DOMSTOLENS DOM AF 14. SEPTEMBER 1994. - KONGERIGET SPANIEN MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - STATSSTOETTE TIL OFFENTLIGE VIRKSOMHEDER I TEKSTIL- OG FODTOEJSINDUSTRIEN - KAPITALINDSKUD. - FORENEDE SAGER C-278/92, C-279/92 OG C-280/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-04103



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Statsstoette ° begreb ° en medlemsstats oekonomiske bistand til en virksomhed ° bedoemmelseskriterium ° foranstaltningens rimelighed for en privat investor, som forfoelger en politik paa mellemlang eller lang sigt ° ikke en rimelig foranstaltning, naar der er tale om et kapitalindskud, der er stoerre end omkostningerne ved en likvidation, og som finder sted, foer virksomheden overdrages

(EOEF-traktaten, art. 92, stk.1)

2. Statsstoette ° paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne ° konkurrencebegraensning ° bedoemmelseskriterier

(EOEF-traktaten, art. 92)

3. Statsstoette ° forbud ° undtagelser ° stoette til fremme af udviklingen i bestemte omraader ° stoette til driften af vanskeligt stillede virksomheder paa grundlag af ad hoc-beslutninger ° anvendelseskriterier

[EOEF-traktaten, art. 92, stk. 3, litra a)]

4. Statsstoette ° forbud ° undtagelser ° stoette omfattet af undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c) ° stoette, der ydes til en vanskeligt stillet virksomhed, og som ikke er led i en omstrukturering, der omfatter en begraensning eller omlaegning af dens aktiviteter ° ikke omfattet

[EOEF-traktaten, art. 92, stk. 3, litra c)]

5. Statsstoette ° tilbagesoegning af en ulovlig stoette ° tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet ° ingen tilsidesaettelse

Sammendrag

1. For at afgoere, om offentlige myndigheders indgreb i en virksomheds kapital, uanset under hvilken form dette indgreb sker, udgoer statsstoette efter traktatens artikel 92, maa det undersoeges, om en privat investor af en stoerrelse, der kan sammenlignes med organer, som forestaar forvaltningen af den offentlige sektor, under tilsvarende omstaendigheder kunne taenkes at ville have indskudt kapital af den omhandlede stoerrelse.

Selv om et moderselskab i et begraenset tidsrum kan paatage sig at daekke tabene i et af dets datterselskaber, saaledes at datterselskabet kan standse driften paa de bedst mulige betingelser ° idet saadanne beslutninger kan vaere begrundet ikke blot i muligheden for herved at opnaa en indirekte oekonomisk gevinst, men ogsaa i andre overvejelser, f.eks. oensket om at bevare koncernens image eller omlaegge dens virksomhed ° kan en privat investor, der soeger at gennemfoere en strukturpolitik ° globalt eller for en branche ° med henblik paa mulighederne for at opnaa fortjeneste paa lang sigt, ikke fornuftigvis tillade sig, efter at der i en aarraekke uafbrudt har vaeret tab, at foretage kapitalindskud, der i oekonomisk henseende ikke alene koster mere end at likvidere aktiverne, men som desuden er betinget af, at virksomheden saelges, hvilket fjerner enhver udsigt til, at den kan give overskud selv paa lang sigt.

2. Naar en oekonomisk stoette, som ydes af en stat, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Faellesskabet, maa det antages, at denne samhandel paavirkes af stoetten. Det er i den forbindelse ikke noedvendigt, at den stoettede virksomhed selv deltager i udfoerslerne. Naar en medlemsstat yder stoette til en virksomhed, kan den indenlandske produktion derved blive opretholdt eller foroeget med den konsekvens, at chancerne for de virksomheder, der er etableret i de oevrige medlemsstater, for at eksportere deres produkter til denne medlemsstats marked herved bliver formindskede.

Den omstaendighed, at en stoette er forholdsvis ubetydelig, eller at den stoettemodtagende virksomhed er af beskeden stoerrelse, udelukker heller ikke paa forhaand, at samhandelen mellem medlemsstaterne kan vaere paavirket.

3. Naar henses til angivelserne i Kommissionens meddelelse af 3. februar 1979 vedroerende stoetteordninger med regionalt sigte, kunne Kommissionen med foeje finde, at ad hoc-stoette, dvs. stoette, der ikke udgoer en del af et nationalt program af interesse for Faellesskabet, der finansieres af Den Europaeiske Regionaludviklingsfond, principielt ikke opfylder kriteriet vedroerende regional specificitet, hvilket er en betingelse for anvendelsen af traktatens artikel 92, stk. 3, litra a). En saadan stoette har nemlig ikke i foerste raekke til formaal at fremme udviklingen af visse oekonomiske omraader, men ydes som stoette til driften af vanskeligt stillede virksomheder. Det paahvilede herefter medlemsstaten at bevise, at den omhandlede stoette faktisk opfyldte kriteriet vedroerende regional specificitet. Kommissionen skulle imidlertid foerst praecisere de kriterier, paa grundlag af hvilke den undtagelsesvis ville anse ad hoc-stoette for at vaere af regional karakter. Den omstaendighed, at en stoette er ydet ved ad hoc-beslutninger, udelukker saaledes ikke, at den betragtes som regional stoette i henhold til den ovennaevnte bestemmelse.

4. Betingelsen for, at stoette til virksomheder i vanskeligheder kan erklaeres forenelig med traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), er, at stoetten er knyttet til en omstruktureringsplan, der skal begraense eller omlaegge virksomhedernes aktivitetsomraader. Naar den ydede stoette ifoelge den plan, der blev fremlagt i forbindelse med privatiseringen af en virksomhed, alene har til virkning at saette stoettemodtageren i stand til at fortsaette sin virksomhed i et stoerre omfang, har Kommissionen hjemmel til at erklaere undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), for uanvendelig.

5. Tilbagesoegning af en ulovligt udbetalt statsstoette for herved at genoprette den oprindelige situation kan principielt ikke betragtes som en foranstaltning, der ikke staar i rimeligt forhold til formaalene i traktatens bestemmelser om statsstoette.

I oevrigt kan en medlemsstat, hvis myndigheder har ydet stoette i strid med de i traktatens artikel 93 fastlagte procedureregler, ikke paaberaabe sig stoettemodtagernes berettigede forventning eller retssikkerhedsprincippet og dermed unddrage sig sin forpligtelse til at traeffe de foranstaltninger, der er noedvendige for at gennemfoere en kommissionsbeslutning, hvorefter medlemsstaten skal soege stoetten tilbage.

Dommens præmisser

1 Ved staevninger indgivet til Domstolens Justitskontor den 19. juni 1992 har Kongeriget Spanien i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk. 1, nedlagt paastand om annullation af artikel 2, 3, 4 og 5 i Kommissionens beslutning 92/317/EOEF af 25. marts 1992 om den stoette, som Spanien har ydet Hilaturas y Tejidas Andaluces SA (herefter benaevnt "Hytasa"), nu benaevnt Mediterráneo Técnica Textil SA, og selskabets koeber (EFT L 171, s. 54), af artikel 2, 3, 4 og 5 i Kommissionens beslutning 92/318/EOEF af 25. marts 1992 om stoette, som Spanien har ydet til Industrias Mediterráneas de la Piel SA (Imepiel) (EFT L 172, s. 76), og af artikel 2, 3, 4 og 5 i Kommissionens beslutning 92/321/EOEF af 25. marts 1992 om den stoette, som Spanien har ydet Intelhorce SA (tidligere Industrias Textiles Guadalhorce SA), nu benaevnt GTE, General Textil España SA, en statsejet producent af bomuldstekstiler (EFT L 176, s. 57).

2 Efter at Kommissionen mellem 1987 og 1989 havde erfaret, at de spanske myndigheder gennem Patrimonio del Estado (Kontoret for Statsejendom under OEkonomi- og Finansministeriet) havde ydet kapitalindskud til tre selskaber, der ejedes af den spanske stat ° hvoraf to drev virksomhed inden for tekstilindstrien (Hytasa og Intelhorce) og et inden for skotoejsindustrien (Imepiel) ° ivaerksatte den procedurer med henblik paa at vurdere foreneligheden af disse foranstaltninger med traktatens artikel 92 og 93.

3 Det fremgaar af Kommissionens konstateringer, at den spanske stat mellem 1986, hvor Spanien tiltraadte Faellesskabet, og 1989, indskoed 7,1 mia. PTA i Hytasa, 6,029 mia. PTA i Imepiel og 7,82 mia. PTA i Intelhorce i form af udvidelser af kapitalen for at daekke driftstab. Paa baggrund af denne situation med vedvarende tab besluttede den spanske stat at privatisere de tre virksomheder.

4 Salgsvilkaarene omfattede bl.a.:

° for Hytasa en udvidelse af kapitalen paa 4,3 mia. PTA fra Patrimonio del Estado i forbindelse med salget med henblik paa at forbedre denne virksomheds oekonomiske situation, gennemfoere investeringer og finansiere afskedigelser, og salgsprisen var fastsat til 100 mio. PTA for hele aktiebeholdningen

° for Imepiel en udvidelse af kapitalen paa 8,5 mia. PTA fra Patrimonio del Estado i forbindelse med salget med henblik paa at forbedre selskabets oekonomiske situation, omstrukturere arbejdsstyrken og foretage passende investeringer i udstyr, og salgsprisen var fastsat til 100 mio. PTA

° for Intelhorce en udvidelse af kapitalen paa 5,869 mia. PTA fra Patrimonio del Estado, og salgsprisen var fastsat til 2 mia. PTA, der skulle betales i tre rater foer afslutningen af salget.

5 Efter at disse nye udvidelser af kapitalen var blevet gennemfoert, blev salgskontrakterne underskrevet henholdsvis den 22. juli 1990 (Hytasa), den 3. februar 1990 (Imepiel) og den 4. august 1989 (Intelhorce). Ved kontrakterne forpligtede koeberne sig endvidere til ikke at saelge selskaberne inden for perioder fra tre til fire aar.

6 Ved de tre anfaegtede beslutninger erklaerede Kommissionen den stoette, der var ydet mellem 1986 og 1989, ulovlig, idet den var blevet ydet i strid med procedurereglerne i traktatens artikel 93, stk. 3. Kommissionen fandt dog, at stoetten opfyldte betingelserne for at kunne henfoeres under undtagelsesbestemmelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og at den derfor var forenelig med faellesmarkedet (artikel 1 i hver af beslutningerne).

7 Hvad derimod angaar de udvidelser af kapitalen, der var gennemfoert til fordel for de tre selskaber i forbindelse med deres privatisering (minus salgsprisen), fastslog Kommissionen, at der ikke alene var tale om stoette, der var ydet i strid med procedurereglerne i traktatens artikel 93, stk. 3, men at den yderligere ikke opfyldte nogen af undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 92, stk. 2 og 3, og at den derfor var uforenelig med det faelles marked (artikel 2 i hver af beslutningerne).

8 Kommissionen kraevede, at denne stoette skulle tilbagebetales i overensstemmelse med procedurerne og bestemmelserne i den nationale lovgivning (artikel 3 i hver af beslutningerne).

9 Ifoelge artikel 4 i beslutning 92/317 vedroerende Hytasa maa ingen aftale gennemfoeres, hvorefter koeberne godtgoeres af staten eller Patrimonio del Estado for den ved beslutningen paalagte forpligtelse til at tilbagebetale modtaget stoette.

10 Endelig paalaegger artikel 5 i den naevnte beslutning og artikel 4 i hver af beslutningerne 92/318 og 92/321, der vedroerer henholdsvis Imepiel og Intelhorce, den spanske regering at underrette Kommissionen om de trufne foranstaltninger.

11 Kongeriget Spanien har gjort gaeldende, at de omtvistede beslutninger er truffet i strid med traktatens artikel 92 og 93. Det har i saa henseende fremfoert forskellige anbringender, nemlig at Kommissionen ulovligt har fastslaaet, at Kongeriget Spanien har overtraadt procedurereglerne i traktatens artikel 93, stk. 3, at der foreligger en tilsidesaettelse af traktatens artikel 92, stk. 1, og stk. 3, litra a) og c), at traktatens artikel 190 er tilsidesat, og at tilbagebetalingsforpligtelsen er ulovlig.

Spoergsmaalet om Kommissionen ulovligt har fastslaaet, at Kongeriget Spanien har overtraadt traktatens artikel 93, stk. 3

12 I sag C-278/92 har Kongeriget Spanien anfoert, at den oekonomiske stoette fra staten i forbindelse med privatiseringen af Hytasa ikke var ulovlig, da den blev ydet i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 93, stk. 3. Ifoelge Spanien blev Kommissionen underrettet om stoettens vaesentligste bestanddele ved dokumenter fremsendt den 30. maj og den 25. juni 1990, dvs. foer stoetten blev ivaerksat den 25. juli 1990, og foer der den 3. august 1990 blev givet meddelelse om beslutningen om at ivaerksaette proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2.

13 Traktatens artikel 93, stk. 3, lyder: "Kommissionen skal underrettes saa betids om enhver paataenkt indfoerelse eller aendring af stoetteforanstaltninger, at den kan fremsaette sine bemaerkninger hertil. Er Kommissionen af den opfattelse, at det paataenkte er uforeneligt med faellesmarkedet i henhold til artikel 92, ivaerksaetter den uopholdeligt den i stk. 2 fastsatte fremgangsmaade. Den paagaeldende medlemsstat maa ikke gennemfoere de paataenkte foranstaltninger, foer den naevnte fremgangsmaade har foert til endelig beslutning."

14 Det foelger af Domstolens praksis, at formaalet med denne bestemmelse, nemlig at forhindre ivaerksaettelsen af stoetteforanstaltninger, der er i strid med traktaten, indebaerer, at forbuddet efter artikel 93, stk. 3, sidste punktum, har virkning under hele den indledende undersoegelsesprocedure, der ifoelge Domstolen andrager to maaneder (dom af 11.12.1973, sag 120/73, Lorenz, Sml. s. 1471, praemis 4, og af 20.3.1984, sag 84/82, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 1451, praemis 11).

15 Denne frist var ikke udloebet i det foreliggende tilfaelde, og Kongeriget Spanien kunne derfor ikke gennemfoere den omtvistede stoette uden at overtraede traktatens artikel 93, stk. 3.

16 Kongeriget Spaniens foerste anbringende skal foelgelig forkastes.

Spoergsmaalet, om traktatens artikel 92, stk. 1, er tilsidesat

17 Kongeriget Spanien har i de tre sager anfoert, at kapitalindskuddene til de omhandlede virksomheder ikke er stoette efter traktatens artikel 92, stk. 1. Ifoelge Spanien har Kommissionen foretaget en urigtig anvendelse af kriteriet vedroerende den private investor, saaledes som det er blevet udformet af Domstolen (domme af 10.7.1986, sag 234/84, Belgien mod Kommissionen, Sml. s. 2263, praemis 14 ff., og sag 40/85, Sml. s. 2321, praemis 13 ff., samt dom af 21.3.1991, sag C-305/89, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1603, praemis 19 ff.). Spanien bestrider navnlig Kommissionens konklusion, hvorefter privatiseringen af virksomhederne ikke var den oekonomisk mest fordelagtige loesning.

18 Med hensyn til virksomheden Hytasa har Kongeriget Spanien navnlig gjort gaeldende, at omkostningerne ved at likvidere denne virksomhed var vaesentligt stoerre end anslaaet af Kommissionen. Mens Kommissionen saaledes beregner den samlede omkostning i forbindelse med likvidationen af Hytasa paa grundlag af selskabets nettovaerdi, ville likvidationen have paafoert staten et tab paa 5 312 600 000 PTA. Dette beloeb kommer Kongeriget Spanien frem til ved at tage den justerede vaerdi af selskabets aktiver (8 741 800 000 PTA) og deri fratraekke den justerede vaerdi af selskabets passiver (6 338 000 000 PTA) og udgifterne til afskedigelser af medarbejdere (7 666 400 000 PTA). Privatiseringsplanen var foelgelig til fordel for Patrimonio del Estado.

19 Med hensyn til virksomhederne Imepiel og Intelhorce har Kongeriget Spanien navnlig gjort gaeldende, at likvidationen af dem ville have medfoert langt stoerre omkostninger, navnlig som foelge af afskedigelsen af hhv. 1 450 (Imepiel) og 1 671 ansatte (Intelhorce) ° udgifterne hertil er beregnet til hhv. 7 900 000 000 og 11 362 800 000 PTA ° statens udgifter til loenninger og arbejdsloeshedsydelser (3 mia. PTA saa vidt angaar Intelhorce), tabet af virksomhedernes aktiver, stoette til at genskabe den industrielle infrastruktur osv.

20 Det fremgaar af Domstolens faste praksis, at offentlige myndigheders indgreb i en virksomheds kapital, uanset under hvilken form dette indgreb sker, kan udgoere statsstoette, naar betingelserne i traktatens artikel 92 er opfyldt (naevnte dom i sagen Italien mod Kommissionen, praemis 18).

21 For at kunne afgoere, om saadanne foranstaltninger udgoer statsstoette, maa det undersoeges, om en privat investor af en stoerrelse, der kan sammenlignes med organer, som forestaar forvaltningen af den offentlige sektor, under tilsvarende omstaendigheder kunne taenkes at ville have indskudt en kapital af den omhandlede stoerrelse (samme dom, praemis 19).

22 Der maa i denne forbindelse sondres mellem de forpligtelser, staten skal haefte for som ejer af et selskabs aktiekapital, og de forpligtelser, der kan paahvile den som offentlig myndighed. Eftersom de tre omhandlede selskaber var blevet oprettet som aktieselskaber, haeftede Patrimonio del Estado som ejer af aktiekapitalen i disse selskaber kun for deres gaeld op til likvidationsvaerdien af deres aktiver. Heraf foelger, for saa vidt angaar naervaerende sag, at forpligtelserne vedroerende udgifterne til afskedigelse af de ansatte, betaling af ydelser ved arbejdsloeshed samt stoette til genskabelse af den industrielle infrastruktur ikke maa tages i betragtning ved anvendelsen af kriteriet vedroerende den private investor.

23 Det af Kongeriget Spanien fremfoerte anbringende maa herefter forkastes.

24 Kongeriget Spanien har endvidere under henvisning til de politiske, sociale og oekonomiske omkostninger, der altid foelger af lukningen af virksomheder med flere end 1 000 loenmodtagere i socialt kriseramte omraader, understreget, at Patrimonio del Estado' s image, som er et immaterielt aktiv, kunne blive alvorligt skadet ved en saadan foranstaltning.

25 Ifoelge Domstolens praksis (dom af 21.3.1991, sag C-303/88, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1433, praemis 21) kan et moderselskab i et begraenset tidsrum paatage sig at daekke tabene i et af dets datterselskaber, saaledes at datterselskabet kan standse driften paa de bedst mulige betingelser. Saadanne beslutninger kan vaere begrundet ikke blot i muligheden for herved at opnaa en indirekte oekonomisk gevinst, men ogsaa i andre overvejelser, f.eks. oensket om at bevare koncernens image eller omlaegge dens virksomhed.

26 Kommissionen har imidlertid med rette haevdet, at en privat investor, der soeger at gennemfoere en strukturpolitik ° globalt eller for en branche ° med henblik paa mulighederne for at opnaa fortjeneste paa lang sigt, ikke fornuftigvis kan tillade sig, efter at der i en aarraekke uafbrudt har vaeret tab, at foretage kapitalindskud, der i oekonomisk henseende ikke alene koster mere end at likvidere aktiverne, men som desuden er betinget af, at virksomheden saelges, hvilket fjerner enhver udsigt til, at den kan give overskud, selv paa lang sigt.

27 I sag C-278/92 og C-280/92, der vedroerer hhv. Hytasa og Intelhorce, har Kongeriget Spanien endvidere gjort gaeldende, at der ikke kan vaere tvivl om salgenes aabne og ubetingede karakter, da Kommissionen selv anerkendte, at virksomhederne blev solgt til de hoejestbydende. For saa vidt angaar Hytasa skete praesentationen med henblik paa salget saaledes ved hjaelp af en brochure, hvorved 160 spanske og udenlandske virksomheder blev opfordret til at fremsaette tilbud. Der var ikke knyttet nogen som helst forhaandsbetingelser til opfordringen til at afgive et bud. De endeligt fastsatte betingelser var resultatet af direkte forhandlinger med tilbudsgiverne. Disse betingelser var rimelige og forholdsmaessige i forhold til saa legitime maal som at forhindre spekulation og at gennemfoere omstruktureringsplanen.

28 I del IV, sjette betragtning, i beslutning 92/317 og del V, sjette betragtning, i beslutning 92/321 anfoerer Kommissionen vedroerende betingelserne for salget af selskaberne Hytasa og Intelhorce, at:

° Selskabet blev faktisk solgt til den hoejestbydende.

° Dette er dog ikke tilstraekkeligt til at sikre, at der ikke er noget statsstoetteelement i salget.

° For at naa til den konklusion skal det bevises, at salget skete i form af et betingelsesloest, aabent udbud, dvs. gennem en udbudsprocedure, hvor alle potentielle koebere opfordredes til at afgive bud paa selskabet, og hvor staten ikke knyttede nogen betingelser til salget.

° I denne forbindelse viser de oplysninger, som de spanske myndigheder har fremlagt, at staten stillede visse betingelser over for koeberne, som for en tid begraensede mulighederne for at afhaende den erhvervede aktiepost og selskabets ret til at anmode staten om at tillade midlertidige afskedigelser.

29 Kongeriget Spanien har ikke bestridt denne sidste oplysning, og dets anbringende vedroerende dette punkt maa foelgelig forkastes.

30 I sag C-278/92 har Kongeriget Spanien yderligere anfoert, at salgskontrakten vedroerende virksomheden Hytasa paalaegger koeberen at give ubetinget afkald paa en fordring paa 822 750 396 PTA, som virksomheden havde paa Patrimonio del Estado, og som var blevet anerkendt ved en nu retskraftig dom afsagt af Tribunal Supremo den 22. marts 1990. Dette beloeb boer under alle omstaendigheder fratraekkes indskuddet paa 4,2 mia. PTA, da opgivelsen af denne fordring alene skete med henblik paa salget og gjorde det muligt at undgaa en offentlig udgift, der under enhver anden omstaendighed ville have vaeret uundgaaelig. Foelgelig er det beloeb, der skal laegges til grund i forbindelse med foranstaltningen, 3 377 300 000 PTA.

31 Dette anbringende kan ikke tiltraedes. Som Kommissionen med rette har understreget, kunne den ikke uden videre udlede af den anvendte formulering i salgskontrakten ("afkald paa eventuelle rettigheder"), at Hytasa havde en fordring paa 822 750 396 PTA paa staten. Da denne omstaendighed ikke er blevet fremfoert under den administrative procedure, der omhandles i traktatens artikel 93, men foerst i staevningen, kan Kongeriget Spanien ikke goere den gaeldende.

32 Kongeriget Spanien har endelig anfoert, at Kommissionen ikke har paavist, at de spanske myndigheders kapitalindskud til de tre omhandlede virksomheder paavirkede samhandelen inden for Faellesskabet. En paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne sker nemlig ikke automatisk, og det skal paavises i hvert enkelt konkret tilfaelde, at der foreligger en aktuel eller potentiel paavirkning eller en konkurrenceforvridning.

33 For saa vidt angaar virksomheden Hytasa har Kongeriget Spanien over for Kommissionen anfoert, at den ikke har vaeret i stand til at bevise, at EF-markedet for faerdigvarer forarbejdet af uld og bomuld ville blive paavirket. Den anfaegtede beslutning gengiver alle de spanske oplysninger, undersoegelser og analyser vedroerende markedet for garner og vaevede stoffer, men Hytasa skulle ophoere med at saelge paa dette marked som leverandoer og i stedet for blive kunde. Hvad derimod angaar de faerdigvarer, som Hytasa for fremtiden skulle producere og saelge, begraenser Kommissionen sig til at klage over de manglende statistiske oplysninger.

34 Med hensyn til virksomheden Imepiel har Kongeriget Spanien gjort gaeldende, at den paa ny privatiserede virksomheds markedsandel er marginal: 1,5% af det nationale marked og 0,8% af EF-markedet paa grundlag af virksomhedens kapacitet og 0,2% af EF-markedet paa grundlag af produktionen; udfoerslerne udgjorde i 1988 det ubetydelige beloeb af 940 mio. PTA. Spanien har endvidere anfoert, at de omtvistede kapitalindskud fra Patrimonio del Estado ikke har foert til nogen forskelsbehandling i forhold til de konkurrerende virksomheders markedsandel. Deres formaal var nemlig at fjerne de oekonomiske byrder, der navnlig hidroerte fra gammel gaeld, og saaledes goere det muligt for virksomheden at overleve. Virkningerne for samhandelen inden for Faellesskabet er derfor ikke-eksisterende eller ubetydelige.

35 Endelig har Kongeriget Spanien vedroerende virksomheden Intelhorce anfoert, at Kommissionen blot undersoeger den almindelige situation for tekstilindustrien i Faellesskabet, men ikke anfoerer nogen som helst oplysning, der viser situationen paa det spanske marked i forhold til EF-markedet eller Intelhorce' s situation, lige saa lidt som dennes placering paa faellesmarkedet som helhed.

36 Det bemaerkes, at de anfaegtede beslutninger i fornoedent omfang indeholder en gennemgang af brancherne tekstil og fodtoej.

37 I beslutningerne vedroerende virksomhederne Hytasa og Intelhorce har Kommissionen anfoert, at i 1988 beloeb den samlede tekstilproduktion i Faellesskabet sig til 86,691 mia. ECU, hvoraf bomuldsindustrien repraesenterede 20% og uldindustrien over 15%. Samhandelen inden for Faellesskabet med bomuldstekstiler har et stort omfang, og eksportsatserne inden for Faellesskabet udgoer hhv. 22%, 34% og 64% af faellesskabsproduktionen for garner, vaevede produkter og faerdigvarer.

38 Ifoelge beslutningen vedroerende virksomheden Hytasa deltager denne saavel direkte i EF-samhandelen med salg af uldstoffer i udlandet som indirekte ved at besidde en stor markedsandel paa det spanske marked inden for baade uld- og bomuldsprodukter. Det samme gaelder ifoelge oplysninger fra Kongeriget Spanien for salget af de faerdigvarer af uld og bomuld, som Hytasa skal fremstille efter privatiseringen. Intelhorce deltager i handelen med bomuldstekstiler og har en vigtig stilling paa det spanske marked.

39 I beslutningen vedroerende virksomheden Imepiel har Kommissionen anfoert, at Faellesskabets skoproduktion udgoer 1,05 mia. par sko og udviser en faldende tendens, hvilket har foert til en nedgang paa ca. 15% siden 1986. Markedets samlede stoerrelse er ca. 1,29 mia. par, og samhandelen inden for Faellesskabet omfatter ca. 440 mio. par (42% af produktionen, 34% af markedet). I 1986 havde Spanien ca. 14% af faellesmarkedet maalt i produktion, og heraf eksporteredes 61%. Kommissionen har anfoert, at selv om Imepiel ikke i vaesentligt omfang deltager i Spaniens eksportmarked, vanskeliggoer virksomhedens kunstige tilstedevaerelse paa det spanske marked andre faellesskabsproducenters adgang til dette marked.

40 Det fremgaar af Domstolens praksis, at naar en oekonomisk stoette, som ydes af en stat, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Faellesskabet, maa det antages, at denne samhandel paavirkes af stoetten (dom af 17.9.1980, sag 730/79, Philip Morris mod Kommissionen, Sml. s. 2671, praemis 11). Det er i den forbindelse ikke noedvendigt, at den stoettede virksomhed selv deltager i udfoerslerne. Naar en medlemsstat yder stoette til en virksomhed, kan den indenlandske produktion derved blive opretholdt eller foroeget med den konsekvens, at chancerne for de virksomheder, der er etableret i de oevrige medlemsstater, for at eksportere deres produkter til denne medlemsstats marked herved bliver formindskede (dom af 13.7.1988, sag 102/87, Frankrig mod Kommissionen, Sml. s. 4067, praemis 19).

41 I betragtning af de saerlige vanskeligheder paa markederne for tekstiler af bomuld og uld saavel som for sko findes Kommissionens antagelse om, at enhver stoette til en bestemt producent indebaerer risiko for at fremkalde en alvorlig fordrejning af konkurrencevilkaarene, ikke at vaere forkert.

42 Det skal tillige bemaerkes, at den omstaendighed, at en stoette er forholdsvis ubetydelig, eller at den stoettemodtagende virksomhed er af beskeden stoerrelse, ikke paa forhaand udelukker, at samhandelen mellem medlemsstaterne kan vaere paavirket (dom af 21.3.1990, sag C-142/87, Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 959, praemis 43).

43 Det foelger i det hele af det anfoerte, at anbringendet om, at traktatens artikel 92, stk. 1, er tilsidesat, er ubegrundet og foelgelig skal forkastes.

Spoergsmaalet om stoettens forenelighed med faellesmarkedet

a) Traktatens artikel 92, stk. 3, litra a)

44 I sag C-278/92 og C-280/92 har Kongeriget Spanien anfoert, at selv om Kommissionen anerkender, at Sevilla- og Málaga-regionerne, hvor virksomhederne Hytasa og Intelhorce er beliggende, er omfattet af traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), har den alligevel erklaeret denne bestemmelse ° hvorefter stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i omraader, hvor levestandarden er usaedvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskaeftigelse, kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet ° for uanvendelig. I denne forbindelse har Spanien navnlig bestridt Kommissionens anbringende om, at omstruktureringsplanerne ikke var egnede til at sikre de to virksomheders fortsatte levedygtighed.

45 For saa vidt angaar virksomheden Hytasa har Kongeriget Spanien anfoert, at det afgoerende hensyn i forbindelse med privatiseringen var at sikre virksomhedens overlevelse ved en vaesentlig omlaegning af dens produktion og salg ved hjaelp af vaerdifuld knowhow, nye designs, teknologiske fornyelser og hensyntagen til modens krav. Genopretningsplanen forudsaa en betydelig nedskaering af arbejdsstyrken: Antallet af loenmodtagere skulle nedsaettes fra 1 034 til 720. Selskabet skulle begraense sin produktion af garner og stoffer i et omfang, der varierede mellem 20,8% og 30,2%. Selskabet skulle helt ophoere med at saelge disse produkter, idet de fremstillede produkter alene skulle bruges til fremstilling af faerdigvarer i virksomheden selv; virksomhedens aktiviteter skulle derefter koncentreres om fremstillingen af beklaedning.

46 For saa vidt angaar virksomheden Intelhorce har Kongeriget Spanien gjort gaeldende, at koeberne paatog sig at goere en stor oekonomisk og organisatorisk indsats for at goere virksomheden levedygtig efter at have indskraenket dens omfang, og at det afgoerende led i denne indsats var koebernes knowhow. Salget havde ikke til formaal at holde selskabet kunstigt i live, men derimod at sikre dets oekonomiske, tekniske og oekonomiske genrejsning. Ifoelge genopretningsplanen skulle arbejdsstyrken nedskaeres med 40%, og Intelhorce' s traditionelle produktion skulle nedskaeres. Produktionsplanerne for 1991-1993 viste saaledes ved udgangen af perioden en nedgang paa 21% i produktionen af garner og behandlede varer og en nedgang paa 50% for stoffer.

47 Kommissionen har i de anfaegtede beslutninger for det foerste anfoert, at den paagaeldende stoette ikke blev ydet i henhold til de relevante regionalstoetteordninger, men paa grundlag af ad hoc-beslutninger truffet af den spanske regering i form af skoensmaessigt foretagne udvidelser af kapitalen. Stoetten kan saaledes ikke betragtes som regional.

48 Det bemaerkes i den forbindelse, at Kommissionen i en meddelelse af 3. februar 1979 vedroerende stoetteordninger med regionalt sigte (EFT C 31, s. 9), som beslutning 92/317 og 92/321 henviser til, har anfoert, at kravet om regional specificitet er opfyldt, naar egnsudviklingsbistand ydet i omraader, som nyder gavn af Den Europaeiske Regionaludviklingsfond, i princippet udgoer en del af et egnsudviklingsprogram, saaledes som angivet i artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 724/75 af 18. marts 1975 om oprettelse af naevnte fond (EFT L 73, s. 1). I henhold til artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1787/84 af 19. juni 1984 (EFT L 169, s. 1), der har afloest den foernaevnte forordning, deltager fonden bl.a. i finansieringen af nationale programmer af interesse for Faellesskabet. Et saadant program fastlaegges paa nationalt plan og bestaar af en raekke sammenhaengende, fleraarige foranstaltninger, som er i overensstemmelse med de nationale maalsaetninger, og som bidrager til gennemfoerelsen af Faellesskabets maalsaetninger og politikker (artikel 10).

49 Paa grundlag af de naevnte bestemmelser, der fandt anvendelse paa det i sagen omhandlede tidspunkt, er det med foeje, at Kommissionen fandt, at ad hoc-stoette, dvs. stoette, der ikke udgoer en del af et nationalt program af interesse for Faellesskabet, principielt ikke opfylder kriteriet vedroerende regional specificitet. En saadan stoette har nemlig ikke i foerste raekke til formaal at fremme udviklingen af visse oekonomiske omraader, men ydes, som det er tilfaeldet i naervaerende sag, som stoette til driften af vanskeligt stillede virksomheder. Det paahviler herefter medlemsstaten at bevise, at den omhandlede stoette faktisk opfylder kriteriet vedroerende regional specificitet. Kommissionen skal imidlertid foerst praecisere de kriterier, paa grundlag af hvilke den undtagelsesvis anser ad hoc-stoette for at vaere af regional karakter. Den omstaendighed, at den omtvistede stoette er ydet ved ad hoc-beslutninger, udelukker saaledes ikke, at den i naervaerende sag betragtes som regional stoette efter traktatens artikel 92, stk. 3, litra a).

50 Kommissionen har for det andet anfoert, at selv om den omtvistede stoette blev anset for regional stoette, er den alligevel ikke omfattet af undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra a), da den ikke bidrager til regionens langsigtede udvikling uden at vaere til skade for den faelles interesse og for konkurrencevilkaarene i Faellesskabet.

51 I henhold til fast praksis har Kommissionen ved anvendelsen af traktatens artikel 92, stk. 3, et vidt skoen, bl.a. hvad angaar de oekonomiske og sociale faktorer, der kommer i betragtning paa faellesskabsplan (jf. foernaevnte dom af 21.3.1991, sag C-303/88, Italien mod Kommissionen, praemis 34). Herved skal Kommissionens argumentation imidlertid vaere sammenhaengende.

52 Kommissionen har anfoert, at den af Hytasa forelagte omstruktureringsplan ikke indebar en holdbar loesning for virksomheden, idet

° de planlagte reduktioner i produktionen og salget af halvfabrikata (fra 13 til 25% for garner og stoffer) blev opvejet af stigningen i fremstillingen og salget af faerdigvarer (fra 50 til 320%), hvilket foroegede belastningen af markedet i en vanskeligt stillet branche

° der ikke var planlagt nedskaeringer af produktionsapparatet, saaledes at Hytasa paa ny i fremtiden ville kunne udvide sine aktiviteter inden for en branche med overproduktion

° foranstaltningerne til nedskaering af arbejdsstyrken var utilstraekkelige.

53 Kommissionen har i den anfaegtede beslutnings del VI, ottende betragtning, anfoert foelgende:

"Selv om den paagaeldende stoette kunne betragtes som en regionalstoette, ville den alligevel ikke vaere forenelig med bestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a), fordi stoette, der ydes i henhold til denne artikel, skal bidrage til regionens langsigtede oekonomiske udvikling ° hvilket i dette tilfaelde indebaerer, at stoetten i det mindste skal tjene til at sikre selskabets fortsatte bestaaen; et maal, der ikke er opfyldt for Hytasa' s vedkommende, hvis man skal doemme ud fra de oplysninger, der hidtil er blevet fremsendt til Kommissionen (dette aspekt blev behandlet i del IV) ° uden at have uacceptable negative virkninger for konkurrencevilkaarene i Faellesskabet."

54 I den anfaegtede beslutnings del IV, hvortil Kommissionen henviser, behandles spoergsmaalet om, i hvilket omfang den omtvistede foranstaltning indeholdt statsstoetteelementer efter traktatens artikel 92, stk. 1. Den vedroerer ikke spoergsmaalet om genskabelsen af Hytasa' s levedygtighed.

55 Dette spoergsmaal behandles heller ikke i beslutningens del III. Efter at have sammenfattet indholdet af de to omstruktureringsplaner anfoerer Kommissionen i den sekstende betragtning, at der kan rejses tvivl om, hvor velfunderede de spanske myndigheders forudsaetninger og de forventede resultater er. Ifoelge Kommissionen giver de mange modsigelser mellem de to planer den ikke grund til at dele de positive forudsigelser om den reviderede plans endelige resultat (samme betragtning). Kommissionen har imidlertid ikke fremfoert noget konkret argument til stoette for, at den nye omstruktureringsplan ikke skulle kunne sikre, at Hytasa blev levedygtig.

56 Endelig har Kommissionen i niende betragtning til del VI anfoert, at spoergsmaalet om, hvorvidt Hytasa' s investeringsplaner er forenelige med Faellesskabets interesser, og spoergsmaalet, om de bidrager til en fornuftig omstrukturering af selskabet, "behandles yderligere nedenfor". I virkeligheden droefter den paa dette sted spoergsmaalet om stoettens skadelige virkninger for konkurrencevilkaarene, men den undersoeger ikke den reviderede plans betydning for genskabelsen af Hytasa' s levedygtighed. En saadan undersoegelse var imidlertid noedvendig i dette tilfaelde, saa meget desto mere som der efter planen skulle ske en vaesentlig omlaegning af produktionen til fremstilling af beklaedning.

57 Det maa herefter fastslaas, at Kommissionens undersoegelse af, om den omtvistede stoette var forenelig med traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), ikke opfyldte de kriterier, den selv har fastsat.

58 Beslutningen vedroerende virksomheden Hytasa skal foelgelig annulleres for saa vidt angaar artikel 2, stk. 2, og artikel 3, 4 og 5.

59 Med hensyn til virksomheden Intelhorce har Kommissionen i den anfaegtede beslutnings del IV, anden betragtning, fastslaaet, at hovedformaalet med den foerste omstruktureringsplan var at naa frem til en betydelig styrkelse af markedsfoeringsstrukturen gennem oprettelse af et dobbelt butiksnet, der skulle saelge virksomhedens egne faerdigvarer inden for baade hvidevarer og beklaedning, med nyt design og et nyt registreret varemaerke, der skulle oege salget. I overensstemmelse med denne strategi havde Intelhorce planer om selv at aabne femten butikker med hvidevarer i Spanien i 1990-1992 og at aabne yderligere toogtyve butikker paa franchisebasis i 1993-1994. Inden for beklaedning planlagde selskabet selv at aabne fjorten butikker i Spanien i 1991-1992 og yderligere halvtreds paa franchisebasis i 1993-1994 (del IV, tredje betragtning). Hvad omsaetningen angaar betoed denne strategi, at Intelhorce' s samlede resultat ville blive aendret fra et underskud paa 2,491 mia. PTA i 1990 til et overskud paa 1,044 mia. PTA i 1994, som ville vaere det foerste aar i den femaarsplanlaegning, der var omfattet af det oprindelige omstruktureringsprogram, hvor der kunne noteres et overskud (del IV, fjerde betragtning).

60 Det oprindelige omstruktureringsprogram maatte revideres paa grund af de oversvoemmelser, der ramte Málaga-provinsen i november-december 1989, og som paavirkede Intelhorce' s produktionsstruktur, men ogsaa fordi selskabet havde vist sig at vaere ude af stand til at ivaerksaette strategien for beklaedningsartikler (del IV, ottende betragtning). I det reviderede program indgik, at planen vedroerende beklaedningsserien og det tilhoerende butiksnet skulle udsaettes paa ubestemt tid, produktionsniveauet skulle nedsaettes, og arbejdsstyrken skulle reduceres yderligere (samme betragtning). Efter det naevnte program ville Intelhorce' s slutresultat gaa fra et underskud paa 1,894 mia. PTA i 1990 til et underskud paa 1,712 mia. PTA i 1992 (del IV, tiende betragtning).

61 Kommissionen fandt det yderst tvivlsomt, om det fremlagte omstruktureringsprogram kunne sikre, at Intelhorce ville overleve, da virksomheden baade i den oprindelige og i den reviderede udgave konsekvent gav underskud, og den anmodede derfor den 18. marts 1991 de spanske myndigheder om at fremlaegge en ny plan. Selv om myndighederne havde haft til hensigt at fremlaegge en saadan ny plan, var den ikke blevet forelagt paa datoen for den omtvistede beslutning, dvs. den 25. marts 1992 (del VII, femtende til nittende betragtning).

62 Paa grundlag af disse omstaendigheder fastslog Kommissionen med rette, at det fremlagte program ikke bidrog til en reel omstrukturering, der fuldt ud sikrede, at Intelhorce kunne overleve. Den kunne derfor med foeje finde, at betingelserne for at anvende traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), ikke var opfyldt i dette tilfaelde.

b) Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c)

63 Kongeriget Spanien har anfoert, at stoetten til virksomhederne Imepiel og Intelhorce maa betragtes som sektorstoette efter traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), hvorefter stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller oekonomiske regioner kan erklaeres forenelig med faellesmarkedet, naar den ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse. Stoetten var noedvendig i betragtning af situationen inden for den paagaeldende erhvervsgren. Dens formaal var at goere virksomheden levedygtig igen paa lang sigt. Den var knyttet til en omstrukturering af branchen, for saa vidt som den indgik i den overlevelsesplan, der var udarbejdet af Patrimonio del Estado og af koeberne. Den var endvidere i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, da forstyrrelserne af markedet var helt ubetydelige.

64 Kommissionen har i del VI, sekstende betragtning, i beslutningen vedroerende Imepiel og i del VII, ellevte betragtning, i beslutningen vedroerende Intelhorce anfoert, at stoetten til de to virksomheder falder ind under kategorien stoette til virksomheder i vanskeligheder, da baade disse selskabers oekonomiske situation og deres tidligere resultater altid har vaeret usikre. Ifoelge de samme beslutninger indebaerer stoette til virksomheder i vanskeligheder en stor risiko for, at arbejdsloeshedsproblemer og industrielle problemer flyttes fra en medlemsstat til en anden, idet denne form for stoette viderefoerer status quo ved at fratage de markedsoekonomiske kraefter deres saedvanlige konsekvenser, som bestaar i, at ukonkurrencedygtige virksomheder i processen hen imod en tilpasning til aendrede konkurrencevilkaar forsvinder.

65 Ifoelge disse to beslutninger anlaegger Kommissionen derfor en meget streng synsvinkel, naar den vurderer lovligheden af stoette til omstrukturering af virksomheder i vanskeligheder. Kommissionen kraever navnlig, at denne form for offentlig stoette goeres betinget af, at der gennemfoeres et sundt omstrukturerings- eller omstillingsprogram, der vil kunne genskabe stoettemodtagerens langsigtede levedygtighed. Desuden skal der kompenseres for stoetten i form af et bidrag fra stoettemodtageren til udviklingen af sektoren som helhed paa faellesskabsplan gennem en nedbringelse af virksomhedens tilstedevaerelse paa markedet.

66 For saa vidt angaar virksomheden Imepiel har Kommissionen anfoert (del VI, tyvende betragtning), at den paa privatiseringstidspunktet ikke havde faaet forelagt en omstruktureringsplan, der beviste, at virksomheden ville vaere levedygtig i fremtiden, som omfattede en reduktion af virksomhedens produktionskapacitet og som udviste et fald i virksomhedens markedsandele. Den af koeberne udarbejdede plan for virksomhedens fremtid indebar faktisk, at produktionen skulle stige i stedet for at falde, hvilket sidste var noedvendigt for at goere omstruktureringen interessant for den beroerte sektor paa faellesskabsplan (del VI, nittende betragtning).

67 Kommissionen kan med rette finde, at betingelsen for, at stoette til virksomheder i vanskeligheder kan erklaeres forenelig med traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), er, at stoetten er knyttet til en omstruktureringsplan, der skal begraense eller omlaegge virksomhedernes aktivitetsomraader. Eftersom den omtvistede stoette ifoelge den plan, der blev fremlagt i forbindelse med privatiseringen af Imepiel, alene havde til virkning at saette stoettemodtageren i stand til at fortsaette sin virksomhed med en stoerre produktion, havde Kommissionen hjemmel til at erklaere undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), for uanvendelig.

68 For saa vidt angaar virksomheden Intelhorce har Kommissionen anfoert (del VII, fjortende betragtning), at ingen af de fremlagte omstruktureringsprogrammer indeholdt en klar forpligtelse til at reducere produktionskapaciteten. Tvaertimod skulle der ifoelge det oprindelige program saettes gang i virksomhedens aktiviteter igen gennem en foroegelse af dens samlede omsaetning paa 91% (traditionelle produkter og butiksnettet). Selv om der ifoelge det reviderede program forventedes et mindre fald i omsaetningen paa 6,5% fra 1990 til 1992, var der intet, som forhindrede Intelhorce i paa ny at udvide sine aktiviteter efter 1992 ved hjaelp af virksomhedens stadig uudnyttede kapacitet.

69 Herefter kunne heller ikke Intelhorce blive omfattet af undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).

Spoergsmaalet om tilsidesaettelse af traktatens artikel 190

70 Kongeriget Spanien har gjort gaeldende, at de omtvistede beslutninger indebaerer en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190, idet Kommissionen ikke har angivet nogen begrundelse for modsigelserne mellem dens behandling af den stoette, som staten ydede indtil 1988 og 1989, og som blev anset for forenelig, og de senere indskud, der skete paa grund af privatiseringen, og som betragtes som uforenelige. Ifoelge Kongeriget Spanien ligger den stoette, der blev udbetalt i forbindelse med privatiseringen, i direkte forlaengelse af den tidligere stoette og forfoelger de samme maal.

71 Det skal hertil blot bemaerkes, at bedoemmelsen af stoettens forenelighed med faellesmarkedet bygger paa en individuel undersoegelse af de omhandlede indskud og ikke paa en sammenligning med de tidligere foranstaltninger, hvis lovlighed ikke bestrides.

72 Anbringendet om, at traktatens artikel 190 er tilsidesat, maa foelgelig forkastes.

Spoergsmaalet, om forpligtelsen til tilbagebetaling er ulovlig

73 Kongeriget Spanien har i sag C-279/92 og C-280/92 anfoert, at forpligtelsen til at tilbagebetale stoetten, der er fastsat i artikel 3 i hver af beslutningerne 92/318 og 92/321, er i strid med proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning saavel som med forpligtelsen til at give en fyldestgoerende begrundelse. Spanien har isaer anfoert, at den omstaendighed, at en stoette fastslaas at vaere forbudt efter artikel 92, ikke er tilstraekkelig til, at der samtidig opstaar en tilbagebetalingsforpligtelse. Ifoelge Spanien er dette en mulighed, der staar til raadighed for Kommissionen, der, saafremt den bruger den, skal begrunde sin beslutning. Selv om tilbagebetalingsforpligtelsen ikke principielt er urimelig i betragtning af de forfulgte maal, er dette ikke det samme som, at den aldrig er urimelig. Der maa saaledes foretages en undersoegelse af hvert enkelt tilfaelde for at fastslaa, om den ligevaegt, der soeges mellem den opnaaede fordel og den paafoerte skade, virkelig foreligger, eller om den af Kommissionen paalagte forpligtelse i et konkret tilfaelde tvaertimod er urimelig.

74 Kongeriget Spanien har i denne forbindelse anfoert, at en forpligtelse til at tilbagebetale de kapitalindskud, som Patrimonio del Estado har ydet, er helt uforholdsmaessig i betragtning af de ganske ubetydelige skadevirkninger, som stoetten eventuelt har kunnet have for den frie konkurrence i samhandelen inden for Faellesskabet, naar henses til de alvorlige foelger, det ville kunne have for kreditorerne, til arbejdstagernes tab, til den underliggende sociale konfliktsituation saavel som til arbejdsloesheden og det usaedvanligt lave udviklingsniveau i de paagaeldende omraader.

75 Ifoelge Domstolens praksis kan tilbagesoegning af en ulovligt udbetalt statsstoette for herved at genoprette den oprindelige situation principielt ikke betragtes som en foranstaltning, der ikke staar i rimeligt forhold til formaalene i traktatens bestemmelser om statsstoette (ovennaevnte dom af 21.3.1990, Belgien mod Kommissionen, praemis 66).

76 I oevrigt kan en medlemsstat, hvis myndigheder har ydet stoette i strid med de i artikel 93 fastlagte procedureregler, ikke paaberaabe sig stoettemodtagernes berettigede forventning og dermed unddrage sig sin forpligtelse til at traeffe de foranstaltninger, der er noedvendige for at gennemfoere en kommissionsbeslutning, hvorefter denne medlemsstat skal soege stoetten tilbage (dom af 20.9.1990, sag C-5/89, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 3437, praemis 37). Den kan heller ikke i samme oejemed paaberaabe sig retssikkerhedsprincippet.

77 Kongeriget Spanien har i denne sag ikke fremfoert noget argument, der begrunder en fravigelse af disse principper.

78 Med hensyn til begrundelsespligten bemaerkes, at Domstolen i dom af 24. februar 1987 (sag 310/85, Deufil mod Kommissionen, Sml. s. 901, praemis 24), som de omtvistede beslutninger henviser til, har fastslaaet, at naar den paataenkte stoette i strid med traktatens artikel 93, stk. 3, allerede er blevet udtalt, kan denne beslutning ske i form af et paabud til de nationale myndigheder om at kraeve stoetten tilbagebetalt. Kommissionen er herefter ikke forpligtet til at anfoere en saerlig begrundelse for, at den har ret til at udoeve en befoejelse, som Domstolen saaledes har tillagt den.

79 I sag C-279/92 har Kongeriget Spanien endvidere gjort gaeldende, at Imepiel under den betalingsstandsningsprocedure, der for tiden verserer, ikke har mulighed for at gennemfoere den af Kommissionen paalagte foranstaltning.

80 Det fremgaar af Domstolens praksis, at eventuelle vanskeligheder vedroerende fremgangsmaaden eller af anden art, der vedroerer gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning, ikke paavirker dennes lovlighed (ovennaevnte dom af 21.3.1990, Belgien mod Kommissionen, praemis 63). Den omstaendighed, at virksomheden Imepiel efter den omtvistede beslutning er kommet under konkursbehandling, er saaledes uden betydning i naervaerende sag.

81 Endelig har Kongeriget Spanien i sag C-280/92 kritiseret Kommissionen for at have foretaget en forkert beregning af det beloeb, der skal tilbagebetales. Spanien har i denne forbindelse henvist til, at efter den anfaegtede beslutning beloeber stoetten i forbindelse med udvidelse af kapitalen sig til 4,405 mia. PTA, dvs. forskellen mellem 5,869 mia. PTA og 1,464 mia. PTA, hvor sidstnaevnte beloeb er nutidsvaerdien paa salgstidspunktet af de tre rater, som koeberne af Intelhorce skulle betale, og som nominelt beloeber sig til 2 mia. PTA (nutidsvaerdien er beregnet ved anvendelse af den rentesats, som den spanske stat fastsatte for de ICO-obligationer, der blev udstedt i juni 1989). Ifoelge Kongeriget Spanien er denne matematiske beregning af det beloeb, der skal tilbagebetales, ikke korrekt. Saafremt koebsprisen ikke kan laegges til grund med hele beloebet, fordi betalingen af den skete i tre rater, kan kapitalindskuddet heller ikke medregnes fuldt ud, eftersom dette indskud heller ikke blev afregnet i en enkelt rate.

82 Det hedder i den anfaegtede beslutnings del IV, femte betragtning:

"... den kapitaltilfoersel paa 5,869 mia. PTA, som staten havde foretaget foer salget, spiller en afgoerende rolle i omstruktureringsprogrammet. Dette beloeb blev af staten indsat paa en spaerret bankkonto, og Intelhorce' s ledelse kunne kun bruge det gradvis, hvis den beviste over for staten, at den faktisk havde foretaget investeringer i materielle eller immaterielle anlaegsaktiver, der svarede til det beloeb, den tidligere havde haevet. Muligheden for at haeve paa den spaerrede konto var ogsaa tidsmaessigt begraenset i henhold til foelgende tidsplan:

° En foerste rate paa 1,869 mia. PTA er til raadighed lige efter salget, uden at der skal gives en begrundelse, og den kan ogsaa bruges til andre udgifter end investeringer.

° To yderligere rater paa 1,5 mia. PTA ... kan tidligst haeves henholdsvis den 1. juli 1991 og den 1. juli 1992.

° En sidste rate paa 1 mia. PTA kan tidligst haeves den 1. juli 1993."

83 Kommissionen har anfoert, at det omhandlede beloeb saaledes blev udbetalt af staten, da den overfoerte ejendomsretten til aktierne, og at beloebet foelgelig indgik i selskabets formue paa salgstidspunktet, selv om visse betingelser skulle vaere opfyldt, foer det var til raadighed. Kommissionen har understreget, at midler indsat paa en bankkonto normalt giver et renteafkast til kontohaveren, i naervaerende sag til Intelhorce. Kommissionen er ikke bekendt med, at dette ikke var tilfaeldet i naervaerende sag.

84 Kongeriget Spanien har ikke bestridt, at kapitalindskuddet gav et renteafkast til Intelhorce fra salgstidspunktet, og Kommissionens fremgangsmaade ved beregningen af stoettebeloebet findes herefter ikke at vaere forkert.

85 Det foelger af det anfoerte, at i sag C-278/92 skal artikel 2, stk. 2, og artikel 3, 4 og 5 i beslutning 92/317 annulleres, og at sagsoegte skal frifindes i sag C-279/92 og C-280/92.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

86 Det bestemmes i procesreglementets artikel 69, stk. 2, andet afsnit, at er der flere tabende parter, traeffer Domstolen afgoerelse om omkostningernes fordeling. Da Kommissionen har tabt i sag C-278/92 og Kongeriget Spanien i sag C-279/92 og C-280/92, bestemmes, at omkostningerne skal baeres af Kommissionen med en tredjedel og af Kongeriget Spanien med to tredjedele.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Artikel 2, stk. 2, og artikel 3, 4 og 5 i Kommissionens beslutning 92/317/EOEF af 25. marts 1992 om den stoette, som Spanien har ydet Hytasa, nu benaevnt Mediterráneo Técnica Textil SA, og selskabets koeber, annulleres.

2) Sagsoegte frifindes i sag C-279/92 og C-280/92.

3) Sagens omkostninger baeres af Kommissionen med en tredjedel og af Kongeriget Spanien med to tredjedele.