Sag C-272/15

Swiss International Air Lines AG

mod

Secretary of State for Energy and Climate Change

og

Environment Agency

[anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]

»Præjudiciel forelæggelse – direktiv 2003/87/EF – ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner – pligt til returnering af emissionskvoter vedrørende flyvninger mellem Unionens medlemsstater og de fleste tredjelande – afgørelse nr. 377/2013/EU – artikel 1 – midlertidig fravigelse – udelukkelse af flyvninger til og fra flyvepladser i Schweiz – forskellig behandling af tredjelande – almindeligt ligebehandlingsprincip – ikke anvendeligt«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. december 2016

Miljø – luftforurening – direktiv 2003/87 – ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner – pligt til returnering af emissionskvoter vedrørende flyvninger mellem Unionens medlemsstater og de fleste tredjelande – midlertidig fravigelse – forskellig behandling af tredjelande – tilladt – ligebehandlingsprincip – ikke anvendeligt

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87, som ændret ved direktiv 2008/101, art. 12, stk. 2a, og art. 16; Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 377/2013, art. 1)

Undersøgelsen af afgørelse nr. 377/2013 om midlertidig fravigelse fra direktiv 2003/87/EF om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, henset til ligebehandlingsprincippet, har ikke påvist noget forhold, der kan påvirke denne afgørelses gyldighed, for så vidt som den midlertidige fravigelse, som fastsættes i dennes artikel 1, fra de krav, der følger af artikel 12, stk. 2a, og af artikel 16 i direktiv 2003/87/EF, som ændret ved direktiv 2008/101, for så vidt angår returnering af kvoter for drivhusgasemissioner for flyvninger foretaget i 2012 mellem Den Europæiske Unions medlemsstater og de fleste tredjelande, bl.a. ikke finder anvendelse på flyvninger til og fra flyvepladser i Schweiz.

Afgørelse nr. 377/2013 er nemlig en del af de foranstaltninger, der er truffet i forbindelse med Unionens kompetencer på området for eksterne forbindelser. Varetagelsen af de eksterne forbindelser sker imidlertid ved en bred vifte af foranstaltninger, som ikke indskrænker sig til foranstaltninger truffet i forhold til samtlige tredjelande, og kan således ligeledes vedrøre et eller flere tredjelande.

Unionens institutioner og organer råder i forbindelse med varetagelsen af de eksterne forbindelser over en stor frihed til at træffe politiske beslutninger. Da varetagelsen af de eksterne forbindelser nødvendigvis indebærer, at der træffes politiske valg, skal Unionen derfor være i stand til at træffe sine politiske valg og til, alt efter de formål, der forfølges af denne, at foretage en sondring mellem tredjelande, uden at være forpligtet til at behandle alle disse lande ens. Unionens institutioners og organers udøvelse af de udenrigspolitiske beføjelser kan således medføre, at et tredjeland behandles forskelligt i forhold til andre tredjelande.

EU-retten fastsætter ikke nogen udtrykkelig forpligtelse til at behandle alle tredjelande ens. Eftersom der ikke i folkeretten findes noget generelt princip om ligebehandling af tredjelande begrænser en anvendelse af ligebehandlingsprincippet på tredjelande ensidigt Unionens handlemuligheder på internationalt plan. Følgelig kan det ikke antages, at Unionen har kunnet anerkende et sådant krav uden udtrykkeligt at knæsætte ligebehandling af tredjelande i traktaterne.

Således findes der ikke i EUF-traktaten noget almindeligt princip, som pålægger Unionen i dets forbindelser udadtil i enhver henseende at behandle forskellige tredjelande ens og de erhvervsdrivende kan i hvert fald ikke med rette gøre gældende, at der findes et sådant princip. Følgelig henhører den forskellige behandling af tredjelande i forbindelse med Unionens eksterne forbindelser, jf. artikel 1 i afgørelse nr. 377/2013, ikke under ligebehandlingsprincippet.

(jf. præmis 22-26, 35 og 37 samt domskonkl.)