Sag C-360/16

Bundesrepublik Deutschland

mod

Aziz Hasan

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht)

»Præjudiciel forelæggelse – forordning (EU) nr. 604/2013 – afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne – nærmere bestemmelser og frister for fremsættelsen af anmodning om tilbagetagelse – tredjelandsstatsborgers ulovlige tilbagevenden til en medlemsstat, som har foretaget en overførsel – artikel 24 – tilbagetagelsesprocedure – artikel 27 – retsmiddel – omfanget af domstolsprøvelsen – omstændigheder indtruffet efter overførslen«

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. januar 2018

Grænsekontrol, asyl og indvandring–asylpolitik–kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse–forordning nr. 604/2013–proceduren for overtagelse og tilbagetagelse–frister for fremsættelse af anmodning om tilbagetagelse–virkninger af manglende overholdelse af disse frister–tredjelandsstatsborgers mulighed for at indgive ny ansøgning om international beskyttelse i den medlemsstat, som ikke har fremsat anmodningen i tide–muligheden ikke udnyttet–forpligtelse for denne medlemsstat til at fremsætte en anmodning om tilbagetagelse inden ny overførsel

Grænsekontrol, asyl og indvandring–asylpolitik–kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse–forordning nr. 604/2013–proceduren for overtagelse og tilbagetagelse–frister for fremsættelse af anmodning om tilbagetagelse–virkninger af manglende overholdelse af disse frister–tredjelandsstatsborgers mulighed for at indgive ny ansøgning om international beskyttelse i den medlemsstat, som ikke har fremsat anmodningen i tide–begrebet »indgivelse af ny ansøgning om international beskyttelse«–søgsmål til prøvelse af afgørelse om afvisning af en første ansøgning om international beskyttelse–udelukket

Grænsekontrol, asyl og indvandring–asylpolitik–kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse–forordning nr. 604/2013–proceduren for overtagelse og tilbagetagelse–frister for fremsættelse af anmodning om tilbagetagelse–virkninger af manglende overholdelse af disse frister–tredjelandsstatsborgers mulighed for at indgive ny ansøgning om international beskyttelse i den medlemsstat, som ikke har fremsat anmodningen i tide–muligheden udnyttet–overførsel af ansvaret for behandlingen af ansøgningen om international beskyttelse til sidstnævnte medlemsstat

Grænsekontrol, asyl og indvandring–asylpolitik–kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse–forordning nr. 604/2013–proceduren for overtagelse og tilbagetagelse–frister for fremsættelse af anmodning om tilbagetagelse–situation, hvor en tredjelandsstatsborger er blevet overført til en anden medlemsstat og siden ulovligt er vendt tilbage til den anmodende medlemsstats område–uden betydning for forpligtelsen til at overholde de fastsatte frister–fristernes begyndelsestidspunkt

Grænsekontrol, asyl og indvandring–asylpolitik–kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse–forordning nr. 604/2013–tilbagetagelsesprocedure–anvendelsesområde–tredjelandsstatsborger, som har indgivet ansøgning om international beskyttelse i to forskellige medlemsstater, som er blevet overført til den første medlemsstat efter afvisning af ansøgning i den anden medlemsstat, og som derefter ulovligt er vendt tilbage til denne anden medlemsstats område–omfattet–forpligtelse til at følge en sådan procedure for tilbagetagelse inden ny overførsel

Grænsekontrol, asyl og indvandring–asylpolitik–kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse–forordning nr. 604/2013–sag anlagt til prøvelse af en afgørelse om overførsel af en ansøger om international beskyttelse–medlemsstaternes forpligtelse til at sikre effektive og hurtige retsmidler–national lovgivning, der fastsætter en domstolsprøvelse på grundlag af de faktiske omstændigheder på tidspunktet for det sidste retsmøde eller, i mangel af retsmøde, på det tidspunkt, hvor afgørelsen træffes–domstolsprøvelse, som tillader at tage hensyn til omstændigheder, der er indtrådt efter vedtagelsen og gennemførelsen af afgørelsen om overførsel–lovlig

Artikel 27, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne, sammenholdt med 19. betragtning til denne forordning og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter den retslige prøvelse af afgørelsen om overførsel skal foretages på grundlag af den faktiske situation, som forelå på tidspunktet for det sidste retsmøde ved den ret, for hvilken afgørelsen er indbragt, eller, i mangel af retsmøde, på det tidspunkt, hvor denne ret træffer afgørelse i sagen. Dublin III-forordningens artikel 27, stk. 1, bestemmer, at en ansøger om international beskyttelse har ret til effektive retsmidler i form af klage eller indbringelse for en domstol eller et domstolslignende organ af de faktiske og retlige forhold mod en afgørelse om overførsel. Endvidere følger det af Domstolens praksis vedrørende Dublin III-forordningens artikel 29, at henset dels til det formål, som er nævnt i 19. betragtning til forordningen, om at sikre en effektiv beskyttelse af de pågældende personer i overensstemmelse med artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder, dels til det i 5. betragtning til forordningen nævnte formål om at sikre en hurtig afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, skal ansøgeren have adgang til effektive og hurtige retsmidler, som gør det muligt for vedkommende at påberåbe sig omstændigheder, som er indtruffet efter vedtagelsen af afgørelsen om overførsel af den pågældende, såfremt hensyntagen til disse har afgørende betydning for den korrekte anvendelse af forordningen (jf i denne retning dom af 25.10.2017, Shiri,C-201/16, EU:C:2017:805, præmis 44). En lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som giver en ansøger om international beskyttelse mulighed for at påberåbe sig omstændigheder, der er indtruffet efter vedtagelsen af afgørelsen om overførsel i forbindelse med en sag anlagt til prøvelse af denne afgørelse, opfylder dette krav om at sikre effektive og hurtige retsmidler (jf. analogt dom af 25.10.2017, Shiri,C-201/16, EU:C:2017:805, præmis 45). I denne forbindelse kan Dublin III-forordningens artikel 27, stk. 1, ikke fortolkes således, at den er til hinder for en sådan lovgivning alene af den grund, at denne lovgivning kan føre til, at retten, for hvilken der er anlagt sag til prøvelse af en afgørelse om overførsel, i en situation som den i hovedsagen omhandlede tager omstændigheder, som er indtruffet ikke blot efter vedtagelsen af denne afgørelse, men også efter den på grundlag heraf gennemførte overførsel af den pågældende person, i betragtning. Sådanne omstændigheder kan ganske vist ikke være relevante for anvendelse af reglerne i denne forordning, som i lighed med reglerne i forordningens artikel 29, stk. 1 og 2, regulerer gennemførelsen af tilbagetagelsesproceduren inden overførslen. Det kan dog ikke på grundlag af selve overførslen, som alene udgør den konkrete gennemførelse af afgørelsen om overførsel, endeligt fastslås, at den medlemsstat, hvortil den pågældende person er blevet overført, er ansvarlig. (jf. præmis 29, 31-35 og 40 samt domskonkl. 1)

Artikel 24 i forordning nr. 604/2013 skal fortolkes således, at en tredjelandsstatsborger i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvori denne statsborger efter at have indgivet en ansøgning om international beskyttelse i en første medlemsstat er blevet overført til denne medlemsstat efter afslaget på en ny ansøgning indgivet i en anden medlemsstat og derefter er vendt tilbage uden opholdstilladelse til denne anden medlemsstats område, kan underkastes en procedure for tilbagetagelse, og at det ikke er muligt at foretage en ny overførsel af denne person til den første af disse medlemsstater, uden at en sådan procedure er blevet fulgt. Hvad angår de regler, som skal følges til gennemførelse af denne procedure, bemærkes, at mens forordningens artikel 23 regulerer situationer, hvori der er blevet indgivet en ny ansøgning om international beskyttelse i den anmodende medlemsstat, vedrører forordningens artikel 24 de tilfælde, hvori der ikke er indgivet nogen ny ansøgning i denne medlemsstat (jf. i denne retning kendelse af 5.4.2017, Ahmed,C-36/17, EU:C:2017:273, præmis 26). Heraf følger, at en person som den i hovedsagen omhandlede, der efter at have indgivet en ansøgning om international beskyttelse i en medlemsstat ulovligt vender tilbage til en anden medlemsstats område uden dér at indgive en ny ansøgning om international beskyttelse, kan underkastes proceduren i Dublin III-forordningens artikel 24. Den omstændighed, at en sådan person under det første ophold på den anden medlemsstats område allerede har indgivet en ansøgning om international beskyttelse, som der er blevet meddelt afslag på inden for rammerne af forordningens artikel 26, stk. 1, ændrer ikke herved. Ligeledes kan den omstændighed, at en sag til prøvelse af afgørelsen, hvorved der er blevet meddelt afslag på en ansøgning om international beskyttelse indgivet under det første ophold på den pågældende medlemsstats område, stadig verserer for den kompetente ret, ikke udelukke anvendelsen af Dublin III-forordningens artikel 24 i en situation som den i hovedsagen omhandlede, da denne afgørelse skal anses for at have de virkninger, som følger af denne forordning, og dermed for at indebære, at den administrative procedure, som blev indledt ved indgivelsen af ansøgningen om international beskyttelse, er afsluttet, idet anlæggelsen af dette søgsmål ikke er tillagt opsættende virkning. Da EU-lovgiver har fastsat en særlig procedure i forordningens artikel 24 for en tredjelandsstatsborger som den i hovedsagen omhandlede, som bl.a. indebærer, at der rettes henvendelse til den anmodede medlemsstat inden for bindende frister, hvis udløb kan påvirke statsborgerens situation, kan denne statsborger endvidere ikke overføres til en anden medlemsstat, før denne procedure er blevet afsluttet, på grundlag af en tidligere truffet afgørelse om vedkommendes overførsel, som allerede er blevet gennemført. (jf. præmis 46-48, 50, 51 og 55 samt domskonkl. 2)

Artikel 24, stk. 2, i forordning nr. 604/2013 skal fortolkes således, at anmodningen om tilbagetagelse i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvori en tredjelandsstatsborger uden opholdstilladelse er vendt tilbage til en medlemsstats område, hvorfra vedkommende tidligere er blevet overført til en anden medlemsstat, skal fremsættes inden for de i denne bestemmelse fastsatte frister, og at disse frister ikke kan begynde at løbe, før den anmodende medlemsstat er blevet bekendt med, at den pågældende person er vendt tilbage til dens område. Da EU-lovgiver i forordningens artikel 24 ikke sondrer mellem den situation, hvor tilbagetagelsesproceduren iværksættes for første gang, og den situation, hvor proceduren skal gennemføres på ny, efter at den pågældende person efter en overførsel er vendt tilbage til den anmodende medlemsstats område uden opholdstilladelse, skal fristerne i denne artikel ligeledes overholdes i sidstnævnte tilfælde. Hvad angår beregningen af disse frister bemærkes, at de har til formål at regulere tilbagetagelseproceduren og bidrager på afgørende vis til opfyldelsen af formålet om en hurtig behandling af ansøgninger om international beskyttelse ved at sikre, at tilbagetagelseproceduren iværksættes uden unødig forsinkelse (jf. analogt dom af 26.7.2017, Mengesteab,C-670/16, EU:C:2017:587, præmis 53 og 54, og af 25.10.2017, Shiri,C-201/16, EU:C:2017:805, præmis 31). De nævnte frister sikrer således, at den anmodende medlemsstat iværksætter tilbagetagelsesproceduren inden for en rimelig frist fra det øjeblik, hvor medlemsstaten råder over oplysninger, som giver den mulighed for at fremsætte en anmodning om tilbagetagelse over for en anden medlemsstat, hvorved fristen i den forbindelse varierer afhængigt af karakteren af disse oplysninger. Heraf følger, at de samme frister ikke logisk ville kunne begynde at løbe på et tidspunkt, hvor den anmodende medlemsstat ikke rådede over oplysninger, som gav den mulighed for at iværksætte tilbagetagelsesproceduren. (jf. præmis 61-64 og 70 samt domskonkl. 3)

Artikel 24, stk. 3, i forordning nr. 604/2013 skal fortolkes således, at den medlemsstat, på hvis område den pågældende person opholder sig uden opholdstilladelse, er ansvarlig for behandlingen af den nye ansøgning om international beskyttelse, som denne person skal tillades at indgive, hvis anmodningen om tilbagetagelse ikke er blevet fremsat inden for de i forordningens artikel 24, stk. 2, fastsatte frister. I denne henseende skal det fremhæves, at Dublin III-forordningens artikel 24, stk. 3, ville blive berøvet sin effektive virkning, såfremt bestemmelsen skulle fortolkes således, at den alene indebærer, at den pågældende person skal have ret til at indgive en ansøgning om international beskyttelse, og at den således ikke har nogen indvirkning på bestemmelsen af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af denne ansøgning. (jf. præmis 75 og 80 samt domskonkl. 4)

Artikel 24, stk. 3, i forordning nr. 604/2013 skal fortolkes således, at den omstændighed, at en sag, som er blevet anlagt til prøvelse af en afgørelse, hvorved der blev meddelt afslag på en første ansøgning om international beskyttelse indgivet i en medlemsstat, stadig verserer, ikke skal sidestilles med indgivelsen af en ny ansøgning om international beskyttelse i denne medlemsstat som omhandlet i denne bestemmelse. (jf. præmis 85 og domskonkl. 5)