Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Institutionernes retsakter - procedure for udarbejdelse - forskriftsmaessig hoering af Europa-Parlamentet - vaesentlig formforskrift - fornyet hoering i tilfaelde af vaesentlige aendringer af det oprindelige forslag - Parlamentets oenskers bekendthed - uden betydning

2 Tilnaermelse af lovgivningerne - ensartede lovgivninger - visumtvang for tredjelandsstatsborgere - forordning nr. 2317/95 - vaesentlige forskelle i forhold til Kommissionens oprindelige forslag - undladelse af paa ny at hoere Parlamentet - tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter - ulovligt

(EF-traktaten, art. 100 C; Raadets forordning nr. 2317/95)

3 Annullationssoegsmaal - annullationsdom - virkninger - begraensning fastsat af Domstolen - forordning - Raadets pligt til inden for en rimelig frist at raade bod paa den vaesentlige formfejl, der har begrundet annullationen

(EF-traktaten, art. 173 og art. 174, stk. 2)

Sammendrag

4 Den forskriftsmaessige hoering af Parlamentet i de af traktaten bestemte tilfaelde er en vaesentlig formforskrift, hvis tilsidesaettelse foerer til den beroerte retsakts ugyldighed. Parlamentets effektive deltagelse i lovgivningsproceduren i Faellesskabet efter de i traktaten fastlagte fremgangsmaader udgoer saaledes et vaesentligt element i den institutionelle ligevaegt som foelge af traktaten. Denne kompetence er udtryk for et grundlaeggende demokratisk princip, hvorefter folkeslagene deltager i udoevelsen af magten ved hjaelp af en repraesentativ forsamlings medvirken.

Kravet om, at Parlamentet som led i lovgivningsprocessen skal hoeres, naar traktaten indeholder bestemmelse herom, indebaerer, at der skal ske en fornyet hoering i alle tilfaelde, hvor den endeligt udstedte retsakt som helhed efter sit indhold adskiller sig vaesentligt fra det forslag, som Parlamentet allerede er blevet hoert om, bortset fra, naar aendringerne i det vaesentlige svarer til den opfattelse, som Parlamentet har givet udtryk for.

Den institution, der endeligt vedtager retsakten, kan ikke med den begrundelse, at den er fuldstaendig bekendt med Parlamentets oensker vedroerende de paagaeldende vaesentlige punkter, undlade at opfylde kravet herom, idet der dermed sker en grov tilsidesaettelse af Parlamentets deltagelse i Faellesskabets lovgivningsprocedure, som er vaesentlig for opretholdelsen af den i traktaten foreskrevne institutionelle ligevaegt og lader haant om den indflydelse, som den forskriftsmaessige hoering af Parlamentet kan have paa vedtagelsen af den paagaeldende retsakt.

5 En sammenligning af Kommissionens forslag til forordning nr. 2317/95 og den af Raadet vedtagne forordning viser, at Kommissionens forslag for saa vidt angaar fastlaeggelsen af de tredjelande, hvis statsborgere skal vaere i besiddelse af et visum ved passage af medlemsstaternes ydre graenser, indeholdt en bestemmelse om, at der efter den 30. juni 1996 kun skulle foreligge en faelles liste, der udtoemmende angav de tredjelande, hvis statsborgere skulle vaere i besiddelse af visa, mens medlemsstaterne efter forordningen i et ikke naermere angivet tidsrum kan opretholde deres egen liste over tredjelande, der ikke er opfoert paa den faelles liste, og hvis statsborgere paalaegges pligt som naevnt.

En saadan aendring vedroerer selve kernen i den ordning, der er blevet indfoert. Den beroerer forslagets system i dets helhed og er derfor, da der er tale om en ved traktatens artikel 100 C fastlagt lovgivningsprocedure, tilstraekkelig til at begrunde et krav om, at Parlamentet hoeres paa ny. Den omstaendighed, at dette ikke er sket, udgoer en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter, der maa medfoere, at forordning nr. 2317/95 annulleres.

6 Noedvendigheden af at undgaa, at annullationen som foelge af tilsidesaettelsen af kravet om en forskriftsmaessig hoering af Parlamentet af forordning nr. 2317/95 om fastlaeggelse af de tredjelande, hvis statsborgere skal vaere i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre graenser, foerer til en afbrydelse i harmoniseringen af de nationale visumordninger og vigtige retssikkerhedsmaessige hensyn, kan begrunde, at Domstolen udoever den kompetence, der udtrykkeligt er tillagt den ved traktatens artikel 174, stk. 2, til midlertidigt at opretholde den annullerede forordnings virkninger, indtil Raadet har vedtaget en ny forordning, idet Raadet dog har pligt til inden for en rimelig frist at afhjaelpe den begaaede formfejl.