KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
KENDELSE AFSAGT AF RETTENS PRÆSIDENT 
3. december 2002 * 
I sag T-181/02 R, 
Neue Erba Lautex GmbH Weberei und Veredlung, Neugersdorf (Tyskland), ved 
Rechtsanwalt U. Ehricke, og med valgt adresse i Luxembourg, 
sagsøger, 
støttet af 
Freistaat Sachsen ved Rechtsanwalt M. Schütte, og med valgt adresse i 
Luxembourg, 
intervenient, 
* Processprog: tysk. 
II - 5086 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOÌMMISSIONEN 
mod 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved V. Kreuschitz, V. Di Bucci og 
T. Scharf, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg, 
sagsøgt, 
angående principalt en påstand om udsættelse af gennemførelsen af Kommis­
sionens beslutning 2002/783/EF af 12. marts 2002 om Tysklands statsstøtte 
C 62/2001 (ex NN 8/2000) til Neue Erba Lautex GmbH og Erba Lautex GmbH 
in Gesamtvollstreckung (EFT L 282, s. 48), subsidiært om en gradvis 
tilbagebetaling af den pågældende støtte, 
har 
PRÆSIDENTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS 
RET I FØRSTE INSTANS 
afsagt følgende 
Kendelse 
1 I Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering 
af kriseramte virksomheder (EFT 1999 C 288, s. 2, herefter »rammebestemmel­
serne«) hedder det i punkt 7: 
II - 5087 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
»Rammebestemmelserne tillader ikke, at der ydes rednings- eller omstrukture­
ringsstøtte til en nystiftet virksomhed, selv om virksomhedens finansielle stilling 
er vanskelig. Det gælder også, når den nye virksomhed er ¡opstået ved likvidation 
af en tidligere virksomhed eller ved erhvervelse af dens aktiver.« 
2 I den til rammebestemmelsernes punkt 7 knyttede fodnote 10 er det fastsat, at 
»[d]e eneste undtagelser fra denne regel er de tilfælde, der behandles af 
»Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben« inden for rammerne 
af dens privatiseringsopgaver, og andre lignende tilfælde i de nye delstater — og 
det gælder kun for de tilfælde, hvor virksomheden er opstået ved likvidation eller 
overtagelse indtil den 31. december 1999«. 
3 Ifølge rammebestemmelsernes punkt 23, litra b), skal redningsstøtte for at kunne 
godkendes være knyttet til lån, som skal tilbagebetales inden for 12 måneder efter 
sidste udbetaling af lånet til virksomheden. 
4 Rammebestemmelsernes punkt 40, der vedrører omstruktureringsstøtte, bestem­
mer, at »støttemodtagerne [selv skal] yde et betydeligt bidrag til omstrukture­
ringsplanen af egne midler, herunder ved afhændelse af aktiver, som ikke er 
nødvendige for virksomhedens overleven, eller ved finansiering udefra på 
markedsvilkår [...]« 
II - 5088 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
5 I § 17 i Insolvenzordnung (den tyske lov om insolvens, herefter »InsO«) af 
5. oktober 1994 (BGBl. I, s. 2866) fastsættes betingelserne i tysk ret for at indgive 
konkursbegæring: 
»1. Den almindelige anledning til indgive konkursbegæring er insolvens. 
2. En skyldner er insolvent, når han ikke kan betale forfalden gæld. I 
almindelighed antages insolvens at foreligge, når skyldneren har indstillet sine 
betalinger.« 
Tvistens faktiske omstændigheder 
6 Sagsøgeren, Neue Erba Lautex GmbH Weberei und Veredlung (herefter »NEL« 
eller »sagsøgeren«), som har hjemsted i Neugersdorf (Tyskland), og som driver 
virksomhed i tekstilbranchen, blev stiftet den 23. december 1999 af den 
foreløbige kurator for konkursboet efter Erba Lautex GmbH (herefter »det 
gamle Erba Lautex«). Det gamle Erba Lautex blev stiftet i 1992 i forbindelse med 
opdelingen af Lautex AG, som var stiftet i 1990, og som bestod af en række 
virksomheder inden for tekstilbranchen. 
7 Det gamle Erba Lautex var genstand for flere omstruktureringsforanstaltninger, 
der til og med 1999 blev finansieret ved statsstøtte til et samlet beløb af mindst 
60,9 mio. EUR. Ved beslutning 2000/129/EF af 20. juli 1999 om Tysklands 
statsstøtte til fordel for Lautex GmbH Weberei und Veredlung (EFT L 42, s. 19, 
II - 5089 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
herefter »negativbeslutningen af 1999«) erklærede Kommissionen denne støtte 
uforenelig med fællesmarkedet og anmodede Forbundsrepublikken Tyskland om 
at kræve støtten tilbagebetalt. 
8 I 1997 blev det gamle Erba Lautex, hvis navn stadig var Lautex AG, og som 
tilhørte et offentligt forvaltningsinstitut, Treuhandanstalt, der senere blev til 
Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (herefter »BvS«), priva­
tiseret ved salg til to private investorer, Daun-koncemen og Maron-koncernen. I 
overensstemmelse med privatiseringsaftalen forhøjede de to investorer i perioden 
fra april 1998 til august 1999 det gamle Erba Lautex' kapital med 3,067 mio. 
EUR. Det var en betingelse for privatiseringen, at Kommissionen godkendte 
støtten til det gamle Erba Lautex. Som følge af negativbeslutningen af 1999 blev 
privatiseringsaftalen ophævet, og de to private investorer krævede i henhold til 
aftalen, at den investerede kapital blev tilbagebetalt. 
9 Den 2. november 1999 indgav det gamle Erba Lautex konkursbegæring 
(»Gesamtvollstreckung«). Konkursbegæringen førte i overensstemmelse med 
§ 60, stk. 1, nr. 4, i Gesetz betreffend Gesellschaften mit beschränkter Haftung 
(lov om selskaber med begrænset ansvar, RGBl. 1892, s. 477, som ændret ved 
BGBl. 19941, s. 2911) til, at det gamle Erba Lautex blev opløst den 31. december 
1999. Kravet om tilbagebetaling af den støtte, negativbeslutningen af 1999 
drejede sig om, blev opført som en del af konkursmassen for det gamle Erba 
Lautex. 
10 Det gamle Erba Lautex' virksomhed blev overtaget af NEL, som blev stiftet af 
den foreløbige kurator for det gamle Erba Lautex den 23. december 1999; NEL er 
et 100%-ejet datterselskab af det gamle Erba Lautex. Ved overtagelsen 
forpagtede NEL alle de af det gamle Erba Lautex' aktiver, som var nødvendige 
for at videreføre selskabets virksomhed. Hele det gamle Erba Lautex' personale 
har indgået nye kontrakter med NEL uden at have modtaget affindelsesbeløb. 
NEL beskæftiger for tiden ca. 270 personer. 
II - 5090 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
11 Ved skrivelse af 29. december 1999, som indgik til Kommissionen den 3. januar 
2000, blev denne af de tyske myndigheder underrettet om, at NEL var blevet 
stiftet som et redningsselskab (»Auffanggesellschaft«). I skrivelsen redegjordes 
der for en omstruktureringsplan udarbejdet af revisionsfirmaet Price Waterhouse 
Coopers Deutsche Revision, og det anførtes, at omstruktureringen af NEL ville 
blive foretaget i år 2000, så snart der var fundet en investor. Endvidere oplystes 
det i skrivelsen, at NEL i en overgangsfase ville modtage et beløb på 4,448 mio. 
EUR i redningsstøtte fra BvS og Freistaat Sachsen (delstaten Sachsen); beløbet 
ville blive udbetalt gennem den finansielle institution Sächsische Aufbaubank 
(herefter »SAB«) i form af lån. De med omstruktureringen forbundne omkost­
ninger, som blev anslået til maksimalt 29,5 mio. EUR — og som BvS og Freistaat 
Sachsen havde erklæret sig indstillet på at betale — antoges bl.a. at kunne dække 
erhvervelsen af det gamle Erba Lautex' aktiver og tilbagebetalingen af de to lån, 
BvS og SAB ydede som redningsstøtte. 
12 Ifølge omstruktureringsplanen skulle det gamle Erba Lautex' aktiver således 
overføres til NEL med henblik på salget af virksomheden i løbet af år 2000. I 
dette øjemed blev der i 2000 gennemført en udbudsprocedure. Denne var endnu 
ikke afsluttet, da begæringen om foreløbige forholdsregler blev indgivet. 
13 Ved skrivelse indgået til Kommissionen den 27. februar 2001 underrettede de 
tyske myndigheder denne om, at der efter ophævelsen af privatiseringsaftalen og i 
overensstemmelse med bestemmelserne heri var blevet udbetalt et beløb på 3,289 
mio. EUR til Maron- og Daun-koncernen; dette beløb udgjorde tilbagebetalingen 
af købsprisen for det gamle Erba Lautex, som koncernerne havde erhvervet, samt 
deres kapitaltilførsel på 3,067 mio. EUR. 
14 Ved skrivelse af 30. juli 2001 underrettede Kommissionen de tyske myndigheder 
om, at den havde besluttet at indlede proceduren i henhold til artikel 88, stk. 2, 
EF i relation til støtte C 62/2001 (ex NN 8/2000) til Neue Erba Lautex GmbH 
II - 5091 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
(EFT 2001 C 310, s. 3). Kommissionen modtog bemærkninger fra to tyske 
konkurrenter og en belgisk tekstilproducentsammenslutning, hvortil Forbunds­
republikken Tyskland fremsatte sine egne bemærkninger ved skrivelse af 
7. februar 2002. 
15 Den 12. marts 2002 vedtog Kommissionen beslutning 2002/783/EF om Tysk­
lands statsstøtte C 62/2001 (ex NN 8/2000) til Neue Erba Lautex GmbH og Erba 
Lautex GmbH in Gesamtvollstreckung (EFT L 282, s. 48, herefter »den 
anfægtede beslutning«). 
16 Ifølge den anfægtede beslutnings artikel 1 er »Tysklands støtte på 7,834 mio. 
EUR (15,324 mio. DEM) til fordel for koncernen bestående af Erba Lautex 
GmbH i.G. og virksomhedens datterselskab Neue Erba Lautex GmbH (som ejes 
100% af moderselskabet) [...] uforenelig med fællesmarkedet«. Ifølge beslut­
ningens artikel 2 skal Forbundsrepublikken Tyskland omgående tilbagesøge 
støtten med renter i overensstemmelse med tysk lovgivning. Ifølge beslutningens 
artikel 3 skal Forbundsrepublikken Tyskland ligeledes senest to måneder efter 
meddelelsen af beslutningen underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltnin­
ger der er truffet for at efterkomme denne. 
17 Med hensyn til det beløb på 4,448 mio. EUR, der blev givet meddelelse om ved 
skrivelsen af 29. december 1999, og som på tidspunktet for vedtagelsen af 
Kommissionens beslutning androg 4,767 mio. EUR — den foreliggende sag 
drejer sig kun om dette beløb — konstaterede Kommissionen, at dette beløb var 
ydet af BvS og SAB i form af lån den 23. december 1999, den 1. februar 2000, den 
19. maj 2000 og den 18. juni 2000 (betragtning 18). Det anførtes i den anfægtede 
beslutning, at lånene skulle have været tilbagebetalt inden seks måneder efter, at 
de var blevet ydet, men at tilbagebetalingsperioden var blevet forlænget til 12 
måneder. Tilbagebetalingen af lånene skulle være foretaget med et månedligt 
beløb på 5 112 EUR (2 556 EUR til SAB og samme beløb til BvS) fra og med den 
1. juli 2001. 
II - 5092 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
18 Efter at have kvalificeret dette beløb som statsstøtte i den i artikel 87, stk. 1, EF 
anvendte betydning fastslog Kommissionen, at modtageren var den koncern, der 
bestod af det gamle Erba Lautex og NEL (herefter »Erba Lautex-koncernen«), og 
at denne koncern udgjorde én økonomisk enhed (betragtning 36-38). 
19 I betragtning 39-59 til den anfægtede beslutning undersøgte Kommissionen 
videre, om denne statsstøtte kunne anses for forenelig med fællesmarkedet på 
grundlag af artikel 87, stk. 3, litra c), EF. 
20 I dette øjemed tog Kommissionen i betragtning 44-47 stilling til, om NEL kan 
betragtes som et redningsselskab (»Auffanggesellschaft«) i den betydning, der 
fremgår af undtagelsesbestemmelsen i fodnote 10 til rammebestemmelserne. Det 
fremhæves i den anfægtede beslutning, at denne fodnote udelukkende finder 
anvendelse på virksomheder, som er opstået ved likvidation eller overtagelse. 
Kommissionen konstaterede, at der i Erba Lautex-koncernens tilfælde imidlertid 
hverken har været tale om en likvidation eller en overtagelse af aktiver. 
Kommissionen var følgelig uenig i, at konkursbehandlingen (Gesamtvollstrec­
kungsverfahren) var en form for likvidation (betragtning 45). Den bemærkede 
hertil, at en likvidation i det væsentlige indebærer en omsætning af aktiver til rede 
penge og som regel forudsætter salg af aktiver og fordeling af aktiver mellem 
kreditorerne og virksomhedsejerne, inden virksomheden afvikles, men at en 
konkurs derimod kan indebære reorganisering af virksomheden og videreførelse 
af dens aktiviteter. Med hensyn til overtagelsen af aktiver afviste Kommissionen 
den opfattelse, at en forpagtning af aktiver er sammenlignelig med en overtagelse 
(betragtning 46). 
21 Efter at have draget den konklusion, at fodnote 10 ikke kunne finde anvendelse, 
undersøgte Kommissionen videre, om støtten til Erba Lautex-koncernen opfyldte 
kriterierne i rammebestemmelserne, således at den kunne erklæres forenelig med 
fællesmarkedet (betragtning 48-56). 
II - 5093 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
22 Hvad dette angår bemærkede Kommissionen følgende: 
»[...] den sædvanlige periode på seks måneder, i hvilken der kan bevilges 
redningsstøtte, [er] i det foreliggende tilfælde uden begrundelse overskredet 
markant. Dertil kommer, at virksomheden i henhold til de foreliggende oplys­
ninger skal tilbagebetale den påståede redningsstøtte inden for en periode på otte 
år, i hvilken forbindelse der ikke er taget højde for tilbagebetalingen af renter 
[...]« (betragtning 50). 
23 Kommissionen anførte videre: »[...] formålet med redningsstøtte i henhold til 
rammebestemmelserne [er] at muliggøre videreførelsen af virksomhedens aktivi­
teter, indtil det kan vurderes, om virksomheden kan overleve. Selv om man 
accepterer en vis fleksibilitet, kan redningsstøtte ikke godkendes for en 
ubegrænset periode«. Kommissionen anførte desuden: »To år efter udbuddet er 
salget endnu ikke gennemført. Desuden er der øjensynligt allerede truffet visse 
omstruktureringsforanstaltninger« (betragtning 52). 
24 Kommissionen drog den konklusion, at støtten heller ikke kunne betragtes som 
omstruktureringsstøtte. Navnlig anførtes følgende i den anfægtede beslutning: 
»(54) For det første har Tyskland aldrig fremlagt en omstruktureringsplan for 
hele koncernen [...] Den eneste plan, der er forelagt Kommissionen, vedrører 
NEL, der udgør en del af koncernen. 
(55) For det andet er det ikke realistisk at forvente, at koncernen blot delvist 
formår at genoprette sin rentabilitet. Tyskland har aldrig erklæret, at renta­
biliteten i [det gamle] Erba Lautex kan genoprettes. I rapporten til den første 
kreditorforsamling blev det fastslået, at den konkursramte virksomhed ikke 
kunne genoprettes. Selv om Tyskland er af den opfattelse, at NEL's rentabilitet 
II - 5094 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
kan genoprettes, kan dette imidlertid kun ske ved salg af virksomheden. Det er 
gentagne gange fastslået, at ingen investor tilsyneladende er interesseret i at 
overtage den nye juridiske person. Dermed kan det fastslås, at der hverken 
foreligger et væsentligt bidrag fra støttemodtagerne eller håb om et sådant. « 
25 Endelig erindrede Kommissionen i betragtning 57 under henvisning til Domsto­
lens dom af 15. maj 1997 (sag C-355/95 P, TWD mod Kommissionen, Sml. I, 
s. 2549) om følgende: 
»[Kommissionen skal] i forbindelse med undersøgelsen af, om statsstøtten [er] 
forenelig med fællesmarkedet, tage hensyn til alle relevante faktorer. Dertil hører 
omstændigheder, der måtte være anført i en eventuel tidligere beslutning, og de 
forpligtelser, som er blevet en medlemsstat pålagt i forbindelse med en sådan 
beslutning. I forbindelse med vurderingen af ny støtte skal Kommissionen vurdere 
denne støttes kumulerende virkning med hensyn til en fordrejning af kon­
kurrencen og den med fællesmarkedet uforenelige, ikke tilbagesøgte støtte.« 
26 I betragtning 58 og 59 mindede Kommissionen om, at den i negativbeslutningen 
af 1999 havde fastslået, at statsstøtten til det gamle Erba Lautex ikke var 
forenelig med fællesmarkedet, og at selskabet gennem NEL videreførte sine 
aktiviteter på det samme marked. Kommissionen var derfor af den opfattelse, at 
den nye støtte har en skadelig kumulerende virkning på konkurrencen. 
Retsforhandlinger 
27 Den 13. juni 2002 anlagde sagsøgeren annullationssøgsmål til prøvelse af den 
anfægtede beslutning. 
II - 5095 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
28 Ved processkrift indleveret den 28. juni 2002 har sagsøgeren indgivet begæring 
med følgende påstande: 
Principalt: 
— Gennemførelsen af den anfægtede beslutnings artikel 2 udsættes i medfør af 
artikel 105, stk. 2, i Rettens procesreglement, indtil Retten har behandlet 
begæringen om udsættelse og truffet afgørelse om denne. 
— Gennemførelsen af den anfægtede beslutnings artikel 2 udsættes, indtil der er 
truffet afgørelse om annullationssøgsmålets realitet, eller indtil et andet af 
Retten fastsat tidspunkt. 
Subsidiært: 
— Gennemførelsen af den anfægtede beslutnings artikel 2 udsættes på betingelse 
af, at sagsøgeren hver måned tilbagebetaler et beløb på 5 000 EUR eller et 
andet af Retten fastsat beløb til BvS og SAB. 
— Der træffes sådanne andre eller supplerende foreløbige forholdsregler, som 
Retten måtte finde fornødne eller passende. 
— Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. 
II - 5096 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
29 På baggrund af omstændighederne i den foreliggende sag har Retten ikke taget 
den begæring, sagsøgeren har indgivet i henhold til artikel 105, stk. 2, i Rettens 
procesreglement, til følge og har anmodet Kommissionen om at fremsætte sine 
bemærkninger. 
30 Kommissionen har fremsat sine bemærkninger til begæringen om foreløbige 
forholdsregler den 15. juli 2002. 
31 Den 19. september 2002 fremsatte Freistaat Sachsen begæring om at måtte 
intervenere i sagen om foreløbige forholdsregler til støtte for sagsøgerens 
påstande. Ved kendelse af 20. september 2002 tog Rettens præsident inter-
ventionsbegæringen til følge. 
32 Parterne, herunder intervenienten, har afgivet mundtlige indlæg i retsmødet den 
20. september 2002. 
33 Ved afslutningen af retsmødet gav Retten Kommissionen en frist til at overveje 
muligheden af, at den omtvistede statsstøtte blev tilbagebetalt. Ved skrivelse af 
11. oktober 2002 fremlagde sagsøgeren for Retten et forslag til aftale, der stemte 
overens med det forslag, Retten havde fremsat under retsmødet. Ved skrivelse af 
samme dato svarede Kommissionen, at den ikke accepterede forslaget. 
34 Foranlediget af Kommissionens afvisning af sagsøgerens forslag har sagsøgeren 
ved skrivelse af 28. oktober fremsat yderligere bemærkninger for Retten. Ved 
skrivelse indleveret til Retten samme dag har Kommissionen fremsat supplerende 
bemærkninger til sagsøgerens forslag. 
II - 5097 
KENDFXSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
Retlige bemærkninger 
35 I henhold til artikel 242 EF og 243 EF, sammenholdt med artikel 4 i Rådets 
afgørelse 88/591/EKSF, EØF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De 
Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (EFT L 319, s. 1), som ændret ved 
Rådets afgørelse 93/350/Euratom, EKSF, EØF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21), 
kan Retten, hvis den skønner, at forholdene kræver det, udsætte gennemførelsen 
af den anfægtede retsakt eller foreskrive de nødvendige foreløbige forholdsregler. 
36 Procesreglementets artikel 104, stk. 2, bestemmer, at begæringer om udsættelse af 
gennemførelsen skal angive de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, og 
de faktiske og retlige grunde til, at den begærede foreløbige forholdsregel 
umiddelbart forekommer berettiget (fumus boni juris). Disse betingelser er 
kumulative, således at en begæring om udsættelse af gennemførelsen ikke kan 
tages til følge, når en af dem ikke er opfyldt (kendelse afsagt af Domstolens 
præsident den 14.10.1996, sag C-268/96 P(R), SCK og FNK mod Kommissionen, 
Sml. I, s. 4971, præmis 30, kendelse afsagt af Rettens præsident den 15.7.1998, 
sag T-73/98 R, Prayon-Rupel mod Kommissionen, Sml. II, s. 2769, præmis 25, og 
den 4.4.2002, sag T-198/01 R, Technische Glaswerke Ilmenau mod Kommis­
sionen, Sml. II, s. 2153, præmis 50). 
Begæringen om foreløbige forholdsregler: formaliteten 
37 Kommissionen har gjort gældende, at den foreliggende begæring ikke kan antages 
til realitetsbehandling. Den finder, at sagsøgeren burde have afventet, at BvS og 
SAB indledte tilbagesøgningsproceduren, og derpå anvendt de nationale rets­
midler, der står til sagsøgerens rådighed, til at modsætte sig tilbagebetalings­
kravet (Domstolens dom af 25.10.2001, sag C-276/99, Tyskland mod 
Kommissionen, Sml. I, s. 8055, kendelse afsagt af Domstolens præsident den 
6.2.1986, sag 310/85 R, Deufil mod Kommissionen, Sml. s. 537, præmis 22, og 
den 15.6.1987, sag 142/87 R, Belgien mod Kommissionen, Sml. s. 2589, præmis 
26). 
II - 5098 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
38 Det er åbenbart, at denne argumentation ikke kan tiltrædes. Det skal således 
understreges, at i medfør af artikel 104, stk. 1, i Rettens procesreglement er 
spørgsmålet, om en begæring om udsættelse af gennemførelsen af en institutions 
retsakt kan antages til realitetsbehandling, kun undergivet betingelsen om, at den, 
der har fremsat begæringen, har anfægtet denne retsakt under en sag for Retten 
(kendelse afsagt af Domstolens præsident den 18.10.2002, sag C-232/02 P(R), 
Kommissionen mod Technische Glaswerke Ilmenau, Sml. I, s. 8977, præmis 32). 
39 Således som det fremgår af præmis 33 i den i den foregående præmis nævnte 
kendelse afsagt af Domstolens præsident, kan argumenter fremført af Kommis­
sionen, der bygger på hensigtsmæssighedsbetragtninger med hensyn til de 
forskellige procedurers effektivitet på området for kontrol af statsstøtte, ikke 
føre til en ændring af hovedreglen gengivet i foregående præmis, og i den særlige 
situation med en virksomhed, som har anlagt et annullationssøgsmål til prøvelse 
af en kommissionsbeslutning, der pålægger tilbagesøgning af en uforenelig 
statsstøtte til en afvisning af at tillægge virksomheden en foreløbig domstols-
beskyttelse ved Fællesskabets retsinstanser. 
40 Den foreliggende begæring skal følgelig antages til realitetsbehandling. 
Begæringen om foreløbige forholdsregler: realiteten 
Paternes argumenter 
— Fumus boni juris 
41 For at godtgøre, at fumus boni juris-betingelsen er opfyldt, har sagsøgeren 
fremført fire anbringender, som er fremstillet mere udførligt i sagsøgerens 
søgsmål i hovedsagen. 
II - 5099 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
42 Som det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at sagsøgeren og det 
gamle Erba Lautex ikke udgør en økonomisk enhed. Kommissionen burde ikke 
have lagt til grund, at sagsøgeren var kontrolleret af det gamle Erba Lautex, 
eftersom dette selskab blev opløst i forbindelse med indledningen af konkurs­
behandlingen og ikke længere driver virksomhed. 
43 Endvidere er NEL ifølge sagsøgeren ikke en »virksomhed, der er opstået ved 
overtagelse af aktiver«, i den betydning, der anvendes i undtagelsesbestemmelsen 
i fodnote 10 til rammebestemmelserne. Denne undtagelse tager sigte på tilfælde, 
hvor en virksomhed er blevet oprettet, efter at der er indtruffet en konkurs. En 
»overtagelse af aktiver« kan bestå i, at dele af konkursboets ejendom forpagtes, 
således at driften af virksomheden kan fortsætte. Den omstændighed, at 
sagsøgeren i sin egenskab af datterselskab, som ejes fuldt ud af den insolvente 
virksomhed, viderefører dennes aktiviteter, er ikke i strid med undtagelses­
bestemmelsen om overtagelser, navnlig fordi sagsøgeren er den eneste enhed, der 
er tilbage på markedet. 
44 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionen burde have taget 
samtlige disponible oplysninger i betragtning, da den traf sin beslutning. Den så 
bort fra den skrivelse, den tyske forbundsregering tilsendte Kommissionen den 
27. februar 2002. Heri underrettede forbundsregeringen Kommissionen om 
hovedpunkterne i en rapport, Kommissionen senere har modtaget, om ændring af 
omstruktureringsprojektet, nedsættelse af den påtænkte omstruktureringsstøtte 
og muligheden af at godkende støtten på grundlag af det ændrede projekt. I 
skrivelsen anførte forbundsregeringen endvidere, at der ville fremkomme mere 
detaljerede oplysninger i løbet af kort tid. Desuden burde Kommissionen have 
afventet og taget de oplysninger, forbundsregeringen fremsendte i en skrivelse af 
12. marts 2003, i betragtning, eftersom der var gået over to år, siden støtten blev 
anmeldt, og eftersom Kommissionen selv i rammebestemmelsernes punkt 3.2.4 
har erkendt, at det kan være nødvendigt at ændre en omstruktureringsplan i 
omstruktureringsperioden. Denne åbenbare fejl ved bedømmelsen har haft 
afgørende indflydelse på den anfægtede beslutning, for støtten havde under alle 
omstændigheder kunnet godkendes på grundlag af dette nye dokument. 
45 Desuden tog Kommissionen efter sagsøgerens opfattelse ikke samtlige de 
oplysninger i betragtning, der blev meddelt den sammen med anmeldelsen, 
II - 5100 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
eftersom den ikke foretog nogen bedømmelse af den omstruktureringsstøtte på 
29,5 mio. EUR, som den oprindelig var blevet underrettet om, men anførte, at 
den ikke var blevet oplyst om, hvordan de med omstruktureringen forbundne 
omkostninger skulle finansieres. Denne åbenbare fejl ved Kommissionens 
bedømmelse har fået vidtrækkende konsekvenser, idet den har forhindret 
Kommissionen i at gøre brug af den skønsbeføjelse, den er tillagt. 
46 Det andet anbringende, hvorefter der foreligger en tilsidesættelse af væsentlige 
formforskrifter, består af to led. Som det første led har sagsøgeren gjort 
gældende, at den anfægtede beslutning er mangelfuldt begrundet. Den indeholder 
således intet om, hvorfor bedømmelsen i beslutningen adskiller sig fra den, der 
fremgår af Kommissionens tidligere beslutningspraksis. Kommissionen har 
således i en række beslutninger anerkendt, at virksomheder, der befandt sig en 
situation, som svarede til sagsøgerens, var »nystiftede virksomheder«, der var 
omfattet af undtagelsesbestemmelsen i fodnote 10 til rammebestemmelserne. 
Desuden er den anfægtede beslutning efter sagsøgerens opfattelse utilstrækkeligt 
begrundet for så vidt angår bedømmelsen af konkurrencefordrejningen og af 
påvirkningen af samhandelen, og den indeholder overhovedet ikke nogen 
vurdering af støttemodtagerens markedsandel og af samhandelen med de 
produkter, det drejer sig om. 
47 Med det andet led har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat 
Forbundsrepublikken Tysklands, og indirekte sagsøgerens, ret til kontradiktion, 
idet den ikke har taget en række nye oplysninger om omstruktureringsplanen i 
betragtning. Havde den gjort det, ville den have godkendt rednings- og 
omstruktureringsstøtten. 
48 Ifølge det tredje anbringende foreligger der magtfordrejning. Den anfægtede 
beslutning blev således vedtaget med et andet formål for øje end det angivne. 
Sigtet med den anfægtede beslutning var således efter sagsøgerens opfattelse at 
forhindre, at Kommissionens stilling blev undergravet i forbindelse med en 
traktatbrudsprocedure mod Forbundsrepublikken Tyskland, der var givet 
meddelelse om i pressen, vedrørende Tysklands angiveligt manglende overhol­
delse af negativbeslutningen af 1999. 
II - 5101 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
49 Ifølge det fjerde anbringende foreligger der en tilsidesættelse af princippet om god 
forvaltningsskik, som indebærer, at Kommissionen ikke foretager undersøgelser 
eller udøver sin skønsbeføjelse på et for tidligt stadium. Da den formelle 
undersøgelsesprocedure blev indledt, havde Kommissionen allerede en uigenkal­
delig opfattelse af, hvilket udfald undersøgelsen af støtten skulle have. 
50 Over for det første anbringende har Kommissionen gjort gældende, at det gamle 
Erba Lautex og NEL udgør én koncern. Denne omstændighed begrunder i sig 
selv, at den støtte, som allerede var ydet det gamle Erba Lautex, tages i 
betragtning, og at der henvises til dommen i sagen TWD mod Kommissionen (jf. 
betragtning 57, 58 og 59 til den anfægtede beslutning). 
51 Kommissionen har i den forbindelse anført, at det gamle Erba Lautex ikke er 
blevet »erklæret konkurs«, og at NEL ikke har overtaget det gamle Erba Lautex' 
aktiver i den betydning, der forudsættes i fodnote 10 til rammebestemmelserne. 
52 Den omstændighed, at det gamle Erba Lautex har indstillet sine betalinger og 
ikke længere er til stede på markedet som konkurrent, er ifølge Kommissionen 
uden betydning, eftersom NEL er et datterselskab, der ejes fuldt ud af det gamle 
Erba Lautex. Kommissionen har endvidere bemærket, at selv om den juridiske 
løsning, der bestod i at stifte NEL som et datterselskab af den virksomhed, der 
har indstillet sine betalinger, kun blev valgt i afventning af, at NEL blev solgt til 
en investor, har en sådan investor endnu ikke vist sig. 
53 Det kan heller ikke lægges til grund, at der er sket en overtagelse af aktiver. Ved 
forpagtning overføres nemlig den faktiske besiddelse af og brugsretten til 
goderne, men ikke ejendomsretten til dem. Således kan f.eks. kun bortfor­
pagteren, i det foreliggende tilfælde det gamle Erba Lautex, sælge de bort­
forpagtede goder. Kommissionen har tilføjet, at der ikke kan gives sagsøgeren 
medhold i, at aktiverne kun er blevet bortforpagtet på et indledende stadium, når 
de for driften nødvendige aktiver havde været bortforpagtet i mere end to år og 
tre måneder, da den anfægtede beslutning blev vedtaget. 
II - 5102 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
54 Under alle omstændigheder er den omtvistede støtte efter Kommissionens 
opfattelse uforenelig med rammebestemmelserne. Kommissionen har hvad dette 
angår peget på, at redningsstøtte ifølge disse bestemmelser højst kan ydes i en 
periode på seks måneder, som, hvis der foreligger en omstruktureringsplan, kan 
forlænges, indtil Kommissionen har truffet afgørelse om denne plan. Desuden 
skal støtten være knyttet til lån, som skal tilbagebetales inden for 12 måneder 
efter sidste udbetaling af lånet til virksomheden. 
55 Kommissionen har gjort gældende, at støtten i det foreliggende tilfælde er blevet 
ydet for en periode på over 930 måneder og derfor ikke kan betragtes som 
redningsstøtte (jf. betragtning 49-53 til den anfægtede beslutning). 
56 Redningsstøtte skal navnlig opfylde den betingelse, at størrelsen og intensiteten er 
begrænset til det for virksomhedens omstrukturering strengt nødvendige 
minimum og står i rimeligt forhold til det forfulgte mål set fra Fællesskabets 
synspunkt. Desuden skal støttemodtagerne »yde et betydeligt bidrag til omstruk-
tureringsprogrammet af egne midler«. Således som det fremgår af betragtning 54 
og 55 til den anfægtede beslutning, kan de lån, der er tale om, ikke betragtes som 
omstruktureringsstøtte, idet der netop ikke foreligger et sådant bidrag. Det beløb, 
der kræves for at gennemføre omstruktureringsplanen, finansieres således fuldt 
ud gennem lånene fra BvS og SAB. 
57 Også selv om Kommissionens vurdering, hvorefter der er tale om en koncern, var 
urigtig, ville dette ikke kunne begrunde en annullation af den omtvistede 
beslutning, idet dennes øvrige betragtninger indeholder en retligt fyldestgørende 
begrundelse for den (Domstolens dom af 20.10.1987, sag C-119/86, Spanien mod 
Rådet og Kommissionen, Sml. s. 4121, præmis 51). 
II - 5103 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
58 Hvad det andet anbringende angår finder Kommissionen, at det savner grundlag, 
og at den anfægtede beslutning er tilstrækkeligt begrundet (Domstolens dom af 
2.4.1998, sag C-367/95 P, Kommissionen mod Sytraval og Brink's France, Sml. I, 
s. 1719, præmis 63). 
59 Kommissionen har tilføjet, at de sager, sagsøgeren har henvist til for at godtgøre, 
at sagsøgeren er blevet udsat for forskelsbehandling, ikke vedrører situationer, 
som er sammenlignelige med NEL's, navnlig fordi en eller flere private investorer 
i de pågældende sager havde ydet betydelige bidrag til omstruktureringen. 
60 Endvidere har Kommissionen med hensyn til påstanden om, at der mangler en 
angivelse af, under hvilke omstændigheder støtten udgør en hindring for 
samhandelen mellem medlemsstater og ændrer samhandelsvilkårene på en måde, 
der strider mod den fælles interesse, henvist til betragtning 33 til den anfægtede 
beslutning. 
61 Den påståede tilsidesættelse af retten til kontradiktion finder Kommissionen lige 
så grundløs. Ifølge Domstolens praksis (dommen i sagen Kommissionen mod 
Sytraval og Brink's France, præmis 59) deltager modtageren af en støtte ikke 
direkte i den administrative procedure og kan derfor ikke påberåbe sig den ret til 
kontradiktion, der tilkommer personer, mod hvem der er indledt en procedure. 
Støttemodtagernes proceduremæssige rettigheder er derfor blevet iagttaget, når 
de har fået lejlighed til at fremsatte deres bemærkninger under den administrative 
procedure. 
62 Med hensyn til de to skrivelser, Kommissionen ifølge sagsøgeren ikke har taget i 
betragtning, har Kommissionen bemærket, at den første skrivelse, der var dateret 
27. februar 2002, var stilet til generaldirektøren for konkurrence personligt og 
derfor ikke udgør en officiel korrespondance med Kommissionen, men kun en 
anmodning om personlig indgriben. Den anden skrivelse indgik til Kommissionen 
II - 5104 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
den 12. marts 2002, dvs. samme dag, som den anfægtede beslutning blev 
vedtaget, og efter at det møde, hvor der blev truffet afgørelse om at vedtage den 
anfægtede beslutning, var begyndt. Endelig har Kommissionen gjort gældende, at 
oplysningerne i de pågældende dokumenter ikke ville have foranlediget den til at 
ændre sin bedømmelse af støtten, selv om den havde taget dokumenterne i 
betragtning. 
63 Efter Kommissionens opfattelse må det tredje og det fjerde anbringende forkastes, 
da de er åbenbart fejlagtige. 
— Uopsætteligheden og interesseafvejningen 
64 Sagsøgeren har indledningsvis anført, at i tilfælde af, at den anfægtede beslutning 
gennemføres, vil selskabets direktør blive tvunget til at indgive konkursbegæring, 
og at dette vil føre til, at selskabet ophører med at eksistere, før Retten har truffet 
afgørelse i hovedsagen. En sådan skade opfylder uopsættelighedsbetingelsen for, 
at der kan meddeles udsættelse (kendelse afsagt af Rettens præsident den 
28.5.2001, sag T-53/01 R, Poste Italiane mod Kommissionen, Sml. II, s. 1479, 
præmis 120). 
65 Til støtte for sin argumentation har sagsøgeren henvist til en revisionsrapport af 
20. juni 2002 udarbejdet af Price Waterhouse Coopers Deutsche Revision 
(herefter »PWC-rapporten«), hvori der beskrives tre scenarier. 
66 Ifølge det første scenario ville en tilbagebetaling af støtten medføre, at NEL 
omgående blev insolvent, hvilket ville bevirke, at det ville være umuligt at 
fortsætte selskabets drift. Ifølge det andet scenario, der bygger på den 
II - 5105 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
forudsætning, at der træffes afgørelse i hovedsagen i 2004, ville en udsættelse af 
gennemførelsen af den anfægtede beslutning gøre det muligt for det sagsøgende 
selskab at bestå, indtil der blev truffet afgørelse i hovedsagen. Endelig ville en 
dom om frifindelse i hovedsagen ifølge det tredje scenario føre til, at der blev 
indgivet konkursbegæring, selv om begæringen om foreløbige forholdsregler var 
blevet taget til følge. 
67 Med hensyn til det første scenario har sagsøgeren anført, at selskabet i realiteten 
ikke råder over de økonomiske midler, der er nødvendige for at tilbagebetale de 
lån, som udgør det omtvistede støttebeløb. Selskabet vil ikke kunne opnå lån til at 
tilbagebetale dette beløb. Sagsøgeren råder ikke over egne aktiver, der kan 
afhændes i dette øjemed eller stilles som sikkerhed for sådanne lån. De i § 17 i 
InsO fastlagte insolvensbetingelser vil således være opfyldt. Sagsøgeren har i den 
forbindelse erindret om, at BvS og SAB ved skrivelse af henholdsvis 3. og 15. april 
2002 har fremsat krav over for selskabet om, at det tilbagebetaler støtten med 
renter. Disse skrivelser udgør konkrete foranstaltninger til tilbagesøgning af 
støtten. Fordringerne forfalder til betaling, medmindre gennemførelsen af den 
anfægtede beslutning udsættes. Sagsøgeren har herved henvist til to skrivelser fra 
BvS af 2. april 2002 og 20. juni 2002, hvoraf det fremgår, at BvS vil anlægge sag 
med påstand om betaling, hvis Retten ikke udsætter gennemførelsen af beslut­
ningen. 
68 Hvis den foreliggende begæring ikke tages til følge, må ÑEL's direktør således 
straks indgive konkursbegæring. I så fald overføres retten til at råde over 
selskabets aktiver til kuratoren for konkursboet. Sagsøgeren har under henvisning 
til punkt 34-46 og 71 i PWC-rapporten bemærket, at efter indgivelsen af en 
konkursbegæring vil det efter al sandsynlighed ikke fortsat være muligt at drive 
selskabet og sikre, at det genoprettes. 
69 Hvis der indgives konkursbegæring, vil det uundgåeligt føre til, at NEL ophører, 
idet selskabets kunder, leverandører og kreditorer vil miste tilliden til selskabet, 
hvilket vil medføre likviditetsproblemer. Sagsøgeren har tilføjet, at det er lidet 
sandsynligt, at der fortsat ville være en investor, som var interesseret i at investere 
i et selskab, der er erklæret konkurs. 
II - 5106 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
70 Endelig har sagsøgeren anført, at sådanne insolvensproblemer ikke kan afhjælpes 
ved at benytte den overtagelsesløsning, der er anvendt i sagsøgerens tilfælde, 
eftersom undtagelsesordningen i rammebestemmelserne ophørte med at gælde 
den 31. december 1999. 
71 At selskabet opløses som følge af, at der indgives konkursbegæring, er 
tilstrækkeligt til, at uopsættelighedsbetingelsen er opfyldt (kendelse afsagt af 
Rettens præsident den 26.10.1994, forenede sager T-231/94 R, T-232/94 R og 
T-234/94 R, Transacciones Marítimas m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 885, 
præmis 42). 
72 Med hensyn til det andet scenario i PWC-rapporten har sagsøgeren anført, at der 
er tilstrækkelig sandsynlighed for, at selskabet kan fortsætte, hvis gennemførelsen 
udsættes. Dette bekræftes af den stadige genopretning af selskabets økonomiske 
situation. Det fremgår således af de talmæssige oplysninger, som er bilagt 
ekspertudtalelserne for 2000 og 2001, at NEL's resultat er blevet stadigt bedre, 
og at dette efter al sandsynlighed vil fortsætte med at udvikle sig positivt i 
perioden 2002-2004. 
73 Endelig giver udsigten til, at en privat investor overtager virksomheden, grund til 
at forvente, at den vil udvikle sig endnu mere positivt end beskrevet i 
PWC-rapporten. 
74 Mere generelt har sagsøgeren gjort gældende, at den ovenfor beskrevne skade 
ikke vil kunne undgås, hvis sagsøgeren skal afvente, at BvS og SAB rejser sag med 
påstand om tilbagebetaling af støtten ved de tyske retsinstanser, og derpå gøre 
brug af samtlige de nationale retsmidler, der står til rådighed. 
75 Desuden vil anlæggelsen af en sag mod sagsøgeren i Tyskland ikke medføre, at 
gælden ikke fortsat er forfalden, og at direktøren som følge heraf ikke længere 
II - 5107 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
har pligt til at indgive konkursbegæring. I en sådan situation vil sagsøgeren ikke 
have nogen indflydelse på forløbet af en civil sag, eftersom en sådan vil blive 
stillet i bero i medfør af § 240 i den tyske civilproceslov og kun kan genoptages af 
kurator og kun under bestemte forudsætninger. 
76 Også selv om det ikke ville bringe sagsøgerens eksistens i fare, at den anfægtede 
beslutning blev gennemført, ville selskabets direktør i så fald alligevel skulle 
indgive konkursbegæring, og selskabet ville alligevel ikke kunne genvinde sin 
stilling på markedet inden for en mere eller mindre nær fremtid (kendelse afsagt 
af Rettens præsident deri 28.6.2000, sag T-74/00 R, Artegodan mod Kommis­
sionen, Sml. II, s. 2583, præmis 45 og 51). Dette tab af markedsstilling ville føre 
til afskedigelse af adskillige medarbejdere, og en sådan omstændighed opfylder 
uopsættelighedsbetingelsen (kendelse afsagt af Rettens præsident den 3.6.1996, 
sag T-41/96 R, Bayer mod Kommissionen, Sml. II, s. 381, præmis 59). 
77 For så vidt angår interesseafvejningen har sagsøgeren navnlig peget på, at den 
skade, Fællesskabet vil lide, er så ubetydelig, at den næppe vil kunne måles, 
eftersom sagsøgerens markedsandel på fællesmarkedet er yderst begrænset. Det 
kan ligeledes udelukkes, at konkurrencen vil lide omfattende og uoprettelig 
skade, eftersom Kommissionen ikke har fundet det nødvendigt, at støtten 
tilbagesøges foreløbigt i henhold til artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) 
nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af 
EF-traktatens artikel [88] (EFT L 83, s. 1). Endelig forekommer det i betragtning 
af procedurens meget lange varighed, som i alt væsentligt skyldes Kommissionens 
adfærd under den 19 måneder lange forundersøgelse af den omtvistede støtte, 
rimeligt, at opløsningen af sagsøgerens virksomhed midlertidigt udskydes. 
78 Kommissionen har bemærket, at det ikke med tilstrækkelig sikkerhed godtgøres i 
PWC-rapporten, at udsættelsen af gennemførelsen af den anfægtede beslutning 
vil gøre det muligt for NEL fortsat at bestå, indtil der er truffet afgørelse i 
hovedsagen. 
II - 5108 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
79 Det positive driftsresultat i størrelsesordenen 0,4 mio. EUR, der ifølge PWC-
rapporten forventes i 2002, tyder efter Kommissionens opfattelse ikke på, at der 
har fundet en holdbar økonomisk sanering sted af NEL, navnlig i betragtning af, 
at de forudgående års økonomiske tab skal dækkes. Desuden forudsætter det 
forventede driftsresultat ifølge PWC-rapporten en »ambitiøs« omsætningsfor-
øgelse på ca. 1,5 mio. EUR i 2002, som NEL kan opnå ved at drage nytte af en 
»stabil og vedvarende konjunkturudvikling i andet halvår 2002«. At det er 
usikkert, om den almindelige konjunkturudvikling på kort og mellemlang sigt 
bliver positiv, bekræftes af en ugerapport af 11. juli 2002 fra Deutsches Institut 
für Wirtschaftsforschung, hvorefter der forventes en nedgang i aktiviteten i 2003. 
80 Det fremgår ligeledes af PWC-rapporten, at det »for nærværende stadig er meget 
usikkert«, om NEL kan finansiere de investeringer, virksomheden har behov for, 
og at det ville give »de bedste muligheder«, hvis den internationale udbuds­
procedure førte til, at NEL blev solgt til en »strategisk investor«. På nuværende 
stadium er en prognose om, hvorvidt en sådan løsning er mulig, imidlertid ifølge 
Kommissionen yderst spekulativ. Kommissionen er ikke bekendt med, at der 
findes interesserede købere, som har afgivet et konkret tilsagn. 
81 Endelig finder Kommissionen, at Fællesskabets interesse i, at konkurrencefor­
drejningen bringes til ophør derved, at støtte, som er uforenelig med fælles­
markedet, tilbagebetales, altid må veje tungest, undtagen hvis der er ganske 
særlige omstændigheder, som taler for en anden løsning. I det aktuelle tilfælde 
foreligger der ingen sådanne særlige omstændigheder. 
Rettens bemærkninger 
82 Det er ubestridt, at spørgsmålet om, hvorvidt en begæring om foreløbige 
forholdsregler er uopsættelig, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at 
der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes 
II - 5109 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
for et alvorligt og uopretteligt tab (kendelse afsagt af Domstolens præsident den 
18.10.1991, sag C-213/91 R, Abertal mil. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5109, 
præmis 18, og kendelse afsagt af Rettens præsident den 19.12.2001, forenede 
sager T-195/01 R og T-207/01 R, Government of Gibraltar mod Kommissionen, 
Sml. II, s. 3915, præmis 95). Den, der indgiver en sådan begæring, skal 
dokumentere ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført 
et sådan tab (kendelse afsagt af Rettens præsident den 25.6.2002, sag T-34/02 R, 
B mod Kommissionen, Sml. II, s. 2803, præmis 85). 
83 Tabets truende nærhed skal ikke være godtgjort med absolut vished. Det er 
tilstrækkeligt, navnlig når tabets indtræden afhænger af, at der foreligger en 
flerhed af faktorer, at det er forudsigeligt med en tilstrækkelig grad af 
sandsynlighed. Sagsøgeren skal ikke desto mindre fortsat føre bevis for de 
faktiske omstændigheder, der skal begrunde, at der er udsigt til en sådan alvorlig 
og uoprettelig skade (kendelse afsagt af Domstolens præsident den 14.12.1999, 
sag C -335/99 P(R), HFB m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 8705, præmis 67, og 
kendelsen i sagen B mod Kommissionen, præmis 86). 
84 Skønt det er fast retspraksis, at et rent økonomisk tab ikke, bortset fra ganske 
usædvanlige tilfælde, kan betragtes som uopretteligt eller selv vanskeligt 
af hjælpeligt, da det kan være genstand for en senere økonomisk erstatning 
(kendelse afsagt af Domstolens præsident den 11.4.2001, sag C-471/00 P(R), 
Kommissionen mod Cambridge Healthcare Supplies, Sml. I, s. 2865, præmis 113, 
og kendelse afsagt af Rettens præsident den 15.6.2001, sag T-339/00 R, Bactria 
mod Kommissionen, Sml. II, s. 1721, præmis 94), er det ligeledes fast retspraksis, 
at en foreløbig forholdsregel er berettiget, hvis sagsøgeren, hvis der ikke træffes 
en sådan forholdsregel, vil befinde sig i en situation, der kan true selve 
virksomhedens eksistens inden afsigelsen af den dom, der afslutter hovedsagen 
(kendelsen i sagen Poste Italiane mod Kommissionen, præmis 120). 
85 Det skal derfor undersøges, om sagsøgeren i fornødent omfang har godtgjort, at 
en gennemførelse af den anfægtede beslutnings artikel 2 uundgåeligt vil føre til, at 
selskabet erklæres konkurs og forsvinder fra markedet, før der træffes afgørelse i 
hovedsagen. 
II - 5110 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
86 Sagsøgeren har under henvisning til PWC-rapporten (jf. ovenfor i præmis 67, 68 
og 69) gjort gældende, at den støtte, som er ydet sagsøgeren, omgående skal 
tilbagebetales, hvis begæringen om udsættelse ikke tages til følge. Som 
sagsøgeren, der ikke blev modsagt af Kommissionen på dette punkt, oplyste 
under retsmødet, er et ubetinget krav fra BvS og SAB om tilbagebetaling af støtten 
desuden tilstrækkeligt til, at fordringen bliver »forfalden« i den i InsO's § 17, 
stk. 2, anvendte betydning. Dette vil ifølge sagsøgeren uundgåeligt føre til, at der 
indgives konkursbegæring. 
87 Endvidere har sagsøgeren anført, uden at blive modsagt af Kommissionen på 
dette punkt, at retten til at råde over selskabets aktiver vil blive overført til en 
kurator, når der er indgivet konkursbegæring (§ 80, stk. 1 i InsO), og at det i den 
situation kun vil være muligt at fortsætte virksomhedens drift, hvis samtlige 
kreditorer holdes skadesløse. Sagsøgeren har hvad dette angår forsøgt at påvise, 
at selskabet uundgåeligt vil ophøre, hvis der indgives konkursbegæring: 
Sagsøgeren har navnlig fremhævet, at forholdet til selskabets vigtigste kunder 
og til dets leverandører og kreditorer vil lide uoprettelig skade, og at det vil være 
meget usandsynligt, at selskabet kan sælges til en privat investor, hvis der indgives 
konkursbegæring. 
88 Indledningsvis bemærkes, at en situation, hvor en virksomhed er tvunget til at 
indgive konkursbegæring, kan udgøre en alvorlig og uoprettelig skade, når henses 
til de hermed forbundne risici for selve virksomhedens eksistens og de betydelige 
konsekvenser, som en konkursbehandling har, og som forhindrer virksomheden i 
at fungere normalt (kendelsen i sagen HFB m.fl. mod Kommissionen, præmis 56). 
89 En sådan bedømmelse skal imidlertid foretages konkret under hensyn til de 
faktiske og retlige omstændigheder i det enkelte tilfælde (kendelsen i sagen HFB 
m.fl. mod Kommissionen, præmis 57). 
II-5111 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
90 I det foreliggende tilfælde finder Retten ikke, at sagsøgeren i fornødent omfang 
har godtgjort, at en gennemførelse af den anfægtede beslutnings artikel 2 
uundgåeligt vil føre til, at selskabet erklæres konkurs og forsvinder fra markedet. 
91 For det første bemærkes, at sagsøgeren ikke har fremført overbevisende 
argumenter til støtte for, at sagsøgeren vil være afskåret fra at modtage 
økonomisk bistand fra det gamle Erba Lautex med henblik på at tilbagebetale 
den omtvistede støtte. 
92 Det er ubestridt, at bedømmelsen af en virksomheds økonomiske levedygtighed i 
forbindelse med vurderingen af dens materielle situation kan ske under 
hensyntagen til bl.a. de karakteristiske træk ved den koncern, selskabet er en 
del af (kendelse afsagt af Domstolens præsident den 15.4.1998, sag C-43/98 P(R), 
Camar mod Kommissionen og Rådet, Sml. I, s. 1815, præmis 36, og kendelsen i 
sagen Kommissionen mod Technische Glaswerke Ilmenau, præmis 56). 
93 Desuden er det ved undersøgelsen af en virksomheds økonomiske kapacitet 
irrelevant, om den person, der kontrollerer den, er en virksomhed eller en fysisk 
person (kendelsen i sagen HFB mod Kommissionen, præmis 64). 
94 Det af sagsøgeren fremførte argument, hvorefter det gamle Erba Lautex er blevet 
opløst som selskab, og der derfor ikke er noget »koncernforhold« mellem 
sagsøgeren og det gamle Erba Lautex, er følgelig ud fra en umiddelbar 
bedømmelse irrelevant ved vurderingen af, om der er tale om en »koncern«. 
95 Imidlertid er det i det foreliggende tilfælde, og uden at det er nødvendigt at tage 
stilling til, om det gamle Erba Lautex og NEL tilhører den samme koncern af 
virksomheder som defineret i fællesskabsretten (jf. Domstolens dom af 
II - 5112 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
14.7.1972, sag CAS/69, ICI mod Kommissionen, Smi. 1972, s. 151, org.ref.: Rec. 
s. 619, præmis 134, af 12.7.1984, sag C-170/83, Hydrotherm, Smi. s. 2999, 
præmis 11, af 11.4.1989, sag C-66/86, Ahmed Saeed Flugreisen og Silver Line 
Reisebüro, Smi. s. 803, præmis 35, og af 24.10.1996, sag C-73/95 P, Viho mod 
Kommissionen, Sml. I, s. 5457, præmis 16), tilstrækkeligt at fastslå, at sagsøgeren 
ikke fyldestgørende har godtgjort, at der ikke er nogen økonomisk forbindelse 
mellem sagsøgeren og det gamle Erba Lautex. 
96 For det første bemærkes, at NEL, således som det fremgår af den anfægtede 
beslutning, er en virksomhed, som ejes fuldt ud af det gamle Erba Lautex. 
97 Endvidere blev NEL, således som sagsøgeren har forklaret, stiftet af kuratoren for 
det gamle Erba Lautex i forbindelse med en overtagelse af aktiverne og med 
kreditorernes samtykke, udelukkende med det formål at muliggøre en bedre 
skadesløsholdelse af dem, bl.a. gennem et senere salg af NEL til en privat 
investor. Det er ligeledes blevet fastslået, at det gamle Erba Lautex' aktiver 
(maskiner og lokaler) er blevet bortforpagtet til NEL mod en månedlig 
forpagtningsafgift, som gør det muligt for det gamle Erba Lautex at oppebære 
regelmæssige indtægter, der, efter hvad sagsøgeren har oplyst, har været større 
end dem, en umiddelbar afvikling af det gamle Erba Lautex ville have medført. 
Desuden kan det fastslås, at NEL's personale, herunder de ledende medarbejdere, 
er det samme som det gamle Erba Lautex'. 
98 Endelig har sagsøgeren under retsmødet anført, at det gamle Erba Lautex har en 
åbenbar interesse i, at NEL's omdømme ikke forringes af, at der indgives 
konkursbegæring. 
99 Det står følgelig klart, at der består et interessefællesskab mellem det gamle Erba 
Lautex og NEL, og at kuratoren for det gamle Erba Lautex først og fremmest er 
interesseret i, at NEL er levedygtigt og velfungerende. 
II-5113 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
100 Under retsmødet henledte sagsøgeren opmærksomheden på, at det gamle Erba 
Lautex' konkursmasse udelukkende skal anvendes til at holde selskabets 
kreditorer skadesløse, og på, at kuratoren for det gamle Erba Lautex udsætter 
sig for straf, hvis han ikke opfylder denne forpligtelse. 
101 Hertil bemærkes, at sagsøgeren blot har henvist generelt til den tyske lovgivning 
på området, men ikke fremlagt nogen form for bevis for, at et konkursbos 
ejendom i en situation som den foreliggende ikke i en vis udstrækning kan 
anvendes til at støtte et datterselskab, som ejes fuldt ud af denne virksomhed, og 
hvis overlevelse vil have en mærkbar indvirkning på forudsætningerne for i videst 
muligt omfang at holde dens kreditorer skadesløse. 
102 Tværtimod tyder sagsøgerens udtalelser snarere på, at kuratoren for det gamle 
Erba Lautex har en vis handlefrihed og, i det mindste i en vis udstrækning, kan 
anvende det gamle Erba Lautex' konkursmasse til at bistå NEL med at 
tilbagebetale den af BvS og SAB ydede støtte. Under retsmødet oplyste sagsøgeren 
således, at kuratoren for det gamle Erba Lautex har ret til at nedsætte den 
månedlige forpagtningsafgift, der betales af NEL, for at gøre det muligt for NEL 
at tilbagebetale den omtvistede støtte i rater. Dette bekræftes af det til Retten 
stilede skriftlige forslag af 11. oktober 2002, hvori kuratoren for det gamle Erba 
Lautex foreslår, at den månedlige forpagtningsafgift, NEL skal betale, nedsættes 
med 50%, forudsat at NEL anvender nedsættelsen til at tilbagebetale støtten til 
BvS og SAB i månedlige rater, indtil der er afsagt dom i hovedsagen. 
103 Endvidere bemærkes, at sagsøgeren ikke har ført bevis for, at det gamle Erba 
Lautex ikke har økonomisk kapacitet til at yde NEL finansiel bistand. Det er 
tværtimod ubestridt, at det gamle Erba Lautex ejer de maskiner og lokaler, som er 
bortforpagtet til NEL. Det er ikke blevet godtgjort, at disse aktiver ikke, med det 
gamle Erba Lautex' samtykke, f.eks. kunne anvendes som sikkerhed over for de 
tyske banker for at gøre det muligt for NEL at opnå et banklån. Desuden fremgår 
II - 5114 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
det af den anfægtede beslutning, at sagsøgeren, siden selskabet blev etableret, har 
forpagtet det gamle Erba Lautex' maskiner og bygninger for et månedligt beløb 
på 215 626 EUR. Sagsøgeren bekræftede under retsmødet, at dette beløb rent 
faktisk er blevet betalt siden januar 2000. Selv om sagsøgeren under retsmødet 
forklarede, at de nævnte beløb delvis er blevet anvendt til at foretage en række 
betalinger, bl.a. for at finansiere konkursproceduren, og i sit forslag af 
11. oktober 2002 anførte, at den af sagsøgeren betalte månedlige forpagtnings­
afgift til dato beløber sig til 57 643 EUR, har sagsøgeren ikke bestridt, at det 
gamle Erba Lautex' konkursmasse i de seneste år er blevet forøget med betydelige 
beløb, og at det gamle Erba Lautex stadig ligger inde med en væsentlig del af disse 
beløb. 
104 Om end det er sandsynligt, at en konkursbegæring — hvis BvS' og SAB's 
tilbagebetalingskrav uundgåeligt fører til en sådan, og det gamle Erba Lautex 
ikke har mulighed for at gribe ind på dette stadium — vil skade NEL's forhold til 
sine kunder, leverandører og kreditorer, finder Retten ikke, at sagsøgeren i 
fornødent omfang har godtgjort, at en økonomisk indgriben fra det gamle Erba 
Lautex' side på et tidligt stadium af konkursproceduren ikke kunne forhindre, at 
NEL erklæres konkurs og dermed sikres fortsat at kunne bestå, indtil der er 
truffet afgørelse i hovedsagen. Som sagsøgeren selv har forklaret, vil virk­
somhedens drift kunne fortsættes, efter at der er indgivet konkursbegæring, hvis 
konkursbehandlingen gør det muligt for selskabet at dække alle sine fordringer. 
Det bemærkes i den forbindelse, at det ved vurderingen i PWC-rapporten af 
NEL's økonomiske situation i det første scenario ikke blev taget i betragtning, at 
det gamle Erba Lautex kunne yde økonomisk bistand: Det anføres kun i 
rapporten, at driften af NEL »efter al sandsynlighed« må indstilles, hvis der 
indgives konkursbegæring. 
105 Men selv hvis sagsøgeren i fornødent omfang havde godtgjort, at det gamle Erba 
Lautex ikke ville have mulighed for at yde den økonomiske bistand, som er 
nødvendig for at holde alle NEL's kreditorer skadesløse, er der ikke blevet 
fremført noget holdbart argument, der viser, at sagsøgeren ikke ville kunne 
indbringe tilbagesøgningsforanstaltningerne for en national retsinstans og over 
for denne påberåbe sig, at den anfægtede beslutning er retsstridig. 
II-5115 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
106 Den nationale procedure, der, hvis sagsøgeren nægter at betale, skal benyttes ved 
tilbagesøgning af støtten fra denne, består nemlig i — således som det fremgår af 
stævningen og de oplysninger, sagsøgeren gav under retsmødet — at BvS og SAB 
indgiver begæring om udstedelse af et betalingspålæg til de nationale rets­
instanser. 
107 I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, er fællesskabsretten ikke til 
hinder for, at en national domstol bestemmer, at gennemførelsen af BvS' og SAB's 
tilbagesøgningskrav skal udsættes, indtil Retten har truffet afgørelse om sagens 
realitet, eller beslutter at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål i medfør 
af artikel 234 EF. Hvis sagsøgeren har anfægtet lovligheden af den anfægtede 
beslutning på grundlag af artikel 230 EF, er den nationale domstol nemlig ikke 
bundet af denne beslutnings endelige karakter (jf. i denne retning Domstolens 
dom af 9.3.1994, sag C-188/92, TWD Textilwerke Deggendorf, Smi. I, s. 833, 
præmis 13-26, af 30.1.1997, sag C-178/95, Wiljo, Smi. I, s. 585, præmis 20 og 
21, og af 15.2.2001, sag C-239/99, Nachi Europe, Smi. I, s. 1197, præmis 30, 
samt kendelsen i sagen B mod Kommissionen, præmis 92). 
108 Desuden er den omstændighed, at en begæring om udsættelse ikke er blevet taget 
til følge af Fællesskabets retsinstanser, ikke til hinder for, at den nationale 
retsinstans træffer bestemmelse om udsættelse. Det fremgår således bl.a. af 
dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, at den tyske ret (Landgericht 
Amberg) i den sag, der førte til denne dom, fandt det nødvendigt at udsætte den 
nationale tilbagesøgningsprocedure, efter at Domstolens præsident ved kendelse 
af 3. maj 1996 (sag C-399/95 R, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 2441) 
havde bestemt, at Forbundsrepublikken Tysklands begæring til Domstolen om, at 
den udsatte gennemførelsen af Kommissionens beslutning, ikke skulle tages til 
følge. 
109 På baggrund af den sag, der er nævnt i den foregående præmis, findes sagsøgeren 
ikke at have godtgjort, hvorfor de nationale retsmidler, der står til rådighed i tysk 
ret for at modsætte sig et krav om tilbagebetaling af støtten, ikke ville gøre det 
muligt at undgå en alvorlig og uoprettelig skade (kendelsen i sagen Deufil mod 
Kommissionen, præmis 22, og i sagen Belgien mod Kommissionen, præmis 26, 
samt kendelse afsagt af Rettens præsident den 6.12.1996, sag T-155/96, Stadt 
Mainz mod Kommissionen, Sml. II, s. 1655, præmis 25). 
II - 5116 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
110 Det sagsøgende selskab findes herefter ikke at have bevist, at det ville lide en 
alvorlig og uoprettelig skade, hvis der ikke træffes afgørelse om at udsætte 
gennemførelsen af den anfægtede beslutning, og at uopsættelighedsbetingelsen 
dermed er opfyldt i det foreliggende tilfælde. 
111 Men selv hvis det sagsøgende selskab fuldt ud havde bevist, at det ville lide en 
alvorlig og uoprettelig skade, ville det alligevel påhvile Retten at foretage en 
afvejning af på den ene side sagsøgerens interesse i at opnå de begærede 
foreløbige forholdsregler og på den anden den offentlige interesse i, at beslut­
ninger, der træffes inden for rammerne af kontrollen med statsstøtte, gennem­
føres. 
112 Hvad dette angår bemærkes indledningsvis, at det i artikel 88, stk. 2, første afsnit, 
EF bestemmes, at Kommissionen, hvis den finder, at en støtte, som ydes af en stat 
eller med statsmidler, ikke er forenelig med fællesmarkedet, træffer beslutning 
om, at den pågældende stat skal ophæve eller ændre støtteforanstaltningen inden 
for den tidsfrist, som Kommissionen fastsætter. Det følger heraf, at den almene 
interesse, som Kommissionen varetager ved udøvelsen af de beføjelser, den er 
tillagt ved artikel 88, stk. 2, EF og artikel 7 i forordning nr. 659/1999, 
hovedsageligt for at sikre, at fællesmarkedets funktion ikke fordrejes af statsstøtte 
til skade for konkurrencen, er særlig vigtig (jf. i denne retning kendelse afsagt af 
formanden for Rettens Fjerde Udvidede Afdeling den 2.4.1998, sag T-86/96 R, 
Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen og Hapag-Lloyd mod 
Kommissionen, Sml. II, s. 641, præmis 74, og kendelsen i sagen Government of 
Gibraltar mod Kommissionen, præmis 108). Forpligtelsen for den pågældende 
medlemsstat til at ophæve støtte, som er uforenelig med fællesmarkedet, har til 
formål at genoprette den oprindelige situation (Domstolens dom af 4.4.1995, sag 
C-348/93, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 673, præmis 26, og af 20.3.1997, 
sag C-24/95, Alean Deutschland, Sml. I, s. 1591, præmis 23). 
113 I forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler med påstand om 
udsættelse af opfyldelsen af en forpligtelse, Kommissionen har pålagt til 
tilbagebetaling af støtte, som den har erklæret uforenelig med fællesmarkedet, 
skal Fællesskabets interesse derfor normalt, hvis ikke næsten altid, tillægges 
II-5117 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
større vægt end støttemodtagerens interesse i at undgå at opfylde forpligtelsen til 
at betale støtten tilbage, inden der afsiges dom i hovedsagen (kendelsen afsagt af 
Rettens præsident den 4.4.2002 i sagen Kommissionen mod Technische Glas­
werke Ilmenau, præmis 114). 
114 I det aktuelle tilfælde har sagsøgeren for at bevise, at der foreligger ganske særlige 
omstændigheder, som begrunder en udsættelse, gjort gældende, at de skader, 
Fællesskabet vil lide, næppe er målelige, eftersom sagsøgerens markedsandel på 
fællesmarkedet er yderst begrænset, Kommissionen ikke har fundet det nødven­
digt, at støtten tilbagesøges foreløbigt i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning 
nr. 659/1999, og forundersøgelsen af den omtvistede støtte har varet 19 måneder. 
115 Argumentet vedrørende sagsøgerens ubetydelige markedsandel må forkastes. Det 
er nemlig fast retspraksis, at selv den omstændighed, at en støtte er forholdsvis 
ubetydelig, eller den støttemodtagende virksomhed er af beskeden størrelse, ikke 
på forhånd udelukker, at samhandelen mellem medlemsstaterne kan være 
påvirket (Domstolens dom af 11.11.1987, sag C-259/85, Frankrig mod Kommis­
sionen, Sml. s. 4393, præmis 24, og af 21.3.1990, sag C-142/87, Belgien mod 
Kommissionen, Sml. I, s. 959, præmis 43, samt Rettens dom af 30.4.1998, sag 
T-214/95, Vlaams Gewest mod Kommissionen, Sml. II, s. 717, præmis 48). 
Endvidere er det ubestridt, at selv en relativt beskeden støtte kan ændre 
samhandelsvilkårene i et omfang, der er i strid med den fælles interesse, når 
støtten gør det muligt for de modtagende virksomheder at mindske deres 
investeringsomkostninger og dermed styrke deres stilling i forhold til andre 
virksomheder, som konkurrerer med dem inden for Fællesskabet (Domstolens 
dom af 17.9.1980, sag C-730/79, Philip Morris mod Kommissionen, Sml. s. 2671, 
præmis 11, og dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, præmis 24); At den 
støttemodtagende virksomhed ikke har en væsentlig markedsandel, er derfor ikke 
til hinder for, at Fællesskabet har en interesse i, at den konkurrencebegrænsende 
statsstøtte omgående ophæves. 
116 Med hensyn til, at der ikke er truffet beslutning om, at støtten skal tilbagesøges 
foreløbigt i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 659/1999, er,det 
tilstrækkeligt at bemærke, at den omstændighed, at Kommissionen ikke finder, at 
II-5118 
NEUE ERBA LAUTEX MOD KOMMISSIONEN 
forudsætningerne for at vedtage en beslutning om foreløbig tilbagesøgning er 
opfyldt, ikke er til hinder for, at Kommissionen ved afslutningen af den 
kontradiktoriske procedure finder, at Fællesskabets interesse begrunder, at den 
omtvistede støtte omgående ophæves, og at den situation, der forelå, før støtten 
blev udbetalt, hurtigst muligt genoprettes. 
117 Endelig ændrer den omstændighed, at Kommissionen nåede frem til den 
konklusion, at den omtvistede støtte er uforenelig med fællesmarkedet, efter 19 
måneders undersøgelser, ikke, at det er i Fællesskabets interesse, at støtten 
omgående tilbagebetales med henblik på at genoprette den situation, der forelå, 
før den blev udbetalt, og at støttens konkurrencebegrænsende indvirkning på 
fællesmarkedet bringes til ophør. 
ns Endvidere bemærkes, at Kommissionen har meget vide skønsbeføjelser inden for 
rammerne af artikel 87, stk. 3, EF, og at den i forbindelse med undersøgelsen af 
en støttes konkurrencebegrænsende virkninger skal tage hensyn til alle relevante 
forhold, herunder eventuelt en sammenhæng, der allerede måtte være taget 
stilling til i en tidligere beslutning, og de forpligtelser, denne tidligere beslutning 
har kunnet medføre for en medlemsstat (jf. Domstolens dom af 3.10.1991, sag 
C-261/89, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4437, præmis 20, og dommen i 
sagen TWD mod Kommissionen, præmis 26). 
119 At give sagsøgeren medhold i dennes argumenter ville i det foreliggende tilfælde 
være ensbetydende med at tilsidesætte Kommissionens meget vide skønsbeføjelser 
og dens pligt til at tage hensyn til, at der allerede var ydet det gamle Erba Lautex 
støtte, at denne støtte er genstand for en negativbeslutning, og at den ikke er 
blevet tilbagebetalt til Forbundsrepublikken Tyskland. 
120 Da uopsættelighedsbetingelsen ikke er opfyldt, og da interesseafvejningen taler 
for ikke at stille den anfægtede beslutning i bero, skal begæringen ikke tages til 
følge, hvorved det er ufornødent at behandle de øvrige argumenter, sagsøgeren 
har påberåbt sig som begrundelse for de begærede forholdsregler. 
II - 5119 
KENDELSE AF 3.12.2002 — SAG T-181/02 R 
På grundlag af disse præmisser 
bestemmer 
RETTENS PRÆSIDENT 
1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge. 
2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. 
Således bestemt i Luxembourg den 3. december 2002. 
H. Jung 
Justitssekretær B. Vesterdorf 
Præsident 
II - 5120