Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 21. oktober 1986. - FERRIERA VALSABBIA SPA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - FAELLES MARKED FOR STAAL - BOEDE FOR OVERSKRIDELSE AF PRODUKTIONSKVOTER. - SAG 268/84.



Samling af Afgørelser 1987 side 00353



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Under denne sag har Ferriera Valsabbia SpA principalt nedlagt paastand om annullation af en beslutning af 27 . september 1984 - herefter benaevnt den anfaegtede beslutning - hvorved Kommissionen paalagde selskabet en boede paa 70*875 ECU .

Beslutningen blev truffet i henhold til EKSF-traktatens artikel 58 og den i medfoer af denne bestemmelse trufne beslutning nr . 1831/EKSF af 24 . juni 1981, senere aendret ved beslutning nr . 533/82/EKSF ( herefter benaevnt den generelle beslutning ). Den generelle beslutning, som havde til formaal at imoedegaa virkningerne af den krise, som var opstaaet paa grund af overproduktionen i jern - og staalindustrien, traadte i kraft den 1 . juli 1981, og paalaegger virksomhederne at overholde en vis produktionskvota - fastsat for de enkelte kategorier af produkter - og kun at saelge en vis del af denne kvota paa det faelles marked . Leveringskvotaen skal saaledes i princippet afskrives paa produktionskvotaen .

Denne regel indeholder dog en modifikation, som ikke skyldes en retsforskrift, men Kommissionens praksis . Kommissionen har nemlig tilladt, at leveringskvotaen undtagelsesvis kan overskrides med produkter fra det varelager, den paagaeldende virksomhed raadede over den 30 . juni 1981, dvs . dagen foer de nye regler traadte i kraft . Denne modifikation har paa en maade karakter af en overgangsordning, idet virksomhederne derved slipper for at betale boede for deres produktion forud for datoen for ordningens ikrafttraedelse .

2 . Hvad angaar den foreliggende tvist paatalte Kommissionen over for Ferriera Valsabbia, at virksomheden i loebet af foerste halvaar af 1982 havde overskredet sin leveringskvota for foerste kvartal vedroerende produkter i gruppe V med 979 tons, og overskredet sin leveringskvota for andet kvartal med 1*239 tons . Den samlede kvotaoverskridelse udgjorde altsaa 2*218 tons .

Selskabet har ikke bestridt dette, og det fremgaar, at Kommissionen paa sin side ikke har afvist at anvende de lempeligere regler, som jeg har naevnt i det foregaaende . Tvisten her drejer sig udelukkende om, hvorledes selskabets varelager pr . 30 . juni 1981 skal opgoeres .

3 . Efter Kommissionens opgoerelse udgjorde selskabets varelager 1*273 tons, som, naar de blev fratrukket den kvotaoverskridende maengde paa 2*218 tons, resulterede i en overproduktion paa 945 tons, for hvilken der skulle betales en boede paa 75 ECU pr . ton . Det er dette boedepaalaeg, der er omtvistet i sagen .

Ferriera Valsabbia har gjort gaeldende, at selskabet havde en betydelig varebeholdning pr . 30 . juni 1981 ud over de naevnte 1*273 tons, nemlig 4*749 tons, som foerst blev leveret efter den 30 . juni 1981, men til firmaer uden for det faelles marked, navnlig firmaet Philipp Brothers i Zug .

4 . Efter den fremstilling af de faktiske omstaendigheder, der blev givet under skriftvekslingen og de mundtlige forhandlinger den 13 . marts 1986, var der tvivl om visse punkter, navnlig om Kommissionens metode ved beregningen af de naevnte 1*273 tons .

Domstolen besluttede herefter at genaabne de mundtlige forhandlinger, hvorunder der i retsmoedet den 23 . september 1986 kom en raekke oplysninger frem, der gjorde det muligt at faa klaring paa de tvivlsomme punkter og dermed at afgoere tvisten . Det kom nemlig klart frem, at spoergsmaalet om, hvorvidt fakturaerne for de varer, der var solgt til firmaet Philipp Brothers, havde karakter af endelige fakturaer eller "proforma-fakturaer" ( jeg skal herom henvise til retsmoederapporten ), ikke var saa vaesentligt et spoergsmaal, som parterne paa et tidspunkt havde antaget .

Allerede forud for det sidste retsmoede havde Kommissionen oplyst, at den havde "rekonstrueret" varelageret pr . 30 . juni 1981 paa grundlag af fakturaer og ikke paa grundlag af leveringsbilag . Disse oplysninger supplerede den under retsmoedet og erkendte klart ikke at ville bestride, at den paagaeldende varemaengde ogsaa rent fysisk befandt sig i sagsoegerens varelager paa det paagaeldende tidspunkt, men at den havde naegtet at medregne dem,

- dels fordi varerne allerede var solgt til firmaet Philipp Brothers og dermed ikke laengere tilhoerte Ferriera Valsabbia,

- dels fordi de var bestemt til salg i et tredjeland .

5 . Den begrundelse finder jeg ikke overbevisende . Som Kommissionens repraesentant i oevrigt selv har erkendt under de mundtlige forhandlinger er der nemlig i sagen tale om generisk bestemte varer, hvorfor det er et uholdbart argument, at sagsoegeren den 30 . juni 1981 var ophoert med at vaere ejer af en individualiseret maengde varer paa omkring 5*000 tons, fordi varerne var solgt til firmaet Philipp Brothers . Der er nemlig intet til hinder for at antage, at denne varemaengde, som blev solgt og leveret i loebet af andet halvaar 1981, helt eller delvis blev udtaget af de varer, som var fremstillet efter naevnte tidspunkt . Hertil kommer, at Kommissionen ikke har foreholdt sagsoegeren at have overskredet sin produktionskvota, hvorved - dette vaere parentetisk bemaerket - ethvert grundlag for argumentet om, at varerne var bestemt til tredjeland, er fjernet . Af de forklaringer, der blev givet under retsmoedet af Kommissionens repraesentant, har jeg i oevrigt forstaaet, at varernes bestemmelsessted ikke har spillet nogen rolle ved tilsvarende beregninger af varelageret pr . 30 . juni 1981 .

Da Kommissionen som tidligere angivet ikke paa noget tidspunkt har afslaaet principielt at anvende de lempeligere regler paa sagsoegeren, som Kommissionen har fulgt i praksis, kunne den altsaa ikke, uden at komme i strid med sine egne regler, se bort fra den tonnagemaengde, hvorom sagsoegeren havde indgaaet kontrakt, og som vedroerte salg af generisk bestemte varer, ogsaa selv om salgsaftalen var blevet indgaaet foer den 30 . juni 1981, naar det fremgaar, at leveringen foerst fandt sted efter dette tidspunkt .

6 . Sagsoegeren har derfor krav paa at faa den anfaegtede beslutning annulleret, hvilket goer det overfloedigt at behandle sagsoegerens subsidiaere paastande .

Hvis Domstolen foelger mit forslag til afgoerelse, maa Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger .

(*) Oversat fra fransk .