstillingsforpligtelse, og således ikke længere kan have ret til en referencemængde, eftersom denne tildeles i forhold til et bestemt areal, kan de tab, producenten kan kræve erstattet som følge af, at han blev afskåret fra en referencemængde, kun være de tab, der er indtrådt indtil datoen for tvangsauktionen.

Det tab, der kan kræves erstattet af de producenter af mælk eller mejeriprodukter, der efter at have påtaget sig en ikke-markedsførings- eller omstillingsforpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77 ikke kunne få tildelt en referencemængde på baggrund af forordning nr. 857/84 og således heller ikke markedsføre mælk, der var fritaget for tillægsafgiften, er det tab, den enkelte producent har lidt ved at være afskåret fra en referencemængde i perioden fra det tidspunkt, hvor forordning nr. 857/84 blev anvendt i forhold til ham, indtil der i medfør af forordning nr. 764/89 blev tildelt de pågældende producenter en særlig referencemængde.

Forældelsesfristen for krav mod Fællesskabet, der støttes på ansvar uden for kontraktforhold, i henhold til artikel 43 i statutten for Domstolen, som i medfør af statuttens artikel 46 finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, kan ikke begynde at løbe, før alle de betingelser, som er en forudsætning for erstatningspligten, er opfyldt, og i tilfælde, hvor erstatningsansvaret skyldes en generel retsakt, navnlig ikke før retsaktens skadevoldende følger har vist sig.

For så vidt angår det tab, der er lidt af de producenter af mælk eller mejeriprodukter, som efter at have påtaget sig en ikkemarkedsføringseller omstillingsforpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77 ikke kunne få tildelt en referencemængde på baggrund af forordning nr. 857/84 og således heller ikke markedsføre mælk, der var fritaget for tillægsafgiften, begyndte forældelsesfristen at løbe fra det tidspunkt, hvor de pågældende producenter efter udløbet af deres forpligtelse havde kunnet genoptage mælkeleverancerne, hvis det ikke var blevet afvist at give dem en referencemængde, dvs. fra den dato, hvor forordning nr. 857/84 blev anvendt i forhold til dem.

Det kan ikke tiltrædes, at forældelsesfristen først begyndte at løbe fra datoen for den dom, hvorved den nævnte forordning blev erklæret ugyldig, idet denne opfattelse er ensbetydende med, at retten til at anlægge erstatningssøgsmål gøres afhængig af, at den retsakt, der er årsag til tabene, forinden er annulleret eller kendt ugyldig, og da den dermed ikke er forenelig med princippet om, at et erstatningssøgsmål på grundlag af traktatens artikel 178 og 215 er et selvstændigt søgsmål i forhold til et annullationssøgsmål, således at der kan anlægges et erstatningssøgsmål, uden at der forinden behøver at være anlagt et annullationssøgsmål, hvilket giver borgerne en udvidet beskyttelse.

Ved fastlæggelsen af den periode, hvori de omhandlede tab blev lidt, skal det bemærkes, at tabene ikke blev forårsaget øjeblikkeligt, men opstod over en vis periode, hvorfor retten til erstatning dækker flere på hinanden følgende perioder, som begynder hver dag, hvor det ikke var muligt at markedsføre mælk. I en situation, hvor der indtræder en begivenhed, såsom tabet af bedriften, der medfører, at retten til en referencemængde bortfalder, hvorfor der ikke længere opstår tab, der er forbundet med anvendelsen af forordning nr. 857/84, udløber forældelsesfristen fem år efter en sådan begivenhed.