ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Tredje anbringende: Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, TEUF Sagsøgerne har endvidere anført, at afgørelsen tilsidesætter artikel 107, stk. 3, TEUF og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Kommissionen burde således ikke have bedømt de af institutionen efterprøvede faktiske omstændigheder på grundlag af dennes retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi 2014-2020, der først blev offentliggjort den 28. juni 2014. Den burde i stedet have anvendt de retningslinjer, der blev offentliggjort i 2008. Såfremt Kommissionen havde lagt kriterierne fra 2008 til grund, ville den kun kunne være kommet til det resultat, at den angivelige støtte var forenelig med det indre marked.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/52

Sag anlagt den 4. februar 2015 — Sharif University of Technology mod Rådet

(Sag T-52/15)

(2015/C 138/70)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Sharif University of Technology (Teheran, Iran) (ved Barrister M. Happold)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Bilaget til Rådets afgørelse 2014/776/FUSP, bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, bilaget til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1202/2014 og bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.

— Sagsøgeren tildeles erstatning for den skade, som Rådets handlinger har påført sagsøgerens omdømme.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har med søgsmålet nedlagt påstand om annullation af bilaget til Rådets afgørelse 2014/776/FUSP (1), bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP (2), bilaget til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1202/2014 (3) og bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 (4).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar og til en effektiv domstolsbeskyttelse.

Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har foretaget et åbenbart urigtigt skøn for så vidt angår vedtagelsen af restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren.

Med det tredje anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ejendomsret og proportionalitetsprincippet.

Med det fjerde anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har misbrugt sine beføjelser ved at vedtage restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren.

(1) Rådets afgørelse 2014/776/FUSP af 7.11.2014 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 325, s. 19).

(2) Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26.7.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39).

(3) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1202/2014 af 7.11.2014 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 325, s. 3).

(4) Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23.3.2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1).
—

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes i henhold til artikel 87 i procesreglementet for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans af 2. maj 1991 at betale sagens omkostninger.
—

Artikel 1 og artikel 3, stk. 1, i Europa-Kommissionens afgørelse af 25. november 2014, Statsstøtte SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) C(2014) 8786 endelig vedrørende støtte til el fra vedvarende energikilder og reduceret EEG-afgift for energiintensive forbrugere annulleres for så vidt som det heri fastslås, at (i) støtte til el fra vedvarende energikilder i henhold til den tyske lov om forrang for vedvarende energikilder (lov om vedvarende energi af 28.10.2008 i den fra 1.1.2012 gældende ændrede affattelse — »EEG 2012«) herunder finansieringsmekanismen, og (ii) støtten til begrænsning af EEG-afgiften for energiintensive forbrugere (Særlig Godtgørelsesordning — BesAR) i henhold til § § 40 ff. i EEG 2012 i 2013 og 2014 udgør ulovlig statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, som er gennemført i strid med artikel 108, stk. 3, TEUF.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 19. december 2014 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nummer C(2014) 10135) (EUT L 369, s. 71) annulleres, for så vidt som den udelukker visse udgifter afholdt inden for sektoren for arealstøtte i ansøgningsåret 2008, svarende til: a) 10 % af de samlede udgifter, som blev afholdt til støtten til græsning, b) 5 % af de samlede udgifter, som blev afholdt til den supplerende koblede støtte, og c) 5 % af de samlede udgifter, som blev afholdt inden for sektoren for udvikling af landdistrikterne udelukkes fra EU-finansiering.
—

Det fremgår klart af Domstolens Pimix-dom (C-146/11, EU:C:2012:450), at Kommissionens beslutning 2006/776 allerede ved vedtagelsen var i strid med de nævnte bestemmelser i tiltrædelsesakten, og at Kommissionen skulle have ændret den. De Kommissionen med den anfægtede afgørelse har afvist at ændre beslutning 2006/776, er den anfægtede afgørelse ligeledes i strid med de nævnte bestemmelser i tiltrædelsesakten.
2.

Andet anbringende om, at Rådet har begået et åbenbart urigtigt skøn og/eller, at sagsøgerens opførelse på listen er ulovlig, idet kriterierne for opførelse på listen ikke er opfyldt i sagsøgerens tilfælde. Der er navnlig ikke grundlag for at hævde, at sagsøgeren har overtrådt våbenembargoen, og Rådet kan ikke og/eller har undladt at godtgøre nogen relevante forhold i sin begrundelse.
—

Det fastslås, at indehaveren af EF-registrering nr. 1 909 183 WEBSHIPPING har fortabt sine rettigheder, og at det velrenommerede varemærke ikke har haft virkning siden tidspunktet for indgivelsen af begæringen om varemærkets fortabelse, dvs. den 6. juli 2012.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 16. januar 2015 nr. 2015/103 (meddelt under nr. C(2015) 53 final) om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) annulleres, for så vidt som den er omfattet af nærværende søgsmål.
1.

Første anbringende: Tilsidesættelse af artikel 16 (friheden til at oprette og drive egen virksomhed), artikel 20 (lighed for loven) og artikel 21 (ikke-forskelsbehandling) i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som følge af vilkårlig forskelsbehandling. Sagsøgeren har gjort gældende, at Europa-Kommissionen i gennemførelsesforordningen har fastsat overgangsforanstaltninger og særlige bestemmelser vedrørende andre økologiske akvakulturer, men vilkårligt har undladt at forlænge den i henhold til artikel 95, stk. 11, i forordning nr. 889/2008 (1) fastsatte overgangsperiode, der udløb den 1. januar 2015. Europa-Kommissionen er bekendt med, at selv om pangasius bliver opdrættet fuldstændig økologisk fra tidspunktet for gydningen, så provokeres ægløsningen fra de hunner, der opdrættes i den økologiske akvakultur, imidlertid ved hormontilskud. Eftersom denne metode ikke er i overensstemmelse med de fremtidige genelle EU-retlige regler om akvakultur, og idet andre metoder til udløsning af gydningen stadig er under udvikling, er det nødvendigt, at overgangsperioden forlænges.
4.

Fjerde anbringende om anlæggelsen af et åbenbart urigtigt skøn. Endelig, har sagsøgeren anført, at i mangel af dokumentation for udfaldet af den genoptagne revisionsprocedure og derfor også sagsøgerens mulighed for at fremføre sin sag, før der blev truffet en revideret afgørelse, må Kommissionens reviderede afgørelse, og som konsekvens heraf den oprindelige revisionsafgørelse, anses for udtryk for et åbenbart urigtigt skøn og som vedtaget i strid med sagsøgerens ret til at blive hørt.
1.

Første anbringende om at Kommissionen har begået en retlig fejl som følge af en tilsidesættelse af og/eller en fejlagtig fortolkning af antidumpinggrundforordningens (1) artikel 2, stk. 9, og/eller et åbenbart fejlagtigt skøn, idet den fandt, at det var irrelevant i forhold til antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 9 — også i forbindelse med retlig prøvelse — om der forelå en enkelt økonomisk enhed. Sagsøgeren har også anfægtet følgeslutningen om, at der burde foretages fuldt fradrag for omkostninger og fortjeneste for alle indberettede salg, inklusive eksportrelaterede omkostninger og en rimelig fortjeneste, fra den beregnede eksportpris.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 155/31

Sag anlagt den 27. februar 2015 — Dextro Energy mod Kommissionen

(Sag T-100/15)

(2015/C 155/37)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Dextro Energy GmbH & Co. KG (Krefeld, Tyskland) (ved advokaterne M. Hagenmeyer og T. Teufer)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens forordning (EU) 2015/8 af 6. januar 2015 om afvisning af visse andre sundhedsanprisninger af fødevarer end dem, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed (EUT L 3 af 7.1.2015) annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.

Første anbringende: Tilsidesættelse af artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 1924/2006 (1)

Sagsøgeren har anført, at der ikke findes nogen grunde, der kan begrunde afvisningen af de fem anprisninger, selv om den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet har afgivet fem positive videnskabelige vurderinger. De fem anprisninger er hverken i strid med almindeligt anerkendte ernærings- og sundhedsprincipper eller sender et modsætningsfyldt, forvirrende signal til forbrugerne. De er heller ikke tvetydige eller vildledende.

Andet anbringende: manglende proportionalitet

Sagsøgeren har anført, at det absolutte reklameforbud, der følger af afslaget på ansøgningen, er uforholdsmæssigt, henset til den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets positive stillingtagen til de fem sundhedsanprisninger.

Tredje anbringende: Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet

Sagsøgeren har anført, at Kommissionen har nægtet at godkende sundhedsanprisninger, der ikke er videnskabeligt omstridte, selv om den tidligere har godkendt sammenlignelige anprisninger.

Fjerde anbringende: En utilstrækkelig begrundelse

Sagsøgeren har endelig anført, at den anfægtede forordning ikke indeholder en tilstrækkelig begrundelse. Det fremgår hverken, at Kommissionen har taget sagsøgerens og offentlighedens argumenter i betragtning, eller at den har foretaget en selvstændig prøvelse af disse argumenter.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20.12.2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT L 404 af 30.12.2006, s. 9).
—

Sagsøgeren gives ret til at afgive replik og til i denne forbindelse at fremlægge nye beviser samt føre vidner.
—

Sagsøgerne har anført, at den omstændighed, at de er blevet pålagt morarenter, fører til et resultat, der fuldstændig afviger fra de målsætninger, der ligger til grund for, at Kommissionen er tildelt beføjelser til at fastsætte morarenter.
—

I henhold til artikel 263 TEUF og 264 TEUF fastslås det, at Europa-Kommissionens afgørelse af 19. januar 2015 i sagen vedrørende statsstøtte Sa.35843 (2014/c) (ex 2012/NN) (på 1 1 11 572,00 EUR), er ugyldig i sin helhed, for så vidt som det heri fastslås, at de beløb, der er indrømmet med henblik på kompensation for levering af public service-forpligtelser i henhold til forordning (EØF) nr. 1191/69, tildeling af en godtgørelse i henhold til artikel 11 for satsforpligtelsen inden for sektoren for offentlig lokaltransport, skal anses for en ikke-anmeldt foranstaltning, der udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, som er uforenelig med det indre marked.
—

Sagsøgerne gives ret til at afgive replik og til i denne forbindelse at fremlægge nye beviser samt føre vidner.
1.

Det første anbringende er, at der foreligger en retlig fejl, idet Personaleretten stillet over for »tilsvarende« adgangsbetingelser fandt, at en udvælgelseskomité er forpligtet til at begrunde afgørelsen om ikke at give en ansøger adgang til prøverne i forhold til den bedømmelse, der er foretaget af samme ansøgers kvalifikationsbevis af en anden udvælgelseskomité i en anden udvælgelsesprøve.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at det følger af artikel 1162 i den belgiske code civil, at i tilfælde af tvivl om fortolkningen af en aftale fortolkes aftalen til ulempe for den, der har affattet aftalen, og til fordel for den, som forpligtelsen påhviler. De kontraktlige regler, der finder anvendelse på RP6, følger af »standard« klausuler, som er fastsat af Europa-Kommissionen, og som sagsøgeren ikke havde noget andet valg end at tiltræde, hvorved sagsøgeren blev den part, som påtog sig forpligtelsen. Denne situation og den omstændighed, at reglerne giver anledning til åbenlyse fortolkningsproblemer, hvilket ses af det høje antal af retssager herom for Retten, berettiger, at tvivlen må komme sagsøgeren til gode. Fortolkningsbestemmelsen i artikel 1162 i den belgiske code civil gør det muligt for en ret at fortolke de dårligt formulerede eller tvetydige bestemmelser imod deres ophavsmand, dvs. Kommissionen.
—

I henhold til artikel 263 TEUF og 264 TEUF fastslås det, at Europa-Kommissionens afgørelse af 19. januar 2015 i sagen vedrørende statsstøtte Sa.35842 (2014/C) (ex 2012/NN) (på 4 9 51 838,00 EUR), er ugyldig i sin helhed, for så vidt som det heri fastslås, at de beløb, der er indrømmet med henblik på kompensation for levering af public service-forpligtelser i henhold til forordning (EØF) nr. 1191/69, tildeling af en godtgørelse i henhold til artikel 11 for satsforpligtelsen inden for sektoren for offentlig lokaltransport, skal anses for en ikke-anmeldt foranstaltning, der udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, som er uforenelig med det indre marked.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 190/29

Sag anlagt den 17. april 2015 — Compagnia Trasporti Pubblici m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-187/15)

(2015/C 190/33)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøgere: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Arzano, Italien), Atap — Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Biella, Italien), Actv SpA (Venedig, Italien), Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Italien), Asstra Associazione Trasporti (Rom, Italien) og Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Rom) (ved advokat M. Malena)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

Den anfægtede afgørelse annulleres hvad angår de kapitler og de dele, der er omfattet af søgsmålet.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er stort set de samme, som i sag T-185/15, Buonotourist mod Kommissionen og sag T-186/15, CSTP Azienda della Mobilità mod Kommissionen.

Det gøres navnlig gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 93 TEUF, 94 TEUF, 107 TEUF og 108 TEUF, af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser inden for sektoren for transporter med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje (EFT 1969, s. 258) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/70 (EUT L 315, s. 1), at Kommissionen savnede kompetence, og at der er sket en tilsidesættelse af bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1191/69, samt at der i den foreliggende sag er sket magtfordrejning og en tilsidesættelse af Kommissionens meddelelse om retningslinjerne vedrørende fortolkning af forordning nr. 1370/2007.
1.

Første anbringende vedrører uretmæssig udøvelse af Europa-Kommissionens kompetence til at udelukke beløb fra EU-finansiering — Kommissionen har ved at anvende den faste korrektion, der blev fastsat i gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/103, udøvet sin kompetence uretmæssigt under tilsidesættelse af bestemmelserne i artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 samt Kommissionens retningslinjer for finansielle korrektioner, som defineret i Kommissionens dok. nr. VI/5330/97 af 23. december 1997 om »Retningslinjer for beregning af de finansielle følger ved udarbejdelsen af beslutningen om regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen«. — Kommissionen var forpligtet til at fastsætte korrektionerne på grundlag af en identifikation af de beløb, som Rumænien havde anvendt uretmæssigt, og til ikke at anvende faste takster, eftersom situationens karakter for det første ikke tilsagde det og for det andet, at den rumænske stat over for Kommissionen havde stillet de nødvendige oplysninger til beregning af korrektionerne til rådighed. I det foreliggende tilfælde kan det ikke lægges til grund, at det var nødvendigt med en uforholdsmæssigt stor indsats fra Kommissionens side til fastlæggelsen af faste korrektioner.
2.

Den pålagte korrektion med et samlet beløb på 2 1 23 619,66 EUR (»naturbetingede ulemper« og »landbrugsmiljøvenlige foranstaltninger«) annulleres af følgende grunde: — Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 10, stk. 2 og 4, og af artikel 14, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1975/2006, idet Kommissionen har fastslået, at Kongeriget Spanien ikke har efterkommet sine forpligtelser i forbindelse med kontrol, idet medlemsstaten i forbindelse med foranstaltningerne »naturbetingede ulemper« og »landbrugsmiljøvenlige foranstaltninger« ikke har foretaget en optælling af dyr under de udførte kontroller på stedet i forbindelse med den nævnte støtte. Dette anbringende kan opdeles i to dele, idet det er Kongeriget Spaniens opfattelse, at a) forpligtelsen til at foretage optælling af dyr under kontrol på stedet i henhold til støtte til programmet for udvikling af landdistrikterne 2007-2013 for Castilla og León er i strid med den kontinuerlige karakter af kriteriet om belægningsgraden og princippet om ligebehandling, og b) Kommissionen har foretaget en urigtig fortolkning af artikel 10, stk. 2 og 4, sammenholdt med artikel 14, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1975/2006, idet den er af den opfattelse, at det spanske kontrolsystem ikke var egnet til at efterprøve overholdelsen af belægningskriteriet. — Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 2, stk. 2 og 4, i forordning (EF) nr. 1082/2003, sammenholdt med artikel 26, stk. 2, litra b), i forordning (EF) nr. 796/2004, for så vidt som Kongerigt Spanien råder over pålidelige databaser over kvæg, får og geder, der endvidere løbende opdateres på den fastsatte måde. — Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 31, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1290/2005, idet er åbenbart uforholdsmæssigt at fastsætte den finansielle korrektion til 5 % for de foranstaltninger, der er gentand for undersøgelsen. Den finansielle korrektion er uforholdsmæssig, også selv om den overtrædelse, der tilregnes de spanske myndigheder, måtte foreligge, idet den vedtagne afgørelse går ud over det, der er passende og nødvendigt for at beskytte Unionens finansielle interesser.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse er truffet ultra vires Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er truffet ultra vires med den begrundelse, i) at forordning nr. 1907/2006 ikke gør det muligt for sagsøgte at ajourføre listen med henblik på en eventuel optagelse i bilag XIV som omhandlet i den nævnte forordnings artikel 59, stk. 1, ii) at sagsøgeren forud for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse havde iværksat en procedure, som var i strid med artikel 59 i forordning nr. 1907/2006, iii) og at den anfægtede afgørelse og den af sagsøgte iværksatte procedure forud for dens vedtagelse, omgår den procedure, der er af Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet er fastsat med henblik herpå.
—

Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at det i medfør af artikel 70, stk. 1, i forordning nr. 468/2014, er afgørende for, om der foreligger særlige omstændigheder, at der foreligger »specifikke og faktuelle omstændigheder«, på grundlag af hvilke det »ikke er hensigtsmæssigt« at klassificere et kreditinstitut som signifikant og dermed underkaste det et centralt tilsyn fra ECB. Ifølge sagsøgeren er klassificeringen af et kreditinstitut som signifikant alene efter størrelseskriteriet »ikke hensigtsmæssig« i henhold til artikel 70, stk. 1, i forordning nr. 468/2014, når denne klassificering ikke er nødvendig for at opnå formålene i forordning nr. 1024/2013, men når tilsyn fra den kompetente nationale myndighed under ECBs finansielle tilsyn er tilstrækkeligt til at opnå formålene.
—

Det gøres i den forbindelse gældende, at Kommissionens konstatering af, at statistikken over handelen for de første 11 måneder af 2014 viser en eksportstigning på 5 % i forhold til den samme periode i 2013, afkræftes af tabellen til højre på side 19 i Komitéen for den Fælles Markedsordning for Landbrugsprodukters rapport om situationen på landbrugsmarkedet for fjerkrækød af 22. januar 2015, som Kommissionen har henvist til, og hvoraf fremgår, at EU’s eksport af fjerkræskød i de første 11 måneder af 2013 udgjorde 1 93 6 0 00 000 EUR, mens den i de første 11 måneder af 2014 blot udgjorde 1 88 6 8 38 000 EUR, hvorved den var faldet 2,5 % og ikke steget 5 %. Det gøres endvidere gældende, at Kommissionen ligeledes har foretaget en urigtig vurdering af priserne, som betegnes som »faste«, selv om de har oplevet et alvorligt fald på ca. 8 %, som kan udledes af rapportens s. 9, hvorved Kommissionen følgelig har anlagt et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesat artikel 219, stk. 1, og artikel 221 i forordning (EU) nr. 1308/2013.
Første anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF.

Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ved sin afgørelse har tilsidesat artikel 107, stk. 1, TEUF ved at anse erklæringen om, at selskabet Novácke chemické závody, a.s. v konkurze (herefter »NCHZ«) var et strategisk selskab som omhandlet i den slovakiske lov af 5. november 2009 om visse strategiske foranstaltninger vedrørende strategiske selskaber under insolvensbehandling (herefter »loven«) for statsstøtte i henhold til ovennævnte artikel, eftersom ikke alle artiklens betingelser er opfyldt.

Sagsøgeren har gjort gældende, at erklæringen ikke medførte en overførsel af statslige midler, eftersom der ikke forelå nogen yderligere byrde for staten i forhold til den situation, der ville være opstået, såfremt de sædvanlige insolvensbestemmelser var blevet anvendt. Erklæringen gav heller ikke NCHZ en økonomisk fordel, eftersom kreditorerne for det første under alle omstændigheder ville have tilstræbt, at virksomheden blev fortsat, og at det midlertidige forbud mod afskedigelser kun var til fordel for staten og ikke for selskabet. For det andet består anvendelsen af loven den markedsøkonomiske test, eftersom den var økonomisk fordelagtig for de offentlige kreditorer.

Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at selv hvis Kommissionen skulle have ret, og anvendelsen af loven skulle anses for statsstøtte til fordel for NCHZ, anlagde Kommissionen et åbenbart urigtigt skøn ved beregningen af statsstøttebeløbet.