ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 6. marts 2013 — Société Mac GmbH mod Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

(Sag C-108/13)

2013/C 141/27

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société Mac GmbH

Sagsøgt: Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 34 og 36 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde til hinder for en national lovgivning, der bl.a. gør udstedelse af en markedsføringstilladelse ved parallelimport for et plantebeskyttelsesmiddel betinget af, at det pågældende middel i eksportstaten er omfattet af en i overensstemmelse med direktiv 91/414/EØF (1) udstedt markedsføringstilladelse, og som følgelig ikke tillader udstedelse af en markedsføringstilladelse ved parallelimport for et middel, der i eksportstaten er omfattet af en markedsføringstilladelse ved parallelimport, og som er identisk med et godkendt middel i importstaten?

(1) Rådets direktiv 91/414/EØF af 15.7.1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 1, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 147/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nederlandene) den 4. marts 2013 — P. J. Vonk Noordegraaf mod Staatssecretaris van Economische Zaken

(Sag C-105/13)

2013/C 147/20

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het Bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Sagsøger: P. J. Vonk Noordegraaf

Sagsøgt: Staatssecretaris van Economische Zaken

Præjudicielt spørgsmål

Er der tale om en korrekt anvendelse af forordning (EF) nr. 73/2009 (1), især af artikel 34, 36 og 137, såfremt en landbruger, der på grundlag af jorduafhængig produktion har opnået betalingsrettigheder, der er henført til det areal, han ejer, ikke får udbetalt en betydelig del af disse betalingsrettigheder, på trods af, at han i god tro — og i overensstemmelse med den målemetode, som medlemsstaten anvendte ved aktiveringen af betalingsrettighederne i henhold til forordningens artikel 34, men som senere blev forkastet af Kommissionen — havde anmeldt det støtteberettigede antal hektarer, som han ejer, og som ikke er blevet ændret, af den simple grund, at det støtteberettigede areal, der var fastsat før udbetalingen, er blevet reduceret som følge af en ændret målemetode?

(1) Rådets forordning af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT L 30, s. 16).
2)

Følger det af denne sammenhængende fortolkning og henset til princippet om momsens neutralitet, at leverandørens objektive mulighed for at berigtige den fakturerede moms og/eller afgiftsberegningsgrundlaget ifølge fakturaen som foreskrevet i den nationale lov, i denne situation er af betydning (henholdsvis ikke er af betydning), og hvilken virkning vil en sådan berigtigelse have for nægtelsen af det oprindelige momsfradrag?
2)

Skal artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, sammenholdt med artikel 48, stk. 1, litra a), TEUF fortolkes således, at den tillader en undtagelse fra reglen om sammenlægning af forsikringsperioder for så vidt angår forsikringsperioder, der er blevet tilbagelagt i en anden medlemsstat forud for forordningens anvendelse i den medlemsstat, i hvilken der blev indgivet ansøgning om pension, idet den nævnte bestemmelse giver den forsikrede adgang til at vælge, om han vil angive disse perioder med henblik på sammenlægning og vurdere nødvendigheden af en sammenlægning, når de perioder, der alene er blevet tilbagelagt i henhold til lovgivningen i den stat, hvor ansøgningen indgives, ikke er tilstrækkelige til at erhverve ret til pension, og den nødvendige periode kun kan erhverves ved betaling af forsikringsbidrag? Tillader artikel 48, stk. 1, litra a), TEUF under disse omstændigheder, at det tilkommer den forsikrede at vælge at give afkald på anvendelse af artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 for så vidt angår sammenlægning af forsikringsperioder efter det tidspunkt, fra hvilket forordning nr. 1408/71 har fundet anvendelse, idet den forsikrede ikke anfører forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, i sin pensionsansøgning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale de Tivoli (Italien) den 4. marts 2013 — Francesco Fierro og Fabiana Marmorale mod Edoardo Ronchi og Cosimo Scocozza

(Sag C-106/13)

2013/C 141/26

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale de Tivoli

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Francesco Fierro og Fabiana Marmorale

Sagsøgte: Edoardo Ronchi og Cosimo Scocozza

Præjudicielt spørgsmål

Er Den Italienske Republiks nationale lovgivning — herunder særligt artikel 33 i lov nr. 1150/42, hvorefter det er tilladt for kommunerne at regulere ejendoms- og byplanlægningsændringer på deres område i henhold til de almindelige principper, der er fastsat i nævnte lov, i artikel 1 i lov nr. 10/77, i de forskellige af regionerne vedtagne love, sammenholdt med artikel 2 i D.P.R. 6/6/2001, nr. 380 recante »Testo unico delle disposizioni legislative e regolamentari in materia edilizia« (dekret fra republikkens præsident nr. 380 af 6.6.2001 om den konsoliderede version af lovene og de administrative bestemmelser på byggeområdet) og med trinlavere lokale regler (generelle urbaniseringsplaner og fuldbyrdelsesregler), samt i nævnte dekrets artikel 46, hvorefter et køb af fast ejendom kan annulleres, såfremt ejendommen ændres uden godkendelse — i strid med artikel 1 i den første tillægsprotokol til den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, sammenholdt med artikel 6 [TEU] og artikel 17 og artikel 52, stk. 3, i [Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], for så vidt som den, selv fastsat ved lov, udgør et uforholdsmæssigt og urimeligt indgreb i ejendomsretten?
—

En tilsidesættelse af princippet om ordnet retspleje, som udgør en særlig udformning af det almindelige retlige princip om retssikkerhed, idet Retten har fastslået, at Kommissionen ved klagepunktet om, at klagen blev indgivet for sent, ikke skulle føre bevis for, at forsendelsen blev modtaget af en identificeret person, og at der herved var tale om en person, der var berettiget til at modtage forkyndelsen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour constitutionnelle (Belgien) den 28. februar 2013 — Guy Kleynen mod Conseil des ministres

(Sag C-99/13)

2013/C 141/25

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour constitutionnelle

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Guy Kleynen

Sagsøgt: Conseil des ministres

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 56 og 63 TEUF og artikel 36 og 41 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat indfører og opretholder en ordning, der indebærer en højere beskatning af renter udbetalt af ikke-hjemmehørende banker, idet der fastsættes en skattefritagelse eller en lavere skatteprocent, som udelukkende gælder for renter udbetalt af belgiske banker?
2)

Skal artikel 5, stk. l og stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2008/95 af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (2) fortolkes således, at det må anses at udgøre »erhvervsmæssig brug« af et varemærke i en medlemsstat, at en virksomhed via en hjemmeside i et tredjeland indgår aftale om salg og forsendelse af en vare, der er forsynet med varemærket, til en privat køber med en sælger bekendt adresse i medlemsstaten, hvor varemærket er registreret, modtager betaling for varen og effektuerer forsendelsen til køberen på den aftalte adresse, eller er det i den situation tillige en betingelse, at varen forud for salget er indgået i et salgsudbud eller en reklame rettet mod eller vist på en hjemmeside henvendt til forbrugerne i den pågældende stat?
2)

Skal artikel 110 TEUF fortolkes således, at den er til hinder for den ved lov nr. 9/2012 (i dennes oprindelige affattelse[)] indførte regulering, hvorved en medlemsstat indfører en afgift på luftforureningsemissioner for motorkøretøjer, hvis denne afgiftsforanstaltning indføres på en sådan måde, at den afskrækker fra ibrugtagning i nævnte medlemsstat af brugte køretøjer købt i andre medlemsstater uden dog at afskrække fra køb af brugte køretøjer af samme alder og med samme slitage på det indenlandske marked?
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, artikel 44, stk. 2, og artikel 48, sammenholdt med artikel 2, i direktiv 2004/18/EF (1), idet den har inkluderet bestemmelser i det offentlige udbud for levering af tjenesteydelser til støtte for fremstillingsprocessen for OPS-IKA (det integrerede informationssystem for Idrima Kinonikon Asfalision (institutionen for social sikring, herefter IKA)) og for IKA’s webside, samt til udvidelse af databaser for en periode af 30 måneder (offentligt udbud nr. L30/POY/9/5-6-2009 — offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende under nr. 2009/S110-159234), i henhold til hvilke tilbudsgiverne for det første skulle have erfaring med udførelsen af tilsvarende kontrakter for et græsk forsikringsinstitut og hvor underleverandørers erfaring for det andet ikke kunne anerkendes som erfaring for så vidt angik tilbudsgiverne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/7

Appel iværksat den 26. februar 2013 af Alfier Costruzioni Srl m.fl. til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 12. december 2012 i sag T-261/00, Sacaim SpA m.fl. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-95/13 P)

2013/C 129/14

Processprog: italiensk

Parter

Appellanter: Alfier Costruzioni Srl m.fl.. (ved avvocati A. Vianello, A. Bortoluzzi og A. Veronese)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Den Italienske Republik og Sacaim SpA m.fl.

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede kendelse ophæves eller ændres, og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har til støtte for appellen gjort gældende, at der er blevet begået retlige fejl ved anvendelsen af de principper, som Domstolen har fastlagt i dommen i sagen Comitato Venezia vuole vivere hvad angår dels Kommissionens begrundelsespligt i forhold til beslutninger om statsstøtte, dels fordelingen af bevisbyrden med hensyn til forudsætningerne i artikel 107, stk. 1, TEUF.

Retten har i den appellerede kendelse ikke efterkommet Domstolens afgørelse i dom af 9. juni 2011 i sagen Comitato Venezia vuole vivere, som fastslår, at Kommissionens beslutning »skal indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for, at de nationale myndigheder kan gennemføre den«. Selv om beslutningen ikke indeholdt alle de oplysninger, der var nødvendige for, at de nationale myndigheder kunne gennemføre den, fastslog Retten ikke, at den metode, som Kommissionen anvendte ved vedtagelsen af den anfægtede beslutning, var mangelfuld, hvilket indebærer en retlig fejl.

På baggrund af principper, som Domstolen har fastlagt i dommen i sagen Comitato Venezia vuole vivere tilkommer det i forbindelse med en tilbagesøgning medlemsstaten — og dermed ikke den enkelte modtager — i det konkrete tilfælde at godtgøre, at forudsætningerne i artikel 107, stk. 1, TEUF foreligger. I den foreliggende sag har Kommissionen i den anfægtede beslutning imidlertid undladt at præcisere »fremgangsmåden« for en sådan efterprøvelse. Følgelig har Den Italienske Republik, eftersom den ikke råder over de nødvendige oplysninger for at i forbindelse med tilbagesøgningen at godtgøre, om de tildelte fordele for modtagerne udgør statsstøtte — med lov nr. 228 af 24. december 2012 (artikel 1, stk. 351ff.) — besluttet at vende bevisbyrden, hvilket er i strid med praksis fra Fællesskabets domstole. Ifølge den italienske lovgiver tilkommer det navnlig ikke staten, men derimod den enkelte virksomhed, som modtager støtten tildelt i form af nedsættelse af sociale bidrag, at godtgøre, at de omhandlede fordele ikke fordrejer konkurrencen eller påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, idet der i modsat fald opstilles en formodning om, at den tildelte fordel er egnet til at fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Alt dette er klart i strid med principperne fastslået ved dommen i sagen Comitato Venezia vuole vivere.
a)

Skal standstill-klausulen i artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 eller standstill-klausulen i tillægsprotokollens artikel 41 fortolkes således, at de er til hinder for indførelsen af et sådant forbud, som omhandles i artikel 2, stk. 1, i Wet arbeid Vreemdelingen 1994, hvorefter opdragsgivere ikke uden beskæftigelsestilladelse i Nederlandene må beskæftige arbejdstagere, der er statsborgere i et tredjeland, i dette tilfælde Tyrkiet, såfremt disse arbejdstagere er ansat hos en tysk virksomhed og via en nederlandsk virksomhed, der har lejet dem, arbejder for opdragsgiveren i Nederlandene?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 147/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 25. februar 2013 — Gemeente ’s-Hertogenbosch, den anden part: Staatssecretaris van Financiën

(Sag C-92/13)

2013/C 147/19

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Appellant: Gemeente ’s-Hertogenbosch

Den anden part: Staatssecretaris van Financiën

Præjudicielt spørgsmål

Skal sjette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a) (1), fortolkes således, at der er tale om levering mod vederlag i den situation, at en kommune tager en bygning i brug, som den har ladet opføre på egen grund, og som den for 94 % vedkommende vil anvende til sin handlen som offentlig myndighed og for 6 % vedkommende til sin virksomhed som afgiftspligtig, hvoraf 1 % vedrører fritagne transaktioner, der ikke giver ret til fradrag?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/6

Appel iværksat den 21. februar 2013 af Electrabel SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 12. december 2012 i sag T-332/09, Electrabel mod Kommissionen

(Sag C-84/13 P)

2013/C 129/12

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Electrabel SA (ved avocats M. Pittie og P. Honoré)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Appellen antages til realitetsbehandling, og appellanten gives medhold.

— Som følge heraf ophæves den anfægtede dom, for så vidt som Electrabel herved blev pålagt at betale en bøde på 20 mio. EUR.

— Som følge heraf: — hjemvises sagen til Retten til fornyet afgørelse, — eller der træffes endelig afgørelse ved at tiltræde de påstande, som i første instans blev nedlagt af appellanten, og ved at annullere den anfægtede afgørelse, for så vidt som denne pålægger Electrabel at betale en bøde på 20 mio. EUR, eller nævnte bøde nedsættes betydeligt.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har anført tre anbringender til støtte for den appel, som denne har iværksat til prøvelse af den dom, hvorved Retten stadfæstede Kommissionens beslutning af 10. juni 2009 om at pålægge Electrabel en bøde på 20 mio. EUR for at have tilsidesat artikel 7 i forordning (EØF) nr. 4064/89 (1) om kontrol med fusioner og overtagelser.

For det første har appellanten kritiseret Retten for at have tilsidesat bestemmelserne i nævnte forordnings artikel 14, stk. 3, for så vidt som den har anvendt den påståede »varighed« af overtrædelsen til at fastsætte bødens størrelse, hvorimod denne artikel bestemmer, at bødens størrelse alene skal fastsættes i henhold til overtrædelsens »art« og »grovhed«.

For det andet har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat princippet om forbud mod loves tilbagevirkende kraft, for så vidt som den har anvendt bestemmelserne i forordning (EF) nr. 139/2004 (2) på en fusion, der blev gennemført inden denne forordnings ikrafttræden, og som derfor var omfattet af bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 4064/89.

Endelig er appellanten af den opfattelse, at Retten har begået en retlig fejl og anvendt en selvmodsigende begrundelse, for så vidt som den har kvalificeret den overtrædelse, der er gjort gældende over for Electrabel, som varig, selv om der er tale om en øjebliksovertrædelse.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21.12.1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, EFT L 395, s. 1 (berigtiget version i EFT 1990 L 257, s. 13).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, EUT L 24, s. 1.
1)

Er EU-retten, særligt bestemmelserne om etableringsretten og de frie kapitalbevægelser, til hinder for, at en indbygger i Belgien, som efter sin flytning bliver beskattet i Nederlandene som hjemmehørende, og som har haft udgifter til et slot i Belgien, der i Belgien er klassificeret som fredet bygningsværk og seværdighed, og som han benytter til privat bolig, ikke må fradrage disse udgifter i sin indkomstskat i Nederlandene, fordi slottet ikke er registreret som fredet bygningsværk i Nederlandene?
3)

Er den passivitet, som bevirkede, at Europa-Kommissionen ikke udbetalte fællesskabstilskuddet, til hinder for anvendelsen af artikel 42, litra a), i Abruzzos regionallov nr. 31/1982, der danner grundlag for at tildele appellanten det regionale tilskud som supplement til fællesskabstilskuddet, og dermed til hinder for betalingen af det regionale tilskud? Under alle omstændigheder:
2)

Skal den kontantydelse, der er omhandlet i artikel 13, stk. 5, i direktiv 2003/9, ydes fra tidspunktet for asylansøgningen og anmodningen om modtagelse, efter udløbet af den i direktivets artikel 5, stk. 1, nævnte frist eller fra et andet tidspunkt? Skal kontantydelsen være af en sådan art, at den, såfremt medlemsstaten eller et af denne udpeget organ ikke yder materiel modtagelse, giver asylansøgeren mulighed for til enhver tid selv at sørge for sin indkvartering, i givet fald på et hotel, indtil den pågældende tilbydes fast logi, eller den pågældende selv kan tilvejebringe et mere varigt logi?
1)

Kan begrænsningen i anvendelsen af de i tilladelsesdirektivets (1) artikel 13 omhandlede afgifter til kun at omfatte indehavere af telekommunikationsnet, således som det er blevet fastslået af Den Europæiske Unions Domstol i sin dom af 12. juli 2012 (2), udvides til ligeledes at gælde et hvilket som helst andet vederlag eller en hvilken som helst anden modydelse, som indehavere af offentlig eller privat ejendom modtager som modydelse for installation af faciliteter til telekommunikationsnet på deres arealer eller ejendom?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 108/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Central Administrativo Norte (Portugal) den 4. februar 2013 — Marina da Conceição Pacheco Almeida mod Fundo de Garantia Salarial, IP og Instituto da Segurança Social, IP

(Sag C-57/13)

2013/C 108/35

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Central Administrativo Norte

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Marina da Conceição Pacheco Almeida

Sagsøgte: Fundo de Garantia Salarial, IP og Instituto da Segurança Social, IP

Præjudicielt spørgsmål

Skal EU-lovgivningen på det specifikke område for sikring af løntilgodehavender i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, herunder navnlig artikel 4 og 10 i direktiv 80/987/EØF (1), fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som selv i de tilfælde, hvor arbejdstagerne har anlagt sag mod arbejdsgiveren ved Tribunal do Trabalho med henblik på at opnå rettens fastsættelse af det skyldige beløb samt tvangsinddrivelse heraf, udelukkende garanterer de tilgodehavender, der er stiftet inden for de seneste seks måneder forud for anlæggelsen af søgsmål om insolvens mod arbejdsgiveren?

(1) Rådets direktiv 80/987/EØF af 20.10.1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (EFT L 283, s. 23).
1)

Skal retten til at blive hørt i forbindelse med enhver procedure, hvilken ret udgør en integrerende del af det grundlæggende princip om respekt for retten til forsvar og i øvrigt er fastsat ved artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at den pålægger en forvaltning, som påtænker at træffe en afgørelse om tilbagesendelse af en udlænding med ulovligt ophold — uanset om denne tilbagesendelsesafgørelse er eller ikke er en følge af et afslag på opholdstilladelse, og bl.a. under omstændigheder, hvor der er en risiko for, at den pågældende vil forsvinde — at give den pågældende lejlighed til at fremsætte bemærkninger?
1)

Er det under omstændighederne i sagen, hvor der synes at foreligge en åbenbar tilsidesættelse af EU-retten, som vil have betydning for fremtiden, og hvor parterne har udvekslet synspunkter vedrørende anvendelsen af artikel 14 i forordning (EF) nr. 343/2003 (1) under den administrative procedure, men dog ikke har taget dette punkt op ved retten, og sagsøgeren for retten heller ikke længere udtrykkeligt påberåber sig dette punkt, uforeneligt med EU-retten, at retten undlader at behandle dette punkt som følge af det i national ret fastsatte forbud mod at efterprøve dette punkt af egen drift?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 164/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil régional d’expression française de l’ordre des médecins vétérinaires (Belgien) den 27. marts 2013 — Jean Devillers

(Sag C-167/13)

2013/C 164/21

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil régional d’expression française de l’ordre des médecins vétérinaires

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jean Devillers

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2005 af 22. december 2004 om beskyttelse af dyr under transport (1) og punkt 1, 2 og 3 i kapitel I med overskriften »Egnethed til transport« i bilag I til nævnte forordning, hvorefter der i tilfælde af tvivl med hensyn til et tilskadekommet dyrs egnethed til transport og nærmere bestemt med hensyn til bedømmelsen af de yderligere lidelser, som dyret kan påføres ved transporten, skal anmodes om veterinærrådgivning, fortolkes således, at de er til hinder for artikel 11, stk. 4, i kongelig anordning af 9. juli 1999 (belgisk ret) vedrørende beskyttelse af dyr under transport, der uden andet kun tillader transport af et skadet dyr, hvis dyret ikke påføres unødig lidelse på grund af transporten?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2005 af 22.12.2004 om beskyttelse af dyr under transport og dermed forbundne aktiviteter og om ændring af direktiv 64/432/EØF og 93/119/EF og forordning (EF) nr. 1255/97, EUT L 3, s. 1.