ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af proceduren vedrørende tildeling af en offentlig tjenesteydelsesaftale – pligt til efter skriftlig anmodning at oplyse om de kvaliteter og relative fordele, der kendetegner det valgte bud, samt navnet på den valgte bydende – vurdering på grundlag af de oplysninger, sagsøgeren havde til rådighed på tidspunktet for sagens anlæg

(Art. 296, stk. 2, TEUF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 149)
Der er ikke nogen umiddelbar sammenhæng mellem tremånedersfristen i artikel 2, stk. 7, litra c), andet afsnit, i forordning nr. 1225/2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, og Kommissionens eventuelle kendskab til virkningen af en afgørelse om markedsøkonomisk status på en virksomheds dumpingmargen. Det kan i øvrigt ikke udelukkes, at Kommissionen, selv uden at den pågældende frist overskrides i forbindelse med vedtagelsen af afgørelsen om markedsøkonomisk status, vedtager en sådan afgørelse, selv om den allerede var i besiddelse af de oplysninger, der var nødvendige for, at den kunne forudse denne afgørelses virkning for den berørte virksomheds dumpingmargen.

Selv dersom det under disse omstændigheder antages, at den omstændighed, at Kommissionen som følge af en manglende overholdelse af tremånedersfristen i artikel 2, stk. 7, litra c), andet afsnit, i forordning nr. 1225/2009 kan have haft kendskab til, hvilken virkning afgørelsen om markedsøkonomisk status for sagsøgerne kunne få for beregningen af disses dumpingmargen, kan være relevant, eftersom Kommissionen kan have ladet sig påvirke af denne viden i forbindelse med vedtagelsen af denne afgørelse, kræves det også, at den af sagsøgerne anfægtede retsakt kan have et andet indhold, hvis der ikke var begået nogen fejl i forbindelse med proceduren for vedtagelse af afgørelsen om markedsøkonomisk status. At Kommissionen i denne forbindelse ved, hvilken virkning en afgørelse om markedsøkonomisk status vil få for en virksomheds dumpingmargen, betyder ikke nødvendigvis, at en sådan afgørelse – og dermed forordningen om indførelse af en antidumpingtold – kunne have fået et andet indhold, hvis denne afgørelse var blevet truffet inden for den tremånedersfrist, der er nævnt i denne forordnings artikel 2, stk. 7, litra c), andet afsnit.

(jf. præmis 70, 71, 79 og 81)
I forbindelse med proceduren til vedtagelse af en afgørelse om afslag på aktindsigt skal den institution, der behandler en begæring om aktindsigt, nemlig blot sikre sig dels, at den berørte medlemsstat har baseret sin indsigelse på de materielle undtagelser, der er fastsat i artikel 4, stk. 1-3, i forordning nr. 1049/2001, dels, at den har begrundet sin holdning behørigt i den henseende.

Den forpligtelse til at foretage en konkret og individuel undersøgelse, der følger af princippet om åbenhed, finder ikke anvendelse, når begæringen om aktindsigt vedrører et dokument, der hidrører fra en medlemsstat som omhandlet i artikel 4, stk. 5, i forordning nr. 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter.

Hvad angår undtagelsen fra retten til aktindsigt, der vedrører beskyttelsen af formålet med inspektioner, undersøgelser og revision, der er fastsat i artikel 4, stk. 2, tredje led, i forordning nr. 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter, påhviler det derimod for så vidt angår denne forordnings artikel 4, stk. 2, sidste sætningsled – selv om bevisbyrden ved anvendelsen af denne undtagelse påhviler den institution, der påberåber sig den – dem, der gør gældende, at der foreligger en mere tungtvejende offentlig interesse som omhandlet i denne bestemmelses sidste sætningsled, at bevise denne.

Det påhviler i øvrigt den part, der gør gældende, at der foreligger en mere tungtvejende offentlig interesse, som omhandlet i den nævnte forordnings artikel 4, stk. 2, konkret at angive de omstændigheder, der begrunder udbredelsen af de omhandlede dokumenter. I denne henseende er helt generelle betragtninger ikke tilstrækkelige til at fastslå, at en offentlig interesse kan gå forud for begrundelserne for at afslå udbredelsen af de omhandlede dokumenter i henhold til nævnte artikel 4, stk. 2, sidste sætningsled. På samme måde skal den mere tungtvejende offentlige interesse, der kan begrunde udbredelsen af et dokument, ikke nødvendigvis være adskilt fra de principper, der ligger bag den nævnte forordning.

(jf. præmis 91-93 og 97)
Hvad angår et søgsmål anlagt af en forening, som varetager medlemmernes fælles interesser, til prøvelse af en afgørelse truffet af Kommissionen, hvorved en støtte erklæres forenelig med det indre marked, tilkommer det ikke Unionens retsinstanser under behandlingen af sagens formalitet at tage endelig stilling til spørgsmål vedrørende den konkurrence, der måtte være mellem medlemmer af den sagsøgende forening og de pågældende støttemodtagende virksomheder. Det påhviler alene foreningen på relevant vis at oplyse grundene til, at den omhandlede støtte kan krænke et eller flere af dens medlemmers retmæssige interesser ved i væsentlig grad at påvirke virksomhedernes position på det pågældende marked.

Når foreningen ikke har godtgjort, dels at følgerne af den omhandlede støtteforanstaltning ikke kun vil berøre dens medlemmer i deres objektive egenskab af udbydere af landbaserede spil og dermed på samme måde som enhver erhvervsdrivende, der befinder sig i en identisk situation, dels hvilken indvirkning foranstaltningen kan have på foreningens medlemmers økonomiske situation, har den dermed ikke godtgjort, at den omhandlede støtteforanstaltning kan medføre en væsentlig skade på en eller flere af dens medlemmers position på det pågældende marked. Foreningens medlemmer, og følgelig foreningen, er derfor ikke individuelt berørt af den anfægtede afgørelse.

(jf. præmis 40 og 52)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 38, 39 og 41)
1)

Følgende restakter annulleres, for så vidt som de vedrører Aliaksei Mikhalchanka: — Rådets afgørelse 2011/69/FUSP af 31. januar 2011 om ændring af Rådets afgørelse 2010/639/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse embedsmænd i [Hviderusland]. — Rådets gennemførelsesafgørelse 2011/174/FUSP af 21. marts 2011 om gennemførelse af afgørelse 2010/639/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse embedsmænd i [Hviderusland]. — Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 271/2011 af 21. marts 2011 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for præsident Lukashenko og visse embedsmænd i [Hviderusland]. — Rådets afgørelse 2012/642/FUSP af 15. oktober 2012 om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland. — Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1017/2012 af 6. november 2012 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om indførelse af restriktive foranstaltninger over for [Hviderusland].
1)

Kommissionens afgørelse af 12. juli 2011, hvorved der gives MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc. og MasterCard Europe afslag på aktindsigt i visse dokumenter, der er udarbejdet af tredjemand i forbindelse med en undersøgelse af omkostninger og fordele for erhvervsdrivende ved accept af forskellige betalingsmåder, annulleres, for så vidt som den giver afslag på aktindsigt i de dokumenter, som vedrører: — omkostninger og fordele for erhvervsdrivende ved accept af forskellige betalingsmåder (oprindelig rapport af 2.6.2009) — omkostninger og fordele for erhvervsdrivende ved accept af forskellige betalingsmåder – første del af metodologirapporten af 28. september 2009 (revideret udgave, der indeholder de bemærkninger, der er indgivet af de interesserede parter og Kommissionens Generaldirektorat (GD) for Konkurrence) — resultaterne af de dybdegående konsultationer vedrørende omkostninger for betalinger: analyserne af de dybdegående konsultationer i Ungarn, Nederlandene og Storbritannien af 15. januar 2010 (udgave tilvejebragt den 9.3.2010) — udkast til onlinespørgeskema af 8. marts 2010 — resultater og konklusioner af online-gennemførlighedsundersøgelsen: udkast til rapport af 24. maj 2010.
4.

Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser — pligt til efter skriftlig anmodning at oplyse de kvaliteter og relative fordele, der kendetegner det valgte bud, samt at opgive navnet på ordremodtageren — den ordregivende myndigheds forpligtelse til at fremlægge en minutiøs sammenlignende undersøgelse af det valgte bud og buddet fra den udelukkede bydende — foreligger ikke (art. 296 TEUF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 149, stk. 3) (jf. præmis 43, 45, 58, 63, 77 og 103)
1)

Kommissionens afgørelse 2010/668/EU af 4. november om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), annulleres, for så vidt som den anvender en finansiel korrektion på Kongeriget Nederlandene inden for rammerne af den europæiske kvoteordning for produktionen af kartoffelstivelse for årene 2003-2008.
1)

Rådets afgørelse 2011/357/FUSP af 20. juni 2011 om ændring af afgørelse 2010/639/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse embedsmænd i [Hviderusland], Rådets forordning (EU) nr. 588/2011 af 20. juni 2011 om ændring af forordning (EF) nr. 765/2006 om indførelse af restriktive foranstaltninger over for præsident Lukashenko og visse embedsmænd i [Hviderusland], Rådets afgørelse 2011/666/FUSP af 10. oktober 2011 om ændring af afgørelse 2010/639/FUSP om restriktive foranstaltninger over for [Hviderusland], Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1000/2011 af 10. oktober 2011 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for [Hviderusland], Rådets afgørelse 2012/642/FUSP af 15. oktober 2012 om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1017/2012 af 6. november 2012 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om indførelse af restriktive foranstaltninger over for [Hviderusland] annulleres, for så vidt som de vedrører BelTechExport ZAO.
Idet Kommissionen ikke længere er i stand til at foretage en objektiv kvantificering af de producerede mælkemængder og dermed en præcis vurdering af de Fonden overgåede tab, er den i henhold til de fastsatte retningslinjer beføjet til at gøre brug af en fast finansiel korrektion i forhold til uregelmæssigheder, der vedrører opkrævningen af tillægsafgiften, dvs. en formålsbestemt indtægt. Uregelmæssighederne vedrørende gennemførelsen af kontroller på stedet uden for de fastsatte frister påvirker således for det første hovedkontrollerne. Under hensyn til den kontrolkategori, der er påvirket, er Kommissionen for det andet i henhold til retningslinjerne beføjet til at anvende en sats for fast finansiel korrektion på 5 eller 10%.

Tillægsafgiften anses for at indgå i de interventioner, der henhører under Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, og den anvendes til finansiering af de udgifter i mejerisektoren, der er omfattet af en fælles markedsordning, som henhører under den fælles landbrugspolitik. Det følger således af karakteren af tillægsafgiften, at den udgør en indtægt, der anvendes til finansiering af udgifter i mejerisektoren. Medlemsstaterne har ansvaret for at opkræve denne indtægt på vegne af EUGFL’s Garantisektion, under Kommissionens kontrol, hvilket gør det muligt for Kommissionen at påtage sig sit endelige ansvar for gennemførelsen af budgettet. Følgelig skal det fastslås, at Kommissionen har hjemmel til at kontrollere den nærmere fremgangsmåde for opkrævningen af tillægsafgiften og at anvende finansielle korrektioner i tilfælde af uregelmæssigheder.

(jf. præmis 101, 103, 104 og 118)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 14)
1)

Rådets afgørelse 2011/357/FUSP af 20. juni 2011 om ændring af afgørelse 2010/639/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse embedsmænd i [Hviderusland], Rådets forordning (EU) nr. 588/2011 af 20. juni 2011 om ændring af forordning (EF) nr. 765/2006 om indførelse af restriktive foranstaltninger over for præsident Lukashenko og visse embedsmænd i [Hviderusland], Rådets afgørelse 2011/666/FUSP af 10. oktober 2011 om ændring af afgørelse 2010/639/FUSP om restriktive foranstaltninger over for [Hviderusland], Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1000/2011 af 10. oktober 2011 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for [Hviderusland], Rådets afgørelse 2012/642/FUSP af 15. oktober 2012 om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1017/2012 af 6. november 2012 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om indførelse af restriktive foranstaltninger over for [Hviderusland] annulleres, for så vidt som de vedrører Sport-pari ZAO.
Artikel 11, stk. 4, i direktiv 2003/54 om fælles regler for det indre marked for elektricitet giver i hovedtrækkene en medlemsstat mulighed for, af hensyn til forsyningssikkerheden, at give de produktionsanlæg, der anvender indenlandske brændselskilder, en fortrinsadgang til markedet. I øvrigt anerkender forordning nr. 1407/2002 om statsstøtte til kulindustrien den energisikkerhedsmæssige vigtighed af kulproduktion i forhold til elektricitetsproduktionen. Følgelig skal de argumenter og forhold, som en interesseret part fremfører til anfægtelse af en afgørelse om ikke at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i forhold til en foranstaltning, der med henblik på at sikre forsyningssikkerheden i en medlemsstat begunstiger de værker, der bliver drevet med indenlandsk kul, være særdeles udførlige og baseret på potentielle særlige forhold ved den foreliggende sag for at underkende troværdigheden af en anderkendelse af den hensigtsmæssige karakter af en sådan foranstaltning.

De eventuelle forvridninger, som en sådan foranstaltning skaber, er desuden nøje knyttet til dens kvalificering som statsstøtte, der pr. definition er en foranstaltning, der fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen ved at favorisere bestemte virksomheder eller bestemte produktioner, og navnlig til anvendelsen af artikel 11, stk. 4, i direktiv 2003/54, der giver medlemsstaterne mulighed for at favorisere de anlæg, der producerer elektricitet af indenlandske kilder, til skade for de anlæg, der benytter andre energikilder. En sådan foranstaltning kan således kun anses for at være for vidtgående, såfremt den konkurrenceforvridning, som den afføder, er væsentlig og åbenbart uforholdsmæssig i forhold til det forfulgte formål. For at det kan konkluderes, at der foreligger en sådan forvridning, skal det påvises, at foranstaltningen truer levedygtigheden for andre elektricitetsproduktionssektorer, og at den således ligefrem bringer forsyningssikkerheden for elektricitet i den omhandlede medlemsstat i fare.

(jf. præmis 155, 156, 163 og 164)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – kommissionsbeslutning vedrørende statsstøtte – domstolsprøvelse (art. 107, stk. 1, TEUF og 296 TEUF) (jf. præmis 32, 43-45, 48, 50 og 51)

2. Annullationssøgsmål – anbringender – manglende eller utilstrækkelig begrundelse – anbringende forskelligt fra anbringendet vedrørende retsaktens materielle lovlighed (art. 263 TEUF og 296 TEUF) (jf. præmis 33 og 36)

3. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – støtte tildelt i strid med procedurereglerne i artikel 108 TEUF – eventuelt berettiget forventning hos støttemodtagerne – foreligger ikke, medmindre der er ekstraordinære omstændigheder (art. 107, stk. 1, TEUF og 108 TEUF) (jf. præmis 58-62)

4. Statsstøtte – begreb – tildeling af en fordel til støttemodtagerne – bedømmelseskriterier (art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 66-71)

5. Statsstøtte – påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne – konkurrencebegrænsning – bedømmelseskriterier (art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 72-80)

6. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan falde ind under undtagelsen i artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF – driftsstøtte – ikke omfattet [art. 107, stk. 3, litra c), TEUF; Kommissionens meddelelse 98/C 74/06] (jf. præmis 84-86)

7. EU-ret – principper – princippet om god forvaltningsskik – diligenspligt – administrativ procedure (jf. præmis 100)

Sagens genstand

Angående

Principalt påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2011/746/EU af 23. februar 2011 om Italiens statsstøtte C 38/B/04 (ex NN 58/04) og C 13/06 (ex N 587/05) til virksomhederne Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA og Syndial SpA (EUT L 309, s. 1), for så vidt som den angår sagsøgeren, subsidiært påstand om annullation af beslutningens artikel 2 og 3, for så vidt som der deri pålægges tilbagesøgning af den støtte, som sagsøgeren er blevet tildelt, og mere subsidiært påstand om annullation af beslutningens artikel 3, for så vidt den angår sagsøgeren.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Eurallumina SpA betaler sagens omkostninger.
5.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme — beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme til at omfatte ikke-lignende varer eller tjenesteydelser — beviser, der skal fremlægges af indehaveren — alvorlig risiko for utilbørlig udnyttelse eller skade i fremtiden (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 67)
5.

Statsstøtte — Kommissionens undersøgelse — indledende fase og kontradiktorisk fase — en støttes forenelighed med det indre marked — vanskeligheder ved bedømmelsen — Kommissionens forpligtelse til at indlede den kontradiktoriske fase — omstændigheder, som gør det muligt at fastslå, at der foreligger sådanne vanskeligheder — udløb af en frist, der går ud over den almindelige varighed for en indledende undersøgelse, utilstrækkeligt (art. 107, stk. 1, TEUF og art. 108, stk. 2 og 3, TEUF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 4, stk. 4) (jf. præmis 75)
Der er kun tale om retsakter, som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af artikel 263 TEUF, når foranstaltningerne har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, hvilket ikke er tilfældet for så vidt angår mellemkommende foranstaltninger, der har til formål at forberede en endelig afgørelse. For at afgøre, om en foranstaltning kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål, skal der lægges vægt på dens indhold, hvorimod den form, hvori foranstaltningen er vedtaget, principielt er uden betydning i denne henseende.

I denne henseende har skrivelser fra Kommissionen, hvorved moderselskaber pålægges at betale bøder, der er blevet pålagt dem solidarisk med deres datterselskaber for tilsidesættelse af konkurrencereglerne, efter nedsættelse og delvis tilbagebetaling af disse bøder til det datterselskab, der oprindeligt betalte dem, retligt bindende virkninger, for så vidt som de definitivt fastlægger Kommissionens standpunkt, idet de anfægtede skrivelser kan fuldbyrdes.

Et annullationssøgsmål anlagt til prøvelse af en af disse skrivelser kan imidlertid ikke antages til realitetsbehandling, for så vidt som det vedrører størrelsen af den oprindelige bøde, idet moderselskabernes retsstilling forbliver uændret i denne henseende. For så vidt som disse skrivelser pålægger morarente, ændrer de imidlertid moderselskabernes retsstilling, idet de ikke tidligere var pålagt en sådan rente, eftersom deres datterselskab straks havde betalt den oprindelige bøde, for hvilke de hæftede solidarisk. I denne henseende kan sådanne skrivelser derfor gøres til genstand for et annullationssøgsmål.

(jf. præmis 73, 74, 82, 83, 95, 96, 99 og 101)
På statsstøtteområdet gælder, at medlemsstaternes indgriben på områder, som ikke har været genstand for en harmonisering i Den Europæiske Union, ikke er udelukket fra anvendelsesområdet for bestemmelserne om kontrol af statsstøtte. Såfremt det modsatte blev tiltrådt, ville dette således nødvendigvis føre til, at bestemmelserne i artikel 107 TEUF og 108 TEUF ville miste deres effektive virkning.

Den omstændighed, at virksomheder pålægges byrder i henhold til en national lovgivning, hvilke byrder nødvendigvis har forbindelse med den berørte medlemsstats udøvelse af myndighedsbeføjelser, er under alle omstændigheder ikke til hinder for, at nævnte byrder kan kvalificeres som byrder, der normalt belaster en virksomheds budget.

Desuden er begrebet byrder, der normalt belaster en virksomheds budget, ikke begrænset til udgifter, der følger af anvendelsen af princippet om, at forureneren betaler. Den omstændighed, at dette princip ikke finder anvendelse, hvis den anses for fastslået, kan ikke ændre denne konklusion.

På statsstøtteområdet gælder, at den selektive karakter af en foranstaltning, der indfører en differentiering mellem virksomheder med hensyn til byrder, for det første er fastslået med rette, når Kommissionen har fastslået, at de erhvervsdrivende i oksekødssektoren er begunstiget af en fordel, som ikke er til rådighed for virksomhederne i andre sektorer, idet disse erhvervsdrivende har den fordel, at den kontrol, som de er forpligtet til at gennemføre før afsætningen eller markedsføringen af deres produkter, er gratis, mens virksomhederne i andre sektorer ikke har denne fordel.

For det andet vurderes en foranstaltnings selektive karakter i forhold til samtlige virksomheder og ikke i forhold til virksomheder, som er begunstiget af den samme fordel inden for den samme gruppe.

Den omstændighed, at støttemodtagerne skal bære byrder, som virksomhederne i andre sektorer ikke skal bære, hvis den er korrekt, er endelig utilstrækkeligt til at godtgøre, at differentieringen mellem virksomheder med hensyn til byrder er begrundet ved arten og opbygningen af den omhandlede byrdeordning.

(jf. præmis 103, 110, 111 og 114-116)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 38-42, 67 og 68)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 29 og 50)