Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte – Kommissionens beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende en statslig foranstaltning, der midlertidigt kvalificeres som ny støtte – begrundelsespligt – rækkevidde

(Art. 88, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 6)

2. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF – ændring af Kommissionens holdning efter afslutningen af proceduren

(Art. 88, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 7)

3. Konkurrence – fællesskabsregler – virksomhed – begreb – udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed – begreb – forpligtelser til offentlig tjeneste – ingen betydning – aktiviteter knyttet til udøvelsen af offentlige myndigheders prærogativer – ikke omfattet

(Art. 87, stk. 1, EF)

4. Statsstøtte – konkurrencebegrænsning – driftsstøtte – finansiering til en virksomhed, der varetager en public service-opgave på et marked, der er åbent for konkurrence

(Art. 87, stk. 1, EF, art. 86 EF og 88 EF)

5. Statsstøtte – begreb – foranstaltninger med henblik på kompensation for udgifter til offentlig tjeneste, som en virksomhed har påtaget sig

(Art. 86, stk. 2, EF og 87, stk. 1, EF)

6. Statsstøtte – eksisterende støtte – foranstaltninger med henblik på kompensation for udgifter til offentlig tjeneste, som en virksomhed har påtaget sig – beslutning 2005/842 – rækkevidde

(Art. 86, stk. 2, EF; Kommissionens beslutning 2005/842)

7. Statsstøtte – eksisterende og ny støtte – foranstaltning, der ændrer en eksisterende støtteordning – kvalifikation som ny støtte – kriterier

(Art. 88 EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 1)

8. Konkurrence – virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse – definition på tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse – medlemsstaternes skøn

(Art. 86, stk. 2, EF; Kommissionens meddelelse 2001/C 17/04, punkt 22, og 2001/C 320/04, punkt 36)

Sammendrag

1. Når Kommissionen beslutter at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, kan beslutningen herom i henhold til artikel 6 i forordning nr. 659/1999 om anvendelsen af artikel 88 EF begrænses til blot at gengive de relevante faktiske og retlige momenter, at indeholde en foreløbig vurdering med hensyn til støttekarakteren af den påtænkte statslige foranstaltning og til at anføre, om der er tvivl om, hvorvidt den er forenelig med fællesmarkedet. Ifølge samme artikel 6 skal beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure således gøre det muligt for de interesserede parter at deltage aktivt i den formelle undersøgelsesprocedure, under hvilken de kan gøre deres argumenter gældende. I dette øjemed er det tilstrækkeligt, at de berørte parter er bekendt med det ræsonnement, der har ført Kommissionen til foreløbigt at lægge til grund, at den pågældende foranstaltning kunne udgøre en ny støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet.

(jf. præmis 37 og 38)

2. Det fremgår af artikel 7 i forordning nr. 659/1999 om anvendelsen af artikel 88 EF, at Kommissionens analyse ved afslutningen på den formelle undersøgelsesprocedure kan have undergået ændringer, eftersom Kommissionen kan træffe en endelig beslutning om, at foranstaltningen ikke udgør støtte, eller at tvivlen om, hvorvidt den anmeldte foranstaltning er forenelig med fællesmarkedet, er fjernet. Det følger heraf, at den endelige beslutning kan indeholde visse afvigelser i forhold til beslutningen om at indlede en undersøgelse, uden at disse i øvrigt medfører, at den endelige beslutning anses for mangelfuld.

(jf. præmis 50)

3. Inden for konkurrencerettens område omfatter begrebet virksomhed enhver enhed, som udøver erhvervsmæssig virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmåde. Enhver virksomhed, der består i at udbyde varer og tjenesteydelser på markedet, er erhvervsmæssig virksomhed.

Den omstændighed, at en enhed er betroet visse almennyttige opgaver, udgør i den forbindelse ikke en hindring for, at den omhandlede virksomhed kan betragtes som erhvervsmæssig virksomhed. Derimod foreligger der ikke en økonomisk karakter, der begrunder anvendelsen af traktatens konkurrenceregler, i forbindelse med aktiviteter, der henhører under udøvelsen af offentlige myndigheders prærogativer.

For at afgøre, om en enheds virksomhed er virksomhed i traktatens forstand, er det derfor nødvendigt at se nærmere på arten af denne virksomhed.

(jf. præmis 92-95)

4. Støtte, der har til formål at friholde en virksomhed for omkostninger, som den normalt selv skulle have afholdt i forbindelse med den løbende drift og de normale aktiviteter, fordrejer i princippet konkurrencevilkårene.

Den omstændighed, at virksomheden er pålagt en public service-opgave og udfører sine opgaver i overensstemmelse med de bestemmelser, der gælder for denne opgave, kan ikke i sig selv udelukke risikoen for konkurrencefordrejning i forhold til andre virksomheder, medmindre artikel 86 EF til 88 EF berøves deres effektive virkning. Der kan således ydes en for høj kompensation fra den pågældende medlemsstat for en public service-opgave, der – så snart kompensationen godtgøres at foreligge – i sig selv indebærer en risiko for konkurrencefordrejning på et marked, der er åbent for konkurrence.

(jf. præmis 119 og 120)

5. Det følger klart af ordlyden af dom af 24. juli 2003, sag C-280/00, Altmark, at det eneste formål med de fire betingelser, som den fastlægger, er kvalificering af den pågældende foranstaltning som statsstøtte og nærmere bestemt fastlæggelsen af eksistensen af en fordel.

Et statsligt indgreb, der ikke opfylder en eller flere af de nævnte betingelser, skal betragtes som statsstøtte i henhold til artikel 87, stk. 1, EF.

(jf. præmis 145 og 146)

6. Artikel 1 i beslutning 2005/842 om anvendelse af bestemmelserne i artikel 86, stk. 2, EF på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste ydet til visse virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, bestemmer, at beslutningens formål er at fastlægge betingelserne for, hvornår statsstøtte skal anses for at være forenelig med fællesmarkedet og fritaget for anmeldelsespligten efter artikel 88, stk. 3, EF.

Det følger heraf, at beslutning 2005/842 på ingen måde selv definerer de betingelser, som kompensationerne for offentlig tjeneste skal opfylde, navnlig for så vidt angår den opnåede fordel, for ikke at være omfattet af begrebet statsstøtte, men beslutningen finder derimod anvendelse på foranstaltninger, der allerede er blevet kvalificeret som statsstøtte, og hvor det skal fastslås, om de er forenelige med fællesmarkedet. Beslutning 2005/842 henviser desuden udtrykkeligt til de kriterier, Domstolen har opstillet i dom af 24. juli 2003, sag C-280/00, Altmark, med henblik på at fastslå, om der foreligger statsstøtte i den forudgående fase.

Kommissionen er derfor først forpligtet til at undersøge, om de kriterier, der er opstillet i Altmark-dommen, er opfyldt, med henblik på at fastslå, om de nævnte betalinger udgør statsstøtte, og efterfølgende – efter at have fastslået, at der er tale om statsstøtte – undersøge, om betalingerne er forenelige med fællesmarkedet.

(jf. præmis 153-155)

7. Det fremgår af artikel 1 i forordning nr. 659/1999 om anvendelsen af artikel 88 EF, at betegnelsen eksisterende støtte gælder for enhver støtte, der eksisterede inden traktatens ikrafttræden i den pågældende medlemsstat, og for enhver støtte, der er godkendt af Kommissionen eller af Rådet, og at enhver ændring i eksisterende støtte skal betragtes som ny støtte.

Efter denne utvetydige ordlyd er det ikke al »eksisterende støtte som ændret«, der skal betragtes som ny støtte. Det er kun ændringen som sådan, der kan kvalificeres som ny støtte. Det er således kun i det tilfælde, hvor ændringen påvirker selve indholdet af den oprindelige ordning, at denne ordning bliver en ny støtteordning. Der kan imidlertid ikke være tale om en væsentlig ændring, når det nye element klart kan adskilles fra den oprindelige ordning.

Om en støtte skal anses for ny eller for en ændring af en eksisterende støtte, beror på de bestemmelser, som hjemler støtten, og på de herfor gældende nærmere vilkår og grænser.

(jf. præmis 176, 177 og 180)

8. Medlemsstaterne har en vid skønsbeføjelse med hensyn til definitionen af det, de anser for at være tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Kommissionen kan således kun stille spørgsmålstegn ved en medlemsstats definition af disse tjenesteydelser i tilfælde af en åbenbar fejl.

Hvad angår definitionen af public service i radio- og tv-sektoren skal Kommissionen – skønt det ikke er dens opgave at beslutte, om et program skal udbydes som en tjeneste af almindelig økonomisk interesse, eller at stille spørgsmålstegn ved arten eller kvaliteten af et givet produkt – som vogter af traktaten kunne gribe ind i tilfælde af åbenlyse fejl.

(jf. præmis 223 og 224)