Med hensyn til det første punkt er det ubestridt, at afgørelsen om at ændre sagsøgerens placering — som jo er en afgørelse om en bestemt person — blev truffet den 17. juli 1979, og at afgørelsens adressat først modtog den i bestemmelsen foreskrevne skriftlige meddelelse herom den 1. oktober s.a., dvs. næsten to og en halv måned efter at afgørelsen blev truffet og næsten en måned efter dens ikrafttrædelse. Ved første øjekast må det være tilstrækkeligt at sammenholde de to datoer for at konstatere den påståede krænkelse.

Ifølge Kommissionen må man imidlertid gå videre. Det må ikke glemmes, at den omtvistede afgørelse er truffet i forbindelse med reorganisationen af et generaldirektorat som helhed. I et sådant tilfælde er det tilstrækkeligt at offentliggøre de hermed forbundne ændrede placeringer kollektivt i form af kundgørelsen af den nye organisationsplan for det omhandlede generaldirektorat i »Meddelelser fra administrationen«. Kommissionen understreger, at denne offentliggørelse fandt sted den 2. august 1979, dvs. inden for en meget kort frist efter afgørelsen af 17. juli.

Jeg kan ikke dele denne opfattelse. Ordlyden af artikel 25, stk. 2, hvorefter der skal afgives en meddelelse — som ifølge sagens natur er en individuel retsakt — er efter min mening klart entydig. Man kan derfor vanskeligt tilslutte sig Kommissionens opfattelse (jf. Domstolens praksis: dom af 14. december 1962, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes m.fl. mod Rådet, forenede sager 16 og 17/62, Sml. 1954-1964, s. 359; dom af 9. oktober 1974, Campogrande m.fl. mod Kommissionen, forenede sager 112, 144 og 145/73, Sml. 1974, s. 982, præmis 67). I samme forbindelse finder jeg desuden, at denne klare regel bliver uden mening, hvis man følger Kommissionens fortolkning: bestemmelsen ville således være meningsløs (dom af 4. februar 1970, van Eick mod Kommissionen, sag 13/69, Sml. 1970, s. 1).

Hvis man heroverfor anfører, at det er praktisk umuligt at overholde denne bestemmelse, må jeg — idet jeg anvender de af generaladvokat Capotorti i dennes forslag til afgørelse af 16. november 1978 (forenede sager 4, 19 og 28/78, Salerno, Authié og Massangioli, Sml. 1978, s. 2426) vedrørende eksterne udvælgelsesprøver fremførte udtalelser på ændrede placeringer og forflyttelser — hertil svare, at tjenestemændene ikke skal bære de negative virkninger, som er forbundet med omfanget af reorganisationen af et generaldirektorat, og at den myndighed, som foretager reorganisationen af sine tjenestegrene har pligt til at forberede denne på en sådan måde, at opgaven kan udføres i fuldkommen overensstemmelse med de regler, som påhviler myndigheden, selv om denne reorganisation medfører en lang række ændrede placeringer.

Kommissionen har desuden gjort gældende, at der ved vurderingen af en afgørelses gyldighed under hensyn til kravet om omgående skriftlig meddelelse skal tages hensyn til de omstændigheder, hvorunder afgørelsen er truffet. Da Kommissionen har fremført denne indsigelse både imod anbringendets første og anden del, foretrækker jeg at vente med at udtale mig herom til under behandlingen af anden del af anbringendet, som er støttet på en manglende fyldestgørende begrundelse.