Sag T-19/07

Systran SA og

Systran Luxembourg SA

mod

Europa-Kommissionen

»Ansvar uden for kontraktforhold – udbud med henblik på gennemførelsen af et projekt om vedligeholdelse og lingvistisk forbedring af Kommissionens maskinoversættelsessystem – kildekoderne til et markedsført computerprogram – krænkelse af ophavsret – ikke-godkendt videregivelse af knowhow – erstatningssøgsmål – tvist, der ikke vedrører kontraktforhold – formaliteten – faktisk og reelt tab – årsagsforbindelse – skønsmæssig ansættelse af erstatningen«

Sammendrag dom

1. Erstatningssøgsmål – genstand – erstatningskrav mod Unionen i medfør af artikel 288, stk. 2, EF – Unionens retsinstansers enekompetence – vurderingen af, om det pådragne erstatningsansvar er inden for kontrakt eller uden for kontrakt – kriterier

(Art. 235 EF, 238 EF og 240 EF samt art. 288, stk. 2, EF; Rettens procesreglement, art. 113)

2. Erstatningssøgsmål – genstand – erstatning for tab som følge af Kommissionens angivelige tilsidesættelse af sin pligt til at beskytte fortroligheden af knowhow – grundlag uden for kontraktforhold – Unionens retsinstansers kompetence

(Art. 235 EF og 287 EF samt art. 288, stk. 2, EF; charter om grundlæggende rettigheder, art. 41)

3. Retspleje – stævning – formkrav

[Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

4. Erstatningssøgsmål – Unionens retsinstansers kompetence – kompetence til at træffe afgørelse om en påstand om, at Kommissionen har krænket en ophavsret – betingelser

(Art. 235 EF og art. 288, stk. 2, EF)

5. Erstatningssøgsmål – Unionens retsinstanser kompetence – påstand om, at Unionen tilpligtes at betale erstatning for tab i henhold til de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer på området for ansvar uden for kontraktforhold

(Art. 235 EF og art. 288, stk. 2, EF)

6. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, som tillægger borgerne rettigheder – faktisk og reelt tab – årsagsforbindelse

(Art. 288, stk. 2, EF)

7. Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 91/250 – retlig beskyttelse af edb-programmer – enerettigheder – undtagelser – rækkevidde

(Rådets direktiv 91/250, art. 4 og 5)

8. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, som tillægger borgerne rettigheder

(Art. 288, stk. 2, EF)

1. I sager, der vedrører ansvar inden for kontraktforhold, har Unionens retsinstanser kun kompetence, hvis der foreligger en voldgiftsbestemmelse som omhandlet i artikel 238 EF. I mangel af en sådan bestemmelse kan Retten ikke i medfør af artikel 235 EF træffe afgørelse i realiteten vedrørende erstatningssøgsmål, der udspringer af et kontraktforhold. I modsat fald ville Retten udvide sin kompetence ud over de tvister, hvis påkendelse udtømmende er forbeholdt den ved artikel 240 EF, da denne bestemmelse forbeholder de nationale dømmende myndigheder en almindelig kompetence til at påkende søgsmål, hvori Unionen er part. Unionens retsinstansers kompetence i sager vedrørende kontraktforhold udgør en undtagelse fra almindelige retsregler og skal derfor fortolkes snævert, således at Retten kun kan påkende de påstande, der hviler på en kontrakt, eller som står i direkte forbindelse med de forpligtelser, der følger af denne kontrakt.

Derimod har Unionens retsinstanser i sager, der vedrører ansvar uden for kontraktforhold, kompetence, uden at det er fornødent, at tvistens parter forinden har tilkendegivet, at de er indforstået hermed. For at fastslå, om Retten har kompetence i medfør af artikel 235 EF, skal den på grundlag af de forskellige relevante elementer i sagens akter prøve, om den af den sagsøgende part fremsatte erstatningspåstand objektivt og samlet betragtet bygger på forpligtelser, som følger eller ikke følger af et kontraktforhold, og som gør det muligt at fastslå, om tvisten har eller ikke har et kontraktligt grundlag. De pågældende elementer kan bl.a. udledes af parternes påstande, de omstændigheder, som har givet anledning til det tab, der kræves erstattet, og indholdet af de kontraktlige eller ikke-kontraktlige bestemmelser, der påberåbes med henblik på at afgøre det omtvistede spørgsmål. Når Retten behandler en sag om ansvar uden for kontraktforhold, kan den således udmærket undersøge en kontrakt – således som den gør med et hvilket som helst dokument, som en part påberåber sig til støtte for sin argumentation – for at afklare, om kontrakten kan give anledning til tvivl om den saglige kompetence, som Retten udtrykkeligt tillægges i artikel 235 EF. Denne undersøgelse er et led i vurderingen af de faktiske omstændigheder, der er påberåbt for at fastslå, at Retten er kompetent, idet ufravigelige procesforudsætninger som omhandlet i procesreglementets artikel 113 ikke er opfyldt, hvis dette ikke er tilfældet.

(jf. præmis 58-62)

2. Princippet om, at virksomhederne har ret til beskyttelse af deres forretningshemmeligheder, som artikel 287 EF er et udtryk for, er et almindeligt EU-retligt princip. Ligeledes peges der i artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder på nødvendigheden af, at forvaltningen iagttager legitime fortrolighedshensyn samt tavshedspligt og sagernes fortrolighed.

Forretningshemmeligheder omfatter tekniske oplysninger om knowhow, hvoraf ikke kun videregivelse til offentligheden, men også den blotte tilsendelse til et andet retssubjekt end det, som har afgivet dem, alvorligt kan skade dennes interesser. For at tekniske oplysninger ifølge deres natur er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 287 EF, skal de for det første kun være tilgængelige for en begrænset personkreds. Der skal dernæst være tale om oplysninger, hvis offentliggørelse alvorligt kan skade den person, som har videregivet oplysningerne, eller tredjemand. Endelig kræves det, at de interesser, som vil kunne skades ved offentliggørelsen af den pågældende oplysning, objektivt set er beskyttelsesværdige.

Når det i en sag drejer sig om at vurdere, om det, som påstået, er retsstridigt og skadeligt i henhold de til almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes lovgivning på området – og ikke i henhold til bestemmelser i tidligere indgåede kontrakter om spørgsmål, der ikke vedrører den sagsøgende parts ophavsret og knowhow – at Kommissionen har videregivet oplysninger, der er beskyttet af ejendomsret eller som knowhow, til tredjemand uden indehaverens udtrykkelige tilladelse, er tvisten af ikke-kontraktlig art.

(jf. præmis 79, 80 og 103)

3. Enhver stævning skal angive søgsmålets genstand og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Disse angivelser skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar og Unionens retsinstanser foretage sin retlige prøvelse. Af retssikkerheds- og retsplejehensyn skal de væsentligste faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, fremgå af selve stævningen, eventuelt kortfattet, men dog på en sammenhængende og forståelig måde. For at opfylde disse krav skal en stævning, hvori der nedlægges påstand om betaling af erstatning for skade forvoldt af en institution, bl.a. indeholde de elementer, der gør det muligt for institutionen at identificere den adfærd, som sagsøgeren bebrejder den.

(jf. præmis 107 og 108)

4. Når begreberne krænkelse af ophavsret og beskyttelse af fortroligheden af knowhow inden for rammerne af en sag om ansvar uden for kontraktforhold er blevet påberåbt i forening alene for at kvalificere Kommissionens adfærd som retsstridig, sker prøvelsen af, om den pågældende adfærd er retsstridig, på grundlag af almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, og kræver ikke, at der forinden er truffet en afgørelse af en national kompetent myndighed.

På grund af den kompetence, Unionens retsinstanser i artikel 235 EF og artikel 288, stk. 2, EF tillægges i sager om ansvar uden for kontraktforhold, og i mangel af et nationalt retsmiddel, der kan føre til, at Kommissionen yder erstatning for det tab, en sagsøger angiveligt har lidt på grund af en krænkelse af ophavsretten til et edb-program, er der derfor intet til hinder for, at det af sagsøgeren anvendte krænkelsesbegreb kan benyttes ved kvalificeringen af Kommissionens adfærd som retsstridig inden for rammerne af en erstatningspåstand.

Begrebet »krænkelse«, som sagsøgeren har anvendt inden for rammerne af et sådant søgsmål, skal alene fortolkes på grundlag af de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, og som for edb-programmers vedkommende gentages eller fastslås i en række harmoniseringsdirektiver. Retten har således inden for rammerne af et sådant erstatningssøgsmål kompetence til at fastslå, at der har fundet en krænkelse sted i den betydning, en kompetent national myndighed i en medlemsstat kunne tillægge dette udtryk i henhold til den pågældende stats lovgivning.

(jf. præmis 115-117)

5. Det følger af artikel 288, stk. 2, EF og artikel 235 EF, at Unionens retsinstanser har kompetence til at pålægge Unionen enhver form for erstatning, der er i overensstemmelse med de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer på området for ansvar uden for kontraktforhold, herunder erstatning in natura, såfremt den er i overensstemmelse med disse grundsætninger, i givet fald i form af et handle- eller undladelsespålæg. Unionen kan følgelig principielt ikke unddrages en tilsvarende processuel foranstaltning fra Unionens retsinstansers side, eftersom denne har enekompetence til at påkende søgsmål med påstand om erstatning for skader, som Unionen er ansvarlig for.

En fuldstændig erstatning for det tab, der angiveligt er forvoldt i et tilfælde, hvor Kommissionen angiveligt har krænket en ophavsrettighed, kræver, at ophavsretsindehaverens retsstilling genoprettes helt og fuldt, hvilket som minimum, og uafhængigt af en eventuelt opgjort økonomisk erstatning, kræver et øjeblikkeligt ophør af krænkelsen af rettigheden. En fuldstændig erstatning for tabet i et sådant tilfælde kan ligeledes have form af beslaglæggelse eller destruktion af resultatet af en krænkelse eller af offentliggørelse for Kommissionens regning af Rettens afgørelse.

(jf. præmis 120-123)

6. Unionens ansvar uden for kontraktforhold i medfør af artikel 288, stk. 2, EF forudsætter opfyldelse af en række betingelser vedrørende retsstridigheden af den adfærd, som den pågældende institution hævdes at have udvist, og eksistensen af en skade samt vedrørende årsagsforbindelsen mellem den pågældende institutions adfærd og den påberåbte skade.

Den retsstridige adfærd, en institution beskyldes for, skal bestå i en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder. Såfremt den pågældende institution råder over et stærkt begrænset eller intet skøn, kan selve den omstændighed, at der er begået en overtrædelse af EU-retten, være tilstrækkelig til at bevise, at der foreligger en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse.

Det tab, som påstås erstattet, skal være faktisk og reelt, og der skal være en tilstrækkeligt direkte årsagsforbindelse mellem institutionens adfærd og tabet.

(jf. præmis 126, 127 og 268)

7. Den lovbestemte undtagelse, der foreskrives i artikel 5 i direktiv 91/250 om retlig beskyttelse af edb-programmer for handlinger, som er omfattet af den eneret, programmets ophavsmand besidder, og som er fastlagt i direktivets artikel 4, gælder kun for arbejder, som udføres af den, der retmæssigt har erhvervet edb-programmet, og ikke for arbejder, som den pågældende erhverver overdrager til tredjemand. Undtagelsen er ligeledes begrænset til de handlinger, som er nødvendige for, at den, der retmæssigt har erhvervet edb-programmet, kan anvende det efter dets formål, herunder at rette fejl.

(jf. præmis 225)

8. Den omstændighed, at Kommissionen giver sig selv ret til at udføre arbejder, der må medføre ændring af dele af et edb-program, såsom f.eks. af kildekoden, uden forinden at have opnået samtykke fra den virksomhed, der besidder ophavsrettighederne til programmet, udgør en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af denne virksomheds ophavsrettigheder, der kan medføre, at Unionen pådrager sig ansvar uden for kontraktforhold.

(jf. præmis 250 og 261)

RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

16. december 2010 ( )

»Ansvar uden for kontraktforhold – udbud med henblik på gennemførelsen af et projekt om vedligeholdelse og lingvistisk forbedring af Kommissionens maskinoversættelsessystem – kildekoderne til et markedsført computerprogram – krænkelse af ophavsret – ikke-godkendt videregivelse af knowhow – erstatningssøgsmål – tvist, der ikke vedrører kontraktforhold – formaliteten – faktisk og reelt tab – årsagsforbindelse – skønsmæssig ansættelse af erstatningen«

I sag T-19/07,

Systran SA, Paris (Frankrig),

Systran Luxembourg SA, Luxembourg (Luxembourg), ved advokaterne J.-P. Spitzer og E. De Boissieu,

sagsøgere,

mod

Europa-Kommissionen først ved E. Montaguti og F. Benyon, derefter ved E. Traversa og E. Montaguti, som befuldmægtigede, bistået af advokaterne A. Berenboom og M. Isgour,

sagsøgt,

angående et søgsmål med påstand om erstatning for det tab, sagsøgerne hævder at have lidt som følge af retsstridigheder begået efter Kommissionens udbud vedrørende vedligeholdelse og lingvistisk forbedring af Kommissionens maskinoversættelsessystem,

har

RETTEN (Tredje Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, J. Azizi, og dommerne E. Cremona og S. Frimodt Nielsen (refererende dommer),

justitssekretær: fuldmægtig T. Weiler,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 27. oktober 2009,

afsagt følgende

Dom

Sagens faktiske omstændigheder

I – De forskellige versioner af Systran-softwaren

1 Der skal skelnes mellem fire versioner af maskinoversættelsessoftwaren Systran (som ligeledes benævnes »Systran-systemet«):

– den oprindelige version (herefter »Systran Mainframe«), der blev udviklet af P. Toma i 1968 og markedsført af det californiske selskab World Translation Center, Inc. (WTC) og andre til dette knyttede selskaber (herefter under ét »WTC-koncernen«)

– den version, Europa-Kommissionen oprindeligt anvendte (herefter »EC-Systran Mainframe«), og som i perioden 1975-1987 var genstand for en række kontrakter mellem WTC-koncernen og Kommissionen, mellem Kommissionen og forskellige tjenesteydere og mellem Systran-koncernen (overtageren af WTC-koncernen) og Kommissionen

– den nye version (herefter »Systran Unix«), som den første sagsøger Systran SA (herefter »Systran«) efter at have erhvervet WTC-koncernen i 1986 udviklede med henblik på at fungere i Windows- og Unix-miljøerne; denne version blev videreudviklet af Systran-koncernen fra 1993

– den nye, af Kommissionen anvendte, version (herefter »EC-Systran Unix«), hvorom den anden sagsøger, Systran Luxembourg SA (herefter »Systran Luxembourg«) og Kommissionen indgik en kontrakt i 1997.

II – Forløbet af forbindelserne mellem parterne

2 For at klarlægge rækkevidden af ejendoms- og udnyttelsesrettighederne til de forskellige versioner af Systran-softwaren, Kommissionen har benyttet, dvs. EC-Systran Mainframe og senere EC-Systran Unix, må det klarlægges, hvorledes de kontraktlige forbindelser mellem parterne, dvs. på den ene side WTC-koncernen og derpå dens overtager, Systran-koncernen, og på den anden side Kommissionen, er forløbet. Kommissionen har påberåbt sig dette forløb til støtte for, at det foreliggende søgsmål har et kontraktligt grundlag, hvorimod sagsøgerne har gjort gældende, at ingen af de nævnte kontrakter, som de heller ikke har påberåbt sig, har nogen betydning for deres intellektuelle ejendomsrettigheder og sagen.

A – Første periode: fra Systran Mainframe til EC-Systran Mainframe

3 Parterne er enige om, at maskinoversættelsessoftwaren Systran er udviklet af P. Toma, og at det alene var selskaberne i WTC-koncernen, der ejede Systran Mainframe-versionen af softwaren.

1. De oprindelige kontrakter mellem WTC (og andre selskaber) og Kommissionen

4 Den 22. december 1975 undertegnede WTC og Kommissionen en kontrakt om installering og udvikling af maskinoversættelsessystemet Systran engelsk-fransk og om den indledende udvikling af maskinoversættelsessystemet Systran fransk-engelsk (herefter »den oprindelige kontrakt«).

5 Den oprindelige kontrakts artikel 1, stk. 1, med overskriften »Formål« har følgende ordlyd:

»Kontrahenten påtager sig, for Kommissionens regning, den videre udvikling af sit maskinoversættelsessystem SYSTRAN engelsk-fransk (herefter »basissystemet«) og den indledende udvikling af et SYSTRAN fransk-engelsk maskinoversættelsessystem.«

6 I den oprindelige kontrakts artikel 3 med overskriften »Vederlag« hedder det:

»Til gengæld for udførelsen af de opgaver, som er omhandlet i nærværende kontrakt, betaler Kommissionen kontrahenten et beløb på 161 800 USD i overensstemmelse med følgende bestemmelser:

[...]

Det nævnte beløb omfatter en godtgørelse for retten til at anvende basissystemet i hele den af kontrakten omfattede periode. Beløbet skal dække alle kontrahentens omkostninger i forbindelse med opfyldelsen af kontrakten, herunder personaleudgifter, computertid, rejseudgifter og leveringsomkostninger.«

7 Den oprindelige kontrakts artikel 4 med overskriften »Anvendelse af systemet efter kontraktens udløb« har følgende ordlyd:

»a) De kontraherende parter er enige om, at kontrahenten overdrager Kommissionen rettighederne til systemet, således som dette foreligger ved kontraktens udløb (herefter »det ændrede system«), samt den dertil hørende dokumentation på et begrænset grundlag, dvs. udelukkende med henblik på at dække Kommissionens behov og lignende behov hos de offentlige myndigheder i Fællesskabets medlemsstater, og udelukkende med henblik på oversættelse fra engelsk til fransk og fra fransk til engelsk, men uden tidsbegrænsning. [...]

b) Hvis Kommissionen, efter at nærværende kontrakt er blevet opfyldt, ønsker, internt eller ved at overdrage arbejdet til tredjemand, at videreudvikle det ændrede system med henblik på at lade det omfatte flere fællesskabssprogpar, betaler den kontrahenten et fast beløb på højst 100 000 USD for det første sprogpar og på 80 000 USD for hvert efterfølgende par eller et fast beløb på 200 000 USD for enhver kombination, der omfatter et nyt sprog. De nævnte beløb dækker Kommissionens ret til at anvende det udviklede ændrede system eksklusivt og frit uden tidsbegrænsning.

Hvis endvidere Kommissionen efter opfyldelsen af nærværende kontrakt ønsker at anmode kontrahenten om at udvikle det ændrede system yderligere med henblik på at lade det omfatte flere sprogpar, betaler den kontrahenten et fast beløb på højst 25 000 USD for det første par og på 20 000 USD for hvert efterfølgende par eller et fast beløb på 50 000 USD for enhver kombination, som omfatter et nyt sprog.

c) Kontrahenten har ret til for egen regning og til egne formål at anvende det ændrede system, således som det er blevet udviklet inden for rammerne af nærværende kontrakt og inden for rammerne af kontrakter om yderligere udvikling med henblik på at lade systemet omfatte flere sprogpar som angivet i litra b), andet afsnit, bortset fra glossarer, som er særligt udviklet for Kommissionen. Adgang til glossarerne meddeles kontrahenten fra tilfælde til tilfælde for en årlig royalty på højst 20% af udgiften; de stilles kun gratis til rådighed for kontrahenten med henblik på demonstration.«

8 Ifølge den oprindelige kontrakts artikel 5, litra f), var kontrakten undergivet luxembourgsk lov, og retterne i Luxembourg var værneting.

9 I forlængelse af den oprindelige kontrakt indgik Kommissionen i perioden 1976-1987 flere kontrakter med selskaber i WTC-koncernen med henblik på dels at forbedre Systran-systemet, dels at udvikle nye sprogpar (i alt ni sprogpar).

10 Desuden indgik Kommissionen med en række selskaber, som ikke tilhørte WTC-koncernen, og som ikke var part i kontrakten, kontrakter, der tillod selskaberne at anvende Systran-systemet til gavn for statslige organer i medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner. I en af disse kontrakter, der benævntes »Protokol om teknisk samarbejde«, og som blev indgået den 18. januar 1985 med et fransk selskab ved navn Gachot SA, angav Kommissionen, at »Systran-systemet – programmerne og ordbøgerne – [forblev] Kommissionens ejendom« (artikel 4, »Udnyttelsesrettigheder«). Kommissionen tillod i henhold til samarbejdsprotokollen Gachot at udnytte »dens maskinoversættelsessystem Systran til gavn for organer inden for den offentlige sektor i Europa«, mod at Gachot gav Kommissionen oplysninger om kvaliteten af de udførte oversættelser, således at den kunne forbedre systemets præstationer (artikel 1, »Formål«). Der indgik ikke nogen økonomisk ydelse i samarbejdet mellem Kommissionen og Gachot (artikel 3, »Udgifter«).

2. Samarbejdskontrakten mellem Systran-koncernen og Kommissionen

11 Ved en række kontrakter, der blev indgået fra og med september 1985, erhvervede Gachot selskaberne i WTC-koncernen, som ejede Systran-teknologien og versionen Systran Mainframe, og ændrede efter denne erhvervelse navn til Systran.

12 Ved skrivelse af 2. februar 1987 til Gachot fra generaldirektøren for Generaldirektoratet for Telekommunikation, Informationsindustri og Innovation anmodede Kommissionen selskabet om at besvare en række spørgsmål, hvilket skete ved skrivelse af 5. februar 1987:

»Spørgsmål 1: Kan Jean Gachot dokumentere, at det er korrekt, at han (eller Gachot SA) er ejer af eller majoritetsaktionær i WTC-selskaberne og Systran Institut, og at han har påtaget sig alle de nævnte selskabers forpligtelser over for Kommissionen?«

»Svar: Gachot SA har købt alle P. Tomas aktier i WTC og Latsec og 76% af aktierne i Systran Institut. Gachot SA har derfor fuld bemyndigelse til at udtale sig på hele koncernens vegne og til at repræsentere den over for Kommissionen.«

»Spørgsmål 2: Hvilke konsekvenser vil det få for disse forpligtelser, hvis J. Gachot (eller Gachot SA) ophører med at med at eje (eller være majoritetsaktionær i) de nævnte selskaber? Vil J. Gachot påtage sig at sikre, at eventuelle købere overholder forpligtelserne?«

»Svar: Der foreligger ingen planer om at afhænde selskaberne. Tværtimod følger koncernen en politik, hvorefter der skal ske en permanent udvikling på dette område. I øvrigt har Kommissionen ikke grund til bekymring i denne henseende, da kontrakterne er indgået mellem WTC og Kommissionen, dvs. mellem juridiske personer, og eventuelle ændringer i ejerskabet til aktierne i selskaberne vil under ingen omstændigheder kunne påvirke de indgåede kontrakter.«

»Spørgsmål 3: Kan J. Gachot bekræfte, at Kommissionen efter at have indgået en række kontrakter med WTC og Systran Institut besidder ikke-eksklusive rettigheder til at udnytte [ni] sprogversioner af Systran inden for den offentlige sektor i Europa?«

»Svar: Det er klart, at Kommissionen i medfør af de kontrakter, som er indgået mellem WTC og den [...], besidder ikke-eksklusive udnyttelsesrettigheder til sprogversionerne af Systran II inden for de sprog[par], den har erhvervet med henblik på at dække sine egne behov og behovene hos statslige organer i Fællesskabets medlemsstater.«

»Spørgsmål 8: Er J. Gachot stadig villig til at give mellemstatslige organer, som dækker et større geografisk område end Fællesskabet, tilladelse til at benytte Systran[-softwaren] mod at betale selskabet royalties?«

»Svar: Gachot SA er naturligvis villig til at stille Systran-systemet til rådighed for internationale organer, som dækker et større geografisk område end Fællesskabet, i overensstemmelse med de forskellige aftaler, som vil blive indgået mellem selskabet og de pågældende organer [...]«

»Spørgsmål 14: Er WTC villig til, på samme betingelser som tidligere, at overdrage Kommissionen udnyttelsesrettighederne til et spansk-engelsk Systran-system? Vil den pris, der skal betales, være af samme størrelsesorden som den pris, der blev tilbudt for tysk-engelsk-systemet?«

»Svar: WTC er fuldt villig til at meddele Kommissionen en ikke-eksklusiv udnyttelseslicens for spansk-engelsk og eventuelt også for italiensk-engelsk og portugisisk-engelsk. Prisen og vilkårene vil i det væsentlige afhænge af, hvor fremskreden udviklingen af systemerne er på det tidspunkt, hvor Kommissionen erhverver dem.«

»Spørgsmål 15: Er WTC villig til at udvikle nye systemer med dansk og græsk som målsprog og til at overdrage Kommissionen systemerne sammen med (ikke-eksklusive) rettigheder til udnytte dem inden for den offentlige og private sektor?«

»Svar: WTC er fuldt villig til at udvikle ethvert system, der omfatter europæiske sprogpar, og andre systemer, som Kommissionen måtte have behov for.«

»Spørgsmål 16: Vil J. Gachot være interesseret i at konvertere Systran-systemet til programmeringssproget C under Unix, hvilket ville gøre systemet mere portabelt i databehandlingsmæssig henseende? Vil J. Gachot være villig til at finansiere hele eller en del af den nødvendige investering (som formentlig vil være på omkring 1 mio. ECU)?«

»Svar: Konvertering af Systran-systemet til C under Unix er et projekt, som vi har overvejet muligheden for. Men vi har i første række fundet det langt vigtigere at fokusere på at forbedre oversættelsernes kvalitet og på at samle de forskellige versioner af Systran[-systemet]. En konvertering af Systran[-systemet] til Unix er i høj grad værd at overveje, men vil afhænge af, at der tilvejebringes konkrete midler til finansieringen [...]«

13 I en telefaxmeddelelse af 5. marts 1987 fra en tjenestemand i Generaldirektoratet for Telekommunikation, Informationsindustri og Innovation til Gachot SA beskrev Kommissionen indholdet af »Systran-aftalen«, som var under forhandling, på følgende måde:

»Rettigheder, formål og forpligtelser

Der er fuld ligevægt mellem de rettigheder, parterne erhverver inden for rammerne af aftalen.

Systran-koncernen ejer den grundlæggende software, og Kommissionens udnyttelsesrettigheder til dens ni sprog[par] omfatter kun fællesskabsinstitutionerne og medlemsstaternes offentlige organer.

Til gengæld ejer Kommissionen de glossarer, den har udarbejdet siden 1975.

Hver part har investeret omkring 8 mio. ECU for at erhverve sine rettigheder og tilstræber derfor at få udbytte af sine investeringer.

Kommissionen er moralsk forpligtet til at lade den investering, dens skattepligtige har betalt for, komme Fællesskabets økonomi til gode, mens Systran-koncernen ønsker hurtigt at påbegynde markedsføringen af systemet i Europa.

Disse to formål er fuldt overensstemmende og forenelige inden for rammerne af den foreslåede aftale.

Desuden har Kommissionen og Systran interesse i at gøre Systran[-softwaren] til et effektivt redskab ved at harmonisere programmerne og glossarerne [...]«

14 Den 4. august 1987 undertegnede Systran og Kommissionen en kontrakt om fælles tilrettelæggelse af udviklingen og forbedringen af oversættelsessystemet Systran for Fællesskabets aktuelle og fremtidige officielle sprog og om implementering af systemet (herefter »samarbejdskontrakten«).

15 I samarbejdskontrakten blev der i en »[i]ndledende redegørelse« angivet følgende:

»1. Systran-systemet, som er udviklet af WTC, er et maskinoversættelsessystem, der omfatter en basissoftware, en række sprogprogrammer og tillægsprogrammer samt en række tosprogede ordbøger.

2. Den 22. september 1975 indgik Kommissionen en kontrakt med WTC om Kommissionens anvendelse af Systran-systemet og WTC’s indledende udvikling af systemet.

Kommissionen og WTC indgik efterfølgende yderligere kontrakter dels om forbedring af det bestående system, dels om udvikling af systemer til [nye] sprog[par].

De nævnte kontrakter, der blev indgået i perioden 1976-1985, drejede sig om udvikling og forbedring af oversættelsessoftwaren og basisordbøgerne for de pågældende sprog.

3. Vedligeholdelsen og den videre udvikling af systemerne blev sikret ved endnu en række kontrakter mellem Kommissionen og en række serviceselskaber. De pågældende kontrakter tog sigte på Kommissionens egne behov og formål.

4. Siden 1985 har Kommissionen indgået kontrakter med forskellige selskaber, der tillader disse at anvende Systran-systemet til gavn for statslige organer og De Europæiske Fællesskabers institutioner til gengæld for oplysninger, som gør det muligt for Kommissionen at forbedre systemets præstation.

5. Parterne konstaterer, at Kommissionen råder over en licens til at anvende basissystemet og de af WTC foretagne [...] forbedringer, idet anvendelsen er begrænset til De Europæiske Fællesskabers område inden for de sektorer, som angives i [punkt] 4 ovenfor.

6. De forbedringer og den udvikling af Systran-systemet, som er foretaget af Kommissionen og dens kontrahenter [angivet i punkt 3 ovenfor], navnlig med hensyn til ordbøgerne, er Kommissionens eksklusive ejendom.

7. Parterne finder, at det er i deres og Systran-brugernes interesse, at systemet til stadighed forbedres. De har besluttet at indgå nærværende samarbejdskontrakt for at forene deres bestræbelser og således fortsætte forbedringen.

Parterne indrømmer i denne ånd gensidigt hinanden ret til at anvende Systran-systemet, som forventes at udvikle sig gennem forbedringer, der foretages som følge af anvendelsen af systemet inden for såvel den private som den offentlige sektor.«

16 I samarbejdskontraktens artikel 4 vedrørende »[e]jendomsrettigheder« bestemmes:

»De forskellige sprogversioner af Systran og deres bestanddele forbliver de parters ejendom, som de tilhørte, da kontrakten blev undertegnet.

Selskaberne i Systran-koncernen forpligter sig til ikke at overdrage deres ejendomsrettigheder, før de forinden har underrettet Kommissionens tjenestegrene derom og opnået deres samtykke. Erhververen vil skulle acceptere at overtage de rettigheder og forpligtelser, der påhviler de nævnte selskaber i medfør af nærværende samarbejdskontrakt.«

17 I indledningen til bilag I til samarbejdskontrakten angives følgende:

»Mens Kommissionen altid har haft ejendomsretten til de glossarer og andre komponenter, den har udviklet til forskellige versioner af Systran, er ejendomsrettighederne til basissoftwaren blevet fordelt mellem en række selskaber, og Kommissionen har indgået kontrakter og aftaler om udnyttelse af systemet samt af forbedringerne og udviklingen af det med bl.a. [WTC] og Systran Institut.

Skønt Gachot SA [...] siden begyndelsen af 1986 har været hovedaktionær i de nævnte selskaber, er nærværende samlede kontrakt om udvikling og anvendelse af Systran indgået mellem alle de berørte parter [...]«

18 I samarbejdskontraktens artikel 4a vedrørende »[f]orbedringer og royalties« bestemmes:

»Enhver udvikling og enhver forbedring af systemet, der følger af Systran-koncernens udnyttelse af det, meddeles straks Kommissionen og stilles til rådighed for denne.

Enhver udvikling og enhver forbedring af systemet, der følger af Kommissionens udnyttelse af det, meddeles straks Systran-koncernen og stilles til rådighed for denne.

Enhver ændring af systemet, der ikke hidrører fra udnyttelsen af det i egentlig forstand, skal være genstand for forhandling mellem parterne.

I en indledende periode på to år kan hver part gøre brug af den udvikling og de forbedringer, den anden part har foretaget, uden at skulle betale nogen royalty derfor.

Ved udløbet af denne periode fastsætter Kommissionen og Systran-koncernen under hensyn til de indvundne erfaringer de kontraktlige vilkår for deres fremtidige samarbejde.«

19 I samarbejdskontraktens artikel 5 vedrørende »[a]nvendelsesrettigheder« bestemmes:

»a) Kommissionen har ret til at anvende det fælles system i dets mest udviklede version inden for den offentlige sektor på Fællesskabets område og til at indrømme nationale og internationale offentlige organer, der er etableret på Fællesskabets område som defineret i [punkt] 4 i den indledende redegørelse, licens til at anvende systemet.

b) [...]

c) Selskaberne i Systran-koncernen forpligter sig til at tillade ethvert privat organ at anvende systemet på vilkår, som er i overensstemmelse med handelssædvane.«

20 Ifølge samarbejdskontraktens artikel 11 og 12 var kontrakten undergivet belgisk lov, og tvister mellem parterne om fortolkningen, opfyldelsen eller den manglende opfyldelse af kontrakten skulle afgøres ved voldgift.

21 I 1988 og 1989 indgik Kommissionen fire kontrakter med Gachot SA med henblik på at erhverve en licens til at anvende Systran-softwaren på sprogparrene tysk-engelsk, tysk-fransk, engelsk-græsk, spansk-engelsk og spansk-fransk.

22 Ved anbefalet skrivelse af 11. december 1991 opsagde Kommissionen samarbejdskontrakten i henhold til dennes artikel 8 med et varsel på seks måneder. Det var fastsat i den nævnte bestemmelse, at hver part efter udløbet af en periode på tre år rådede over Systran-systemet på det stadium, hvortil det var nået for den pågældende parts vedkommende. Ifølge Kommissionen var opsigelsen begrundet i, at Systran ikke havde overholdt sine kontraktlige forpligtelser og ønskede at modtage betaling for udvikling vedrørende to sprogpar (fransk-italiensk og fransk-spansk), som Kommissionen havde foretaget og stillet til rådighed for Systran i henhold til samarbejdskontrakten. Da samarbejdskontrakten udløb, omfattede EC-Systran Mainframe-versionen seksten sprogversioner.

23 Efterfølgende udviklede og markedsførte Systran-koncernen en ny version af Systran-softwaren, der kunne fungere under operativsystemerne Unix og Windows (Systran Unix), mens Kommissionen videreudviklede versionen EC-Systran Mainframe inden for de ovennævnte seksten sprogpar, hvortil føjede sig sprogparret græsk-fransk, som blev udviklet i samarbejde med en ekstern kontrahent, og som fungerede under operativsystemet Mainframe, der er inkompatibelt med operativsystemerne Unix og Windows.

B – Anden periode: fra Systran Unix til EC-Systran Unix

24 For at gøre det muligt for EC-Systran Mainframe-versionen at fungere i Unix- og Windows-miljøet blev der indgået fire kontrakter mellem Systran Luxembourg og Kommissionen (herefter »migrationskontrakterne«).

25 Den 19. december 1997 anmodede Kommissionen forud for undertegnelsen af den første migrationskontrakt skriftligt Systran om at give sit samtykke til en række punkter, herunder de to følgende:

»1. Anvendelse af navnet Systran

I fremstillinger, dokumentation og korrespondance henviser vi ofte til »Kommissionens maskinoversættelsessystem«. Da dette er baseret på Systran-systemet, er det ved sådanne lejligheder mere logisk at anvende benævnelsen Systran eller [...] EC-versionen af Systran.

2. Princippet om Systran [SA]’s [...] og Kommissionens gensidige anvendelse af systemerne

Kommissionen kan anvende Systran SA’s produkter på sin server. Systran SA kan på sin side anvende Kommissionens system.

Systran SA og dets datterselskaber forpligter sig herefter til ikke at fremsætte noget økonomisk krav i henhold til tidligere indgåede kontrakter mellem »Systran-koncernen« og Kommissionen.«

26 Den 22. december 1997, hvor den første migrationskontrakt blev undertegnet, besvarede Systran Kommissionens anmodning, idet den anførte følgende:

»1. Anvendelse af navnet Systran

Vi bekræfter vort samtykke til, at Kommissionen anvender varemærket SYSTRAN. Det skal anvendes systematisk for ethvert maskinoversættelsessystem, som er afledt af det oprindelige Systran-system. Vi meddeler Dem følgelig ret til at anvende varemærket SYSTRAN, dog kun med henblik på distribution eller tilrådighedsstillelse af maskinoversættelsessystemet Systran.

2. Princippet om Systran [SA]’s [...] og Kommissionens gensidige anvendelse af systemerne

Vi bekræfter vort samtykke til, at Kommissionen anvender Systran-produkterne i Unix- og/eller Windows-miljøet til at dække sine interne behov.

Systran SA forpligter sig til ikke at fremsætte noget økonomisk krav som følge af opfyldelsen af tidligere indgåede kontrakter mellem Systran-koncernen og Kommissionen.«

27 Artikel 2 i den første migrationskontrakt mellem Systran Luxembourg og Kommissionen indeholder følgende definition af udtrykket »Kommissionens maskinoversættelsessystem«:

»Ved Kommissionens maskinoversættelsessystem, der benævnes »Systran EC version« [EF-versionen af Systran], forstås en særlig version af maskinoversættelsessystemet Systran, som oprindeligt blev udviklet af »World Translation Center«, La Jolla, USA, og som Europa-Kommissionen siden 1976 har videreudviklet til egne formål. Kommissionens maskinoversættelsessystem er forskelligt fra »Systran Original Version« [den originale version af Systran-systemet], dvs. det maskinoversættelsessystem, Systran SA France og dets datterselskaber har udviklet og markedsført.«

(The Commission’s machine translation system, or »Systran EC version«, designates a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the »Systran Original Version«, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of France and its subsidiaries.)

28 I den første migrationskontrakts artikel 13, »Patenter, brugscertifikater (brugsmønstre), varemærker, design og industrielle mønstre, industrielle og intellektuelle ejendomsrettigheder«, bestemmes:

»1. Kommissionen underrettes straks om ethvert resultat eller ethvert patent, som kontrahenten [dvs. Systran Luxembourg] opnår inden for rammerne af gennemførelsen af nærværende kontrakt; det pågældende resultat eller patent tilhører De Europæiske Fællesskaber, som kan råde frit over det, undtagen i de tilfælde, hvor der allerede foreligger industrielle eller intellektuelle ejendomsrettigheder.

2. Kommissionens maskinoversættelsessystem, herunder dets bestanddele, selv om det eller de måtte være blevet ændret under gennemførelsen af kontrakten, forbliver Kommissionens ejendom, undtagen i de tilfælde, hvor der allerede foreligger industrielle eller intellektuelle ejendomsrettigheder.

[...]

5. Hvis der indbringes søgsmål af tredjemand, herunder navnlig hvis der påberåbes en rettighed, og selv efter at kontrakten er blevet opfyldt, underretter den involverede part hurtigst muligt den anden part, og de to parter handler da i fællesskab og meddeler gensidigt hinanden alle de oplysninger og alt det bevismateriale, de er eller kommer i besiddelse af.«

(1. Any results or patent obtained by the Contractor [dvs. Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.

2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.

[...]

5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other with all the information and evidence that they possess or obtain.)

29 Ifølge den første migrationskontrakts artikel 15 og 16 var kontrakten undergivet luxembourgsk lov, og retterne i Luxembourg var værneting i tilfælde af tvister mellem Fællesskabet og Systran Luxembourg.

30 Endvidere var kontraktens udløb i første tillæg til den fjerde migrationskontrakt fastsat til den 15. marts 2002, og det bestemtes i tillægget, at »kontrahenten [på det pågældende tidspunkt] [forpligtede] sig til senest den 15. marts 2002 at fuldføre alle de i kontrakten omhandlede opgaver, herunder bl.a. at fremlægge ajourført dokumentation for samtlige rettigheder (varemærker, patenter, intellektuelle og industrielle ejendomsrettigheder, ophavsret osv.) vedrørende maskinoversættelsessystemet Systran, som Systran-koncernen gør krav på«. Ifølge Kommissionen meddelte Systran Luxembourg ikke Kommissionen de nævnte oplysninger.

C – Tredje periode: fra udbuddet af 4. oktober 2003

31 Den 4. oktober 2003 iværksatte Kommissionen et udbud vedrørende vedligeholdelse og lingvistisk forbedring af Kommissionens maskinoversættelsessystem. I forlængelse af udbuddet blev to af de ti partier, det omfattede, tildelt selskabet Gosselies. Det drejede sig om de partier, hvori engelsk og fransk anvendtes som kildesprog.

32 Ved skrivelse af 31. oktober 2003 meddelte Systran Kommissionen:

»Vi er blevet bekendt med det udbud, der blev iværksat den 4. oktober 2003 [...] Det forekommer os på baggrund af ordlyden af det pågældende dokument, at de arbejder, De ønsker udført, kan krænke Systrans intellektuelle ejendomsrettigheder. Da vi lægger vægt på at bevare den atmosfære af konstruktivt samarbejde, der hersker mellem Systran og Kommissionen, ville vi gerne kende Deres opfattelse vedrørende dette punkt. Som De vil forstå, kan vi af ovennævnte grunde ikke deltage i udbuddet.«

33 I sit svar af 17. november 2003 anførte Kommissionen følgende:

»Jeg har læst Deres skrivelse af 31. oktober d.a. Vi mener ikke, at de arbejder, vi ønsker udført, vil kunne krænke intellektuelle ejendomsrettigheder. Jeg deler Deres ønske om at opretholde gode faglige forbindelser under hensyn til Kommissionens procedurer.«

34 Efter denne korrespondance blev der udvekslet yderligere skrivelser mellem Systran og Kommissionen, og sidstnævnte arrangerede en række møder med henblik på at tilvejebringe nærmere oplysninger om selskabets krav.

35 Inden for rammerne af disse kontakter gjorde sagsøgerne følgende gældende:

– Systran-koncernen ejer en maskinoversættelsessoftware ved navn »Systran« (»Systran-systemet«), som det udvikler forskellige versioner af.

– Efter udløbet af en række kontrakter mellem Systran-koncernen og Kommissionen tilpassede Systran sit software og udviklede derved en version, der benævntes »EC-Systran«.

– I perioden 1999-2002 varetog Systran-koncernen migrationen af EC-Systran-versionen, således at den kunne fungere under Unix; i dette øjemed anvendte Systran-koncernen Systrans i forvejen eksisterende rettigheder til det oprindelige program og til kernen i Systran-systemet under Unix, som Systran-koncernen i 1993 havde genskrevet fuldstændigt til egne formål.

36 Som svar herpå anførte Kommissionen, at ovennævnte oplysninger – på samme måde som den tekniske dokumentation, sagsøgernes it-sagkyndige fremlagde den 6. januar 2005 – ikke udgjorde noget »bevis for de intellektuelle ejendomsrettigheder« til Systran-softwaren, som Systran-koncernen påberåbte sig. På grund af manglen på »dokumentation« for de nævnte rettigheder var Kommissionen af den opfattelse, at Systran-koncernen ikke havde ret til at modsætte sig de arbejder, som det selskab, der havde vundet det omtvistede udbud, skulle udføre.

37 Sammenfattende har Systran-koncernen ved at påberåbe sig sine rettigheder til Systran-softwaren, hvoraf den markedsfører versionen Systran Unix, ikke kunnet forhindre, hvad koncernen finder er Kommissionens krænkelse af rettighederne til softwaren.

Retsforhandlinger og parternes påstande

38 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 25. januar 2007 har sagsøgerne anlagt den foreliggende sag.

39 Som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse blev parterne den 1. december 2008 anmodet om at besvare en række spørgsmål om, hvorvidt søgsmålet havde et kontraktligt grundlag eller ej (herefter »den første række spørgsmål«).

40 Parterne besvarede den første række spørgsmål den 30. januar og den 2. februar 2009.

41 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse anmodet parterne om at besvare yderligere en række spørgsmål om Systran Unix-versionen, brugerens rettigheder, karakteren af de arbejder, der skulle udføres inden for rammerne af det omtvistede udbud, og Gosselies’ virksomhed inden for udvikling og markedsføring af oversættelsesprogrammer (herefter »den anden række spørgsmål«).

42 Parterne besvarede den anden række spørgsmål den 14. oktober 2009.

43 Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret Rettens spørgsmål i retsmødet den 27. oktober 2009.

44 Under retsmødet indbød Retten parterne til et uformelt forligsmøde. Ved afslutningen af dette møde anførte parterne, at de ville meddele Retten indholdet af forliget, hvis der blev indgået et sådant før afsigelsen af nærværende dom. Retten har ikke modtaget en sådan meddelelse.

45 I protokollatet for retsmødet gengives de vigtigste argumenter, der blev fremsat på retsmødet vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt søgsmålet har et kontraktligt grundlag eller ej, den retsstridige adfærd, Kommissionen er blevet beskyldt for, og opgørelsen af det tab, sagsøgerne har påberåbt sig. Protokollatet og referatet af det uformelle møde er blevet meddelt parterne.

46 Ved kendelse af 26. marts 2010 besluttede Retten (Tredje Afdeling) at genåbne den mundtlige forhandling med henblik på at anmode parterne om som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse at besvare en række spørgsmål om, hvilke aspekter der skulle lægges til grund for opgørelsen af tabet (herefter »den tredje række spørgsmål«).

47 Parterne besvarede den tredje række spørgsmål den 4. og 5. maj 2010.

48 På baggrund af svarene og som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse blev sagsøgerne og Kommissionen anmodet om at fremsætte deres bemærkninger til modpartens svar på den tredje række spørgsmål. Desuden udbad Retten sig nærmere oplysninger om nogle af de aspekter, parterne havde påberåbt sig i deres svar (herefter »den fjerde række spørgsmål«).

49 Parterne afgav indlæg og besvarede den fjerde række spørgsmål den 11. juni 2010. Derpå afsluttedes den mundtlige forhandling.

50 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:

– Kommissionen tilpligtes omgående at ophøre med sine krænkelser og sin videregivelse.

– Det bestemmes, at alle medier i Kommissionens og Gosselies’ besiddelse, hvorpå den databehandlingsmæssige udvikling er registreret, som Gosselies i strid med sagsøgernes rettigheder har foretaget på grundlag af versionerne EC-Systran Unix og Systran Unix, skal beslaglægges og overgives til Systran eller i det mindste destrueres under opsyn.

– Kommissionen tilpligtes at betale Systran Luxembourg et beløb på mindst 1 170 328 EUR og Systran et beløb, der senere suppleres, på mindst 48 804 000 EUR.

– Det bestemmes, at den afgørelse, Retten træffer, for Kommissionens regning offentliggøres i fagpressen og faglige tidsskrifter samt på faglige hjemmesider efter Systrans valg.

– Under alle omstændigheder tilpligtes Kommissionen at betale sagens omkostninger.

51 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

– Sagen afvises.

– Subsidiært frifindelse.

– Sagsøgerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

I – Formaliteten

A – Påstanden om, at Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for det påståede tab

52 Kommissionen har påberåbt sig tre grunde til, at sagen må afvises for så vidt angår den tredje påstand om, at den tilpligtes at betale erstatning for det af sagsøgerne påståede tab. For det første er erstatningspåstanden uantagelig til pådømmelse, fordi den har et kontraktligt grundlag, eftersom Retten kun kan vurdere påstandene om krænkelser og videregivelse af knowhow på grundlag af de forskellige kontrakter, som er indgået mellem Systran-koncernen og Kommissionen, og de indeholder ikke nogen voldgiftsbestemmelse om, at tvister skal afgøres af Retten. For det andet må erstatningspåstanden ligeledes afvises, fordi stævningen er uklar, da det ikke angives i den, hvilke retsforskrifter Kommissionen skulle have tilsidesat, og da den kun indeholder få oplysninger om de krænkelser og den videregivelse af knowhow, som sagsøgerne påstår har fundet sted. For det tredje har Retten ikke kompetence til at påkende sager om krænkelser inden for rammerne af et erstatningssøgsmål, således som det fremgår af kendelse af 5. september 2007, Document Security Systems mod ECB (sag T-295/05, Sml. II, s. 2835, herefter »Document Security Systems-kendelsen«).

1. Grundlaget for søgsmålet

a) Parternes argumenter

53 Kommissionen har hævdet, at Retten ikke kan vurdere, om der er sket krænkelser og retsstridig videregivelse, uden at lægge de forskellige kontrakter til grund, som forbindelserne mellem Systran-koncernen og Kommissionen var undergivet i perioden 1975-2002. Det ansvar, Kommissionen måtte have pådraget sig gennem udnyttelsen af EC-Systran Unix- og Systran Unix-versionerne af Systran-softwaren, vil være kontraktligt. Det er derfor nødvendigt at henholde sig til artikel 288, stk. 1, EF, hvorefter »Fællesskabets ansvar i kontraktforhold bestemmes efter den lovgivning, der finder anvendelse på den pågældende kontrakt«. På grund af manglen på en voldgiftsbestemmelse som omhandlet i artikel 238 EF er Retten følgelig åbenbart inkompetent.

54 Som svar på et spørgsmål fra Retten om, på grundlag af hvilke kontraktbestemmelser Kommissionen finder, at den havde ret til at foretage sig, hvad den gjorde inden for rammerne af det omtvistede udbud, uden at indhente sagsøgernes tilladelse, har Kommissionen dels udtrykt tvivl om, at sagsøgerne besidder intellektuelle ejendomsrettigheder til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren, dels anført, at den »formelt bestrider, at sagsøgerne besidder rettigheder til EC Systran Unix-softwaren«. Kommissionen har navnlig gjort gældende, at den besidder »eksklusive ejendomsrettigheder« til »kildekoderne til de sproglige dele af softwaren« i medfør af de forskellige kontrakter, der blev indgået i perioden 1975-2002, og som følge af det arbejde, dens tjenestegrene udførte i forbindelse med udviklingen af de pågældende dele. I medfør af kontrakterne havde Kommissionen både før og efter migrationen ret til at udvikle EC-Systran Unix-versionen i samarbejde med udenforstående kontrahenter. Kommissionen har i den forbindelse henvist til artikel 4 i protokollen om teknisk samarbejde, punkt 6 i den indledende redegørelse i samarbejdskontrakten og artikel 13, stk. 1 og 2, i de med Systran Luxembourg indgåede migrationskontrakter, hvorefter Kommissionens maskinoversættelsessystem forbliver dens ejendom.

55 Sagsøgerne har i det væsentlige gjort gældende, at Retten har kompetence i henhold til artikel 288, stk. 2, EF. I det foreliggende tilfælde er grundlaget for søgsmålet, at Kommissionen har foretaget eller ladet foretaget ændringer af Systran Unix-softwaren eller af EC-Systran Unix-versionen heraf, hvortil der ikke var givet tilladelse, og som derfor ikke var kontraktmæssige, skønt den ikke besad rettigheder, der tillod den at ændre softwaren, og slet ikke at ændre den uden sagsøgernes tilladelse.

56 I deres svar på Rettens spørgsmål har sagsøgerne fremhævet, at Kommissionen aldrig har fået tilladelse til at give nogen tredjepart de omtvistede oplysninger. Da der ikke er nogen kontraktbestemmelser, som tillader den at foretage den form for anvendelse og den videregivelse, der er sket, har Kommissionen ved at overskride de i kontrakterne fastlagte grænser pådraget sig ansvar uden for kontraktforhold, hvilket henhører under Rettens enekompetence.

b) Rettens bemærkninger

Bemærkninger om kompetencen i sager, der henholdsvis vedrører og ikke vedrører kontraktforhold

57 Rettens kompetence til at påkende erstatningssøgsmål er forskellig, alt efter om der gøres ansvar gældende inden for eller uden for kontraktforhold. For sager, der vedrører kontraktforhold, bestemmes det i artikel 238 EF, at Domstolen har kompetence til at træffe afgørelse i henhold til en voldgiftsbestemmelse, som er indeholdt i en offentligretlig eller privatretlig aftale, der er indgået af Fællesskabet eller på dets vegne. For sager, der ikke vedrører kontraktforhold, angives det i artikel 235 EF, at Domstolen har kompetence til at afgøre tvister vedrørende de skadeserstatninger, som er omhandlet i artikel 288, stk. 2, EF, der vedrører skader forvoldt af institutionerne eller deres ansatte under udøvelsen af deres hverv.

58 I sager, der vedrører ansvar inden for kontraktforhold, har Retten således kun kompetence, hvis der foreligger en voldgiftsbestemmelse som omhandlet i artikel 238 EF. I mangel af en sådan bestemmelse kan Retten ikke i medfør af artikel 235 EF træffe afgørelse i realiteten vedrørende erstatningssøgsmål, der udspringer af et kontraktforhold. I modsat fald ville Retten udvide sin kompetence ud over de tvister, hvis påkendelse udtømmende er forbeholdt den ved artikel 240 EF, da denne bestemmelse forbeholder de nationale dømmende myndigheder en almindelig kompetence til at påkende søgsmål, hvori Fællesskabet er part (jf. i denne retning Domstolens dom af 20.5.2009, sag C-214/08 P, Guigard mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 35-41, Rettens kendelse af 18.7.1997, sag T-44/96, Oleifici Italiani mod Kommissionen, Sml. II, s. 1331, præmis 35 og 38, og Rettens dom af 25.5.2004, sag T-154/01, Distilleria Palma mod Kommissionen, Sml. II, s. 1493, præmis 50).

59 Derimod har Retten i sager, der vedrører ansvar uden for kontraktforhold, kompetence, uden at det er fornødent, at tvistens parter forinden har tilkendegivet, at de er indforstået hermed. Domstolens kompetence følger nemlig direkte af artikel 235 EF og artikel 238, stk. 2, EF for så vidt angår søgsmål, hvori der er nedlagt påstand om, at Fællesskabet yder erstatning for skader uden for kontraktforhold, som Kommissionen har forvoldt.

60 For at fastslå, om Retten har kompetence i medfør af artikel 235 EF, skal den på grundlag af de forskellige relevante elementer i sagens akter prøve, om den af sagsøgerne fremsatte erstatningspåstand objektivt og samlet betragtet bygger på forpligtelser, som følger eller ikke følger af et kontraktforhold, og som gør det muligt at fastslå, om tvisten har eller ikke har et kontraktligt grundlag. De pågældende elementer kan bl.a. udledes af parternes påstande, de omstændigheder, som har givet anledning til det tab, der kræves erstattet, og indholdet af de kontraktlige eller ikke-kontraktlige bestemmelser, der påberåbes med henblik på at afgøre det omtvistede spørgsmål (jf. i denne retning dommen i sagen Guigard mod Kommissionen, nævnt i præmis 58 ovenfor, præmis 35-38).

61 Det skal i den forbindelse fremhæves, at Rettens kompetence i sager vedrørende kontraktforhold udgør en undtagelse fra almindelige retsregler og derfor skal fortolkes snævert, således at Retten kun kan påkende de påstande, der hviler på en kontrakt, eller som står i direkte forbindelse med de forpligtelser, der følger af denne kontrakt (jf. Domstolens dom af 20.2.1997, sag C-114/94, IDE mod Kommissionen, Sml. I, s. 803, præmis 82 og den deri nævnte retspraksis). Det gælder navnlig, hvis det fremgår af sagens faktiske omstændigheder, at Kommissionen ifølge kontrakten havde ret til at overdrage de af udbuddet omfattede arbejder til tredjemand, og hvis tvistens genstand reelt består i en erstatningspåstand, som udspringer af et kontraktforhold, fordi de nævnte arbejder er omhandlet i en eller flere kontraktbestemmelser (jf. i denne retning dommen i sagen Guigard mod Kommissionen, nævnt i præmis 58 ovenfor, præmis 35 og 36 med hensyn til at lægge sagens faktiske omstændigheder til grund og præmis 38 for så vidt angår den reelle genstand for erstatningspåstanden).

62 Det skal ligeledes bemærkes, at det ganske vist er nødvendigt, at Retten for at prøve, om der er grundlag for Kommissionens argumentation, undersøger de forskellige kontrakter, som blev indgået mellem WTC/Systran-koncernen og Kommissionen i perioden 1975-2002, og som Kommissionen har påberåbt sig til støtte for denne argumentation, men at dette sker som led i undersøgelsen af spørgsmålet om kompetence og ikke – i sig selv – kan medføre en ændring af tvistens karakter, således at den anses for at have et kontraktligt grundlag. I modsat fald ville tvisten kunne ændre karakter, og den kompetente domstol dermed blive en anden, blot fordi sagsøgte påberåbte sig en eller anden form for kontraktlig forbindelse med sagsøgeren, selv om det fremgik af de påberåbte kontrakter, at disse var uden betydning i denne sammenhæng. Når Retten behandler en sag om ansvar uden for kontraktforhold, kan den således udmærket undersøge en kontrakt – således som den gør med et hvilket som helst dokument, som en part påberåber sig til støtte for sin argumentation – for at afklare, om kontrakten kan give anledning til tvivl om den saglige kompetence, som Retten udtrykkeligt tillægges i artikel 235 EF. Denne undersøgelse er et led i vurderingen af de faktiske omstændigheder, der er påberåbt for at fastslå, at Retten er kompetent, idet ufravigelige procesforudsætninger som omhandlet i procesreglementets artikel 113 ikke er opfyldt, hvis dette ikke er tilfældet.

63 Sammenligningsvis fastslog Domstolen i en sag om fornyelse af en kontrakt, hvori sagsøgeren havde påberåbt sig tilsidesættelse af såvel kontraktlige som ikke-kontraktlige forpligtelser, at den blotte påberåbelse af retsforskrifter, som ikke udsprang af den pågældende kontrakt, men som parterne var undergivet, ikke kunne medføre, at tvisten ikke var af kontraktlig karakter, og at den kompetente domstol ikke skulle pådømme den (dommen i sagen Guigard mod Kommissionen, nævnt i præmis 58 ovenfor, præmis 43). I en sag om konsekvenserne af et udbud, hvori sagsøgerne alene lægger til grund, at der er sket krænkelser af ikke-kontraktlige forpligtelser, kan det ikke i sig selv medføre, at tvisten ikke er ikke-kontraktlig, og at den kompetente domstol ikke skal pådømme den, at medkontrahenten påberåber sig kontraktlige forpligtelser, som den omtvistede adfærd ikke er omfattet af.

64 Endvidere påhviler det generelt den part, der påberåber sig, at en forpligtelse er blevet krænket, at vise, hvori krænkelsen består, og hvorledes den relaterer sig sagens faktiske omstændigheder. Derfor skal de argumenter, sagsøgerne har fremsat i forbindelse med erstatningspåstanden, undersøges før de argumenter, som Kommissionen har fremført om, at det i henhold til kontrakterne er tilladt at videregive oplysninger, der kan være beskyttet af ophavsret og som knowhow, til tredjemand.

Undersøgelse af sagsøgernes erstatningspåstand

65 I det foreliggende tilfælde er sagsøgernes erstatningspåstand alene fremsat på grundlag af artikel 235 EF og artikel 288, stk. 2, EF. Sagsøgerne har hverken påberåbt sig eller støttet sig på de med Kommissionen indgåede kontraktbestemmelser. Kommissionen har kun påberåbt sig disse bestemmelser til støtte for sin påstand om, at den har ret til at foretage sig det, den er blevet beskyldt for i den foreliggende sag.

66 Til underbygning af deres erstatningspåstand har sagsøgerne påberåbt sig to ikke-kontraktlige retsstridige og tabsvoldende former for adfærd. For det første skal Kommissionen retsstridigt have videregivet Systrans knowhow til tredjemand, idet udførelsen af de ydelser, der beskrives i udbudsbekendtgørelsen, ikke kan have undgået at medføre ikke-tilladt videregivelse og ændring af kildekoden til Systran-softwaren, som kun sagsøgerne har ejendomsret til. For det andet skal Kommissionen have krænket sagsøgernes rettigheder ved at lade Gosselies foretage ikke-godkendt udvikling af EC-Systran Unix-versionen, der er en version af Systran-softwaren, som på det nærmeste er identisk med Systran Unix-versionen, og som derfor tilhører samt er udviklet og markedsføres af Systran-koncernen, der er eneejer af de dertil knyttede intellektuelle ejendomsrettigheder.

67 I det foreliggende tilfælde består de omstændigheder, som har givet anledning til det tab, der kræves erstatning for – dvs. den angiveligt retsstridige adfærd, som har påført sagsøgerne tab – navnlig i, at Kommissionen uden at have fået tilladelse dertil til tredjemand, nærmere bestemt Gosselies, har videregivet kildekoder, som Systran-koncernen hævder at have ejendomsret til og gør krav på beskyttelse af i henhold til de almindelige retsgrundsætninger, som er fælles for medlemsstaternes lovgivning om ophavsret og knowhow.

68 Sagsøgerne har nærmere gjort gældende, at de som ophavsmand til Systran-softwaren og versionen Systran Unix kan modsætte sig enhver udnyttelse, ændring, bearbejdelse eller forbedring af det af Systran Unix afledte værk, som EC-Systran Unix er, når indehaveren af rettighederne til den oprindelige software ikke har givet tilladelse dertil. Sagsøgerne har nemlig efter lovgivningen en »ret til at gøre indsigelse«, der skal sikre, at visse data, som de ejer, er beskyttet mod, at Kommissionen uden at have fået tilladelse dertil anvender dem på en bestemt måde eller videregiver dem til tredjemand.

69 Til støtte for, at de har denne ret, har sagsøgerne som almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, påberåbt sig Bernerkonventionen til værn for litterære og kunstneriske værker af 9. september 1986, med senere ændringer (herefter »Bernerkonventionen«), Rådets direktiv 91/250/EØF af 14. maj 1991 om retlig beskyttelse af edb-programmer (EFT L 122, s. 42) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (som berigtiget, EUT L 195, s. 16). De nævnte bestemmelser, der efter omstændighederne kan udgøre ikke-kontraktlige forpligtelser, således som Kommissionen medgav som svar på et spørgsmål herom under retsmødet, er optaget i medlemsstaternes lovgivninger. I bestemmelserne fastslås i det væsentlige følgende retsgrundsætninger: Ophavsmanden til et edb-program besidder, alene fordi han har frembragt det, en eksklusiv intellektuel ejendomsret, der kan gøres gældende over for alle; medmindre andet bevises, anses den eller de for ophavsmand til edb-programmet, i hvis navn det udbredes; med visse undtagelser besidder ophavsmanden til et edb-program eneretten til at reproducere, bearbejde og distribuere programmet eller til at give tilladelse hertil.

70 Derved har sagsøgerne fremført tilstrækkelige grunde til, at det på dette trin af prøvelsen kan fastslås, at Systran-koncernen kan påberåbe sig ophavsrettigheder til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren, som den har udviklet, og som den markedsfører under sit navn.

71 Derimod er det i mangel af bevis for, at sagsøgerne ikke besidder de nævnte rettigheder, klart ikke lykkedes for Kommissionen at rejse tvivl om, at Retten er kompetent, ved at bestride, at Systran-koncernen besidder de ophavsrettigheder, den har påberåbt sig til denne version af Systran-softwaren.

72 For det første er den blotte tvivl, som Kommissionen har fremsat om, at sagsøgerne besidder intellektuelle ejendomsrettigheder til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren (jf. præmis 54 ovenfor), utilstrækkelig i denne henseende. En sådan argumentation opfylder ikke den grad af bevis, der kræves for at bestride, at Systran-koncernen kan påberåbe sig ophavsrettigheder til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren på grundlag af de førnævnte almindelige retsgrundsætninger, som er fælles for medlemsstaternes retssystemer, eftersom den bygger på generelle og utilstrækkeligt præcise påstande om den omhandlede softwares karakteristika og de sagkyndige juridiske og tekniske udtalelser, som sagsøgerne har fremlagt.

73 For det andet – og uden at foregribe udfaldet af forhandlingerne om tvistens realitet – bemærkes, at Retten har anmodet Kommissionen om at forklare, hvori dens tvivl om de af sagsøgerne påberåbte ejendomsrettigheder består, og sagsøgerne om at udtale sig herom. De sagkyndige, hvis udtalelser sagsøgerne har henvist til, har således fremsat en række juridiske og tekniske argumenter til støtte for, at Systran-koncernen besidder ophavsrettigheder til såvel en genskreven software som de versioner af softwaren, hvori dets kildekode anvendes (udtalelse af P. Sirinelli, professor ved Université Panthéon-Sorbonne Paris-I, om ophavsretlig beskyttelse af en genskreven software, herefter »den anden udtalelse af P. Sirinelli«, og teknisk notat af H. Bitan om Systran Unix-softwarens karakter af en ny og særskilt software i forhold til Systran Mainframe-softwaren og EC-Systran Mainframe-softwaren for så vidt angår skrivningen, sammensætningen og strukturen, herefter »det andet tekniske notat af H. Bitan«). Det fremgår navnlig heraf, at Systran Unix-versionen ikke er en ren overførsel af den forud eksisterende version Systran Mainframe, således som Kommissionen har forsøgt at gøre gældende, men en genskrivning i programmeringssproget C af samtlige programmer, der oprindeligt var skrevet i assemblersprog, og at de to versioner er grundlæggende forskellige. Det er heller ikke blevet bestridt, at versionen Systran Unix har afløst versionen Systran Mainframe, der med tiden er blevet forældet.

74 På trods af en udtrykkelig anmodning fra Retten derom har Kommissionen ikke kunnet fremlægge tekniske beviser, der kan rejse tvivl om, at Systran-koncernen besidder ophavsrettigheder til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren eller til de dataelementer, programmet består af, eller som udgør dets operative kildekode, herunder navnlig til de dele, der vedrører den grundlæggende kerne og sprogprogrammerne i softwaren, idet sagsøgerne ikke har bestridt, at Kommissionen besidder ejendomsrettighederne til de ordbøger, dens tjenestegrene har udarbejdet for at tage hensyn til den særlige sprogbrug, der anvendes i denne institution.

75 For det tredje har Kommissionen, efterhånden som sagen er skredet frem, måttet erkende, at Systran-koncernen rent faktisk besidder intellektuelle ejendomsrettigheder i denne forbindelse. I duplikken har Kommissionen således medgivet, at den ikke bestrider, at Systran besidder rettigheder til Systran Unix-softwaren, som Systran har markedsført, idet den dog samtidig har anført, at Systran-koncernen sandsynligvis har integreret den udvikling, Kommissionen har foretaget inden for rammerne af versionerne EC-Systran Mainframe og EC-Systran Unix, i Systran Unix-versionen. Nærmere bestemt anførte Kommissionen under retsmødet, at den i realiteten ikke bestred, at Systran besidder rettigheder til den nævnte software – hverken til Mainframe- eller, naturligvis, Unix-versionen – men at den tog et vist forbehold med hensyn til elementer, der kan være blevet integreret retsstridigt i den oprindelige Systran Unix-version i forbindelse med de kontrakter, som tidligere er blevet indgået med Kommissionen.

76 Imidlertid må det – således som Retten anførte i forbindelse med den anden række spørgsmål, og således som den på ny anførte under retsmødet – konstateres, at Systran Unix-versionen blev udviklet flere år før EC-Systran Unix-versionen. Det er derfor lidet sandsynligt, at Systran-koncernen i den af koncernen udviklede og markedsførte Systran Unix-version har kunnet integrere den udvikling, der er foretaget på et senere tidspunkt inden for rammerne af EC-Systran Unix-versionen med henblik på at opfylde Kommissionens egne sproglige og terminologiske behov. Kommissionen har ikke kunnet underbygge sin påstand på dette punkt.

77 På samme måde er Kommissionens argument om, at elementer af EC-Systran Mainframe-versionen, som blev udviklet på grundlag af sagsøgernes Systran Mainframe-version, sandsynligvis er blevet integreret retsstridigt i den oprindelige Systran Unix-version, ikke blevet underbygget af materielle oplysninger. Desuden modsiges argumentet for så vidt angår kildekoden til softwaren og navnlig kernen og de dertil knyttede sprogprogrammer af redegørelsen af sagsøgernes teknisk sagkyndige, hvorefter et program skrevet i assemblersprog adskiller sig væsentligt fra et program skrevet i C (jf. det andet tekniske notat af H. Bitan, navnlig eksemplet på behandlingen af karakterrækken »Hello World!« i henholdsvis assemblersprog og C). Kommissionen har ikke anfægtet denne tekniske redegørelse.

78 Om den påberåbte beskyttelse som knowhow har sagsøgerne gjort gældende, at knowhow generelt defineres som »teknisk viden, som er hemmelig, væsentlig og identificeret i en hensigtsmæssig form«. De er hvad dette angår af den opfattelse, at Kommissionens videregivelse af sådanne oplysninger til tredjemand uden nogen form for tilladelse fra dem udgør en retsstridig adfærd, der medfører, at Fællesskabet har pådraget sig ansvar uden for kontraktforhold i medfør af artikel 288, stk. 2, EF.

79 Til støtte for dette argument har sagsøgerne med rette henvist til Domstolens dom af 7. december 1985, Adams mod Kommissionen (sag 145/83, Sml. s. 3539, præmis 34), hvori det blev fastslået, at den fortrolighedspligt, der påhviler Kommissionen og dens personale i henhold til artikel 287 EF, udgør et generelt retsprincip. Det generelle princip om, at virksomhederne har ret til beskyttelse af deres forretningshemmeligheder, som artikel 287 EF er et udtryk for, blev også fastslået i Domstolens dom af 19. maj 1994, SEP mod Kommissionen (sag C-36/92 P, Sml. I, s. 1911, præmis 36). Ligeledes peges der i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, proklameret den 7. december 2000 i Nice (EFT 2000 C 364, s. 1), på nødvendigheden af, at forvaltningen iagttager »legitime fortrolighedshensyn samt tavshedspligt og sagernes fortrolighed«.

80 Forretningshemmeligheder omfatter tekniske oplysninger om knowhow, hvoraf ikke kun videregivelse til offentligheden, men også den blotte tilsendelse til et andet retssubjekt end det, som har afgivet dem, alvorligt kan skade dennes interesser (jf. i denne retning Rettens dom af 18.9.1996, sag T-353/94, Postbank mod Kommissionen, Sml. II, s. 921, præmis 87). For at tekniske oplysninger ifølge deres natur er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 287 EF, skal de for det første kun være tilgængelige for en begrænset personkreds. Der skal dernæst være tale om oplysninger, hvis offentliggørelse alvorligt kan skade den person, som har videregivet oplysningerne, eller tredjemand. Endelig kræves det, at de interesser, som vil kunne skades ved offentliggørelsen af den pågældende oplysning, objektivt set er beskyttelsesværdige (Rettens dom af 30.5.2006, sag T-198/03, Bank Austria Creditanstalt mod Kommissionen, Sml. II, s. 1429, præmis 71, og af 12.10.2007, sag T-474/04, Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse mod Kommissionen, Sml. II, s. 4225, præmis 65).

81 I det foreliggende tilfælde må det derfor lægges til grund, at en teknisk oplysning, som henhører under en virksomheds forretningshemmeligheder, og som er blevet meddelt Kommissionen i en bestemt hensigt, ikke kan videregives til tredjemand i anden hensigt, uden at den pågældende virksomhed har givet tilladelse dertil.

82 Det må konkluderes, at den påstand, sagsøgerne har fremsat, om, at Kommissionen har tilsidesat ikke-kontraktlige forpligtelser vedrørende ophavsretten til og den knowhow, som er forbundet med Systran Unix-versionen af Systran-softwaren, giver tilstrækkeligt grundlag for at finde, at Retten er kompetent i henhold til artikel 235 EF.

83 Kommissionen har ikke kunnet imødegå denne konklusion, og der er derfor anledning til at undersøge anden del af dens argumentation, hvorefter det kontraktligt var tilladt for den at gøre, hvad den er blevet foreholdt i den foreliggende sag.

Undersøgelse af de argumenter, Kommissionen har fremsat til støtte for, at det var kontraktligt tilladt for den at videregive oplysninger, der kunne være beskyttet af ophavsret og som knowhow

84 I den foreliggende sag består de retsstridige og tabsvoldende former for adfærd, Kommissionen skal have gjort sig skyldig i, navnlig i den angivelige videregivelse uden sagsøgernes samtykke til tredjemand, nærmere bestemt Gosselies, af oplysninger, der kan være beskyttet af Systran-koncernens ophavsret og som dens knowhow.

85 Intet i sagens akter giver grundlag for at fastslå, at det kontraktligt var tilladt for Kommissionen at meddele Gosselies oplysningerne om Systran Unix-versionen og den dermed forbundne knowhow.

86 For det første er spørgsmålet om eventuel tildeling af visse arbejder vedrørende EC-Systran Unix-versionen til tredjemand ikke udtrykkeligt omhandlet i nogen af de kontrakter, parterne har indgået. Da Systran kontaktede Kommissionen for at drøfte dette spørgsmål, indskrænkede denne sig i realiteten til at bestride Systrans rettigheder til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren og til at afvise, at Systran-koncernen havde ret til at modsætte sig de arbejder, der blev overdraget til Gosselies (jf. præmis 31-37 ovenfor).

87 For det andet har Kommissionen som svar på et spørgsmål fra Retten herom påberåbt sig tre kontraktbestemmelser til støtte for, at den kunne anmode Gosselies om at videreudvikle EC-Systran Unix-versionen af Systran-softwaren, uden at Systran-koncernen kunne modsætte sig det under påberåbelse af sine ophavsrettigheder til og sin knowhow vedrørende Systran Unix-versionen af softwaren (jf. præmis 53 ovenfor).

88 For det første har Kommissionen påberåbt sig artikel 4, »Udnyttelsesrettigheder«, i den protokol om teknisk samarbejde, der blev indgået med Gachot den 18. januar 1985, før Gachot overtog WTC-koncernen og ændrede navn til Systran, og hvori det navnlig hedder, at »Systran-systemet – programmerne og ordbøgerne – forbliver Kommissionens ejendom«.

89 Denne bestemmelse giver ikke grundlag for at finde, at den foreliggende tvist vedrører kontraktforhold. For det første kan den ikke gøres gældende over for sagsøgerne, hvis ejendomsrettigheder til Systran-softwaren, herunder Systran Mainframe-versionen, ikke bygger på den protokol, Kommissionen indgik med Gachot den 18. januar 1985 (jf. præmis 10 ovenfor). Systran-koncernens ejendomsrettigheder til Systran-softwaren og versionen Systran Mainframe heraf følger nemlig af Gachots overtagelse af WTC-koncernen på et senere tidspunkt (jf. præmis 11 ovenfor og de dokumenter, som er vedføjet replikken som bilag 5-7). Endvidere kan det, skønt ingen har bestridt, at Gachot den 18. januar 1985 ikke besad nogen som helst ejendomsret til Systran-systemet, heller ikke udledes af førnævnte bestemmelse, at Kommissionen fra denne dato og som følge af den nævnte protokol kunne hævde at have den fulde, uindskrænkede ejendomsret til Systran-systemet og dets programmer, herunder den grundlæggende kerne og kildekoderne. En sådan konklusion ville tilsidesætte de ejendomsrettigheder til Systran-systemet, herunder navnlig Systran Mainframe-versionen, som WTC-koncernen besad på det pågældende tidspunkt, og som Kommissionen ikke har bestridt (jf. præmis 3 ovenfor), hvilke rettigheder senere blev overdraget til Gachot, der skiftede navn til Systran. Endelig skal det under alle omstændigheder bemærkes, at den foreliggende sag ikke drejer sig om Systran-koncernens rettigheder til versionen Systran Mainframe, der er blevet forældet, men Systran-koncernens rettigheder til versionen Systran Unix, som har efterfulgt denne version, og som er skrevet i et andet programmeringssprog med henblik på at fungere i et andet edb-miljø.

90 For det andet har Kommissionen påberåbt sig punkt 6 i den indledende redegørelse i den samarbejdskontrakt, der blev indgået mellem Kommissionen og Systran-koncernen (dvs. på det pågældende tidspunkt selskaberne WTC, Latsec, Systran Institut og Gachot), og hvori det hedder, at »[d]e forbedringer og den udvikling af systemet, som Kommissionen og dens kontrahenter har foretaget [og som er angivet i punkt 3], navnlig med hensyn til ordbøgerne, er Kommissionens eksklusive ejendom«. Denne bestemmelse skal således sammenholdes med den indledende redegørelses punkt 3, hvori det hedder:

»Vedligeholdelsen og den videre udvikling af systemerne blev sikret ved endnu en række kontrakter mellem Kommissionen og en række serviceselskaber. De pågældende kontrakter tog sigte på Kommissionens egne behov og formål.«

91 Heller ikke disse bestemmelser giver grundlag for at finde, at den foreliggende tvist er af kontraktlig karakter. Ifølge de nævnte to punkter i den indledende redegørelse er de forbedringer og den udvikling af systemet, der blev foretaget af Kommissionen og dens eksterne kontrahenter før undertegnelsen af samarbejdskontrakten den 4. august 1987, navnlig med hensyn til ordbøgerne, nemlig Kommissionens eksklusive ejendom. Denne eksklusive ejendomsret er ikke blevet anfægtet af sagsøgerne, i hvis skriftlige indlæg der ikke henvises til ejendomsretten til ordbøgerne, forbedringerne og den specifikke udvikling, der er foretaget af Kommissionen eller for dennes regning for at opfylde Kommissionens terminologiske behov. De rettigheder, sagsøgerne har påberåbt sig, bygger på basissystemet, dvs. det væsentligste af kernen og sprogrutinerne, som Systran-koncernen er ophavsmand til, og i relation til hvilke den besidder knowhow.

92 Desuden tydeliggør andre punkter i samme indledende redegørelse forholdet mellem Kommissionen og selskaberne i Systran-koncernen og gør det muligt at fastslå, på hvilke rettigheder til Systran-systemet Systran-koncernen kunne gøre grav på et tidspunkt, hvor der endnu kun fandtes versioner, som var kompatible med Mainframe-miljøet. Det hedder således som følger i den indledende redegørelse:

»1. Systran-systemet, som er udviklet af WTC, er et maskinoversættelsessystem, der omfatter et basisprogram, en række sprogprogrammer og tillægsprogrammer samt en række tosprogede ordbøger.

2. Den 22. september 1975 indgik Kommissionen en kontrakt med WTC om Kommissionens anvendelse af Systran-systemet og WTC’s indledende udvikling af systemet.

Kommissionen og WTC indgik efterfølgende yderligere kontrakter, dels om forbedring af det bestående system, dels om udvikling af systemer til [nye] sprog[par].

De nævnte kontrakter, der blev indgået i perioden 1976-1985, drejede sig om udvikling og forbedring af oversættelsesprogrammerne og basisordbøgerne for de pågældende sprog.

[...]

5. Parterne konstaterer, at Kommissionen råder over en licens til at anvende basissystemet og de af WTC foretagne [...] forbedringer, idet anvendelsen er begrænset til De Europæiske Fællesskabers område inden for de sektorer, som angives i [punkt] 4 ovenfor.

[...]

7. Parterne finder, at det er i deres og Systran-brugernes interesse, at systemet til stadighed forbedres. De har besluttet at indgå nærværende samarbejdskontrakt for at forene deres bestræbelser og således fortsætte forbedringen.

Parterne indrømmer i denne ånd gensidigt hinanden ret til at anvende Systran-systemet, som forventes at udvikle sig gennem forbedringer, der foretages som følge af anvendelsen af systemet inden for såvel den private som den offentlige sektor.«

93 I ovenstående bestemmelser, der drejer sig om det kontraktforhold, som bestod mellem Kommissionen og Systran-koncernen på det pågældende tidspunkt, anerkendes Systran-koncernens rolle i tilblivelsen af Systran-systemet og den oprindelige og senere udvikling af systemet for Kommissionen udtrykkeligt, og der henvises kun til udnyttelsesrettigheder, som Systran-koncernen meddelte Kommissionen, og ikke til ejendomsrettigheder – og slet ikke eksklusive sådanne – til systemet som helhed. Under alle omstændigheder henvises der intetsteds i de nævnte bestemmelser til, at det kan overdrages til en tredjepart at foretage ændringer i systemet, uden at Systran-koncernen forinden har givet tilladelse til de pågældende ændringer.

94 Endelig drejer den foreliggende sag sig, på samme måde som artikel 4 i protokollen om teknisk samarbejde, ikke om rettigheder, som Systran-koncernen besidder til versionen Systran Mainframe, der er blevet forældet, men om rettigheder, som koncernen besidder til versionen Systran Unix, der har efterfulgt Systran Mainframe, og som er skrevet i et andet programmeringssprog med henblik på at fungere i et andet edb-miljø.

95 For det tredje har Kommissionen påberåbt sig stk. 1 og 2 i migrationskontraktens artikel 13, »Patenter, brugscertifikater (brugsmønstre), varemærker, design, og industrielle mønstre, industrielle og intellektuelle ejendomsrettigheder«, ifølge hvilke Kommissionens maskinoversættelsessystem forbliver dens ejendom. Det skal i denne forbindelse fremhæves, at de to stykker har følgende ordlyd i den første migrationskontrakt:

»1. Kommissionen underrettes straks om ethvert resultat eller ethvert patent, som kontrahenten [dvs. Systran Luxembourg] opnår inden for rammerne af gennemførelsen af nærværende kontrakt; det pågældende resultat eller patent tilhører De Europæiske Fællesskaber, som kan råde frit over det, undtagen i de tilfælde, hvor der allerede foreligger industrielle eller intellektuelle ejendomsrettigheder.

2. Kommissionens maskinoversættelsessystem, herunder dets bestanddele, selv om det eller de måtte være blevet ændret under gennemførelsen af kontrakten, forbliver Kommissionens ejendom, undtagen i de tilfælde, hvor der allerede foreligger industrielle eller intellektuelle ejendomsrettigheder.«

96 I artikel 13, stk. 1 og 2, i den første migrationskontrakt tages der således udtrykkeligt forbehold for allerede eksisterende intellektuelle eller industrielle ejendomsrettigheder. Kommissionen kan derfor ikke påberåbe sig denne bestemmelse som grundlag for at påstå, at det er åbenbart, at sagsøgerne havde givet afkald på at hævde deres ophavsrettigheder til og deres knowhow vedrørende Systran-systemet. De nævnte rettigheder, i særdeleshed de rettigheder, der knytter sig til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren, eksisterede allerede, da migrationskontrakterne blev undertegnet, hvilket skete på et tidspunkt, hvor den af Kommissionen anvendte EC-Systran Mainframe-version var ved at blive forældet.

97 Endvidere fremgår det – således som sagsøgerne har anført under retsmødet – klart af artikel 13 i den første migrationskontrakt, at stk. 1 kun vedrører den såkaldte »EC«-del af udviklingen af EC-Systran Unix-versionen af Systran-softwaren, dvs. alle de resultater eller patenter, som den pågældende kontrahent, Systran Luxembourg, måtte opnå i forbindelse med gennemførelsen af migrationskontrakterne. Ejendomsretten til alt det, der eksisterede forud for de nævnte eventuelle resultater og patenter, dvs. Systran Unix-versionen, hvoraf versionen EC-Systran Unix er afledt, falder uden for det område, kontrakterne dækker. De ændrer derfor ikke rettighederne til den del af den grundlæggende kerne i Systran Unix-versionen, som ikke er blevet ændret i EC-Systran Unix-versionen. Stk. 2 i den nævnte bestemmelse vedrører udtrykkeligt »Kommissionens maskinoversættelsessystem«, dvs. EC-Systran Mainframe-versionen af Systran-softwaren (jf. definitionen i artikel 2 i den første migrationskontrakt, der gengives i præmis 27 ovenfor), og tager således forbehold for rettighederne til Systran Mainframe-versionen, idet Systran Unix-versionen gjorde begge disse versioner forældede.

98 Desuden er Systran ikke part i migrationskontrakterne og kan derfor ikke have afstået noget som helst til Kommissionen for så vidt angår rettighederne til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren, som Systran har udviklet og markedsfører. I medfør af princippet om kontrakters gensidige virkning, der kan betragtes som en almindelig retsgrundsætning, der er fælles for medlemsstaternes lovgivning om kontrakter, kan migrationskontrakterne derfor ikke som sådanne gøres gældende over for Systran. Selv hvis, i den forbindelse, Systran Luxembourg ikke havde forelagt Kommissionen »ajourført dokumentation for samtlige rettigheder [...] vedrørende maskinoversættelsessystemet Systran, som Systran-koncernen gør krav på« (jf. præmis 30 ovenfor), ville det ikke kunne have frataget Systran muligheden for over for Kommissionen at påberåbe sig de rettigheder, som selskabet besidder som følge af dets erhvervelse af WTC-koncernen eller, navnlig, dets udvikling og markedsføring af Systran Unix-versionen, som Kommissionen var bekendt med. Det skal ligeledes fremhæves, at Systran Luxembourg – således som sagsøgerne havde lejlighed til at gøre gældende under retsmødet, uden at Kommissionen modsagde dem på dette punkt – ikke var et selskab, der var fuldt integreret i Systran-koncernen, da migrationskontrakterne blev undertegnet, men et fællesforetagende, der varetog både de virksomheders interesser, der tidligere samarbejdede med Kommissionen om at sikre vedligeholdelsen af EC-Systran Mainframe-versionen, og Systran-koncernens interesser i Luxembourg.

99 Endelig, og under alle omstændigheder, er det et princip inden for intellektuel ejendomsret, at der ikke kan forudsættes en klausul om afståelse af ejendomsrettigheder. Principielt kan en sådan klausul ikke være implicit, men skal være udtrykkelig. I det foreliggende tilfælde fremgår det ikke af nogen af de dokumenter, parterne har fremlagt for Retten, at der findes en sådan kontraktbestemmelse om afståelse af intellektuelle ejendomsrettigheder tilhørende Systran eller en virksomhed i Systran-koncernen, som kunne påberåbes i relation til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren.

100 Det fremgår af det ovenstående, at ingen af de kontraktbestemmelser, Kommissionen har henvist til, kan underbygge påstanden om, at den foreliggende tvist nødvendigvis er af kontraktlig karakter. De nævnte kontraktbestemmelser, der vedrører en tidligere eller, for så vidt angår kontrakterne vedrørende Systran Mainframe-versionen, som blev forældet i 1990’erne på grund af udviklingen i edb-miljøet, længst overstået periode, giver ikke grundlag for at fastslå, at Kommissionen havde eller har tilladelse fra Systran-koncernen til at videregive oplysninger til tredjemand, der kan være beskyttet af de ophavsrettigheder og som den knowhow, der er blevet påberåbt for så vidt angår Systran Unix-versionen af Systran-softwaren, som koncernen har udviklet og markedsfører.

101 På baggrund af det ovenstående må det fastslås, at det fremgår af sagsøgernes erstatningspåstand og af de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, og som er blevet påberåbt for at godtgøre sagsøgernes rettigheder til Systran Unix-versionen af Systran-softwaren og for at påvise, at det kræver forudgående samtykke fra ophavsmanden til denne version at videregive den del af indholdet, som indgår i EC-Systran Unix-versionen, som er afledt af denne Systran Unix-versionen, at sagsøgerne i tilstrækkeligt omfang har fremlagt sådanne retlige og faktiske oplysninger, som er nødvendige for, at Retten kan udøve den kompetence, den i henhold til traktaten har i sager, der ikke vedrører kontraktforhold.

102 I øvrigt kan det fastslås ud fra de forskellige kontraktbestemmelser, som Kommissionen har påberåbt sig for at påvise, at erstatningspåstanden har et kontraktligt grundlag, at Systran-koncernen ikke har afstået ophavsretten til Systran Unix-versionen eller givet tilladelse til at videregive oplysninger om denne version til tredjemand.

103 Det fremgår af denne samlede vurdering, at den foreliggende tvist er af ikke-kontraktlig art. Det drejer sig nemlig om at vurdere, om det, som påstået, er retsstridigt og skadeligt i henhold de til almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes lovgivning på området – og ikke i henhold til bestemmelser i tidligere indgåede kontrakter om spørgsmål, der ikke vedrører Systrans ophavsret til og knowhow vedrørende Systran Unix-versionen – at Kommissionen har videregivet oplysninger, der er beskyttet af ejendomsret eller som knowhow, til tredjemand uden indehaverens udtrykkelige tilladelse.

104 Kommissionens påstande om, at sagen på grund af sit angivelige kontraktlige grundlag ikke kan antages til realitetsbehandling, må derfor forkastes.

2. Stævningens uklarhed

a) Parternes argumenter

105 Kommissionen har gjort gældende, at søgsmålet må afvises, fordi det ikke opfylder betingelsen i procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c), om, at stævningen skal indeholde »søgsmålets genstand og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene«. Det angives ikke i stævningen, hvilke retsforskrifter Kommissionen skal have tilsidesat, og den indeholder kun få oplysninger om den krænkelse af sagsøgernes rettigheder og den videregivelse af deres knowhow, de hævder har fundet sted.

106 Sagsøgerne har i det væsentlige gjort gældende, at stævningen er tilstrækkeligt præcis til, at Kommissionen kan forberede sit forsvar og retten træffe afgørelse i sagen.

b) Rettens bemærkninger

107 Ifølge artikel 21, stk. 1, i Domstolens statut, der i medfør af artikel 53, stk. 1, i samme statut og artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement finder anvendelse på Retten, skal en stævning angive søgsmålets genstand og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Disse angivelser skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar og Retten foretage sin retlige prøvelse. Af retssikkerheds- og retsplejehensyn skal de væsentligste faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, fremgå af selve stævningen, eventuelt kortfattet, men dog på en sammenhængende og forståelig måde (Rettens kendelse af 28.4.1993, sag T-85/92, De Hoe mod Kommissionen, Sml. II, s. 523, præmis 20, og af 11.7.2005, sag T-294/04, Internationaler Hilfsfonds mod Kommissionen, Sml. II, s. 2719, præmis 23).

108 For at opfylde disse krav skal en stævning, hvori der nedlægges påstand om betaling af erstatning for skade forvoldt af en fællesskabsinstitution, bl.a. indeholde de elementer, der gør det muligt at identificere den adfærd, som sagsøgeren bebrejder institutionen (kendelsen i sagen Internationaler Hilfsfonds mod Kommissionen, nævnt i præmis 107 ovenfor, præmis 24).

109 I det foreliggende tilfælde har sagsøgerne anført i stævningen, at Kommissionen efter en udbudsprocedure retsstridigt har videregivet Systrans knowhow til tredjemand, og at den i den forbindelse har gjort sig skyldig i krænkelse af deres ophavsrettigheder. Der er tale om to retsstridige og tabsvoldende former for adfærd, som Kommissionen skulle have udvist (jf. præmis 66 ovenfor). Kommissionen har kunnet tilrettelægge sit forsvar på baggrund af disse angivelser.

110 Kommissionens påstande om, at søgsmålet må afvises, fordi stævningen er uklar, må derfor forkastes.

3. Rettens mangel på kompetence til at fastslå immaterialretskrænkelser i sager om ansvar uden for kontraktforhold

a) Parternes argumenter

111 Kommissionen har gjort gældende, at søgsmålet må afvises, idet Retten ikke har kompetence til at træffe afgørelse om immaterialretskrænkelser i sager om ansvar uden for kontraktforhold, således som det blev fastslået i kendelsen i sagen Document Security Systems, nævnt i præmis 52 ovenfor. Kommissionen har i den forbindelse peget på, at ophavsret til forskel fra den generelle fællesskabsharmonisering, der har fundet sted inden for varemærkeret, kun har været genstand for en delvis harmonisering, om end denne navnlig gælder beskyttelsen af edb-programmer (direktiv 91/250). Ikke desto mindre gælder det for såvel ophavsret som patentret, at sager om krænkelse af sådanne rettigheder ikke er blandt de retsmidler, for hvilke kompetencen er tillagt Fællesskabets retsinstanser. Det samme gælder med hensyn til knowhow, for hvilken der ikke har fundet nogen form for fællesskabsharmonisering sted. Kommissionen har i den forbindelse afvist, at der kan drages nogen form for parallel til den afgørelse, der blev truffet i dommen i sagen Adams mod Kommissionen, nævnt i præmis 79 ovenfor, idet den har henvist til, at sagsøgerne ikke har påberåbt sig en tilsidesættelse af artikel 287 EF, men kun en retsstridig videregivelse af knowhow uden at have foretaget en nærmere præcisering eller fremlagt noget bevis. Endvidere er oplysningerne i den foreliggende sag i modsætning til i den sag, der gav anledning til dommen i sagen Adams mod Kommissionen, blevet samlet inden for rammerne af kontraktforhold og ikke ved fremsendelse af hemmelige dokumenter.

112 Sagsøgerne har gjort gældende, at Retten som følge af den fællesskabsharmonisering, der er foretaget inden for den ophavsretlige beskyttelse af edb-programmer (direktiv 91/250), har kompetence til at tage stilling til en krænkelse, som Kommissionen har begået af ophavsretten til et edb-program. I den foreliggende sag kan det derfor ikke være en betingelse, at der er gjort brug af et nationalt retsmiddel, idet anvendelsen af et sådant – i modsætning til den sag, der gav anledning til kendelsen i sagen Document Security Systems, nævnt i præmis 52 ovenfor, der drejede sig om beskyttelse af patenter – ikke kan føre til, at der opnås erstatning. Det drejer sig om at sikre sagsøgerne en effektiv retsbeskyttelse. Med hensyn til retsstridig videregivelse af knowhow har sagsøgerne fremhævet betydningen af dommen i sagen Adams mod Kommissionen, nævnt i præmis 79 ovenfor, ifølge hvilken den tavshedspligt, der påhviler Kommissionens og dens personale i henhold til artikel 287 EF, udgør et almindeligt retsprincip.

b) Rettens bemærkninger

113 Kommissionen har påberåbt sig kendelsen i sagen Document Security Systems, nævnt i præmis 52 ovenfor, til støtte for, at Retten ikke har kompetence til at træffe afgørelse om immaterialretskrænkelser inden for rammerne af erstatningssøgsmål.

114 Retten sondrede imidlertid i den sag, der gav anledning til den nævnte kendelse, mellem det søgsmål om patentkrænkelse, sagsøgeren havde indbragt, og selve erstatningspåstanden. Sagsøgeren havde nemlig nedlagt påstand om, at det blev fastslået, at Den Europæiske Centralbank (ECB) havde krænket de rettigheder, der var knyttet til det omtvistede patent, og at ECB blev tilpligtet at betale erstatning for krænkelse af de pågældende rettigheder (kendelsen i sagen Document Security Systems, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 25). Retten bemærkede heroverfor indledningsvis, at den ikke havde kompetence til at påkende sager om patentkrænkelse (kendelsen i sagen Document Security Systems, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 50-75). Med hensyn til selve erstatningspåstanden anførte Retten udtrykkelig, at den havde kompetence til at påkende den i henhold til artikel 235 EF, sammenholdt med artikel 288, stk. 2, EF (kendelsen i sagen Document Security Systems, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 76). Erstatningspåstanden blev imidlertid fundet åbenbart ugrundet, da sagsøgeren ikke havde fremført noget i sagen, der kunne godtgøre, at den adfærd, der blev foreholdt sagsøgte, var retsstridig (kendelsen i sagen Document Security Systems, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 80-82).

115 I den foreliggende sag er begreberne krænkelse af ophavsret og beskyttelse af fortroligheden af knowhow blevet påberåbt i forening alene for at kvalificere Kommissionens adfærd som retsstridig inden for rammerne af en sag om ansvar uden for kontraktforhold. Prøvelsen af, om den pågældende adfærd er retsstridig, sker på grundlag af almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, og kræver ikke, at der forinden er truffet en afgørelse af en national kompetent myndighed, således som det var tilfældet med hensyn til de forskellige omtvistede patenter i den sag, der førte til kendelsen i sagen Document Security Systems, nævnt i præmis 52 ovenfor. ECB havde således indbragt ugyldighedssøgsmål i en række medlemsstater, og de – indbyrdes modstridende – afgørelser, nogle af de pågældende domstole havde truffet, var blevet appelleret (kendelsen i sagen Document Security Systems, nævnt i præmis 52 ovenfor, præmis 21-24), og noget sådant er ikke tilfældet i den foreliggende sag.

116 På grund af den kompetence, Retten i artikel 235 EF og 288, stk. 2, EF tillægges i sager om ansvar uden for kontraktforhold, og i mangel af et nationalt retsmiddel, der kan føre til, at Kommissionen yder erstatning for det tab, sagsøgerne angiveligt har lidt på grund af den påståede krænkelse, er der derfor intet til hinder for, at dette af sagsøgerne anvendte begreb kan benyttes ved kvalificeringen af Kommissionens adfærd som retsstridig inden for rammerne af en erstatningspåstand.

117 Begrebet »krænkelse«, som sagsøgerne har anvendt inden for rammerne af det foreliggende erstatningssøgsmål, skal alene fortolkes på grundlag af de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, og som for edb-programmers vedkommende gentages eller fastslås i en række harmoniseringsdirektiver. Kommissionens påstande om, at søgsmålet må afvises, idet Retten ikke har kompetence til at fastslå, at der har fundet en krænkelse sted i den betydning, en kompetent national myndighed i en medlemsstat kunne tillægge dette udtryk i henhold til den pågældende stats lovgivning, må derfor forkastes.

B – De øvrige påstande

118 Kommissionen har gjort gældende, at en række af de påstande, sagsøgerne har fremsat, ikke kan antages til realitetsbehandling. Det drejer sig om påstandene om, at det bestemmes, at Kommissionens krænkelser og videregivelse straks skal ophøre, at en række edb-data hos Kommissionen og Gosselies beslaglægges eller tilintetgøres, og at den afgørelse, Retten træffer, for Kommissionens regning offentliggøres i fagpressen og faglige tidsskrifter samt på faglige hjemmesider.

119 Kommissionen har i den forbindelse henvist til en fast retspraksis, hvorefter Fællesskabets retsinstanser, selv inden for rammerne af erstatningssager, ikke uden at gribe ind i den administrative myndigheds enekompetencer kan påbyde en fællesskabsinstitution at træffe foranstaltninger (jf. Rettens dom af 10.5.2006, sag T-279/03, Galileo International Technology m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1291, herefter »Galileo-dommen«, præmis 60 og den deri nævnte retspraksis).

120 Ifølge artikel 288, stk. 2, EF skal Fællesskabet »[f]or så vidt angår ansvar uden for kontraktforhold [...] i overensstemmelse med de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, erstatte skader forvoldt af dets institutioner eller af dets ansatte under udøvelsen af deres hverv«. Denne bestemmelse omhandler såvel betingelserne for, at der foreligger ansvar uden for kontraktforhold, som vilkårene for og udstrækningen af retten til erstatning. Endvidere tillægges Domstolen i artikel 235 EF kompetence til at afgøre tvister vedrørende de i artikel 288, stk. 2, EF omhandlede skadeserstatninger.

121 Det følger af disse to bestemmelser – der i modsætning til artikel 40, stk. 1, EKSF, som blot fastsatte en økonomisk erstatning, ikke udelukker erstatning in natura – at Fællesskabets retsinstanser har kompetence til at pålægge Fællesskabet enhver form for erstatning, der er i overensstemmelse med de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer på området for ansvar uden for kontraktforhold, herunder erstatning in natura, såfremt den er i overensstemmelse med disse grundsætninger, i givet fald i form af et handle- eller undladelsespålæg (Galileo-dommen, nævnt i præmis 119 ovenfor, præmis 63).

122 Fællesskabet kan følgelig principielt ikke unddrages en tilsvarende processuel foranstaltning fra Domstolens side, eftersom denne har enekompetence til at påkende søgsmål med påstand om erstatning for skader, som Fællesskabet er ansvarligt for (jf. vedrørende et pålæg i forbindelse med varemærker Galileo-dommen, nævnt i præmis 119 ovenfor, præmis 67).

123 En fuldstændig erstatning for det tab, der angiveligt er forvoldt i det foreliggende tilfælde, kræver, at ophavsretsindehaverens retsstilling genoprettes helt og fuldt, hvilket som minimum, og uafhængigt af en eventuelt opgjort økonomisk erstatning, kræver et øjeblikkeligt ophør af krænkelsen af rettigheden. Sagsøgerne vil netop med det i sagen begærede pålæg opnå, at Kommissionens angivelige krænkelse af deres ophavsrettigheder bringes til ophør (jf. i denne retning Galileo-dommen, nævnt i præmis 119 ovenfor, præmis 71). En fuldstændig erstatning for tabet kan ligeledes have form af beslaglæggelse eller destruktion a