ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Store Afdeling) af 2. marts 2021 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik, Banca Popolare di Bari Società Cooperativa per Azioni, Fondo interbancario di tutela dei depositi og Banca d’Italia,

(Sag C-425/19 P) (1)

(Appel - statsstøtte - intervention ved et privatretligt bankkonsortium til fordel for et af dets medlemmer - medlemsstatens centralbanks tilladelse til interventionen - begrebet »statsstøtte« - tilregnelse til staten - statsmidler - indicier, der danner grundlag for at fastslå tilregnelsen af en foranstaltning - urigtig gengivelse af de retlige og faktiske omstændigheder - afgørelse, som fastslår, at støtten er uforenelig med det indre marked)

(2021/C 148/04)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved P. Stancanelli, L. Flynn, A. Bouchagiar og D. Recchia, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocati dello Stato P. Gentili og S. Fiorentino),

Banca Popolare di Bari SCpA, tidligere Tercas-Cassa di risparmio della provincia di Teramo SpA (Banca Tercas SpA) (først ved avvocati A. Santa Maria, M. Crisostomo, E. Gambaro og F. Mazzocchi, derefter ved avvocati A. Santa Maria, M. Crisostomo og E. Gambaro), Fondo interbancario di tutela dei depositi (ved avvocati M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini, G. Faella og A. Comino) og Banca d’Italia (ved avvocati M. Perassi, M. Todino, L. Sciotto og O. Capolino)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 238 af 15.7.2019.
2)

Direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at under forbehold af den efterprøvelse, som det påhviler den forelæggende ret at foretage, handler en kommune, der ejer en fast ejendom, som gør det muligt for den at opnå indtægter af en vis varig karakter, i sin egenskab af afgiftspligtig person som omhandlet i dette direktivs artikel 9, stk. 1, og ikke i sin egenskab af offentlig myndighed som omhandlet i direktivets artikel 13, stk. 1, når denne kommune mod betaling af et vederlag foretager en i national lovgivning fastsat konvertering af den langvarige brugsret over denne ejendom til en fuld ejendomsret.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA, idet det ikke ved udløbet af den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse, har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, og dermed heller ikke har meddelt Europa-Kommissionen sådanne bestemmelser.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 25. februar 2021 — Les Chirurgiens-Dentistes de France m.fl. mod Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation og Premier ministre (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-940/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer - direktiv 2005/36/EF - artikel 4f, stk. 6 - national lovgivning - indrømmelse af mulighed for delvis adgang til et af de erhverv, som er omfattet af mekanismen for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer)

(2021/C 138/14)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Les chirurgiens-dentistes de France, tidligere Confédération nationale des syndicats dentaires, Confédération des syndicats médicaux français, Fédération des syndicats pharmaceutiques de France, Syndicat des biologistes, Syndicat des laboratoires de biologie clinique, Syndicat des médecins libéraux, Union dentaire, Conseil national de l’ordre des chirurgiens-dentistes, Conseil national de l’ordre des masseurs-kinésithérapeutes og Conseil national de l’ordre des infirmiers

Sagsøgte: Ministre des Solidarités et de la Santé, Ministre de l’Enseignement supérieur, de la Recherche et de l’Innovation og Premier ministre

Konklusion

Artikel 4f, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/55/EU af 20. november 2013, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en lovgivning, der giver mulighed for delvis adgang til et af de erhverv, som er omfattet af mekanismen for automatisk anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer som fastsat i bestemmelserne i afsnit III, kapitel III, i dette direktiv, som ændret.

(1) EUT C 77 af 9.3.2020.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 24. februar 2021 — M, A og Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid og T (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad van State — Nederlandene)

(Sag C-673/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - asyl og migration - direktiv 2008/115/EF - artikel 3, 4, 6 og 15 - flygtning med ulovligt ophold på en medlemsstats område - frihedsberøvelse med henblik på overførsel til en anden medlemsstat - flygtningestatus i denne anden medlemsstat - non-refoulement-princippet - manglende afgørelse om tilbagesendelse - anvendelse af direktiv 2008/115)

(2021/C 138/08)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: M, A og Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Sagsøgte: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid og T

Konklusion

Artikel 3, 4, 6 og 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at en medlemsstat administrativt frihedsberøver en tredjelandsstatsborger, der opholder sig ulovligt på dens område, med henblik på at foretage en tvungen overførsel af denne tredjelandsstatsborger til en anden medlemsstat, hvor nævnte statsborger har flygtningestatus, når den pågældende tredjelandsstatsborger nægter at efterkomme et påbud om at begive sig til denne anden medlemsstat, og det ikke er muligt at vedtage en afgørelse om tilbagesendelse over for den pågældende.

(1) EUT C 423 af 16.12.2019.
1)

Etableringsfriheden, som er sikret ved artikel 49 TEUF, skal fortolkes således, at hvad angår de fradrag, der anvendes på bruttobeløbet af en afgift, som påhviler kundeindskud i kreditinstitutter, der har deres centrale hovedkontor eller agenturer beliggende på en regions område i en medlemsstat, — er den til hinder for et fradrag på 200 000 EUR, der anvendes på denne afgifts bruttobeløb til fordel for kreditinstitutter, hvis hjemsted er beliggende på denne regions område — er den ikke til hinder for fradrag, der anvendes på nævnte afgifts bruttobeløb, på 5 000 EUR pr. agentur etableret på nævnte regions område, idet sidstnævnte beløb hæves til 7 500 EUR for hvert agentur beliggende i en kommune med mindre end 2 000 indbyggere, medmindre dette fradrag faktisk indebærer en forskelsbehandling på grundlag af de pågældende kreditinstitutters hjemsted, som ikke kan begrundes, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve. Artikel 63, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at hvad angår en afgift, som påhviler kundeindskud i kreditinstitutter, der har deres centrale hovedkontor eller agenturer beliggende på en regions område i en medlemsstat, er bestemmelsen til hinder for fradrag i denne afgifts bruttobeløb, som modsvarer kreditter, lån og investeringer, der er afsat til projekter gennemført i denne region, forudsat at disse fradrag forfølger et rent økonomisk formål.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 25. februar 2021 — VodafoneZiggo Group BV mod Europa-Kommissionen

(Sag C-689/19 P) (1)

(Appel - elektroniske kommunikationsnet og tjenester - direktiv 2002/21/EF, som ændret ved direktiv 2009/140/EF - konsolidering af det indre marked for elektronisk kommunikation - artikel 7, stk. 3 og 7 - påtænkt foranstaltning stillet til rådighed af den nationale regelfastsættende myndighed - markedet for engrosforsyning på et fast sted i Nederlandene - betydelig samlet markedsmagt - Europa-Kommissionens bemærkninger meddeles den nationale tilsynsmyndighed - forpligtelse for den nationale tilsynsmyndighed til at tage hensyn hertil i videst mulig udstrækning - rækkevidde - artikel 263 TEUF - annullationssøgsmål - formaliteten - anfægtelig retsakt - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder)

(2021/C 138/09)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: VodafoneZiggo Group BV (Utrecht, Nederlandene) (ved advocaten W. Knibbeler, A. Pliego Selie og B. Verheijen)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved L. Nicolae og G. Braun, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) VodafoneZiggo Group BV betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 372 af 4.11..2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 25. februar 2021 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Sverige, Kongeriget Danmark, Republikken Finland, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Kemikalieagentur

(Sag C-389/19 P) (1)

(Appel - forordning (EF) nr. 1907/2006 - registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier - Europa-Kommissionens afgørelse om tilladelse til visse anvendelser af blysulfochromatgul og blychromatmolybdatsulfatrød, hvilke stoffer er opført i bilag XIV til den nævnte forordning - særligt problematiske stoffer - betingelser for godkendelse - undersøgelse af, at der ikke findes alternativer)

(2021/C 138/03)

Processprog: svensk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (først ved R. Lindenthal, K. Mifsud-Bonnici og G. Tolstoy, derefter ved R. Lindenthal og K. Mifsud-Bonnici, som befuldmægtigede, bistået af advokat K. Nordlander)

De andre parter i appelsagen: Kongeriget Sverige (først ved C. Meyer-Seitz, H. Shev, J. Lundberg, H. Eklinder og A. Falk, derefter ved O. Simonsson, C. Meyer-Seitz, M. Salborn Hodgson, R. Shahsavan Eriksson, H. Shev og H. Eklinder, som befuldmægtigede), Kongeriget Danmark (først ved J. Nymann-Lindegren, M.S. Wolff og P.Z.L. Ngo, derefter ved J. Nymann-Lindegren og M.S. Wolff, som befuldmægtigede), Republikken Finland (ved S. Hartikainen, som befuldmægtiget), Europa-Parlamentet (ved A. Neergaard, A. Tamás og C. Biz, som befuldmægtigede) og Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) (først ved M. Heikkilä, W. Broere og C. Schultheiss, derefter ved M. Heikkilä, W. Broere og J. Löfgren, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Punkt 2 i domskonklusionen i Den Europæiske Unions Rets dom af 7. marts 2019, Sverige mod Kommissionen (T-837/16, EU:T:2019:144), ophæves.

2) I øvrigt forkastes appellen.

3) Retsvirkningerne af Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2016) 5644 final af 7. september 2016 om tilladelse til visse anvendelser af blysulfochromatgul og blychromatmolybdatsulfatrød i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 opretholdes, indtil Europa-Kommissionen på ny har truffet afgørelse om den ansøgning om godkendelse, som DCC Maastricht BV har indgivet.

4) Kommissionen, Kongeriget Sverige, Kongeriget Danmark, Republikken Finland, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) bærer hver deres egne omkostninger i forbindelse med appelsagen.

(1) EUT C 246 af 22.7.2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 25. februar 2021 — John Dalli mod Europa-Kommissionen

(Sag C-615/19 P) (1)

(Appel - erstatningssøgsmål - Den Europæiske Unions ansvar uden for kontraktforhold - angiveligt ulovlig adfærd udvist af Europa-Kommissionen og Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) - et kommissionsmedlems ophør som medlem af Kommissionen - procedurereglerne for OLAF’s undersøgelse - indledning af en undersøgelse - retten til at blive hørt - OLAF-Overvågningsudvalget - uskyldsformodning - vurdering af det hævdede tab)

(2021/C 138/06)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: John Dalli (ved avocats L. Levi og S. Rodrigues)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J.-P. Keppenne og J. Baquero Cruz, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) John Dalli bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

(1) EUT C 328 af 30.9.2019.
2)

Bestemmelserne i afdeling 5 i kapitel II i forordning nr. 1215/2012 skal fortolkes således, at de er til hinder for anvendelsen af nationale kompetenceregler på en sag som den, der er omhandlet i punkt 1 i denne doms konklusion, uanset at det viser sig, at disse regler er mere fordelagtige for arbejdstageren.
2)

Princippet ne bis in idem, som fastsat i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at det finder anvendelse på overtrædelser af konkurrenceretten, såsom det i artikel 102 TEUF omhandlede misbrug af en dominerende stilling, og forbyder, at en virksomhed domfældes eller atter forfølges for en konkurrencebegrænsende adfærd, for hvilken den allerede er blevet pålagt en sanktion, eller med hensyn til hvilken den er blevet erklæret ansvarsfri ved en tidligere beslutning, der ikke længere kan anfægtes. Derimod finder dette princip ikke anvendelse, når en konkurrencemyndighed i en medlemsstat og Kommissionen hver især og uafhængigt af hinanden forfølger og pålægger en virksomhed sanktioner for overtrædelser af artikel 102 TEUF, som vedrører forskellige produktmarkeder eller geografiske markeder, eller når en konkurrencemyndighed i en medlemsstat mister sin kompetence i henhold til artikel 11, stk. 6, første punktum, i forordning nr. 1/2003.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 10. marts 2021 — FD mod Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgereicht Schwerin — Tyskland)

(Sag C-365/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles landbrugspolitik - direkte betalinger - forordning (EU) nr. 1307/2013 - artikel 24 - ung landbruger, som har været omfattet af en første tildeling af betalingsrettigheder - artikel 30, stk. 6 - delegerede forordning (EU) nr. 639/2014 - artikel 28, stk. 2 - yderligere tildeling af betalingsrettigheder fra den nationale reserve)

(2021/C 182/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgereicht Schwerin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FD

Sagsøgt: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

Konklusion

Artikel 30, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 af 17. december 2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landsbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 637/2008 og Rådet forordning (EF) nr. 73/2009, sammenholdt med artikel 28, stk. 2, i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 639/2014 af 11. marts 2014 om supplerende regler til forordning nr. 1307/2013 og om ændring af bilag X til nævnte forordning, skal fortolkes således, at en ung landbruger som omhandlet i artikel 30, stk. 11, litra a), i forordning nr. 1307/2013, sammenholdt med denne forordnings artikel 50, stk. 2, som allerede har været omfattet af en første tildeling af betalingsrettigheder i henhold til den nævnte forordnings artikel 24, svarende til det antal støtteberettigede hektar, den pågældende har anmeldt på ansøgningstidspunktet, efterfølgende har ret til at modtage en yderligere tildeling af betalingsrettigheder fra den nationale reserve, svarende til det yderligere antal støtteberettigede hektar, som landbrugeren nu råder over, og for hvilke den pågældende ikke råder over nogen betalingsrettighed. Denne ret er betinget af, at der er tilstrækkelige midler til rådighed i de nationale eller regionale reserver. Hvis dette ikke er tilfældet, skal tildelingen ske på en måde, så der sikres ligebehandling af de landbrugere, der kan gøre krav på rettigheder i henhold til artikel 30, stk. 6, i forordning nr. 1307/2013, og så markeds- og konkurrenceforvridning undgås.

(1) EUT C 288 af 26.8.2019.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 18. marts 2021 — A mod Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach — Polen)

(Sag C-895/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - indirekte beskatning - moms - direktiv 2006/112/EF - erhvervelse af varer inden for Fællesskabet - fradrag for den indgående afgift, der skal betales i forbindelse med en sådan erhvervelse - formelle betingelser - materielle krav - frist for indgivelse af afgiftsangivelsen - princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet)

(2021/C 182/22)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A

Sagsøgt: Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej

procesdeltager: Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców

Konklusion

Artikel 167 og 178 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, hvorefter udøvelsen af retten til fradrag af den merværdiafgift (moms), der er knyttet til en erhvervelse inden for Fællesskabet, i samme afgiftsperiode som den, hvori momsen skal betales, er betinget af, at den skyldige moms er anført i en afgiftsangivelse, der skal indgives inden for en frist på tre måneder fra afslutningen af den måned, hvori afgiftspligten med hensyn til de erhvervede varer opstod.

(1) EUT C 54 af 17.2.2020.
1)

Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 ved at vedtage § 3, stk. 2, litra u), i mezőgazdasági és élelmiszeripari termékek vonatkozásában a beszállítókkal szemben alkalmazott tisztességtelen forgalmazói magatartás tilalmáról szóló 2009. évi XCV. törvény (lov nr. XCV af 2009 om forbud mod urimelig handelspraksis anvendt over for leverandører vedrørende landbrugs- og fødevarer) og ved herved at begrænse metoderne til fastsættelse af salgspriserne for landbrugs- og fødevarer.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 18. marts 2021 — MK mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Portugal)

(Sag C-388/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direkte beskatning - beskatning af avancer af fast ejendom - frie kapitalbevægelser - beskatningsgrundlag - forskelsbehandling - mulighed for at blive beskattet efter de samme regler som hjemmehørende personer - forenelighed med EU-retten)

(2021/C 182/05)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MK

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

Artikel 63 TEUF, sammenholdt med artikel 65 TEUF, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der med henblik på at muliggøre, at avancer ved overdragelse af en fast ejendom beliggende i denne medlemsstat foretaget af en skattepligtig person, som er hjemmehørende i en anden medlemsstat, ikke pålægges en større skattebyrde end den, der for samme form for transaktion ville blive pålagt avancer, som realiseres af en person, der er hjemmehørende i den førstnævnte medlemsstat, gør den skatteordning, som skal anvendes, afhængig af den nævnte skattepligtige persons valg.

(1) EUT C 270 af 12.8.2019.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 11. marts 2021 — Firma Z mod Finanzamt Y (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-802/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 90, stk. 1 - nedsættelse af afgiftsgrundlaget - principper fastlagt i dom af 24. oktober 1996, Elida Gibbs (C-317/94, EU:C:1996:400) - levering af lægemidler - tildelingen af rabatter - det præjudicielle spørgsmåls hypotetiske karakter - afvisning af anmodningen om præjudiciel afgørelse)

(2021/C 182/20)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Firma Z

Sagsøgt: Finanzamt Y

Konklusion

Artikel 90, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at et apotek, der er etableret i én medlemsstat, ikke kan nedsætte sit afgiftsgrundlag, når apoteket i denne medlemsstat foretager leveringer — i form af leveringer inden for Fællesskabet, der er fritaget for merværdiafgift — af farmaceutiske produkter til en lovpligtig sygeforsikringskasse, der er etableret i en anden medlemsstat, og hvor apoteket giver rabat til personer dækket af denne forsikring.

(1) EUT C 45 af 10.2.2020.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 9. marts 2021 — RJ mod Stadt Offenbach am Main (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Darmstadt — Tyskland)

(Sag C-580/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - tilrettelæggelse af arbejdstiden - direktiv 2003/88/EF - artikel 2 - begrebet »arbejdstid« - periode med vagttjeneste uden krav om ophold på arbejdsstedet - professionelle brandmænd - direktiv 89/391/EØF - artikel 5 og 6 - psykosociale risici - pligt til forebyggelse heraf)

(2021/C 182/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Darmstadt

Parter i hovedsagen

Sagsøger: RJ

Sagsøgt: Stadt Offenbach am Main

Konklusion

Artikel 2, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at en periode med vagttjeneste uden krav om ophold på arbejdsstedet, hvorunder en arbejdstager skal være i stand til at nå frem til bygrænsen i den by, hvor den pågældende har tjenestested, inden for en frist på 20 minutter, med sin indsatsbeklædning og det indsatskøretøj, som arbejdstageren har fået stillet til rådighed af sin arbejdsgiver, ved brug af de sær- og prioritetsrettigheder i henhold til færdselsloven, der er knyttet til dette køretøj, kun i sin helhed udgør »arbejdstid« som omhandlet i denne bestemmelse, såfremt det følger af en helhedsvurdering af alle omstændighederne i det foreliggende tilfælde, navnlig af konsekvenserne af en sådan frist og i givet fald af den gennemsnitlige hyppighed af indgreb i denne periode, at de begrænsninger, der er pålagt denne arbejdstager i den nævnte periode, er af en sådan art, at de objektivt set og i meget betydeligt omfang påvirker dennes mulighed for i den samme periode frit at disponere over den tid, hvor dennes faglige tjenester ikke er påkrævet, og at hellige sig sine egne interesser i denne tid.

(1) EUT C 372 af 4.11.2019.