Domstolens Dom (Første Afdeling) af 22. maj 2003. - IHW Rebmann GmbH mod Hauptzollamt Weiden. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Bundesfinanzhof - Tyskland. - Frie varebevægelser - samhandel med tredjelande - returvareordning - artikel 187 i forordning (EØF) nr.2913/92 - genindførsel af forædlingsprodukter, der oprindelig var blevet genudført efter en procedure for aktiv forædling - fastsættelse af det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb - bevisbyrde for, hvilken del af værdien der skyldes den aktive forædling af de genindførte produkter. - Sag C-56/02.



Samling af Afgørelser 2003 side I-05499



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Fælles toldtarif - fritagelse for importafgifter - ordning for returvarer på Fællesskabets toldområde - indførsel af forædlingsprodukter, der kan henføres under nævnte ordning - ikke muligt for importøren at fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for at beregne de efter lovgivningen skyldige afgifter - forpligtelse for toldmyndighederne til at anvende den administrative samarbejdsprocedure for at opnå de relevante oplysninger

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 15 og 187; Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 611, stk. 2, litra b), art. 613 og 848]

Sammendrag

$$Artikel 187, stk. 1, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, giver mulighed for at genindføre forædlingsprodukter, der oprindelig var blevet udført eller genudført efter en procedure for aktiv forædling, med fritagelse for importafgifter.

Denne bestemmelses stk. 2, hvorefter det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb fastlægges efter reglerne for proceduren for aktiv forædling, skal fortolkes således, at når en importør har ført bevis for, at de indførte varer er forædlingsprodukter, der kan henføres under returvareordningen i medfør af artikel 848 i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, men ikke kan fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for at beregne de efter lovgivningen skyldige importafgifter, skal toldmyndighederne, der skal antage angivelsen, anvende den administrative samarbejdsprocedure i artikel 611, stk. 2, litra b), og artikel 613 i forordning nr. 2454/93. Disse myndigheder skal således rette henvendelse til kontroltoldstedet ved hjælp af formular INF 1 for hos toldstedet at få oplyst det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb.

Toldkodeksens artikel 15 om tavshedspligt er ikke til hinder for anvendelsen af denne procedure.

( jf. præmis 35 og 36 samt domskonkl. )

Parter

I sag C-56/02,

angående en anmodning, som Bundesfinanzhof (Tyskland) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,

IHW Rebmann GmbH

mod

Hauptzollamt Weiden,

at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 187, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1),

har

DOMSTOLEN (Første Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, M. Wathelet, og dommerne P. Jann og A. Rosas (refererende dommer),

generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer

justitssekretær: ekspeditionssekretær L. Hewlett,

efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:

- IHW Rebmann GmbH ved Steuerberater H. Glashoff

- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J.C. Schieferer og R. Tricot, som befuldmægtigede,

på grundlag af retsmøderapporten,

efter at der i retsmødet den 23. januar 2003 er afgivet mundtlige indlæg af IHW Rebmann GmbH og af Kommissionen,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 13. februar 2003,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 22. januar 2002, indgået til Domstolen den 22. februar 2002, har Bundesfinanzhof i medfør af artikel 234 EF forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 187, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1, herefter »toldkodeksen«).

2 Spørgsmålet er blevet rejst under en sag anlagt af IHW Rebmann GmbH (herefter »Rebmann«) mod Hauptzollamt Weiden angående størrelsen af den told, der skulle opkræves i forbindelse med genindførsel til Fællesskabet af forædlingsprodukter som returvarer.

Relevante retsregler

3 I henhold til toldkodeksens artikel 114 er der tale om aktiv forædling, når man inden for Fællesskabets toldområde lader ikke-fællesskabsvarer, som er bestemt til at genudføres fra Fællesskabets toldområde, underkaste en eller flere forædlingsprocesser. De varer, som fremkommer ved forædlingsprocesser, kaldes »forædlingsprodukter«.

4 Inden der udføres en forædlingsproces, skal der anmodes om en bevilling. Toldmyndighederne fastsætter en frist for, hvornår bevillingshaveren skal have genudført forædlingsprodukterne. Bevillingshaveren kan dog også give forædlingsprodukterne en ny toldmæssig bestemmelse eller anvendelse og navnlig bringe dem i fri omsætning i Fællesskabet ved betaling af afgifter af de indførte varer, der er henført under proceduren for aktiv forædling.

5 Fællesskabsvarer, der er blevet udført, og som ønskes genindført til Fællesskabet, betegnes »returvarer«. I henhold til toldkodeksens artikel 185 og 186 kan de genindføres inden for en frist på tre år med fritagelse for importafgifter.

6 I henhold til toldkodeksens artikel 187, stk. 1, kan forædlingsprodukter, der oprindelig var blevet udført eller genudført efter en procedure for aktiv forædling, også henføres under ordningen for returvarer og genindføres med fritagelse for importafgifter. Fritagelsen indrømmes imidlertid kun for så vidt angår den del af varens værdi, der skyldes den aktive forædling, der har fundet sted i Fællesskabet, idet der skal betales importafgifter af den del af varens værdi, der svarer til de importerede varer, der er medgået til varens fremstilling. Herom bestemmes der følgende i toldkodeksens artikel 187, stk. 2:

»Det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb fastlægges efter reglerne for proceduren for aktiv forædling, idet datoen for genudførsel af forædlingsprodukterne betragtes som datoen for varens overgang til fri omsætning.«

7 I henhold til toldkodeksens artikel 62, stk. 1, skal den skriftlige angivelse, der foretages med henblik på henførsel af varer under en toldprocedure, indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for denne procedure. I kodeksens artikel 62, stk. 2, bestemmes det, at der med angivelsen skal følge samtlige dokumenter, som er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til.

8 En række bestemmelser tillægger dog toldmyndighederne en vis rolle med hensyn til indsamling af de oplysninger, der er nødvendige for, at de kan træffe afgørelse. Det bestemmes således generelt i artikel 2 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 (EFT L 253, s. 1, herefter »gennemførelsesforordningen«), at toldmyndighederne, »når en person, der indgiver en anmodning om afgørelse, ikke er i stand til at fremlægge alle de dokumenter og oplysninger, der er nødvendige, for at der kan træffes afgørelse, [...] selv [skal] fremlægge de dokumenter og oplysninger, som er til deres rådighed«.

9 I gennemførelsesforordningens artikel 611, der indgår i underafdelingen om administrativt samarbejde i forordningens afdeling om bestemmelser, der finder anvendelse i forbindelse med suspensionsordningen, under kapitlet om aktiv forædling, nævnes et oplysningsskema benævnt »formular INF 1«. I overensstemmelse med artikel 611, stk. 2, litra b), skal skemaet anvendes ved »overgang til fri omsætning af forædlingsprodukter eller varer i uforandret stand ved et andet toldsted end et af afslutningstoldstederne«.

10 Gennemførelsesforordningens artikel 613, stk. 1, første afsnit, og stk. 5, har følgende ordlyd:

»1. Når der i henhold til artikel 611, stk. 2, litra b), anmodes om overgang til fri omsætning af alle eller en del af forædlingsprodukterne eller varerne i uforandret stand, anmoder de toldmyndigheder, der skal antage angivelsen, ved hjælp af et INF 1, som det har påtegnet, kontroltoldstedet om:

- i rubrik 9, under litra a), at oplyse, hvilket importafgiftsbeløb der skal opkræves i henhold til artikel 121 eller artikel 128, stk. 4, i kodeksen

- i rubrik 9, under litra b), at oplyse, hvilket udligningsrentebeløb der skal opkræves i henhold til artikel 589

- at oplyse mængden af, KN-koden for og oprindelsen af de indførselsvarer, der er medgået til fremstillingen af de forædlingsprodukter, der er bragt i fri omsætning.

[...]

5. Det kontroltoldsted, som får tilsendt et INF 1, anfører herpå de i rubrik 8, 9 og 10 omhandlede oplysninger, påtegner det, beholder kopien og returnerer originalen. Det har dog ikke pligt til at give disse oplysninger efter udløbet af den periode, der er fastsat for opbevaring af dens arkivmateriale.«

11 Skemaet på formular INF 1, som bilag 82 til gennemførelsesforordningen indeholder et paradigma for, har forskellige rubrikker, heriblandt følgende:

- rubrik 8 med overskriften »Nødvendige oplysninger til anvendelse af de specifikke handelspolitiske foranstaltninger«

- rubrik 9 inddelt i fire kasser nummereret fra a) til d), hvor der i de tre første skal anføres beløbene for henholdsvis told, afgifter med tilsvarende virkning og andre afgifter, og der i den sidste kan angives, i hvilken valuta beløbene er opgjort

- rubrik 10, hvori det kan anføres, om der skal anvendes specifikke handelspolitiske foranstaltninger.

12 Gennemførelsesforordningens artikel 848, stk. 1, første afsnit, første led, og stk. 3, om returvarer bestemmer følgende:

»1. Varer kan behandles som returvarer:

- enten når der til støtte for de pågældende varers angivelse til fri omsætning fremlægges et af følgende dokumenter:

a) det eksemplar af udførselsangivelsen, der er udleveret til eksportøren af toldmyndighederne, eller en kopi heraf, der er bekræftet af de nævnte myndigheder, eller

b) det i artikel 850 omhandlede oplysningsskema.

Hvis toldmyndighederne ved genindførselstoldstedet ud fra den dokumentation, de råder over, eller som de kan kræve af den pågældende, er i stand til at fastslå, at de varer, der angives til fri omsætning, er varer, som oprindeligt er blevet udført fra Fællesskabets toldområde, og at de pågældende varer på udførselstidspunktet opfyldte de nødvendige betingelser for at kunne anses som returvarer, kræves de i litra a) og b) omhandlede dokumenter ikke

[...]

3. Når toldmyndighederne ved genindførselstoldstedet finder det nødvendigt, kan de forlange, at den pågældende, især med henblik på identifikation af returvarerne, skal fremlægge anden dokumentation.«

13 Toldkodeksens artikel 15 om tavshedspligt indeholder følgende bestemmelser:

»Enhver oplysning af fortrolig art, eller som meddeles fortroligt, er omfattet af tavshedspligt, og toldmyndighederne må ikke videregive oplysningen uden udtrykkelig tilladelse fra den person eller den myndighed, der har meddelt den; videregivelse af oplysninger er tilladt, for så vidt toldmyndighederne måtte være forpligtet eller bemyndiget hertil ifølge gældende bestemmelser, herunder navnlig bestemmelser vedrørende databeskyttelse, eller i forbindelse med en retssag.«

Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål

14 I perioden mellem den 13. december 1994 og den 17. marts 1995 angav Rebmann 20 forsendelser fra Den Tjekkiske Republik med i alt 158 nye personbiler af et bestemt mærke og af en bestemt type med oprindelse i Tyskland som returvarer til overgang til fri omsætning. Rebmann fremlagde for hver forsendelse dels en returvareerklæring, dels en faktura, der var forsynet med det tyske toldsteds udførselspåtegning.

15 Toldmyndighederne blev imidlertid klar over, at disse biler ikke fuldt ud havde oprindelse i Fællesskabet, men havde undergået en aktiv forædling i Fællesskabet. Da der ikke forelå dokumenter, på grundlag af hvilke det kunne afgøres, hvilken del af værdien der skyldtes den aktive forædling af produkterne, opkrævede myndighederne importafgifter af hele værdien.

16 Rebmann gjorde indsigelse herimod, idet selskabet anførte, at afgifterne ikke skulle beregnes af den del af værdien, der skyldtes den aktive forædling af bilerne, da der var tale om forædlingsprodukter, der kunne henføres under returvareordningen. Da det ikke var selskabet selv, der havde foretaget den aktive forædling, sad det imidlertid ikke inde med den »afregningsnøgle«, der ville gøre det muligt at vurdere, hvilke bestanddele der havde oprindelse i Fællesskabet. Selskabet anmodede derfor toldmyndighederne om at tilvejebringe de nødvendige oplysninger hos kontroltoldstedet.

17 Toldmyndighederne afslog imidlertid denne anmodning med den begrundelse dels, at det i henhold til toldkodeksens artikel 62 påhviler importøren at godtgøre, at betingelserne for anvendelse af den gældende toldprocedure er opfyldt, dels at det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb i henhold til toldkodeksens artikel 187, stk. 2, skal fastlægges efter reglerne for proceduren for aktiv forædling for så vidt angår de varer, forædlingsprodukterne indeholder, som ikke hidrører fra Fællesskabet. Toldmyndighederne gjorde endvidere gældende, at toldkodeksens artikel 15 om tavshedspligt var til hinder for, at de uden eksportørens samtykke kunne oplyse afgiftsbeløbet for den del af værdien, der skyldtes den aktive forædling af de genindførte varer.

18 I forbindelse med den revisionsanke, Rebmann har indgivet til Bundesfinanzhof, har selskabet gjort gældende, at det kun skal godtgøre, at en importeret vare er et forædlingsprodukt, der har undergået aktiv forædling. I henhold til gennemførelsesforordningen artikel 613 tilkommer det derefter toldmyndighederne at fastsætte det skyldige afgiftsbeløb på grundlag af de oplysninger, som eksportøren af forædlingsprodukterne har afgivet.

19 I forelæggelseskendelsen har Bundesfinanzhof redegjort for sin tvivl med hensyn til fortolkningen af de fællesskabsbestemmelser, toldmyndighederne har påberåbt sig, og med hensyn til, om det er muligt at opkræve told af den del af værdien, der skyldes den aktive forædling af de genindførte varer.

20 Bundesfinanzhof er af den opfattelse, at henvisningen i toldkodeksens artikel 187, stk. 2, til reglerne for proceduren for aktiv forædling kan fortolkes således, at der ikke kun henvises til reglerne om beregning af importafgiftsbeløbet, men også til procedurerne om fastsættelse af importafgiftsbeløbet. Ifølge denne fortolkning er det toldsted, ved hvilket der anmodes om overgang til fri omsætning for de genindførte forædlingsprodukter, i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 613, stk. 1, forpligtet til ved hjælp af en formular INF 1 at anmode toldstedet om at fremkomme med de oplysninger, der er omhandlet i denne bestemmelse, for på grundlag heraf at kunne fastsætte de efter lovgivningen skyldige importafgifter i henhold til toldkodeksens artikel 187, stk. 2. Gennemførelsesforordningens artikel 2 bekræfter denne fortolkning. Bundesfinanzhof har imidlertid anført, at en sådan fortolkning af toldkodeksens artikel 187, stk. 2, kunne være i konflikt med kodeksens artikel 15 om tavshedspligt.

21 Bundesfinanzhof er endvidere af den opfattelse, at det ud fra toldretlige overvejelser dårligt kan forsvares, at der opereres med forskellige fremgangsmåder for forædlingsprodukter, der enten i umiddelbar tilslutning til proceduren for aktiv forædling eller efter en mellemkommende toldprocedure angives til overgang til fri omsætning, og for forædlingsprodukter, der angives til overgang til fri omsætning efter en genindførsel som returvarer. Mens det for så vidt angår det første tilfælde udtrykkeligt er fastsat i gennemførelsesforordningens artikel 610-615, at toldmyndighederne skal samarbejde, er et sådant samarbejde i det andet tilfælde imidlertid ikke tilladeligt efter den strenge fortolkning af toldkodeksens artikel 187. Bundesfinanzhof har i den forbindelse anført, at i begge de nævnte tilfælde kan den interesse, som brugeren af proceduren for aktiv forædling har i, at oplysningerne er undergivet tavshedspligt, i samme omfang være berørt i tilfælde, hvor det ikke er brugeren selv, men en anden, der angiver forædlingsprodukterne til overgang til fri omsætning. Endvidere vil den administrative byrde ved fortoldningstoldstedets indhentelse af de nødvendige oplysninger ved hjælp af oplysningsskema INF 1, være den samme i begge tilfælde.

22 Bundesfinanzhof har herefter besluttet at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»Skal artikel 187, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks fortolkes således, at der ved overgang til fri omsætning af forædlingsprodukter, som angives som returvarer, også skal angives og dokumenteres de faktiske omstændigheder, der er nødvendige for beregningen af de efter lovgivningen skyldige importafgifter, eller skal disse oplysninger så vidt muligt indhentes af fortoldningstoldstedet hos kontroltoldstedet ved hjælp af formular INF 1 i overensstemmelse med den procedure, der er forskrevet i artikel 613 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks i den indtil den 30. juni 2001 gældende affattelse?«

Det præjudicielle spørgsmål

Indlæg til Domstolen

23 Kun Rebmann og Kommissionen har afgivet indlæg. Den tyske regering har dog besvaret en række skriftlige spørgsmål fra Domstolen.

24 Rebmann har gjort gældende, at importøren i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede ikke skal føre bevis for de oplysninger, der er nødvendige for at beregne de efter lovgivningen skyldige importafgifter, men at disse afgifter kan fastsættes af toldmyndighederne efter proceduren i gennemførelsesforordningens artikel 613. Selskabet har anført, at denne opfattelse både har støtte i selve ordlyden af toldkodeksens artikel 187, stk. 2, og i, at det ikke ville være rimeligt at opkræve afgift af varer, med hensyn til hvilke det er godtgjort, at en del af deres værdi skyldes aktiv forædling.

25 Ifølge Rebmann er toldkodeksens artikel 15 ikke til hinder for den løsning, selskabet har foreslået. Kontroltoldstedet skal kun oplyse det skyldige afgiftsbeløb i rubrik 9 i formular INF 1. Denne oplysning vil gøre oplysningen om »mængden af, KN-koden for og oprindelsen af de indførselsvarer, der er medgået til fremstillingen af de forædlingsprodukter, der er bragt i fri omsætning«, som skal indhentes i medfør af gennemførelsesforordningens artikel 613, stk. 1, første afsnit, tredje led, men som formular INF 1 ikke indeholder nogen rubrik til, overflødig. Ifølge Rebmann giver oplysningen om det skyldige afgiftsbeløb ikke genimportøren en viden, der kunne være til skade for indehaveren af bevillingen til aktiv forædling.

26 Kommissionen er derimod af den opfattelse, at ordlyden af toldkodeksens artikel 187, stk. 2, er klar, idet bestemmelsen kun henviser til reglerne om beregning af importafgifterne, der gælder for proceduren for aktiv forædling, og ikke til proceduren for indhentning af oplysninger, der skal danne grundlag for beregningen. Kommissionen har henvist til den formelle og processuelle karakter af toldreglerne, der er nødvendig af hensyn til retssikkerheden i forholdet mellem forvaltningen og de skattepligtige. Dette er efter dens opfattelse begrundelsen for, at det i henhold til toldkodeksens artikel 62 i hovedsagen påhviler Rebmann at godtgøre ikke alene, at bilerne er returvarer, men også, hvor stor en del af bilernes værdi der skyldes den aktive forædling, idet der ikke kan opkræves afgifter af denne del ved genindførslen.

27 Kommissionen har endvidere påpeget, at de oplysninger, eksportøren har afgivet, er fortrolige og beskyttet af toldkodeksens artikel 15.

28 Under retsmødet har Kommissionen indtaget et mere nuanceret standpunkt og anført, at toldreglerne også skal fortolkes under hensyn til deres erhvervsmæssige karakter. Da formålet med disse regler er at beskytte producenterne i Fællesskabet mod import fra tredjelande, bør reglen om fortrolighed overholdes.

Domstolens besvarelse

29 Det skal for det første fastslås, at toldkodeksens artikel 187, stk. 1, der giver mulighed for at genindføre forædlingsprodukter, der oprindelig var blevet udført eller genudført efter en procedure for aktiv forædling, med fritagelse for importafgifter, på ingen måde stiller krav om, at genindførslen skal være foretaget af indehaveren af bevillingen til aktiv forædling.

30 Endvidere skal artikel 187, stk. 2, hvorefter »det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb skal fastlægges efter reglerne for proceduren for aktiv forædling« - som generaladvokaten med rette har anført i punkt 41 og 42 i forslaget til afgørelse - fortolkes som en henvisning til samtlige regler, der gælder for proceduren for aktiv forædling, herunder reglerne om administrativt samarbejde. Det følger heraf, at bestemmelsen ikke kræver, at det er genimportøren af forædlingsprodukterne, der selv under alle omstændigheder tilvejebringer samtlige oplysninger til brug for beregningen af de efter lovgivningen skyldige importafgifter.

31 Denne fortolkning har støtte i ordlyden af gennemførelsesforordningens artikel 611, stk. 2, litra b), hvori det bestemmes, at formular INF 1 skal anvendes ved overgang til fri omsætning af forædlingsprodukter ved et andet toldsted end et af afslutningstoldstederne, uden sondring med hensyn til, om klarereren er indehaver af bevillingen til aktiv forædling.

32 Toldkodeksens artikel 62 er ikke til hinder for en sådan fortolkning. Bestemmelsen kræver ganske vist, at toldangivelsen indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til. Det påhviler således som udgangspunkt klarereren at tilvejebringe de oplysninger, der er nødvendige for beregningen af den skyldige told i forbindelse med genindførsel af forædlingsprodukter som returvarer. Men artiklen skal nødvendigvis anvendes under hensyn til samtlige bestemmelser om aktiv forædling, herunder bestemmelserne om administrativt samarbejde.

33 Der skal endvidere tages hensyn til den generelle bestemmelse i gennemførelsesforordningens artikel 2, hvorefter toldmyndighederne selv skal fremlægge de dokumenter og oplysninger, som er til deres rådighed, når en person, der indgiver en anmodning om afgørelse, ikke er i stand til at fremlægge alle de dokumenter og oplysninger, der er nødvendige, for at der kan træffes afgørelse.

34 Det må således fastslås, at i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede, hvor importøren har ført bevis for, at de indførte varer er forædlingsprodukter, der kan henføres under returvareordningen i medfør af gennemførelsesforordningens artikel 848, men ikke kan tilvejebringe alle de oplysninger, der er nødvendige for at beregne de efter lovgivningen skyldige importafgifter, skal toldmyndighederne anvende den administrative samarbejdsprocedure i gennemførelsesforordningens artikel 611, stk. 2, litra b), og artikel 613.

35 Toldkodeksens artikel 15 er ikke til hinder for anvendelse af denne procedure. I henhold til denne bestemmelse er videregivelse af oplysninger netop tilladt, »for så vidt toldmyndighederne [er] forpligtet eller bemyndiget hertil ifølge gældende bestemmelser«. Dette kan nærmere bestemt være tilfældet med hensyn til de i gennemførelsesforordningens artikel 613 omhandlede oplysninger, som kontroltoldstedet skal oplyse på skema INF 1 over for de toldmyndigheder, der skal antage angivelsen, navnlig når det kun er nødvendigt at meddele det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb.

36 Det præjudicielle spørgsmål må derfor besvares med, at toldkodeksens artikel 187, stk. 2, skal fortolkes således, at når en importør har ført bevis for, at de indførte varer er forædlingsprodukter, der kan henføres under returvareordningen i medfør af gennemførelsesforordningens artikel 848, men ikke kan fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for at beregne de efter lovgivningen skyldige importafgifter, skal toldmyndighederne, der skal antage angivelsen, anvende den administrative samarbejdsprocedure i gennemførelsesforordningens artikel 611, stk. 2, litra b), og artikel 613. Disse myndigheder skal således rette henvendelse til kontroltoldstedet ved hjælp af formular INF 1 for hos toldstedet at få oplyst det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

37 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

kender

DOMSTOLEN (Første Afdeling)

vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af Bundesfinanzhof ved kendelse af 22. januar 2002, for ret:

Artikel 187, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at når en importør har ført bevis for, at de indførte varer er forædlingsprodukter, der kan henføres under returvareordningen i medfør af artikel 848 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, men ikke kan fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for at beregne de efter lovgivningen skyldige importafgifter, skal toldmyndighederne, der skal antage angivelsen, anvende den administrative samarbejdsprocedure i artikel 611, stk. 2, litra b), og artikel 613 i forordning nr. 2454/93. Disse myndigheder skal således rette henvendelse til kontroltoldstedet ved hjælp af formular INF 1 for hos toldstedet at få oplyst det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb.