ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-109/07

Jonathan Pilato

mod

Jean-Claude Bourgault

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af prud’homie de pêche de Martigues)

»Begrebet national ret — Domstolen ikke kompetent«

Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 14. maj 2008 I - 3505

Sammendrag af kendelse

Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – en national ret i artikel 234 EF’s forstand – begreb

(Art. 234 EF)

Med henblik på at bedømme, om det organ, der forelægger en sag, er en »ret« i artikel 234 EF’s forstand — et spørgsmål, som alene skal afgøres på grundlag af fællesskabsretten — tager Domstolen en hel række forhold i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt.

Hvad nærmere angår det forelæggende organs uafhængighed indebærer dette krav, at organet er beskyttet mod indgreb og pres udefra, der kan bringe dets medlemmers uafhængige bedømmelse af de tvister, de får forelagt, i fare. Disse garantier for uafhængighed og upartiskhed forudsætter, at der findes regler — om bl.a. organets sammensætning, medlemmernes udnævnelse og funktionsperiode, tilfælde, hvor organets medlemmer ikke må deltage i behandlingen af en sag, tilfælde, hvor de har pligt til at vige deres sæde, samt tilfælde, hvor de kan afsættes — som gør det muligt at fjerne enhver rimelig tvivl i offentligheden om, at organet er uimodtageligt for påvirkninger udefra og neutralt i forhold til de interesser, som står over for hinanden. Med henblik på at opfylde kravet om organets uafhængighed kræves det navnlig, at de tilfælde, hvor et organs medlemmer kan afsættes, er præciseret udtrykkeligt i lovbestemmelser.

Prud’homie de pêche de Martigues (Frankrig) er ikke en ret i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 234 EF, da organet ikke ses at opfylde betingelsen om uafhængighed. Prud’hommes er nemlig for det første underkastet en forvaltningsmyndigheds tilsyn, i hvert fald for så vidt angår noget af dens virksomhed. Derudover tyder intet på, at afsættelse af prud’hommes pêcheurs er omgærdet af særlige garantier, der gør det muligt at fjerne enhver rimelig tvivl om, at organet er uimodtageligt for påvirkninger udefra.

(jf. præmis 22-25, 28, 30 og 31)
1)

Artikel 10 EF og 81 EF er ikke til hinder for en national lovgivning, som i princippet forbyder en fravigelse af de ved ministerielt dekret godkendte minimumssalærer på grundlag af et forslag udarbejdet af en advokatorganisation såsom Consiglio nazionale forense, og som også forbyder retten i forbindelse med en afgørelse om de sagsomkostninger, som den tabende part skal betale den vindende part, at fravige de nævnte minimumssalærer.
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 11. april 2008 — Focus Magazin Verlag mod KHIM og Merant

(Sag C-344/07 P)

»Appel — EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — artikel 8, stk. 1, litra b) — risiko for forveksling — ordmærket »FOCUS««

Appel — anbringender — urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder — afvisning — Domstolens prøvelse af de fremlagte beviser — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, 58, stk. 1) (jf. præmis 49)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 16. maj 2007, Merant mod KHIM (sag T-491/04), hvorved Retten annullerede afgørelse R 542/2002-2 truffet den 18. oktober 2004 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), som tog en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse til følge, hvorved denne delvist afslog ansøgningen om registrering af EF-ordmærket »FOCUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 6, 7, 8, 9, 14, 15, 16, 21, 24, 25, 26, 28, 29, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 39, 41 og 42 i en indsigelsessag indledt af indehaveren af det nationale figurmærke »MICRO FOCUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 41 og 42 — risiko for forveksling mellem to varemærker.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Focus Magazin Verlag GmbH betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 11. april 2008 — Focus Magazin Verlag mod KHIM og Merant

(Sag C-344/07 P)

»Appel — EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — artikel 8, stk. 1, litra b) — risiko for forveksling — ordmærket »FOCUS««

Appel — anbringender — urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder — afvisning — Domstolens prøvelse af de fremlagte beviser — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, 58, stk. 1) (jf. præmis 49)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 16. maj 2007, Merant mod KHIM (sag T-491/04), hvorved Retten annullerede afgørelse R 542/2002-2 truffet den 18. oktober 2004 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), som tog en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse til følge, hvorved denne delvist afslog ansøgningen om registrering af EF-ordmærket »FOCUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 6, 7, 8, 9, 14, 15, 16, 21, 24, 25, 26, 28, 29, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 39, 41 og 42 i en indsigelsessag indledt af indehaveren af det nationale figurmærke »MICRO FOCUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 41 og 42 — risiko for forveksling mellem to varemærker.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Den omstændighed, at det er muligt med større eller mindre nøjagtighed at fastlægge antallet eller endog identiteten af de retssubjekter, som en foranstaltning finder anvendelse på, indebærer ikke, at de pågældende retssubjekter må anses for individuelt berørt af foranstaltningen som omhandlet i artikel 230, stk. 4, EF, når det kan fastslås, at denne retsvirkning som grundlag har objektive retlige eller faktiske kriterier, som er opstillet i den pågældende retsakt.

Hvad angår anvendelsen af direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af direktiv 96/61 udgør en beslutning truffet af Kommissionen og rettet til en medlemsstat, som delvist afslog en national tildelingsplan af sådanne kvoter for den anden tildelingsperiode, for det første en generel retsakt, idet den vedrører objektivt fastlagte situationer og har retsvirkning over for generelt og abstrakt afgrænsede personkredse. Dernæst medfører den omstændighed, at den omtvistede beslutning indebar et forbud mod opretholdelsen af den tildelingsgaranti, som visse driftsledere i henhold til en national lov om tildeling af kvoter for den første tildelingsperiode havde kunnet gøre krav på, ikke, at denne beslutning får karakter af en samling af individuelle beslutninger. Det skal herved fastslås, at den omstændighed, at den af medlemsstaten for Kommissionen forelagte nationale tildelingsplan skal indeholde en liste over anlæg, der er omfattet af ordningen for handel med kvoter, samt en angivelse af de kvoter, som denne medlemsstat vil tildele disse anlæg, ikke gør det muligt at fastslå, at Kommissionen ved nævnte beslutning har taget stilling til individuelle ansøgninger.

Når der ikke er mulighed for at påstå den omtvistede beslutning annulleret, bevarer de pågældende driftsledere under alle omstændigheder muligheden for at anfægte de nationale foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til den anfægtede beslutning, og for herved at påberåbe sig beslutningens ulovlighed for de nationale domstole, som træffer afgørelse under overholdelse af artikel 234 EF.

(jf. præmis 70-73 og 78)
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 15. februar 2008 — Brinkmann mod KHIM

(sag C-243/07 P)

»Appel — EF-varemærker — artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 — risiko for forveksling — ordmærket »terranus« — afslag på registrering«

Appel — søgsmålsgrunde — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og beviselementerne — afvisning — Domstolens kontrol af vurderingen af de faktiske omstændigheder og beviselementerne (art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, art. 58, nr. 1) (jf. præmis 34)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 22. marts 2007, Brinkmann mod KHIM (sag T-322/05), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål indledt af ansøgeren om EF-ordmærket »TERRANUS« for varer i klasse 36 til prøvelse af afgørelse R 1145/2004-1 truffet den 10. juni 2005 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere det nævnte varemærke i en indsigelsessag rejst af indehaveren af EF-figurmærket og det nationale figurmærke »TERRA« for varer i klasse 36 — risiko for forveksling mellem de to varemærker.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Carsten Brinkmann betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 15. februar 2008 — Brinkmann mod KHIM

(sag C-243/07 P)

»Appel — EF-varemærker — artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 — risiko for forveksling — ordmærket »terranus« — afslag på registrering«

Appel — søgsmålsgrunde — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og beviselementerne — afvisning — Domstolens kontrol af vurderingen af de faktiske omstændigheder og beviselementerne (art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, art. 58, nr. 1) (jf. præmis 34)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 22. marts 2007, Brinkmann mod KHIM (sag T-322/05), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål indledt af ansøgeren om EF-ordmærket »TERRANUS« for varer i klasse 36 til prøvelse af afgørelse R 1145/2004-1 truffet den 10. juni 2005 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere det nævnte varemærke i en indsigelsessag rejst af indehaveren af EF-figurmærket og det nationale figurmærke »TERRA« for varer i klasse 36 — risiko for forveksling mellem de to varemærker.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
1)

Efter afsigelsen af dommen af 21. juli 2005, Vergani (sag C-207/04), hvoraf følger, at en national lovgivning er uforenelig med fællesskabsretten, påhviler det den pågældende medlemsstats myndigheder at træffe de almindelige eller særlige foranstaltninger, der er egnede til på deres område at sikre overholdelsen af fællesskabsretten, idet myndighederne bevarer retten til at vælge, hvilke foranstaltninger der skal træffes, således at national ret så hurtigt som muligt bringes i overensstemmelse med fællesskabsretten, og at borgernes rettigheder i henhold til fællesskabsretten gennemføres fuldt ud. Konstateres det, at der i strid med fællesskabsretten foreligger forskelsbehandling, har den nationale ret pligt til, så længe der ikke er vedtaget foranstaltninger, som genindfører ligebehandlingen, at tilsidesætte enhver national bestemmelse, der er diskriminerende, uden at den behøver at anmode om eller afvente, at bestemmelsen forinden ophæves af lovgiver, og den har pligt til at anvende de samme regler på den gruppe, der forskelsbehandles, som de, der gælder for personerne i den anden kategori.
Artikel 3, stk. 1, artikel 6, stk. 2, artikel 7, stk. 1, litra d), og artikel 7, stk. 2, i direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 og 93/96 skal fortolkes således, at de også omfatter familiemedlemmer, der er kommet til værtsmedlemsstaten uafhængigt af unionsborgeren og først dér er blevet familiemedlem til eller har stiftet et familieliv med unionsborgeren. Det er i denne henseende uden betydning, at familiemedlemmet på det tidspunkt, hvor status som familiemedlem eller familielivet stiftes, opholder sig foreløbigt i værtsmedlemsstaten i henhold til bestemmelser i denne stats asyllovgivning.

Ingen af disse bestemmelser opstiller krav om, at unionsborgeren allerede skal have stiftet familie på det tidspunkt, hvor han rejser til værtsmedlemsstaten, for at medlemmer af hans familie, som er tredjelandstatsborgere, kan drage fordel af de rettigheder, som følger af direktiv 2004/38, men fællesskabslovgiver har derimod ved at fastsætte bestemmelser om, at familiemedlemmer til unionsborgeren kan slutte sig til sidstnævnte i værtsmedlemsstaten, accepteret muligheden for, at unionsborgeren først stifter familie, efter at vedkommende har udøvet sin ret til fri bevægelighed.

I øvrigt henviser udtrykket »familiemedlemmer, der ledsager [unionsborgeren]«, i nævnte direktivs artikel 3, stk. 1, både til familiemedlemmer til en unionsborger, som er indrejst med sidstnævnte i værtsmedlemsstaten, og familiemedlemmer, som opholder sig med ham i denne medlemsstat, uden at det i det andet tilfælde er nødvendigt at sondre mellem, om tredjelandstatsborgerne er indrejst i den nævnte medlemsstat før eller efter unionsborgeren eller før eller efter, at de er blevet medlemmer af hans familie.

Desuden kan værtsmedlemsstaten fra det øjeblik, hvor tredjelandsstatsborgeren, som er familiemedlem til en unionsborger, i medfør af direktivet har ret til indrejse og ophold i værtsmedlemsstaten, kun begrænse denne ret under overholdelse af artikel 27 og 35 i direktiv 2004/38. Overholdelse af nævnte direktivs artikel 27 gør sig navnlig gældende, når medlemsstaten ønsker at forfølge tredjelandsstatsborgeren for at være indrejst og/eller have opholdt sig på dens område i strid med de nationale bestemmelser om indvandring, inden vedkommende blev familiemedlem til en unionsborger. Nævnte artikel 27 kan ikke gøres gældende over for en person, alene af den grund, at han, før han blev familiemedlem til en unionsborger, havde ret til foreløbigt ophold i en medlemsstat i henhold til denne medlemsstats lovgivning, mens han afventede en afgørelse om en asylansøgning.

Endelig kan en tredjelandsstatsborger, som er ægtefælle til en unionsborger, som opholder sig i en medlemsstat, hvor han ikke er statsborger, som ledsager eller slutter sig til denne unionsborger, drage fordel af nævnte direktivs bestemmelser, uanset hvor og hvornår deres ægteskab blev indgået, og uanset hvorledes tredjelandsstatsborgeren er indrejst i værtsmedlemsstaten.

(jf. præmis 27-33 og konkl. 1)
En fysisk eller juridisk person vil kun kunne påstå at være individuelt berørt, såfremt han rammes af den omstridte bestemmelse på grund af visse egenskaber, som er særlige for den pågældende, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller ham fra alle andre og derved individualiserer ham på lignende måde som adressaten. Når den anfægtede retsakt berører en gruppe personer, som var identificerede eller kunne identificeres på tidspunktet for vedtagelsen af retsakten og på grundlag af kriterier, som er specifikke for medlemmerne af denne gruppe, kan disse antages at være individuelt berørt af denne retsakt, da de indgår i en sluttet gruppe af erhvervsdrivende. Antallet af og identiteten på de personer, der potentielt berøres af en kommissionsbeslutning, der reserverer et internetdomænenavn til Fællesskabets institutioner, organer og agenturer, kan ikke være endeligt kendt og vil heller ikke kunne fastslås. I medfør af proceduren fastsat i forordning nr. 874/2004 om generelle retningslinjer for implementeringen af topdomænet.eu og dets funktioner samt principperne for registrering er alle de domænenavne, der er opført på listen, ikke alene reserveret i forhold til indehavere af ældre rettigheder, men ligeledes i forhold til offentligheden i bred forstand.

Spørgsmålet om, hvorvidt de personer, der blev berørt af den anfægtede beslutning, var kendte eller kunne identificeres, skal bedømmes på grundlag af datoen for udstedelsen af beslutningen.

En person, der deltager i en procedure for vedtagelse af en fællesskabsretsakt, individualiseres alene i forhold til denne retsakt i det tilfælde, hvor der af den fællesskabsretlige lovgivning indrømmes den pågældende person en række processuelle garantier. Såfremt en fællesskabsretlig bestemmelse, der regulerer vedtagelsen af en beslutning, således foreskriver at følge en procedure, inden for rammerne af hvilken en fysisk eller juridisk person kan påberåbe sig eventuelle rettigheder, herunder retten til at blive hørt, har den særlige retsstilling, som denne nyder, til virkning at individualisere denne i henhold til artikel 230, stk. 4, EF. Forordning nr. 874/2004 fastsætter ganske vist en forudgående registreringsperiode, der reserverer domænenavne for indehavere af ældre rettigheder, men den giver ingen procesretlig garanti, som kan betragtes som en rettighed. En sagsøger kan følgelig ikke påberåbe sig bestemmelserne i nævnte forordning med henblik på at hævde, at disse »individualiserer« denne i henhold til artikel 230, stk. 4, EF.

(jf. præmis 41-43, 50, 53 og 54)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 17. oktober 2008 — AGC Flat Glass Europe (tidligere Glaverbel SA) mod KHIM

(Sag C-513/07 P)

»Appel — EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — artikel 7, stk. 3 — figurmærke, der gengiver en glasoverflades tekstur — afslag på registrering — bevis for fornødent særpræg opnået ved brug — den tilsigtede kundekreds og det område, der skal tages i betragtning«

Appel — anbringender — Domstolens kontrol med vurderingen af fakta og beviselementer — udelukket, medmindre der foreligger urigtig gengivelse (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 29)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 12. september 2007, Glaverbel mod KHIM (sag T-141/06), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål vedrørende afgørelse R-986/2004-4 truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) den 1. marts 2006, der afviste klagen over undersøgerens afgørelse, der afslog registrering af et figurmærke, der gengiver en glasoverflades tekstur, for visse varer i klasse 19 og 21.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) AGC Flat Glass Europe SA betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 17. oktober 2008 — AGC Flat Glass Europe (tidligere Glaverbel SA) mod KHIM

(Sag C-513/07 P)

»Appel — EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — artikel 7, stk. 3 — figurmærke, der gengiver en glasoverflades tekstur — afslag på registrering — bevis for fornødent særpræg opnået ved brug — den tilsigtede kundekreds og det område, der skal tages i betragtning«

Appel — anbringender — Domstolens kontrol med vurderingen af fakta og beviselementer — udelukket, medmindre der foreligger urigtig gengivelse (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 29)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 12. september 2007, Glaverbel mod KHIM (sag T-141/06), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål vedrørende afgørelse R-986/2004-4 truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) den 1. marts 2006, der afviste klagen over undersøgerens afgørelse, der afslog registrering af et figurmærke, der gengiver en glasoverflades tekstur, for visse varer i klasse 19 og 21.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 12. december 2008 — Aktieselskabet af 21. november 2001 mod KHIM

(Sag C-197/07 P)

»Appel — EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — artikel 8, stk. 5 — renommé — utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé — ansøgning om registrering af ordmærket »TDK« som EF-varemærke — indsigelse rejst af indehaveren af de nationale og EF-ord- og firgurmærker »TDK« — afslag på registrering«

Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — afvisning — Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 15)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 6. februar 2007, Aktieselskabet af 21. november 2001 mod KHIM (sag T-477/04), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et søgsmål indledt af ansøgeren om ordmærket »TDK« for varer i klasse 25 til prøvelse af afgørelse R 364/2003-1, truffet den 7. oktober 2004 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere det nævnte ordmærke inden for rammerne af en indsigelsessag rejst af indehaveren af de nationale og EF-ord- og figurmærker »TDK«.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Aktieselskabet af 21. november 2001 betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 12. december 2008 — Aktieselskabet af 21. november 2001 mod KHIM

(Sag C-197/07 P)

»Appel — EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — artikel 8, stk. 5 — renommé — utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé — ansøgning om registrering af ordmærket »TDK« som EF-varemærke — indsigelse rejst af indehaveren af de nationale og EF-ord- og firgurmærker »TDK« — afslag på registrering«

Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — afvisning — Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 15)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 6. februar 2007, Aktieselskabet af 21. november 2001 mod KHIM (sag T-477/04), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et søgsmål indledt af ansøgeren om ordmærket »TDK« for varer i klasse 25 til prøvelse af afgørelse R 364/2003-1, truffet den 7. oktober 2004 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere det nævnte ordmærke inden for rammerne af en indsigelsessag rejst af indehaveren af de nationale og EF-ord- og figurmærker »TDK«.

Konklusion

1) Appellen forkastes.