En virksomhed, der råder over en erhvervet ret til en skattemæssig besparelse i henhold til en national lovgivning, der kvalificeres som statsstøtte ved den afgørelse, der forbyder denne støtteordning til fordel for en sektor, skal således anses for at være en del af en lukket kreds af erhvervsdrivende, som var identificerede, eller i det mindste let identificerbare, på tidspunktet for vedtagelsen af denne afgørelse som omhandlet i dom af 15. juli 1963, Plaumann mod Kommissionen, 25/62. Denne konklusion anfægtes ikke af den omstændighed, at de nationale myndigheder efter Kommissionens afgørelse om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, og dernæst efter den afgørelse, der forbyder en støtteordning til fordel for en sektor, vedtog foranstaltninger med henblik på at undlade at anvende den omhandlede nationale lovgivning.

En virksomhed kan i princippet ikke anlægge søgsmål med påstand om annullation af en afgørelse fra Kommissionen, der forbyder en støtteordning til fordel for en sektor, hvis virksomheden alene er berørt af denne afgørelse, fordi den tilhører den pågældende sektor og potentielt kan blive omfattet af støtten. Når denne kommissionsafgørelse derimod berører en gruppe personer, som var identificerede eller kunne identificeres på tidspunktet for vedtagelsen af retsakten og på grundlag af kriterier, som er specifikke for medlemmerne af denne gruppe, kan disse antages at være individuelt berørt af denne retsakt, da de indgår i en sluttet gruppe af erhvervsdrivende.

En kvalificering af en national skatteforanstaltning som »selektiv« forudsætter for det første en forudgående identifikation og undersøgelse af den almindelige eller »normale« skatteordning i den pågældende medlemsstat. For det andet skal den eventuelle selektive karakter af den fordel, der ydes ved den pågældende skatteforanstaltning, vurderes og fastslås i forhold til denne almindelige eller »normale« skatteordning, idet det godtgøres, at denne foranstaltning udgør en undtagelse fra den almindelige ordning, for så vidt som den indfører differentiering mellem de aktører, der i forhold til det formål, der forfølges med denne ordning, befinder sig i en sammenlignelig faktisk og retlig situation, hvilket det påhviler Kommissionen at godtgøre. Efter disse to indledende trin i undersøgelsen kan en foranstaltning kvalificeres som prima facie selektiv.

Imidlertid opfylder en foranstaltning, som ganske vist udgør en fordel for modtageren, men som er begrundet i karakteren eller opbygningen af den ordning, som den er et led i, ikke betingelsen om selektivitet, hvilket det tilkommer medlemsstaten at godtgøre. Efter dette eventuelle tredje trin i undersøgelsen kan en foranstaltning kvalificeres som selektiv.

For så vidt angår begrundelsen af en national skatteforanstaltning ved skattesystemets karakter eller almindelige opbygning må der sondres mellem på den ene side de formål, som er tildelt ved et særligt skattesystem og ligger uden for det almindelige skattesystem, og på den anden side de mekanismer, som er uadskilleligt forbundet med selve skattesystemet, og som er nødvendige for at gennemføre sådanne formål, idet disse formål og mekanismer i deres egenskab af grundlæggende eller ledende principper for det omhandlede skattesystem kan støtte en sådan begrundelse.

(jf. præmis 91-93 og 159)