ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Anden Afdeling) af 6. december 2012 – GS mod Parlamentet og Rådet

(Sag C-682/11 P)

»Appel — forordning (EU) nr. 1210/2010 — autentificering af euromønter — håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb — artikel 8, stk. 2 — medlemsstaternes mulighed for at nægte at indløse euromønt, der er uegnede til at være i omløb — annullationssøgsmål — formaliteten — umiddelbart berørt person«

Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl — åbenbart afvisningsgrundlag [art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 25 og 26)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 12. oktober 2011 i sag T-149/11, GS mod Parlamentet og Rådet, hvorved Retten afviste appellantens søgsmål med påstand om annullation af artikel 8, stk. 2, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1210/2010 af 15. december 2010 om autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb (EUT L 339, s. 1) – retsakter, der berører fysiske eller juridiske personer umiddelbart og individuelt – betingelsen om at være umiddelbart berørt.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) GS Gesellschaft für Umwelt- und Energie-Serviceleistungen mbH betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Anden Afdeling) af 6. december 2012 – GS mod Parlamentet og Rådet

(Sag C-682/11 P)

»Appel — forordning (EU) nr. 1210/2010 — autentificering af euromønter — håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb — artikel 8, stk. 2 — medlemsstaternes mulighed for at nægte at indløse euromønt, der er uegnede til at være i omløb — annullationssøgsmål — formaliteten — umiddelbart berørt person«

Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl — åbenbart afvisningsgrundlag [art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 25 og 26)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 12. oktober 2011 i sag T-149/11, GS mod Parlamentet og Rådet, hvorved Retten afviste appellantens søgsmål med påstand om annullation af artikel 8, stk. 2, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1210/2010 af 15. december 2010 om autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb (EUT L 339, s. 1) – retsakter, der berører fysiske eller juridiske personer umiddelbart og individuelt – betingelsen om at være umiddelbart berørt.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 27. november 2012 – Augustus

(Sag C-627/11)

»Præjudiciel — åbenbart afvisningsgrundlag«

Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — anmodning uden nærmere oplysninger om den faktiske og retlige baggrund og uden angivelse af grunde, som berettiger en forelæggelse for Domstolen — åbenbart afvisningsgrundlag (art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 7-10 og 14 samt domskonkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Inalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumænien) – fortolkning af Rådets forordning (EF) nr. 1268/1999 af 21. juni 1999 om fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa i førtiltrædelsesperioden (EFT L 161, s. 87) og af Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (EFT L 161, s. 1) – ophævelse og tilbagesøgning af fællesskabsstøtte, der er tildelt inden for rammerne af SAPARD-programmet, i tilfælde af uregelmæssigheder – spørgsmålet, om de afholdte udgifter kan godkendes – tilfælde af force majeure – berettigelse – begreberne »økonomisk effektivitet« og »rentabilitet«.

Konklusion

Anmodningen om en præjudiciel afgørelse forelagt af Inalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Secţia de contencios administrativ şi fiscal (Rumænien) ved kendelse af 3. november 2011 afvises.

Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 27. november 2012 – Augustus

(Sag C-627/11)

»Præjudiciel — åbenbart afvisningsgrundlag«

Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — anmodning uden nærmere oplysninger om den faktiske og retlige baggrund og uden angivelse af grunde, som berettiger en forelæggelse for Domstolen — åbenbart afvisningsgrundlag (art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 7-10 og 14 samt domskonkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Inalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumænien) – fortolkning af Rådets forordning (EF) nr. 1268/1999 af 21. juni 1999 om fællesskabsstøtte til førtiltrædelsesforanstaltninger inden for landbrug og udvikling af landdistrikter i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa i førtiltrædelsesperioden (EFT L 161, s. 87) og af Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (EFT L 161, s. 1) – ophævelse og tilbagesøgning af fællesskabsstøtte, der er tildelt inden for rammerne af SAPARD-programmet, i tilfælde af uregelmæssigheder – spørgsmålet, om de afholdte udgifter kan godkendes – tilfælde af force majeure – berettigelse – begreberne »økonomisk effektivitet« og »rentabilitet«.

Konklusion

Anmodningen om en præjudiciel afgørelse forelagt af Inalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Secţia de contencios administrativ şi fiscal (Rumænien) ved kendelse af 3. november 2011 afvises.
Domstolens kendelse (Fjerde Afdeling) af 29. november 2012 – Dimos Peramatos mod Kommissionen

(Sag C-647/11 P)

»Appel — finansiel støtte det til et projekt på miljøområdet — »LIFE« — beslutning om delvis tilbagesøgning af det udbetalte beløb — fastlæggelse af støttemodtagerens forpligtelser — berettiget forventning — begrundelsespligt — retlige fejl«

1. Appel — anbringender — Domstolens kontrol med vurderingen af de faktiske omstændigheder, der er fremført for Retten — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 28)

2. EU-ret — principper — beskyttelse af den berettigede forventning — ingen beskyttelse af ophavsmanden til en åbenbar tilsidesættelse af gældende regler (jf. præmis 43)

3. Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde (art. 253 EF) (jf. præmis 49)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 12. oktober 2011 i sag T-312/07, Dimos Peramatos mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 7. december 2005, som blev retsligt forkyndt for sagsøgeren den 17. maj 2007, om tilbagesøgning af de beløb, der er udbetalt for at gennemføre Kommissionens beslutning C71997/29 endelig af 17. juli 1997, vedrørende et projekt i henhold til et program for genplantning af skov, eller subsidiært ændring af den anfægtede afgørelse.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Dimos Peramatos betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Fjerde Afdeling) af 29. november 2012 – Dimos Peramatos mod Kommissionen

(Sag C-647/11 P)

»Appel — finansiel støtte det til et projekt på miljøområdet — »LIFE« — beslutning om delvis tilbagesøgning af det udbetalte beløb — fastlæggelse af støttemodtagerens forpligtelser — berettiget forventning — begrundelsespligt — retlige fejl«

1. Appel — anbringender — Domstolens kontrol med vurderingen af de faktiske omstændigheder, der er fremført for Retten — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 28)

2. EU-ret — principper — beskyttelse af den berettigede forventning — ingen beskyttelse af ophavsmanden til en åbenbar tilsidesættelse af gældende regler (jf. præmis 43)

3. Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde (art. 253 EF) (jf. præmis 49)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 12. oktober 2011 i sag T-312/07, Dimos Peramatos mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 7. december 2005, som blev retsligt forkyndt for sagsøgeren den 17. maj 2007, om tilbagesøgning af de beløb, der er udbetalt for at gennemføre Kommissionens beslutning C71997/29 endelig af 17. juli 1997, vedrørende et projekt i henhold til et program for genplantning af skov, eller subsidiært ændring af den anfægtede afgørelse.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 22. oktober 2012 – Šujetová

(Sag C-252/11)

»Præjudiciel forelæggelse — ufornødent at træffe afgørelse«

Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — sagen for den forelæggende ret blevet uden genstand — ufornødent at træffe afgørelse (art. 267 TEUF) (jf. præmis 13-15)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Krajský súd v Prešove (Slovakiet) – fortolkning af artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29) – national bestemmelse, hvorefter det alene er den ret, inden for hvis retskreds voldgiftssagen har fundet sted, som er kompetent til at træffe afgørelse i en sag, hvorunder der er nedlagt påstand om ophævelse af en voldgiftskendelse – national bestemmelse, hvorefter denne ret efter en eventuel ophævelse af en voldgiftskendelse skal fortsætte med at behandle sagen uden på ny at undersøge, om den har stedlig kompetence – urimelig voldgiftsaftale eller voldgiftsklausul.

Konklusion

Det er ufornødent at træffe afgørelse om den anmodning om præjudiciel afgørelse, som Krajský súd v Prešove (Slovakiet) har fremsat ved afgørelse af 7. april 2011 i sag C-252/11.

Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 22. oktober 2012 – Šujetová

(Sag C-252/11)

»Præjudiciel forelæggelse — ufornødent at træffe afgørelse«

Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — sagen for den forelæggende ret blevet uden genstand — ufornødent at træffe afgørelse (art. 267 TEUF) (jf. præmis 13-15)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Krajský súd v Prešove (Slovakiet) – fortolkning af artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29) – national bestemmelse, hvorefter det alene er den ret, inden for hvis retskreds voldgiftssagen har fundet sted, som er kompetent til at træffe afgørelse i en sag, hvorunder der er nedlagt påstand om ophævelse af en voldgiftskendelse – national bestemmelse, hvorefter denne ret efter en eventuel ophævelse af en voldgiftskendelse skal fortsætte med at behandle sagen uden på ny at undersøge, om den har stedlig kompetence – urimelig voldgiftsaftale eller voldgiftsklausul.

Konklusion

Det er ufornødent at træffe afgørelse om den anmodning om præjudiciel afgørelse, som Krajský súd v Prešove (Slovakiet) har fremsat ved afgørelse af 7. april 2011 i sag C-252/11.
Appel iværksat til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Første Afdeling) den 25. marts 2011, Mariyus Noko Ngele mod Kommissionen m.fl. (sag T-15/10), hvorved Retten ikke gav medhold i sagen, der var anlagt med henblik på at opnå erstatning for den økonomiske skade, som sagsøgeren angiveligt havde lidt som følge af den manglende mulighed for at inddrive en fordring, og den ikke-økonomiske skade, sagsøgeren angiveligt havde lidt som følge af den straffesag, der er indledt mod ham i en medlemsstat – manglende årsagssammenhæng.
Appel af kendelse afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 15. april 2011 i sag T-96/11, Longevity Health Products mod KHIM – Biofarma, hvorved Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i et annullationssøgsmål indledt af ansøgeren om ordmærket »VITACHRON female« for varer og tjenesteydelser i bl.a. klasse 5 til prøvelse af afgørelse truffet den 10. januar 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) (sag R 1357/2010-4), hvorefter den klage, der blev indgivet over indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved der meddeltes afslag på registrering af det pågældende varemærke i forbindelse med en indsigelse rejst af indehaveren af de nationale varemærker »VITATHION« for varer og tjenesteydelser i klasse 5, ikke kunne anses for indgivet, for så vidt som klagegebyret ikke var blevet betalt inden for fristen.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 21. september 2011 – Longevity Health Products mod KHIM

(Sag C-378/11 P)

»Appel – EF-varemærker – sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret – manglende overholdelse af fristen for betaling af klagegebyr – appelkammerets afgørelse om ikke at anse klagen for indgivet«

Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen angivelse af den retlige fejl, der påberåbes – afvisning [art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 18)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 15. april 2011 i sag T-95/11, Longevity Health Products mod KHIM – Biofarma VITACHRON (male), hvorved Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i en sag anlagt af indehaveren af ordmærket »VITACHRON male« for varer og tjenesteydelser i bl.a. klasse 5 til prøvelse af afgørelse R 1357/2010-4 truffet den 10. januar 2011 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret, hvorved klagen over indsigelsesafdelingens afgørelse om afslag på registrering af det nævnte varemærke i en indsigelsessag rejst af indehaveren af de nationale varemærker »VITATHION« for varer og tjenesteydelser i klasse 5 blev anset for ikke at være indgivet, eftersom klagegebyret ikke var blevet betalt inden fristens udløb.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Anmodning om præjudiciel afgørelse – Giudice di pace di Mestre – direkte virkning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT L 348, s. 98) – fortolkning af direktivets artikel 2 – national lovgivning, der foreskriver en bøde på mellem 5 000 og 10 000 EUR til en udlænding, der indrejser ulovligt på det nationale område eller opholder sig ulovligt på dette område, samt en mulighed for retten i tilfælde af en idømt straf at erstatte denne bøde med udvisning for en periode af mindre end fem år.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 22. juni 2011 – Vino mod Poste Italiane

(Sag C-161/11)

»Procesreglementets artikel 92, stk. 1, artikel 103, stk. 1, og artikel 104, stk. 3 – socialpolitik – tidsbegrænsede ansættelseskontrakter – offentlig sektor – første eller eneste kontrakt – fravigelse af forpligtelsen til at angive de objektive grunde – princippet om forbud mod forskelsbehandling – manglende forbindelse med EU-retten – Domstolen åbenbart inkompetent«

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – spørgsmål forelagt inden for rammerne af en tvist, der henhører under national ret og ikke under EU-retten – Domstolen åbenbart inkompetent (Art. 267 TEUF) (jf. præmis 35-41)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunale di Trani – fortolkning af de grundlæggende EU-retlige principper om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling samt af artikel 20 og 21 i chartret om grundlæggende rettigheder – nævnte princippers anvendelsesområde – forenelighed af en national retsforskrift, som i den nationale retsorden indførte en bestemmelse, der ikke angiver grunden til tidsbegrænset ansættelse af arbejdstagere i SpA Poste Italiane . :

Konklusion

Den Europæiske Unions Domstol har ikke kompetence til at besvare det første præjudicielle spørgsmål, som Tribunale di Trani (Italien) har forelagt ved afgørelse af 7. februar 2011.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 28. juni 2011 – Verein Deutsche Sprache mod Rådet

(Sag C-93/11 P)

»Appel – indholdet af Rådets formandskabs internetside – Rådets undladelse af at sikre, at hele internetsiden foreligger på tysk – passivitetssøgsmål – stillingtagen – annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – faktisk og effektiv beskyttelse – appel åbenbart ugrundet«

1. Retspleje – stævning – formkrav – angivelse af påstande – stiltiende påstande om, at det fastslås, at en institution har udvist passivitet [Statutten for Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra d)] (jf. præmis 18-21)

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – udformning af Rådets formandskabs internetsider – skrivelse hidrørende fra en institution – ikke omfattet (Art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 25-29)

3. Unionsret – principper – ret til en effektiv domstolsbeskyttelse – afvisning af et annullationssøgsmål til prøvelse af foranstaltninger, der ikke har bindende juridiske virkninger – de retsundergivnes mulighed for at anfægte sådanne foranstaltninger ved søgsmål om Unionens ansvar uden for kontraktforhold (Art. 268 TEUF og art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 30 og 31)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 17. december 2010 i sag T-245/10, Verein Deutsche Sprache mod Rådet, hvorved Retten afviste det anlagte søgsmål med påstand om, at det fastslås, at Rådet har tilsidesat EU-retten ved bl.a. ikke at garantere, at det fulde indhold af Rådets formandskabs internetside ville blive stillet til rådighed på tysk – fejlagtig forståelse af sagens karakter og genstand – manglende retlig undersøgelse af Rådets holdning – tilsidesættelse af forpligtelsen til at værne om EU-rettens enhed og sammenhæng.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 8. april 2011 – Sfichi og Ilaş mod Direcţia Generală a Finanţelor Publice Suceava m.fl.

(Forenede sager C-29/11 og C-30/11)

»Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit – interne afgifter – artikel 110 TEUF – forureningsafgift pålagt ved første indregistrering af motorkøretøjer«

Fiskale bestemmelser – interne afgifter – forureningsafgift af motorkøretøjer ved deres første indregistrering på det nationale område (art. 110 TEUF) (jf. præmis 23-26 og konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunalul Suceava – indregistrering af brugte motorkøretøjer, der tidligere har været indregistreret i andre medlemsstater – nationale retsforskrifter, hvorefter den første indregistrering af disse køretøjer er underlagt betaling af en miljøafgift, skønt brugte køretøjer, der allerede befinder sig på det nationale marked, er fritaget for betaling af denne afgift ved en ny indregistrering – de nationale retsforskrifters forenelighed med artikel 110, stk. 1 og 2, TEUF – hindring for de frie varebevægelser.

Konklusion

Artikel 110 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat indfører en forureningsafgift af motorkøretøjer ved deres første indregistrering i medlemsstaten, hvis denne afgiftsforanstaltning er udformet således, at den afskrækker fra ibrugtagning i nævnte medlemsstat af brugte køretøjer købt i andre medlemsstater, uden dog at afskrække fra køb af brugte køretøjer af samme alder og med samme slitage på det indenlandske marked.
2)

Dette beløb tillægges renter til den sats, der anvendes af Den Europæiske Centralbank for primære refinansieringsoperationer, som er gældende den første dag i den måned, hvor beløbet forfalder til betaling, hvilket er datoen for forkyndelsen af denne kendelse, forhøjet med 3,5 procentpoint, at regne fra denne dato, og indtil der er sket fuld betaling af sagsomkostningerne.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 19. januar 2012 – DHL Danzas Air & Ocean mod Inspecteur van de Belastingdienst

(Sag C-227/11)

»Procesreglementets artikel 104, stk. 3 – den fælles toldtarif – toldpositioner – netværksanalysatorer – tarifering – retlig gyldighed af en tariferingsudtalelse fra Verdenstoldorganisationen«

1. Fælles toldtarif – toldpositioner – fortolkning – anvendelse af tariferingsudtalelser fra Verdenstoldorganisationen – anvendelse af den kombinerede nomenklatur – grænser – udtalelse, som ikke kan begrunde, at en tariferingsforordning er ulovlig – varer indført inden vedtagelsen af nævnte udtalelse (jf. præmis 40 og 43)

2. Fælles toldtarif – toldpositioner – netværksanalysatorer – tarifering i underposition 9030 40 90 eller i underposition 9030 40 00 i den kombinerede nomenklatur – betingelse (Kommissionens forordning nr. 1810/2004 og nr. 1719/2005) (jf. præmis 53 og konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Rechtbank Haarlem – gyldigheden af Kommissionens forordning (EF) nr. 129/2005 af 20. januar 2005 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur og om ændring af forordning (EF) nr. 955/98 (EUT L 25, s. 37) – netværksanalysatorer.

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved henholdsvis Kommissionens forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7. september 2004 og ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1719/2005 af 27. oktober 2005, skal fortolkes således, at netværksanalysatorer som de i hovedsagen omhandlede i henhold til deres importdato kan tariferes i underposition 9030 40 90 i den kombinerede nomenklatur i den affattelse, der fremgår af forordning nr. 1810/2004, eller i underposition 9030 40 00 i den kombinerede nomenklatur i den affattelse, der fremgår af forordning nr. 1719/2005, forudsat at selve formålet med disse apparater er at foretage målinger eller kontrolleringer af elektriske størrelser, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve. Er dette ikke tilfældet, skal disse apparater i henhold til deres importdato tariferes i underposition 9031 80 39 i den kombinerede nomenklatur i den affattelse, der fremgår af forordning nr. 1810/2004, eller i underposition 9031 80 38 i den kombinerede nomenklatur i den affattelse, der fremgår af forordning nr. 1719/2005.
19

Det bemærkes, at formålet med den særlige momsordning, der er indført ved sjette direktivs artikel 26, i henhold til Domstolens faste praksis er at tilpasse de gældende regler til den særlige form for virksomhed, der udøves af rejsebureauer og rejsearrangører. De tjenesteydelser, der udføres af disse virksomheder, er karakteriseret ved, at de som oftest består af flere ydelser, navnlig med hensyn til transport og indkvartering, som udføres såvel i som uden for den medlemsstat, hvor virksomheden har sit hovedsæde eller et fast kontor. På grund af de mange forskellige ydelser og de steder, hvor ydelserne udføres, ville der for virksomhederne være praktiske vanskeligheder forbundet med at anvende de almindelige regler om beskatningsstedet, beskatningsgrundlaget og fradrag af den indgående afgift, og disse vanskeligheder ville kunne hindre virksomhederne i at udføre deres arbejde (jf. Van Ginkel-dommen, præmis 13-15, samt dom af 22.10.1998, forenede sager C-308/96 og C-94/97, Madgett og Baldwin, Sml. I, s. 6229, præmis 18, og af 19.6.2003, sag C-149/01, First Choice Holidays, Sml. I, s. 6289, præmis 23 og 24).