DOMSTOLENS DOM AF 2 MARTS 1983. - GESELLSCHAFT ZUR VERWERTUNG VON LEISTUNGSSCHUTZRECHTEN MBH (GVL) MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCERET : MISBRUG AF EN DOMINERENDE STILLING. - SAG 7/82.



Samling af Afgørelser 1983 side 00483

spansk specialudgave side 00091

svensk specialudgave side 00049

finsk specialudgave side 00047



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . Konkurrence _ administrativ procedure _ ret til forsvar _ meddelelse om klagepunkter _ virksomhedens ret til at udtale sig herom _ betragtningerne til Kommissionens beslutning _ forpligtelse til at gennemgaa alle virksomhedens bemaerkninger _ ingen _ betingelse

( Kommissionens forordning nr . 99/63 )

2 . Konkurrence _ administrativ procedure _ Kommissionens kompetence _ konstatering af overtraedelse der er bragt til ophoer _ legitim interesse i denne konstatering _ fare for gentagelse af den anfaegtede praksis noedvendiggoer afklaring af retstilstanden

( Raadets forordning nr . 17 )

3 . Konkurrence _ virksomheder der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse _ begreb _ udnyttelsesselskaber _ omfattet _ betingelser

( EOEF-traktaten , art . 90 , stk . 2 )

4 . Konkurrence _ dominerende stilling _ misbrug _ paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne _ kriterier _ indvirkning paa faellesmarkedets konkurrencestruktur _ udnyttelsesselskabers virksomhed

( EOEF-traktaten , art . 86 , stk . 1 )

5 . Konkurrence _ dominerende stilling _ misbrug _ virksomhed med et faktisk monopol _ naegtelse af at udfoere tjenesteydelser paa grund af kundens nationalitet eller bopael _ forbudt

( EOEF-traktaten , art . 86 , stk . 1 )

Sammendrag

1 . Forordning nr . 99/63 har ganske vist til formaal at sikre virksomhederne adgang til efter undersoegelsens afslutning at udtale sig vedroerende samtlige de klagepunkter , som Kommissionen agter af fremfoere mod dem , men forordningen forpligter dog ikke Kommissionen til at gennemgaa alle disse bemaerkninger i betragtningerne til sin beslutning , hvis disse efter deres karakter kan begrunde de konklusioner , som Kommissionen naar frem til .

2 . Kommissionens kompetence til at traeffe afgoerelser for at tvinge virksomhederne til at bringe konstaterede overtraedelser af de faellesskabsretlige konkurrenceregler til ophoer , og i tilfaelde af overtraedelser at paalaegge boeder og tvangsboeder , omfatter noedvendigvis befoejelsen til at konstatere den paagaeldende overtraedelse . Kommissionen kan derfor traeffe beslutninger , hvorved den konstaterer en overtraedelse , som den paagaeldende virksomhed allerede har bragt til ophoer , saafremt den har en legitim interesse heri . En saadan interesse foreligger , hvis Kommissionen maa gaa ud fra , at der faktisk bestaar fare for genoptagelse af den praksis , som virksomheden har bragt til ophoer , og en afklaring af retstilstanden derfor er noedvendig .

3 . Den omstaendighed , at den i den nationale lovgivning omhandlede kontrol med udnyttelsesselskabers virksomhed gaar videre end det offentlige tilsyn med mange andre virksomheder , kan ikke medfoere , at disse virksomheder falder ind under den gruppe af virksomheder , der er naevnt i traktatens artikel 90 , stk . 2 , naar den paagaeldende lovgivning ikke overdrager bestemte virksomheder at udoeve ophavsrettigheder og beslaegtede retsregler om beskyttelse , men blot generelt fastlaegger regler for selskabernes virksomhed , der skal sikre en kollektiv udnyttelse af saadanne rettigheder .

4 . Ved afgoerelsen af spoergsmaalet , om misbrug af en dominerende stilling paa det paagaeldende marked kan beroere samhandelen mellem medlemsstaterne i den i traktatens artikel 86 forudsatte betydning , maa der henses til virkningerne for en virksom konkurrencestruktur paa det faelles marked .

Udnyttelsesselskabers virksomhed kan paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne , hvis den er tilrettelagt paa en saadan maade , at den medfoerer en opdeling af faellesmarkedet og saaledes hindrer den fri udveksling af tjenesteydelser .

5 . En virksomhed med et faktisk monopol , der afslaar at stille sin tjeneste til raadighed for alle , der kan have behov herfor , men som ikke er omfattet af en bestemt personkreds , som denne virksomhed har fastlagt paa grundlag af nationalitet eller bopael , maa anses for at vaere skyldig i misbrug af en dominerende stilling efter traktatens artikel 86 , stk . 1 .

Dommens præmisser

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 8 . januar 1982 , har Gesellschaft zur Verwertung von Leistungsschutzrechten mbH ( herefter benaevnt GVL ), Hamburg , i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173 , stk . 2 , anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 29 . oktober 1981 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 86 ( IV/29.839 _ GVL ), der blev meddelt sagsoegeren den 9 . november 1981 , og som er offentliggjort i Tidende ( EFT L 370 , 1981 , s . 49 ).

2 Sagsoegeren er det eneste udnyttelsesselskab , der i Forbundsrepublikken Tyskland varetager udoevende kunstneres fremfoerelsesrettigheder . Selskabet paatager sig isaer at opkraeve og fordele de vederlag , som udoevende kunstnere har krav paa efter den tyske ophavsretslov ( Urheberrechtsgesetz ), naar de kunstneriske fremfoerelse , der med kunstnerens samtykke er optaget paa film eller lydbaerer , udsendes i radioen eller paa anden maade goeres offentligt tilgaengelig ( »sekundaer udnyttelse« ).

3 Indtil den 21 . november 1980 naegtede sagsoegeren at indgaa udnyttelsesaftaler med udoevende kunstnere , der hverken havde tysk statsborgerskab eller bopael i Forbundsrepublikken Tyskland , eller paa anden maade at varetage disse kunstneres rettigheder i Tyskland . Fra denne dato opgav sagsoegeren sin hidtidige praksis og aendrede sine vedtaegter og standardaftale om varetagelse af rettigheder , saaledes at enhver udoevende kunstner med bopael i en af Faellesskabets medlemsstater kunne indgaa udnyttelsesaftaler og endog med tilbagevirkende kraft fik andel i vederlagsindtaegterne .

4 Det fastslaas i den anfaegtede beslutning , at GVL ' s naegtelse indtil den 21 . november 1980 af at indgaa udnyttelsesaftaler med udenlandske kunstnere , der ikke havde bopael i Forbundsrepublikken Tyskland , samt paa anden maade at varetage de ophavsrettigheder , som disse kunstnere havde i Tyskland , udgjorde et misbrug af en dominerende stilling efter EOEF-traktatens artikel 86 , for saa vidt som disse kunstnere var statsborgere i en anden medlemsstat eller havde deres bopael dér .

5 Det anfoeres i beslutningens begrundelse ( punkt 71 ), at GVL efter den 21 . november 1980 ved aendring i vedtaegterne og i standardaftalen om varetagelse af rettigheder bragte sin diskriminerende adfaerd over for kunstnere uden tysk statsborgerskab til ophoer , for saa vidt angaar statsborgere i medlemsstaterne eller kunstnere med bopael i en af disse medlemsstater . Det nuvaerende fordelingssystem gaelder i lige grad for saavel tyske som udenlandske kunstnere .

6 Sagsoegeren har til stoette for sit soegsmaal fremfoert foelgende fem anbringender :

_ foerste anbringende : Kommissionen har under den administrative procedure , der gik forud for den anfaegtede beslutning , tilsidesat vaesentlige formforskrifter ;

_ andet anbringende : Kommissionen har ikke kompetence til at traeffe en beslutning , der alene har til formaal at »konstatere« en overtraedelse af traktatens artikel 86 , der allerede er bragt til ophoer ;

_ tredje anbringende : artikel 86 gaelder ikke for sagsoegeren , der maa anses for en virksomhed , der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse i den i traktatens artikel 90 , stk . 2 , forudsatte betydning ;

_ fjerde anbringende : den adfaerd , Kommissionen kritiserer sagsoegeren for , kan ikke paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne ;

_ femte anbringende : denne adfaerd kan ikke kvalificeres som misbrug af en dominerende stilling i den i traktatens artikel 86 forudsatte betydning ; sagsoegeren har isaer ikke over for sine handelspartnere anvendt ulige vilkaar for ydelser af samme vaerdi ( artikel 86 , stk . 2 , litra c )).

Foerste anbringende : Tilsidesaettelse af formforskrifter

7 Sagsoegeren har foerst gjort gaeldende , at Kommissionen har tilsidesat artikel 19 , stk . 1 , i Raadets forordning nr . 17 af 6 . februar 1962 , foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86 ( EFT 1959-1962 , s . 81 ), samt artikel 4 i Kommissionens forordning nr . 99/63 af 25 . juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19 , stk . 1 og 2 , i Raadets forordning nr . 17 ( EFT 1963-1964 , s . 42 ), idet Kommissionen har stoettet sin beslutning paa klagepunkter , som sagsoegeren ikke har kunnet udtale sig om .

8 Sagsoegeren har herved anfoert , at Kommissionen ikke i meddelelsen af klagepunkter med tilstraekkelig klarhed angav , at disse ikke alene vedroerte naegtelsen af at indgaa udnyttelsesaftaler med statsborgere fra andre medlemsstater , men ogsaa de tilfaelde , hvor kunstnerne havde bopael i en anden medlemsstat uden dog at vaere statsborgere dér . Denne manglende klarhed havde isaer skadelige virkninger , fordi klagen fra firmaet Interpar i London , der foerte til meddelelsen af klagepunkterne , ikke naevnte problemet vedroerende stillingen for kunstnere med bopael , men ikke statsborgerskab i en medlemsstat .

9 Dette anbringende finder ikke stoette i de faktiske omstaendigheder . I meddelelsen af klagepunkter blev sagsoegerens adfaerd , endnu inden omtalen af klagen fra firmaet Interpar , beskrevet paa foelgende maade : »GVL naegter at indgaa udnyttelsesaftaler med udenlandske kunstnere uden bopael i Tyskland , uanset om det herved drejer sig om kunstnere fra EOEF ' s medlemsstater , eller paa enhver anden maade at varetage disse kunstneres rettigheder i Tyskland« ( pkt . 27 ). Den retlige vurdering i denne skrivelse laegger vaegt paa , at GVL har forskelsbehandlet dels tyske kunstnere eller udenlandske kunstnere med bopael i Tyskland dels »udenlandske kunstnere uden bopael i Tyskland« ( pkt . 51 , 52 og 55 ).

10 Betragtet under et indeholder meddelelsen af klagepunkter intet , der kunne give sagsoegeren anledning til at antage , at den af Kommissionen fremfoerte kritik alene vedroerte situationen for kunstnere med statsborgerskab i andre medlemsstater .

11 Sagsoegeren har endvidere anfoert , at den anfaegtede beslutning alene gentager betragtningerne i meddelelsen af klagepunkter , hvorfor Kommissionen ikke har tillagt sagsoegerens argumentation nogen betydning eller henset til de argumenter , der er fremfoert i de juridiske udtalelser , som sagsoegeren har tilstillet Kommissionen . Kommissionen har herved tilsidesat GVL ' s ret til at blive hoert ( »rechtliches Gehoer« ), der er sikret ved forordning nr . 99/63 .

12 Forordning nr . 99/63 har ganske vist til formaal at sikre virksomhederne adgang til efter undersoegelsens afslutning at udtale sig vedroerende samtlige de klagepunkter , som Kommissionen agter at fremfoere mod dem , men forordningen forpligter dog ikke Kommissionen til at gennemgaa alle disse bemaerkninger i betragtningerne til sin beslutning , hvis disse efter deres karakter kan begrunde de konklusioner , som Kommissionen naar frem til .

13 Det tilfoejes , at den anfaegtede beslutning i betragtningerne gengiver og gennemgaar det vaesentlige indhold af de indlaeg , som blev fremfoert af GVL under hoeringen af virksomheden den 12 . februar 1981 .

14 Sagsoegeren har endelig anfoert , at Kommissionens naegtelse af at tage hensyn til de fremfoerte indlaeg har medfoert flere faktiske fejl i beslutningen . Disse klagepunkter kan imidlertid kun gennemgaas i forbindelse med de materielle anbringender , som de vedroerer .

15 Det foerste anbringende kan derfor ikke tages til foelge .

Andet anbringende : manglende kompetence

16 Sagsoegeren har med dette anbringende anfoert , at Kommissionen ikke har kompetence til ved en beslutning at konstatere tilsidesaettelse af konkurrenceregler , som den paagaeldende virksomhed allerede har bragt til ophoer . En saadan kompetence foelger hverken af traktatens bestemmelser eller af forordning nr . 17 .

17 Sagsoegeren har herom anfoert , at baade meddelelsen af klagepunkter og klagerne fra firmaet Interpar , hvorpaa meddelelsen er baseret , vedroerte GVL ' s praksis foer den 21 . november 1980 . Efter at Kommissionen havde grebet ind , aendrede GVL denne praksis , idet den kritiserede overtraedelse blev bragt til ophoer , hvorfor den af Kommissionen indledte administrative procedure maa vaere blevet uden genstand .

18 Sagsoegeren har anfoert , at Raadet ved vedtagelsen af forordning nr . 17 udtoemmende har fastlagt Kommissionens kompetence til at traeffe beslutninger paa omraadet for anvendelsen af traktatens artikler 85 og 86 . Denne kompetence omfatter ikke befoejelsen til at vedtage en beslutning , hvorved det alene tilsigtes at konstatere en tidligere overtraedelse . Isaer foreskriver artikel 3 i forordning nr . 17 kun konstateringen af en overtraedelse inden for rammerne af en beslutning , der tilsigter at bringe overtraedelsen til ophoer .

19 Kommissionen har anfoert , at dens kompetence til at traeffe den anfaegtede beslutning dels fremgaar af en fortolking af traktaten og forordning nr . 17 , dels at bydende praktiske grunde taler for denne opfattelse , der i oevrigt har ligget til grund for Kommissionens hidtil fulgte forvaltningspraksis .

20 Ifoelge sagsoegte skal bestemmelserne i forordning nr . 17 fortolkes i lyset af de befoejelser , som traktaten tildeler Kommissionen paa konkurrenceomraadet , og som er blevet konkretiseret i forordningen . Denne foreskriver en raekke mere eller mindre vidtgaaende befoejelser , isaer i artiklerne 3 , stk . 1 og 3 , 15 , stk . 2 og 6 , og 16 . Den beslutning , hvorved der konstateres en overtraedelse , som allerede er blevet bragt til ophoer , er omfattet af dette kompetenceomraade ; den maa placeres mellem to i forordningen udtrykkeligt foreskrevne beslutninger : mellem beslutningen om at paalaegge en boede paa grund af en konstateret overtraedelse , der allerede er bragt til ophoer , og beslutningen , hvorved det efter en foreloebig undersoegelse fastslaas , at betingelserne for at anvende artikel 85 , stk . 1 , er opfyldt .

21 Kommissionen har ud fra et rent praktisk synspunkt anfoert , at saafremt den ikke havde kompetence til alene at konstatere overtraedelse , maatte den altid paalaegge en boede for at forhindre , at den beroerte virksomhed efter at have bragt den retsstridige adfaerd til ophoer kort tid foer vedtagelsen af selve beslutningen herom efter en vis periode atter genoptager den forbudte adfaerd .

22 Det bemaerkes foerst _ hvilket sagsoegte med rette har fremfoert _ at forordning nr . 17 og isaer bestemmelserne om de foranstaltninger , som Kommissionen kan traeffe for at sikre anvendelsen af traktatens artikler 85 og 86 , skal fortolkes inden for rammerne af traktatens konkurrenceregler . Disse er baseret paa den opfattelse , der bl.a . kommer til udtryk i artiklerne 87 , stk . 2 , litra d ), og 89 , og hvorefter det tilkommer Kommissionen at paase , at virksomhederne overholder konkurrencereglerne , og i givet fald at konstatere , om disse regler er blevet overtraadt .

23 Forordning nr . 17 skal , som det fremgaar af dens betragtninger , samt af traktatens artikel 87 , stk . 2 , litra a ), sikre virksomhedernes overholdelse af konkurrencereglerne , og bemyndiger med henblik herpaa Kommissionen til at tvinge virksomhederne til at bringe konstaterede overtraedelser til ophoer og i tilfaelde af overtraedelser paalaegge boeder og tvangsboeder . Befoejelsen til at traeffe beslutninger herom omfatter noedvendigvis befoejelsen til at konstatere den paagaeldende overtraedelse .

24 Det med naervaerende anbringende rejste problem er derfor ikke , om Kommissionen har kompetence til ved beslutning at konstatere en overtrae delse af konkurrencereglerne , men om Kommissionen i denne sag havde en legitim interesse i at traeffe en beslutning , hvorved der konstateredes en overtraedelse , som den paagaeldende virksomhed allerede havde bragt til ophoer .

25 Det anfoeres herom i den anfaegtede beslutning , at CVL selv efter aendringen i vedtaegterne og i standardaftalen i november 1980 i betragtning af den uklare retstilstand ogsaa fremover mente at vaere berettiget til at udelukke kunstnere , som ikke havde tysk statsborgerskab eller bopael i Forbundsrepublikken Tyskland , fra sin udnyttelsesvirksomhed ; en beslutning var derfor paakraevet for at afklare retstilstanden og ligeledes af hensyn til de klagende virksomheder samt for at undgaa fremtidige overtraedelser af samme eller lignende art ( pkt . 74 ).

26 GVL har ganske vist under naervaerende sag anfoert , at selskabet anser aendringen af vedtaegterne og standardaftalen af november 1980 for uigenkaldelig , men GVL har ikke desto mindre baade under den administrative procedure for Kommissionen og under retsforhandlingerne for Domstolen erklaeret , at selskabet ikke mener at vaere bundet af denne aendring med henblik paa indgaaelse af udnyttelsesaftaler med kunstnere , der er statsborgere i tredjelande , men som har bopael i en anden medlemsstat . GVL har desuden under disse forhandlinger betonet , at selskabet ikke i medfoer af faellesskabsretten er forpligtet til at indfoere aendringen , og at GVL saaledes frit kan genoptage sin tidligere praksis .

27 Herefter maatte Kommissionen gaa ud fra , at der faktisk bestod fare for en genoptagelse af denne praksis , saafremt GVL ' s forpligtelse til at bringe den til ophoer blev udtrykkeligt bekraeftet , hvorfor en afklaring af retstilstanden var noedvendig .

28 Det findes derfor tilstraekkelig godtgjort , at sagsoegte havde en legitim interesse i ved den anfaegtede beslutning at konstatere overtraedelsen af konkurrencereglerne indtil aendringen af sagsoegerens vedtaegter , hvorfor det andet anbringende ikke kan tages til foelge .

Tredje anbringende : anvendelse af traktatens artikel 90

29 Under dette anbringende har GVL anfoert , at det er en virksomhed , der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse i medfoer af traktatens artikel 90 , stk . 2 . Konkurrencereglerne finder derfor kun anvendelse paa selskabet , for saa vidt anvendelsen af disse regler ikke hindrer udfoerelsen af selskabets saerlige opgave .

30 Sagsoegeren har herved henvist til den tyske lov om udoevelse af ophavsrettigheder og beslaegtede retsregler om beskyttelse af 9 . september 1965 ( BGB I , s . 1294 ), hvis bestemmelser bl.a . foreskriver , at et udnyttelsesselskab som GVL skal godkendes af offentlige myndigheder , at selskabet er underkastet tilsyn af det tyske Patentamt , og at selskabet er forpligtet til at indgaa bestemte udnyttelsesaftaler .

31 Gennemgangen af denne lov viser dog , at den tyske lovgivning ikke overdrager bestemte virksomheder at udoeve ophavsrettigheder og beslaegtede retsregler om beskyttelse , men blot generelt fastlaegger regler for selskabernes virksomhed , der skal sikre en kollektiv udnyttelse af saadanne rettigheder .

32 Den i denne lov omhandlede kontrol med disse selskabers virksomhed gaar ganske vist videre end det offentlige tilsyn med mange andre virksomheder . Denne omstaendighed kan dog ikke medfoere , at disse virksomheder falder ind under den gruppe af virksomheder , der er naevnt i traktatens artikel 90 , stk . 2 .

33 Det tredje anbringende kan derfor ikke tages til foelge .

Fjerde anbringende : paavirkning af samhandelen mellem med- lemsstaterne

34 Sagsoegeren har under dette anbringende anfoert , at den overtraedelse af konkurrencereglerne , som goeres gaeldende over for selskabet i den anfaegtede beslutning , selv om den faktisk havde eksisteret , ikke kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne i den i traktatens artikel 86 , stk . 1 , forudsatte betydning .

35 Det anfoeres herom i beslutningen ( pkt . 63 ), at det forhold , at GVL har afslaaet at overtage udnyttelsen af rettigheder for udlaendinge , der ikke har bopael i Tyskland , men som er bosat i en af medlemsstaterne , har medfoert , at oprettelsen af et enhedsmarked for tjenesteydelser i Faellesskabet er blevet hindret . Disse udlaendinge kunne ikke goere krav paa GLV ' s tjenesteydelser , hvorfor den graenseoverskridende udveksling af tjenesteydelser , saaledes som den kunne have udviklet sig , saafremt GVL ikke havde givet afslag , er blevet forhindret inden for Faellesskabet . Denne paavirkning af udvekslingen af tjenesteydelser kunne ogsaa maerkes , idet et stort antal udenlandske rettighedsindehavere blev forhindret i at varetage deres rettigheder i Forbundsrepublikken Tyskland .

36 Sagsoegeren har bestridt , at der er sket en maerkbar paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne . Sagsoegeren goer gaeldende , at ved indledningen af den administrative procedure havde alene firmaet Interpar indgivet klage ; Kommissionen har derefter kun faaet kendskab til et yderligere tilfaelde , der angik et italiensk bjergbestigerkor . De ni kunstnere , der i beslutningen angives som klagere , tilhoerte samme gruppe . Sagsoegeren er selv tidligere kun i ganske saerlige tilfaelde blevet anmodet om at varetage udenlandske kunstneres rettigheder . GVL ' s tidligere praksis har altsaa kun paavirket samhandelen mellem medlemsstaterne i ringe grad .

37 Det bemaerkes , at ved afgoerelsen af spoergsmaalet , om misbrug af en dominerende stilling paa det paagaeldende marked kan beroere samhandelen mellem medlemsstaterne i den i traktatens artikel 86 forudsatte betydning , maa der henses til virkningerne for en virksom konkurrencestruktur paa det faelles marked ( dom af 6 . 3 . 1974 i sagerne 6-7/73 , Istituto Chemioterapico og Commercial Solvents , Sml ., s . 223 ).

38 I dommen af 25 . oktober 1979 ( sag 22/79 , Greenwich Film Production , Sml ., s . 3275 ) fastslog Domstolen , at udnyttelsesselskabers virksomhed kan vaere tilrettelagt paa en saadan maade , at den medfoerer en opdeling af faellesmarkedet og saaledes hindrer den fri udvikling af tjenesteydelser , som er et af traktatens maal . Domstolen tilfoejede , at denne virksomhed kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater i den i traktatens artikel 86 forudsatte betydning .

39 Kommissionens anbringende vedroerende sagsoegerens tidligere adfaerd angaar netop den omstaendighed , af denne adfaerd var udformet paa en saadan maade , at den hindrede den frie udveksling af tjenesteydelser og medfoerte en opdeling af det faelles marked . Sagsoegerens praksis forhindrede ikke-tyske udoevende kunstnere med bopael i andre medlemsstater i at udnytte deres rettigheder paa det tyske marked .

40 Det fjerde anbringende kan derfor ikke tages til foelge .

Femte anbringende : misbrug af en dominerende stilling

41 Dette anbringende , der vedroerer de grundlaeggende betingelser i traktatens artikel 86 , er opdelt i flere led , hvoraf det foerste angaar GVL ' s paastaaede dominerende stilling paa markedet .

42 Sagsoegeren har anerkendt at dets erlaeggelse af tjenesteydelser bestaar i varetagelsen af udoevende kunstneres ophavsrettigheder med hensyn til den sekundaere udnyttelse , samt at det er den eneste virksomhed , der varetager disse rettigheder i Forbundsrepublikken Tyskland . Sagsoegeren har dog anfoert , at det ikke er de udoevende kunstneres eneste handelspartner , idet disse kan goere deres rettigheder gaeldende med hensyn til den foerste fremfoerelse og saaledes f.eks . udveksle tjenesteydelser med arrangoerer og fremstillere af fonogrammer .

43 Sagsoegte har herimod anfoert , at sagsoegerens argumentation ikke vedroerer det relevante marked , der her skal tages i betragtning . Ifoelge sagsoegte er det relevante marked nemlig ikke markedet for udveksling af tjenesteydelser paa omraadet for gengivelse af kunstneriske fremfoerelser , men markedet for forvaltning af de vederlag , der tilkommer de udoevende kunstnere som foelge af den sekundaere udnyttelse af deres ydelser . Det er paa dette marked , GVL indtager en dominerende stilling .

44 Det fastslaas herom i beslutningen ( pkt . 45 ), at det market , paa hvilket GVL udoever virksomhed , er det ved andre udnyttelsesselskabers aktiviteter noeje afgraensede tjenesteydelsesmarked for varetagelse af rettigheder ved sekundaer udnyttelse , som udoevende kunstnere og fremstillere har i Tyskland . GVL har en faktisk monopolstilling paa dette marked i Tykland , dvs . paa en vaesentlig del af faellessmarkedet .

45 Domstolen finder , at disse konstateringer er rigtige , hvorfor dette anbringendes foerste led ikke kan tages til foelge .

46 I det femte anbringendes andet led bestrides den i beslutningen indeholdte antagelse om misbrug af den dominerende stilling . Ifoelge sagsoegeren har Kommissionen navnlig med urette beskyldt selskabet for at forskelsbehandle kunstnere paa grundlag af nationalitet .

47 I den anfaegtede beslutning fastslaas foerst , at forskelsbehandling udoevet af en markedsdominerende virksomhed paa grundlag af nationalitet udgoer en overtraedelse af artikel 86 ( pkt . 46 ), og dernaest , at GVL ' s afslag som indehaver af et faktisk monopol paa at indgaa udnyttelsesaftaler med udenlandske kunstnere uden bopael i Tyskland er en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet ( pkt . 47 ).

48 Sagsoegeren har kraftigt bestridt sidstnaevnte punkt . Sagsoegeren har anfoert , at selskabet under hele den gennemfoerte procedure har haevdet det standpunkt , at den forskel , som selskabet har gjort mellem de forskellige kunstnere , alene beroede paa karakteren af de rettigheder , som de var indehavere af . Det virkelige problem ligger i forskellen mellem de nationale lovgivninger om ophavsrettigheder og beslaegtede retsregler om beskyttelse . Denne ulighed har medfoert , at rettighederne for kunstnere med bopael uden for Forbundsrepublikken Tyskland er reguleret ved lovbestemmelser , der ikke hjemler vederlag for den sekundaere udnyttelse af fremfoerelsen .

49 Sagsoegeren har anfoert , at selskabet kun kan varetage de rettigheder , hvis eksistens og raekkevidde det kan kontrollere . Dette er tilfaelde for kunstnere med tysk statsborgerskab , som ifoelge § 125 i den tyske ophavsretslov har krav paa den ved denne lov sikrede retsbeskyttelse . Sagsoegeren har anerkendt , at denne forudsaetning ogsaa er opfyldt , for saa vidt angik udenlandske kunstnere med bopael i Forbundsrepublikken Tyskland , idet denne bopael udgjorde en tilstraekkelig tilknytning for at tillade anvendelsen af den tyske lov paa dette omraade .

50 Ifoelge sagsoegeren bekraeftes denne retsopfattelse af § 6 , stk . 1 , i den tyske lov om udoevelse af 1965 . Ifoelge denne bestemmelse er udnyttelsesselskaber forpligtet til at varetage de rettigheder , der henhoerer under deres virksomhedsomraade , efter begaering fra de berettigede , »saafremt disse er tyske statsborgere i den i den tyske grundlov anfoerte betydning eller har deres bopael indenfor det af lov om udnyttelse omfattede gyldighedsomraade [dvs . Forbundsrepublikken Tyskland]« .

51 Sagsoegte har ikke bestridt , at der er forskel mellem de nationale lovgivninger eller at lovgivningen i de oevrige medlemsstater vedroerende sekunder udnyttelse for det meste er mindre vidtgaaende end den tyske lov . Disse omstaendigheder kan imidlertid ikke begrunde naegtelsen af at indgaa udnyttelsesaftaler med udenlandske kunstnere uden bopael i Forbundsrepublikken Tyskland , eftersom denne naegtelse fratager dem muligheden for at bevise , at de faktisk er indehavere af de haevdede rettigheder .

52 Det bemaerkes foerst , at § 6 i lov om udoevelse , der forpligter udnyttelsesselskaberne til at varetage rettigheder for alle kunstnere med tysk statsborgerskab eller med bopael i Forbundsrepublikken Tyskland , ikke forhindrer selskaberne i at udoeve deres virksomhed ogsaa for andre kunstnere . Denne fortolkning af loven har Patentamt forudsaetningsvis bekraeftet , da denne myndighed godkendte den den 21 . november 1980 gennemfoerte aendring af GVL ' s vedtaegter .

53 Det bemaerkes dernaest , at det skoen , som loven saaledes har tildelt GVL , er begraenset af traktatens bestemmelser , isaer bestemmelserne paa konkurrenceomraadet . Dette gaelder saa meget mere , som GVL indtager en dominerende stilling paa en vaesentlig del af det faelles marked .

54 Herefter kunne GVL trods manglende harmonisering af ophavsretslovgivningerne ikke begraense sin forretningsvirksomhed til alene at omfatte de kunstnere , hvis rettigheder selskabet med sikkerhed vidste var omfattet af den tyske lov . GVL kunne ikke udelukke den mulighed , at bestemte udenlandske kunstnere uden bopael i Forbundsrepublikken Tyskland kunne goere rettig heder til sekundaer udnyttelse gaeldende ; desuden vidste GVL , at selskabet ved at naegte at varetage disse rettigheder faktisk hindrede disse kunstnere i at oppebaere de vederlag , som de havde krav paa .

55 Sagsoegeren har derfor udformet sin virksomhed paa en saadan maade , at udenlandske kunstnere uden bopael i Tyskland ikke kunne drage fordel af retten til sekundaer udnyttelse , heller ikke selv om saadanne kunstnere kunne godtgoere at have krav paa disse rettigheder , enten fordi tysk lovgivning fandt anvendelse , eller fordi en anden national lovgivning hjemlede samme rettigheder .

56 En virksomhed med et faktisk monopol , der saaledes afslaar at stille sin tjeneste til raadighed for alle , der kan have behov herfor , men som ikke er omfattet af en bestemt personkreds , som denne virksomhed har fastlagt paa grundlag af nationalitet eller bopael , maa anses for at vaere skyldig i misbrug af en dominerende stilling efter traktatens artikel 86 , stk . 1 .

57 Kommissionen har derfor med rette antaget , at artikel 86 , stk . 1 , fandt anvendelse i denne sag .

58 Dette indebaerer , at det femte anbringende ikke kan tages til foelge , og at det ikke laengere er noedvendigt at tage stilling til den oevrige del af anbringendet , navnlig den del , der vedroerer den haevdede forskelsbehanding i den i traktatens artikel 86 , stk . 2 , litra c ), forudsatte betydning .

59 Sagsoegte vil derfor vaere at frifinde .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

60 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at betale sagens omkostninger , saafremt der er nedlagt paastand herom . Sagsoegeren har tabt sagen og tilpligtes derfor at betale omkostningerne .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 . Sagsoegte frifindes .

2.Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .