ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

EF-varemærker — klagesag — klage over en afgørelse fra Harmoniseringskontorets indsigelsesafdeling — appelkammerets prøvelse — rækkevidde — faktiske omstændigheder og beviser til støtte for indsigelsen, som ikke er fremlagt inden for den fastsatte frist — hensyntagen — appelkammerets skønsbeføjelse [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 76, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 19, stk. 2, litra a), nr. ii), regel 20, stk. 1, og regel 50, stk. 1, tredje afsnit] (jf. præmis 22, 23, 34-37 og 45)
Muligheden for at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat udgør blot en mulighed, som den kompetente myndighed kan udnytte efter sit skøn, idet institutionerne råder over et vidt skøn ved organisationen af deres tjenestegrene, alt efter de opgaver, som er overdraget dem, og – under hensyn til disse – ved placeringen af det personale, som de har til rådighed, på den betingelse, at denne placering sker i tjenestens interesse.

I denne henseende bestemmer artikel 8, første afsnit, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, at ansættelse af en midlertidig ansat i henhold til artikel 2, litra a), kan ske på bestemt eller ubestemt tid, og for det andet, at der i medfør af artikel 2, litra a), i samme vilkår ved midlertidigt ansat forstås den, der ansættes i en stilling, der er betegnet som midlertidig. Det er således ubestrideligt, at de ansatte i offentlig tjeneste for Unionen, der er ansat i henhold til en tidsbegrænset kontrakt, ikke kan se bort fra den midlertidige karakter, som deres ansættelse har, og den omstændighed, at denne ikke giver en jobgaranti.

Derimod giver vedtægten tjenestemænd en større sikkerhed i ansættelsen, idet de tilfælde, i hvilke der mod den berørtes vilje kan ske definitivt ophør af dennes funktioner, er stærkt begrænsede. Begrebet »fast stilling i en af institutionerne« i vedtægtens artikel 1a, stk. 1, omfatter kun de stillinger, der udtrykkeligt omtales som »faste«, eller som benævnes på anden tilsvarende måde i budgettet, eftersom enhver anden fortolkning vil medføre en væsentlig stigning i antallet af de faste stillinger, som budgetmyndigheden bevilger, og således vil være i strid med sidstnævntes tildelinger og hensigter.

Heraf følger, at karakteren af ansættelsen som midlertidigt ansat med en tidsbegrænset kontrakt i medfør af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union er blevet ændret af den af Personaleretten fastsatte forpligtelse til forinden at undersøge muligheden for at forflytte den berørte ansatte.

(jf. præmis 49, 51, 52 og 54)

Henvisning til:

Domstolen: 29. juni 1994, sag C-298/93 P, Klinke mod Domstolen, Sml. I, s. 3009, præmis 38

Retten: 18. april 1996, sag T-13/95, Kyrpitsis mod ØSU, Sml. Pers. I-A, s. 167, og II, s. 503, præmis 52; 15. oktober 2008, sag T-160/04, Potamianos mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 75, og II-A-2, s. 469, præmis 30; 8. september 2009, sag T-404/06 P, ETF mod Landgren, Sml. II, s. 2841, præmis 162 og den deri nævnte retspraksis; 21. september 2011, sag T-325/09 P, Adjemian m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 6515, præmis 77
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 67, 68 og 113)
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — overlapning af anvendelsesområderne for registreringshindringerne i artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b) og c)] (jf. præmis 35)
4.

EU-institutionerne — offentlighedens ret til aktindsigt — forordning nr. 1049/2001 — undtagelser til retten til aktindsigt — afslag på aktindsigt — institutionens forpligtelse til at foretage en konkret og individuel undersøgelse af dokumenter — muligheden for at tage udgangspunkt i generelle formodninger, som finder anvendelse på visse kategorier af dokumenter — grænser (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 4, stk. 1-3) (jf. præmis 27, 28, 31-35, 38 og 41)
Inden for konkurrenceområdet kan Kommissionen, som det fremgår af artikel 23, stk. 1, litra c), i forordning nr. 1/2003, pålægge virksomheder bøder, hvis virksomhederne forsætligt eller uagtsomt nægter at underkaste sig en kontrolundersøgelse. Det er et af de to tilfælde, hvorefter en bøde kan pålægges i henhold til denne bestemmelse. Kommissionen bærer bevisbyrden for at godtgøre en sådan nægtelse. Kommissionen bærer således i henhold til denne bestemmelse bevisbyrden for at godtgøre, at der blev givet adgang til oplysningerne på den spærrede mailkonto, men det påhviler den derimod ikke at godtgøre, at disse oplysninger blev manipuleret eller slettet.

(jf. præmis 37 og 39)
3.

Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser — forpligtelse til efter skriftlig anmodning at meddele kendetegnene og de relative fordele ved det valgte bud samt navnet på tilslagsmodtageren (art. 296 TEUF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2) (jf. præmis 27, 28 og 193)
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 66, 67 og 109)
7.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 64, 65 og 144)
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 32)
4.

EF-varemærker — bemærkninger fra tredjemand og indsigelse — behandling af indsigelsen — suspension af proceduren — begæring om suspension støttet på en ugyldighedsbegæring indgivet vedrørende det ældre varemærke — afslag på begæringen med den begrundelse, at nævnte skridt foretages under indsigelsessagen — ikke tilladt [Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 20, stk. 7, litra c)] (jf. præmis 38-42)
En begrænsning i henhold til artikel 43, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker af fortegnelsen over varer og tjenesteydelser, der er indeholdt i en EF-varemærkeansøgning, der foretages efter, at den afgørelse, der anfægtes for Retten, er blevet truffet af appelkammeret, kan ikke påvirke lovligheden af den anfægtede afgørelse, som er det eneste punkt, der anfægtes ved Retten. Det skal imidlertid ligeledes bemærkes, at den mulighed står åben, at en afgørelse fra et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i visse tilfælde alene anfægtes for Retten i forhold til en del af de varer eller tjenesteydelser, der er anført på den fortegnelse, der ledsager den pågældende EF-varemærkeansøgning. I et sådant tilfælde er afgørelsen endelig i relation til de andre varer eller tjenesteydelser, der er anført i samme fortegnelse.

Således kan en for Retten afgivet og således også en efter appelkammerets afgørelse afgivet erklæring fra varemærkeansøgeren, i hvilken denne tilbagetager sin ansøgning i relation til visse af de varer, der var omfattet af den oprindelige ansøgning, fortolkes som en erklæring om, at der alene rejses indsigelse mod den anfægtede afgørelse, for så vidt som den omfatter de resterende varer omfattet af ansøgningen eller som en delvis hævelse af sagen i det tilfælde, hvor denne erklæring afgives på et fremrykket trin i sagens behandling for Retten.

Selv om varemærkeansøgeren ved sin begrænsning af fortegnelsen over de varer, der er omfattet af EF-varemærkeansøgningen, ikke har tilsigtet at fjerne en eller flere varer fra fortegnelsen, men at ændre en egenskab, kan det imidlertid ikke udelukkes, at denne ændring kan få betydning for den vurdering af EF-varemærket, som Harmoniseringskontorets instanser har foretaget i forbindelse med den administrative behandling af sagen. At tillade denne ændring, mens sagen verserer for Retten, ville under disse omstændigheder svare til at ændre tvistens genstand under sagens behandling, hvilket ikke er tilladt i henhold til Rettens procesreglements artikel 135, stk. 4. En sådan begrænsning kan følgelig ikke tages i betragtning af Retten ved realitetsbehandlingen af sagen.

(jf. præmis 18-21)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme — beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme udvidet til at omfatte varer eller tjenesteydelser, der ikke er af lignende art — brug uden rimelig grund af det varemærke, der søges registreret — ansøgerens efternavn eller fornavn — ingen rimelig grund (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 20 og 21)
9.

EU’s institutioner — offentlighedens ret til aktindsigt — forordning nr. 1049/2001 — undtagelser til retten til aktindsigt — dokumenter fra en medlemsstat — medlemsstatens mulighed for at anmode institutionen om ikke at give aktindsigt i dokumenter — institutionens forpligtelse til ikke at give aktindsigt i dokumenterne uden forudgående samtykke — nødvendigheden af, at medlemsstaten forudgående har indgivet en ansøgning om manglende udbredelse — foreligger ikke (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 4, stk. 4 og 5) (jf. præmis 129 og 130)
Det følger af ordlyden af artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, at parternes fremlæggelse af kendsgerninger og beviser som udgangspunkt, og medmindre andet er fastsat, fortsat er mulig efter udløbet af de frister, som en sådan fremlæggelse er underlagt ved anvendelse af bestemmelserne i forordning nr. 207/2009, og at det på ingen måde er forbudt for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) at tage hensyn til kendsgerninger og beviser, som således er påberåbt eller fremført for sent, dvs. uden for den af indsigelsesafdelingen fastsatte frist og om nødvendigt for første gang for appelkammeret. Ved at præcisere, at Harmoniseringskontoret »kan« beslutte at se bort fra faktiske omstændigheder og beviser, der er påberåbt eller fremlagt for det, overlader artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 Harmoniseringskontoret en vid skønsbeføjelse med hensyn til at afgøre – med en begrundelse herfor – om der skal tages hensyn til disse.

Retssikkerheds- og retsplejehensyn taler for Harmoniseringskontorets skønsbeføjelse i forhold til spørgsmålet om, hvorvidt kendsgerninger og beviser, som er fremlagt af parterne for sent, skal tages i betragtning. En sådan beføjelse er nemlig med til at hindre, at de varemærker, hvis brug efterfølgende med held ville kunne anfægtes ved en sag om ugyldighedserklæring eller i forbindelse med en krænkelsessag, bliver genstand for en registrering.

Det følger imidlertid af ordlyden af artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009, at en part, som efter fristens udløb påberåber sig eller fremfører kendsgerninger og beviser, ikke har en ubetinget ret til, at Harmoniseringskontoret tager hensyn til sådanne kendsgerninger eller beviser. Harmoniseringskontorets eventuelle hensyntagen til de nævnte supplerende beviser udgør på nogen måde en »tjeneste«, der ydes den ene eller den anden part, men den bør udgøre resultatet af en objektiv og begrundet udøvelse af den skønsbeføjelse, som den nævnte artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 tildeler dette organ. Den begrundelse, der således kræves, er så meget desto mere nødvendig, når Harmoniseringskontoret træffer afgørelse om at afvise de beviser, der er fremlagt for sent.

Harmoniseringskontorets eventuelle hensyntagen til bevismidler, der indgives for sent, kan bl.a. være berettiget, når Harmoniseringskontoret er af den opfattelse, at de for sent fremførte elementer for en umiddelbar betragtning kan have en afgørende betydning for udfaldet af indsigelsen, og tidspunktet for proceduren, hvorpå denne sene fremsættelse sker, og omstændighederne omkring den ikke er til hinder for en sådan hensyntagen.

(jf. præmis 44-46, 57, 60 og 62)
Det fremgår af ordlyden af artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, at anvendelsen af bestemmelsen er undergivet følgende betingelser: For det første skal der være identitet eller lighed mellem omtvistede varemærker, for det andet skal det ældre varemærke, der er påberåbt til støtte for indsigelsen, have et renommé, for det tredje skal der være en risiko for, at brugen af det ansøgte varemærke uden rimelig grund vil medføre en utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé eller vil skade dette særpræg eller renommé. Disse betingelser er kumulative, og fraværet af en af dem vil være tilstrækkeligt til, at bestemmelsen ikke finder anvendelse.

Efter fast retspraksis er de forskellige krænkelser, der er omhandlet i artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009 en konsekvens af, at der er en vis grad af lighed mellem det ældre varemærke og det varemærke, der er ansøgt registreret, på grundlag af hvilken den berørte kundekreds forbinder disse to varemærker, dvs. skaber en sammenhæng mellem disse, selv om den ikke nødvendigvis forveksler dem. Eksistensen af en sammenhæng mellem det varemærke, der er ansøgt registreret, og det ældre velkendte varemærke, hvilket skal afgøres ud fra en helhedsvurdering under hensyntagen til alle de relevante faktorer i det foreliggende tilfælde, er således en væsentlig betingelse for anvendelse af denne bestemmelse.

Blandt disse faktorer kan nævnes for det første graden af lighed mellem de omtvistede tegn, for det andet arten af de varer eller tjenesteydelser, som de omtvistede tegn hver især er registreret for, herunder graden af disse varers eller tjenesteydelsers nærhed eller manglende lighed samt den berørte kundekreds, for det tredje intensiteten af det ældre varemærkes renommé, for det fjerde graden af det ældre varemærkes særpræg, iboende eller opnået ved brug, og for det femte risikoen for forveksling i offentlighedens bevidsthed.

(jf. præmis 25-27)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke – reel brug – begreb – fortolkning under hensyntagen til formålet med artikel 42, stk. 2 og 3, i forordning nr. 207/2009 (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 42, stk. 2 og 3) (jf. præmis 22)

2. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke – reel brug – begreb – bedømmelseskriterier (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 42, stk. 2 og 3) (jf. præmis 24-28)

3. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke – delvis brug – indvirkning – begrebet »del af de varer eller tjenesteydelser«, der er omfattet af registreringen (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 42, stk. 2 og 3) (jf. præmis 47)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 2. april 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1981/2010-2) vedrørende en indsigelsessag mellem A Colmeia do Minho L da og Lidl Stiftung & Co. KG.

Afgørelse

Konklusion

1) Afgørelsen truffet den 2. april 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1981/2010-2) vedrørende en indsigelsessag mellem A Colmeia do Minho L da og Lidl Stiftung & Co. KG annulleres, for så vidt som den fastslog, at det i tilstrækkelig grad var blevet godtgjort, at der forelå reel brug af de ældre varemærker.

2) Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler de af Lidl Stiftung & Co. KG afholdte omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – faktura udstedt af Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA), der præcist fastlægger det skyldige beløb – omfattet

(Art. 263 TEUF)

2. Ulovlighedsindsigelse – rækkevidde – anfægtelige retsakter – generel retsakt, der er hjemmel for den anfægtede afgørelse – direkte retlige forbindelse mellem den anfægtede retsakt og den almengyldige retsakt nødvendig

(Art. 263 TEUF og 277 TEUF)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – gebyrer og afgifter, der skyldes Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) – forordning nr. 340/2008 – anmodning om registrering for et stof – urigtige oplysninger – agenturets pålæggelse af en administrationsafgift – afgiften 17 gange højere end gebyret for registrering af stoffet – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet

(Kommissionens forordning nr. 340/2008, 11. betragtning)

Sammendrag

1. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 21)

2. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 24 og 25)

3. Proportionalitetsprincippet hører til EU-rettens almindelige grundsætninger og indeholder et krav om, at de foranstaltninger, som iværksættes med en EU-retlig bestemmelse, skal være egnede til at nå det lovlige mål, der forfølges, og ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det. Når udstederen af den anfægtede retsakt har et vidt skøn, vil en sådan foranstaltning i øvrigt kun kunne kendes ulovlig, såfremt den er åbenbart uegnet i forhold til det forfulgte mål.

Hvad angår en anmodning om registrering af et bestemt kemisk stof, som indgives til Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA), præciserer 11. betragtning til forordning nr. 340/2008 om gebyrer og afgifter til ECHA i henhold til forordning nr. 1907/2006, at indsendelse af urigtige oplysninger bør modvirkes ved, at ECHA pålægger en administrationsafgift, og at medlemsstaterne pålægger en præventiv bøde, hvis dette er hensigtsmæssigt. Det følger af denne betragtning, at pålæggelsen af en administrationsafgift bidrager til at opnå målet om at modvirke, at virksomhederne indsender urigtige oplysninger. Det fremgår imidlertid også af denne betragtning, at administrationsafgiften ikke skal sidestilles med en bøde.

Et beløb i administrationsafgift, som er 17 gange højere end det gebyr, som virksomheden havde skullet betale for at registrere det pågældende stof, og 28 gange højere end gebyret, som virksomheden havde kunnet nøjes med at betale på grundlag af de forkerte oplysninger, er åbenlyst uforholdsmæssig i forhold til det mål, som forordningen forfølger.

(jf. præmis 33, 34, 36 og 38)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 15-17)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærket The English Cut – ordmærket og figurmærkerne El Corte Inglés [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 28, 29 og 33)

4. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme – beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme til at omfatte ikke-lignende varer eller tjenesteydelser – betingelser (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 38)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 6. september 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1673/2011-4) vedrørende en indsigelsessag mellem El Corte Inglés, SA og The English Cut, SL.

Afgørelse

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) El Corte Inglés, SA betaler sagens omkostninger.
2.

Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser — pligt til efter skriftlig anmodning at oplyse om kvaliteter og relative fordele, der kendetegner det valgte bud, samt at opgive navnet på ordremodtageren — den ordregivende myndigheds forpligtelse til at fremlægge et minutiøst resumé af, hvorledes den med hensyn til sin vurdering har taget hensyn til hver detalje i det afviste bud, eller en minutiøs sammenlignende undersøgelse af det valgte bud og buddet fra den udelukkede bydende — foreligger ikke (art. 296 TEUF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2) (jf. præmis 62, 63 og 66-68)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19, 20 og 65)

2. EF-varemærker – bestemmelser om sagsbehandlingen – prøvelse ex officio af de faktiske omstændigheder – indsigelsessag – prøvelsen begrænset til de påberåbte anbringender – hensyntagen til velkendte kendsgerninger (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 76, stk. 1) (jf. præmis 29 og 30)

3. Retspleje – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling – betingelser – nyt anbringende – begreb (Rettens procesreglement, art. 48, stk. 2, første afsnit) (jf. præmis 51)

4. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærkerne LINEX og LINES PERLA [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 62-64 og 70)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 6. august 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 414/2011-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Tenimenti Angelini SpA og Novartis AG.

Afgørelse

Konklusion

1) Afgørelsen truffet den 6. august 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 414/2011-4) annulleres.

2) Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler Novartis AG’s omkostninger.

3) Tenimenti Angelini SpA bærer sine egne omkostninger.