Jeg skal allerede nu bemærke, at den tyske regerings argumentation ikke overbeviser mig. Angående forbudte indførsler af narkotika har Domstolen allerede udviklet principper, hvorom jeg er fuldstændig enig, og som jeg også anser for anvendelige i denne sag. Disse principper udviser utvivlsomt visse særegenheder, som dog ikke er af en sådan art, at de kan begrunde en fravigelse af Domstolens praksis.

Jeg skal derfor tillade mig at omtale denne praksis. Domstolen beskæftigede sig første gang med indsmuglede narkotika i dommen af 5. februar 1981 (sag 50/80, Horváth mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas, Sml., s. 385). Sagen drejede sig om toldværdiansættelsen af heroin, der var indsmuglet til Fællesskabets toldområde, men som blev afsløret ved den tysknederlandske grænse, beslaglagt og derefter tilintetgjort. Domstolen lagde straks vægt på varens karakter og fastslog, at et produkt som heroin ikke konfiskeres og destrueres, blot fordi importøren ikke har iagttaget toldformaliteterne; dette er snarere påkrævet, fordi der er tale om narkotika, hvis skadelighed er anerkendt, og hvis forhandling »er forbudt i alle medlemsstaterne, med undtagelse af en strengt kontrolleret og begrænset handel med henblik på en tilladt anvendelse til farmaceutiske og medicinske formål« (præmis 10). Hvis den fælles toldtarif — anføres det videre — under disse omstændigheder omfatter et narkotika, »kan den kun omfatte indførsel med henblik på lovlig anvendelse«. Det ville nemlig være absurdt, hvis en bestemmelse, der »skal bidrage til udviklingen af den internationale handel og til formindskelse af hindringerne for samhandelen«, skulle kunne omfatte indførsel af varer, »som er bestemt til ulovlig anvendelse, og som bringes ud af omsætningen så snart de opdages« (præmis 13).

Medlemsstaterne kan derfor — og dette forekommer mig at være kernen i dommen — ikke opkræve told af varer, hvis indførsel de selv har forbudt; en sådan opkrævning vil være fuldstændig i strid med Fællesskabets mål og medlemsstaternes toldpolitik. Medlemsstaternes myndigheder råder over andre præventive foranstaltninger, således — hvilket bekræftes i nævnte dom — muligheden for at »forfølge de [i form af indførsel og forhandling af narkotika] begåede forhold strafferetligt med alle de konsekvenser, som dette indebærer, også på det økonomiske område« (præmis 15).

I den følgende tid foranledigede anmodninger om præjudiciel afgørelse fra to andre tyske retter Domstolen til at bekræfte og videreudvikle disse principper. Således stillede Finanzgericht Düsseldorf det spørgsmål, om den simple indsmugling uden efterfølgende afsløring og tilintetgørelse udelukker opkrævning af told, når der er foreskrevet beslaglæggelse og tilintetgørelse af indsmuglede narkotika, så snart de opdages (sag 221/81, Wolf). Finanzgericht Baden-Württemberg har i den allerede ovennævnte sag 240/81, Einberger, forelagt Domstolen det spørgsmål, om det også er udelukket at opkræve told af indsmuglede narkotika, når disse atter er blevet udført fra Fællesskabet.

I de to enslydende domme af 26. oktober 1982 (SmL, 1982, s. 3681 og 3699) har Domstolen atter fastslået, at det for narkotika som morfin, heroin og kokain er karakteristisk, at »deres skadelighed er almindelig anerkendt, ligesom det i alle medlemsstater er forbudt at indføre og forhandle dem« med undtagelse af en anvendelse til farmaceutiske og medicinske formål (præmis 8). Desuden — anføres det videre — har medlemsstaterne som undertegnere af Enkelt Konvention af 30. marts 1961 fastslået, at hengivelse til narkotika et et alvorligt onde for det enkelte menneske og rummer økonomiske farer for menneskeheden; medlemsstaterne erkendte deres pligt til at forhindre og bekæmpe dette onde, samtidig med at de erkendte nødvendigheden af fortsat lægelig brug af narkotika og af, at passende foranstaltninger træffes for at sikre tilstedeværeisen af narkotiske midler til sådanne formål. Domstolen udledte heraf, at også narkotika, der er unddraget kontrol, ikke kan pålægges nogen afgift: afgørende er nemlig den omstændighed, at de befinder sig i illegal handel, men ikke den tilfældige omstændighed, at de opdages af myndighederne (præmis 15).