Sag C-221/06

Stadtgemeinde Frohnleiten og Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH

mod

Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof)

»Udtagelse af et dokument«

Sammendrag af kendelse

Retspleje – fremlæggelse af nationale myndigheders juridiske tjenesters udtalelser for Domstolen – betingelser

[Domstolens procesreglement, art. 45, stk. 2, litra b)]

Det ville være i strid med den almene interesse, at de nationale myndigheder kan indhente uafhængige juridiske udtalelser fra deres juridiske tjeneste, når de i henhold til national lovgivning ikke er offentlige, såfremt sådanne interne dokumenter kunne fremlægges under en sag for Domstolen, uden at denne fremlæggelse var blevet tilladt af en kompetent myndighed i den omhandlede medlemsstat eller i givet fald anordnet af Domstolen i henhold til dens procesreglements artikel 45, stk. 2, litra b).

(jf. præmis 19)

DOMSTOLENS KENDELSE (Første Afdeling)

23. marts 2007 ( )

»Udtagelse af dokumenter«

I sag C‑221/06,

angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) ved afgørelse af 27. april 2006, indgået til Domstolen den 15. maj 2006, i sagen:

Stadtgemeinde Frohnleiten,

Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH

mod

Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft,

procesdeltager:

Republikken Østrig,

har

DOMSTOLEN (Første Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne R. Schintgen, A. Tizzano, A. Borg Barthet og M. Ilešič (refererende dommer),

generaladvokat: E. Sharpston

efter at have hørt generaladvokaten,

afsagt følgende

Kendelse

1 Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 10 EF, 12 EF, 23 EF, 25 EF, 49 EF og 90 EF.

2 Anmodningen er indgivet i forbindelse med en sag, der føres af Stadtgemeinde Frohnleiten (Frohnleiten kommune) og Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH (kommunal virksomhed i Frohnleiten) mod Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (forbundsministeren for landbrug, skovbrug, miljø og vandforvaltning, herefter »ministeren«), vedrørende en afgift for deponering af affald hidrørende fra Italien på det kommunale affaldsanlæg i Frohnleiten.

3 I henhold til § 3, stk. 1, nr. 1, i lov om sanering af forurenede områder (Altlastensanierungsgesetz) af 7. juni 1989 (BGBl 299/1989, herefter »ALSAG«) er »[l]angtidsdeponering af affald, herunder anbringelse af affald i et affaldsanlæg, også når dette er forbundet med byggetekniske eller andre formål« underlagt »Altlastenbeitrag«.

4 ALSAG’s § 3, stk. 2, nr. 1, foreskriver imidlertid, at deponering, anbringelse og transport af affald, der beviseligt opstår som følge af sikring eller sanering af områder med forureningsrisiko, som er indført i matriklen over potentielt forurenede områder, eller forurenede områder, der er opført på et kort over forurenede områder, er fritaget fra Altlastenbeitrag.

5 Ifølge Verwaltungsgerichtshof er det ifølge forholdets natur kun områder, der er beliggende i Østrig, som kan opføres i den østrigske matrikel over potentielt forurenede områder og på kortet over forurenede områder, hvilket fører til, at den fritagelse, som er foreskrevet i § 3, stk. 2, nr. 1, i ALSAG, kun kan finde anvendelse på affald, der hidrører fra sikring eller sanering af et forurenet eller potentielt forurenet område i Østrig.

6 I henhold til § 4, stk. 1, i ALSAG er bl.a. »den, der driver et affaldsanlæg eller et depot« underlagt Altlastenbeitrag.

7 Stadtgemeinde Frohnleiten er eneaktionær i Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH, som driver det kommunale affaldsanlæg i Frohnleiten.

8 I fjerde kvartal af 2001 og første kvartal af 2002 blev flere tons shredderrester fra Italien deponeret i dette affaldsanlæg. Overførslen til Østrig var godkendt af de østrigske myndigheder.

9 Affaldet hidrørte fra et område beliggende i Rovigo kommune (Italien), hvis sanering var erklæret nødvendig i den italienske plan for sanering af forurenede områder, der følger af artikel 22 i lovdekret nr. 22 af 5. februar 1997 (almindeligt tillæg til GURI nr. 38 af 15.2.1997) og af den italienske miljøministers dekret af 16. maj 1989 (GURI nr. 121 af 26.5.1989, s. 12).

10 Sagsøgerne i hovedsagen indgav, idet de var af den opfattelse, at det nævnte affald, fordi det hidrørte fra et forurenet område, var omfattet af fritagelsen i ALSAG’s § 3, stk. 2, nr. 1, en begæring til Bezirkshauptmannschaft Graz-Umgebung (forvaltningsmyndigheden i første instans, herefter »BH«) om, at denne fritagelse blev fastslået.

11 Ved afgørelse af 11. maj 2004 fastslog BH, at det omhandlede affald i henhold til ALSAG’s § 3, stk. 2, nr. 1, var fritaget for Altlastenbeitrag. I forbindelse med de østrigske forbundsmyndigheders klage blev denne afgørelse stadfæstet af Landeshauptmann von Steiermark (regeringschefen for delstaten Steiermark, herefter »LH«) ved afgørelse af 30. november 2004. Såvel BH som LH var af den opfattelse, at enhver forskelsbehandling mellem affald, der stammer fra retmæssige sanerings- eller sikringsforanstaltninger af forurenede områder, afhængig af, om de hidrører fra Østrig eller en anden medlemsstat, udgør en tilsidesættelse af artikel 90 EF.

12 Ved afgørelse af 10. januar 2005 annullerede ministeren afgørelsen truffet af LH og fastslog, at det omhandlede affald var omfattet af Altlastenbeitrag, idet det ikke hidrørte fra et område, der var opført i matriklen over potentielt forurenede områder eller på kortet over forurenede områder. Ministeren var af den opfattelse, at Altlastenbeitrag ikke var omfattet af artikel 90 EF, fordi der ikke er tale om en afgift for affald som sådan, men om en afgift, der er knyttet til en aktivitet.

13 Sagsøgerne i hovedsagen anlagde sag til prøvelse af denne ministerielle afgørelse ved Verwaltungsgerichtshof. De har i det væsentlige gjort gældende, at Altlastenbeitrag er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 90 EF, og at denne bestemmelse tilsidesættes, hvis afgiften beregnes forskelligt afhængigt af, om den vedrører importerede varer eller lignende indenlandske varer, da en sådan forskel har den konsekvens, at omkostningen for de importerede varer øges.

14 I denne forbindelse har Verwaltungsgerichtshof besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»Er artikel 10 EF, 12 EF, 23 EF, 25 EF, 49 EF eller 90 EF til hinder for en national afgiftsbestemmelse, der underlægger deponering af affald en afgift (»Altlastenbeitrag«), men fritager deponering af affald, der beviseligt hidrører fra sikring eller sanering af forurenede områder, fra denne afgift, når disse områder (forurenede eller potentielt forurenede områder) er opført i de lovbestemte offentlige registre (matrikel over potentielt forurenede områder eller kort over forurenede områder), hvori alene områder, der er beliggende på det nationale område, kan opføres, med den følge, at fritagelse kun er mulig for deponering af affald, der hidrører fra forurenede eller potentielt forurenede områder, som er beliggende på det nationale område?«

15 Sagsøgerne i hovedsagen indgav bemærkninger til Domstolens Justitskontor den 28. juli 2006. De gjorde bl.a. gældende, at de først havde sendt en erklæring til Zollamt Graz, der var den kompetente myndighed for opkrævning af afgiften, om, at affaldet hidrørende fra det forurenede område i Rovigo ikke var afgiftspligtigt. Bundesministerium für Finanzen (forbundsfinansministeriet), hvorunder toldkontorerne hører, anmodede herefter Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst (forbundskanslerembedets afdeling for forfatningsanliggender) om en juridisk udtalelse med henblik på at vurdere, om ALSAG er forenelig med fællesskabsretten, især artikel 90 EF. Denne udtalelse blev afgivet den 20. september 2002. Zollamt Graz krævede endelig betaling af Altlastenbeitrag, hvorved sagsøgerne i hovedsagen var nødsaget til at indgive den i denne kendelses præmis 10 nævnte begæring til BH.

16 Sagsøgerne i hovedsagen har fremlagt et uddrag af nævnte juridiske udtalelse som bilag B til deres skriftlige indlæg.

17 Ved skrivelse indgået til Domstolens Justitskontor den 20. februar 2007 har den østrigske regering i medfør af procesreglementets artikel 91, stk. 1, rejst formalitetsindsigelse om, at Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensts juridiske udtalelse af 20. september 2002 ikke anvendes i denne sag. Til støtte for indsigelsen har regeringen gjort gældende, at sådanne udtalelser har til formål at vejlede de forbundsministerier, der anmoder om dem i forbindelse med udarbejdning af retsakter og andre opgaver. Der er tale om almindelige interne arbejdsdokumenter, som ikke skal offentliggøres. Deres brug uden for denne kontekst vil i betydeligt omfang forstyrre det gode samarbejde mellem Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst og forbundsministerierne, idet sidstnævnte kan foranlediges til ikke længere at anmode om sådanne udtalelser og således giver afkald på et nyttigt redskab til at sikre, at deres handlinger er retmæssige.

18 Selv om sagsøgerne var blevet anmodet herom af Domstolens Justitskontor, har de ikke afgivet indlæg vedrørende denne formalitetsindsigelse.

19 Det bemærkes, at det ville være i strid med den almene interesse i, at de nationale myndigheder kan indhente uafhængige juridiske udtalelser fra deres juridiske tjeneste, når de i henhold til national lovgivning ikke er offentlige, såfremt sådanne interne dokumenter kunne fremlægges under en sag for Domstolen, uden at denne fremlæggelse var blevet tilladt af en kompetent myndighed i den omhandlede medlemsstat eller i givet fald anordnet af Domstolen i henhold til dens procesreglements artikel 45, stk. 2, litra b) (jf. analogt om udtalelser afgivet af fællesskabsinstitutionernes juridiske tjenester kendelse af 23.10.2002, sag C-445/00, Østrig mod Rådet, Sml. I, s. 9151, præmis 12).

20 I det foreliggende tilfælde skal det for det første bemærkes, at den østrigske regering uden at være blevet modsagt har anført, at de af Bundeskanzleramt-Verfassungsdienst fremlagte juridiske udtalelser til forbundsministerierne er interne dokumenter for de østrigske myndigheder, som ifølge lovgivningen ikke har pligt til at udlevere dem.

21 For det andet har sagsøgerne i hovedsagen ikke påberåbt sig, at Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensts juridiske udtalelse af 20. september 2002 var tilstillet dem af de østrigske myndigheder. Det fremgår under disse omstændigheder, at de østrigske myndigheder hverken har videregivet nævnte udtalelse til sagsøgerne i hovedsagen eller tilladt, at den blev videregivet til dem.

22 I øvrigt kan det på baggrund af den omstændighed, som nævnt af sagsøgerne i hovedsagen i deres indlæg indleveret den 28. juli 2006, at BH har anmodet ministeren om at videregive Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensts juridiske udtalelse af 20. september 2002, ikke fastslås, at denne udtalelse udgør en del af procesmaterialet i hovedsagen. Sagsøgerne i hovedsagen har således anført, at ministeren afviste at videregive nævnte udtalelse til BH, der således har truffet afgørelse uden at være forelagt denne. Endvidere har de ikke gjort gældende, at nævnte minister ifølge lovgivningen havde pligt til at efterkomme en sådan anmodning om videregivelse.

23 Under disse omstændigheder bør den østrigske regerings indsigelse tages til følge, og uddraget af Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensts juridiske udtalelse af 20. september 2002, som er indeholdt i bilag B til sagsøgerne i hovedsagens skriftlige indlæg, udtages af akterne i sag C-221/06.

24 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

På grundlag af disse præmisser bestemmer Domstolen (Første Afdeling):

1) Uddraget af Bundeskanzleramt-Verfassungsdiensts juridiske udtalelse af 20. september 2002, som Stadtgemeinde Frohnleiten og Gemeindebetriebe Frohnleiten GmbH har fremlagt som bilag B til deres skriftlige indlæg, udtages af akterne i sag C-221/06.

2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Underskrifter