DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 10. MARTS 1992. - HOECHST AG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - BEGREBERNE AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - KOLLEKTIVT ANSVAR. - SAG T-10/89.



Samling af Afgørelser 1992 side II-00629



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - kommissionsbeslutning hvorved der fastslaas en overtraedelse - bevismateriale der kan tages i betragtning

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence - administrativ procedure - aktindsigt - Kommissionen forpligtet hertil paa grund af regler, som den selv har praeciseret i en beretning om konkurrencepolitikken

3. Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

4. Konkurrence - karteller - forbud - karteller der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af traktatens artikel 85

(EOEF-traktaten, art. 85)

5. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - begreb - koordination og samarbejde uforenelig med kravet om, at enhver virksomhed uafhaengigt skal fastlaegge sin adfaerd paa markedet - moeder mellem konkurrenter med det formaal at udveksle oplysninger, der er afgoerende for deltagernes udarbejdelse af deres forretningsmaessige strategi

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

6. Konkurrence - karteller - kompleks overtraedelse, der indeholder elementer af aftaler og af samordnet praksis - kvalifikation under ét som "en aftale og samordnet praksis" - tilladt - betydning for beviset

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

7. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning i henhold til konkurrencereglerne

(EOEF-traktaten, art. 190)

8. Annullationssoegsmaal - Rettens undersoegelse ex officio med hensyn til eksistensen af den anfaegtede retsakt - betingelser

(EOEF-traktaten, art. 173, stk. 2)

Sammendrag

1. I en beslutning, som i medfoer af traktatens artikel 85, stk. 1, rettes til en virksomhed, kan der som bevismateriale over for den paagaeldende virksomhed kun anvendes dokumenter, som Kommissionen allerede paa tidspunktet for meddelelsen om klagepunkter tilkendegav at ville paaberaabe sig, idet de er naevnt heri eller i bilagene hertil, saaledes at virksomheden i tide kunne udtale sig om bevisvaerdien.

2. Naar Kommissionen har aabnet mulighed for aktindsigt i konkurrencesager og har fastsat regler herom, der er offentliggjort i en af dens beretninger om konkurrencepolitikken, kan den - selv om den herved er gaaet ud over, hvad retten til kontradiktion indebaerer - ikke fravige regler, den saaledes har paalagt sig selv, og den er derfor forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger.

3. Det er tilstraekkeligt, for at der er tale om en aftale i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Det er tilfaeldet, naar der mellem flere virksomheder er enighed om at naa maalpriser og salgsmaal.

4. Traktatens artikel 85 finder anvendelse paa aftaler mellem virksomheder, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert.

5. De kriterier om koordination og samarbejde, der er afgoerende for definitionen af begrebet samordnet praksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet.

Der er tale om samordnet praksis, naar virksomheder deltager i moeder, der har til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og hvorunder der udveksles oplysninger mellem konkurrenter om de forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de anser for noedvendige, og om deres omsaetning, idet de deltagende virksomheder noedvendigvis maa tage hensyn til de oplysninger, de saaledes faar, ved fastlaeggelsen af deres adfaerd paa markedet.

6. Der kraeves ikke i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, en specifik kvalifikation af en kompleks, men sammenhaengende overtraedelse, der bestaar af en fortsat adfaerd med ét eneste formaal, og som samtidig indeholder elementer, som maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis", men en saadan overtraedelse kan kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", og det kraeves ikke, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis.

7. Selv om Kommissionen i henhold til EOEF-traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det ikke ved en beslutning i henhold til konkurrencereglerne, at den imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt beroert under den administrative procedure.

8. Selv om det paahviler Faellesskabets retsinstanser i forbindelse med annullationssoegsmaal i henhold til EOEF-traktatens artikel 177, stk. 2, ex officio at undersoege spoergsmaalet, om den anfaegtede retsakt foreligger, betyder dette imidlertid ikke, at der i alle sager i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, ex officio skal foranstaltes undersoegelser vedroerende den anfaegtede retsakts eventuelle nullitet. Det er kun, for saa vidt som parterne fremfoerer tilstraekkelige holdepunkter for, at den anfaegtede retsakt er en nullitet, at retsinstanserne er forpligtet til at undersoege dette spoergsmaal ex officio.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.

2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 tons, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.

3 Hoechst var blandt de producenter, der forsynede markedet foer 1977, og var en af de "fire store" producenter. Selskabets markedsandel androg mellem 10,5 og 12,6%.

4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:

- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")

- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")

- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")

- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")

- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")

- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")

- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")

- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")

- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")

- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")

- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").

Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.

5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:

- Amoco

- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")

- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")

- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")

- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").

Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.

6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.

7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.

8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.

9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).

10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.

11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.

13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.

14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "det raadgivende udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det raadgivende udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.

15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved:

- for Anic' s vedkommende, fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983

- for Rhône-Poulenc' s vedkommende, fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980

- for Petrofina' s vedkommende, fra 1980 og mindst til november 1983

- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983

- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende, fra omkring november 1977 og mindst til november 1983

- for ATO' s vedkommende, senest fra 1978 og mindst til november 1983

- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende, fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983

at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:

a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik

b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater

c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder

d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal

e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.

Artikel 3

For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT

ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF

iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM

iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL

v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR

vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM

vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM

viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL

ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT

x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT

xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR

xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF

xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL

xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.

Artikel 4 og 5

(udelades)".

16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 2. august 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89, T-6/89 - T-9/89 og T-11/89 - T-15/89).

18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.

19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").

20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.

21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.

22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.

23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.

24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.

25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.

26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.

28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.

Parternes paastande

29 Sagsoegeren, Hoechst, har nedlagt foelgende paastande:

1) Kommissionens beslutning af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149-Polypropylen) annulleres, for saa vidt som den vedroerer sagsoegeren, subsidiaert nedsaettes den paalagte boede.

2) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende dokumenter, der er grundlaget for beslutningen, (2) da Kommissionen ikke har indroemmet sagsoegeren fuldstaendig aktindsigt, og (3) da Kommissionen foerst i beslutningen har fremfoert visse klagepunkter mod sagsoegeren. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, (B) at den ikke har vurderet den konkurrencebegraensende virkning korrekt. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, og for det fjerde anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der (1) haevdes at vaere delvis foraeldet og ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (2) varighed og (3) grovhed.

Retten til kontradiktion

1. Undladelse af at fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter

31 Sagsoegeren har anfoert, at ifoelge artikel 4 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63") kan Kommissionen kun tage saadanne klagepunkter i betragtning, som virksomhederne har haft lejlighed til at udtale sig om. Ifoelge sagsoegeren forudsaetter dette, at Kommissionen i tilstraekkeligt omfang i meddelelsen om klagepunkter angiver de faktiske omstaendigheder og retlige konsekvenser, som den udleder heraf, og at Kommissionen vedlaegger denne meddelelse de dokumenter, som den vil laegge til grund for den endelige beslutning, eller goer dem tilgaengelige for virksomhederne.

32 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i denne sag stoetter beslutningen paa 28 dokumenter eller raekker af dokumenter, som ikke er blevet meddelt sagsoegeren. Det drejer sig om et referat af moedet den 13. maj 1982 udarbejdet af en medarbejder hos Hercules [beslutningens 15. betragtning, litra b), og 70. betragtning], et referat af et moede afholdt den 10. marts 1982, udarbejdet af en medarbejder hos ICI [beslutningens 15. betragtning, litra b)], et dokument af 6. september 1977, der angiveligt er fundet hos Solvay (beslutningens 16. betragtning, femte afsnit), Shell' s svar paa meddelelsen om klagepunkter (17. betragtning til beslutningen), svar fra Amoco, ATO, BASF, DSM, Huels, Linz, Monte, Petrofina, Rhône-Poulenz, Saga og Solvay (18. betragtning til beslutningen), rundskrivelser fra de nationale salgskontorer til kunderne vedroerende prisforhoejelser (25. betragtning til beslutningen), referatet af to interne moeder i Shell, der blev afholdt den 5. juli (beslutningens 29. betragtning, andet afsnit), og den 12. september 1979 (31. betragtning til beslutningen), et internt dokument fra Solvay (32. betragtning til beslutningen), en meddelelse fra Solvay til salgskontorerne af 17. juli 1981 (35. betragtning til beslutningen), artikler offentliggjort i fagpressen vedroerende polypropylenpriserne i slutningen af 1981 (beslutningens 36. betragtning, tredje afsnit), et internt notat fra ICI vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), et dokument fra Shell med overskriften "PP W. Europe-Pricing" (49. betragtning til beslutningen), forskellige dokumenter fra Shell vedroerende Det Forenede Kongerige og Frankrig (49. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ATO af 28. september 1983 (51. betragtning til beslutningen), et udateret notat fra ICI vedroerende forberedelsen af et moede med Shell i maj 1983 (beslutningens 63. betragtning, andet afsnit), et arbejdspapir vedroerende foerste kvartal 1983, der blev fundet hos Shell (beslutningens 63. betragtning, tredje afsnit), og endelig dokumenter hidroerende fra ATO, DSM og Shell vedroerende forloebet af forskellige moeder (70. betragtning til beslutningen).

33 Sagsoegeren har anfoert, at ifoelge Domstolens praksis (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Musique Diffusion française mod Kommissionen, Sml. s. 1825, praemis 29, og af 25.10.1983, sag 107/82, AEG Telefunken mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27), er det ikke tilstraekkeligt til at anvende beviser mod en virksomhed, at disse er blevet bragt til dens kendskab under proceduren med aktindsigt. Disse beviser skal ikke alene meddeles virksomhederne af Kommissionen, men Kommissionen skal ogsaa angive den beviskraft og betydning, som den tillaegger dem med hensyn til den beslutning, som den skal traeffe.

34 Sagsoegeren har tilfoejet, at endog bekraeftende dokumenter kan have en afgoerende betydning for bevisfoerelsen, og at det ikke tilkommer Kommissionen at traeffe afgoerelse om, at visse dokumenter er uden betydning i forhold til den ene eller den anden virksomhed, eftersom den selv haevder, at hver enkelt virksomhed skal paatage sig et ubegraenset ansvar for andre virksomheders adfaerd.

35 Sagsoegeren udleder heraf, at bevismateriale, som ikke er blevet meddelt sagsoegeren, ikke kan goeres gaeldende mod selskabet.

36 Kommissionen har anfoert, at sagsoegerens anbringender vedroerende visse dokumenter, som haevdes ikke at vaere blevet bragt til sagsoegerens kundskab, til dels er urigtige og i oevrigt uden nogen som helst retslig relevans.

37 Kommissionen har for det foerste anfoert, at de dokumenter, som er naevnt i beslutningens 25. betragtning, er blevet meddelt sagsoegeren som bilag 19, 42, 46, 50 og 52 til den generelle meddelelse om klagepunkter (herefter benaevnt "den generelle meddelelse"), og som bilag til skrivelsen af 29. marts 1985 (bilag I 6 - I 9), at det dokument, der er naevnt i 46. betragtning til beslutningens udgoer bilag 35 til den generelle meddelelse om klagepunkter, samt at de dokumenter fra ATO, der er naevnt i 70. betragtning til beslutningen, udgoer bilag 60 og 72 til den generelle meddelelse om klagepunkter.

38 Kommissionen har dernaest anfoert, at det dokument, der er naevnt i beslutningens 15. betragtning, litra b), og i 70. betragtning, virksomhedernes svar paa Kommissionens begaering om oplysninger, der er naevnt i beslutningens 18. betragtning, det i 40. betragtning naevnte dokument, samt de dokumenter fra DSM og Shell, der er naevnt i beslutningens 70. betragtning, er blevet gjort tilgaengelige for sagsoegeren i forbindelse med proceduren med aktindsigt i juni 1984. Kommissionen har tilfoejet, at det i 15. betragtning, litra b), og 70. betragtning naevnte dokument blot bekraeftede et dokument, der udgjorde bilag 24 til den generelle meddelelse om klagepunkter.

39 Kommissionen har anfoert, at de oevrige dokumenter, som sagsoegeren har henvist til, ikke blev meddelt sagsoegeren, dels fordi de ikke fremboed nogen interesse for den procedure, der var blevet indledt mod sagsoegeren, eftersom de kun var af interesse for de udtrykkeligt opregnede virksomheder, dels fordi de kun bekraefter andre dokumenter, som sagsoegeren allerede havde kendskab til. Kommissionen har anfoert, at beslutningen ikke er baseret paa disse dokumenter, for saa vidt angaar sagsoegeren.

40 Kommissionen har dog indroemmet, at et notat fra ICI vedroerende et ekspertmoede af 10. marts 1982, der er naevnt i beslutningens 58. betragtning, ved en fejltagelse ikke er blevet meddelt, men har tilfoejet, at dette notat kun bekraeftede et moedereferat fra Hercules vedroerende samme moede, som var vedlagt den generelle meddelelse om klagepunkter (bilag 23 til den generelle meddelelse).

41 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, som Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (ovennaevnte dom af 25.10.1983, sag 107/82, praemis 27, og senest dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).

42 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter eller i skrivelsen af 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.

43 Det fremgaar af ovennaevnte betragtninger, at af de dokumenter, sagsoegeren har anfoert, kan alene de nationale salgskontorers rundskrivelser til kunderne (25. betragtning til beslutningen), ICI' s interne notat vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen) og de hos ATO fundne dokumenter vedroerende de spoergsmaal, der blev droeftet under moederne (70. betragtning til beslutningen), anvendes som bevis over for sagsoegeren, idet de er naevnt i de tabeller, der var indeholdt i skrivelsen af 29. marts 1985, og i punkt 71, 94 og 102 i den generelle meddelelse om klagepunkter, og desuden udgoer bilag A - I til skrivelsen af 29. marts 1985 og bilag 35, 60 og 72 til den generelle meddelelse om klagepunkter. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod selskabet under naervaerende sag.

44 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund. Sagsoegeren har i oevrigt ikke haevdet, at disse dokumenter har kunnet indeholde formildende omstaendigheder i forhold til sagsoegeren.

2. Utilstraekkelig aktindsigt

45 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den begraensede aktindsigt, som er blevet indroemmet sagsoegeren, udgoer en tilsidesaettelse af kontradiktionsprincippet. Sagsoegerens advokater har gennemgaaet Kommissionens dokumenter i juni 1984, men - selv ifoelge Kommissionens ordfoerer - har de kun faaet forelagt det bevismateriale, som Kommissionen lagde til grund mht. klagepunkterne for at godtgoere en ulovlig adfaerd, eller som den ville kunne paaberaabe sig under den senere procedure. For at begrunde en saadan begraensning af aktindsigten kan Kommissionen ikke paaberaabe sig Domstolens dom af 17. januar 1984 (forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19), der angik en anden situation, nemlig anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3.

46 Ifoelge sagsoegeren kan denne begraensning af aktindsigten til at angaa bevismaterialet mod sagsoegeren og den udvaelgelse af dokumenter, som sagsoegeren antager har fundet sted, ikke accepteres. Begraensningen goer det nemlig umuligt for virksomhedens advokater at vurdere betydningen af de belastende og formildende beviser og undersoege, om Kommissionen har vurderet dem korrekt. Da Retten heller ikke selv generelt har haft lejlighed til at gennemgaa samtlige sagens akter, vil de dokumenter af formildende karakter, som Kommissionens tjenestegrene ikke eller kun ufuldstaendigt har anvendt og vurderet, kunne forblive hengemt i Kommissionens sagsakter.

47 I mangel af fuldstaendig aktindsigt kan sagsoegeren lige saa lidt som Retten undersoege, om der faktisk foreligger formildende omstaendigheder i henhold til de dokumenter, som var blevet unddraget aktindsigten. Den yderst sporadiske bevisfoerelse i denne sag giver ikke alene anledning til en meget omhyggelig afvejning af samtlige beviser, men giver endvidere anledning til frygt for, at Kommissionen har foretaget en ensidig vurdering af beviserne.

48 Sagsoegeren har tilfoejet, at selv om det antages, at Kommissionens anbringende om, at samtlige dokumenter er blevet stillet til raadighed, med undtagelse af dem, der indeholdt fortrolige oplysninger, er korrekt, tilkommer det Retten at undersoege, om disse dokumenter indeholder formildende beviser i forhold til virksomhederne.

49 Kommissionen har anfoert, at ifoelge Domstolens praksis (ovennaevnte dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, praemis 25) er den ikke forpligtet til at goere de beroerte parter bekendt med samtlige sagsakter. I denne sag har Kommissionen uden at vaere forpligtet til det i oevrigt givet sagsoegeren aktindsigt i naesten samtlige dokumenter, som den er i besiddelse af (bortset fra dokumenter indeholdende forretningshemmeligheder) i forbindelse med meddelelsen af klagepunkter og fremsendelsen af den supplerende skrivelse af 29. marts 1985. Kommissionen har givet aktindsigt i de andre dokumenter i forbindelse med proceduren med aktindsigt i juni 1984.

50 Kommissionen har endvidere anfoert, at det er urigtigt, at den kun har anvendt belastende dokumenter og tilbageholdt sagsoegeren dokumenter, der indeholdt formildende omstaendigheder. Kommissionen har herved anfoert, at sagsoegeren ikke har henvist til noget som helst dokument til stoette for sine anbringender.

51 Det bemaerkes, at det i henhold til reglerne om kontradiktion kraeves, at sagsoegeren skal saettes i stand til at fremfoere sit synspunkt, saaledes som selskabet oensker det, vedroerende alle de klagepunkter, som Kommissionen er fremkommet med i de meddelelser om klagepunkter, der blev fremsendt til selskabet, og vedroerende alle de beviser, der skal underbygge klagepunkterne, og som Kommissionen har naevnt i meddelelserne om klagepunkter eller vedlagt disse (dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).

52 Retten til kontradiktion medfoerer derimod ikke, at en virksomhed, der er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, kan fremkomme med bemaerkninger til alle Kommissionens dokumenter vedroerende sagen, idet der ikke findes bestemmelser, hvorefter Kommissionen er forpligtet til at goere de beroerte virksomheder bekendt med sagsakterne (Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, a.st., praemis 25).

53 Kommissionen har imidlertid i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken fastlagt en fremgangsmaade, hvorefter der gives aktindsigt i konkurrencesager, og Kommissionen har dermed paalagt sig selv regler, der gaar ud over de krav, der er opstillet af Domstolen. Det anfoeres i de regler, der er fastsat i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken (s. 42 og 43):

"Kommissionen giver derfor i fremtiden de virksomheder, der er impliceret i en sag, adgang til at goere sig bekendt med sagens akter. Virksomhederne oplyses om, hvilke dokumenter Kommissionen har i sagen, idet der til meddelelsen om klagepunkter eller til skrivelsen, hvori en klage afvises, er vedfoejet en fortegnelse over alle disse, med en angivelse af, hvilke af dokumenterne eller dele af disse virksomhederne har adgang til at faa indsigt i. Virksomhederne har mulighed for at gennemgaa disse dokumenter i Kommissionen. Hvis en virksomhed kun oensker at gennemgaa enkelte af dem, kan Kommissionen fremsende kopier heraf. Kommissionen betragter dog en raekke dokumenter som fortrolige, hvorfor der ikke er adgang til at faa indsigt i disse. Det drejer sig om foelgende dokumenter: dokumenter eller dele heraf, der indeholder andre virksomheders forretningshemmeligheder; Kommissionens interne dokumenter, saasom notater, udkast eller andre arbejdsdokumenter; alle andre fortrolige oplysninger, som f.eks. oplysninger om de klagende parters identitet, hvis disse ikke oensker denne afsloeret, samt oplysninger, der fremsendes til Kommissionen med et forbehold om, at disse er at betragte som fortrolige."

Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke kan fravige de regler, den saaledes har paalagt sig selv (Domstolens dom af 5.6.1973, sag 81/72, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 575, praemis 9, og af 30.1.1974, sag 148/73, Louwage mod Kommissionen, Sml. s. 81).

54 Kommissionen er herefter forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger.

55 Retten skal fastslaa, at Kommissionen kategorisk har benaegtet, at dens tjenestegrene har undladt at give sagsoegeren indsigt i dokumenter, som muligvis kan vaere til gunst for sagsoegeren.

56 Sagsoegeren har imidlertid ikke over for Kommissionens benaegtelser fremfoert noget som helst, som kan godtgoere, at Kommissionens tjenestegrene har foretaget en udvaelgelse af de dokumenter, som sagsoegeren fik indsigt i, for at afskaere sagsoegeren fra at afkraefte det bevismateriale, som Kommissionen har fremlagt for at godtgoere sagsoegerens deltagelse i overtraedelsen. Sagsoegeren har herved henvist til nogle udtalelser, som Kommissionens ordfoerer skulle have fremsat over for sagsoegerens advokat, men sagsoegeren har ikke bevist eller tilbudt at bevise, at saadanne udtalelser er blevet fremsat, og at de havde den af sagsoegeren anfoerte raekkevidde.

57 Anbringendet boer derfor forkastes.

3. Nye klagepunkter

58 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen (artikel 1 og 81. betragtning) kritiserer virksomhederne for at have underskrevet en rammeaftale, der er kommet til udtryk i en raekke mere detaljerede delaftaler, eller en enkelt uafbrudt aftale efter EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, mens der i virkeligheden aldrig har vaeret tale om en enkelt uafbrudt rammeaftale i meddelelsen om klagepunkter, der tvaertimod henviste til en flerhed af aftaler og/eller samordnet praksis. For saa vidt angaar bestemte omraader og bestemte perioder har meddelelsen om klagepunkter formelt udelukket eksistensen af aftaler. I skrivelsen af 29. marts 1985 har Kommissionen ganske vist omtalt eksistensen af en "central aftale", men den har ladet dette punkt staa hen uden at praecisere det naermere. Endelig har Kommissionen uden begraensning opretholdt sin foerste beskyldning, der blev gentaget under den anden raekke hoeringer. Den principale beskyldning i beslutningen er saaledes ny baade i faktisk og retlig henseende, og deltagerne i proceduren har ikke haft mulighed for at tage stilling til dette klagepunkt.

59 Sagsoegeren har tilfoejet, at Kommissionen ikke med foeje kan goere gaeldende, at den i meddelelsen om klagepunkter fremsatte beskyldning om en uafbrudt overtraedelse blot, henset til resultatet af den administrative procedure, er blevet erstattet af en anden beskyldning vedroerende indgaaelsen af en rammeaftale, uden at dette medfoerer en aendring af vurderingen af sagens momenter. De to beskyldninger er nemlig fuldstaendig forskellige i faktisk og retlig henseende. Ifoelge Domstolens dom af 29. oktober 1980 (forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 68) er det kun tilladt at tilrettelaegge eller supplere klagepunkterne. At beskyldningen er fuldstaendig ny skyldes selve begrebet rammeaftale, der er et fuldstaendig andet en begrebet uafbrudt aftale.

60 Ifoelge sagsoegeren er en rammeaftale et praecist juridisk begreb, der daekker et retsforhold, hvorved parterne forud forpligter sig og aftaler regler, som foregriber indholdet af fremtidige retsforhold eller retshandler eller fastsaetter visse generelle betingelser, der skal fastlaegges i hvert enkelt tilfaelde. Det vaesentlige moment i rammeaftalen er saaledes en generel forudgaaende samstemmighed, der forudsaetter viljen til at optraede i faellesskab med hensyn til fremtidige saerlige retsforhold. Eksistensen af en rammeaftale ligger saaledes noedvendigvis forud for aftaler og samordnet praksis. Kommissionen har imidlertid ikke foretaget nogen som helst konstatering med hensyn til de faktiske omstaendigheder og end mindre fremlagt beviser, der goer det muligt at fastslaa, at der var blevet indgaaet en saadan rammeaftale i 1977. Endvidere synes betragtningerne til beslutningen snarere at afkraefte end bekraefte, at der forelaa en rammeaftale. Beslutningen indeholder saaledes i redegoerelsen for de faktiske omstaendigheder i 1977 ikke nogen omtale af en rammeaftale og heller ikke nogen faktisk konstatering herom. Kommissionen forsoegte derimod at bevise, at der forelaa et konkret priskartel (den oprindelige aftale om mindstepriser), men uden at saette det i forbindelse med en rammeaftale. Kommissionen har endvidere ikke udpeget de virksomheder, som skulle have indgaaet denne rammeaftale.

61 Sagsoegeren har anfoert, at man ikke af eventuelt senere indgaaede aftaler efterfoelgende kan fastslaa, at der forelaa en rammeaftale. Da formaalet med rammeaftalen er med virkning for fremtiden at aftale bestemte regler for senere enkeltstaaende retsforhold, kan den efterfoelgende sammenligning af enkeltstaaende aftaler kun goere det muligt at udlede eksistensen af en rammeaftale paa den betingelse, at de enkeltstaaende retsforhold under ingen omstaendigheder kan forklares paa anden maade end ved den forudgaaende indgaaelse af en rammeaftale. Kommissionen har imidlertid foerst gjort dette gaeldende i svarskriftet, og de konstaterede omstaendigheder angiver ikke, at de forskellige paaberaabte handlinger i 1977 og i de foelgende aar er foretaget ensartet eller regelmaessigt i henhold til et forud aftalt adfaerdsmoenster. Kommissionen omtaler saaledes en ordning med regelmaessige moeder, men denne vurdering bekraeftes ikke af beviserne, som ikke goer det muligt at udlede den mindste regelmaessighed i afholdelsen af moederne.

62 Sagsoegeren har anfoert, at saafremt Kommissionen herefter haevder, at der forelaa en rammeaftale, skyldes dette, at den ved en fordrejet retlig konstruktion forsoeger at afhjaelpe sin manglende evne til at bevise eksistensen af enkeltstaaende aftaler og/eller enkeltstaaende samordnet praksis, hvilket fremgaar af den omstaendighed, at Kommissionen i svarskriftet har anfoert, "det er rimeligt at antage, at moederne, om hvis indhold Kommissionen ikke havde kendskab til detaljerne (navnlig moederne mellem slutningen af 1977 og begyndelsen af 1978 og slutningen af 1979), generelt set havde samme formaal som de moeder, med hensyn til hvilke Kommissionen havde kendskab til detaljerne".

63 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen af samme grund med urette forsoeger at anvende begrebet fortsat overtraedelse. Da dette begreb er bestemt til at kvalificere summen af saerskilte overtraedelser, der hver isaer opfylder betingelserne mht. overtraedelse, som en faelles samlet overtraedelse, fritager dette ikke Kommissionen fra sin forpligtelse til for hver enkelt omhandlet periode og for hver enkelt beskyldning at foere konkret bevis for en tilsidesaettelse af konkurrenceretten.

64 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen baade med hensyn til rammeaftalen og den uafbrudte aftale burde have praeciseret den saerlige adfaerd, med hensyn til hvilken den mente at have godtgjort, at der forelaa en aftale efter EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, for derefter at sammenfatte de forskellige overtraedelser paa dette grundlag. Kommissionen har imidlertid gjort det modsatte, idet den af samtlige omstaendigheder har udledt eksistensen af en faelles rammeaftale eller en uafbrudt aftale, uden at godtgoere eksistensen af saerskilte overtraedelser, hvilket fremgaar af beslutningens 81. betragtning.

65 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at denne retlige fejl, som vedroerer sagens faktiske omstaendigheder og beslutningens retlige grundlag og endog beroerer dens dispositive del, ikke kan afhjaelpes ved Retten, og derfor boer medfoere, at beslutningen annulleres. Retten kan ganske vist i teorien selv undersoege de forskellige forhold, med hensyn til hvilke den mener, at der er foert bevis for overtraedelse, men retten til kontradiktion vil i saa fald blive tilsidesat, idet de beroerte virksomheder maa kunne forsvare sig mod beskyldninger, som den administration, der kritiserer den, endnu ikke har fremsat.

66 Kommissionen har anfoert, at den fuldt ud har overholdt Domstolens praksis (ovennaevnte dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78), hvorefter den kan bruge resultaterne af den administrative procedure til "saavel faktisk som retligt, at tilrettelaegge og supplere argumentationen til stoette for de klagepunkter, som den opretholder". Kommissionen har under henvisning til ordlyden af meddelelsen om klagepunkter og den senere skrivelse af 29. marts 1985 anfoert, at den har muliggjort en dybtgaaende droeftelse om kartellets egentlige natur under den administrative procedure. Beslutningen indeholder de konklusioner, som Kommissionen har udledt af denne droeftelse.

67 Kommissionen har tilfoejet, at den oprindelige meddelelse om klagepunkter allerede paa flere punkter (punkt 128 og 132) henviste til et fortsat og institutionaliseret samarbejde. Kommissionen har desuden i sin skrivelse af 29. marts 1985 anfoert, at den ikke udelukkede muligheden af en central aftale mellem de fire store producenter (s. 3), og at aftalerne, for saa vidt angaar de oevrige deltagere i moederne, "[hvilede] paa en plan, der var tilstraekkeligt detaljeret til at kunne sidestilles med en aftale eller aftaler efter artikel 85" (s. 4).

68 Ifoelge Kommissionen var rammeaftalen indeholdt i beslutningen om at indfoere et institutionaliseret system med producentmoeder med henblik paa at diskutere markedsstrategi. Denne rammeaftale blev i det enkelte tilfaelde suppleret med delaftaler vedroerende konkrete foranstaltninger. Det drejede sig om at ivaerksaette en faelles plan, der kom til udtryk i mere eller mindre intensive aktioner, og som tilsigtede at paavirke markedskraefterne gennem et samarbejde mellem polypropylenproducenterne med hensyn til priser, salgsmaal, markedsandele og foelgeforanstaltninger. Denne samlede plan har i oevrigt stedse vaeret kendetegnet ved de samme grundlaeggende saeregenheder paa trods af forskelle i dens ivaerksaettelse, som skyldtes deltagernes gensidige mistillid.

69 Kommissionen har herved benaegtet at have "opfundet" en rammeaftale for at udfylde lakuner i bevisfoerelsen, hvilket sagsoegeren har beskyldt Kommissionen for.

70 Retten skal udtale, at de dele af beslutningen, som sagsoegeren har kritiseret, med hensyn til deres raekkevidde falder sammen med indholdet af de klagepunkter, som Kommissionen har fremfoert mod sagsoegeren og de oevrige virksomheder, der var adressater for beslutningen, i de meddelelser om klagepunkter, som var blevet rettet til dem.

71 Modsat sagsoegerens anbringender har Kommissionen nemlig ikke i beslutningens 81. betragtning ene og alene konstateret, at de paagaeldende virksomheder "deltog ... i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden", og at der saaledes er handlet i henhold til en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1, idet det forud for den foerste af disse saetninger fastslaas, at "i den her foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet ...", og den anden saetning indledes med ordene "Kommissionen er af den opfattelse, at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes ...". Heraf foelger, at udtrykkene "rammeaftale" eller "uafbrudt aftale" og udtrykkene "generelle planer", som er anvendt i beslutningen, blot udtrykker den omstaendighed, at Kommissionen havde fastslaaet, at beslutningens adressater havde begaaet en uafbrudt overtraedelse, hvis forskellige elementer udgjorde et samlet hele af regelmaessige moeder mellem polypropylenproducenterne, fastsaettelse af maalpriser og kvoter, som var karakteriseret ved et enkelt oekonomisk formaal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet.

72 Dette er netop selve indholdet af den generelle meddelelse om klagepunkter, som blev tilstillet sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, jf. navnlig meddelelsens punkt 1, 5, 128, 132 og punkt 151, litra a). Punkt 1 er affattet saaledes:

"Naervaerende meddelelse om klagepunkter vedroerer anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa en flerhed af aftaler og/eller samordnet praksis, hvorved de producenter, der forsyner det faelles marked med polypropylen (et termoplastisk produkt, der saelges 'in bulk' ) fra ca. 1977 til oktober 1983, regelmaessigt og uafbrudt samordnede deres salgs- og prispolitik, idet de fastsatte og anvendte 'maalpriser' , og/eller mindstepriser, idet de kontrollerede de maengder, der tilfoertes markedet, ved hjaelp af aftalte 'salgsmaal' og/eller kvoter, og idet de regelmaessigt moedtes for at overvaage udviklingen med hensyn til disse restriktive foranstaltninger."

Punkt 132, sidste saetning, fastslaar:

"Producenterne ville nemlig kontrollere markedet, og et fortsat og institutionaliseret samarbejde paa hoejt niveau afloeste den normale konkurrence."

73 Det skal tilfoejes, at indholdet af de klagepunkter, der blev fremfoert mod sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, blev bekraeftet ved den skrivelse, der blev tilsendt dem den 29. marts 1985, og hvori det paa side 4 anfoeres: "Disse arrangementer udgjorde en tilstraekkelig praecis plan til at kunne sidestilles med en eller flere 'aftaler' efter artikel 85, i det mindste hvad angaar de producenter, der deltog i moederne."

74 Retten finder derfor, at Kommissionen i beslutningen blot har foretaget en uddybning og retlig tydeliggoerelse af den argumentation, som den laegger til grund for de fremfoerte klagepunkter, og at den derfor ikke har forhindret sagsoegeren i at fremsaette sit synspunkt med hensyn til disse klagepunkter, foer beslutningen blev vedtaget.

75 Heraf foelger, at sagsoegeren ikke med foeje kan beskylde Kommissionen for at have tilsidesat sagsoegerens ret til kontradiktion ved at fremsaette nye klagepunkter i beslutningen.

Beviset for overtraedelsen

76 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.

77 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) konstateringerne med hensyn til aftalen om mindstepriser, (B) systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, (C) prisinitiativerne, (D) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (E) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve Kommissionens anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.

1. Bevismaessige konstateringer

A - Aftalen om mindstepriser

a) Den anfaegtede retsakt

78 Ifoelge beslutningen (16. betragtning, foerste, andet og tredje afsnit, jf. endvidere 67. betragtning, foerste afsnit) har de oprindelige polypropylenproducenter i 1977, efter at der var kommet syv nye polypropylenproducenter paa det vesteuropaeiske marked, indledt droeftelser med henblik paa at undgaa et stoerre prisfald og deraf foelgende tab. Som led i disse droeftelser tog de stoerste producenter, Monte, Hoechst, ICI og Shell, initiativ til en aftale om "mindstepriser", som skulle traede i kraft den 1. august 1977. Den oprindelige aftale indeholdt ingen regler om salgsmaengder, men saafremt den skulle slaa igennem, var der forudset visse tonsmaessige begraensninger for 1978. Aftalen skulle oprindeligt have vaeret anvendt i en periode paa fire maaneder, og enkelthederne i denne aftale blev meddelt de andre producenter, deriblandt sagsoegeren, hvis marketingdirektoer bemaerkede, at mindstepriserne for de vigtigste polypropylenkvaliteter var baseret paa en vejledende pris paa 1,25 DM/kg for rafia.

79 Ifoelge beslutningen (16. betragtning, femte afsnit), har ICI og Shell indroemmet, at man havde kontakter med andre producenter for at droefte, hvorledes prisfaldet kunne undgaas. Ifoelge ICI var det muligt, at der blev foreslaaet et mindsteniveau, som priserne ikke maatte falde ned under. Det bekraeftes af ICI og Shell, at droeftelserne ikke blot foregik mellem de "fire store". Det var ikke muligt noejagtig at fastslaa, hvorledes mindsteprisaftalen fungerede. I november 1977, da rafiaprisen var faldet til omkring 1,00 DM/kg, bebudede Monte imidlertid en forhoejelse til 1,30 DM/kg fra den 1. december, og den 25. november rapporterede fagpressen, at de andre tre "store" fulgte trop med tilsvarende forhoejelser, der skulle traede i kraft samme dato eller senere i december. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0010.1

80 Ifoelge beslutningen (17. betragtning, foerste og andet afsnit) var det omtrent paa det tidspunkt, at polypropylenproducenterne begyndte at holde regelmaessige moeder. Det anfoeres videre i beslutningen, at ICI haevder, at der ikke blev afholdt moeder foer december 1977, men indroemmer, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne, sandsynligvis telefonisk og paa "ad hoc"-basis. Shell har udtalt, at det er muligt, at ledende repraesentanter for Shell "havde droeftelser med Montedison om priser i eller omkring november 1977, og at Montepolimeri foreslog muligheden for prisforhoejelser og oenskede at faa kendskab til Shell' s reaktioner paa en prisforhoejelse". Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning, tredje afsnit), at der ikke er noget direkte bevis for, at der foer december 1977 har fundet moeder sted mellem selskaberne med det formaal at fastsaette priser, men producenterne havde allerede paa et moede med en brancheforening for aftagere, "European Association for Textile Polyolefins" (herefter benaevnt "EATP"), i maj og november 1977 underrettet aftagerne om, at man fandt det noedvendigt i faellesskab at forhoeje priserne. Hercules havde i maj 1977 understreget, at de "traditionelt foerende virksomheder" i branchen burde tage initiativet hertil, mens Hoechst havde givet udtryk for, at der var behov for en prisforhoejelse paa 30-40%.

81 Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning, fjerde afsnit, 78. betragtning, tredje afsnit, og 104. betragtning, andet afsnit), at sagsoegeren - ligesom Hercules, Linz, Rhône-Poulenc, Saga og Solvay - tilkendegav, at selskabet stoettede Monte, som i en artikel i fagpressen (European Chemical News, herefter benaevnt "ECN") den 18. november 1977 havde bebudet en forhoejelse af rafiaprisen til 1,30 DM/kg fra den 1. december. Deres indlaeg paa EATP-moedet den 22. november 1977 viser ifoelge moedereferaterne, at den pris paa 1,30 DM/kg, som Monte havde fastsat, var blevet accepteret af de oevrige producenter som en generel "maalpris" for hele branchen.

b) Parternes anbringender

82 Sagsoegeren har fastslaaet, at Kommissionen til stoette for sit anbringende om, at der i 1977 var blevet indgaaet en aftale om mindstepriser, kun har fremlagt et enkelt bevis, nemlig et haandskrevet notat fra en medarbejder ved Hercules (bilag 2 til den generelle meddelelse); denne medarbejder har ikke vaeret direkte vidne til de diskussioner, som omtales i notatet. Det er endvidere ikke blevet bevist, at Hercules deltog i aftalen.

83 Sagsoegeren har tilfoejet, at udtrykket "agreement" (aftale), der anvendes i dette notat, er tvetydigt, og kun kan give udtryk for en simpel enighed.

84 Sagsoegeren har endvidere udledt et argument af den omstaendighed, at den i notatet omhandlede prisforhoejelse ikke har fundet sted, og at intet beviser, at den er blevet udskudt. Sagsoegeren goer herved gaeldende, at udskydelsen af denne forhoejelse under ingen omstaendigheder kan udledes af referatet af moedet i EATP den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse). Den heri rapporterede prisforhoejelse, som Monte havde bebudet, goer det ikke muligt at underbygge en saadan konstatering af to grunde: dels er den offentlige meddelelse af prisforhoejelser ikke forbudt ved EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, dels er der intet element, som goer det muligt at fastslaa, at denne bebudede prisforhoejelse var resultatet af en aftale, saa meget desto mindre som Monte ikke var medlem af EATP i 1977. Sagsoegeren har tilfoejet, at Monte' s bebudede prisforhoejelse under et andet moede i EATP den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse) allerede var besluttet og uden nogen som helst relevans.

85 Sagsoegeren har anfoert, at det dokument, der blev fundet hos Solvay, og som er naevnt i beslutningens 16. betragtning, sidste afsnit, ikke kan goeres gaeldende mod sagsoegeren, da det ikke er blevet meddelt denne.

86 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegeren ikke har fremfoert noget som helst argument, der kan rejse tvivl om indholdet af notatet fra Hercules, der beskrev aftalen om mindstepriser (bilag 2 til den generelle meddelelse). Kommissionen har understreget, at dette notat ligger staerkt paa linje med de bebudede ensartede prisforhoejelser, der blev fremsat samtidig af de forskellige producenter i forbindelse med moeder i EATP den 22. november 1977 og den 26. maj 1978 (bilag 6 og 7 til den generelle meddelelse).

c) Rettens vurdering

87 Retten konstaterer, at ordlyden af det af en medarbejder hos Hercules udarbejdede notat, som Kommissionen henviser til, er klar og utvetydig. Det fremgaar af notatet:

"Major producers have made agreement (Mont., Hoechst, Shell, ICI) 1. No tonnage control; 2. System floor prices - DOM less for importers; 3. Floor prices from July 1. definitely Aug. 1st when present contracts expire; 4. Importers restrict to 20% for 1 000 tonnes; 5. Floor prices for 4 month period only - alternative is for existing; 6. Com.(panies) to meet Oct. to review progress; 7. Subject (of the) scheme working - Tonnage restrictions would operate next year."

("De stoerste producenter (Mont., Hoechst, Shell, ICI) er enige om foelgende punkter: 1. ingen kontrol med tonnage; 2. system med mindstepriser for DOM (indenlandske producenter) bortset fra importoerer; 3. mindstepriser fra 1. juli eller senest 1. august, naar de loebende kontrakter udloeber; 4. importoererne begraenser til 20% for 1 000 tons; 5. mindstepriser for en periode af kun fire maaneder - der foreligger ikke noget alternativ; 6. selskaberne moedes atter i oktober for at vurdere fremskridt; 7. genstand for den gaeldende ordning - tonnagerestriktioner skulle gaelde naeste aar.")

(efterfulgt af en prisliste for tre polypropylenkvaliteter udtrykt i fire nationale valutaer, bl.a. 1,25 DM/kg for rafia).

88 Stillet over for dette bevis har sagsoegeren begraenset sig til at anfoere, at der ikke foreligger bevis for indgaaelse af en aftale om mindstepriser; notatet er lidet trovaerdigt, da dets ophavsmand ikke var deltager i aftalen, og det heri anvendte udtryk "agreement" (aftale) udtrykker kun et sammenfald af synspunkter mellem virksomhederne med hensyn til noedvendigheden af en prisforhoejelse.

89 Retten finder, at de af sagsoegeren fremfoerte anbringender ikke kan afkraefte den bevisvaerdi, som Kommissionen tillaegger dette notat. Den omstaendighed, at Hercules ikke var deltager i den oprindelige aftale om mindstepriser, er uden betydning, da Kommissionen udtrykkeligt anvender dette notat som et paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder skriftligt nedfaeldet vidneudsagn for, der attesterer, at andre producenter end Hercules har indgaaet en aftale.

90 Selv om ordet "agreement" (aftale) i givet fald kan give udtryk for et sammenfald af synspunkter, skal det dog bemaerkes, at ordet i notatet er en del af udtrykket "made agreement", der paa engelsk kun kan betyde "har aftalt", og som derfor ud over at udtrykke et sammenfald af synspunkter, beskriver en enighed mellem sagsoegeren og tre andre producenter om mindstepriser.

91 Den omstaendighed, at de aftalte mindstepriser ikke har kunnet naas, taler heller ikke imod sagsoegerens deltagelse i aftalen om mindstepriser, da det selv i dette tilfaelde hoejst ville vaere bevist, at mindstepriserne ikke blev ivaerksat, men ikke, at de ikke er blevet aftalt. Det anfoeres i aftalen (16. betragtning, sidste afsnit), som ikke fastslaar, at mindstepriserne er blevet naaet, at prisen for rafia var faldet til ca. 1,00 DM/kg i november 1977.

92 Det foelger af det foregaaende, at Kommissionen i tilstraekkeligt omfang har godtgjort, at der i midten af 1977 var opnaaet en enighed mellem flere polypropylenproducenter, herunder sagsoegeren, om fastsaettelse af mindstepriser, og at Kommissionen med henblik herpaa ikke behoevede at anvende dokumenter, som den ikke havde naevnt i meddelelsen af klagepunkter, og som den ikke havde meddelt sagsoegeren.

B - Systemet med regelmaessige moeder

a) Den anfaegtede retsakt

93 Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning), at systemet med periodiske moeder mellem polypropylenproducenterne begyndte noget efter slutningen af november 1977. Det anfoeres, at ICI haevder, at der ikke blev afholdt moeder foer december 1977 (dvs. efter at Monte havde bebudet prisforhoejelser), men indroemmer, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne.

94 Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste afsnit), blev der i loebet af 1978 afholdt mindst seks moeder mellem de oeverste ledere, der havde ansvaret for den samlede ledelse af nogle af producenternes polypropylen-aktiviteter (herefter benaevnt "chefer"). Dette moedesystem udviklede sig hurtigt til ogsaa at omfatte moeder paa et lavere niveau mellem repraesentanter med mere detaljeret kendskab til markedsfoeringen (herefter benaevnt "eksperter"; der henvises til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, bilag 8 til den generelle meddelelse). Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren deltog regelmaessigt i moederne i det mindste indtil udgangen af september 1983 (105. betragtning, fjerde afsnit).

95 Det fremgaar af beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.

96 Ifoelge beslutningen (68. betragtning, andet og tredje afsnit) begyndte de "fire store" ved slutningen af 1982 at holde moeder med begraenset deltagerkreds dagen foer hvert "chefmoede". Disse "forberedende" moeder udgjorde et forum, hvor de fire stoerste producenter kunne enes om en faelles holdning foer plenarmoedet. Formaalet var, at de fire store ved at indtage en faelles holdning kunne faa de oevrige producenter til at bane vej for stabile priser. ICI har indroemmet, at de emner, der blev droeftet paa de forberedende moeder, var de samme som dem, der blev droeftet paa de efterfoelgende "chefmoeder"; Shell har derimod benaegtet, at moederne mellem de "fire store" paa nogen maade kunne betragtes som en forberedelse til plenarmoederne, eller at de involverede en samordning af synspunkter mht. de emner, der skulle droeftes paa det foelgende moede. Det anfoeres imidlertid i beslutningen, at referaterne af visse moeder (oktober 1982 og maj 1983) modbeviser Shell' s udtalelse.

b) Parternes argumenter

97 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen uden den mindste form for bevis har henvist til et system med regelmaessige moeder. De beviser, som Kommissionen raader over, giver ikke grundlag for at fastslaa den mindste regelmaessighed i afholdelsen eller forloebet af moederne eller med hensyn til deltagernes navne. Ifoelge tabel 3 til beslutningen blev der saaledes kun afholdt seks moeder i 1978, intet i 1979, ét i 1980 og ti i 1981.

98 Sagsoegeren har gentaget, at Kommissionen for at udfylde lakuner i sin bevisfoerelse har paaberaabt sig eksistensen af en rammeaftale, hvilket fremgaar af den omstaendighed, at Kommissionen i svarskriftet har anfoert, at "det er rimeligt at antage, at moederne, om hvis indhold Kommissionen ikke havde kendskab til detaljerne (navnlig moederne mellem slutningen af 1977 og begyndelsen af 1978 og slutningen af 1981) generelt set havde samme indhold som de moeder, med hensyn til hvilke Kommissionen havde kendskab til detaljerne". Dette viser desuden, at Kommissionen ikke raader over noget som helst bevis med hensyn til sine anbringender om genstanden for de moeder, der blev afholdt i aarene 1977-1981.

99 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen med henblik paa at fastlaegge moedernes genstand har henvist til notater, som en medarbejder hos ICI har udarbejdet vedroerende visse moeder mellem producenterne, og i hvilket resultatet af moederne undertiden betegnes som "agreed" (aftalt). Sagsoegeren har anfoert, dels at dette udtryk kan betyde, at der var enstemmighed, dels at notaterne ikke objektivt kan genspejle resultaterne af moederne f.eks. paa grund af ophavsmandens personlige interesse i at lade resultaterne fremstaa som mere gunstige end de i virkeligheden var.

100 Kommissionen har anfoert, at det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), at moederne begyndte i 1977, og at det blev foreslaaet at afholde dem paa ad hoc-basis. Moederne blev i det foelgende staerkere struktureret, hyppigere og mere regelmaessige. ICI har i sit svar anfoert, at Hoechst var en af de regelmaessige deltagere i disse moeder.

101 Kommissionen har tilfoejet, at sagsoegerens deltagelse i moederne desuden bekraeftes af talrige moedereferater, der er fundet hos ICI, og at disse moedereferater bekraeftes af forskellige tabeller fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle meddelelse), som bl.a. gengiver salgstallene for de forskellige producenter. ICI har i sit svar paa begaeringen om oplysninger anfoert, at tallene er blevet leveret af producenterne selv.

102 Kommissionen har anfoert, at formaalet med disse moeder var at aftale maalpriser og prisinitiativer, at opnaa forstaaelse om salgsmaal, at sammenligne markedsandele og vedtage foelgeforanstaltninger, saasom "kontoledelse". Det har saaledes drejet sig om at aftale en harmonisering af moededeltagernes markedsstrategi.

103 Kommissionen har tilfoejet, at sagsoegeren intet har fremfoert, der kan rejse begrundet tvivl om paalideligheden af de dokumenter, som Kommissionen har fremlagt, navnlig hvad angaar de af medarbejderne ved ICI udfaerdigede moedereferater.

c) Rettens vurdering

104 Det bemaerkes, at det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) anfoeres, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i "chef"- og "ekspert"-moederne. Svaret maa forstaas saaledes, at det viser, at sagsoegeren fra starten deltog i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, der blev paabegyndt i slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979.

105 ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges paa dette punkt af, at der ud for sagsoegerens navn i de tabeller, der blev fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle meddelelse og bilag til skrivelsen af 3.4.1985), er anfoert oplysninger om selskabets omsaetning i forskellige maaneder og aar, mens det - saaledes som de fleste sagsoegere har erkendt i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten - ikke var muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Endvidere har sagsoegeren under sagens behandling for Retten - stillet over for vaegtige indicier, som Kommissionen er fremkommet med - ikke bestridt at have deltaget i moederne, eller at disse fandt sted.

106 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren deltog i moederne i 1978, skal det fastslaas, at det fremgaar af en samlet laesning af beslutningens 18. betragtning og den saerlige meddelelse om klagepunkter, der blev tilstillet Hoechst, at selskabet blev kritiseret for at have deltaget heri.

107 Retten fastslaar, at sagsoegeren, snarere end at benaegte sin deltagelse i moederne mellem 1978 og 1982, har anfoert, at Kommissionen ikke raader over beviser med hensyn til moedernes afholdelse og genstand.

108 Eksistensen af producentmoederne i 1978 godtgoeres imidlertid af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, hvoraf det fremgaar:

"During the first year (1978) about six 'ad hoc' -meetings took place at about two monthly intervals between the Senior Managers responsible for the polypropylene business of some producers."

("I det foerste aar (1978) blev der afholdt ca. seks ad hoc-moeder med ca. to maaneders mellemrum. Heri deltog flere producenters direktoerer med ansvar for polypropylensektoren.")

Det anfoeres i samme svar, at disse moeder begyndte ca. december 1977:

"Because of the problems facing the polypropylene industry ... a group of producers met in about December 1977 to discuss what, if any, measures could be pursued in order to reduce the burden of the inevitable heavy losses about to be incurred by them."

("Paa grund af problemerne for polypropylenindustrien ... moedtes en gruppe producenter i december 1977 for at diskutere, om der kunne traeffes foranstaltninger, og i givet fald hvilke, for at reducere de vigtige tab, som de uundgaaeligt ville lide"),

det vil sige umiddelbart efter EATP-moedet den 22. november 1977, hvori Hoechst deltog.

109 Retten skal endvidere fastslaa, at de moeder, der blev afholdt i 1978 og i de foelgende aar, havde samme genstand som EATP-moederne, nemlig at diskutere de foranstaltninger, der skulle traeffes for at afhjaelpe de tab, som polypropylenproducenterne led. Det fremgaar saaledes af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger:

"It was felt to be essential for producers to consider appropriate means of alleviating this impending crisis which could, unless controlled in some way, lead eventually to the collapse of the polypropylene industry. It was proposed that future meetings of those producers who wished to attend should be called on an 'ad hoc' basis in order to exchange and develop ideas to tackle these problems ... Generally speaking however, the concept of recommending 'Target Prices' was developed during the early meetings which took place in 1978 ..."

("Det fandtes at vaere vigtigt, at producenterne overvejede passende foranstaltninger for at afhjaelpe denne overhaengende krise, som, medmindre den blev kontrolleret, i sidste ende kunne foere til polypropylenindustriens sammenbrud. Det blev foreslaaet, at fremtidige moeder mellem de producenter, som oenskede at deltage heri, skulle afholdes paa ad hoc-basis med henblik paa udveksling og udvikling af ideer for at imoedegaa disse problemer ... Generelt set blev tanken om at anbefale 'maalpriser' udviklet under de foerste moeder, som fandt sted i 1978 ...")

110 Under moedet i EATP den 22. november 1977 anfoerte forskellige producenter, at priserne var for lave, og at de ikke kunne baere det i al evighed. Hoechst afgav foelgende erklaering:

"Yesterday morning, Hoechst announced a European wide modest prise increase. The price increase will not bring us to a level which suits us, but we hope that it is going to improve our critical situation.

We hope that this move will not be misinterpreted. We think that it cannot be in the interests of both polymer makers and processors to go on in the way in which we have been during recent months."

("Hoechst annoncerede i gaar morges en let prisforhoejelse for hele Europa. Prisforhoejelsen ville ikke goere det muligt for os at naa et niveau, som passer os, men vi haaber, at det vil forbedre vores kritiske situation.

Vi haaber, at dette skridt ikke vil blive misforstaaet. Vi mener, at det ikke kan vaere i polymerfabrikanternes og forarbejdningsvirksomhedernes interesse fortsat at foelge den kurs, som vi har fulgt i de seneste maaneder.")

Producenterne lagde endvidere vaegt paa noedvendigheden af at forhoeje priserne og stoettede Monte' s bebudede prisforhoejelse.

111 Retten finder derfor, at moederne i 1978 og i de foelgende aar for saa vidt angaar producenterne indgaar i forlaengelsen af deres erklaeringer paa EATP-moedet den 22. november 1977.

112 For saa vidt angaar den foelgende periode bemaerkes, at det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige "chef"- og "ekspert"-moeder fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979. Det anfoeres saaledes i dette referat, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i moederne. Endvidere anfoeres foelgende:

"By late 1978/early 1979 it was determined that the ad hoc meetings of Senior Managers should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge. This two-tier level of representation became identified as (a) 'Bosses' ... and (b) 'Experts' ."

("Ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at ad hoc-moederne for overordnede ledere skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering. Denne totrins-repraesentation blev betegnet som (a) 'chefer' ... og (b) 'eksperter' .")

113 Retten skal derfor fastslaa, at da sagsoegeren dels har deltaget i EATP-moedet den 22. november 1977, dels har deltaget i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, kunne Kommissionen med foeje antage, at sagsoegeren havde deltaget i moederne i 1978, som for producenterne udgjorde forlaengelsen af deres erklaeringer under EATP-moedet den 22. november 1977, og gjorde det muligt for dem at indfoere systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder.

114 Det er med rette, at Kommissionen, paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret:

"Generally speaking the concept of recommending 'target prices' was developed during the early meetings which took place in 1978"; "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..."

og

"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."

("Generelt blev systemet med at anbefale 'maalpriser' udviklet paa de foerste moeder, der fandt sted i 1978"; 'Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter den 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ..."

og

"En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne.")

115 Det bemaerkes, at indholdet af de af ICI udarbejdede referater bekraeftes af forskellige dokumenter, bl.a. en raekke tabeller vedroerende de forskellige producenters salgsmaengder og prisinstrukser, der med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato svarer til de maalpriser, som er naevnt i moedereferaterne. Tilsvarende bekraefter svarene fra forskellige producenter paa de begaeringer om oplysninger, som Kommissionen fremsendte til dem, i det store og hele indholdet af referaterne.

116 Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de moedereferater, der blev fundet hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav indholdet af moederne. Disse blev ledet af forskellige medarbejdere fra ICI, hvilket foroegede behovet for, at de orienterede de medarbejdere fra ICI, der ikke deltog i et givet moede, korrekt om indholdet heraf ved et moedereferat.

117 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at give en anden forklaring paa indholdet af de moeder, selskabet deltog i, ved at fremkomme med praecise oplysninger, f.eks. ved at fremlaegge dets egne medarbejderes notater fra de moeder, de deltog i, eller foere disse medarbejdere som vidner. Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegeren ikke er fremkommet med eller har tilbudt at fremkomme med saadanne oplysninger for Retten.

118 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.

119 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.

120 For saa vidt angaar den saerlige rolle, som de "fire store" har spillet i systemet med moeder, skal det fastslaas, at Hoechst ikke bestrider, at moeder mellem de fire store fandt sted den 15. juni 1981 i Hoechst' s fravaer, den 13. oktober og den 20. december 1982, den 12. januar, den 15. februar, den 13. april, den 19. maj og den 22. august 1983 (tabel 5 til beslutningen, samt bilag 64 til den generelle meddelelse).

121 Disse moeder mellem de "fire store" fandt fra december 1982 sted dagen forud for "chef"-moederne, og de havde til formaal at fastlaegge de foranstaltninger, som de herunder kunne traeffe i faellesskab med henblik paa at opnaa en prisforhoejelse, hvilket fremgaar af det sammenfattende notat, der er udfaerdiget af en medarbejder hos ICI med henblik paa at informere sine kolleger om indholdet af et forberedende moede den 19. maj 1983, hvorunder de "fire store" havde deltaget (bilag 101 til den generelle meddelelse). Dette notat omtaler et forslag, som ville blive fremlagt under "chef"-moedet den 20. maj.

122 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter mellem udgangen af 1977 og september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og at moederne var led i et system.

C - Prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

123 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf seks har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.

124 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafiapris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, herunder sagsoegeren, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).

125 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26. og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen til 1,90 eller 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).

126 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.

127 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at sagsoegeren deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafiapris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981.

128 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.

129 Med hensyn til det tredje prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafiaprisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.

130 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM/kg, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund".

131 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som sagsoegeren deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia; beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).

132 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Det erkendes i beslutningen (39. betragtning, tredje afsnit), at der ikke foreligger prisinstrukser for juni fra sagsoegeren, men i en salgsrapport fra selskabet tales der om planer om prisforhoejelser for juni, der forhaabentlig ville lykkes. Producenterne kunne paa moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.

133 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Ved moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet paa moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).

134 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).

135 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november - december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.

136 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).

137 Sagsoegeren har i lighed med ATO, BASF, DSM, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes, hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert"-moedet den 2. september 1982 (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).

138 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november-december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.

139 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, herunder sagsoegeren, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i ECN).

140 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafiapris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.

141 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra den 1. september, og som var baseret paa en rafiapris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved udgangen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.

142 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafiaprisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.

143 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, tredje afsnit), at et internt notat fra ATO dateret 28. september 1983 indeholder en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.

144 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, fjerde afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.

145 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det hed i fagpressen ved udgangen af 1983, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafiapris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).

b) Parternes anbringender

146 Sagsoegeren har i det vaesentlige anfoert, at Kommissionen ikke har godtgjort sagsoegerens deltagelse i prisinitiativerne. De af Kommissionen fremfoerte beviser kan ikke underbygge dens klagepunkter, og disse modsiges desuden af sagsoegerens faktiske adfaerd paa markedet.

147 For saa vidt angaar prisinitiativet i 1979 har sagsoegeren anfoert, at det eneste bevis, som Kommissionen har kunnet fremlaegge, er refera