Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 239)

2. Fællesskabsret – principper – ret til forsvar

(Art. 255 EF; Rådets forordning nr. 2913/92, art. 239)

3. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – toldunion – varers oprindelse

(Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet)

4. Annullationssøgsmål – retlig interesse

(Art. 230 EF)

5. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – Kommissionens forpligtelser

(Art. 211 EF; associeringsaftalen EØF-Tyrkiet)

6. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – efteropkrævning af import- eller eksportafgifter

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b)]

Sammendrag

1. I forbindelse med sager om fritagelse for importafgifter må det sikres, at de berørte parter har lejlighed til at udtale sig, når henses til det skøn, Kommissionen råder over, når den træffer beslutning om at anvende den generelle billighedsklausul i artikel 239 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks.

(jf. præmis 87)

2. I forbindelse med sager om fritagelse for importafgifter indebærer princippet om retten til forsvar blot, at den berørte skal have mulighed for at gøre sine synspunkter gældende i relation til forholdene, herunder de dokumenter, som Kommissionen har baseret sin afgørelse på til skade for den pågældende. Princippet stiller ikke krav om, at Kommissionen af egen drift skal give aktindsigt i alle dokumenter, der eventuelt måtte have relation til den sag, hvori den er forelagt en fritagelsesansøgning. Er den pågældende af den opfattelse, at sådanne dokumenter vil kunne tjene som bevis for, at der foreligger særlige forhold, og/eller at han ikke har gjort sig skyldig i urigtigheder eller åbenlys forsømmelse, påhviler det ham i overensstemmelse med de bestemmelser, der af institutionerne er vedtaget med hjemmel i artikel 255 EF, at anmode om aktindsigt i disse dokumenter.

Kommissionen har pligt til på begæring af den berørte at give adgang til alle ikke-fortrolige administrative dokumenter vedrørende den anfægtede beslutning. Foreligger der ikke en sådan begæring, er der derfor ikke en automatisk adgang til de dokumenter, Kommissionen råder over.

(jf. præmis 88 og 89)

3. Fastlæggelsen af en vares oprindelse er bl.a. inden for rammerne af den toldunion, der er etableret ved associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, et spørgsmål, hvis regulering er baseret på en kompetencefordeling mellem udførselsstatens og indførselsstatens myndigheder, idet varernes oprindelse fastlægges af udførselsstatens myndigheder, og kontrollen med, at ordningen fungerer, sker gennem et samarbejde mellem de pågældende myndigheder. Systemet er begrundet i den omstændighed, at det er myndighederne i udførselsstaten, der bedst kan vurdere rigtigheden af de faktiske omstændigheder, der er afgørende for varens oprindelse.

Denne ordning kan kun fungere efter hensigten, såfremt toldmyndighederne i indførselsstaten lægger de afgørelser til grund, der lovligt er truffet af myndighederne i udførselsstaten. En anerkendelse af sådanne afgørelser hos toldmyndighederne i medlemsstaterne er en forudsætning for, at Fællesskabet kan forvente, at myndighederne i de øvrige stater, som det gennem frihandelsordninger har forbindelse med, respekterer de afgørelser, som toldmyndighederne i medlemsstaterne træffer med hensyn til oprindelsen af varer, der udføres fra Fællesskabet til disse stater.

(jf. præmis 120 og 121)

4. En sagsøger har ingen legitim interesse i at kræve annullation af en afgørelse på grund af formmangler i et tilfælde, hvor annullation kun kan medføre, at der træffes en ny afgørelse, som materielt er identisk med den annullerede.

(jf. præmis 132)

5. I medfør af artikel 211 EF og princippet om god forvaltningsskik har Kommissionen pligt til at sikre, at associeringsordningen bliver anvendt korrekt. Denne forpligtelse følger ligeledes af associeringsaftalen og af en række afgørelser truffet af associeringsrådet.

(jf. præmis 234)

6. Artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks bestemmer, at de kompetente myndigheder kan undlade at foretage efterfølgende bogføring af importafgifter, når tre kumulative betingelser er opfyldt. For det første må afgiften ikke have været opkrævet som følge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begået. Dernæst skal toldmyndighedernes fejl være af en sådan karakter, at en debitor i god tro ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget den. Endelig skal debitor i forbindelse med toldangivelsen have overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter.

Nævnte bestemmelse har til formål at beskytte afgiftsskyldnerens berettigede forventning med hensyn til, at samtlige forhold, som ligger til grund for afgørelsen om at foretage eller undlade efteropkrævning af told, er korrekte. Imidlertid nyder afgiftsskyldners berettigede forventning kun beskyttelse i henhold til denne bestemmelse, såfremt det er de kompetente myndigheder selv, der har skabt det grundlag, hvorpå afgiftsskyldners forventning hvilede. Således er det kun fejl, som kan tilskrives de kompetente myndigheders aktive adfærd, og som afgiftsskyldner ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, som giver ret til, at der undlades efteropkrævning af told.

(jf. præmis 303 og 304)