DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/18

Appel iværksat den 22. november 2010 af Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS, Tomra Systems GmbH, Tomra Systems BV, Tomra Leergutsysteme GmbH, Tomra Systems AB og Tomra Butikksystemer AS til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 9. september 2010 i sag T-155/06, Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS, Tomra Systems GmbH, Tomra Systems BV, Tomra Leergutsysteme GmbH, Tomra Systems AB og Tomra Butikksystemer AS mod Europa-Kommissionen

(Sag C-549/10 P)

2011/C 63/36

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS, Tomra Systems GmbH, Tomra Systems BV, Tomra Leergutsysteme GmbH, Tomra Systems AB og Tomra Butikksystemer AS (ved advocaat O. W. Brouwer og solicitor A.J. Ryan)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom ophæves i henhold til påstand i denne appel.

— Der afsiges endelig dom, og beslutningen annulleres, eller under alle omstændigheder nedsættes bøden, eller subsidiært, i tilfælde af at Domstolen ikke selv afgør sagen, hjemvises sagen til Rettens afgørelse i overensstemmelse med Domstolens dom.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger ved Retten og ved Domstolen, medmindre spørgsmålet herom udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen er rettet mod Rettens dom af 9. september 2010 i sag T-155/06 Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS, Tomra Systems GmbH, Tomra Systems BV, Tomra Leergutsysteme GmbH, Tomra Systems AB og Tomra Butikksystemer AS mod Europa-Kommissionen (herefter dommen), som frifinder sagsøgte for appellanternes påstand om annullation af Europa-Kommissionens beslutning, der erklærer, at appellanternes adfærd var i stand til at udelukke konkurrenter fra markedet for returautomater.

Appellanterne har gjort gældende, at Den Europæiske Unions Domstol bør ophæve dommen, eftersom Retten har begået retlige og proceduremæssige fejl ved at konkludere, at appellanternes adfærd var i stand til at udelukke konkurrenter fra markedet for returautomater. I den henseende har appellanterne gjort følgende anbringer gældende:

i) Retten har begået en retlig fejl ved vurderingen af Europa-Kommissionens konklusion om en konkurrencebegrænsende hensigt om at udelukke konkurrenter fra markedet. Med Rettens enestående krav om, at Europa-Kommissionen ikke måtte skjule dokumenter, benægtede den indirekte, at den skulle gennemføre en fuldstændig undersøgelse af Europa-Kommissionens beslutning i henhold til traktatens artikel 82 EF (nu artikel 102 TEUF), og den opfyldte heller ikke betingelserne om en begrænset undersøgelse for at fastslå, om det materiale, som Europa-Kommissionen baserede sig på, var korrekt, pålideligt, sammenhængende og tilstrækkeligt til at dække de konklusioner, som Kommission havde draget heraf.

ii) Retten har begået en retlig fejl samt undladt at tilvejebringe en tilstrækkelig og rimelig begrundelse vedrørende den andel af den samlede efterspørgsel, som aftalerne skulle omfatte for at udgøre et misbrug. Dommen anvender alene udefinerede og uklare begreber til at beskrive omfanget af den efterspørgsel, der er blevet udelukket, hvorimod den skulle have krævet tydeligt bevis for, at udelukkelsen af en vis del af efterspørgslen udgjorde et misbrug og var en tilstrækkelig og klar begrundelse i den henseende.

iii) Retten har begået en proceduremæssig fejl og en retlig fejl ved undersøgelsen af de retroaktive rabatter. Retten misforstod, og undlod derved på korrekt vis at tage højde for, appellanternes argumenter vedrørende de retroaktive rabatter. Retten begik endvidere en retlig fejl ved ikke at kræve, at Europa-Kommissionen påviste, at de af appellanterne anvendte retroaktive rabatter medførte lavere priser end omkostningerne.

iv) Retten har begået en retlig fejl og undladt at give en rimelig begrundelse ved afgørelsen af, om aftaler, i hvilke appellanterne er omtalt som foretrukne, hovedsagelige eller hovedleverandører, kan betegnes som eksklusivitetsaftaler, idet den undlod at undersøge og fastslå, om alle de pågældende aftaler indeholdt incitamenter til udelukkende at indkøbe fra appellanterne, efter at have forkastet appellanternes argument om, at Retten i sin vurdering skulle tage højde for, om aftalerne var bindende eksklusivitetsaftaler i national ret.