Domstolens Dom (Femte Afdeling) af 15. juni 2000. - TEAM Srl mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Appel - PHARE-program - Beslutning om at annullere et udbud og offentliggøre et nyt udbud - Erstatningssøgsmål - Spørgsmålet om et tab er opretteligt - Årsagsforbindelse - Foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse - Bevisoptagelse. - Sag C-13/99 P.



Samling af Afgørelser 2000 side I-04671



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1. Appel - anbringender - Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurdering af beviserne - udelukket, medmindre de er gengivet forkert

2. Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder - afvisning - forkastelse

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1)

Sammendrag

1. Under en appelsag har Domstolen ikke kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder. Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse er blevet overholdt, er det alene Retten, der har kompetence til at afgøre, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Denne vurdering udgør ikke - medmindre beviserne er gengivet forkert - et retsspørgsmål og er dermed ikke undergivet Domstolens prøvelsesret.

( jf. præmis 48 )

2. Det følger af traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF) og artikel 51 i statutten for Domstolen, at appel kun kan støttes på tilsidesættelse af visse retsregler, idet enhver bedømmelse af faktisk karakter er udelukket. Det er således alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når ses bort fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af de akter, den har fået forelagt i sagen, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder.

( jf. præmis 63 )

Parter

I sag C-13/99 P,

TEAM Srl, Rom, først ved advokaterne A. Tizzano og G.M. Roberti, Napoli, derefter ved advokat F. Caruso, 39, via Santa Teresa a Chiaia, Napoli,

appellant,

angående appel af dom afsagt den 29. oktober 1998 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Fjerde Afdeling) i sag T-13/96, TEAM mod Kommissionen (Sml. II, s. 4073), hvori der er nedlagt påstand om ophævelse af denne dom,

den anden part i appelsagen:

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent M.-J. Jonczy og L. Gussetti, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsøgt i første instans,

har

DOMSTOLEN (Femte Afdeling)

sammensat af formanden for Første Afdeling, L. Sevón, som fungerende formand for Femte Afdeling, og dommerne P.J.G. Kapteyn, P. Jann (refererende dommer), H. Ragnemalm og M. Wathelet,

generaladvokat: F.G. Jacobs

justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett,

på grundlag af retsmøderapporten,

efter at parterne har afgivet mundtlige indlæg i retsmødet den 24. november 1999,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 17. februar 2000,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 18. januar 1999 har TEAM Srl i henhold til artikel 49 i EF-statutten for Domstolen iværksat appel til prøvelse af dom afsagt den 29. oktober 1998 af Retten i Første Instans i sag T-13/96, TEAM mod Kommissionen (Sml. II, s. 4073, herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten frifandt Kommissionen i den erstatningssag, som selskabet havde anlagt efter dels Kommissionens afgørelse i en skrivelse af 16. november 1995 om annullation af udbuddet vedrørende en undersøgelse af gennemførligheden af en modernisering af et jernbaneknudepunkt i Warszawa, dels det begrænsede udbud af 4. december 1995 om en undersøgelse af gennemførligheden af moderniseringen af et jernbaneknudepunkt i Warszawa.

De relevante retsregler, de faktiske omstændigheder og retsforhandlingerne for Retten

2 Fællesskabsprogrammet Phare blev indført på grundlag af Rådets forordning (EØF) nr. 3906/89 af 18. december 1989 om økonomisk bistand til nogle lande i Central- og Østeuropa (EFT L 375, s. 11) i den version, der bl.a. fremgår af Rådets forordning (EØF) nr. 2698/90 af 17. september 1990 om ændring af forordning (EØF) nr. 3906/89 med henblik på udvidelse af den økonomiske bistand til andre lande i Central- og Østeuropa (EFT L 257, s. 1, herefter »forordning nr. 3906/89«).

3 Artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 3906/89 bestemmer:

»Foranstaltningerne, der skal finansieres på grundlag af denne forordning, udvælges bl.a. under hensyn til modtagerlandenes præferencer og ønsker.«

4 Artikel 23 i »General Regulations for Tenders and the Award of Service Contracts financed from PHARE/TACIS Funds« (almindelige bestemmelser for udbud og tildeling af kontrakter om tjenesteydelser, der finansieres af midler fra Phare/Tacis, herefter »almindelige bestemmelser«) indeholder betingelserne for, at en udbudsprocedure kan annulleres eller afsluttes. Dette er ifølge den nævnte bestemmelses stk. 2, litra d), bl.a. tilfældet, hvis exceptionelle omstændigheder umuliggør en normal gennemførelse af udbudsproceduren eller en normal opfyldelse af kontrakten.

5 Det bestemmes i den nævnte artikel 23, stk. 3, i de almindelige bestemmelser, at såfremt en udbudsprocedure annulleres, underrettes bydende, som stadig er bundet af deres bud, herom af den ordregivende myndighed. De har ikke krav på nogen kompensation.

6 Det fremgår af den appellerede dom, at sagsøgeren er et italiensk selskab, som driver rådgivende ingeniørvirksomhed i forbindelse med opførelse, administration og vedligeholdelse af bygge- og anlægsarbejder.

7 Den 13. juni 1995 offentliggjorde Kommissionen et begrænset udbud vedrørende gennemførelse af en undersøgelse af gennemførligheden af moderniseringen af et jernbaneknudepunkt i Warszawa (herefter »udbuddet af 13. juni 1995«).

8 Dette udbud blev bl.a. sendt til sagsøgeren og til Centralne Biuro Projektowo-Badawcze Budownictwa Kolejowego (Kolprojekt) (herefter »Kolprojekt«), et polsk offentligt selskab, der driver rådgivende ingeniørvirksomhed i jernbanesektoren. Disse to virksomheder dannede et konsortium og afgav et bud.

9 Ved telefax af 16. november 1995 underrettede Kommissionen de bydende om, at udbuddet var blevet annulleret, fordi der var blevet indført nye mål, og fordi udbudsbetingelserne var blevet ændret (herefter »den anfægtede afgørelse«).

10 Den 4. december 1995 offentliggjorde Kommissionen »på vegne af den polske regering« et nyt udbud (herefter »det anfægtede udbud«). I udbudsbetingelserne var det anført, at tilslagsmodtageren skulle samarbejde med Kolprojekt, og at det budget, der var stillet til rådighed for sidstnævntes selskabs deltagelse, androg 25% af det økonomiske bud.

11 Ved telefax af 21. december 1995 meddelte Kommissionen, at den havde til hensigt at fastsætte mere præcise udbudsbetingelser samt en ny frist for afgivelse af bud. Den præciserede, at afgivelsen af bud i mellemtiden var sat i bero.

12 Den 26. januar 1996 anlagde sagsøgeren og Kolprojekt sag ved Retten med påstand om dels annullation af den anfægtede afgørelse og det anfægtede udbud, dels om erstatning for det tab, som disse havde påført dem.

13 Ved telefax af 28. maj 1996 anmodede den polske regering Kommissionen om at tage undersøgelsen vedrørende jernbaneknudepunktet i Warszawa ud af Phare-programmet og at erstatte den med andre presserende jernbaneprojekter. Den polske regering gjorde gældende, at afgivelsen af bud havde været sat i bero i flere måneder, at man havde til hensigt at modernisere det pågældende knudepunkt, og at nye aktiviteter på en anden linje havde forrang.

14 Ved skrivelse af 3. juni 1996 underrettede Kommissionen den polske regering om, at den havde besluttet at annullere hele proceduren i henhold til de almindelige bestemmelsers artikel 23, stk. 2, litra d).

15 Ved processkrift af 10. juni 1996 fremsatte Kommissionen en formalitetsindsigelse og nedlagde påstand om, at Retten fastslog, at det var ufornødent at træffe afgørelse om annullationspåstanden, at påstanden om erstatning blev afvist, subsidiært, at Kommissionen blev frifundet, og at sagsøgeren samt Kolprojekt blev dømt til at betale omkostningerne i forbindelse med påstanden om erstatning.

16 Ved kendelse af 13. juni 1997 (sag T-13/96, TEAM og Kolprojekt mod Kommissionen, Sml. II, s. 983) fastslog Retten, at det var ufornødent at træffe afgørelse vedrørende annullationspåstanden, og henskød påstanden om afvisning af erstatningspåstanden til afgørelse i forbindelse med sagens realitet.

17 Ved kendelse af 8. maj 1998 slettede formanden for Rettens Fjerde Afdeling Kolprojekt's navn fra Rettens register med den begrundelse, at selskabet havde hævet sagen.

18 Ved skrivelse af 11. maj 1998 har Retten i henhold til procesreglementets artikel 64 anmodet Kommissionen om at fremlægge de referater, notater og memoranda, der vedrører den anfægtede afgørelse og det anfægtede udbud samt den skriftlige korrespondance, som den havde ført med de polske myndigheder om forløbet af de to successive udbud.

19 Ved skrivelse af 20. maj 1998 oversendte Kommissionen dokumenterne, men anmodede dog om, at disse først blev vedlagt sagens akter og meddelt sagsøgeren, efter at Retten havde truffet afgørelse om deres fortrolige karakter på grundlag af kriterierne i Rettens kendelse af 10. december 1997 i sagen NMH Stahlwerke m.fl. mod Kommissionen (sagerne T-134/94, T-136/94, T-137/94 og T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 og T-157/94, Sml. II, s. 2293). Kommissionen påberåbte sig til støtte for sin anmodning den omstændighed, at disse dokumenter vedrørte bud afgivet af virksomheder, der konkurrerede med sagsøgeren, og at kendskab til disse dokumenter ville give sidstnævnte en uretmæssig fordel.

20 Ved skrivelse af 4. juni 1998 tilbagesendte Retten de dokumenter, der var vedlagt skrivelsen af 20. maj, til Kommissionen og anmodede den om at fremlægge en ikke-fortrolig version deraf og at tilsende sagsøgeren en kopi. Ved skrivelse af samme dag meddelte den sagsøgeren Kommissionens skrivelse og sin reaktion herpå.

21 Ved skrivelse af 5. juni 1998 tilsendte Kommissionen Retten en ikke-fortrolig version af de nævnte dokumenter og præciserede i øvrigt, at den ikke kunne råde frit over dokumenter, der hidrørte fra den polske regering eller dens forvaltning. Retten sendte denne skrivelse samt de pågældende dokumenter til sagsøgeren, som modtog dem den 12. juni 1998.

22 Den mundtlige forhandling for Retten fandt sted den 25. juni 1998.

23 Under den mundtlige forhandling fremlagde sagsøgeren to dokumenter, nemlig en skrivelse, som den polske minister for Transport og Maritim Økonomi havde sendt til Kommissionen den 21. august 1995, og en fortrolig version af referatet af et møde mellem repræsentanter for Kommissionen og samme ministerium vedrørende vurderingen af bud afgivet som led i udbuddet af 13. juni 1995. Kommissionen, som har modtaget kopi af disse dokumenter, har under henvisning til Rettens procesreglements artikel 48, stk. 1, påberåbt sig, at der ikke kan gives tilladelse til, at de fremlægges.

Den appellerede dom

24 I den appellerede doms præmis 27-30 har Retten udtalt, at selv om sagsøgeren ikke har sat tal på størrelsen af det tab, som selskabet mener at have lidt, kunne dets erstatningspåstand antages til realitetsbehandling, da det klart havde angivet de faktorer, som giver grundlag for at vurdere tabets art og omfang.

25 Med hensyn til Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold har Retten i præmis 70, 71 og 72 fastslået, at såfremt en udbudsprocedure annulleres, har de bydende i princippet ingen ret til godtgørelse, bortset fra tilfælde, hvor en tilsidesættelse af fællesskabsretten under gennemførelsen af proceduren har påvirket en bydendes chancer for at få tildelt kontrakten.

26 I præmis 73 og 74 har Retten fastslået, at selv om sagsøgeren havde godtgjort, at Kommissionen havde tilsidesat fællesskabsretten under gennemførelsen af udbudsproceduren, har denne eventuelle tilsidesættelse ikke bragt konsortiets chancer for at opnå kontrakten i fare. Ifølge Retten er det nemlig ikke tilbagetrækningen af den undersøgelse, som var genstand for de to udbud, der har beseglet konsortiets buds skæbne. Sagsøgeren har hverken godtgjort, at denne tilbagetrækning var i strid med fællesskabsretten, eller at Kommissionens angivelige adfærd var årsagen til denne tilbagetrækning. Sagsøgeren har tværtimod selv hævdet, at tilbagetrækningen kun delvis var fremkaldt af denne adfærd.

27 I denne forbindelse har Retten henvist til telefaxen af 28. maj 1996, hvoraf det fremgik, at det polske ministerium for transport og maritim økonomi påberåbte sig to rækker grunde til støtte for sin begæring om tilbagetrækningen, hvoraf den ene beroede på ydre faktorer. Retten har henvist til, at sagsøgeren selv har hævdet, at tilbagetrækningen kun delvis var fremkaldt af Kommissionens adfærd. Retten har heraf konkluderet, at årsagsforbindelsen mellem Kommissionens angivelige adfærd og det tab, som sagsøgeren påberåber sig, ikke er tilstrækkelig direkte.

28 Med hensyn til den skade, der er en følge af tabt fortjeneste, har Retten i præmis 76 fastslået, at en sådan skade forudsætter, at sagsøgeren havde ret til at få tildelt kontrakten. Da Kommissionen ikke var bundet af Vurderingsudvalgets forslag, men havde et vidt skøn med hensyn til, hvilke omstændigheder der skulle tages i betragtning ved en sådan tildeling, var der kun tale om et fremtidigt og hypotetisk tab.

29 Med hensyn til de to dokumenter, som sagsøgeren fremlagde under retsmødet, udtalte Retten i præmis 79, at det ikke var nødvendigt at udtale sig om den formalitetsindsigelse, som Kommissionen havde fremført herom, da disse dokumenter ikke var relevante for tvistens afgørelse. Disse dokumenter indgik følgelig ikke i sagens akter og blev derfor ikke taget i betragtning med henblik på dommen.

30 Retten frifandt derfor Kommissionen og dømte sagsøgeren til at betale samtlige omkostninger i forbindelse med erstatningspåstanden.

Appellen

31 Appellanten har fremført tre anbringender til støtte for appellen. Det første anbringende vedrører tilsidesættelse af retten til kontradiktion og princippet om parternes ligestilling med hensyn til retsforhandingernes forløb, navnlig den bevisoptagelse, som Retten foranstaltede den 11. maj 1998; det andet anbringende vedrører tilsidesættelse af processuelle regler ved indsamlingen af beviser og forkert gengivelse af disse; med sit tredje anbringende påberåber appellanten sig tilsidesættelse af principper om ansvar uden for kontraktforhold med hensyn til udbud.

Det første anbringende

32 Med sit første anbringende, som omfatter to led, har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat dels retten til kontradiktion, dels princippet om parternes ligestilling.

33 Da Retten først den 11. maj 1998 har anmodet Kommissionen om at fremlægge dokumenter vedrørende det anfægtede udbud, skønt der var fremsat anmodning om fremlæggelse af disse dokumenter i den stævning, der blev indleveret mere end to år tidligere, har appellanten på grund heraf været forhindret i at fremsætte sine skriftlige bemærkninger til disse dokumenter, fordi retsmødet fandt sted den 25. juni 1998, skønt disse var af betydning for sagens afgørelse. Foranstaltningen med henblik på sagens tilrettelæggelse blev derfor - uden grund - truffet alt for sent.

34 Desuden har Retten truffet afgørelse om disse dokumenters betydning og fortrolighed ved kun at henvende sig til Kommissionen, hvilket er en tilsidesættelse af princippet om parternes ligestilling.

35 Det bemærkes for det første, at i henhold til EF-traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF) og artikel 51, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen er appel begrænset til retsspørgsmål. Ifølge sidstnævnte bestemmelse kan den støttes på, at Retten savner kompetence, at der er begået rettergangsfejl, som krænker appellantens interesser, eller at Retten har tilsidesat fællesskabsretten (jf. domme af 28.5.1998, sag C-7/95 P, Deere mod Kommissionen, Sml. I, s. 3111, præmis 18, og sag C-8/95 P, New Holland Ford mod Kommissionen, Sml. I, s. 3175, præmis 22).

36 Domstolen har således kompetence til at undersøge, om der under sagens behandling ved Retten er begået rettergangsfejl, som krænker appellantens interesser, og skal efterprøve, at almindelige fællesskabsretlige principper og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisoptagelse er blevet overholdt (jf. bl.a. dom af 17.12.1998, sag C-185/95 P, Baustahlgewebe mod Kommissionen, Sml. I, s. 8417, præmis 19).

37 Med hensyn til det første anbringendes første led vedrørende den betydelige forsinkelse af retsforhandlingerne, som appellanten navnlig har fremført med hensyn til den af Retten foranstaltede bevisoptagelse, bemærkes for det første, at denne skulle tage stilling til et enkeltstående processuelt spørgsmål, som den har afgjort ved kendelse af 13. juni 1997. Det er først efter denne dato, at den skriftlige forhandling vedrørende erstatningspåstanden har kunnet finde sted. Derefter skulle Retten tage stilling til Kolprojekt's processuelle stilling, som den først havde fuldt kendskab til, da appellanten indgav replik den 8. oktober 1997. Efter den 8. maj 1998 at have bestemt, at Kolprojekt's navn skulle slettes af Rettens register, anmodede sidstnævnte den 11. maj 1998 Kommissionen om at fremsende de dokumenter, som appellanten krævede fremlagt.

38 For det andet må det fastslås, at det fremgår af sagen, at appellanten den 12. juni 1998 modtog en ikke fortrolig version af de dokumenter, som Kommissionen havde fremlagt, altså næsten to uger før datoen for retsmødet. Appellanten havde således tilstrækkelig tid til at tage disse dokumenter i betragtning og i givet fald besvare dem.

39 Under disse omstændigheder kan appellanten ikke med føje hævde, at Retten har tilsidesat retten til kontradiktion ved dels for sent, og dels på en dato for tæt på datoen for retsmødet at træffe afgørelse om en foranstaltning til sagens tilrettelæggelse.

40 Med hensyn til det første anbringendes andet led om behandlingen af de af Kommissionen fremlagte dokumenter efter den bevisoptagelse, der blev foranstaltet den 11. maj 1998, bemærkes, at ifølge artikel 64 i Rettens procesreglement kan Retten træffe bestemmelse om foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, herunder »fremlæggelse af dokumenter eller aktstykker vedrørende sagen«.

41 Dette reglements artikel 64, stk. 4, bestemmer herom, at:

»Hver part kan på et hvilket som helst trin i sagen foreslå foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse eller ændringer heri. I så fald høres de øvrige parter, inden der træffes afgørelse om disse foranstaltninger.

Når sagens omstændigheder tilsiger det, giver Retten parterne meddelelse om de påtænkte foranstaltninger og opfordrer dem til mundtligt eller skriftligt at udtale sig.«

42 I denne sag står det fast, at appellanten har anmodet om fremlæggelse af et vist antal dokumenter, og at Retten har efterkommet denne anmodning, efter at den har hørt Kommissionen, gennemgået de af denne fremlagte dokumenter og taget stilling til den indsigelse, som Kommissionen havde rejst i sin skrivelse af 20. maj 1998 om dokumenternes fortrolige art.

43 Det står ligeledes fast, at Kommissionens skrivelser af 20. maj og 5. juni 1998, som indeholdt indsigelser vedrørende disse dokumenters fortrolighed, samt Rettens første stillingtagen af 4. juni 1998, er blevet bragt til appellantens kundskab.

44 Det fremgår imidlertid ikke af sagen for Retten, at appellanten skriftligt har bestridt de af Kommissionen fremførte indsigelser, og heller ikke af referatet af retsmødet den 25. juni 1998, at appellanten har fremført noget anbringende herom.

45 Under disse omstændigheder må det nødvendigvis fastslås, at appellanten ikke med føje kan hævde, at den appellerede dom er afsagt under tilsidesættelse af princippet om parternes ligestilling.

46 Det følger heraf, at det første anbringende må forkastes.

Det andet anbringende

47 Med sit andet anbringende har appellanten anført, at det er med urette og uden nogen begrundelse, at Retten i den appellerede doms præmis 79 har frakendt de dokumenter betydning, som appellanten fremlagde under retsmødet, og afslået at lade dem indgå i sagens akter. Da disse dokumenter bekræftede, at Kommissionens adfærd var ulovlig, og at denne spillede en afgørende rolle ved ændringen af udbudsprocedurens forløb, har Retten således gengivet bevismidlerne forkert, og den appellerede dom savner begrundelse på dette punkt, hvilket bør føre til, at den ophæves.

48 Det bemærkes, at Domstolen ikke har kompetence til at fastslå de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, som Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder. Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisoptagelse er blevet overholdt, er det alene Retten, der har kompetence til at afgøre, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Denne vurdering udgør derfor ikke, medmindre disse oplysninger er gengivet forkert, et retsspørgsmål og er dermed ikke undergivet Domstolens prøvelsesret (dommen i sagen Baustahlgewebe mod Kommissionen, præmis 24).

49 Derimod er spørgsmålet om, hvorvidt begrundelsen for en dom afsagt af Retten er selvmodsigende eller utilstrækkelig, et retsspørgsmål, der kan rejses under en appelsag (jf. bl.a. dommen i sagen Baustahlgewebe mod Kommissionen, præmis 25).

50 I denne sag må det først fastslås, at Retten ved at henvise til sin tidligere argumentation, hvoraf det fremgik, at de dokumenter, som appellanten havde fremlagt under retsmødet, ikke var relevante for tvistens afgørelse, retligt set har givet en tilstrækkelig begrundelse for sin afgørelse om ikke at lade dem indgå i sagens akter.

51 For det andet fremgår det ikke, at Retten herved har gengivet det af sagsøgeren fremlagte bevismiddel forkert.

52 Det følger heraf, at det andet anbringende må forkastes.

Det tredje anbringende

53 Med det tredje anbringendes første led gør appellanten gældende, at Retten har foretaget en fejlagtig subsumption af det tab, som appellanten har påstået erstattet. Dette tab følger nemlig ikke af, at appellanten ikke fik tildelt kontrakten, men af et tab af chancer.

54 Det står fast med hensyn til udbud, at såfremt der er uregelmæssigheder ved udbudsproceduren, kan den bydende, som har overholdt bestemmelserne for deltagelse i denne, kræve erstatning for tab, der lides som følge af »tab af chancer« for at få tildelt kontrakten, samt på grund af de udgifter og omkostninger, der har været afholdt som led i hans deltagelse i proceduren.

55 Appellanten har anført, at selskabet i dette tilfælde havde særligt gode chancer for at opnå kontrakten under udbuddet af 13. juni 1995, og at Retten ved at tilsidesætte de i foregående præmis nævnte principper om erstatning har begået en retlig fejl. Desuden savner den appellerede dom begrundelse på dette punkt.

56 Herom bemærkes, at det klart fremgår af den appellerede doms præmis 71-75, at Retten faktisk har undersøgt appellantens krav, i det omfang det var baseret på tab af chancer for at opnå kontrakten under udbuddet af 13. juni 1995.

57 Det tredje anbringendes første led må derfor forkastes.

58 Med det tredje anbringendes andet led har appellanten gjort gældende, at Retten har foretaget en fejlagtig analyse af årsagsforbindelsen ved at antage, at tabet ikke kunne tilskrives Kommissionens ulovlige handlinger og adfærd, men derimod de polske myndigheders selvstændige beslutning om at trække projektet om undersøgelsen af gennemførligheden tilbage.

59 Ifølge appellanten var årsagen, eller i hvert fald en medvirkende årsag til den polske regerings senere beslutninger, Kommissionens ulovlige adfærd.

60 I denne forbindelse har appellanten anført, at det i dette tilfælde kan betragtes som fastslået, at Vurderingsudvalget havde anbefalet appellanten som tilslagsmodtager for kontrakten, at Kommissionen havde erklæret, at den ikke kunne være enig i udvalgets vurdering, og at den ikke ville afholde et nyt udbud, men foretage en fornyet gennemgang af de bud, der allerede var afgivet under den første procedure, at det polske ministerium for transport og maritim økonomis konsulent var af den opfattelse, at Kommissionens valg ikke var berettiget, og havde udtrykt tvivl om lovligheden af den af Kommissionen foreslåede fremgangsmåde, og at Kozuchowski, Republikken Polens repræsentant i Vurderingsudvalget, som det fremgår af referatet af udvalgets møde den 13. september 1995, havde nægtet at godkende denne nye procedure og at underskrive det af Kommissionen udarbejdede mødereferat.

61 På denne baggrund har appellanten anført, at den polske regerings beslutning om at trække undersøgelsen om jernbaneknudepunktet i Warszawa ud af Phare-programmet således ikke har været resultatet af dennes selvstændige valg, men har været den nødvendige følge af Kommissionens forsømmelser og vilkårlige indgreb. De polske myndigheder gik tværtimod ind for at tildele kontrakten til det selskab, som havde afgivet det mest fordelagtige bud ifølge Vurderingsudvalgets bedømmelse. Forsinkelsen med tildelingen af kontrakten, som udelukkende må tilskrives Kommissionens ulovlige adfærd, har været et væsentligt motiv, der har bidraget til beslutningen om at trække projektet tilbage.

62 Retten har derfor ifølge appellanten begået en retlig fejl ved vurderingen af årsagssammenhængen, da den ikke har taget hensyn til, at det her påberåbte tab var en følge af uregelmæssigheder begået af Kommissionen ved gennemførelsen af proceduren for tildeling af kontrakten, eller til, at dette tab var indtrådt, før den nævnte beslutning om tilbagetrækning blev truffet. Desuden har Retten set bort fra, at det er væsentligt at beskytte virksomheder, hvis legitime interesser påvirkes af, at en procedure for tildeling af en kontrakt forløber mangelfuldt. Endvidere savner den appellerede dom også på dette punkt begrundelse.

63 Det bemærkes, at det følger af traktatens artikel 168 A og artikel 51 i EF-statutten for Domstolen, at appel kun kan støttes på tilsidesættelse af visse retsregler, idet enhver bedømmelse af faktisk karakter er udelukket. Det er således alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når ses bort fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af de akter, den har fået forelagt i sagen, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder (jf. bl.a. de nævnte domme i sagerne Deere mod Kommissionen, præmis 21, og New Holland Ford mod Kommissionen, præmis 25).

64 Desuden skal et appelskrift præcist angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand (kendelse af 17.9.1996, sag C-19/95 P, San Marco mod Kommissionen, Sml. I, s. 4435, præmis 37).

65 Det bemærkes, at i det omfang appellanten gør gældende, at det lidte tab er en følge af Kommissionens forskellige ulovlige handlinger og ulovlige adfærd, anfægter appellanten Rettens bedømmelse af faktiske omstændigheder, og forstået på denne måde må anbringendet afvises.

66 Dernæst bemærkes, at i det omfang appellantens argumentation skal forstås således, at den går ud på, at Retten har begået en retlig fejl ved at antage, at der ikke var en tilstrækkelig direkte årsagsforbindelse mellem det tab, som appellanten hævder at have lidt, og Kommissionens kritiserede adfærd, fordi denne kun var en af de grunde, der har fremkaldt den polske regerings beslutning om at anmode om, at undersøgelsen vedrørende jernbaneknudepunktet i Warszawa blev trukket ud af Phare-programmet, må det fastslås, at appellanten ikke har påberåbt sig noget retligt argument, der særligt støtter denne argumentation, og at det ikke tilkommer Domstolen under en appelsag af egen drift at behandle et sådant anbringende.

67 Det følger heraf, at det tredje anbringendes andet led ligeledes må forkastes.

68 Det følger af samtlige de foregående betragtninger, at ingen af de af appellanten fremførte anbringender kan lægges til grund, og at appellen følgelig må forkastes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

69 Såfremt der ikke gives appellanten medhold, eller såfremt der gives appellanten medhold, og Domstolen selv endeligt afgør sagen, træffer den afgørelse om sagens omkostninger, jf. procesreglementets artikel 122, stk. 1. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, som ifølge artikel 118 finder anvendelse på appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at appellanten tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da appellanten har tabt sagen, bør det pålægges appellanten at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN (Femte Afdeling)

1) Appellen forkastes.

2) TEAM Srl betaler sagens omkostninger.