Det må konstateres, at for så vidt som arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer, har interesse i, at de særlige bestemmelser, der er fastsat i direktiv 92/85 for så vidt angår natarbejde, bl.a. med henblik på at forstærke den beskyttelse, som de bør have i denne henseende, anvendes på disse, i overensstemmelse med 14. betragtning til direktiv 2003/88, skal disse særlige bestemmelser ikke fortolkes på en mindre gunstig måde end de almindelige bestemmelser, der er fastsat i direktiv 2003/88, som finder anvendelse på andre kategorier af arbejdstagere.

Artikel 7 i Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer, skal fortolkes således, at den finder anvendelse på en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor den berørte arbejdstager udfører skifteholdsarbejde, i forbindelse med hvilket hun kun udfører en del af sit arbejde som natarbejde.

Artikel 19, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning) skal fortolkes således, at den finder anvendelse på en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor en arbejdstager, som har fået afslag på en ansøgning om udstedelse af den lægeerklæring, hvori det attesteres, at hendes stilling indebærer en risiko i forbindelse med amningen, og følgelig på den økonomiske ydelse for risici under amningen, for en national retsinstans eller enhver anden kompetent instans i den pågældende medlemsstat anfægter vurderingen af de risici, som hendes stilling indebærer, når denne arbejdstager fremfører faktiske omstændigheder, der giver anledning til at formode, at denne vurdering ikke har omfattet en specifik undersøgelse, der tager hensyn til hendes individuelle situation, og således gør det muligt at formode, at der foreligger direkte forskelsbehandling på grundlag af køn som omhandlet i direktiv 2006/54, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Det påhviler herefter sagsøgte at bevise, at den nævnte risikovurdering rent faktisk omfattede en sådan konkret undersøgelse, og at der følgelig ikke er sket tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling.

For så vidt angår de nærmere regler for anvendelsen af denne bestemmelse bemærkes, at de bevisregler, som er fastsat i bestemmelsen, ikke finder anvendelse på det tidspunkt, hvor den berørte arbejdstager ansøger om ændring af sine arbejdsforhold eller som i hovedsagen ansøger om en økonomisk ydelse for risikoen i ammeperioden, og at en vurdering af de risici, som hendes stilling indebærer, derfor skal foretages i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, eller, i givet fald, i overensstemmelse med artikel 7 i direktiv 92/85. Det er først i en senere fase, hvor en afgørelse vedrørende denne risikovurdering anfægtes af den berørte arbejdstager for en domstol eller for enhver anden kompetent myndighed, at disse bevisregler skal finde anvendelse (jf. i denne retning dom af 19.10.2017, Otero Ramos,C-531/15, EU:C:2017:789, præmis 67).

Når det forholder sig således, påhviler det i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, i direktiv 2006/54 en arbejdstager, der betragter sig som krænket, fordi ligebehandlingsprincippet ikke er anvendt over for denne, for en domstol eller en anden kompetent myndighed at fremføre faktiske omstændigheder eller beviser, som giver anledning til at formode, at der har været tale om direkte eller indirekte forskelsbehandling (dom af 19.10.2017, Otero Ramos,C-531/15, EU:C:2017:789, præmis 68 og den deri nævnte retspraksis).

(jf. præmis 73, 74 og 83 samt domskonkl. 2)