Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 21. marts 2013 – Rodrigues Esteves

(Sag C-486/11)

»Procesreglementets artikel 99 — ansvarsforsikring for motorkøretøjer — direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 90/232/EØF og 2005/14/EF — ret til erstatning fra lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer — den forsikredes erstatningsansvar — skadelidtes medvirken til skaden — udelukkelse fra eller begrænsning af retten til erstatning«

Tilnærmelse af lovgivningerne — motorkøretøjsansvarsforsikring — direktiv 72/166, 84/5 og 90/232 — bestemmelse af den ansvarsforsikringsordning, der gælder for skader forvoldt ved færdsel med motorkøretøjer — nationale bestemmelser, hvorefter skadelidtes ret til erstatning i tilfælde af en ulykke kan udelukkes eller begrænses på grundlag af en individuel vurdering af, om den pågældende helt eller delvist har medvirket til sin egen skade — lovlig (Rådets direktiv 72/166, 84/5 og 90/232) (jf. præmis 26-30, 32, 33, 38 og 39 samt konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunal da Relação de Guimarães – fortolkning af artikel 1a i Rådets direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33) – nationale bestemmelser, hvorefter skadelidtes ret til erstatning i tilfælde af en ulykke kan udelukkes på grundlag af en individuel vurdering af den pågældende skadelidtes medvirken til ulykken.

Konklusion

Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for bestemmelser i national ret om erstatningsansvar, der – på grundlag af en individuel vurdering af, hvorvidt en person, som har lidt skade ved en ulykke, helt eller delvist har medvirket til sin egen skade – gør det muligt at udelukke eller begrænse skadelidtes ret til at kræve erstatning fra den lovpligtige ansvarsforsikring for det i ulykken involverede motorkøretøj.

Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 21. marts 2013 – Rodrigues Esteves

(Sag C-486/11)

»Procesreglementets artikel 99 — ansvarsforsikring for motorkøretøjer — direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 90/232/EØF og 2005/14/EF — ret til erstatning fra lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer — den forsikredes erstatningsansvar — skadelidtes medvirken til skaden — udelukkelse fra eller begrænsning af retten til erstatning«

Tilnærmelse af lovgivningerne — motorkøretøjsansvarsforsikring — direktiv 72/166, 84/5 og 90/232 — bestemmelse af den ansvarsforsikringsordning, der gælder for skader forvoldt ved færdsel med motorkøretøjer — nationale bestemmelser, hvorefter skadelidtes ret til erstatning i tilfælde af en ulykke kan udelukkes eller begrænses på grundlag af en individuel vurdering af, om den pågældende helt eller delvist har medvirket til sin egen skade — lovlig (Rådets direktiv 72/166, 84/5 og 90/232) (jf. præmis 26-30, 32, 33, 38 og 39 samt konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunal da Relação de Guimarães – fortolkning af artikel 1a i Rådets direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33) – nationale bestemmelser, hvorefter skadelidtes ret til erstatning i tilfælde af en ulykke kan udelukkes på grundlag af en individuel vurdering af den pågældende skadelidtes medvirken til ulykken.

Konklusion

Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for bestemmelser i national ret om erstatningsansvar, der – på grundlag af en individuel vurdering af, hvorvidt en person, som har lidt skade ved en ulykke, helt eller delvist har medvirket til sin egen skade – gør det muligt at udelukke eller begrænse skadelidtes ret til at kræve erstatning fra den lovpligtige ansvarsforsikring for det i ulykken involverede motorkøretøj.