Sag C-158/07

Jacqueline Förster

mod

Hoofddirectie van de Informatie Beheer Groep

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Centrale Raad van Beroep)

»Fri bevægelighed for personer — studerende, som er statsborger i en medlemsstat, og som er rejst til en anden medlemsstat for at følge en uddannelse dér — studiestøtte til studerende til dækning af leveomkostninger — unionsborgerskab — artikel 12 EF — retssikkerhed«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Mazák fremsat den 10. juli 2008 I ‐ 8511

Domstolens dom (Store Afdeling) af 18. november 2008 I ‐ 8547

Sammendrag af dom

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ret til at blive boende på en medlemsstats område efter at have haft beskæftigelse dér

En studerende, der er statsborger i en medlemsstat, som er rejst til en anden medlemsstat for at fuldføre sine studier, og som er ophørt med at have erhvervsmæssig beskæftigelse inden for den pågældende periode for at fortsætte sine studier, uden at vedkommende i øvrigt har opgivet planerne om en erhvervsbeskæftigelse i den sidstnævnte medlemsstat, hvor denne har bevaret sin bopæl, kan ikke for at opnå en studiestøtte til dækning af leveomkostninger påberåbe sig artikel 7 i forordning nr. 1251/70 om arbejdstageres ret til at blive boende på en medlemsstats område efter at have haft beskæftigelse dér, hvorefter en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, nyder »samme sociale og skattemæssige fordele som indenlandske arbejdstagere«. Betingelserne for arbejdstagerens ret til at blive boende i værtsmedlemsstaten er nemlig udtømmende opregnet i artikel 2 i forordning nr. 1251/70. Da den pågældende studerendes situation ikke henhører under nogen af de tilfælde, der er fastsat i denne artikel, kan en sådan studerende ikke anses for en »medlemsstats statsborger […], der har været beskæftiget som arbejdstager […] på en anden medlemsstats område« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 1 i forordning nr. 1251/70, hvorfor forordningen ikke finder anvendelse. (jf. præmis 27 og 29-33 samt domskonkl. 1)

En studerende, der er statsborger i en medlemsstat, og som er rejst til en anden medlemsstat for at fuldføre sine studier, kan påberåbe sig artikel 12, stk. 1, EF for at opnå en studiestøtte til dækning af leveomkostningerne, såfremt den pågældende har opholdt sig i en vis periode i værtsmedlemsstaten. Artikel 12, stk. 1, EF er ikke til hinder for at stille krav over for statsborgere fra andre medlemsstater om forudgående bopæl i fem år. Det er nemlig berettiget, at en medlemsstat kun tildeler en støtte til dækning af leveomkostninger til studerende, der har godtgjort til en vis grad at være integreret i samfundet i denne stat. En vis grad af integration kan anses for godtgjort, såfremt det konstateres, at den pågældende studerende har opholdt sig i en vis periode i værtsmedlemsstaten. Hvad særligt angår spørgsmålet, om en betingelse om uafbrudt bopæl i fem år er forenelig med fællesskabsretten, er denne betingelse egnet til at sikre, at den, som har ansøgt om studiestøtten til dækning af leveomkostninger, er integreret i værtsmedlemsstaten. En sådan betingelse om uafbrudt bopæl i fem år kan endvidere ikke anses for at være for vidtgående, navnlig ikke under hensyn til de anførte krav vedrørende graden af integration for personer, som ikke er statsborgere i værtsmedlemsstaten. Det er en betingelse for, at et bopælskrav er forholdsmæssigt, at det anvendes af de nationale myndigheder på grundlag af klare og på forhånd kendte kriterier. Det bopælskrav, som er fastsat i den omhandlede nationale lovgivning, giver de pågældende mulighed for at få helt klart kendskab til deres rettigheder og forpligtelser og sikrer dermed en høj grad af retssikkerhed og gennemskuelighed ved tildeling af studiestøtte til dækning af leveomkostninger for studerende. Et sådant bopælskrav på fem år, som er fastsat i den nationale lovgivning, går således ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at opfylde formålet, som er at sikre, at studerende fra andre medlemsstater til en vis grad er integreret i værtsmedlemsstaten. Denne konstatering berører ikke medlemsstaternes mulighed for at tildele studerende fra andre medlemsstater, som ikke opfylder kravet om fem års bopæl, studiestøtte til dækning af deres leveomkostninger, hvis de ønsker det. (jf. præmis 43, 49-52, 54 og 56-60 samt domskonkl. 2)