Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 5. december 1989. - HENRI MAURISSEN OG UNION SYNDICALE MOD REVISIONSRETTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - FAGFORENINGER - FAGFORENINGSRETTIGHEDER. - FORENEDE SAGER 193/87 OG 194/87.



Samling af Afgørelser 1990 side I-00095



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . I disse sager, der er anlagt af Henri Maurissen og Union Syndicale til proevelse af to afgoerelser truffet af Revisionsretten henholdsvis den 17 . og 31 . marts 1987, har Domstolen truffet afgoerelse om formalitetsspoergsmaalene ved dom af 11 . maj 1989 . Ved dommen blev Henri Maurissens soegsmaal antaget til realitetsbehandling i sin helhed, mens Union Syndicale' s soegsmaal kun blev antaget til realitetsbehandling, for saa vidt det angaar afgoerelsen af 31 . marts 1989 .

2 . De naermere omstaendigheder i de to sager fremgaar af retsmoederapporten, og jeg skal derfor ikke omtale dem her, men blot minde om, at hovedproblemerne i sagerne er foelgende :

- Domstolen skal foerst tage stilling til, om Revisionsretten havde ret til - ved afgoerelsen af 17 . marts 1987 - at indstille den omdeling af fagforeningsmeddelelser, der indtil da havde fundet sted gennem institutionens interne budtjeneste,

- Domstolen skal dernaest tage stilling til lovligheden af afgoerelsen af 31 . marts 1987, hvorved der blev givet afslag paa at indroemme fagforeningsrepraesentanter tjenestefrihed til at deltage i moeder med Kommissionen om loenninger, kriseafgift og aendringer af tjenestemandsvedtaegten .

3 . Sagsoegerne har fremfoert to anbringender til stoette for, at afgoerelserne boer ophaeves :

- dels at tjenestemandsvedtaegtens artikel 24 a og bistandspligten over for de ansatte er tilsidesat,

- dels at ligebehandlingsprincippet er tilsidesat .

4 . Inden jeg gaar over til at behandle disse anbringender, skal jeg fremsaette to bemaerkninger .

5 . For det foerste har den delvise afvisning af Union Syndicale' s soegsmaal ingen praktisk betydning, da Union Syndicale' s argumentation med hensyn til afgoerelsen af 17 . marts er noejagtig den samme som den, Henri Maurissen har fremfoert for sit vedkommende .

6 . Endvidere vedroerer det andet anbringende, selv om det tilsyneladende uden forskel tager sigte paa begge afgoerelser, i virkeligheden - i sagsoegernes processkrifter - kun afgoerelsen af 31 . marts 1987 .

A - Anbringendet vedroerende vedtaegtens artikel 24 a og bistandspligten

7 . Ogsaa her skal jeg kun omtale hovedtraekkene i argumentationen, idet jeg i oevrigt kan henvise til retsmoederapporten .

8 . Sagsoegerne har gjort gaeldende, at fagforeningerne har faaet tillagt ret til at udoeve enhver lovlig virksomhed til forsvar af deres medlemmers faglige interesser, ret til at indgaa aftaler samt ret til at goere indsigelse over for administrationen og til at fremsaette kritik af institutionernes handlinger . Institutionerne kan derfor ikke indtage en ren passiv holdning, idet bistandspligten maa indebaere, at de skal sikre ytringsfriheden . Som foelge af den anfaegtede afgoerelse forhindres de ansatte i at blive informeret om, hvilke skridt der tages til at beskytte deres interesser, og faa oplysning om institutionens eventuelle overtraedelser af tjenestemandsvedtaegten . Under alle omstaendigheder maa retten til at faa omdelt fagforeningsmeddelelser gennem den interne budtjeneste vaere en grundlaeggende ret, som der ikke gives afkald paa, og som bestaar allerede forud for indgaaelsen af enhver "rammeaftale" i institutionen .

9 . Endvidere har sagsoegerne under henvisning til Domstolens dom i Abrias-sagen ( 1 ) og Raadets afgoerelse af 22 . og 23 . juni 1981 om indfoerelse af en samraadsprocedure gjort gaeldende, at fagforeningerne har ret og pligt til at repraesentere de ansatte under de "politiske samraadsmoeder", der afholdes af institutionerne . Ved at naegte at indroemme tjenestefrihed fratager Revisionsretten efter sagsoegernes opfattelse fagforeningerne de noedvendige midler til at udfoere de opgaver, der dermed er paalagt dem .

10 . Revisionsretten har foerst og fremmest anfoert, at ytringsfriheden respekteres, idet fagforeningernes medlemmer frit kan omdele fagforeningsmeddelelser i institutionen .

11 . Revisionsretten har generelt anfoert, at den ikke finder at kunne indroemme de paagaeldende faciliteter, fordi der overhovedet ikke er fastsat bestemmelser herom og paa grund af de budgetmaessige konsekvenser af at indroemme faciliteterne . Efter Revisionsrettens opfattelse kan der heller ikke stoettes ret paa bistandspligten, idet denne forudsaetter, at institutionen har en valgmulighed, hvilket den netop ikke har i dette tilfaelde paa grund af den retstilstand, der gaelder for den sagsoegte institution . Endelig har det vaeret en forudsaetning for de faciliteter, der stilles til raadighed af de andre institioner, at der er indgaaet "ad hoc-aftaler" i lighed med de kollektive overenskomster i medlemsstaternes retsordener . Herved maa argumentet om, at der paa forhaand skulle findes rettigheder paa dette omraade, siges at have mistet sin relevans .

12 . Sagsoegerne har paa dette punkt gjort gaeldende, at Revisionsretten - naar den til stoette for sit eget afslag goer gaeldende, at der ikke er hjemmel til at indroemme fordelene - maatte have konstateret, at de andre institutioner indroemmede disse fordele, og at dette var ulovligt .

13 . Hertil maa jeg straks sige, at det foerste af de to anbringender efter min opfattelse ikke kan tages til foelge i forbindelse med afgoerelsen af 17 . marts 1987 .

14 . Det af Henri Maurissen anfoerte om fagforeningernes funktion og deres rettigheder er ganske vist haevet over enhver tvivl, og Revisionsretten har da heller ikke bestridt fagforeningernes ytringsfrihed, men det fremgaar netop af omstaendighederne, at der ikke er gjort indgreb i ytringsfriheden ved den anfaegtede afgoerelse . Det staar nemlig fast, at der overhovedet ikke laegges hindringer i vejen for, at fagforeningsmeddelelser omdeles af fagforeningens medlemmer eller ledelse . Efter min opfattelse maa ytringsfriheden siges at vaere respekteret, naar fagforeningen uden begraensninger kan goere samtlige ansatte bekendt med sine synspunkter .

15 . Saa vidt jeg er underrettet, findes der da heller ikke i nogen af medlemsstaterne regler om, at forvaltningen skulle vaere paalagt en saadan forpligtelse . Der er nemlig i det foreliggende tilfaelde ikke tale om ekspedition af breve og lignende mellem fagforeningens medlemmer, men netop om udsendelse af fagforeningsmeddelelser til alle de ansatte . Det foerstnaevnte forhold er der til tider fastsat bestemmelser om, men om det andet gaelder der saa vidt ses ingen paalaeg i medlemsstaternes retsregler vedroerende offentligt ansatte .

16 . I denne sag paaberaabes der en generel forpligtelse, der betegnes som "grundlaeggende og umistelig", men denne betegnelse maa uden tvivl gaelde selve ytringsfriheden og ikke omdeling af fagforeningsmeddelelser gennem en intern budtjeneste .

17 . Der er dog grund til at naevne, at den omstaendighed, at der ikke er udstedt praecise bestemmelser om disse forhold - i modsaetning til, hvad Revisionsretten har anfoert - i hvert fald ikke goer det ulovligt at omdele fagforeningsmeddelelser gennem den interne budtjeneste . I denne forbindelse anser jeg den omdeling, Revisionsrettens tjenestegrene har foretaget af det dokument, der er fremlagt under sagen, for at vaere et godt eksempel paa, at vedkommende institution kan vaelge at stille saadanne faciliteter til raadighed .

18 . Jeg finder derfor ikke, at Revisionsretten som modargument i forbindelse med bistandspligten med rette kan goere gaeldende, at den ikke har nogen valgmulighed . Paa dette omraade forekommer Revisionsrettens argumentation mig at vaere inkonsekvent, idet den netop synes at give udtryk for en tolerant indstilling til benyttelse af den interne budtjeneste til udbringning af forsendelser . I denne forbindelse vil jeg i oevrigt gerne fremhaeve, at denne tolerance under alle omstaendigheder maa udvises med respekt for offentlige myndigheders neutralitet, og jeg tvivler staerkt paa, at de interne budtjenester kan betragtes som rene "postkasser", der kan benyttes af enhver til fremsendelse af meningstilkendegivelser eller kommercielle eller politiske meddelelser .

19 . Jeg mener imidlertid ikke, at den afgoerelse, der blev truffet, kan underkendes med den begrundelse, at bistandspligten er tilsidesat . Bistandspligten er nemlig i henhold til Domstolens praksis

"udtryk for den balance mellem gensidige rettigheder og forpligtelser, som vedtaegten har skabt i forholdet mellem EF-administrationen og de EF-ansatte" ( 2 ).

I de tilfaelde, hvor Domstolen har antaget, at der forelaa en bistandspligt, har situationen vaeret den, at administrationen ved en pedantisk eller ufleksibel anvendelse af reglerne har brudt dette saerlige forhold mellem sig selv og den ansatte . Jeg mener dog ikke, at denne "omsorg" kan paaberaabes, naar der er tale om forhold, der falder ind under definitionen af fagforeningsrettigheder, dvs . kollektive forhold, ogsaa selv om det i denne sag er én enkelt tjenestemand, der staar som sagsoeger .

20 . I denne forbindelse maa vi efter min opfattelse gribe tilbage til tysk ret, hvor bistandspligten har sin oprindelse . Ifoelge den praksis, der er udviklet af Bundesverfassungsgericht i Karlsruhe, er der klart tale om en forpligtelse, som paahviler forvaltningen "i sammenhaeng med det traditionelle princip om tjenestemaends loyalitetspligt" ( 3 ). Denne indbyrdes sammenhaeng, der er naert knyttet til det underordnelsesforhold, tjenestemanden befinder sig i, har i bund og grund ingen forbindelse med karakteren af de forhold, der bestaar mellem en institution og fagforeningerne .

21 . Til slut boer det naevnes, at det ikke kan udelukkes, at en praksis, som en institution har fulgt regelmaessigt og uden afbrydelse, og som ikke er i strid med gaeldende ret, kan vaere retsstiftende paa dette omraade . Det maa dog konstateres, at der ikke i denne sag er fremfoert forhold, der kan antages at godtgoere, at der foreligger en saadan situation .

22 . Som foelge heraf foreslaar jeg - naar der ikke er udstedt udtrykkelige bestemmelser, og naar ytringsfriheden respekteres - at det foerste anbringende ikke tages til foelge, for saa vidt det angaar afgoerelsen af 17 . marts 1987 .

23 . Med hensyn til afgoerelsen af 31 . marts 1987 vil jeg derimod foreslaa en anden loesning .

24 . Det er for det foerste ubestrideligt, at Domstolen i Abrias-sagen har lagt vaegt paa, at der er foert forhandlinger mellem institutionerne og fagforeningerne . Jeg skal maaske naevne, at der i Abrias-sagen - som var anlagt af en raekke tjenestemaend mod Kommissionen, som paa sin side blev stoettet af bl.a . Raadet og den fagforening, der er sagsoeger i den foreliggende sag - var nedlagt paastand om annullation af et "ekstraordinaert krisefradrag ". I dommen udtalte Domstolen, at "det regelsaet, der indgaar i ordningen" var

"resultatet af en aftale, der efter langvarige forhandlinger er kommet i stand mellem institutionerne og de mest repraesentative faglige organisationer for Faellesskabets personale" ( 4 ).

Domstolen lagde dernaest vaegt paa fagforeningernes rolle i forbindelse med udstedelsen af de bestemmelser, sagen angik . Som begrundelse for ikke at tage anbringendet om, at "parallelitetsprincippet" i henhold til vedtaegtens artikel 65, stk . 1, andet led, var tilsidesat, til foelge, anfoerte Domstolen :

"naar de mest repraesentative faglige organisationer har accepteret, at der i form af en ekstraordinaer og enkeltstaaende foranstaltning, som rammer vederlagene, ydes et bidrag i forbindelse med den saerlig vanskelige oekonomiske og sociale situation i Faellesskabet, har modstykket hertil vaeret, at der er blevet vedtaget en metode for tilpasning af vederlagene, hvorved det saakaldte parallelitetsprincip er blevet bibeholdt" ( 5 ).

Det vaesentligste er maaske endelig, at Domstolen med hensyn til sagsoegernes anbringende om, at tjenestemaendenes berettigede forventning var tilsidesat - idet der med aendringerne var sket "grundlaeggende forandringer i det ansaettelsesforhold, der bestaar mellem tjenestemaendene og institutionerne" - udtalte, at

"... udarbejdelsen af saavel den nye tilpasningsmetode som ordningen vedroerende det ekstraordinaere fradrag er sket i snaevert samarbejde med personalets faglige organisationer" ( 6 ).

25 . Jeg vil ikke foreslaa Domstolen at laegge til grund, at personalets interesser i forbindelse med fastsaettelse af vedtaegtsbestemmelser er tilgodeset, fordi fagforeningerne deltager i droeftelserne med institutionerne, selv om det forhold, at fagforeningerne har tilsluttet sig en bestemmelse, i oevrigt ikke er uden betydning for bestemmelsens lovlighed for saa vidt angaar beskyttelsen af tjenestemaendenes berettigede forventning . Det ville nemlig ganske givet vaere for vidtgaaende at tale om nogen form for "kontraktforhold", naar vedtaegtsbestemmelserne fastsaettes i forordningsform, men det maa dog konstateres, at det udtrykkeligt fremgaar af den omtalte dom, at Domstolen tillaegger fagforeningernes godkendelse ubestridelige konsekvenser for hele personalet .

26 . Endvidere fremgaar en raekke betydningsfulde oplysninger af retsforskrifterne . Jeg taenker her paa Raadets afgoerelse af 21 . og 22 . juni 1981 om indfoerelse af en samraadsprocedure . I henhold hertil nedsaettes der et samraadsudvalg, og i dette udvalg repraesenteres personalet af fagforeningerne ( 7 ). Det boer fremhaeves, at Samraadsudvalget udelukkende skal tage stilling til forslag fra Kommissionen om aendring af tjenestemandsvedtaegten og om gennemfoerelsen af vedtaegtsbestemmelserne eller bestemmelserne om loenninger og pensioner ( 8 ). Endelig hedder det i Raadets afgoerelse, at udvalgets medlemmer under arbejdet "bestraeber ... sig paa i videst muligt omfang at naa frem til en tilnaermelse af deres standpunkter og saaledes goere det muligt at forelaegge Raadet en rapport med faelles standpunkter" ( 9 ).

27 . Ved den afgoerelse, Revisionsretten traf, udelukkede den enhver tjenestefrihed for fagforeningsrepraesentanter, idet det i afgoerelsen hed, at kun medlemmer af personaleudvalget kunne indroemmes tjenestefrihed . Paa trods af dette helt generelle standpunkt angik Revisionsrettens afslag dog kun en anmodning om tjenestefrihed med henblik paa deltagelse i moeder med Kommissionen .

28 . Det raesonnement, Revisionsretten fremfoerer, er fuldstaendig klart, idet den udleder sit resultat - at der ikke er mulighed for at indroemme tjenestefrihed - af, at der ikke findes vedtaegtsbestemmelser, der giver hjemmel hertil .

29 . I denne forbindelse boer det naevnes, at Revisionsretten, efter at den havde truffet den anfaegtede afgoerelse, faktisk indroemmede tjenestefrihed med henblik paa deltagelse i moeder i Samraadsudvalget, ogsaa selv om Raadets afgoerelse ikke indeholder nogen udtrykkelig bestemmelse herom . Det vil sige, at Revisionsretten selv har erkendt, at det af Raadet indfoerte samraad maa indebaere, at det er noedvendigt at indroemme tjenestefrihed .

30 . Nu forekommer sagsoegerne mig imidlertid at have fuldstaendig ret i, at moederne i Samraadsudvalget ikke noedvendigvis er den vaesentligste bestanddel af samraadet, idet forhandlingerne med Kommissionen er en afgoerende fase i udarbejdelsen af vedtaegtsbestemmelserne i videre forstand . Det er nemlig Kommissionen, der har til opgave at udarbejde de forslag, som skal forelaegges den ansvarlige institution til vedtagelse, og som forinden er behandlet i Samraadsudvalget; og det er klart, at den besluttende myndighed kan arbejde langt mere effektivt, naar Kommissionens forslag allerede er blevet godkendt af fagforeningerne . Herved bliver det naturligvis langt lettere at naa frem til en faelles holdning, hvilket som allerede naevnt er et af de formaal, der naevnes i Raadets afgoerelse .

31 . Hvis man kender lidt til forhandlingsprocedurerne mellem fagforeninger og adminstrative myndigheder, vil man ogsaa vide, at det er noedvendigt at foere indgaaende forhandlinger for at naa frem til et kompromis . Som jeg har naevnt, laegges der da ogsaa i Abrias-dommen klart vaegt paa betydningen af saadanne forhandlinger .

32 . Set under denne synsvinkel er de moeder mellem fagforeningerne og Kommissionen, som denne sag drejer sig om, ikke alene en forberedelse af samraadet, men en del af selve samraadet . Af hensyn til samraadets "effektive virkning" maa der derfor antages at vaere tale om et samraad som en "helhed", hvis modstykke noedvendigvis maa vaere, at fagforeningerne har midler til at udfoere deres opgaver som repraesentation for personalet .

33 . Jeg mener derfor, at institutionerne som udgangspunkt maa have pligt til at indroemme tjenestefrihed inden for rammerne af denne "helhed", idet der ellers vil opstaa den selvmodsigende situation, at fagforeningerne paa den ene side har faaet befoejelse til som de eneste at repraesentere personalet - hvilket efter Domstolens praksis kan have retlige konsekvenser - mens man paa den anden side kan naegte at give dem midlerne til at udfoere deres opgaver under henvisning til en alt for snaever opfattelse af hjemmelen .

34 . Det skal ogsaa naevnes, at det i vidt omfang er et faelles traek ved medlemsstaternes retsordener, at fagforeningerne gives mulighed for at udfoere deres opgaver ved, at der indroemmes tjenestefrihed . Med undtagelse af de luxembourgske retsregler, hvorefter personalerepraesentationen fortrinsvis sker internt, og de tyske og nederlandske regler, hvorefter de fleste faciliteter ogsaa, men dog i mindre omfang, stilles til raadighed internt, gaar reglerne ud paa, at der indroemmes tjenestefrihed til fagforeningsformaal, ofte i meget vidt omfang og meget fleksibelt ( f.eks . i form af, at der afsaettes et bestemt antal timer paa aarsbasis ). Reglerne gaelder specielt med henblik paa deltagelse i moeder, hvor de ansattes interesser beroeres, dvs . netop det forhold, denne sag drejer sig om .

35 . Nu har Domstolen naturligvis ikke kompetence til at fastlaegge de naermere regler for indroemmelse af tjenestefrihed, da dette selvstaendigt maa tilkomme hver enkelt institution . Men de vanskeligheder, som den naermere fastlaeggelse af reglerne kan give anledning til, og som Revisionsretten har gjort opmaerksom paa, kan paa ingen maade rokke ved den principielle regel, der maa gaelde for Revisionsretten .

36 . Det maa fastholdes, at den anmodning, Revisionsrettens afgoerelse var et svar paa, vedroerte deltagelse i moeder med Kommissionen om loenninger, kriseafgift og aendringer i vedtaegtsbestemmelserne, dvs . i alle tilfaelde spoergsmaal, som i henhold til raadsafgoerelsens punkt I.3 ubestrideligt falder ind under det omraade, hvor Kommissionens forslag skal behandles i "Samraadsudvalget ". Det eneste, Domstolen nu skal tage stilling til, er saaledes, om Revisionsretten har pligt til at indroemme tjenestefrihed i forbindelse med samraadet - i den afgraensning, der hermed er foretaget . Afgoerelsen vil ikke angaa andre tilfaelde end dem, der foreligger i denne sag .

37 . Jeg vil saaledes forslaa, at Domstolen annullerer afgoerelsen af 31 . marts 1987 . Det vil da paahvile Revisionsretten at traeffe foranstaltning til at opfylde Domstolens dom, hvori det - hvis mit forslag laegges til grund - boer udtales, at det paahviler institutionerne at sikre, at fagforeningsrettighederne kan udoeves effektivt i forbindelse med samraadet som helhed . Naturligvis vil sagsoegte kunne fastlaegge de naermere vilkaar som et led i institutionens frie adgang til at traeffe bestemmelse om dens organisatoriske forhold, og den vil herunder kunne tage hensyn til de tjenstlige krav, der omtales i sagsoegtes indlaeg .

B - Princippet om forbud mod forskelsbehandling

38 . Paa baggrund af, hvad jeg har sagt, finder jeg det ikke noedvendigt at behandle det andet anbringende - der jo i det vaesentlige kun vedroerer afgoerelsen af 31 . marts - saerligt udfoerligt, idet Domstolen kun skal tage stilling til det, saafremt den finder, at det foerste anbringende ikke kan tages til foelge .

39 . I saa fald mener jeg ikke, at Domstolen boer tiltraede argumentationen om, at de ansatte i Revisionsretten udsaettes for en forbudt forskelsbehandling paa baggrund af, hvilke loesninger de oevrige institutioner har fundet .

40 . For det foerste er det aabenbart, at en saadan opfattelse i praksis kunne give anledning til en form for klausul om den "mestbegunstigende" institution, og gennemfoerelsen af en saadan regel vil uvaegerligt give anledning til ufleksible forhold og uloeselige situationer .

41 . Hertil kommer, at jeg er staerkt i tvivl om, hvorvidt det er relevant at paaberaabe sig princippet om forbud mod forskelsbehandling, naar der er tale om at sammenligne den maade, to eller flere institutioner behandler de ansatte paa . Det forekommer mig nemlig, at princippet maa indebaere et forbud mod, at samme myndighed behandler to identiske situationer forskelligt eller to forskellige situationer ens . Princippet synes ikke at kunne gaelde i tilfaelde, hvor man sammenligner den praksis, der foelges i to eller flere institutioner . Hertil vil man uden tvivl kunne sige, at tjenestemandsvedtaegten er den samme, og at de ansatte derfor maa behandles ens, men raekkevidden af dette argument maa efter min opfattelse praeciseres naermere . Forholdet er nemlig det, at enten tvinger retsreglerne alle institutionerne til at overholde samme princip, saaledes at det ikke er relevant at paaberaabe sig princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet anvendelsen af vedtaegtsbestemmelsen er tilstraekkelig til, at princippet overholdes, eller ogsaa drejer det sig om et omraade, som hoerer under hver enkelt institutions befoejelse til frit at traeffe bestemmelse om interne organisatoriske forhold, og i saa fald er vi ude over, hvad vedtaegten foreskriver, idet det ikke beroerer dens karakter af en helhed, at der eventuelt foreligger forskellige situationer .

42 . Hvis Domstolen derfor ikke laegger mit forslag til grund, men antager, at princippet om, at fagforeningerne skal indroemmes tjenestefrihed i forbindelse med samraadet som helhed, ikke beror paa Faellesskabets retsregler, maa det fastslaas, at der er tale om rent interne organisatoriske forhold, saaledes at en sammenligning med de organisatoriske foranstaltninger, der er truffet i andre institutioner, ikke kan have retlige konsekvenser, idet dette ville vaere et indgreb i den enkelte institutions selvstaendighed paa dette omraade .

43 . Til slut skal jeg kort omtale det andet anbringendes andet led, som er, at Revisionsretten ikke foelger samme praksis for sine egne repraesentanter som for fagforeningsrepraesentanterne . Revisionsretten har anfoert, at dette led i anbringendet maa afvises for Henri Maurissens vedkommende, idet det ikke blev fremfoert i den administrative klage . Det haevdes derfor at vaere et nyt anbringende, der maa afvises .

44 . Det fremgaar af Domstolens praksis, at der for denne kun kan nedlaegges

"paastande, som har samme genstand som de i klagen anfoerte, dels kun (( fremsaettes )) indsigelser, der hviler paa samme grundlag som de i klagen anfoerte . Disse indsigelser kan for Domstolen uddybes ved fremfoerelse af anbringender og argumenter, som ikke noedvendigvis figurerer i klagen, men som staar i noeje forbindelse med den" ( 10 ).

45 . Det er efter min opfattelse tvivlsomt, om den haevdede forskel i behandlingen af fagforeningsrepraesentanter i forhold til repraesentanterne for Revisionsretten staar i noeje forbindelse med det i klagen fremfoerte anbringende om den forskelsbehandling, der haevdes at vaere en foelge af afslaget paa at indroemme de samme fordele, som fagforeningerne har i andre institutioner . Begrebet er ganske vist det samme, men retsgrundlaget for anbringendets to led kan vanskeligt siges at vaere ens . Jeg haelder saaledes til at give Revisionsretten medhold paa dette punkt .

46 . Dette faar dog ingen betydning i praksis, fordi Union Syndicale har fremfoert samme argumentation, og for Union Syndicale' s vedkommende kan afvisning ikke komme paa tale, da sagen er anlagt i henhold til Traktatens artikel 173 . Under alle omstaendigheder kan dette led i det andet anbringende dog ikke tages til foelge, idet Revisionsretten i svarskriftet har anfoert, at institutionens repraesentanter kun deltager i de moeder, for hvilke der ogsaa indroemmes tjenestefrihed til fagforeningsrepraesentanterne . Dette er ikke bestridt under sagens videre forloeb .

47 . Det er saaledes end ikke godtgjort, at der foreligger en forskelsbehandling - helt bortset fra, om en sammenligning mellem institutionsrepraesentanter og fagforeningsrepraesentanterne er relevant .

48 . Herefter skal jeg blot tage stilling til omkostningsspoergsmaalet . Henri Maurissen har frafaldet én af sine tre oprindelige paastande, og ifoelge mit forslag til afgoerelse faar han medhold i én af de resterende to paastande . Det maa derfor vaere paa sin plads at foreslaa, at Revisionsretten betaler en tredjedel af hans omkostninger . I den af Union Syndicale anlagte sag foreslaar jeg, at hver part baerer sine omkostninger . En del af soegsmaalet boer ganske vist afvises, men sagsoegeren maa ifoelge mit forslag gives medhold i paastanden vedroerende afgoerelsen af 31 . marts 1987 . For intervenientens vedkommende foreslaar jeg samme loesning som for Union Syndicale, hvis paastande intervenienten har stoettet .

49 . Sammenfattende foreslaar jeg,

- at den af Revisionsrettens formand trufne afgoerelse af 31 . marts 1987, hvorved der blev givet afslag paa at indroemme repraesentanter for Union Syndicale tjenestefrihed til deltagelse i moeder med Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber om loenninger, kriseafgift og aendringer af tjenestemandsvedtaegten, annulleres,

- at sagsoegte i oevrigt frifindes for de af Henri Maurissen nedlagte paastande,

- at Revisionsretten tilpligtes at betale en tredjedel af Henri Maurissens omkostninger, og at hver part, herunder intervenienten, i oevrigt tilpligtes at baere sine egne omkostninger .

(*) Originalsprog : fransk .

( 1 ) Dom af 3 . juli 1985, ( 3/83, Sml . s . 1995 ).

( 2 ) Dom af 23 . oktober 1986, Schwiering, praemis 18 ( 321/85, Sml . s . 3199 ), dom af 28 . maj 1980, Kuhner ( 33/79 og 75/79, Sml . s . 1677 ), dom af 9 . december 1982, Plug ( 191/81, Sml . s . 4229 ) og dom af 4 . februar 1987, Maurissen ( 417/85, Sml . s . 551 ).

( 3 ) Bundesverfassungsgericht, 15 . december 1976, Entscheidungen des Bundesverfassungsgerichts, s . 165 .

( 4 ) Sag 3/83, jfr . ovenfor, praemis 10, mine fremhaevelser .

( 5 ) Sag 3/83, jfr . ovenfor, praemis 21, min fremhaevelse .

( 6 ) Sag 3/83, jfr . ovenfor, praemis 26, min fremhaevelse .

( 7 ) Afgoerelsens punkt I.1 .

( 8 ) Afgoerelsens punkt I.3 .

( 9 ) Afgoerelsens punkt I.8 .

( 10 ) Dom af 20 . maj 1987, Geist, praemis 9 ( 242/85, Sml . s . 2181 ), jfr . ogsaa dom af 7 . maj 1986, Rihoux, praemis 13 ( 52/85, Sml . s . 1555 ).