ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Formålet med nævnte direktivs artikel 6, som er at styrke forbrugerbeskyttelsen, ville nemlig ikke kunne nås, såfremt forbrugerne måtte anses for forpligtet til selv at gøre gældende, at et kontraktvilkår er af urimelig karakter. Desuden kan en effektiv beskyttelse af forbrugeren kun sikres, såfremt den nationale domstol anses for berettiget til at tage stilling til et sådant vilkår ex officio.

Artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at et urimeligt kontraktvilkår ikke binder forbrugeren, og at det i denne henseende ikke er nødvendigt, at forbrugeren forudgående har anfægtet vilkåret og fået medhold.

Den nationale ret skal ex officio undersøge, om et kontraktvilkår er urimeligt, så snart den råder over de oplysninger om de retlige eller faktiske omstændigheder, som denne prøvelse kræver. Når den anser et sådant vilkår for at være urimeligt, anvender den ikke vilkåret, medmindre forbrugeren gør indsigelse herimod. Denne forpligtelse påhviler også den nationale ret i forbindelse med kontrollen af dens egen stedlige kompetence.

Den ret, der behandler sagen, skal nemlig sikre den effektive virkning af den beskyttelse, som bestemmelserne i direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler tilstræber. Den rolle, som fællesskabsretten således har givet den nationale domstol på det pågældende område, begrænser sig følgelig ikke til blot at være muligheden for at prøve, om et kontraktvilkår eventuelt måtte være urimeligt, men indebærer ligeledes forpligtelsen til ex officio at prøve dette spørgsmål, så snart den råder over de oplysninger vedrørende de retlige eller faktiske omstændigheder, som denne prøvelse kræver, herunder når den kontrollerer sin egen stedlige kompetence. Ved udførelsen af denne forpligtelse skal den nationale ret dog ikke i medfør af direktivet undlade at anvende det pågældende vilkår, hvis forbrugeren, efter at han er blevet belært af retten, ikke har til hensigt at gøre gældende, at vilkåret er urimeligt og ikke-bindende.

(jf. præmis 32, 33 og 35 samt domskonkl. 2)
En handling, der udføres som led i en datafangstproces, der består i, at der i en computers hukommelse lagres et uddrag af et beskyttet værk bestående af 11 ord samt foretages en udprintning af dette uddrag, kan henføres under begrebet delvis reproduktion som omhandlet i artikel 2 i direktiv 2001/29 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, såfremt — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve — de elementer, der herved gengives, er udtryk for disses ophavsmands egen intellektuelle frembringelse.

Ophavsretten efter artikel 2, litra a), i direktiv 2001/29 kan nemlig kun finde anvendelse i relation til en genstand, der er original i den forstand, at den er ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse. Dele af et værk er ophavsretligt beskyttede, såfremt de som sådanne er et led i hele værkets originalitet. De forskellige dele af et værk er således ophavsretligt beskyttet efter denne bestemmelse, forudsat at de indeholder nogle af de elementer, der er udtryk for ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse som skaber af dette værk. Henset til kravet om en vid fortolkning af rækkevidden af beskyttelsen i henhold til direktivets artikel 2, kan det ikke udelukkes, at visse isolerede sætninger eller endog visse sætningsled i den pågældende tekst er egnede til at meddele læseren den originalitet, der ligger i en tekst, såsom en avisartikel, ved at formidle et element til vedkommende, der i sig selv er udtryk for artiklens forfatters egen intellektuelle frembringelse. Sådanne sætninger eller sætningsled kan således henføres under beskyttelsen i henhold til direktivets artikel 2, litra a).

(jf. præmis 37-39, 47, 48 og 51 samt domskonkl. 1)
Sag C-254/08

Futura Immobiliare srl Hotel Futura m.fl.

mod

Comune di Casoria

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale amministrativo regionale della Campania)

»Anmodning om præjudiciel afgørelse — direktiv 2006/12/EF — artikel 15, litra a) — omkostninger til bortskaffelse af affald ikke fordelt på grundlag af det faktisk frembragte affald — forenelighed med princippet om, at forureneren betaler«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Kokott fremsat den 23. april 2009 I ‐ 6997

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 16. juli 2009 I ‐ 7011

Sammendrag af dom

Miljø – affald – direktiv 2006/12

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/12, art. 15, litra a)]

Artikel 15, litra a), i direktiv 2006/12 om affald skal fortolkes således, at den ikke på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin er til hinder for nationale bestemmelser, der med henblik på finansiering af en ordning med håndtering og bortskaffelse af dagrenovation foreskriver en afgift, der beregnes på grundlag af et skøn over den affaldsmængde, der frembringes af brugerne af ordningen, og ikke på grundlag af den affaldsmængde, som disse rent faktisk frembringer og overlader til indsamling.

I en situation, hvor indehavere af affald overlader dette til en indsamler, bestemmer nævnte artikel 15, litra a), at omkostningerne ved bortskaffelsen af affald i overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler, afholdes af indehaverne. Det er imidlertid ofte vanskeligt og endog byrdefuldt at fastlægge den nøjagtige mængde af dagrenovation, der overlades til indsamling af hver enkelt indehaver. På denne baggrund kan anvendelsen af kriterier, der er baseret dels på indehavernes produktionskapacitet, beregnet på grundlag af arealet af de ejendomme, der bebos, samt anvendelsen af disse, og/eller dels på arten af det frembragte affald, give mulighed for at beregne omkostningerne til bortskaffelse af affald og at fordele dem blandt de forskellige indehavere, eftersom disse to parametre er egnede til direkte at påvirke omkostningernes størrelse.

Det påhviler imidlertid den forelæggende ret på grundlag af de faktiske og retlige omstændigheder, som den har fået forelagt, at efterprøve, om afgiften på bortskaffelse af dagrenovation i fast form fører til, at visse indehavere, i det foreliggende tilfælde hotelvirksomheder, pålægges udgifter, der er klart uforholdsmæssige i forhold til de affaldsmængder eller til karakteren af det affald, som disse kan frembringe.

(jf. præmis 44, 49-51, 56 og 57 samt domskonkl.)
Artikel 3 og 4 i direktiv 80/987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens er ikke til hinder for nationale retsforskrifter, der gør det muligt at kvalificere arbejdstageres tilgodehavender som »socialsikringsydelser«, når de betales af en garantiinstitution.

Direktiv 80/987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens er ikke til hinder for nationale retsforskrifter, der blot anvender en arbejdstagers oprindelige lønfordring som et sammenligningselement ved fastlæggelsen af den ydelse, der skal sikres ved indgriben fra en garantifond.

I forbindelse med en arbejdstagers ansøgning om fra en garantiinstitution at få udbetalt ubetalte løntilgodehavender er direktiv 80/987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens ikke til hinder for, at der anvendes en forældelsesfrist på et år (ækvivalensprincippet). Det tilkommer imidlertid den nationale domstol at efterprøve, om fristen er udformet således, at den i praksis umuliggør eller gør udøvelsen af rettigheder, som hjemles i Fællesskabets retsorden (effektivitetsprincippet), uforholdsmæssig vanskelig.

(jf. præmis 50 og domskonkl. 3)
Sag C-344/08

Straffesag

mod

Tomasz Rubach

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy w Kościanie)

»Beskyttelse af arter af vilde dyr og planter — arter opført i bilag B til forordning (EF) nr. 338/97 — bevis for lovligheden af anskaffelsen af eksemplarer af disse arter — bevisbyrde — uskyldsformodning — ret til forsvar«

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 16. juli 2009 I ‐ 7035

Sammendrag af dom

Miljø – international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter – arter opført i bilag B til forordning (EF) nr. 338/97

(Rådets forordning nr. 338/97, art. 8, stk. 5, og bilag B)

Artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 338/97 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed skal fortolkes således, at inden for rammerne af en straffesag, hvor en person er tiltalt for at have overtrådt denne bestemmelse, kan alle de bevismidler, som efter de processuelle bestemmelser i den berørte medlemsstat kan anvendes i lignende sager, i princippet anvendes med henblik på at vurdere lovligheden af anskaffelsen af eksemplarer af arter, der er opført i forordningens bilag B. Henset til princippet om uskyldsformodning råder en sådan person over ethvert middel, der kan bevise, at han lovligt er kommet i besiddelse af de nævnte eksemplarer i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i nævnte bestemmelse.

Det påhviler derfor de nationale myndigheder ved anvendelse af deres nationale retsordens principper om bevisspørgsmål at afgøre, om det i den konkrete sag, der foreligger for dem, og henset til samtlige omstændigheder, er bevist, at betingelserne i forordning nr. 338/97’s artikel 8, stk. 5, er opfyldt. Denne forordning begrænser ikke de bevismidler, der kan anvendes til at fastlægge lovligheden af anskaffelsen af nævnte eksemplarer.

(jf. præmis 28, 29 og 34 samt domskonkl.)
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. juli 2009 — Kommissionen mod Det Forenede Kongerige

(Sag C-556/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/36/EF — anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 6)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. juli 2009 — Kommissionen mod Det Forenede Kongerige

(Sag C-556/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/36/EF — anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 6)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
Den specielle kompetenceregel for kontraktforhold i artikel 5, nr. 1, i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område opfylder et formål om nærhed og er begrundet med tilstedeværelsen af et snævert tilknytningsled mellem kontrakten og den ret, som skal dømme i sagen. I tilfælde, hvor de omhandlede tjenesteydelser leveres på en flerhed af leveringssteder i forskellige medlemsstater, er det således i lyset af formålene om nærhed og forudsigelighed nødvendigt at finde frem til det sted, der sikrer det tætteste tilknytningsled mellem den omhandlede kontrakt og den kompetente ret, og navnlig stedet, hvor leveringen af hovedydelsen ifølge kontrakten finder sted.

Artikel 5, nr. 1, litra b), andet led, i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at ved lufttransport af personer fra en medlemsstat til en anden medlemsstat, som foretages i henhold til en aftale, der er indgået med et enkelt luftfartsselskab, der er det transporterende luftfartsselskab, er det efter sagsøgerens valg den ret, inden for hvis retskreds flyets afgangs- eller ankomststed befinder sig, således som disse steder er fastsat i aftalen, der er kompetent til at bedømme krav om kompensation baseret på transportaftalen og på forordning nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning nr. 295/91.

De ydelser, som skal udføres for at opfylde forpligtelserne i aftalen om luftbefordring af personer, er nemlig konkret passagerernes indtjekning og ombordstigning, modtagelsen af disse om bord på flyet på det afgangssted, der er fastsat i befordringsaftalen, flyets afgang på det planlagte afgangstidspunkt, transport af passagererne og deres bagage fra afgangs- til ankomststedet, forplejning af passagererne under flyrejsen og endelig passagerernes udstigning under sikre forhold på det i henhold til aftalen fastsatte ankomststed og ankomsttidspunkt. De eneste steder, der har en direkte tilknytning til disse tjenester, er flyets afgangs- og ankomststed, forstået som de i befordringsaftalen fastsatte steder. Lufttransport udgør efter selve sin art tjenester, der leveres uden opdeling og på en ensartet måde fra afgangsstedet til ankomststedet. Det er derfor ikke muligt at adskille en enkelt del af ydelsen som hovedydelse, der udføres på et bestemt sted. Hvert enkelt af disse to steder frembyder et tilstrækkeligt tilknytningsled med sagens materie, der sikrer den tætte tilknytning mellem aftalen og den kompetente ret i overensstemmelse med formålene om nærhed og forudsigelighed, som forfølges ved, at det kun er retterne på det sted, hvor tjenesteydelserne leveres, der har kompetence, og ved, at samme kompetenceregel finder anvendelse på samtlige de krav, der er baseret på en kontrakt.

(jf. præmis 37, 40-44 og 47 samt domskonkl.)
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. juli 2009 — Kommissionen mod Det Forenede Kongerige

(Sag C-557/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/35/EF — forurening fra skibe og indførelse af sanktioner for overtrædelser — manglende gennemførelse«

1. Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 6)

2. Medlemsstater — forpligtelser — gennemførelse af direktiver — undladelse — begrundet i interne forhold — ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner for overtrædelser.

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner for overtrædelser, idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. juli 2009 — Kommissionen mod Det Forenede Kongerige

(Sag C-557/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/35/EF — forurening fra skibe og indførelse af sanktioner for overtrædelser — manglende gennemførelse«

1. Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 6)

2. Medlemsstater — forpligtelser — gennemførelse af direktiver — undladelse — begrundet i interne forhold — ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner for overtrædelser.

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner for overtrædelser, idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 9. juli 2009 — Kommissionen mod Belgien

(Sag C-469/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/36/EF — anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse eller manglende underretning om vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).

Konklusion

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 9. juli 2009 — Kommissionen mod Belgien

(Sag C-469/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/36/EF — anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse eller manglende underretning om vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).

Konklusion

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. juli 2009 — Kommissionen mod Spanien

(Sag C-272/08)

»Traktatbrud — direktiv 2004/83/EF — asylret — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

1. Institutionernes retsakter — direktiver — medlemsstaternes gennemførelse — gennemførelse af et direktiv uden lovgivningsvirksomhed (art. 249 EF) (jf. præmis 8 og 9)

2. Medlemsstater — forpligtelser — gennemførelse af direktiver — undladelse — begrundet i interne forhold (art. 226 EF) (jf. præmis 10)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse (EUT L 304, s. 12).

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. juli 2009 — Kommissionen mod Spanien

(Sag C-272/08)

»Traktatbrud — direktiv 2004/83/EF — asylret — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

1. Institutionernes retsakter — direktiver — medlemsstaternes gennemførelse — gennemførelse af et direktiv uden lovgivningsvirksomhed (art. 249 EF) (jf. præmis 8 og 9)

2. Medlemsstater — forpligtelser — gennemførelse af direktiver — undladelse — begrundet i interne forhold (art. 226 EF) (jf. præmis 10)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse (EUT L 304, s. 12).

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.