Sag C-342/03

Kongeriget Spanien

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Fælles handelspolitik – tunfiskekonserves med oprindelse i Thailand og Filippinerne – mægling i WTO – forordning (EF) nr. 975/2003 – toldkontingent«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat F.G. Jacobs fremsat den 2. december 2004

Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. marts 2005

Sammendrag af dom

1. Fælles handelspolitik – samhandel med tredjelande – princippet om fællesskabspræference – rækkevidde

2. Fælles handelspolitik – samhandel med tredjelande – vedtagelse af toldmæssige foranstaltninger – betingelse om, at der ikke må være nogen ulemper for EF-producenterne – ulovlig

3. Annullationssøgsmål – anbringender – en medlemsstats påberåbelse af, at der er sket tilsidesættelse af de erhvervsdrivendes berettigede forventning – formaliteten

4. Fælles handelspolitik – reguleret af Fællesskabets institutioner – skøn – de erhvervsdrivendes berettigede forventning om, at en eksisterende situation vil blive opretholdt – foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 975/2003)

5. Institutionernes retsakter – begrundelse – pligt – rækkevidde – forordninger

(Art. 253 EF)

6. Annullationssøgsmål – anbringender – magtfordrejning – begreb

1. Selv om »fællesskabspræferencen« er et af de hensyn af politisk art, som fællesskabsinstitutionerne baserer sig på i forbindelse med vedtagelsen af samhandelsordninger med tredjelande, udgør denne præference dog under ingen omstændigheder et retskrav, hvis tilsidesættelse kan medføre, at en afledt retsakt bliver ugyldig.

(jf. præmis 18 og 19)

2. Fællesskabsretten indeholder ikke et forbud mod vedtagelse af toldmæssige foranstaltninger, der alene har den virkning på konkurrencen, at de berørte producenter oplever en nedgang i deres afsætning, og at der skabes ulige konkurrencevilkår mellem på den ene side de berørte tredjelande og på den anden Fællesskabet på grund af forskelle i omkostninger til social sikring, miljøbeskyttelse og kvalitetskontrol af produkter.

Et sådant forbud ville forhindre Fællesskabet i at medvirke til den gradvise fjernelse af restriktionerne for international samhandel. Enhver nedsættelse af toldafgifterne kan nemlig have en vis indvirkning på konkurrencen mellem produkter, der indføres fra tredjelande, og tilsvarende produkter fra Fællesskabet til ulempe for EF-producenterne. Enhver anden fortolkning kunne betyde, at Fællesskabet aldrig ville kunne nedsætte toldafgifterne på importerede varer.

(jf. præmis 24 og 25)

3. Selv om adgangen til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning står åben for enhver erhvervsdrivende, der har en begrundet forventning, som en fællesskabsinstitution har givet anledning til, er der intet til hinder for, at en medlemsstat under et annullationssøgsmål selv gør gældende, at en retsakt fra institutionerne gør indgreb i visse erhvervsdrivendes berettigede forventninger.

(jf. præmis 47)

4. Når de erhvervsdrivende kan påregne gennemførelsen af en fællesskabsforanstaltning, der kan påvirke deres interesser, kan de imidlertid ikke påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

Da Fællesskabets institutioner har et skøn ved valget af de nødvendige foranstaltninger til at gennemføre den fælles handelspolitik, kan de erhvervsdrivende ikke have nogen berettiget forventning om, at en eksisterende situation vil blive opretholdt.

(jf. præmis 48 og 49)

5. Den begrundelse af fællesskabsforordninger, som kræves i henhold til artikel 253 EF, skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den pågældende retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at Domstolen kan udøve sin prøvelsesret.

Når der er tale om en almengyldig retsakt, behøver begrundelsen kun at angive de samlede omstændigheder, der har ført til, at retsakten er blevet udstedt, og de generelle formål, den skal opfylde.

(jf. præmis 54 og 55)

6. En retsakt er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier fremgår, at den må antages at være truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfølge andre formål end dem, der er angivet, eller for at omgå en fremgangsmåde, der særligt er fastsat ved traktaten for at imødegå konkret foreliggende vanskeligheder.

(jf. præmis 64)