ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Som et subsidiært spørgsmål til de foregående spørgsmål, for det tilfælde, at den spanske alderspension, baseret på bidragsbetaling, hverken er omfattet af begrebet »ansættelsesvilkår«, eller af begrebet »lønelementer og lønvilkår«, skal forbuddet mod direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn, som er fastsat i artikel 4 i direktiv 79/7 (3) da fortolkes således, at det er til hinder for en national bestemmelse, der — som følge af en dobbelt anvendelse af pro rata temporis-princippet — af deltidsansatte (som hovedsageligt er kvinder) kræver en forholdsmæssigt længere bidragsperiode i forhold til fuldtidsansatte for i givet fald at få adgang til en alderspension, baseret på bidragsbetaling, som er forholdsmæssigt nedsat i forhold til de deltidsansattes arbejdstid?
2)

Skal sjette direktivs artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 17, stk. 5, og artikel 19, stk. 1 (1), fortolkes således, at der med disse artikler indføres en sådan harmoniseringsgrad, at de er til hinder for, at de enkelte medlemsstater kan operere med andre løsninger i national lovgivning eller retspraksis, for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt der i momsgrundlaget skal medregnes den del af bingopladernes pris, som skal anvendes til udbetaling af gevinster, med den virkning, at der skal foretages en regulering af nævneren i forbindelse med beregningen af pro rata-satsen?
1)

Skal artikel 4a, stk. 1, i rammeafgørelse 2002/584/RIA (1), som ændret ved rammeafgørelse 2009/299/RIA (2), fortolkes således, at den er til hinder for, at de nationale judicielle myndigheder under de omstændigheder, der fremgår af denne bestemmelse, betinger fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre af, at den omhandlede dom kan prøves på ny for at sikre den eftersøgtes ret til forsvar?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 290/2

Sag anlagt den 12. juli 2011 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-370/11)

2011/C 290/02

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 36 og 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet det har opretholdt regler, hvorefter værditilvækst opnået, når investeringsinstitutter uden tilladelse i henhold til direktiv 85/611/EØF (1) tilbagekøber egne andele, ikke er skattepligtig, når disse investeringsinstitutter er etableret i Belgien, mens sådan værditilvækst er skattepligtig, når investeringsinstitutter, der er etableret i Norge eller Island, tilbagekøber egne andele.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har anført, at de omhandlede nationale bestemmelser afholder personer, der er hjemmehørende i Belgien, fra at investere i investeringsinstitutter, der er etableret i Norge eller Island, da værditilvækst ved sidstnævnte institutters tilkøb af egne andele ikke indrømmes den skattefritagelse, som finder anvendelse på værditilvæksten, når investeringsinstitutter, der er etableret i Belgien, tilbagekøber egne andele.

Kommissionen har gjort gældende, at en sådan forskelsbehandling begrænser de frie kapitalbevægelser, der er sikret ved EØS-aftalens artikel 40. Den udgør ligeledes en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser, hvilket udgør en tilsidesættelse af EØS-aftalens artikel 36.

Kommissionen har som svar på de belgiske myndigheders indsigelser for det første anført, at den sondring, som den belgiske lovgiver foretager inden for kategorien investeringsinstitutter etableret i Den Europæiske Union, dvs. i forhold til, om de har tilladelse i henhold til direktiv 85/611/EØF, ikke er genstand for nærværende sag. Kommissionen har for det andet og tredje bestridt argumentationen om, at de ovenfor omhandlede foranstaltninger er begrundet i hensynet til en effektiv skattekontrol eller i manglende ordninger for udveksling af oplysninger. Kommissionen har i denne forbindelse konstateret, at Belgien, Norge og Island har ratificeret konventionen om administrativ bistand på skatteområdet, der er udarbejdet under ledelse af OECD og Europarådet, og at dobbeltbeskatningsoverenskomster, der er indgået mellem Belgien og henholdsvis Norge og Island, fastsætter ordninger til udveksling af oplysninger mellem disse lande.

(1) Rådets direktiv 85/611/EØF af 20.12.1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (EFT L 375, s. 3).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 290/4

Appel iværksat den 22. juli 2011 af Région Nord-Pas-de-Calais til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 12. maj 2011 i forenede sager T-267/08 og T-279/08, Région Nord-Pas-de-Calais og Communauté d'Agglomération du Douaisis mod Kommissionen

(Sag C-389/11 P)

2011/C 290/06

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Région Nord-Pas-de-Calais (ved avocats M. Cliquennois og F. Cavedon)

De andre parter i appelsagen: Communauté d'Agglomération du Douaisis, Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 12. maj 2011 i forenede sager T-267/08 og T-279/08 ophæves.

— Der gives Région Nord-Pas-de-Calais medhold i de påstande, som regionen har nedlagt i sagen i første instans.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har anført to anbringender til støtte for appellen.

Med det første anbringende foreholder Région Nord-Pas-de-Calais Retten at have nægtet at undersøge de klagepunkter, som er blevet fremsat over for Kommissionens beslutning K(2008) 1089 endelig af 2. april 2008, tilbagekaldt og erstattet af Kommissionens afgørelse K(2010) 4112 endelig af 23. juni 2010, begge om samme statsstøtte C 38/2007 (ex NN 45/2007). Ifølge appellanten besvarer den nye afgørelse i realiteten de indlæg, som appellanten har afgivet i forbindelse med det oprindelige søgsmål for Retten, uden at appellanten får mulighed for at blive hørt inden for rammerne af en ny forudgående administrativ procedure.

Med det andet anbringende har appellanten gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af retten til forsvar og kontradiktionsprincippet i forbindelse med den administrative procedure, idet Kommissionen har vedtaget en ny afgørelse ved at fritage sig for forpligtelsen til at overholde de væsentlige formkrav forbundet med denne vedtagelse. Kommissionen har således ændret sin analyse vedrørende arten af den omhandlede statslige foranstaltning og revideret metoden for beregning af de referencesatser, der er gældende på tidspunktet for tildelingen af statsstøtten til Arbel Fauvet Rail SA.
4)

Derudover eller subsidiært begik Retten en rettergangsfejl, hvorved Government of Gibraltars interesser blevet krænket igennem en tilsidesættelse af retten til forsvar, idet Retten ikke gav Government of Gibraltar mulighed for at udtale sig om de dokumenter, som de andre parter i sagen havde indgivet, idet Retten ikke gjorde Government of Gibraltar bekendt med et dokument, som var indgivet af Spanien, og som var vigtigt for bedømmelsen af det problem, som Retten skulle tage stilling til i sin kendelse, og idet Retten anvendte forkerte procedurer på de faktiske omstændigheder.
1)

Kan begrebet en aftale indgået af en forbruger med henblik på brug, der må anses for at ligge uden for hans erhvervsmæssige virksomhed som omhandlet i artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 (1), fortolkes således, at det udstrækkes til også at omfatte krav i henhold til en mangelfuldt udstedt egenveksel, der er rejst af modtageren mod den, der har påtaget sig vekseludstederens forpligtelser?
ii)

Subsidiært tilsidesatte Retten artikel 230 EF og artikel 253 EF derved, at den nåede til den konklusion, at beslutningen er utilstrækkeligt begrundet. For det første foretog Retten en urigtig retsanvendelse ved fortolkningen af den anfægtede beslutning, eftersom den ikke tog hensyn til visse relevante passager. For det andet sammenblandede den spørgsmål vedrørende begrundelse med spørgsmål vedrørende sagens realitet ved at afvise at tage hensyn til de forklaringer, der gives i den anfægtede beslutning, enten ved at fastslå, at Kommissionen tilsidesatte sagsøgeren i første instans’ ret til kontradiktion eller ved ikke at finde disse forklaringer overbevisende.
4)

Skal anvendelsen af udtrykket »fejlagtigt indtryk« i punkt 31 forstås således, at den opstiller en yderligere betingelse ud over betingelsen om, at forbrugeren skal betale et pengebeløb eller påtage sig udgifter for at indløse præmien, for at den nationale ret kan fastslå, at bestemmelserne i punkt 31 er blevet tilsidesat?
1)

Skal begrebet »normal pensionsalder« på tidspunktet for overdragelse af en landbrugsbedrift i henhold til artikel 11 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger (1) fortolkes som »den alder, der kræves for at erhverve ret til alderspension« af en konkret ansøger i henhold til national lovgivning?
Retten begik en fejl ved anvendelsen af principperne i dommen i sag C-120/04, Medion, Sml. I, s. 8551, hvorefter en bestanddel i et sammensat tegn kan have en selvstændig adskillelsesevne, selv om det ikke dominerer helhedsindtrykket.

Retten afviste for de første — med rette — at ordet »POLO« er dominerende i det yngre varemærke, men fastslog dernæst fejlagtigt på baggrund af den omstændighed, at de øvrige bestanddele, »U.S« og »ASSN.«, er initialer og forkortelser og henset til en angivelig manglende betydning og adskillelsesevne, at bestanddelen »POLO« har en selvstændig kendetegnende funktion. Dette er bevis på en urigtig opfattelse af kravet om, at en bestanddel skal have en selvstændig kendetegnende funktion i et sammensat tegn.

Domstolens afgørelse i Medion-sagen kan på ingen måde fortolkes således, at den indfører et generelt princip, hvorefter enhver bestanddel med en normal adskillelsesevne delt af to varemærker skal anses for at have en selvstændig adskillelsesevne i et sammensat tegn. Retten tog ikke hensyn til, at der ifølge Medion-sagen ikke forligger nogen regel uden undtagelse, således forstået, at en gennemsnitlig forbruger opfatter et varemærke som en helhed, selvom helhedsindtrykket kan være domineret af en eller flere bestanddele i et sammensat tegn, hvorimod det følger af undtagelsen, at hvis en bestanddel ikke er dominerende i helhedsindtrykket, kan det udelukkende i undtagelsestilfælde anses for at have en selvstændig adskillelsesevne. Retten angav ikke nogen begrundelse for, hvorfor der skulle være tale om et undtagelsestilfælde.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/10

Sag anlagt den 1. september 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-450/11)

2011/C 319/18

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Afonso og L. Lozano Palacios, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 306-319 i momsdirektivet (1), idet den, som fastsat i Decreto-lei nr. 221/85 af 3. juli 1985, anvender momssærordningen for rejsebureauer på rejsetjenesteydelser, som sælges til personer, som ikke er rejsende.

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen er af den opfattelse, at Republikken Portugals anvendelse af særordningen, hvorved denne også omfatter transaktioner, der udføres af rejsebureauer for andre rejsebureauer eller andre momspligtige personer, som ikke er rejsende, ikke er i overensstemmelse med EU-lovgivningen på dette område, da anvendelsen af særordningen for rejsebureauer i henhold til momsdirektivets bestemmelser er begrænset til tjenesteydelser, der leveres til rejsende.

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/20

Appel iværksat den 29. juli 2011 af Atlas Transport GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 16. maj 2011 i sag T-145/08 — Atlas Transport GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Atlas Air Inc.

(Sag C-406/11 P)

2011/C 311/33

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Atlas Transport GmbH (ved Rechtsanwalt K. Schmidt-Hern)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Atlas Air Inc.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 16. maj 2011 i sag T-145/08 ophæves.

— Afgørelse truffet den 24. januar 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1023/2007-1) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger ved begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Harmoniseringskontoret og Retten har ved den anfægtede afgørelse tilsidesat artikel artikel 59, tredje punktum, i forordning (EF) nr. 40/94, der regulerer begrundelsespligten ved en klage. Harmoniseringskontoret og Retten har ved den anfægtede afgørelse ligeledes tilsidesat artikel 60 i forordning (EF) nr. 207/2009, sammenholdt med regel 20, stk. 7, i forordning (EF) nr. 2868/95 analogt samt medlemsstaternes anerkendte retsgrundsætninger. Sagen for Harmoniseringskontoret skulle nødvendigvis have været suspenderet, således at klagefristen slet ikke var udløbet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Münster (Tyskland) den 1. august 2011 — straffesag mod Thomas Karl-Heinz Kerkhoff

(Sag C-408/11)

2011/C 311/34

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Münster

Hovedsagens parter

Thomas Karl-Heinz Kerkhoff

Staatsanwaltschaft Münster

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 11, stk. 4, i direktiv 2006/126/EF (1) fortolkes således, at en medlemsstat er berettiget til på varig vis ikke at anerkende et kørekort udstedt af en anden medlemsstat, såfremt vedkommendes førerret tidligere er blevet inddraget på den førstnævnte medlemsstats område, uden er der er blevet fastsat en særlig frist, indtil ny førerret kan meddeles, eller såfremt en sådan frist i mellemtiden er udløbet?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20.12.2006 om kørekort (omarbejdning) (EUT L 403, s. 18).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 28. juli 2011 — Josef Egbringhoff mod Stadtwerke Ahaus GmbH

(Sag C-400/11)

2011/C 311/30

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Josef Egbringhoff

Sagsøgt: Stadtwerke Ahaus GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, stk. 5, sammenholdt med bilag A, litra b) og/eller c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF (1) fortolkes således, at en national lovbestemmelse om prisændringer i kontrakter om levering af elektricitet til privatkunder, som får leveret elektricitet inden for rammerne af den generelle forsyningspligt (tarifkunder), opfylder kravene til den nødvendige grad af gennemsigtighed, når grunden til, forudsætningerne for og omfanget af en prisændring ganske vist ikke er angivet, men det er sikret, at elforsyningsselskabet på forhånd underretter sine kunder om enhver prisforhøjelse med et passende varsel, og at kunderne har ret til at frigøre sig fra kontrakten ved opsigelse, såfremt de ikke vil acceptere de ændrede betingelser, som de har fået underretning om?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26.6.2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF — Erklæringer vedrørende nedluknings- og affaldsforvaltningsaktiviteter (EUT L 176, s. 37).
I.

Tilsidesættelse af artikel 101 TEUF og artikel 2 i forordning nr. 1/2003 (1), selvmodsigende og utilstrækkelig begrundelse og hermed forbundet åbenbart urigtig gengivelse af beviserne, for så vidt det ikke er godtgjort, at Ausimonts adfærd fra maj 1995 til september 1997 kan anses for at udgøre en del af en »aftale« eller »samordnet praksis« samt manglende begrundelse af afvisningen af de objektive beviser, som appellanten har fremlagt for at vise, at Ausimonts adfærd i denne periode var stærkt konkurrenceorienteret og selvstændig.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vestre Landsret (Danmark) den 27. maj 2011, Dansk Funktionærforbund, Serviceforbundet som mandatar for Frank Frandsen mod Cimber Air A/S

(Sag C-266/11)

2011/C 311/24

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Vestre Landsret

Parter

Sagsøger: Dansk Funktionærforbund, Serviceforbundet som mandatar for Frank Frandsen

Sagsøgte: Cimber Air A/S

Præjudicielle spørgsmål

Skal Rådets direktiv 2000/78/EF (1) fortolkes således, at forbuddet heri mod enhver form for forskelsbehandling på grund af alder er til hinder for, at nationale forskrifter opretholder en kollektiv overenskomst mellem et luftfartsselskab og den faglige organisation for selskabets piloter, der fastsætter en seneste fratræden ved det fyldte 60. år, når denne overenskomstbestemmelse, der har været gældende også før ikrafttrædelsen af Rådets direktiv og før den nationale implementeringslovs ikrafttræden, har til formål at beskytte flysikkerheden baseret på en generel antagelse om nedsættelse af ydeevnen med alderen uden en konkret vurdering af den enkelte pilots ydeevne, men således, at den enkelte pilot efter ansøgning kan opnå fortsat ansættelse for et år ad gangen efter godkendelse af et nævn sammensat af arbejdsgiver- og arbejdstagerrepræsentanter?

(1) EFT L 303, s. 16
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Köln (Tyskland) den 5. august 2011 — Germanwings GmbH mod Amend

(Sag C-413/11)

2011/C 319/16

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Köln

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Germanwings GmbH

Sagsøgt: Amend

Præjudicielt spørgsmål

Er det foreneligt med princippet om kompetencefordeling i Den Europæiske Union, når EU-Domstolen for at imødegå en forskelsbehandling, der ellers ville foreligge, fortolker forordning (EF) nr. 261/2004 (1) således, at en flypassager, der rammes af en forsinkelse på mere end 3 timer, har krav på betaling af kompensation i henhold til forordningens artikel 7, selv om der efter forordningens ordlyd kun er hjemmel hertil ved boardingafvisning eller aflysning af den pågældende flyafgang, og passagerens krav i tilfælde af forsinkelse er begrænset til bistandsydelser efter forordningens artikel 9 og — når forsinkelsen overstiger fem timer — til bistandsydelser i medfør af forordningens artikel 8, stk. 1, litra a)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).
1)

Skal artikel 4a, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 320/2006, der blev indsat ved Rådets forordning (EF) nr. 1261/2007 (1), fortolkes således, at et tilsagn om at ophøre med at levere en bestemt mængde kvotesukkerroer til den virksomhed, som en avler har indgået leveringskontrakt med i de foregående produktionsår, betyder, at avleren ensidigt skal erklære, at han ikke vil levere sukkerroer i produktionsåret 2008/09, eller betyder tilsagnet en skriftlig opsigelse af kontraktforholdet mellem avleren og sukkervirksomheden vedrørende levering af sukkerroer i det pågældende produktionsår?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/29

Appel iværksat den 31. august 2011 af SNIA SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 16. juni 2011 i sag T-194/06, SNIA mod Kommissionen

(Sag C-448/11 P)

2011/C 311/47

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: SNIA SpA (ved avvocati A. Santa Maria, C. Biscaretti di Ruffia og E. Gambaro)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den dom, hvorved Kommissionen frifandtes i et søgsmål anlagt af SNIA S.p.A, ophæves og følgelig erklæres Kommissionens beslutning K(2006) 1766 endelig af 3. maj 2006 ugyldig for så vidt som den omfatter SNIA S.p.A. blandt adressaterne for beslutningen og pålægger selskabet, in solidum med Caffaro Srl, en bøde på 1,078 mio. EUR.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på, at den træffer en ny afgørelse i overensstemmelse med de retningslinier og kriterier, som Retten måtte give i denne appelsag.

— Kommissionen tilpligtes under alle omstændigheder til at betale sagens omkostninger i begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

I henhold til det første anbringende har Retten begået en retlig fejl, idet den uden videre har lagt til grund, at SNIA var ansvarlig, fordi selskabet var fusioneret med Caffaro S.p.A., og idet den har anvendt principperne om tilregnelse af ansvar i konkurrencesager ukorrekt, navnlig hvad angår det såkaldte kriterium om »økonomisk kontinuitet« og principperne om bevisbyrde. Ifølge appellanten har Retten endvidere foretaget en ukorrekt kvalificering af de faktiske omstændigheder i sagen og fordrejet visse af beviserne.

I henhold til det andet anbringende undlader den appellerede dom at tage hensyn til uoverensstemmelsen mellem klagepunktsmeddelelsen og beslutningen hvad angår fusionen mellem SNIA og Caffaro S.p.A. Appellanten gør navnlig gældende, at Retten har tilsidesat artikel 27 i forordning (EF) nr. 1/2003 (1), ligesom den har anvendt denne bestemmelse ukorrekt. Appellanten gør endvidere gældende, at der er sket en tilsidesættelse af appellantens ret til forsvar, at der er foretaget en ukorrekt retlig kvalificering, og at faktum og beviser er blevet fordrejet.

Det tredje anbringende vedrører en ukorrekt anvendelse af artikel 296 TEUF og en ukorrekt bedømmelse af beviserne, som bevirker, at indholdet og rækkevidden af disse er blevet fordrejet, samt tilsidesættelse af retten til forsvar. Appellanten kritiserer navnlig den appellerede dom for, at det ikke heri er angivet, at begrundelsen for beslutningen er utilstrækkelig og selvmodsigende for så vidt angår den del, hvori det fastslås, at SNIA var solidarisk ansvarlig. Appellanten gør endvidere gældende, at indholdet af beslutningen er blevet »fordrejet«, og at appellantens ret til forsvar er blevet tilsidesat, eftersom Retten fastslog, at SNIA var ansvarlig på grundlag af elementer, som SNIA ikke fik lejlighed til at udtale sig om hverken under den administrative procedure eller under sagen i første instans.

(1) EFT L 1, s. 1.