ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Det tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 160 og 167 i samt af punkt 18.2 og 18.4 i bilag I til forordning 2018/1046, en magtoverskridelse og en åbenbart urigtig vurdering samt en tilsidesættelse af generelle principper, såsom princippet om konkurrence, gennemsigtighedsprincippet, proportionalitetsprincippet, ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling inden for offentlige kontrakter, for så vidt som de referencer, som tilbudsgiverne i medfør af udbudsbetingelserne skulle fremlægge for at godtgøre deres tekniske og professionelle evne til at gennemføre delaftale 1, ikke havde forbindelse med kontraktens genstand, var uforholdsmæssige og var uklare og upræcise. Sagsøgeren har således gjort gældende, at udvælgelseskriterierne skal have forbindelse med og stå i rimeligt forhold til kontraktens genstand, således at konkurrencen ikke fordrejes, og at de skal være klare og præcise.
Den indfrielse, som Gabinete do Ordenador Nacional para a Cooperação entre a República de Moçambique e a UE (den nationale anvisningsberettigedes kontor for samarbejdet mellem Republikken Mozambique og EU, herefter »GON«) foretog af den sikkerhed, som sagsøgeren havde stillet – hvilken indfrielse ligger til grund for nærværende søgsmål, og som har kulmineret i vedtagelsen af den afgørelse vedtaget af Kommissionen, som anfægtes i sagen – udgør en åbenbar tilsidesættelse af princippet om god tro og et klart misbrug af rettigheder. Sagsøgerens manglende betaling af sikkerheden, som blev retsstridigt indfriet af GON, fik Kommissionen til at vedtage den anfægtede afgørelse, hvorved sagsøgeren for en periode på tre år blev udelukket fra at deltage i offentlige udbudsprocedurer, som er reguleret ved Rådets forordning (EU) 2018/1877 og ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2018/1046, eller fra udvælgelse til at forvalte EU-midler på grund af en angivelig alvorlig forsømmelse i forbindelse med udøvelsen af erhvervet og en angivelig betydelig misligholdelse ved opfyldelsen af væsentlige forpligtelser i forbindelse med gennemførelsen af en kontrakt, som finansieres over EU’s almindelige budget.
C 399/76

Sag anlagt den 16. september 2019 – Ace of spades mod EUIPO – Krupp and Borrmann (Formen på en Champagne prestige-flaske)

(Sag T-622/19)

(2019/C 399/94)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Ace of spades Holdings LLC (New York, New York, De Forenede Stater) (ved advokat A. Gómez López)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Gerhard Ernst Krupp (München, Tyskland) og Elmar Borrmann (Reith, Østrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Gerhard Ernst Krupp og Elmar Borrmann

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om tredimensionalt EU-varemærke (formen på en Champagne prestige-flaske) – registreringsansøgning nr. 16 255 821

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 26. juni 2019 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 3/2019-5)

Påstande

— Der gives medhold i de nedlagte påstande.

— Den anfægtede afgørelse annulleres og/eller forkastes som følge af urigtig anvendelse af EU-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, idet det fastslås, at der foreligger risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.

— EUIPO (og intervenienten, såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen) tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
3.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat væsentlige formforskrifter. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 18 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 og sagsøgerens ret til forsvar ved at nægte selskabet mulighed for at fremsætte bemærkninger til de nye argumenter og faktiske omstændigheder/beviser i et formelt svar på en yderligere supplerende klagepunktsmeddelelse eller sagsfremstillingsskrivelse og under en ny mundtlig høring.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at Kommissionen i lyset af chartrets artikel 41 og 47 og EMRK’s artikel 6 ikke gav en passende begrundelse og i øvrigt begik en fejl ved at finde, at den ikke var forpligtet til at vurdere, om sagsbehandlingstiden var rimelig, hvorfor Retten anmodes om en sådan vurdering.
—

Afgørelsen truffet af direktøren for EU-Satellitcentret (SatCen) af 3. juli 2019, meddelt sagsøgeren den 8. juli 2019, om at genoptage den administrative undersøgelse vedrørende hendes adfærd annulleres, og det fastslås, at SatCen ikke har efterkommet Rettens dom af 25. oktober 2018 i KF mod EU-Satellitcentret (sag T-286/15, EU:T:2018:718), og derved har tilsidesat artikel 266 TEUF.
—

Om ugyldighedsgrunden: Appelkammerets konklusioner herom tiltrædes, og ugyldighedssagen anses for at være anlagt vedrørende ugyldighedsgrundene for et EF-design hvad angår EF-designforordningens artikel 4-9 om »Betingelser for beskyttelse«.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede forordning blev vedtaget under anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har undladt at foretage en korrekt anvendelse af begrebet »samlet markedsføringstilladelse« som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83 af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT 2001, L 311, s. 67), særligt begrebet »derivat« af et lægemiddel som omhandlet i direktivets artikel 10, stk. 2, litra b).
4.

Fjerde anbringende om, at den anfægtede afgørelse er i strid med EU-rettens almindelige principper, navnlig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet — Sagsøgeren burde kunne have en berettiget forventning om, at Kommissionens undersøgelse kun ville omhandle de i beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure nævnte transaktioner og punkter, og at Kommissionen, såfremt undersøgelsen blev udvidet til at omfatte overdragelse af virksomhedens eller sagsøgerens aktiver, ville forlænge beslutningen om den formelle undersøgelsesprocedure og høre sagsøgeren. — Den oprindelige støttemodtagers tilbagebetalingsforpligtelse er i hvert fald i strid med proportionalitetsprincippet, for så vidt som den overskrider den købspris, der faktisk er betalt for overdragelse af virksomhedens aktiver, og i forhold til sagsøgeren, for så vidt som den overskrider forskellen mellem den angiveligt lave købspris og markedsprisen.
3.

Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet, af retten til fri bevægelighed og af lighedsprincippet for retten til at stemme ved den britiske »15-year rule«. Sagsøgerne er i denne henseende af den opfattelse, at denne 15 års-regel er en national lovgivning, som stiller visse statsborgere fra en medlemsstat ringere, blot fordi de gør brug af deres ret til at færdes og opholde sig i en anden medlemsstat, og at dette udgør en begrænsning af de friheder, der følger af artikel 21, stk. 1, TEUF.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af de tabeller, som fastsætter ansættelsesmyndighedens kompetence. Sagsøgeren har bl.a. gjort gældende, at hans klage blev behandlet af advokatfirma og at sidstnævnte derfor ikke blev behandlet af den myndighed, som har kompetence hertil. Ifølge sagsøgeren gjorde denne overførsel af kompetence til en ekstern advokat det ikke muligt for ham at udøve sin ret til at indgive en klage, som behandles i forbindelse med vedtagelsen og anfægtelsen af den administrative afgørelse, i strid med retssikkerhedsprincippet og princippet om gennemsigtighed.
2.

Andet anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 2019/943 (1). — ACER er ikke berettiget til at fastlægge en mekanisme, som i forbindelse med en forhåndsudvælgelse udelukker interne netelementer ved kapaticitetsberegningen. — ACER har med sin afgørelse (i) fastlagt de kritiske netelementer (i) fastsat en ulige anvendelse af PTDF-værdien på interne netelementer og budområdeoverskridende elementer og (iii) indført et effektivtetskriterium for interne netelementer. Dette udgør en tilsidesættelse af artikel 16, stk. 4 og 8, i forordning (EU) nr. 2019/943. — ACER har i den anfægtede afgørelse fastlagt, at udformningen af budområderne skal kontrolleres efter en bestemt metode og inden for bestemte frister. Dette er i strid med forordning (EU) 2019/943. — Transmissionssystemoperatørerne er de facto tvunget til at stille 100 % mindste handelskapacitet og mere til rådighed for den grænseoverskridende handel på deres interne netelementer. Dette er i strid med forordning (EU) 2019/943. — ACER vil på langt sigt udelukke interne ydelser med en PTDF-værdi på mindre end 10 % fra kapacitetsberegningen. Dette er i strid med forordning (EU) 2019/943. — Med indførslen af et effektivitetskriterium bliver overgangsbestemmelsen i artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) 2019/943 omgået. — ACER-afgørelsen er i strid med artikel 14, stk. 5, i forordning (EU) 2019/943, da den ikke tager nye investeringer i netinfrastrukturen i betragtning. — ACER kræver en omfattende anvendelse af afhjælpende tiltag. Dette er i strid med forordning (EU) 2019/943. — ACER omgår bestemmelserne i forordning (EU) 2019/943 om ny udformning af budområderne. — ACER skaffer sig en omklassificering af budområderne og tilsidesætter dermed artikel 14, stk. 3, og stk. 6-8, og artikel 15, stk. 5 og 7, i forordning (EU) 2019/943.
—

I denne henseende har sagsøgerne gjort gældende, at den adfærd, som Europa-Kommissionen foreholdes, var den faktiske og eneste årsag til det tab, som sagsøgerne har lidt. Det fremgår således klart af procesdokumenterne, at (i) de italienske myndigheder forsøgte at nå enhver anden løsning end afviklingen af Banca delle Marche og at dette blev umuliggjort af Europa-Kommissionens modstand, samt at (ii) disse øvrige løsninger i betydelig grad ville have begrænset de skadevoldende virkninger for aktionærerne og obligationsindehaverne.
7.

Syvende anbringende om, at den ovennævnte eftergivelse af gæld har opfyldt kriteriet om den private kreditor, eftersom de vigtigste private kreditorer havde stemt for en saneringsplan (pari passu), saneringsplanen var økonomisk mere fordelagtig for de offentlige kreditorer end et likvidationsscenarium, og selskabet i henhold til den reviderede saneringsplan faktisk blev solgt i bundter af aktiver – et scenarium, som Kommissionen i afgørelsen havde rost som den bedste løsning.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling ved indsigelsesafdelingen, for appelkammeret og for Retten.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at Kommissionen fandt, at den ikke havde kompetence til at vurdere, om der var sket en tilsidesættelse af princippet om en rimelig sagsbehandlingstid.
1.

Første anbringende vedrørende en fejl i Kommissionens afgørelse af 12. juli 2019 vedtaget af den fungerende direktør for Generaldirektoratet for Internationalt Samarbejde og Udvikling (DEVCO), dokument Ares(2019)4611765 – 16/07/2019, hvorved sagsøgeren blev udelukket fra procedurerne for indgåelse af offentlige kontrakter og tildeling af tilskud finansieret af EUF inden for rammerne af Rådets forordning 2015/323 for en periode på tre år, og hvorved der blev truffet bestemmelse om offentliggørelse af oplysningerne om udelukkelsen på Kommissionens websted for så vidt angår de faktiske omstændigheder. Sagsøgeren er af den opfattelse, at Kommissionen begik en fejl i afgørelsen med hensyn til de faktiske omstændigheder, nemlig med hensyn til forsinkelserne i gennemførelsen af arbejdet, som ikke skyldes sagsøgeren. Den forligsprocedure, som var fastsat i kontrakten, burde have været gennemført, og det kan ikke tilskrives sagsøgeren, at voldgiftsretten ikke blev nedsat.
7.

Syvende anbringende: Kommissionen har tilsidesat artikel 65 EKSF, idet den har anset det for godtgjort, at der forelå en kompleks, samlet og vedvarende overtrædelse, som for sagsøgerens vedkommende varede fra 1989 til 2000.
C 399/83

Sag anlagt den 26. september 2019 – IMG mod Kommissionen

(Sag T-645/19)

(2019/C 399/101)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: International Management Group (IMG) (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne L. Levi og J.-Y. de Cara)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Nærværende søgsmål antages til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.

Som følger heraf:

— Annulleres Kommissionens afgørelse af 18. juli 2019 om fastsættelse af foranstaltninger til gennemførelse af Domstolens dom af 31. januar 2019 i de forenede sager C-183/17 P og C-184/17 P, IMG mod Kommissionen (EU:C:2019:78).

— Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for økonomiske og ikke-økonomiske tab.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af art. 266 TEUF, en tilsidesættelse af den retskraft, der er knyttet til dom af 31. januar 2019, International Management Group mod Kommissionen (C-183/17 P og C-184/17 P, EU:C:2019:78), en tilsidesættelse af de finansielle bestemmelser fra 2012 og en tilsidesættelse af princippet om kompetencetildeling og retssikkerhedsprincippet.
—

EUIPO og den anden part i sagen for EUIPO, såfremt sidstnævnte intervenerer skriftligt, tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdt omkostninger i sagen for Retten og i sagen for appelkammeret ved EUIPO.
C 399/90

Sag anlagt den 25. september 2019 – Universität Bremen mod Kommissionen og REA

(Sag T-660/19)

(2019/C 399/109)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Universität Bremen (Bremen, Tyskland) (ved Professor C. Schmid)

Sagsøgte: Europa-Kommissionen og Forvaltningsorganet for Forskning (REA)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelsen af 16. juli 2019 om afslag på Proposal No. 870693 (TenOpt), i programmet Horizon 2020 Framework Programme, Call: H2020-SC6-GOVERNANCE-2019, annulleres.

— De sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter sagsøgerens krav, der følger af rule of law, på en prøvelse af sagsøgerens støtteansøgning, der ikke er behæftet med fejlskøn. Konkret er bedømmelsen behæftet med følgende mangler:

— Der er lagt urigtige faktiske omstændigheder til grund, med andre ord indeholder bedømmelsen en urigtig gengivelse af afgørende dele af indholdet af støtteansøgningen.

— Almindeligt gældende bedømmelseskriterier er ikke overholdt.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som 2,3,3,3-tetrafluoro-2-(heptafluoropropoxy)propionsyre, dets salte og dets acylhalogenider (indbefattet en hvilken som helst af disse stoffers individuelle isomerer og kombinationer heraf) derved opføres på kandidatlisten over særligt problematiske stoffer som et stof, der er tilsvarende problematisk for menneskers sundhed, og/eller for så vidt som 2,3,3,3-tetrafluoro-2-(heptafluoropropoxy)propionsyre, dets salte og dets acylhalogenider (indbefattet en hvilken som helst af disse stoffers individuelle isomerer og kombinationer heraf) derved opføres på kandidatlisten som et stof, der er tilsvarende problematisk for miljøet.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den erklærer det omhandlede varemærke for gyldigt for »biler« i klasse 12.
—

EUIPO og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten, appelkammeret og annullationsafdelingen.
25.11.2019 DA Den Europæiske Unions  Tidende C 399 /75
Sa g T - 6 2 1 / 1 9 :  Sag anlagt den 16. september 2019  – Ace of spades mod EUIPO – Krupp and Borrmann (Formen på 
en  Champagne Grande reserve-f laske)
(Sag T-621/19)
(2019/C 399/93 )
Stævningen er affattet på engelsk
Parter
Sagsøger:  Ace of spades Holdings LLC (New Y ork, New Y ork, De Forenede Stater) (ved advokat A. Gómez López)
Sagsøgt:  Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
Den anden part i sagen for appelkammeret:  Gerhard Ernst Krupp (München, T yskland) og Elmar Borrmann (Reith, Østrig)
Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO
Ansøger af det omtvistede varemærke:  Gerhard Ernst Krupp og Elmar Borrmann
Det omtvistede varemærke:  Ansøgning om tredimensionalt EU-varemærke (formen på en Champagne Grande Reserve-f laske) – registre -
ringsansøgning nr. 16 252 637
Sagen for EUIPO : Indsigelsessag
Den anfægtede afgørelse : Afgørelse truffet den 20. juni 2019  af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 2/2019-5)
Påstande
—   Der gives medhold i de nedlagte påstande.
—   Den anfægtede afgørelse annulleres og/eller forkastes som følge af urigtig anvendelse af EU-varemærkeforordningens artikel 8, stk.  
1, litra b), og artikel 8, stk. 5, idet det fastslås, at der foreligger risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.
—   EUIPO (og intervenienten, såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen) tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Anbringender
—   Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
—   Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.
C 399/74

Sag anlagt den 16. september 2019 – Ace of spades mod EUIPO – Krupp and Borrmann (Formen på en Champagne rosé-flaske)

(Sag T-620/19)

(2019/C 399/92)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Ace of spades Holdings LLC (New York, New York, De Forenede Stater) (ved advokat A. Gómez-López)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

De andre parter i sagen for appelkammeret: Gerhard Ernst Krupp (München, Tyskland) og Elmar Borrmann (Reith, Østrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøgere af det omtvistede varemærke: Gerhard Ernst Krupp og Elmar Borrmann

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om tredimensionalt EU-varemærke (Formen på en Champagne rosé-flaske) – registreringsansøgning nr. 16 252 629

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 26. juni 2019 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1/2019-5)

Påstande

— Der gives medhold i de nedlagte påstande.

— Den anfægtede afgørelse annulleres og/eller forkastes som følge af urigtig anvendelse af EU-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, idet det fastslås, at der foreligger risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.

— EUIPO (og intervenienten, såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen) tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
—

EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale de af Sun Stars & Sons Pte Ltd afholdte omkostninger.
C 399/77

Sag anlagt den 17. september 2019 – Welter’s mod EUIPO (Formen på et skaft med børster)

(Sag T-624/19)

(2019/C 399/95)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Welter’s Co. Ltd (Touliu, Taiwan) (ved advokat T. Meinke)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om det tredimensionale EU-varemærke (formen på Formen på et skaft med børster) – registreringsansøgning nr. 17 902 351

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 11. juli 2019 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 2428/2018-5)

Påstande

Sagsøgeren bestrider retmæssigheden af den anfægtede afgørelse og nedlægger påstand om, at EUIPO pålægges også at registrere det ansøgte varemærke for yderligere følgende varer i klasse 21: børster; børstemateriale; tandstikkere; kamme; tandbørster; børster til rensning mellem tænderne.

Anbringende
2.

Andet anbringende om, at afgørelsen af 16. maj 2000 og artikel 6 i meddelelsen om ansættelse er ulovlige, for så vidt som de tilsidesætter princippet om god forvaltning, retssikkerhedsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling og tilsidesætter artikel 27 i vedtægten om tjenestemænd i Den Europæiske Union. I alle tilfælde er den i det foreliggende tilfælde fulgte ansættelsesprocedure ulovlig af de samme grunde. — For det første fik ansættelsesmyndigheden ikke tilsendt en fuldstændig udtalelse fra udvalget hvad angår ansøgernes fortjenester, da den skulle træffe sin afgørelse om udnævnelse og følgelig foretage sit valg. Dette betyder dernæst, at de nævnte fortjenester ikke blev bedømt, hverken af udvalget eller af ansættelsesmyndigheden, på en objektiv og gennemsigtig måde, på grundlag af forud fastlagte (og a fortiori fremsendte) kriterier. — For det andet er den anbefaling, som er bilagt mødereferatet, ikke på nogen måde præciseret. Udvalget har indskrænket sig til at udarbejde et mødereferat, men afgørelsen af 16. maj 2000 fastsætter ikke, at udvalget, på tidspunktet for samtalerne, foretager en sammenligning af fortjenesterne. I afgørelsen af 16. maj 2000 præciseres heller ikke, at kontoret i dets egenskab af ansættelsesmyndighed skal fastlægge kriterier med henblik herpå, så meget desto mere som det tilsyneladende ikke har adgang til de kriterier, der er fastlagt af udvalget, for så vidt som disse eksisterer, quod non. — For det tredje præciseres det ikke i afgørelsen af 16. maj 2000, at ansættelsesmyndigheden råder over samtlige sagsakter vedrørende ansøgerne. Selv om sagsøgte har bekræftet, at kontorets ansatte rådede over ansøgernes personlige sagsakter, har sagsøgte ikke bekræftet, at disse ansatte rent faktisk har konsulteret disse sagsakter og navnlig sagsøgerens sagsakter. — For det fjerde bestemmes det ikke i afgørelsen af 16. maj 2000, at ansøgerne skal have tilsendt de kriterier, som udvalget og ansættelsesmyndigheden udarbejdede med henblik på deres arbejde med undersøgelse og sammenligning af fortjenesterne.
—

Afgørelse nr. EASO/ED/2018/365 af 14. december 2018, hvorved ansættelsesmyndigheden ved EASO besluttede at suspendere sagsøgeren (hendes orlov), at tilbageholde hendes løn og at forbyde hende adgang til EASO’s præmisser, annulleres.
4.

Fjerde anbringende vedrørende artikel 270 TEUF og vedtægtens artikel 91. Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Unionen har pligt til at erstatte den skade, der er forvoldt dens ansatte ved enhver ulovlighed begået i dens egenskab af arbejdsgiver, uden at det er nødvendigt at godtgøre eksistensen af en tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse. Ifølge sagsøgeren er de faktiske omstændigheder, som danner grundlag for ansøgningen om bistand, ulovligheder begået i egenskab af arbejdsgiver, og de forpligter derfor Unionen til at erstatte de økonomiske og ikke-økonomiske tab, dvs. udgifterne til lægelig og juridisk bestand samt den lidelse, der er forvoldt i den omtvistede periode.
1.

Første anbringende om, at Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2019/1299 af 31. juli 2019 om gennemførelse af afgørelse (FUSP) 2015/1333 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2019/1292 af 31. juli 2019 om gennemførelse af artikel 21, stk. 2, i forordning (EU) 2016/44 ikke indeholder et retligt grundlag for opretholdelsen af sagsøgerens navn på listerne uanset den fundamentale ændring i de faktiske omstændigheder i Libyen. Rådet har angiveligt undladt at anføre individuelle, specifikke og konkrete grunde for de anfægtede foranstaltninger, som ikke er fuldt ud underbygget af nogen dokumentation.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 64 og artikel 65 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) og af lighedsprincippet samt om anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgerne har gjort gældende, at de justeringskoefficienter, som anvendes på deres løn, og som i øvrigt er i strid med de justeringskoefficienter, der er fastsat af De Forenede Nationer, ikke har sikret, at de har samme købekraft.