Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug — fælles markedsordning — mælk og mejeriprodukter — anvendelse af nationale konkurrenceregler på et kooperativ af mælkeproducenter, som har en dominerende stilling på det nationale marked — de nationale myndigheders kompetence — begrænsninger — (Art. 32 EF-38 EF; Rådets forordning nr. 26 og nr. 804/68, art. 3, stk. 1, som ændret ved forordning nr. 1587/96)

2. Landbrug — fælles markedsordning — mælk og mejeriprodukter — indikativpris på mælk — den nationale konkurrencemyndigheders hensyntagen til denne pris ved undersøgelsen af en virksomheds markedsstyrke — lovligt — (Art. 33, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 804/68, art. 3, stk. 1 og 2, som ændret ved forordning nr. 1587/96)

3. Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — forbud mod, at et mejerikooperativ, som har en dominerende stilling på markedet, indgår forarbejdningsaftaler for egen regning — anvendelse af nationale konkurrenceregler — lovligt — (Art. 28 EF og 29 EF)

4. Fællesskabsret — principper — ligebehandling — forskelsbehandling på grundlag af nationalitet — forbud mod, at et mejerikooperativ, som har en dominerende stilling på markedet og udnytter denne stilling i strid med almenvellets interesser, indgår forarbejdningsaftaler for egen regning — lovligt — (Art. 12 EF og art. 34, stk. 2, andet afsnit, EF)

Sammendrag

1. Artikel 32 EF til 38 EF, forordning nr. 26 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer og forordning nr. 804/68 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, som ændret ved forordning nr. 1587/96, skal fortolkes således, at inden for det område, som er reguleret af den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, har de nationale myndigheder principielt fortsat kompetence til at anvende deres nationale konkurrenceregler på et kooperativ af mælkeproducenter, som indtager en dominerende stilling på det nationale marked.

Når de nationale kompetente konkurrencemyndigheder handler inden for det område, som er reguleret af den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, er de forpligtet til at undlade at træffe foranstaltninger, som kan fravige eller skade denne fælles ordning.

Navnlig må de foranstaltninger, som de nationale kompetente konkurrencemyndigheder træffer på det område, som er reguleret af den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, ikke have virkninger, som kan hindre den nævnte fælles ordnings mekanismer i at fungere. Imidlertid er den blotte omstændighed, at et mejerikooperativs priser allerede var lavere end indikativprisen på mælk før de nævnte myndigheders indgriben, ikke i sig selv tilstrækkelig til at gøre de foranstaltninger, som disse træffer over for nævnte kooperativ i medfør af deres nationale konkurrenceregler, ulovlige i henhold til fællesskabsretten. For det første er denne form for vejledende pris nemlig en politisk målsætning på fællesskabsplan og udgør ikke en garanti for, at samtlige producenter i hver medlemsstat vil opnå en indkomst svarende til indikativprisen. For det andet er opretholdelse af en effektiv konkurrence en af målsætningerne med den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, hvorfor artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 804/68, som bestemmer, at der hvert år fastsættes en indikativpris for mælk for Fællesskaber, ikke kan fortolkes således, at mælkeproducenterne har ret til at søge at opnå en indkomst svarende til indikativprisen med ethvert middel, herunder gennem misbrug og konkurrencebegrænsninger.

Desuden kan sådanne foranstaltninger ikke bringe de målsætninger for den fælles landbrugspolitik, som er defineret i artikel 33, stk. 1, EF, i fare. I den forbindelse er de nationale kompetente konkurrencemyndigheder forpligtet til i givet fald at sikre, at en eventuel modstrid mellem de forskellige målsætninger i artikel 33 EF bilægges, uden at tillægge en af disse en betydning, som gør gennemførelsen af de øvrige umulig.

(jf. præmis 63, 67, 80, 87-89, 91 og 94 samt domskonkl. 1)

2. Funktionen af den mælkeindikativpris, som er fastsat i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 804/68 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, som ændret ved forordning nr. 1587/96, er ikke til hinder for, at de nationale kompetente konkurrencemyndigheder anvender denne indikativpris i undersøgelsen af en landbrugsvirksomheds markedsstyrke, ved en sammenligning af udsvingene i de reelle priser med indikativprisen.

Det fremgår nemlig af denne bestemmelses stk. 2, læst i sammenhæng med artikel 33, stk. 1, EF, at indikativprisens væsentlige funktion er på fællesskabsplan at fastsætte det hensigtsmæssige balancepunkt mellem på den ene side det formål, som består i at sikre landbefolkningen en rimelig levestandard, og på den anden side det formål, som består i at sikre forbrugerne rimelige priser. De nationale kompetente konkurrencemyndigheders anvendelse af indikativprisen som indikator i forbindelse med undersøgelsen af den markedsstyrke, som en landbrugsvirksomhed har på det nationale marked, påvirker på ingen måde indikativprisens væsentlige funktion. Der er i øvrigt ingen bestemmelse i primær eller afledt fællesskabsret, som forbyder en sådan anvendelse af indikativprisen.

(jf. præmis 99-102 og domskonkl. 2)

3. Traktatens bestemmelser om frie varebevægelser er ikke til hinder for, at en medlemsstats kompetente myndigheder i forbindelse med anvendelsen af deres nationale konkurrenceregler forbyder et mejerikooperativ, der indtager en dominerende stilling på markedet, for egen regning at indgå aftaler om forarbejdning af mælk produceret af dets medlemmer, herunder med virksomheder i andre medlemsstater.

For det første forbyder artikel 28 EF enhver af medlemsstaternes bestemmelser eller foranstaltninger, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Fællesskabet. En medlemsstat har imidlertid ret til at træffe foranstaltninger, der skal forhindre, at dens statsborgere ved hjælp af de muligheder, der er skabt i traktaten, unddrager sig anvendelsen af de nationale bestemmelser. Restriktioner, som omfatter varer, der udelukkende eksporteres med henblik på reimport for derved at omgå nationale bestemmelser, udgør ikke foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indførselsrestriktioner i artikel 28 EF’s forstand, og det samme må gælde, når der er tale om eksport af varer efterfulgt af en reimport med det formål at undgå anvendelsen af foranstaltninger, som er truffet i henhold til de nationale konkurrenceregler, som f.eks. forbuddet mod, at et mejerikooperativ, som har en dominerende stilling på markedet, indgår aftaler om forarbejdning af mælk for egen regning.

For det andet omfatter artikel 29 EF nationale foranstaltninger, hvis formål eller virkning særligt er at hindre eksporthandelen og således skabe forskelsbehandling mellem handelen på hjemmemarkedet i en medlemsstat og dens eksporthandel, således at der herved sikres den pågældende medlemsstats indenlandske produktion eller hjemmemarked en særlig fordel. Dette er ikke tilfældet for foranstaltninger som det nævnte forbud, som henhører under den nationale konkurrencepolitik, der har til formål at begrænse et enkelt landbrugskooperativs konkurrencebegrænsende praksis, og som finder anvendelse uden forskel på forarbejdningsaftaler med virksomheder i en medlemsstat og på sådanne aftaler med virksomheder i andre medlemsstater.

(jf. præmis 113-116 og 118-120 samt domskonkl. 3)

4. Artikel 12 EF og artikel 34, stk. 2, andet afsnit, EF er ikke til hinder for, at der vedtages foranstaltninger som forbuddet mod at indgå aftaler om forarbejdning af mælk for egen regning over for et mejerikooperativ, som indtager en dominerende stilling på markedet og udnytter denne stilling i strid med almenvellets interesser, når store vertikalt integrerede mejerikooperativer har ret til at drive virksomhed i andre medlemsstater.

Selv om det er korrekt, at artikel 12 EF forbyder medlemsstaterne at anvende deres nationale konkurrenceregler forskelligt under hensyn til de berørtes nationalitet, tager bestemmelsen imidlertid ikke sigte på eventuel forskellig behandling, som for de af fællesskabsretten omfattede personer og virksomheder kan følge af eksisterende forskelle mellem medlemsstaternes love, såfremt disse rammer alle personer, der henhører under deres anvendelsesområde, efter objektive kriterier og uden hensyn til nationalitet. Den blotte omstændighed, at der er vertikalt integrerede kooperativer i andre medlemsstater, medfører ikke, at vedtagelsen af nævnte foranstaltninger udgør en forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.

Desuden er artikel 34, stk. 2, andet afsnit, EF, som inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik indeholder et forbud mod forskelsbehandling, alene et specifikt udtryk for det generelle lighedsprincip, som indebærer, at ensartede forhold ikke må behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke må behandles ensartet, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet.

(jf. præmis 124-126 og 128 samt domskonkl. 4)