Sag C-338/17

Virginie Marie Gabrielle Guigo

mod

Fond »Garantirani vzemania na rabotnitsite i sluzhitelite«

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varhoven administrativen sad)

»Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens – direktiv 2008/94/EF – artikel 3 og 4 – garantiinstitutionernes dækning af arbejdstagernes tilgodehavender – begrænsning af garantiinstitutionernes betalingsforpligtelse – udelukkelse af arbejdstageres tilgodehavender, som er opstået mere end tre måneder inden indførelsen i erhvervsregistret af en retsafgørelse om, at der indledes insolvensbehandling«

Sammendrag – Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 25. juli 2018

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens – direktiv 2008/94 – begrænsning af garantiinstitutionernes betalingsforpligtelse – national bestemmelse, som udelukker arbejdstageres tilgodehavender, som er opstået mere end tre måneder inden indførelsen i erhvervsregistret af en retsafgørelse om, at der indledes insolvensbehandling – lovlighed

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94/EF af 22. oktober 2008 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national bestemmelse såsom artikel 4, stk. 1, i Zakon za garantiranite vzemania na rabotnitsite i sluzhitelite pri nesastoyatelnost na rabotodatelia (lov om arbejdstageres garanterede tilgodehavender i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens), der ikke sikrer de løntilgodehavender, som arbejdstagere, hvis arbejdsforhold er ophørt mere end tre måneder inden indførelsen i erhvervsregistret af retsafgørelsen om indledning af insolvensbehandlingen af arbejdsgiverens bo, har.

Det skal bemærkes, at de tilfælde, hvor det er tilladt at begrænse garantiinstitutionernes betalingspligt som fastsat i artikel 4 i direktiv 2008/94, skal fortolkes strengt (jf. analogt dom af 17.11.2011, van Ardennen, C-435/10, EU:C:2011:751, præmis 34, og af 28.11.2013, Gomes Viana Novo m.fl., C-309/12, EU:C:2013:774, præmis 31). En indskrænkende fortolkning må imidlertid ikke medføre, at den mulighed for at begrænse nævnte betalingsforpligtelse, der er udtrykkeligt forbeholdt medlemsstaterne, gøres illusorisk (jf. i denne retning dom af 28.11.2013, Gomes Viana Novo m.fl., C-309/12, EU:C:2013:774, præmis 32).

I den foreliggende sag blev referencedatoen i artikel 6 i lov om beskyttelse af arbejdstageres tilgodehavender fastsat til datoen for indførelsen i erhvervsregistret af afgørelsen om indledning af insolvensbehandlingen i henhold til artikel 3, stk. 2, i direktiv 2008/94.

I henhold til dette direktivs artikel 4, stk. 1, og artikel 4, stk. 2, første afsnit, kan medlemsstaterne imidlertid begrænse garantiinstitutionernes dækning i tilfælde, hvor arbejdsforholdet er ophørt før denne referencedato, ved alene at yde denne dækning til de arbejdstagere, hvis arbejdsforhold ophørte de sidste tre måneder inden denne dato, således som det følger af artikel 4, stk. 1, i lov om beskyttelse af arbejdstageres tilgodehavender. Den omstændighed, at arbejdstagere, hvis arbejdsforhold er ophørt før denne periode, udelukkes fra dækningen, berører nemlig ikke den minimumsbeskyttelse, som er fastsat i artikel 4, stk. 2, første afsnit, i direktiv 2008/94, eftersom disse arbejdstagere ikke i forhold til den insolvente arbejdsgiver har nogen tilgodehavender i medfør af en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som er opstået i løbet af de sidste tre måneder forud for referencedatoen.

(jf. præmis 34-37 og domskonkl.)