Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for, at moderselskabet har udøvet en afgørende indflydelse på sine helejede datterselskaber – afkræftelig karakter – bevisbyrde

(Art. 101 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

2. Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – overtrædelse, der er begået af en enhed, der ikke er ophørt med at eksistere og videreført af en anden enhed, der efterfølger enheden i den økonomiske virksomhed på det pågældende marked – den anden enhed tilregnes hele overtrædelsen – berettigelse på baggrund af, at de to enheder er undergivet en kontrol af den samme offentlige myndighed eller af et privat selskab

(Art. 101, stk. 1, TEUF)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens prøvelse af bedømmelsen af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt

(Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – ingen bindende eller udtømmende liste over kriterier – skønsbeføjelse forbeholdt Kommissionen – hensyntagen til overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet – rækkevidde

(Art. 101 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – afskrækkende virkning – forhold angående vurderingen af afskrækkelsesfaktoren

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – afskrækkende virkning – hensyntagen til den sanktionerede virksomheds størrelse og samlede ressourcer – relevans – anvendelse af en multiplikationsfaktor på udgangsbeløbet – Kommissionens skøn – nødvendigheden af at pålægge individuelle sanktioner i forhold til de pågældende virksomheders størrelse og adfærd

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

7. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – Kommissionens skøn – domstolsprøvelse – Rettens udøvelse af sin fulde prøvelsesret – rækkevidde

(Art. 101 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

8. Retspleje – stævning – formkrav – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – ingen fremstilling af retlige søgsmålsgrunde i stævningen – henvisning til oplysninger i et bilag – afvisning

[Statutten for EF-Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

9. Appel – kontraappel – søgsmålsinteresse – Rettens delvise annullation af Kommissionens beslutning om pålæggelse af en bøde og den deraf følgende nedsættelse af denne bøde – Kommissionen har til hensigt at genåbne sagsbehandlingen – ingen betydning – fastholdelse af Kommissionens interesse i, at kontraappellen tages til følge, og den pålagte sanktion opretholdes

10. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – skærpende omstændigheder – gentagelse – behovet for at angive omstændighederne for den pågældende virksomheds deltagelse i den tidligere overtrædelse – utilstrækkelig begrundelse

(Art. 101 TEUF og 296 TEUF)

Sammendrag

1. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 51 og 53)

2. Når to enheder på konkurrenceområdet udgør den samme økonomiske enhed, udelukker den omstændighed, at den enhed, som har begået overtrædelsen, stadig eksisterer, ikke i sig selv, at den enhed, hvortil den økonomiske virksomhed er overdraget, pålægges en sanktion. En sådan sanktionsfastsættelse er navnlig berettiget, når de pågældende enheder kontrolleres af den samme person og, henset til de tætte bånd, som forener dem på det økonomiske og organisatoriske plan, i alt væsentligt har fulgt de samme kommercielle instrukser. Selv om den situation, hvor den enhed, som har begået overtrædelsen, retligt eller økonomisk er ophørt med at eksistere, ganske vist er omfattet af dette tilfælde, idet en sanktion pålagt en virksomhed, som ikke længere udøver økonomisk aktivitet, risikerer at miste sin afskrækkende virkning, er Kommissionen desuden berettiget til at henføre en overtrædelse til et selskab, der ikke har begået den ulovlige adfærd i en situation, hvor den enhed, der har begået overtrædelsen, fortsat eksisterer som økonomisk aktør på andre markeder, når de pågældende selskaber ejes fuldt ud af den samme offentlige myndighed, eller hvis der udøves en kontrol over dem af et privatretligt selskab.

(jf. præmis 52, 55 og 56)

3. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 66-72)

4. Grovheden af overtrædelserne af EU-konkurrenceretten skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning. Hvad nærmere angår en overtrædelses konkrete indvirkning på markedet er denne ikke et afgørende kriterium for fastsættelsen af bødens størrelse. De horisontale prisaftaler eller markedsopdelinger kan desuden kvalificeres som meget alvorlige overtrædelser, alene på grund af deres art, uden at Kommissionen skal godtgøre overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet. I dette tilfælde udgør overtrædelsens konkrete indvirkning kun et element blandt andre, der, såfremt det er måleligt, giver Kommissionen mulighed for at forhøje udgangsbeløbet for bøden ud over det påregnelige mindstebeløb. Da den pågældende overtrædelse desuden på grund af sin karakter udgør en meget alvorlig overtrædelse, kan en hensyntagen til dens konkrete indvirkning kun føre til en forhøjelse af bøden.

(jf. præmis 82-84)

5. Hvad angår bødernes afskrækkende virkning kan multiplikationsfaktoren med henblik på afskrækkelse ikke alene vedrøre en generel afskrækkelse forstået som en handling, der skal forhindre alle selskaber generelt i at foretage den pågældende overtrædelse, men også en specifik afskrækkelse, der skal afholde den specifikke sagsøgte fra fremtidigt atter at overtræde reglerne. Kommissionen er således ikke forpligtet til at begrænse sin vurdering til de faktorer, der vedrører den pågældende virksomheds særlige situation.

(jf. præmis 94)

6. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 102 og 104-107)

7. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 103)

8. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 115-117)

9. Den omstændighed, at søgsmålsinteressen under sagens behandling bortfalder, er i princippet uden betydning for, om søgsmålet kan antages til realitetsbehandling, men kan medføre, at retsinstansen fastslår, at det er ufornødent at træffe afgørelse. Når en beslutning fra Kommissionen, der fastslår, at der foreligger et kartel, og pålægger de virksomheder, der har deltaget, en bøde, er delvis ændret af Retten, bevarer Kommissionen imidlertid sin søgsmålsinteresse, idet den bøde, der blev pålagt, med tillæg af renter, fortsat vil eksistere, såfremt Domstolen giver Kommissionen medhold i kontraappellen, hvilket ikke vil være tilfældet, hvis Kommissionen træffer en ny beslutning.

(jf. præmis 124 og 125)

10. Når Kommissionen ved udmålingen af en bøde for en overtrædelse af EU’s konkurrenceregler anvender en multiplikationsfaktor for at tage hensyn til, at selskabet allerede tidligere havde været involveret i en sådan overtrædelse, er den forpligtet til med den beslutning, der pålægger den nævnte bøde, at give en redegørelse, der giver Unionens retsinstanser og dette selskab mulighed for at se, i hvilken egenskab og i hvilket omfang det var involveret i den tidligere overtrædelse. Såfremt Kommissionen finder, at det nævnte selskab har været en del af den virksomhed, der er adressat for den beslutning, som vedrører den tidligere overtrædelse, påhviler det bl.a. Kommissionen at give en tilstrækkelig begrundelse herfor.

Da oplysningerne i en beslutning, der pålægger sagsøgeren en forhøjelse af bøden for gentagne overtrædelser, på ingen måde gør det muligt at se, i hvilken egenskab og i hvilket omfang denne, der ikke er blandt adressaterne for de tidligere beslutninger, havde været omfattet af disse beslutninger, er denne beslutning utilstrækkeligt begrundet. Kommissionen har således ikke anført tilstrækkeligt udførlige oplysninger i den anfægtede beslutning til, at det blev godtgjort, at den samme virksomhed i artikel 101 TEUF’s forstand havde gentaget en ulovlig adfærd.

(jf. præmis 142, 144, 146 og 149)