ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/8

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 9. juli 2009 — Peter Rehder mod Air Baltic Corporation (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-204/08) (1)

(Forordning (EF) nr. 44/2001 - artikel 5, nr. 1, litra b), andet led - forordning (EF) nr. 261/2004 - artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 1, litra a) - Montrealkonventionen - artikel 33, stk. 1 - luftfart - passagerers krav om kompensation over for luftfartsselskaberne i tilfælde af aflysninger af flyafgange - tjenesteydelsens leveringssted - retternes kompetence i tilfælde af lufttransport foretaget fra en medlemsstat til en anden medlemsstat af et luftfartselskab med hjemsted i en tredje medlemsstat)

2009/C 205/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichsthof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Peter Rehder

Sagsøgt: Air Baltic Corporation

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 5, nr. 1, litra b), andet led, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1) — kompensation i henhold til artikel 7, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 261/2004 vedrørende reklamation fra en passager med bopæl i en medlemsstat til et luftfartsselskab, der er etableret i en anden medlemsstat som følge af annullation af en flyafgang mellem den første medlemsstat og en tredje medlemsstat — kompetence hos retten i den medlemsstat, hvor passageren har sin bopæl? — fastlæggelse af »det sted i en medlemsstat, hvor tjenesteydelserne i henhold til aftalen er blevet leveret eller skulle have været leveret«

Konklusion

Artikel 5, nr. 1, litra b), andet led, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at ved lufttransport af personer fra en medlemsstat til en anden medlemsstat, som foretages i henhold til en aftale, der er indgået med et enkelt luftfartsselskab, der er det transporterende luftfartsselskab, er det efter sagsøgerens valg den ret, inden for hvis retskreds flyets afgangs- eller ankomststed befinder sig, således som disse steder er fastsat i aftalen, der er kompetent til at bedømme krav om kompensation baseret på transportaftalen og på Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91.

(1) EUT C 197 af 2.8.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/8

Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. juli 2009 — SCT Industri AB i likvidation mod Alpenblume AB (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Högsta domstolen — Sverige)

(Sag C-111/08) (1)

(Retligt samarbejde i civile sager - retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser - anvendelsesområde - konkurs)

2009/C 205/12

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta domstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SCT Industri AB i likvidation

Sagsøgt: Alpenblume AB

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Högsta domstolen — fortolkning af artikel 1, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1) — dom afsagt af en domstol i medlemsstat A, hvorefter kurator under en konkursprocedure i medlemsstat B ikke har kompetence til at afhænde det konkursramte selskabs ejendom beliggende i medlemsstat A — søgsmål anlagt af det erhvervende selskab med påstand om, at det kendes berettiget til de selskabsandele, som det havde erhvervet under konkursproceduren, men som var blevet overtaget af det overdragende selskab i henhold til dommen, der annullerede overdragelsen

Konklusion

Undtagelsen i artikel 1, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den finder anvendelse på en afgørelse afsagt af en domstol i medlemsstat A vedrørende registrering af ejendomsretten til selskabsandele udstedt af et selskab med hjemsted i medlemsstat A, hvorefter overdragelsen af de nævnte selskabsandele skal anses for ugyldig med den begrundelse, at domstolen i medlemsstat A ikke anerkender de kompetencer, som en kurator i medlemsstat B har i forbindelse med en konkursbehandling, som har fundet sted og er blevet afsluttet i medlemsstat B.

(1) EUT C 116 af 9.5.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. juli 2009 — Har Vaessen Douane Service BV mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-7/08) (1)

(Fritagelse for importafgifter - forordning (EØF) nr. 918/83 - artikel 27 - varer, der enkeltvis er af ringe værdi, og sendes som en samlet forsendelse - forsendelser, der sendes direkte fra en tredjestat til en modtager i Fællesskabet)

2009/C 205/09

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Har Vaessen Douane Service BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raas der Nederlanden (Nederlandene) — fortolkning af artikel 27 i Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter, som ændret ved forordning (EØF) nr. 3357/91 (EFT L 105, s. 1) — forsendelser direkte fra et tredjeland til en modtager i Fællesskabet, som enkeltvis har en ringe værdi, men som samlet forsendelse har en samlet værdi, der overstiger den lovlige maksimale værdigrænse

Konklusion

Artikel 27 i Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter, som ændret ved forordning (EØF) nr. 3357/91 af 7. november 1991, er ikke til hinder for, at samlede forsendelser af varer, hvis samlede egenværdi overstiger værdigrænsen i nævnte artikel 27, men som enkeltvis betragtet er af ringe værdi, indrømmes fritagelse for importafgifter, såfremt hver enkelt pakke i den samlede forsendelse er adresseret til en modtager, der befinder sig i Det Europæiske Fællesskab. Herved er den omstændighed, at modtagernes medkontrahent selv er etableret i Det Europæiske Fællesskab, uden betydning, når blot varerne sendes direkte fra en tredjestat til nævnte modtagere.

(1) EUT C 92 af 12.4.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/20

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. september 2009 — Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha) mod Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Thüringer Oberlandesgericht, Tyskland)

(Sag C-206/08) (1)

(Fremgangsmåder ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester - offentlige tjenesteydelse, som består i vandforsyning og rensning af spildevand - koncessionskontrakt om tjenesteydelser - begreb - situation, hvor driftsrisikoen ved den pågældende ydelse overføres til medkontrahenten)

2009/C 267/34

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Thüringer Oberlandesgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)

Sagsøgt: Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH

Procesdeltagere: Stadtwirtschaft Gotha GmbH og Wasserverband Lausitz Betriebsführungs GmbH (WAL)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Thüringer Oberlandesgericht — fortolkning af artikel 1, stk. 2, litra a), og d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (EUT L 134, s. 1) — udbudsprocedurer om leveringen, i form af koncessionskontrakter om tjenesteydelser, af tjenesteydelser til offentligheden på området for produktion, transport og distribution af drikkevand samt bortledning og rensning af spildevand — kriterier for sondring mellem en offentlig gensidigt bebyrdende tjenesteydelseskontrakt og en offentlig koncessionskontrakt om tjenesteydelser

Konklusion

Den omstændighed, at den ordregivende myndighed med hensyn til en kontrakt om tjenesteydelser ikke umiddelbart skal udbetale et vederlag til medkontrahenten, men hvor medkontrahenten har ret til at opkræve et vederlag fra en tredjepart, er tilstrækkelig til, at denne kontrakt skal anses for en »koncessionskontrakt om tjenesteydelser« som omhandlet i artikel 1, stk. 3, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester, forudsat at medkontrahenten påtager sig hele eller i det mindste en væsentlig del af den driftsrisiko, som den ordregivende myndighed løber, også selv om denne risiko fra begyndelsen er meget begrænset på grund af tjenesteydelsens offentligretlige udformning.

(1) EUT C 247 af 27.9.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/17

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. september 2009 — Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV og Akzo Nobel Functional Chemicals BV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-97/08 P) (1)

(Appel - konkurrence - aftaler - artikel 81, stk. 1, EF - EØS-aftalens artikel 53, stk. 1 - artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 - koncernforhold - tilregnelse af overtrædelser - et moderselskabs ansvar for sine datterselskabers overtrædelse af konkurrencereglerne - den af moderselskabet udøvede afgørende indflydelse - afkræftelig formodning, når et moderselskab ejer 100 % af kapitalen)

2009/C 267/28

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV og Akzo Nobel Functional Chemicals BV (ved avocats C. Swaak, M. van der Woude og M. Mollica)

Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved X. Lewis og F. Castillo de la Torre, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 12. december 2007 i sag T-112/05, Akzo Nobel NV m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, hvorved sagsøgerne ikke fik medhold i påstanden om annullation af Kommissionens beslutning 2005/566/EF af 9. december 2004 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E-2/37.533 — cholinchlorid) (EUT L 190, s. 22), om en række aftaler og former for samordnet praksis bestående af prisfastsættelse, opdeling af markedet og aftalte foranstaltninger mod konkurrenter i cholinchloridindustrien — begrebet »virksomhed« som omhandlet i artikel 81 EF og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV og Akzo Nobel Functional Chemicals BV betaler appelsagens omkostninger.

(1) EUT C 128 af 24.5.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/18

Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. september 2009 — Glaxo Wellcome GmbH & Co. mod Finanzamt München II (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof (Tyskland))

(Sag C-182/08) (1)

(Etableringsfrihed og frie kapitalbevægelser - selskabsskat - erhvervelse af kapitalandele i et kapitalselskab - betingelser for hensyntagen til værdiforringelse af selskabsandele som følge af udlodning af overskud ved fastsættelsen af beskatningsgrundlaget for erhververen)

2009/C 267/31

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Glaxo Wellcome GmbH & Co.

Sagsøgt: Finanzamt München II

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 43 EF og 56 EF — den omstændighed, at en skattepligtig person, der er berettiget til selskabsskattegodtgørelse, erhverver andele i et ubegrænset skattepligtigt kapitalselskab — national ordning, hvorefter der ved fastsættelsen af beskatningsgrundlaget for erhververen tages hensyn til værdiforringelse af selskabsandele som følge af udlodning af overskud, såfremt andele erhverves fra en selskabsdeltager, der er berettiget til selskabsskattegodtgørelse, men udelukker denne nedsættelse af beskatningsgrundlaget, hvis andele erhverves fra en selskabsdeltager, der ikke er berettiget til en sådan skattegodtgørelse

Konklusion

EF-traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF) skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter værdiforringelse af selskabsandele som følge af udlodning af overskud ikke har indflydelse på en hjemmehørende skattepligtig persons beskatningsgrundlag, når den pågældende har erhvervet andele i et hjemmehørende kapitalselskab fra en ikke-hjemmehørende selskabsdeltager, hvorimod en sådan værdiforringelse nedsætter erhververens beskatningsgrundlag, når andelene erhverves fra en hjemmehørende selskabsdeltager.

Det anførte gælder, for så vidt som en sådan lovgivning ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at sikre en afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne og at modvirke rent kunstige arrangementer, der ikke bygger på nogen økonomisk realitet, og som alene har til formål at opnå en uberettiget skattefordel. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om den i hovedsagen omhandlede lovgivning begrænser sig til det, der er nødvendigt for at nå disse mål.

(1) EUT C 197 af 2.8.2008.
1)

Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til, for det første artikel 1, stk. 2, og artikel 6 i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald, sammenholdt med artikel 5, stk. 1 og 2, samt artikel 7, stk. 1, i direktiv 2006/12, for det andet artikel 1, stk. 2, i direktiv 91/689, sammenholdt med bestemmelserne i artikel 4 og 8 i direktiv 2006/12, og for det tredje artikel 3, stk. 1, artikel 6-9, artikel 13 og 14 i direktiv 1999/31, — idet den indenfor en rimelig frist hverken har udarbejdet eller vedtaget en plan for håndtering af farligt affald i overensstemmelse med de gældende krav i fællesskabslovgivningen, og idet den ikke har oprettet et integreret og tilstrækkeligt net af bortskaffelsesfaciliteter for farligt affald, under anvendelse af de mest hensigtsmæssige metoder til sikring af et højt beskyttelsesniveau for miljøet og folkesundheden, — idet den ikke har truffet alle nødvendige foranstaltninger vedrørende håndtering af farligt affald for at sikre overholdelsen af artikel 4 og 8 i Rådets og Europa-Parlamentets direktiv 2006/12/EF af 5. april 2006 om affald og af artikel 3, stk. 1, artikel 6-9, artikel 13 og 14 i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, — Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
2)

Retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er som udgangspunkt ikke til hinder for, at en medlemsstat ophæver en afgiftslettelsesordning for et produkt som det i hovedsagen omhandlede før den udløbsdato, der oprindeligt var fastsat i den nationale lovgivning. Under alle omstændigheder kræver en sådan ophævelse ikke, at der foreligger ekstraordinære omstændigheder. Det tilkommer den forelæggende ret ud fra en konkret helhedsvurdering at afgøre, om de nævnte principper er blevet overholdt i hovedsagen, idet den skal tage hensyn til samtlige relevante omstændigheder i sagen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/23

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. september 2009 — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV mod Adolf Darbo AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht München — Tyskland)

(Sag C-366/08) (1)

(Harmonisering af lovgivningerne - direktiv 95/2/EF - bilag III, del A - direktiv 2001/113/EF - bilag I, afsnit II, andet afsnit - marmelade ekstra, som har et indhold af opløseligt tørstof på 58 %, og som er tilsat kaliumsorbat (E 202) som konserveringsstof - begrebet »syltetøj med lavt sukkerindhold«)

2009/C 267/39

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

Sagsøgt: Adolf Darbo AG

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberlandesgericht München — fortolkning af bilag III, del A, til Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/2/EF af 20. februar 1995 om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (EFT L 61, s. 1) og af bilag I, afsnit II, andet punktum, til Rådets direktiv 2001/113/EF af 20. december 2001 om marmelade og frugtgelé samt kastanjecreme bestemt til konsum (EFT L 10, s. 67) — mulighed for at markedsføre syltetøj, som har et indhold af opløseligt tørstof på 58 %, og som er tilsat kaliumsorbat (E 202) som konserveringsstof, under betegnelsen »marmelade ekstra« — begrebet syltetøj med lavt sukkerindhold

Konklusion

Begrebet »syltetøj med lavt sukkerindhold«, der er nævnt i bilag III, del A, til Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/2/EF af 20. februar 1995 om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/72/EF af 15. oktober 1998, omfatter syltetøj med betegnelsen »marmelade« og »marmelade ekstra«, hvis sukkerindhold er væsentligt nedsat i forhold til referenceværdien 60 %. Produkter med betegnelsen »marmelade ekstra«, der har et sukkerindhold på 58 %, kan ikke anses for at have et lavt sukkerindhold i denne bestemmelses forstand.

(1) EUT C 272 af 25.10.2008.
3)

Artikel 2, stk. 1, i direktiv 98/59, sammenholdt med samme direktivs artikel 2, stk. 4, første afsnit, skal i forhold til en koncern bestående af et moderselskab og et eller flere datterselskaber fortolkes således, at forpligtelsen til at indlede konsultationer med arbejdstagernes repræsentanter påhviler det datterselskab, der er arbejdsgiver, når dette datterselskab, inden for hvilket der vil kunne foretages kollektive afskedigelser, er fastlagt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/22

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. september 2009 — Vorarlberger Gebietskrankenkasse mod WGV-Schwäbische Allgemeine Versicherungs AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht Feldkirch — Østrig)

(Sag C-347/08) (1)

(Forordning (EF) nr. 44/2001 - artikel 9, stk. 1, litra b), og artikel 11, stk. 2 - værneting i forsikringssager - bilulykke - en social sikringsinstitutions indtrædelse i skadelidtes krav - regreskrav mod den påståede ansvarlige persons forsikringsgiver - formål om beskyttelse af den svage part)

2009/C 267/38

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht Feldkirch

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vorarlberger Gebietskrankenkasse

Sagsøgt: WGV-Schwäbische Allgemeine Versicherungs AG

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landesgericht Feldkirch — fortolkning af artikel 9, stk. 1, litra b), og artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1) — værneting i forsikringssager — sag anlagt på grundlag af en socialsikringsinstitutions indtræden i et retskrav ved retten på det sted, hvor denne institution har sit hjemsted mod en forsikringsgiver med hjemsted i en anden medlemsstat

Konklusion

Henvisningen i artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område til artikel 9, stk. 1, litra b), skal fortolkes således, at en socialsikringsinstitution, som er indtrådt i en ved en bilulykke direkte skadelidt persons erstatningskrav i henhold til lov, ikke kan anlægge sag direkte ved retterne i den medlemsstat, på hvis område den har sin bopæl, mod den i en anden medlemsstat bosiddende forsikringsgiver for den person, der påstås at være ansvarlig for ulykken.

(1) EUT C 272 af 25.10.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/15

Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. september 2009 — RCI Europe mod Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra VAT and Duties Tribunal, London — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-37/08) (1)

(Sjette momsdirektiv - fiskalt tilknytningsmoment - levering af tjenesteydelser vedrørende fast ejendom - tjenesteydelser, der består i at lette bytte mellem indehaverne af brugsrettigheder over ferieboliger)

2009/C 267/25

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

VAT and Duties Tribunal, London

Parter i hovedsagen

Sagsøger: RCI Europe

Sagsøgt: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — VAT and Duties Tribunals, London — fortolkning af artikel 9, stk. 2, litra a), og artikel 26 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — bestemmelse af det fiskale tilknytningsmoment — tjenesteydelser, der består i at lette ombytningen af brugsrettighederne til en ferieejendom, der indehaves af medlemmer af en forening, som med dette formål er oprettet af den afgiftspligtige person, for andre indehaveres rettigheder

Konklusion

Artikel 9, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at leveringsstedet for tjenesteydelser fra en forening, hvis virksomhed består i at organisere medlemmernes bytte af deres timesharerettigheder vedrørende ferieboliger, for hvilke ydelser denne forening som vederlag modtager optagelsesgebyrer, årlige bidrag samt byttegebyrer fra medlemmerne, er det sted, hvor den ejendom er beliggende, over hvilken det pågældende medlem er indehaver af en timesharerettighed.

(1) EUT C 92 af 12.4.2008.
1)

Artikel 25, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs skal fortolkes således, at formuleringen »for så vidt den finder anvendelse herpå« indebærer, at det, før anerkendelses- og fuldbyrdelsesbestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område kan finde anvendelse med hensyn til andre end de i artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000 nævnte retsafgørelser, er nødvendigt at prøve, om disse retsafgørelser ikke falder uden for forordning nr. 44/2001’s materielle anvendelsesområde.