Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Etableringsfrihed – restriktioner – national lovgivning, der kræver en forudgående administrativ bevilling til åbning af nye apoteker i en nærmere bestemt region

(Art. 49 TEUF)

2. Etableringsfrihed – restriktioner – national lovgivning, der kræver en forudgående administrativ bevilling til åbning af nye apoteker i en nærmere bestemt region

[Art. 49 TEUF; Rådets direktiv 85/432, art. 1, stk. 1 og 2; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36, art. 45, stk. 2, litra e) og g)]

Sammendrag

1. Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, som opstiller grænser for udstedelsen af bevillinger til åbning af nye apoteker, idet den bestemmer, at

– der i hver apotekerzone i princippet kun kan åbnes et apotek for hver 2 800 indbyggere

– der kun kan åbnes et yderligere apotek, hvis dette tal overskrides, idet dette apotek åbnes, hvis tallet overskrides med 2 000 indbyggere

– hvert apotek skal respektere en minimumsafstand i forhold til allerede eksisterende apoteker, som generelt er på 250 m.

Artikel 49 TEUF er imidlertid til hinder for en sådan national lovgivning, hvis de grundlæggende regler om 2 800 indbyggere og 250 m i enhver geografisk zone, som har særlige befolkningskarakteristika, er til hinder for åbningen af et tilstrækkeligt antal apoteker, som kan sikre en passende farmaceutisk betjening, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

En medlemsstat kan således finde, at der består en risiko for mangel på apoteker i visse dele af dens område og som følge heraf en risiko for mangel på en pålidelig lægemiddelforsyning af god kvalitet, og den kan som følge heraf, henset til denne risiko, vedtage en lovgivning, som foreskriver, at der kun kan åbnes et apotek set i forhold til et vist antal indbyggere, således at der sker en afbalanceret fordeling af apoteker på nationalt område. Med henblik på at fastslå, om den omhandlede nationale lovgivning på en konsekvent og systematisk måde forfølger målet bestående i at sikre befolkningen en pålidelig lægemiddelforsyning af god kvalitet, tilkommer det den nationale ret at efterprøve, om de kompetente myndigheder anvender de tilpasningsforanstaltninger, der er fastsat i denne lovgivning, som for det første afbøder konsekvenserne af anvendelsen af grundreglen om 2 800 indbyggere, for det andet under hensyn til befolkningstætheden tillader mindre afstande mellem apotekerne og således øger antallet af tilgængelige apoteker i meget befolkningstætte zoner og for det tredje fortolker den generelle regel som en regel, der tillader udstedelse af en bevilling til åbning af et apotek i en afstand af under 250 m ikke blot i undtagelsestilfælde, men hver gang en streng anvendelse af den generelle regel på 250 m risikerer ikke at sikre en passende adgang til farmaceutisk betjening i visse geografiske zoner med stor befolkningstæthed.

Desuden, eftersom en medlemsstat, henset til den skønsbeføjelse, som medlemsstaterne råder over på området for beskyttelse af den offentlige sundhed, kan vurdere, at minimumsordningen, som foreskriver et minimumsantal apoteker i nærmere fastsatte geografiske zoner, ikke gør det muligt – på samme effektive måde som den nuværende ordning – at nå målet om at sikre en pålidelig lægemiddelforsyning af god kvalitet i mindre attraktive zoner, kan den omhandlede nationale lovgivning ikke anses for at gå videre end nødvendigt med henblik på at nå det tilsigtede mål.

(jf. præmis 75, 76, 78, 84, 95, 98, 100-102, 105, 106, 112 og 113 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 49 TEUF, sammenholdt med artikel 1, stk. 1 og 2, i direktiv 85/432 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse former for virksomhed på det farmaceutiske område og artikel 45, stk. 2, litra e) og g), i direktiv 2005/36 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer skal fortolkes således, at den er hinder for kriterier fastsat i en national lovgivning, i medfør af hvilke indehavere af nye apoteker udvælges, og som for det første tager hensyn til en forhøjelse med 20% af faglige kvalifikationer opnået i forbindelse med erhvervserfaring i en nærmere bestemt del af det nationale område, og hvorefter for det andet i tilfælde af flere ansøgere med det samme antal point bevillingerne tildeles i overensstemmelse med en prioritetsorden, som prioriterer farmaceuter, som har praktiseret i nævnte del af det nationale område.

Sådanne kriterier er naturligvis nemmere at opfylde for nationale farmaceuter, som oftest praktiserer på nationalt område, end for farmaceuter, der er statsborgere i andre medlemsstater, som oftere praktiserer i en anden medlemsstat.

(jf. præmis 21 og 122-125 samt domskonkl. 2)