RETTENS DOM (Første Afdeling)

12. juni 1997

Sag T-237/95

Fernando Carbajo Ferrerò

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — intern udvælgelsesprøve — udnævnelse til en stilling som kontorchef«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-429

Angående:

Påstand om annullation, dels af Europa-Parlamentets afgørelse om at udnævne X til stillingen som kontorchef ved Europa-Parlamentets Informationskontor i Madrid efter den interne udvælgelsesprøve nr. A/88, dels af Europa-Parlamentets afgørelse om ikke at udnævne sagsøgeren til denne stilling.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren beklæder midlertidigt en stilling i lønklasse A5 ved Europa-Parlamentets (Parlamentet) Informationskontor i Madrid (Madrid-kontoret).

Den 10. januar 1994 offentliggjorde Parlamentet en meddelelse om en ledig stilling med henblik på besættelse af stillingen som kontorchef i Parlamentets Generaldirektorat for Informations- og Pressetjenesten (Generaldirektoratet for Information), en stilling i lønklasse A3, ved Madrid-kontoret gennem forfremmelse eller forflyttelse. Denne procedure resulterede ikke i nogen udnævnelse.

Den 9. marts 1994 blev der offentliggjort en meddelelse om intern udvælgelsesprøve nr. A/88 med henblik på at besætte den nævnte stilling som kontorchef ved Madrid-kontoret.

Den 1. maj 1994 blev sagsøgeren bedt om midlertidigt at beklæde den pågældende stilling som kontorchef, indtil stillingen blev besat, og højst indtil udløbet af en periode på et år.

Den 13. december 1994 blev sagsøgeren, som havde deltaget i udvælgelsesprøve nr. A/88, underrettet om, at udvælgelseskomiteen havde besluttet at opføre hans navn som nummer to på egnethedslisten.

Sagsøgeren fik derefter kendskab til, at ansættelsesmyndigheden havde udnævnt X til den stilling, der skulle besættes, ved afgørelse truffet den 21. februar 1995.

Sagsøgeren indgav den 29. maj 1995 klage over ansættelsesmyndighedens afgørelse om ikke at udnævne ham til den pågældende stilling, men at udnævne X. Denne klage blev afvist ved udtrykkelig afgørelse af 6. oktober 1995.

Formaliteten

Når ansættelsesmyndigheden på det sidste stadium beslutter at udnævne en ansøger på egnethedslisten med henblik på at besætte en enkelt stilling, ledsages denne udnævnelse uundgåeligt samtidig af en afgørelse, i det mindste stiltiende, men dog nødvendigvis, om ikke at udnævne den anden eller de øvrige ansøgere på egnethedslisten. Afgørelsen om ikke at udnævne en tjenestemand berører dennes retsstilling umiddelbart og direkte ved definitivt at udelukke den pågældende fra ansættelsesproceduren som følge af, at egnethedslisten samtidig falder bort (præmis 22).

Henvisning til: Retten, 20. marts 1991, sag T-1/90, Pérez-Minguez Casariego mod Kommissionen, Sml. II, s. 143. præmis 78 og 81.

Realiteten

Da ansættelsesmyndigheden råder over et vidt skøn ved sammenligningen af kvalifikationerne hos ansøgerne, herunder kvalifikationerne hos ansøgerne på en egnethedsliste, må retsinstansernes prøvelse begrænses til spørgsmålet om, hvorvidt administrationen, i betragtning af de synspunkter, som den har støttet sin vurdering på, har holdt sig inden for rimelige grænser på grundlag en procedure, der ikke er forbundet med uregelmæssigheder, og ikke har udøvet sit skøn åbenbart fejlagtigt eller til uvedkommende formål (præmis 26).

Henvisning til: Retten, 22. marts 1995, sag T-586/93, Kotzonis mod ØSU, Sml. s. 665, præmis 81; Retten, 19. september 1996, sag T-158/94, Brunagel mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 1131, præmis 69.

Anbringendet om magtfordrejning

Ifølge sagsøgeren fremgår den omstændighed, at der foreligger magtfordrejning, bl.a. af en ændring ad hoc af meddelelsen om udvælgelsesprøven i forhold til meddelelsen om ledig stilling, af indholdet af selve meddelelsen om udvælgelsesprøven og af, at sagsøgerens person og omdømme er bragt i miskredit (præmis 29).

Når de tager stilling til, om et afslag på en ansøgning er lovligt, kan Fællesskabets retsinstanser, i betragtning af sammenhængen mellem de forskellige retsakter, der udgør ansættelsesproceduren, undersøge, om en forberedende retsakt, herunder meddelelsen om udvælgelsesprøven, som står i nøje forbindelse med den anfægtede afgørelse, eventuelt er retsstridig (præmis 46).

Henvisning til: Retten, 15. februar 1996, sag T-589/93, Ryan-Sheridan mod FEACVT, Sml. Pers. II, s. 77, præmis 23 og 25.

Det væsentligste formål med meddelelsen om udvælgelsesprøven er at give ansøgerne så nøjagtige oplysninger som muligt om arten af de betingelser, der stilles for at beklæde den stilling, der skal besættes, for at sætte dem i stand til at afgøre, om det har noget formål for dem at indgive ansøgning. Ansættelsesmyndigheden har en udstrakt skønsfrihed ved fastsættelsen af de kvalifikationskriterier, som er afgørende for de stillinger, der skal besættes, og følgelig ved fastsættelsen af betingelserne for udvælgelsesprøven, der skal ske i henhold til disse kriterier og i tjenestens interesse (præmis 47).

Henvisning til: Retten, 16. oktober 1990, sag T-132/89, Gallone mod Rådet, Sml. II, s. 549, præmis 27.

For så vidt angår fastsættelsen af betingelserne for adgang til prøverne kan meddelelsen om udvælgelsesprøven - uden at specificere niveauet for den erfaring, der kræves til den stilling, der skal besættes - lovligt begrænses til at indeholde den vide formulering, der figurerer i vedtægtens artikel 5, stk. 1, således at det overlades til udvælgelseskomiteen i det konkrete tilfælde at vurdere, om de indgivne kvalifikationsbeviser og eksamensbeviser samt den af ansøgerne angivne erfaring er i overensstemmelse med det niveau, der kræves i henhold til vedtægten, og dermed i henhold til meddelelsen, til udøvelse af arbejdsopgaver i den i meddelelsen omhandlede kategori (præmis 48).

Henvisning til: Domstolen, 14. juni 1972, sag 44/71, Marcato mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 105, org. réf.: Rec. s. 427, præmis 14; Domstolen, 12. juli 1989, sag 225/87, Belardineili m.fl. mod Domstolen, Sml. s. 2353, præmis 13 og 14.

Hvis ansættelsesmyndigheden med henblik på at besætte en ledig stilling beslutter af hensyn til tjenestens interesser at udvide sine valgmuligheder og at overgå fra en fase af ansættelsesproceduren til en anden, som efter den rækkefølge, der er fastsat i vedtægtens artikel 29, stk. 1, ligger senere end denne, skal den udøve dette skøn inden for de rammer, den selv har opstillet i stillingsopslaget, ved at sikre overensstemmelse mellem de betingelser, der er nævnt i det nævnte opslag, og dem, der stod i meddelelserne vedrørende de senere faser, navnlig meddelelsen om udvælgelsesprøve. Hvis ansættelsesmyndigheden nemlig frit kunne ændre de i stillingsopslaget nævnte betingelser under de forskellige stadier i ansættelsesproceduren, bl.a. afsvække dem, ville den frit kunne afholde eksterne ansættelsesprocedurer uden først at tage de interne ansøgninger i betragtning (præmis 50).

Henvisning til: Domstolen, 28. februar 1989, forenede sager 341/85, 251/86, 258/86, 259/86, 262/86 og 266/86, 222/87 og 232/87, Van der Stijl m.fl. mod Kommissionen, Smi. s. 511; Retten, 22. maj 1996, sag T-140/94, Gutierrez de Quijano y Llorens mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 689, præmis 43.

I dette tilfælde er meddelelsen om udvælgelsesprøve ikke blevet ændret på en sådan måde, at den nødvendige overensstemmelse mellem betingelserne i stillingsopslaget og betingelserne i meddelelserne om de senere faser i proceduren er blevet tilsidesat (præmis 52).

I øvrigt har sagsøgeren ikke godtgjort, at der foreligger relevante og overensstemmende objektive indicier, på grundlag af hvilke det fremgår, at den omstændighed, at der i meddelelsen om udvælgelsesprøven som adgangsbetingelser ikke stilles krav om kvalifikationer og erfaringer, der har forbindelse med arten af de arbejdsopgaver, som hører til den stilling, der skal besættes, har haft til formål at give X mulighed for at deltage i udvælgelsesprøven (præmis 55).

Anbringendet om tilsidesættelse af meddelelsen om udvælgelsesprøven

Det af sagsøgeren anførte om en eventuel uregelmæssighed under den sproglige prøve savner ethvert grundlag og er ikke tilstrækkelige til at godtgøre, at udvælgelseskomiteen ikke har afprøvet sagsøgerens kundskaber i alle de sprog, som han i sin ansøgning havde angivet at have kendskab til (præmis 72).

Anbringendet om tilsidesættelse af proceduren for besættelse af stillinger

Ifølge vedtægtens artikel 30 »udvælger« ansættelsesmyndigheden fra den egnethedsliste, der opstilles efter udvælgelsesprøven, de ansøgere, som skal besætte de ledige stillinger. Da den ved sit valg er berettiget til at fravige den nøjagtige rækkefølge af de ansøgere, der har bestået udvælgelsesprøven, kan den så meget desto mere ved det valg, som den foretager, undlade at følge et rådgivende organs indstilling, som ikke er omtalt i de gældende bestemmelser, og som sker, efter at egnethedslisten er opstillet (præmis 77).

Henvisning til: Domstolen. 15 december 1966, sag 62/65, Serio mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 329, org ref. Rec. s. 813, på s. 826; Domstolen, 18 december 1986, sag 246/84, Kotsonis mod Rådet, Sml. s. 3989, præmis 9; Brunagel mod Parlamentet, a.st., præmis 67.

Anbringendet om tilsidesættelse af begrundelsespligten

Begrundelsespligten i vedtægtens artikel 25, stk. 2, har til formål dels at give den berørte tilstrækkeligt grundlag til at vurdere retmæssigheden af den retsakt, der indeholder et klagepunkt mod ham, og om det har noget formål at anlægge sag ved Retten, dels at sætte ham i stand til at udøve sin prøvelsesret. Dens omfang må vurderes afhængigt af de konkrete omstændigheder, bl.a. retsaktens indhold, arten af de påberåbte grunde og den interesse, som modtageren kan have i at få forklaringer (præmis 82).

Henvisning til: Retten, 26. januar 1995, sag T-60/94, Pierrat mod Domstolen. Sml. Pers. II, s. 77, præmis 31; Retten, 29. februar 1996, sag T-280/94, Lopes mod Domstolen, Sml. Pers. II, s. 239, præmis 148.

Ansættelsesmyndigheden er i almindelighed ikke forpligtet til over for de forbigåede ansøgere, som i rækkefølge efter fortjeneste figurerer lavere end den udnævnte ansøger på egnethedslisten, at begrunde sin beslutning om ikke at udnævne dem, idet proceduren for udvælgelsesprøven netop har til formål at overflødiggøre en sådan begrundelse. Ansættelsesmyndigheden er bundet af en begrundelsespligt, i det mindste når der gives afslag på en klage indgivet af en udelukket ansøger over afslaget på hans ansøgning og/eller over udnævnelsen af en anden ansøger (præmis 83).

Henvisning til: Domstolen, 31. marts 1965, sag 16/64, Rauch mod Kommissionen, Smi. 1965-1968, s. 39, org. réf.: Rec. s. 179, på s. 191; Pérez-Mínguez Casariego mod Kommissionen, a.st., præmis 76; Pierrat mod Domstolen, a.st., præmis 30.

De anfægtede afgørelsers begrundelse var i overensstemmelse med gældende bestemmelser og med de krav, der følger af retspraksis (præmis 89).

Anbringenderne om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og om tilsidesættelse af tjenestens interesse samt om et åbenbart fejlskøn

Begrebet tjenestens interesse sigter til institutionens rette funktion i almindelighed og de særlige krav, som følger af den stilling, der skal besættes, i særdeleshed. Besættelsen af hver enkelt stilling skal i første række være baseret på denne interesse. I betragtning af omfanget af det skøn, som ansættelsesmyndigheden har ved vurderingen af tjenestens interesse, skal Rettens prøvelse være begrænset til spørgsmålet, om denne »har holdt sig inden for ikke kritisable grænser og ikke har anvendt sit skøn åbenbart fejlagtigt« (præmis 99).

Henvisning til: Ryan-Sheridan mod FEACVT, a.st., præmis 132; Retten, 18. april 1996, sag T-13/95, Kyrpitsismod ØSU, Sml. Pers. II, s. 503, præmis 51.

En udvælgelseskomite har et vidt skøn ved vurderingen af resultaterne af prøverne i en udvælgelsesprøve, og dens sammenlignende værdimæssige bedømmelser kan kun prøves af Fællesskabets retsinstanser, såfremt der foreligger en åbenbar tilsidesættelse af de bestemmelser, som gælder for udvælgelseskomiteens arbejde. Denne skal ved sin vurdering af ansøgernes faglige kundskaber samt deres egnethed og motivering udelukkende basere sig på ansøgernes præstationer i overensstemmelse med, hvad der foreskrives i meddelelsen om udvælgelsesprøve (præmis 101).

Henvisning til: Retten, 11. juli 1996, sag T-170/95, Carrer mod Domstolen, Sml. Pers. II, s. 1071, præmis 49 og 50.

Konklusion:

Europa-Parlamentet frifindes.