Sag C-71/14

East Sussex County Council

mod

Information Commissioner

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af First-tier Tribunal)

»Præjudiciel forelæggelse — Århuskonventionen — direktiv 2003/4/EF — artikel 5 og 6 — offentlig adgang til miljøoplysninger — gebyr for udlevering af miljøoplysninger — begrebet »et rimeligt beløb« — omkostninger til vedligeholdelse af en database og faste omkostninger — adgang til klage og domstolsprøvelse — administrativ prøvelse og domstolsprøvelse af en afgørelse om opkrævning af et gebyr«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 6. oktober 2015

Artikel 5, stk. 2, i direktiv 2003/4 om offentlig adgang til miljøoplysninger skal fortolkes således, at det gebyr, som opkræves for udlevering af en særlig type miljøoplysninger, ikke kan omfatte nogen af de omkostninger til vedligeholdelse af en database, som den offentlige myndighed anvender til dette formål, men kan omfatte faste omkostninger, der kan henføres til den tid, som denne myndigheds personale bruger på besvarelse af individuelle anmodninger om oplysninger, og hvortil der tages passende hensyn ved fastsættelsen af gebyret, forudsat at dette gebyr ikke overstiger et rimeligt beløb. Det fremgår nemlig af artikel 5, stk. 1, i direktiv 2003/4, sammenholdt med direktivets artikel 3, stk. 5, litra c), at det i princippet kun er omkostninger, som ikke følger af etableringen og vedligeholdelsen af registre, oversigter og faciliteter til konsultation, som kan henføres til at udlevere miljøoplysninger, og som de nationale myndigheder kan opkræve et gebyr for i medfør af artikel 5, stk. 2, i direktiv 2003/4. Disse omkostninger omfatter ikke alene omkostninger til porto og fotokopiering, men også omkostninger, der kan henføres til den tid, som den pågældende offentlige myndigheds personale bruger på at besvare en individuel anmodning om oplysninger, herunder bl.a. den tid, det tager at finde de ønskede oplysninger og forberede dem i det ønskede format. Henset til, at begrebet faktiske omkostninger er anvendt i 18. betragtning til direktiv 2003/4, kan faste omkostninger, hvortil der tages passende hensyn ved fastsættelsen af gebyret, desuden i princippet kan medtages i beregningen af det i direktivets artikel 5, stk. 2, omhandlede gebyr. Medtagningen af de faste omkostninger i beregningen af dette gebyr er nemlig i overensstemmelse med sædvanlige regnskabsprincipper. Disse omkostninger kan imidlertid kun medtages i beregningen af gebyret, for så vidt som de kan henføres til et omkostningselement, som kan henføres til det at udlevere miljøoplysninger. (jf. præmis 34, 36, 39, 40 og 45 samt domskonkl. 1)

Hvad angår den anden betingelse i artikel 5, stk. 2, i direktiv 2003/4 om offentlig adgang til miljøoplysninger, hvorefter det i denne bestemmelse omhandlede samlede gebyr ikke må overskride et rimeligt beløb, må enhver fortolkning af begrebet rimeligt beløb, som kan bevirke, at personer, der ønsker at få oplysninger, afstår herfra, eller som begrænser retten til aktindsigt i oplysninger, afvises. For at afgøre, om et gebyr, som er opkrævet i henhold til artikel 5, stk. 2, i direktiv 2003/4, har en afskrækkende virkning, skal der både tages hensyn til den informationssøgendes økonomiske situation og den almene interesse i miljøbeskyttelsen. Denne vurdering skal dermed ikke alene vedrøre den berørtes økonomiske situation, men ligeledes være baseret på en objektiv bedømmelse af omkostningsbeløbets størrelse. Gebyret må således hverken overstige den berørtes økonomiske evne og må under alle omstændigheder ikke fremstå objektivt urimeligt. Den omstændighed alene, at et gebyr ikke er afskrækkende set i lyset af de berørtes økonomiske situation fritager desuden ikke den offentlige myndighed fra dens forpligtelse til også at sikre, at disse gebyrer ikke virker urimeligt høje for almenheden, henset til den almene interesse i miljøbeskyttelse. (jf. præmis 42-44)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 48 og 49)

Artikel 6 i direktiv 2003/4 om offentlig adgang til miljøoplysninger skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som alene indrømmer en begrænset administrativ prøvelse og domstolsprøvelse af, om det gebyr, som opkræves for at udlevere en særlig type miljøoplysninger, er rimeligt, således som det er foreskrevet i den anvendelige nationale ret, forudsat at denne kontrol er baseret på objektive forhold, og den i overensstemmelse med ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet vedrører spørgsmålet om, hvorvidt den offentlige myndighed, som har pålagt gebyret, har overholdt betingelserne i direktivets artikel 5, stk. 2, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve. I direktiv 2003/4 definerer udtrykkene revurderes og efterprøves administrativt i artikel 6, stk. 1, og udtrykket efterprøve i samme artikels stk. 2 nemlig ikke rækkevidden af den i direktivet krævede administrative prøvelse og domstolsprøvelse. Da der ikke findes specifikke EU-bestemmelser, henhører fastlæggelsen af denne rækkevidde under medlemsstaternes interne retsorden, forudsat at ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet overholdes. I denne forbindeles er adgangen til en administrativ prøvelse og domstolsprøvelse af et gebyr, som pålægges for at udlevere miljøoplysninger uløseligt forbundet med opfyldelsen af det formål, som EU-lovgiver forfulgte ved vedtagelsen af direktiv 2003/4, dvs., at sikre EU-rettens forenelighed med Århuskonventionen ved at fastsætte en generel ordning for at sikre, at enhver fysisk eller juridisk person i en medlemsstat har en ret til adgang til miljøoplysninger, som de offentlige myndigheder er i besiddelse af, eller som opbevares for dem, uden at vedkommende skal gøre rede for en interesse heri. (jf. præmis 53, 56 og 61 samt domskonkl. 2)