Det fremgår af artikel 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF, af artikel 58, stk. 1, i Domstolens statut og af artikel 168, stk. 1, litra d), i Domstolens procesreglement, at et appelskrift præcist skal angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand. Et appelskrift, som blot ordret gengiver de anbringender og argumenter, der er blevet fremført for Retten – herunder de anbringender og argumenter, der var støttet på faktiske omstændigheder, som Retten udtrykkeligt har afvist at lægge til grund – opfylder ikke begrundelseskravet i disse bestemmelser.

Artikel 263, stk. 1, TEUF angiver de EU-retsakter, der kan være genstand for et annullationssøgsmål ved Unionens retsinstanser, nemlig dels de lovgivningsmæssige retsakter, dels de øvrige bindende retsakter, der er bestemt til at have retsvirkninger over for tredjemand, hvorved disse kan være individuelle eller almengyldige retsakter.

Hvad angår fysiske og juridiske personers søgsmålsret omfatter de to første led i artikel 263, stk. 4, TEUF enhver EU-retsakt, der fremkalder bindende retsvirkninger. Det i disse bestemmelser omhandlede begreb retsakter omfatter således almengyldige retsakter – af lovgivningsmæssig eller anden karakter – og individuelle retsakter.

Ved Lissabontraktaten er der blevet tilføjet et tredje led til artikel 263, stk. 4, TEUF, som har lempet betingelserne for at antage annullationssøgsmål, der er anlagt af fysiske og juridiske personer, til realitetsbehandling. Uden at underlægge antagelse til realitetsbehandling af annullationssøgsmål anlagt af fysiske og juridiske personer den i denne bestemmelses andet led fastsatte betingelse om at være individuelt berørt åbner dette led nemlig op for dette retsmiddel i forhold til de regelfastsættende retsakter, der ikke indebærer gennemførelsesforanstaltninger, og som berører en sagsøger umiddelbart.

Hvad angår begrebet regelfastsættende retsakter fremgår det af artikel 263, stk. 4, tredje led, TEUF, at begrebet har en mere begrænset rækkevidde end begrebet retsakter, der anvendes i artikel 263, stk. 4, første og andet led, TEUF til at betegne de andre typer foranstaltninger, som fysiske og juridiske personer kan påstå annulleret. Det førstnævnte begreb omfatter ikke samtlige almengyldige retsakter, men vedrører en mere begrænset kategori af retsakter af denne art. Anlæggelse af en modsat fortolkning ville svare til at gøre den sondring, der foretages mellem begreberne retsakter og regelfastsættende retsakter i artikel 263, stk. 4, andet og tredje led, TEUF, meningsløs.

Desuden fremgår det af forarbejderne til artikel III-365, stk. 4, i udkastet til en traktat om en forfatning for Europa, at selv om ændringen af artikel 230, stk. 4, EF havde til formål at udvide betingelserne for at antage annullationssøgsmål til realitetsbehandling for så vidt angår fysiske og juridiske personer, skulle de betingelser for antagelse til realitetsbehandling, der var fastsat i artikel 230, stk. 4, EF, og som vedrørte lovgivningsmæssige retsakter, imidlertid ikke ændres. Således gjorde anvendelsen af ordene »regelfastsættende retsakter« i udkastet til ændring af denne bestemmelse det muligt at udpege den kategori af retsakter, der fremover kunne være genstand for et annullationssøgsmål under mindre strenge betingelser end tidligere, under bevarelsen af en restriktiv tilgang for så vidt angår klager fra enkeltpersoner med henblik på prøvelse af lovgivningsmæssige retsakter, for hvilke betingelsen om, at de pågældende skal være »umiddelbart og individuelt berørt«, bevares.

Under disse omstændigheder havde den i artikel 230, stk. 4, EF fastsatte ændring af fysiske og juridiske personers søgsmålsadgang til formål at gøre det muligt for disse personer under mindre strenge betingelser at anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af almengyldige retsakter, bortset fra lovgivningsmæssige retsakter.

(jf. præmis 52 og 54-60)