ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i Rådets direktiv 96/67/EF af 15. oktober 1996 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne, idet den ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at fastlægge en procedure for udvælgelse af leverandører, som har tilladelse til at levere ground handling-ydelser i lufthavnene i Lissabon, Porto og Faro for så vidt angår kategorierne »bagage«, »forpladshandling« og »håndtering af fragt og post«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/8

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. september 2014 — Philippe Gruslin mod Beobank SA, tidligere Citibank Belgium SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Belgien)

(Sag C-88/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) - direktiv 85/611/EØF - artikel 45 - begrebet »udbetalinger til deltagerne« - udlevering af andelsbeviser noteret på navn til deltagerne))

2014/C 409/11

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Philippe Gruslin

Sagsøgt: Beobank SA, tidligere Citibank Belgium SA

Konklusion

Den i artikel 45 i Rådets direktiv 85/611/EØF af 20. december 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter), som ændret ved Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/26/EF af 29. juni 1995, fastsatte forpligtelse, hvorefter et investeringsinstitut, som markedsfører sine andele på en anden medlemsstats område end der, hvor det er hjemmehørende, er forpligtet til at sikre udbetalingerne til deltagerne i den medlemsstat, hvor markedsføringen finder sted, skal fortolkes således, at den ikke omfatter udlevering til deltagerne af beviser, der repræsenterer de andele, der er registreret i deres navn i udstederens deltagerregister.

(1) EUT C 147 af 25.5.2013.
5)

Artikel 12-14 i direktiv 2000/31 giver ikke en udbyder af informationssamfundstjenester mulighed for at forhindre, at der anlægges sag mod den pågældende, og følgelig hindre en national rets vedtagelse af foreløbige forholdsregler. De ansvarsbegrænsninger, der er fastsat i disse bestemmelser, kan påberåbes af tjenesteyderen i overensstemmelse med bestemmelserne i national ret, som sikrer deres gennemførelse, eller i mangel heraf efter en fortolkning af national ret i overensstemmelse hermed. Derimod kan direktiv 2000/31 ikke inden for rammerne af en sag som den i hovedsagen omhandlede i sig selv skabe forpligtelser for private og kan således ikke påberåbes som sådan mod private.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/13

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 10. september 2014 — Iraklis Haralambidis mod Calogero Casilli (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-270/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - arbejdskraftens frie bevægelighed - artikel 45, stk. 1 og 4, TEUF - begrebet arbejdstager - ansættelser i den offentlige administration - funktion som formand for en havnemyndighed - deltagelse i udøvelsen af offentlig myndighed - nationalitetskrav))

2014/C 409/18

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Iraklis Haralambidis

Sagsøgt: Calogero Casilli

Procesdeltagere: Autorità Portuale di Brindisi, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Regione Puglia, Provincia di Brindisi, Comune di Brindisi og Camera di Commercio Industria Artigianato ed Agricoltura di Brindisi

Konklusion

Artikel 45, stk. 4, TEUF skal under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede fortolkes således, at bestemmelsen ikke tillader en medlemsstat at forbeholde sine statsborgere udøvelsen af hvervet som formand for en havnemyndighed.

(1) EUT C 207 af 20.7.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/17

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 11. september 2014 — Ronny Verest og Gaby Gerards mod Kongeriget Belgien (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-489/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - indkomstskat - lovgivning til undgåelse af dobbeltbeskatning - beskatning af indkomst af fast ejendom oppebåret i en anden medlemsstat end bopælsstaten - fritagelsesmetode med progressionsforbehold i bopælsstaten - forskelsbehandling mellem fast ejendom beliggende i bopælsstaten og fast ejendom beliggende i en anden medlemsstat))

2014/C 409/24

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ronny Verest og Gaby Gerards

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, såfremt denne lovgivning, ved anvendelsen af en progressionsklausul indeholdt i en dobbeltbeskatningsoverenskomst, kan føre til en højere indkomstskattesats alene af den grund, at metoden til at fastlægge størrelsen af indkomst af fast ejendom medfører, at indkomst hidrørende fra ikke-udlejet fast ejendom beliggende i en anden medlemsstat ansættes til et højere beløb end indkomst, der hidrører fra sådanne ejendomme beliggende i den første medlemsstat. Det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, om dette er virkningen af den lovgivning, der er omhandlet i hovedsagen.

(1) EUT C 352 af 30.11.2013
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/18

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. september 2014 — Mohamed Ali Ben Alaya mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-491/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - direktiv 2004/114/EF - artikel 6, 7 og 12 - betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på studier - afslag på indrejse og ophold til en person, som opfylder betingelserne i nævnte direktiv - de kompetente myndigheders skønsmargen))

2014/C 409/25

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mohamed Ali Ben Alaya

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 12 i Rådets direktiv 2004/114/EF af 13. december 2004 om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på studier, elevudveksling, ulønnet erhvervsuddannelse eller volontørtjeneste skal fortolkes således, at den berørte medlemsstat er forpligtet til at lade en tredjelandsstatsborger, som ønsker at opholde sig på nævnte medlemsstats område i over tre måneder med henblik på studier, indrejse på dette område, når denne statsborger opfylder de udtømmende indrejsebetingelser i dette direktivs artikel 6 og 7, og denne medlemsstat ikke gør et af de hensyn, som udtrykkeligt er opregnet i nævnte direktiv, og som begrunder afslag på en opholdstilladelse, gældende over for vedkommende.

(1) EUT C 344 af 23.11.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/10

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. september 2014 — Gemeente ’s-Hertogenbosch mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-92/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - sjette momsdirektiv - artikel 5, stk. 7, litra a) - afgiftspligtige transaktioner - begrebet »levering mod vederlag - en kommunes første indflytning i en fast ejendom, der er opført for kommunens regning på et denne tilhørende grundstykke - virksomhed udøvet som offentlig myndighed og som afgiftspligtig person))

2014/C 409/13

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gemeente ’s-Hertogenbosch

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Konklusion

Artikel 5, stk. 7, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at den finder anvendelse på en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor en kommune tager en bygning i brug, som den har ladet opføre på egen grund, og hvis areal den for 94 %’s vedkommende vil anvende til sin virksomhed som offentlig myndighed og for 6 %’s vedkommende til sin virksomhed som afgiftspligtig person, hvoraf 1 % vedrører fritagne transaktioner, der ikke giver ret til fradrag af momsen. Den senere anvendelse af bygningen til kommunens virksomhed kan dog i henhold til sjette direktivs artikel 17, stk. 5, kun give ret til fradrag af den afgift, som er betalt i forbindelse med den i direktivets artikel 5, stk. 7, litra a), omhandlede udtagelse, i et omfang svarende til bygningens anvendelse til brug for afgiftspligtige transaktioner.

(1) EUT C 147 af 25.5.2013
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/15

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 11. september 2014 — Österreichischer Gewerkschaftsbund mod Wirtschaftskammer Österreich — Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-328/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2001/23/EF - varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter - forpligtelse for erhververen til at opretholde de løn- og arbejdsvilkår, som gælder ifølge en kollektiv overenskomst, indtil en anden kollektiv overenskomst træder i kraft - begrebet »kollektiv overenskomst« - national lovgivning, der fastætter, at den opsagte kollektive overenskomst fortsat har virkning, indtil en anden overenskomst træder i kraft))

2014/C 409/21

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Österreichischer Gewerkschaftsbund

Sagsøgt: Wirtschaftskammer Österreich — Fachverband Autobus-, Luftfahrt- und Schifffahrtsunternehmungen

Konklusion

Artikel 3, stk. 3, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter skal fortolkes således, at »løn- og arbejdsvilkår, som [gælder] ifølge en kollektiv overenskomst« som omhandlet i denne bestemmelse, er løn- og arbejdsvilkår, som er fastsat ved en kollektiv overenskomst, og som i medfør af en medlemsstats lovgivning på trods af, at den nævnte overenskomst er blevet opsagt, fortsætter med at have virkning for de arbejdsforhold, som var omfattet af nævnte overenskomst umiddelbart før dens ophør, så længe disse arbejdsforhold ikke er omfattet af en ny kollektiv overenskomst, eller indtil der indgås en ny individuel aftale med de pågældende arbejdstagere.

(1) EUT C 274 af 21.9.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/17

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 10. september 2014 — »Vilniaus energija« UAB mod Lietuvos metrologijos inspekcijos Vilniaus apskrities skyrius (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-423/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - frie varebevægelser - foranstaltninger med tilsvarende virkning - direktiv 2004/22/EF - metrologisk verifikation af målesystemer - varmtvandsmåler, der opfylder samtlige krav i dette direktiv og er tilsluttet en fjernopkoblet (telemetrisk) dataoverførselsenhed - forbud mod at anvende denne måler uden forudgående metrologisk verifikation af systemet))

2014/C 409/23

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Vilniaus energija« UAB

Sagsøgt: Lietuvos metrologijos inspekcijos Vilniaus apskrities skyrius

Konklusion

Artikel 34 TEUF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/22/EF af 31. marts 2004 om måleinstrumenter skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning og praksis, hvorefter en varmtvandsmåler, der opfylder samtlige krav i dette direktiv og er tilsluttet en fjernopkoblet (telemetrisk) dataoverførselsenhed, betragtes som et målesystem, hvilket indebærer, at varmtvandsmåleren ikke må anvendes til sit formål, før der er udført en metrologisk verifikation af det samlede målesystem bestående af denne måler og den fjernopkoblede (telemetriske) dataoverførselsenhed.

(1) EUT C 304 af 19.10.2013
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 4. september 2014 — Damijan Vnuk mod Zavarovalnica Triglav d.d. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovenien)

(Sag C-162/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer - direktiv 72/166/EØF - artikel 3, stk. 1 - begrebet »[færdsel med] køretøjer« - ulykke forvoldt på en gårdsplads af en traktor med anhænger))

(2014/C 395/14)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Damijan Vnuk

Sagsøgt: Zavarovalnica Triglav d.d.

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse skal fortolkes således, at enhver anvendelse af et køretøj, der er i overensstemmelse med dette køretøjs almindelige brug, er omfattet af begrebet »[færdsel med] køretøjer« som omhandlet i denne bestemmelse. En traktormanøvre på en gårdsplads som den i hovedsagen omhandlede, som foretages for at placere den anhænger, som traktoren er udstyret med, i en lade, kan således være omfattet af dette begreb, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.

(1) EUT C 156 af 1.6.2013.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. september 2014 — Sofia Zoo mod Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)

(Sag C-532/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af arter af vilde dyr og planter - forordning (EF) nr. 338/97 - artikel 11 - en importtilladelses ugyldighed begrænset til de dyreenheder, som ugyldighedsgrunden faktisk angår))

(2014/C 395/25)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sofia Zoo

Sagsøgt: Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség

Konklusion

Artikel 11, stk. 2, litra a) og b), i Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed skal fortolkes således, at en importtilladelse, der ikke overholder denne forordnings bestemmelser, kun skal anses for ugyldig for så vidt angår de enheder, som denne importtilladelses ugyldighedsgrund faktisk angår, således at disse enheder er de eneste, der skal beslaglægges og eventuelt konfiskeres af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor de befinder sig.

(1) EUT C 15 af 18.1.2014.
1)

Artikel 1, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at begrebet »det civil- og handelsretlige område« som omhandlet i denne bestemmelse omfatter et søgsmål med påstand om betaling af en fordring, der er opstået på grundlag af levering af transportydelser, som er anlagt af kurator for en virksomhed, der er gået konkurs, idet denne kurator er udpeget under en insolvensbehandling, der er indledt i en medlemsstat, og som er rettet mod modtageren af disse ydelser, der er etableret i en anden medlemsstat.
2)

Artikel 29, litra b), i forordning nr. 1346/2000 skal fortolkes således, at spørgsmålet om, hvilken person eller myndighed der har ret til at indgive begæringen om en sekundær insolvensbehandling, skal vurderes på grundlag af den nationale lovgivning i den medlemsstat, på hvis område begæringen om indledning af en sådan insolvensbehandling er indgivet. Retten til at indgive en begæring om indledning af en sekundær insolvensbehandling kan imidlertid ikke være begrænset til kun at gælde kreditorer, der er bosiddende eller har deres hjemsted i den medlemsstat, på hvis område det omhandlede forretningssted er beliggende, eller kun til de kreditorer, hvis fordring stammer fra dette forretningssteds drift.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 4. september 2014 — eco cosmetics GmbH & Co. KG mod Virginie Laetitia Barbara Dupuy (sag C-119/13) og Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. mbH mod Tetyana Bonchyk (sag C-120/13) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Wedding — Tyskland)

(Forenede sager C-119/13 og C-120/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 1896/2006 - europæisk betalingspåkravsprocedure - manglende gyldig forkyndelse - retsvirkninger - europæisk betalingspåkrav, der erklæres eksigibelt - indsigelse - prøvelse i særlige tilfælde - frister))

(2014/C 395/12)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Wedding

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: eco cosmetics GmbH & Co. KG (sag C-119/13) og Raiffeisenbank St. Georgen reg. Gen. mbH (sag C-120/13)

Sagsøgte: Virginie Laetitia Barbara Dupuy (sag C-119/13) og Tetyana Bonchyk (sag C-120/13)

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1896/2006 af 12. december 2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure skal fortolkes således, at procedurerne i forordningens artikel 16-20 ikke finder anvendelse, når det viser sig, at et europæisk betalingspåkrav ikke er blevet forkyndt i overensstemmelse med de mindstestandarder, der er fastsat i forordningens artikel 13-15.

Når en sådan uregelmæssighed først viser sig efter, at et europæisk betalingspåkrav er blevet erklæret eksigibelt, skal skyldneren have mulighed for at gøre indsigelse mod denne uregelmæssighed, der, såfremt den bliver behørigt godtgjort, skal medføre, at denne eksigibilitetserklæring skal anses for ugyldig.

(1) EUT C 164 af 8.6.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 421/17

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 18. september 2014 — Bundesdruckerei GmbH mod Stadt Dortmund (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vergabekammer Arnsberg — Tyskland)

(Sag C-549/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 56 TEUF - fri udveksling af tjenesteydelser - restriktioner - direktiv 96/71/EF - fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelseskontrakter - national lovgivning, der pålægger tilbudsgiverne og deres underleverandører at forpligte sig til at betale en mindsteløn til det personale, som udfører de tjenesteydelser, der er genstand for en offentlig kontrakt - underleverandør, som er hjemmehørende i en anden medlemsstat))

2014/C 421/23

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Vergabekammer Arnsberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesdruckerei GmbH

Sagsøgt: Stadt Dortmund

Konklusion

Artikel 56 TEUF er i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor en tilbudsgiver påtænker at udføre en offentlig kontrakt ved alene at gøre brug af arbejdstagere, der er ansat af en underleverandør med hjemsted i en anden medlemsstat end den, hvori den ordregivende myndighed er hjemmehørende, til hinder for anvendelsen af en lovgivning i den medlemsstat, hvori den ordregivende myndighed er hjemmehørende, der forpligter underleverandøren til at betale de nævnte arbejdstagere en ved denne lovgivning fastsat mindsteløn.

(1) EUT C 24 af 25.1.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 421/11

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 17. september 2014 — Commerz Nederland NV mod Havenbedrijf Rotterdam NV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-242/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - konkurrence - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - begrebet støtte - garantier stillet af en offentlig virksomhed til en bank med henblik på ydelsen af lån til tredjemandslåntagere - garantier forsætligt stillet af denne offentlige virksomheds direktør i strid med virksomhedens vedtægtsmæssige bestemmelser - formodning om indsigelse fra den offentlige myndighed, der ejede denne virksomhed - om staten kan tilregnes garantierne))

2014/C 421/14

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Commerz Nederland NV

Sagsøgt: Havenbedrijf Rotterdam NV

Konklusion

Artikel 107, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at det for at afgøre, om garantier stillet af en offentlig virksomhed kan eller ikke kan tilregnes den offentlige myndighed, der kontrollerer den, sammen med alle de indicier, der fremgår af omstændighederne i hovedsagen og af den sammenhæng, hvori de indgår, er relevante omstændigheder, dels at nævnte virksomheds enedirektør, der har stillet disse garantier, har handlet ulovligt, bevidst har hemmeligholdt deres tildeling og har tilsidesat sin virksomheds vedtægter, dels at nævnte offentlige myndighed ville have modsat sig denne garantistillelse, hvis den var blevet oplyst herom. Disse oplysninger kan i en situation som den i hovedsagen omhandlede ikke i sig selv udelukke en sådan tilregnelse, medmindre det heraf følger, at de pågældende garantier blev stillet uden denne offentlige myndigheds indblanding.

(1) EUT C 207 af 20.7.2013.
1)

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 31, stk. 3, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF, idet den ikke har fastsat en forpligtelse til at meddele de kompetente polske myndigheder om placeringen af de i henhold til dette direktivs del C dyrkede genetisk modificerede organismer, ikke har oprettet et register over, hvor disse GMO’er befinder sig, og ikke har gjort oplysningerne om denne placering offentligt tilgængelige.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 421/8

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. oktober 2014 — Martin Grund mod Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Sag C-47/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fælles landbrugspolitik - fælles regler for ordninger for direkte støtte - enkeltbetalingsordning - begrebet »permanente græsarealer« - arealer, der anvendes til dyrkning af græs og andet grøntfoder, som er holdt uden for bedriftens omdrift i mindst fem år - arealer, som i løbet af denne periode er blevet omlagt og tilsået med andet grøntfoder end det, der tidligere er blevet dyrket på disse arealer))

2014/C 421/10

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Martin Grund

Sagsøgt: Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

Konklusion

Den definition af »permanente græsarealer«, der fremgår af artikel 2, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 1120/2009 af 29. oktober 2009 om gennemførelsesbestemmelser til enkeltbetalingsordningen i afsnit III i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, skal fortolkes således, at den omfatter landbrugsarealer, der i mindst fem år har været anvendt og fortsat anvendes til dyrkning af græs og andet grøntfoder, selv om arealerne i denne periode er blevet omlagt og tilsået med en anden type grøntfoder end det, som hidtil blev dyrket dér.

(1) EUT C 108 af 13.4.2013
2)

Artikel 56, 193 og 196 i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor et selskabs hovedetablering i et tredjeland leverer ydelser mod vederlag til samme selskabs filial med hjemsted i en medlemsstat, og hvor den pågældende filial er medlem af en gruppe af personer, der kan betragtes som én afgiftspligtig person i forhold til merværdiafgift, i denne medlemsstat, er denne gruppe som modtager af tjenesteydelserne pligtig at betale den skyldige merværdiafgift.