Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 25. februar 1999. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik. - Traktatbrud - Undladelse af at gennemføre direktiv 91/676/EØF. - Sag C-195/97.



Samling af Afgørelser 1999 side I-01169



Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Medlemsstater - forpligtelser - gennemfoerelse af direktiver - manglende gennemfoerelse ubestridt

(EF-traktaten, art. 169)

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 20. maj 1997 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den i henhold til faellesskabsretten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har udstedt de bestemmelser, der er noedvendige for i national ret at gennemfoere Raadets direktiv 91/676/EOEF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening foraarsaget af nitrater, der stammer fra landbruget (EFT L 375, s. 1, herefter »direktivet«), eller givet Kommissionen underretning herom, og idet den navnlig ikke har opfyldt den forpligtelse, der er fastsat i direktivets artikel 3, stk. 2.

2 Efter direktivets artikel 12, stk. 1, skal medlemsstaterne dels saette de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet inden to aar fra dets meddelelse, dels straks underrette Kommissionen derom. Direktivet blev meddelt medlemsstaterne den 19. december 1991, og naevnte frist udloeb saaledes den 19. december 1993.

3 Efter direktivets artikel 3, stk. 2, skal medlemsstaterne inden for samme frist som saarbare zoner udpege alle kendte jordomraader paa deres omraade, hvorfra der er afstroemning til vand, som bidrager til forureningen, og vand, der kan blive beroert af forurening, og inden seks maaneder underrette Kommissionen om denne oprindelige udpegelse.

4 Ifoelge samme artikels stk. 5 er medlemsstaterne fritaget for pligten til at kortlaegge specifikke saarbare zoner, naar de anser hele deres nationale omraade for saarbare zoner og udarbejder og anvender de handlingsprogrammer, hvorved forurening af vand foraarsaget af nitrat, der stammer fra landbruget, skal formindskes og hindres paa hele deres nationale omraade.

5 Efter direktivets artikel 4 skulle medlemsstaterne med henblik paa for alt vand at skabe et generelt niveau for beskyttelse mod forurening inden den 19. december 1993 udarbejde en kodeks eller kodekser for godt landmandskab, som skulle foelges af landbrugerne paa et frivilligt grundlag.

6 Kommissionen modtog ingen underretning fra den italienske regering om gennemfoerelsen af dette direktiv i den italienske retsorden paa den ene side, og paa den anden side om udpegelsen af saerligt saarbare zoner, eller om, at den agtede at udpege hele det nationale omraade som saarbare zoner i henhold til direktivets artikel 3, stk. 5. Kommissionen raadede i oevrigt ikke over oplysninger, paa grundlag af hvilke den kunne fastslaa, at Den Italienske Republik havde opfyldt sine forpligtelser, og den opfordrede derfor ved skrivelse af 10. juli 1995 den italienske regering til inden for en frist paa to maaneder at fremsaette sine bemaerkninger.

7 Kommissionen modtog intet svar fra Den Italienske Republik og tilstillede den derfor den 26. juli 1996 en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede den til at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme udtalelsen senest seks maaneder efter dennes forkyndelse.

8 Ved skrivelse af 20. januar 1997 meddelte Den Italienske Republik, idet den samtidig erkendte, at den endnu ikke havde udstedt specielle regler for at gennemfoere direktivet, at den i alt vaesentligt havde opfyldt de i direktivet fastsatte forpligtelser, herunder forpligtelserne ifoelge artikel 3, stk. 2, og artikel 4.

9 Paa baggrund af de oplysninger, Den Italienske Republik havde givet, fastholdt Kommissionen ikke sin kritik om, at direktivets artikel 4 ikke var blevet gennemfoert.

10 Den mente derimod, at Den Italienske Republik stadig ikke havde opfyldt sine forpligtelser for saa vidt angaar gennemfoerelsen af direktivets artikel 12 og artikel 3, stk. 2, og besluttede derfor at anlaegge naervaerende sag.

11 Kommissionen har anfoert, at Den Italienske Republik har undladt at kortlaegge vand, der er beroert af forurening, og vand, der kan blive beroert af forurening, i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1. Den har fastslaaet, at Den Italienske Republik ville have vaeret fritaget for pligten til at kortlaegge saarbare zoner, saafremt den i overensstemmelse med stk. 5, havde anset hele sit nationale omraade for saarbar zone.

12 Den italienske regering har gjort gaeldende, at den, efter at Kommissionen havde fremsat sin begrundede udtalelse, over for denne oplyste, at den havde vedtaget forskellige foranstaltninger med henblik paa at gennemfoere direktivet. Den har i oevrigt meddelt Kommissionen, at den i henhold til en bemyndigelse fra det italienske parlament agter at udstede et lovdekret, hvorved det af direktivet omhandlede omraade vil blive fuldstaendigt reguleret.

13 Kommissionen har udtalt, at direktivet foerst og fremmest har til formaal at nedbringe og forhindre forurening af vandomraader, der er direkte eller indirekte forurenet af nitrater, der stammer fra landbruget. Den har gjort gaeldende, at direktivet for at vaere rigtigt gennemfoert, kraever, at en bestemt linje foelges. Den mener, at medlemsstaterne i den foerste fase maa bestemme, hvilke vandomraader og zoner der er udsat for forurening. I en anden fase vedtager og anvender de de foranstaltninger, der er noedvendige for at modvirke den saaledes fastslaaede forurening. Kommissionen har konstateret, at Den Italienske Republik fuldstaendig har undladt den kortlaegning af saarbare zoner, som er en forudsaetning for at vedtage de i artikel 4 og 5 naevnte foranstaltninger, der har til formaal at nedbringe eller forhindre forureningen af vandomraaderne.

14 Det bemaerkes, at det af direktivets artikel 3 og 5 fremgaar, at medlemsstaterne skal opfylde deres forpligtelse til at kortlaegge de saarbare zoner, foer de traeffer foranstaltninger med henblik paa at ivaerksaette naevnte artikel 5, hvis formaal er at nedbringe eller forhindre forureningen af vandomraaderne. Ifoelge artikel 3, stk. 5, er medlemsstaterne kun fritaget for pligten til at kortlaegge specifikke saarbare zoner, hvis de rettidigt udarbejder og anvender de i artikel 5 omhandlede handlingsprogrammer paa hele deres nationale omraade.

15 Den italienske regering har ikke bestridt, at der endnu ikke er sket nogen kortlaegning af de saarbare zoner i overensstemmelse med direktivets artikel 3, stk. 2.

16 Den har i duplikken anfoert, at dokumentationen vedroerende de foranstaltninger, der er gennemfoert for at ivaerksaette direktivets artikel 5, for tiden er under fremsendelse til Kommissionen.

17 Det er ufornoedent at undersoege de naevnte foranstaltninger, idet det kan fastslaas, at det fremgaar af sagen, at disse foranstaltninger ikke blev vedtaget inden for den i direktivet fastsatte frist.

18 Af det anfoerte fremgaar i det hele, at de foranstaltninger, der har vaeret noedvendige for korrekt at gennemfoere direktivet i italiensk ret, ikke fristmaessigt blev vedtaget eller meddelt Kommissionen.

19 Det kan herefter fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 12, stk. 1, idet den ikke inden for den fastsatte frist ved lov eller administrativt har udstedt de bestemmelser, der er noedvendige for at gennemfoere direktivet, eller givet Kommissionen underretning herom, og idet den navnlig ikke har opfyldt den forpligtelse, der er fastsat i direktivets artikel 3, stk. 2.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Den Italienske Republik har tabt sagen og boer derfor i overensstemmelse med Kommissionens paastand doemmes til at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12, stk. 1, i Raadets direktiv 91/676/EOEF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening foraarsaget af nitrater, der stammer fra landbruget, idet den ikke inden for den fastsatte frist ved lov eller administrativt har udstedt de bestemmelser, der er noedvendige for at gennemfoere dette direktiv, eller givet Kommissionen underretning herom, og idet den navnlig ikke har opfyldt den forpligtelse, der er fastsat i direktivets artikel 3, stk. 2.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.