Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål - Domstolens kompetence - grænser - spørgsmål, som er åbenbart irrelevante, og hypotetiske spørgsmål, som er forelagt i en sammenhæng, der udelukker en hensigtsmæssig besvarelse - spørgsmål, som er uden forbindelse med hovedsagens genstand

(Art. 234 EF)

2. Fællesskabsret - fortolkning - princippet om ensartet fortolkning

3. Tilnærmelse af lovgivningerne - fremgangsmåderne ved offentlige indkøb - direktiv 93/36 - ordregivende myndigheder - offentligretligt organ - almenhedens behov uden for det erhvervs- eller forretningsmæssige område - den nationale rets vurdering - hensyntagen til samtlige relevante retlige og faktiske omstændigheder

[Rådets direktiv 93/36, art. 1, litra b)]

4. Tilnærmelse af lovgivningerne - fremgangsmåderne ved offentlige indkøb - direktiv 93/36 - ordregivende myndigheder - offentligretligt organ - kriterium for kontrol med de offentlige myndigheders drift - utilstrækkeligt med en almindelig efterfølgende kontrol

[Rådets direktiv 93/36, art. 1, litra b), tredje led]

Sammendrag

1. Domstolen kan kun afslå at træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål fra en national ret, når det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af fællesskabsretten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål.

( jf. præmis 22 )

2. Det følger såvel af kravene om en ensartet anvendelse af fællesskabsretten som af lighedsprincippet, at ordlyden af en fællesskabsretlig bestemmelse, som ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret med hensyn til fastlæggelsen af dens betydning og rækkevidde, normalt i hele Fællesskabet skal undergives en selvstændig og ensartet fortolkning, som skal søges under hensyntagen til bestemmelsens kontekst og formålet med den pågældende ordning.

( jf. præmis 35 )

3. For at et givet organ kan kvalificeres som et »offentligretligt organ« og dermed som en »ordregivende myndighed« som omhandlet i direktiv 93/36 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb skal organet imødekomme almenhedens behov, dog ikke på det industrielle eller forretningsmæssige område, være en juridisk person, og ved sin finansiering, drift eller kontrol have en nær tilknytning til staten, regionale eller lokale myndigheder eller andre offentligretlige organer.

Begrebet »almenhedens behov« i den ovennævnte artikel er et selvstændigt fællesskabsretligt begreb, der skal fortolkes under hensyntagen til den sammenhæng, bestemmelsen indgår i, og de formål, der forfølges med direktiv 93/36. Således indeholder artikel 1, andet afsnit, ikke nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret. Selv om det er korrekt, at bestemmelsens tredje afsnit, indeholder en henvisning til bilag I til direktiv 93/37 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter, som indeholder fortegnelsen over de offentligretlige organer og kategorier af organer, der i hver medlemsstat opfylder de i artikel 1, litra b), andet afsnit, opregnede kriterier, så må det for det første fastslås, at dette bilag ikke selv indeholder en definition af begrebet »almenhedens behov«, og for det andet har fortegnelsen i det nævnte bilag ikke en udtømmende karakter, idet den nævnte fortegnelses nøjagtighed afviger betydeligt fra en medlemsstat til en anden.

Begravelses- og bedemandsvirksomhed kan anses for aktiviteter, der faktisk opfylder almenhedens behov. For det første er sådanne aktiviteter forbundet med hensynet til den offentlige orden, for så vidt som staten har en åbenbar interesse i at udøve en effektiv kontrol med udstedelsen af attester såsom fødsels- og dødsattester, og for det andet kan åbenbare hensyn til hygiejne og folkesundheden begrunde, at staten bevarer en bestemmende indflydelse i relation til disse aktiviteter. Den omstændighed, at regionale eller lokale myndigheder har en lovbestemt forpligtelse til at forestå bisættelser - og i givet fald afholde omkostningerne herved - i tilfælde, hvor disse ikke er blevet gennemført inden for en bestemt frist efter udfærdigelsen af dødsattesten, udgør et indicium for, at der foreligger et sådant behov hos almenheden.

Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt begravelses- og bedemandsvirksomhed opfylder almenhedens behov, dog ikke på det industrielle eller forretningsmæssige område, som omhandlet i artikel 1, litra b), i direktiv 93/36, gør den omstændighed, at der består en udviklet konkurrence, selv om den ikke er helt uden betydning, det ikke i sig selv muligt at fastslå, at der ikke er tale om almenhedens behov uden for det industrielle eller forretningsmæssige område. Det tilkommer den forelæggende ret at bedømme, om der er tale om et sådant behov eller ej, idet der skal tages hensyn til samtlige relevante retlige og faktiske omstændigheder, herunder de omstændigheder, der var afgørende i forbindelse med oprettelsen af det pågældende organ, og de betingelser, der regulerer dets virksomhed.

( jf. præmis 34-40, 45, 51-53, 57, 60 og 61, 65 og 66 samt domskonkl. 1 og 3 )

4. En almindelig efterfølgende kontrol opfylder ikke det kriterium om kontrol med driften af regionale eller lokale myndigheder eller andre offentligretlige organer, der findes i artikel 1, litra b), andet afsnit, tredje led, i direktiv 93/36 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, idet en sådan kontrol pr. definition ikke gør det muligt for de offentlige myndigheder at påvirke det omhandlede organs afgørelser på området for offentlige kontrakter.

Derimod er et sådant kriterium opfyldt i tilfælde, hvor de offentlige myndigheder ikke kun kontrollerer det omhandlede organs årsregnskaber, men også organets drift på grundlag af talmæssig rigtighed, forskriftsmæssighed, sparsommelighed, rentabilitet og formålstjenlighed, og hvor de samme offentlige myndigheder har kompetence til at aflægge besøg i selskabets driftslokaler og anlæg samt til at videregive resultaterne af disse kontrolbesøg til en regional eller lokal myndighed, der gennem et andet selskab ejer kapitalen i det omhandlede selskab.

( jf. præmis 70, 74 og domskonkl. 4 )