Sag C-616/15

Europa-Kommissionen

mod

Forbundsrepublikken Tyskland

»Traktatbrud – skatter og afgifter – merværdiafgift – direktiv 2006/112/EF – artikel 132, stk. 1, litra f) – afgiftsfritagelse for selvstændige grupper af personers levering af ydelser til deres medlemmer – begrænsning til selvstændige grupper, hvis medlemmer udøver et begrænset antal erhverv«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. september 2017

Harmonisering af afgiftslovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser – fritagelser i forbindelse med visse former for virksomhed af almen interesse – tjenesteydelser udført af selvstændige grupper af personer, der udøver en virksomhed, som er fritaget fra afgift, med henblik på at yde deres medlemmer tjenesteydelser – national lovgivning, som begrænser fritagelsen til selvstændige grupper af personer, der udøver et begrænset antal erhverv – traktatbrud – berettigelse – generel risiko for konkurrenceforvridning – ikke tilladt

[Rådets direktiv 2006/112, art. 132, stk. 1, litra f)]

En medlemsstat, som begrænser fritagelsen for merværdiafgift til selvstændige grupper af personer, hvis medlemmer udøver et begrænset antal erhverv, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 132, stk. 1, litra f), i Rådets direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem.

Tjenesteydelser præsteret af en selvstændig gruppe af personer henhører således under fritagelsen i artikel 132, stk. 1, litra f), i direktiv 2006/112, når tjenesteydelserne bidrager direkte til udøvelsen af virksomhed af almen interesse som omhandlet i direktivets artikel 132.

Det skal i øvrigt bemærkes, at anvendelsesområdet for de fritagelser, som er fastsat i artikel 132 i direktiv 2006/112, skal fortolkes strengt, da de er undtagelser fra det almindelige princip om, at moms opkræves af enhver tjenesteydelse, der udføres mod vederlag af en afgiftspligtig person.

Det følger heraf, at tjenesteydelser, som ikke direkte bidrager til udøvelsen af virksomhed af almen interesse som omhandlet i artikel 132 i direktiv 2006/112, men til udøvelsen af andre fritagne aktiviteter bl.a. i henhold til direktivets artikel 135, ikke kan henhøre under fritagelsen i direktivets artikel 132, stk. 1, litra f).

Følgelig skal artikel 132, stk. 1, litra f), i direktiv 2006/112 fortolkes således, at den i denne bestemmelse fastsatte fritagelse alene omfatter selvstændige grupper af personer, hvis medlemmer udøver virksomhed af almen interesse som omhandlet i denne bestemmelse. Kommissionens hovedanbringende, hvorefter anvendelsesområdet for fritagelsen i artikel 132, stk. 1, litra f), i direktiv 2006/112 ikke er begrænset til selvstændige grupper af personer, hvis medlemmer udøver en virksomhed af almen interesse, skal følgelig forkastes.

Med henblik på at fastlægge, om anvendelsen af fritagelsen i artikel 132, stk. 1, litra f), i direktiv 2006/112 på et bestemt erhverv kan skabe konkurrenceforvridning, bemærkes, at medlemsstaterne ikke er forpligtet til at gennemføre denne betingelse ordret i deres nationale ret. Det står ganske vist den nationale lovgiver frit for at indføre regler, som de kompetente myndigheder let kan forvalte og håndhæve. I henhold til artikel 131 i direktiv 2006/112 fastsætter medlemsstaterne således de betingelser, som fritagelserne skal opfylde for at sikre en korrekt og enkel anvendelse af disse. Betingelserne kan imidlertid ikke vedrøre fastlæggelsen af indholdet af de fritagelser, der følger af direktivet.

(jf. præmis 48-51, 64, 65 og 72 samt domskonkl.)