DOMSTOLENS DOM (FEMTE AFDELING) AF 15 JANUAR 1985. - FINSIDER MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - EKSF - KVOTER - NATIONAL STOETTE. - SAG 250/83.



Samling af Afgørelser 1985 side 00131



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

EKSF _ produktion _ kvotasystem for staalproduktion _ modtagelse af en bestemt form for stoette som kriterium for at udelukke visse virksomheder fra at opnaa supplerende kvoter _ forskelsbehandling _ ingen _ forenelighed med reglerne om stoette

( EKSF-traktaten , art . 4 , litra b ); de generelle beslutninger nr . 2320/81 , 2177/83 , art . 18 , og 2748/83 )

Sammendrag

Kommissionen kan kun antages at have udoevet forskelsbehandling , saafremt den har behandlet sammenlignelige tilfaelde forskelligt og dermed stillet visse erhvervsdrivende ringere i forhold til andre , uden at denne forskellige behandling er tilstraekkelig begrundet i objektive forskelle af en vis vaegt .

Kommissionen har ikke udoevet forskelsbehandling i og med , at den i forbindelse med kvotasystemet for staalproduktionen i den generelle beslutning nr . 2748/83 _ der er truffet paa grundlag af artikel 18 i den generelle beslutning nr . 2177/83 , hvorefter Kommissionen i tilfaelde af uforudsete vanskeligheder kan foretage de noedvendige tilpasninger af ordningen _ har udvidet den kreds af virksomheder , der kan opnaa supplerende kvoter , dog saaledes at virksomheder , der har modtaget national stoette til daekning af driftstab , som de eneste udelukkes herfra , idet denne form for stoette i modsaetning til andre kan forsinke strukturomlaegningen og en fornyet konkurrencedygtighed inden for jern- og staalindustrien , hvilket er det maal , som Kommissionen har sat sig , og som maa anses for lovligt .

Det er ikke i strid med de ved den generelle beslutning nr . 2320/81 indfoerte regler om stoette , at der i forbindelse med produktionskvotasystemet tages hensyn til , hvilken form for stoette virksomhederne har modtaget .

Dommens præmisser

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 10 . november 1983 , har Società finanziaria siderurgica per azioni ( Finsider ), Rom , i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33 , stk . 2 , anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens generelle beslutning nr . 2748/83 af 30 . september 1983 om anden aendring af beslutning nr . 2177/83 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og staalindustrien ( EFT L 269 , s . 55 ).

2 Under retsforhandlingerne har sagsoegeren naermere redegjort for sagens genstand . Sagsoegeren oensker den omtvistede beslutning annulleret , for saa vidt den indebaerer , at en virksomhed , for hvem kvoteordningen har medfoert usaedvanlige vanskeligheder , ikke kan opnaa en tilpasning af sine kvoter i medfoer af artikel 14 i den foernaevnte generelle beslutning nr . 2177/83 , saafremt den i de tolv maaneder , der gaar forud for det paagaeldende kvartal , har modtaget en af Kommissionen godkendt national stoette til daekning af driftstab . Det anfoeres , at den naevnte aendring af artikel 14 udelukker , at der tildeles supplerende kvoter , selv om de paagaeldende tab skyldes , at virksomheden har forsoegt at handle i overensstemmelse med Kommissionens industripolitik .

3 Sagsoegeren har fremsat en raekke soegsmaalsgrunde . I det vaesentlige har sagsoegeren gjort gaeldende , at beslutning nr . 2748/83 er ulovlig , idet det til stoette herfor anfoeres ,

_ at beslutningen er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren , derved at der sker en forskelsbehandling mellem jern- og staalvirksomheder , der opererer inden for samme markedsomraade , hvilket tillige er i strid med EKSF-traktatens artikel 4 , litra b ),

_ at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 18 i beslutning nr . 2177/83 , i henhold til hvilken Kommissionen har truffet den omtvistede beslutning ,

_ at den omtvistede beslutning er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren derved , at det virkelige formaal med beslutningen er at aendre beslutning nr . 2320/81 om stoette til jern- og staalindustrien ,

_ at der er sket en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter , navnlig reglen om begrundelsespligt i EKSF-traktatens artikel 15 .

4 Om disse anbringender bemaerkes indledningsvis , at sagen er anlagt til efterproevelse af en generel beslutning i medfoer af EKSF-trakatens artikel 33 , stk . 2 , hvorefter virksomheder kan anlaegge sag om generelle beslutninger , som de finder indebaerer magtfordrejning i forhold til dem . Det kan derfor straks fastslaas , at anbringendet om , at der er sket en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter , ikke vil kunne tages i betragtning , da et saadant anbringende klart falder uden for begrebet magtfordrejning . Hvad angaar de oevrige anbringender , er det noedvendigt at undersoege disses naermere indhold for at afgoere , om de er omfattet af begrebet magtfordrejning .

Forskelsbehandling over for sagsoegeren

5 Sagsoegeren har anfoert , at den oprindelige affattelse af artikel 14 i beslutning nr . 2177/83 fastsatte et objektivt kriterium for , hvornaar en virksomhed kunne faa adgang til supplerende kvoter , idet dette var begraenset til virksomheder , der ikke allerede havde modtaget national stoette , bortset fra , og kun bortset fra , stoette til lukning , et kriterium , der ikke medfoerte en usaglig forskelsbehandling mellem selve virksomhederne . Ved at aabne mulighed for en tildeling af supplerende kvoter til virksomheder , der har modtaget andre former for national stoette , undtagen netop stoette til daekning af driftstab , er der ved beslutning nr . 2748/83 indfoert en forskelsbehandling over for virksomheder , der har modtaget den sidstnaevnte form for stoette , hvorved saadanne virksomheders styrke og produktionsmuligheder begraenses i forhold til alle de andre virksomheder , de skal konkurrere med . Denne forskelsbehandling hviler paa et vilkaarligt , formelt og indholdsloest grundlag , der paa forhaand udelukker en undersoegelse af de virkelige aarsager til den paagaeldende stoette .

6 Endvidere bevirker beslutning nr . 2748/83 ifoelge sagsoegeren , at der ikke gives adgang til supplerende kvoter for de virksomheder , der har de daarligste driftsresultater , og hvis behov derfor er mest paatraengende . Beslutningen har derfor en virkning , der ganske er i modstrid med det formaal , man soegte gennemfoert , da man gav Kommissionen befoejelser til at regulere ordningen vedroerende supplerende kvoter for virksomheder , som kvoteordningen har skabt usaedvanlige vanskeligheder for . Sagsoegeren anfoerer paa denne baggrund , at den paagaeldende forskelsbehandling ikke alene er i strid med traktatens artikel 4 , litra b ), men at den ogsaa er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren .

7 Kommissionen har heroverfor anfoert , at det efter en ny forvaerring af krisen paa jern- og staalmarkedet , navnlig paa grund af uforudsete vanskeligheder med hensyn til anvendelsen af beslutning nr . 2177/83 , var noedvendigt i medfoer af dennes artikel 18 at aendre artikel 14 , saaledes at der blev aabnet mulighed for at tildele supplerende kvoter til virksomheder , der havde modtaget andre former for stoette end stoette til lukning , samtidig med at det fortsat var noedvendigt at udelukke virksomheder , der havde modtaget stoette til daekning af driftstab . Sidstnaevnte form for stoette har de mest skadelige virkninger paa konkurrenceforholdene og er den form , der er mest i modstrid med det egentlige maal , Kommissionen har sat sig , nemlig at virksomhederne gennemfoerer strukturomlaegninger . Ved at indfoere et nyt kriterium , der er objektivt og generelt , og som derfor ikke indebaerer nogen forskelsbehandling over for sagsoegeren , har Kommissionen blot benyttet sine skoensmaessige befoejelser paa en maade , der er udtryk for en afbalanceret forvaltning af kvoteordningen .

8 Som Domstolen allerede har fastslaaet , blandt andet i dommen af 13 . juli 1962 ( Kloeckner Werke mod Den Hoeje Myndighed , de forenede sager 17 og 20/61 , Sml . 1954-1964 , s . 331 ), kan Kommissionen kun antages at have gjort sig skyldig i en forskelsbehandling , saafremt den har behandlet sammenlignelige tilfaelde forskelligt og dermed stillet visse erhvervsdrivende daarligere i forhold til andre , uden at denne forskellige behandling er tilstraekkeligt begrundet i objektive forskelle af en vis vaegt . For at afgoere , om den forskel med hensyn til behandlingen , som sagsoegeren haevder , Kommissionen har gjort sig skyldig i , er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren , maa det derfor foerst undersoeges , om denne behandling er begrundet i objektive og vaegtige forskelle i forhold til de formaal , som Kommissionen lovligt kan fremme i forbindelse med sin industripolitik inden for den europaeiske jern- og staalindustri .

9 Det fremgaar af betragtningerne til saavel Kommissionens beslutning nr . 2320/81 af 7 . august 1981 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien ( EFT L 228 , s . 14 ) som den foernaevnte beslutning nr . 2177/83 om forlaengelse af kvoteordningen , at formaalet med disse to regelsaet er det samme , nemlig at fremme den strukturomlaegning , der er noedvendig for at tilpasse produktionen og produktionskapaciteten til den forventede efterspoergsel , og at genoprette den europaeiske jern- og staalindustris konkurrencedygtighed . Det maa anses for at vaere i overensstemmelse med dette formaal , naar virksomheder , der har modtaget en form for stoette , der kan forsinke den oenskede strukturomlaegning , nemlig stoette til daekning af driftstab , er udelukket fra at opnaa supplerende kvoter , som ligeledes kan bevirke en mindre tilboejelighed til at medvirke til en strukturomlaegning . Det kan heller ikke bebrejdes Kommissionen , at den har opstillet et klart og objektivt kriterium , saaledes at der ikke i hvert tilfaelde skal ske en undersoegelse af de omstaendigheder , der har foert til de driftstab , som den paagaeldende nationale stoette har haft til formaal at daekke .

10 Den omstaendighed , at der derimod er blevet aabnet mulighed for at opnaa supplerende kvoter for virksomheder , der i de sidste tolv maaneder har modtaget andre former for national stoette , der er godkendt af Kommissionen , kan ikke anses for at vaere udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren . Disse andre former for stoette ( investeringsstoette , stoette til lukning og stoette til forskning og udvikling ) maa anses for fremmende for den oenskede strukturomlaegning og forbedring af konkurrencedygtigheden . Den i den omtvistede beslutning opstillede sondring mellem disse former for stoette og stoette til daekning af driftstab maa saaledes anses for at vaere udtryk for et objektivt og vaegtigt kriterium i forhold til de maal , som Kommissionen lovligt kan fremme i forbindelse med sin industripolitik .

11 Det foerste anbringende kan herefter ikke tages til foelge .

Tilsidesaettelse af artikel 18 i beslutning nr . 2177/83

12 Sagsoegeren har anfoert , at beslutning nr . 2748/83 er truffet i henhold til artikel 18 i beslutning nr . 2177/83 , hvorefter Kommissionen , dersom anvendelsen af sidstnaevnte beslutning stoeder paa uforudsete vanskeligheder , ved en generel beslutning kan foretage de noedvendige tilpasninger . Allerede den 29 . juni 1983 havde Kommissionen dog truffet individuelle beslutninger vedroerende medlemsstaternes stoetteforanstaltninger til deres jern- og staalvirksomheder . Den maa derfor allerede foer vedtagelsen af beslutning nr . 2177/83 have vaeret fuldt ud bekendt med de forskellige former for stoette , som staterne agtede at yde , og dermed have kunnet forudse , hvor mange virksomheder der ikke ville kunne opnaa tilpasninger i medfoer af artikel 14 i bestemmelsens oprindelige affattelse . De vanskeligheder , som Kommissionen har paaberaabt sig som begrundelse for at vedtage beslutning nr . 2748/83 , kan herefter ikke betragtes som uforudsete , hvorfor beslutningen maa anses for ulovlig paa grund af en tilsidesaettelse af artikel 18 i beslutning nr . 2177/83 .

13 Kommissionen har anfoert , at den straks efter vedtagelsen af beslutning nr . 2177/83 modtog mange anmodninger om kvotetilpasninger fra smaa og mellemstore virksomheder , der henviste til usaedvanlige oekonomiske vanskeligheder paa grund af kvoteordningen og forvaerringen af krisen . Ved undersoegelsen af disse virksomheders forhold konstaterede Kommissionen , at de paa grund af modtagelsen af en , ofte beskeden , stoette til andre formaal end daekning af driftstab ikke laengere kunne opnaa en tilpasning af deres kvoter . Det var foerst paa dette tidspunkt , at Kommissionen blev klar over , at artikel 14 i beslutning nr . 2177/83 indebar , at virksomheder , hvis forhold kunne begrunde en tilpasning , var udelukket herfra . Kommissionen anfoerer paa denne baggrund , at anvendelsen af den naevnte bestemmelse under disse omstaendigheder maa anses for at vaere stoedt paa uforudsete vanskelig heder , hvorfor Kommissionen fuldt ud var befoejet til i medfoer af artikel 18 i beslutning nr . 2177/83 at afhjaelpe dette problem gennem vedtagelsen af beslutning nr . 2748/83 .

14 Om dette spoergsmaal bemaerkes indledningsvis , at aendringen af artikel 14 i beslutning nr . 2177/83 efter sit indhold ikke gaar ud over saadanne rene tilpasninger , som er hjemlet i beslutningens artikel 18 . Det af sagsoegeren fremsatte anbringende vedroerer kun spoergsmaalet om de betingelser med hensyn til de faktiske omstaendigheder , der skal vaere opfyldt for at bringe hjemlen i anvendelse , nemlig at de opstaaede vanskeligheder virkelig er af en saadan art , at de ikke kunne forudses . Det bemaerkes endvidere , at selv om det antages , at Kommissionen burde have forudset de paagaeldende vanskeligheder allerede paa tidspunktet for vedtagelsen af beslutning nr . 2177/83 , kan en saadan mangel paa agtpaagivenhed ikke falde ind under begrebet magtfordrejning . Naervaerende anbringende kan herefter ikke tages til foelge .

Tilsidesaettelse af beslutning nr . 2320/81

15 Sagsoegeren har gjort gaeldende , at selv om beslutning nr . 2748/83 tilsyneladende har til formaal at regulere spoergsmaalet om produktionskvoter , medfoerer den i virkeligheden , at der opstilles en sondring mellem de forskellige former for stoette , hvorefter der anlaegges en strengere vurdering af én form end af de andre , hvilket paa ingen maade er hjemlet i beslutning nr . 2320/81 . Det virkelige formaal med beslutning nr . 2748/83 er saaledes at aendre reglerne om stoette , hvilket er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren .

16 Domstolen finder det aabenbart , at det af sagsoegeren anfoerte savner grundlag . Allerede i afsnit II , foerste led , i betragtningerne til beslutning nr . 2320/81 angav Kommissionen , at der boer skelnes mellem de forskellige former for stoette med henblik paa at opstille strammere frister for de stoetteformer , som kan skade konkurrencen mest eller vaere mindre effektive med hensyn til at fremme strukturomlaegningen . Paa denne baggrund er godkendelse af driftsstoette ifoelge naevnte beslutnings artikel 5 underlagt saerligt strenge betingelser i forhold til de betingelser , der gaelder for de andre former for stoette , bortset fra ekstraordinaer stoette , der ikke har kunnet godkendes efter den 31 . december 1981 . Det findes fuldt ud foreneligt med denne vurdering , som Kommissionen har anlagt af de forskellige former for stoette , at den ved den omtvistede beslutning i forbindelse med kvoteordningen har opstillet en sondring mellem stoette til daekning af driftstab og andre former for stoette , der er godkendt af Kommissionen .

17 Det findes herefter ikke godtgjort , at beslutning nr . 2748/83 er udtryk for magtfordrejning i forhold til sagsoegeren . Foelgelig vil sagsoegte i det hele vaere at frifinde .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

18 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger . Sagsoegte har tabt sagen og boer derfor tilpligtes at afholde sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN ( femte afdeling )

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .