FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

fremsat den 4. februar 2021 ( 1 )

Sag C-830/19

C.J.

mod

Région wallonne

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal de première instance de Namur (retten i første instans i Namur, Belgien))

»Præjudicielt spørgsmål – landbrug – ELFUL – forordning (EU) nr. 1305/2013 – delegeret forordning (EU) nr. 807/2014 – etableringsstøtte til unge landbrugere – ung landbruger, der etablerer sig med andre ikke-unge landbrugere – betingelser – beregning af den øvre tærskel – ligebehandlingsprincippet«

1. Den ordning for støtte til udvikling af landdistrikterne, som blev indført ved forordning (EU) nr. 1305/2013 ( 2 ), omfatter støtte til bl.a. unge landbrugere, som har tilstrækkelige faglige kvalifikationer og kompetencer, og som for første gang etablerer sig på en landbrugsbedrift som driftsledere ( 3 ).

2. Medlemsstaterne kan indføre betingelser for adgangen til denne etableringsstøtte. I henhold til forordning nr. 1305/2013 kan medlemsstaterne navnlig fastsætte en øvre tærskel for produktionen, således at driftsledere af landbrugsbedrifter, der overskrider denne tærskel, ikke kan modtage støtte.

3. I Belgien var denne øvre tærskel i bestemmelserne i Région wallonne (regionen Vallonien, Belgien) fastsat til en standardbruttoproduktion (herefter »SBP«) på 1 mio. EUR for landbrugsbedrifter i den pågældende region »i tilfælde af, at en ung landbruger etablerer sig« ( 4 ).

4. I denne sag ansøgte en ung landbruger om etableringsstøtte i forbindelse med en landbrugsbedrift, hvis SBP overskred den øvre tærskel, men som den pågældende ejede en udelelig del (en tredjedel) af sammen med sin mor og sin far. Den pågældende gjorde gældende, at han udgjorde en »ikke-registreret forening« sammen med sin far, og at de begge forvaltede driften, som de udøvede faktisk kontrol over.

5. Landbrugsministeriet i Région wallonne gav afslag på støtten og anførte, at landbrugsbedriften overskred den øvre tærskel for SBP. Den forelæggende ret ønsker nærmere bestemt oplyst, om EU-retten er til hinder for en national bestemmelse, der ved fastsættelsen af den øvre tærskel tager den samlede landbrugsbedrift i betragtning og ikke den del, der tilhører den unge landbruger.

I. Retsforskrifter

A. EU-retten

1. Forordning nr. 1305/2013

6. 17. betragtning har følgende affattelse: »[…] En bedrifts- og erhvervsudviklingsforanstaltning bør lette unge landbrugeres første etablering og den strukturelle tilpasning af deres landbrugsbedrifter efter den første etablering. […] Udvikling af små landbrugsbedrifter, som er potentielt økonomisk levedygtige, bør også fremmes. […] Støtte til virksomhedsetablering bør kun omfatte den indledende periode af sådan en virksomhed og bør ikke blive driftsstøtte […] […]«

7. I henhold til artikel 2 (»definitioner«), stk. 1, litra n) ( 5 ), er en »ung landbruger« en »landbruger, som er højst 40 år på det tidspunkt, hvor ansøgningen indsendes, har tilstrækkelige faglige kvalifikationer og kompetencer, og som for første gang etablerer sig på den landbrugsbedrift som driftsleder«.

8. Det bestemmes i artikel 2, stk. 3: »For at sikre en sammenhængende tilgang i behandlingen af de støtteberettigede og tage højde for behovet for en tilpasningsperiode med hensyn til definitionen af ung landbruger i stk. 1, litra n), tillægges Kommissionen beføjelse til at vedtage delegerede retsakter […] vedrørende betingelserne for, at en juridisk person kan betragtes som en ung landbruger, og fastsættelse af en henstandsperiode for erhvervelse af faglige kvalifikationer.«

9. Artikel 5 (»EU-prioriteter for udvikling af landdistrikterne«) bestemmer: »Virkeliggørelsen af målene for udvikling af landdistrikterne, som bidrager til Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst, forfølges gennem følgende seks EU-prioriteter for udvikling af landdistrikterne, der afspejler de relevante tematiske mål i FSR [den fælles strategiske ramme]: […] 2) styrkelse af bedrifternes levedygtighed og konkurrenceevne for alle typer landbrug i alle regioner og fremme af innovative landbrugsteknologier og den bæredygtige forvaltning af skove med fokus på følgende områder: […] b) fremme af tilstrækkeligt kvalificerede landbrugeres adgang til landbrugssektoren og navnlig generationsfornyelsen […]«

10. Artikel 19 (»bedrifts- og erhvervsudvikling«) bestemte: »1. Støtte under denne foranstaltning omfatter: a) støtte til virksomhedsetablering til: i) unge landbrugere […] iii) udvikling af små landbrugsbedrifter […] 2. Støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i), ydes til unge landbrugere. […] Støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. iii), ydes til små bedrifter som defineret af medlemsstaterne. […] 4. Støtte i henhold til stk. 1, litra a), er betinget af, at der forelægges en forretningsplan. Gennemførelsen af forretningsplanen skal påbegyndes senest ni måneder fra datoen for beslutningen om at yde støtte. For unge landbrugere, der modtager støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i), skal det af forretningsplanen fremgå, at den unge landbruger overholder artikel 9 i forordning (EU) nr. 1307/2013 vedrørende aktive landbrugere inden for 18 måneder efter datoen for virksomhedsetablering. Medlemsstaterne definerer øvre og nedre tærskler for landbrugsbedrifters adgang til støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i) og iii). Den nedre tærskel for støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i), skal være højere end den øvre tærskel for støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. iii). Støtte er begrænset til bedrifter, der falder ind under definitionen af [mikro]virksomheder og små virksomheder. […] 8. For at sikre effektiv og virkningsfuld brug af ELFUL’s midler tillægges Kommissionen beføjelser til at vedtage delegerede retsakter[…], der fastlægger minimumsindholdet af forretningsplaner og de kriterier, som medlemsstaterne skal anvende ved fastlæggelsen af de i nærværende artikels stk. 4 omhandlede tærskler.«

2. Delegeret forordning (EU) nr. 807/2014 ( 6 )

11. Anden betragtning har følgende affattelse: »Medlemsstaterne bør indføre og anvende særlige betingelser for unge landbrugeres adgang til støtte, hvis de ikke etablerer sig som eneste driftsleder. For at sikre lige behandling af støttemodtagere, uanset under hvilken retlig form de vælger at etablere deres bedrift, bør det fastsættes, at betingelserne for, at en juridisk person eller anden form for partnerskab kan anses for at være en »ung landbruger«, bør svare til de betingelser, der gælder for en fysisk person. Der bør fastsættes en henstandsperiode, der er tilstrækkelig lang til at give unge landbrugere mulighed for at erhverve de nødvendige kvalifikationer.«

12. Det anføres i femte betragtning: »[…] For at sikre ligebehandling af støttemodtagere i hele Unionen og for at lette overvågning, bør det kriterium, der anvendes til at fastsætte de tærskler, der er omhandlet i artikel 19, stk. 4, i [forordning nr. 1305/2013], være landbrugsbedriftens produktionskapacitet.«

13. Artikel 2 (»ung landbruger«) fastsætter: »1. Medlemsstaterne skal opstille og anvende særlige betingelser for adgang til støtte i tilfælde, hvor en ung landbruger som defineret i artikel 2, stk. 1, litra n), i forordning (EU) nr. 1305/2013 ikke etablerer sig som eneste driftsleder, uanset bedriftens retlige form. Disse betingelser skal svare til dem, der kræves opfyldt, når en ung landbruger etablerer sig som eneste driftsleder. I alle tilfælde skal de unge landbrugere have kontrollen over bedriften. 2. Når ansøgningen om støtte vedrører en bedrift, der ejes af en juridisk person, skal en ung landbruger som defineret i artikel 2, stk. 1, litra n), i forordning (EU) nr. 1305/2013 udøve faktisk og varig kontrol over den juridiske person, for så vidt angår beslutninger om drift, overskud og finansiel risiko. Når flere fysiske personer, herunder en eller flere personer, der ikke er ung(e) landbruger(e), deltager i den juridiske persons kapital eller drift, skal den unge landbruger være i stand til at udøve denne faktiske og varige kontrol enten alene eller i forening med andre landbrugere. Hvis en juridisk person kontrolleres af en anden juridisk person (alene eller sammen med andre), gælder kravene i første afsnit for enhver fysisk person, der kontrollerer denne anden juridiske person. […]«

14. Artikel 5 (»bedrifts- og erhvervsudvikling«), stk. 2, bestemmer: »Medlemsstaterne skal definere de tærskler, der er omhandlet i tredje afsnit i artikel 19, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1305/2013, i forhold til bedriftens kapacitet målt i standard output som fastsat i artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1242/2008 [ ( 7 )] […] eller tilsvarende.«

3. Forordning (EU) 2017/2393 ( 8 ) (omnibus-forordningen)

15. Første betragtning lyder som følger: »[…] [E]rfaringerne fra forhandlingerne om programmerne [har] vist, at reglerne for unge landbrugeres fælles virksomhedsetablering og tærsklerne for adgang til støtte, jf. artikel 19, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1305/2013, bør præciseres, og at bestemmelserne om forretningsplanens varighed bør strømlines.«

16. I henhold til artikel 1 blev definitionen af begrebet »ung landbruger«, som indgik i artikel 2, stk. 1, litra n), i forordning nr. 1305/2013, ændret således: »[…] [E]n landbruger, som er højst 40 år på det tidspunkt, hvor ansøgningen indsendes, har tilstrækkelige faglige kvalifikationer og kompetencer, og som for første gang etablerer sig på en landbrugsbedrift som driftsleder; etableringen kan ske enten på egen hånd eller sammen med andre landbrugere, uanset dens juridiske form.«

17. Artikel 1 ændrer også artikel 19, stk. 4, tredje afsnit, i forordning nr. 1305/2013, som bliver til femte afsnit og har følgende affattelse: »Medlemsstaterne definerer øvre og nedre tærskler pr. støttemodtager eller bedrift for adgang til støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i) og iii). Den nedre tærskel for støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i), skal være højere end den øvre tærskel for støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. iii). Støtte er begrænset til bedrifter, der falder ind under definitionen af mikrovirksomheder og små virksomheder.«

4. Delegeret forordning (EU) 2019/94 ( 9 )

18. Artikel 1 ændrer artikel 2, stk. 1, i delegeret forordning nr. 807/2014, som nu har følgende ordlyd: »Betingelserne for adgang til støtte for en ung landbruger som defineret i artikel 2, stk. 1, litra n), i forordning (EU) nr. 1305/2013, der etablerer sig på en landbrugsbedrift som driftsleder i fællesskab med andre landbrugere, skal svare til de betingelser, der gælder for en ung landbruger, der etablerer sig som eneste driftsleder. Unge landbrugere skal i alle tilfælde udøve kontrol over bedriften som fastsat i de gældende bestemmelser i medlemsstaten.«

B. National ret

1. Arrêté du Gouvernement wallon (AGW) du 10 septembre 2015 relatif aux aides au développement et à l’investissement dans le secteur agricole ( 10 )

19. Artikel 25 foreskriver følgende med hensyn til tildeling af støtte: »Den overtagne eller oprettede bedrift skal opfylde følgende betingelser: […] 6. Dens standardbruttoproduktion som omhandlet i artikel 5 i Kommissionens forordning nr. 1242/2008 […] ligger inden for en af ministeren fastlagt nedre og øvre tærskel. […] […]«

2. Arrêté ministériel du 10 septembre 2015 exécutant l’AGW ( 11 )

20. Artikel 7, stk. 2, andet afsnit, i den version, der finder anvendelse på denne sag, bestemmer: »Den øvre tærskel, der fremgår af artikel 25, stk. 1, nr. 6, i [AGW], er på en million EUR i tilfælde af, at en ung landbruger etablerer sig, og på 1500000 EUR i tilfælde af, at to eller flere unge landbrugere etablerer sig på samme tid.«

C. De faktiske omstændigheder i sagen og det præjudicielle spørgsmål

21. C.J. erhvervede en tredjedel af den landbrugsbedrift, der indtil da som helhed havde tilhørt den pågældendes forældre.

22. C.J. ønskede med denne overtagelse at føre familiebedriften videre som ung landbruger og forvalte den gennem en »ikke-registreret forening« sammen med sin far.

23. De sidste to tredjedele af landbrugsbedriften tilhørte C.J.’s far og mor.

24. Den 27. januar 2016 indgav C.J. en ansøgning om igangsætningsstøtte (første igangsætning) til landbrugsministeriet i Région wallonne på vegne af den ikke-registrerede forening, som bestod af C.J. og hans far.

25. Den 28. oktober 2016 blev ansøgningen afslået, fordi landbrugsbedriftens SBP overskred den øvre tærskel i henhold til den nationale lovgivning (1 mio. EUR).

26. Den 2. november 2016 indgav C.J. en klage over afgørelsen om afslag på støtten, idet han anførte, at der ved fastsættelsen af den øvre tærskel for SBP burde være taget højde for, at bedriften ejes af tre personer, og at beregningen af SBP ikke tog højde for faktoren arbejdskraft. Efter C.J.’s opfattelse ville det være mere logisk at fortolke den øvre tærskel i forhold til arbejdsenhederne på bedriften.

27. Ved afgørelse af 17. februar 2017 afslog landbrugsministeriet (styrelsen for landbrugsstrukturer) i Région wallonne klagen.

28. C.J. anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse ved Tribunal de première instance de Namur (retten i første instans i Namur, Belgien) med påstand om, at Région wallonne tilpligtes at betale 70000 EUR i igangsætningsstøtte med tillæg af renter.

29. På denne baggrund har den forelæggende ret besluttet at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Er artikel 2, 5 og 19 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 […], sammenholdt med artikel 2 i […] forordning (EU) nr. 807/2014 […], til hinder for, at medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen af disse bestemmelser tager højde for hele bedriften og ikke kun den unge landbrugers andel heraf og/eller arbejdsenhederne ved fastsættelsen af de øvre og nedre tærskler, når landbrugsbedriften har form af en ikke-registreret forening, hvoraf den unge landbruger erhverver en udelelig andel og bliver driftsleder, men ikke eneste driftsleder?«

30. Den forelæggende ret har i forelæggelsesafgørelsen givet udtryk for tvivl om, – hvorledes artikel 2 i delegeret forordning nr. 807/2014 skal fortolkes for så vidt angår de særlige betingelser for adgang til støtte for en ung landbruger, der ikke etablerer sig som eneste driftsleder, og hvorledes udtrykket »betingelser [svarende] til dem, der kræves opfyldt, når en ung landbruger etablerer sig som eneste driftsleder« skal fortolkes – hvorvidt denne bestemmelse er forenelig med en national bestemmelse (den ministerielle bekendtgørelses artikel 7), »som ikke kun tager højde for den unge landbrugers andel af bedriften eller arbejdsenhederne ved fastsættelsen af den SBP, der skal anvendes i forbindelse med den øvre tærskel«.

II. Retsforhandlingerne for Domstolen

31. Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgik til Domstolen den 15. november 2019.

32. C.J., Région wallonne og Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Kun Région wallonne og Kommissionen deltog i retsmødet den 25. november 2020.

III. Parternes synspunkter

33. C.J. har for det første anført, at den form, som landbrugere vælger med henblik på forvaltningen af deres bedrift – en ikke-registreret forening i denne sag – ved vurderingen af de specifikke betingelser i artikel 2 i delegeret forordning nr. 807/2014 ikke bør skade den pågældende eller medføre forskelsbehandling. C.J. har påberåbt sig Domstolens dom af 14. oktober 2010, Landkreis Bad Dürkheim ( 12 ).

34. C.J. har desuden gjort gældende, at den ministerielle bekendtgørelses artikel 7 ikke sondrer mellem situationen for en ung landbruger, der ikke etablerer sig som eneste driftsleder, og situationen for en ung landbruger, der overtager en bedrift og etablerer sig som eneste driftsleder.

35. Ifølge C.J. kræver artikel 2 i delegeret forordning nr. 807/2014, at betingelserne for støtte tilpasses til den enkelte situation. Eftersom C.J. overtager en del af familiebedriften, bør den øvre tærskel fastsættes alene med udgangspunkt i den del af SBP, der svarer til den pågældende del.

36. Selv hvis artikel 2 i delegeret forordning nr. 807/2014 ikke er til hinder for den formel, som den omtvistede nationale bestemmelse anvender, er sidstnævnte efter C.J.’s opfattelse i strid med den primære EU-ret, da der ved beregningen af landbrugsbedriftens SBP tages højde for de faktiske »arbejdsenheder« ved fastsættelsen af den nedre tærskel, men ikke den øvre tærskel.

37. C.J. har endelig anført, at der i denne sag er tale om dobbelt forskelsbehandling: dels den forskelsbehandling, der følger af anvendelsen af denne metode til beregning af tærsklen, dels den forskelsbehandling, som C.J. udsættes for i forhold til enhver anden ung landbruger, som under de samme omstændigheder måtte have valgt at opdele familiebedriften.

38. Région wallonne har for det første anført, at den ikke har givet afslag på støtte på grund af den valgte retlige form (ikke-registreret forening), men derimod fordi bedriften overskred den SBP, der var fastsat i den nationale bestemmelse.

39. Région wallonne har tilføjet, at formålet med den EU-retlige bestemmelse ikke er at yde støtte betingelsesløst til unge landbrugere uanset deres bedrifts SBP, men derimod kun til unge landbrugere, der etablerer sig på bedrifter, som på grund af deres struktur overholder kravet med hensyn til SBP.

40. Ifølge Région wallonne udgør etableringsstøtten til unge landbrugere ikke en ret, der gør sig gældende uanset landbrugsbedriftens struktur.

41. I denne forbindelse ville en anvendelse af arbejdsenhederne være uforenelig med SBP-konceptet, som er fastlagt på grundlag af kendetegnene ved selve landbrugsbedriften og ikke på grundlag af disse arbejdsenheder.

42. Ifølge Région wallonne forsøger sagsøgeren, idet den pågældende har foreslået at anvende kriteriet vedrørende arbejdsenhederne, at foretage en kunstig opdeling af en udelelig landbrugsbedrift.

43. Kommissionen har anført, at selv om omnibus-forordningen trådte i kraft efter den ansøgning, der er genstand for sagen, bør denne forordnings bestemmelser tages i betragtning ved fortolkningen af de i forelæggelsesafgørelsen anførte bestemmelser ( 13 ).

44. Efter Kommissionens opfattelse er artikel 2, 5 og 19 i forordning nr. 1305/2013, sammenholdt med artikel 2 i delegeret forordning nr. 807/2014, ikke til hinder for, at medlemsstaterne tager højde for hele bedriften og ikke kun den unge landbrugers andel heraf eller arbejdsenhederne ved fastsættelsen af de øvre og nedre tærskler, når den pågældende bedrift har form af en ikke-registreret forening, hvoraf den unge landbruger erhverver en udelelig andel og bliver driftsleder, men ikke eneste driftsleder.

45. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at en manglende hensyntagen til den udelelige andel, som en ung landbruger har erhvervet sammen med andre landbrugere, som ikke er unge, i teorien kan være i strid med ligebehandlingsprincippet. En ung landbruger, som etablerer sig på en udelelig landbrugsbedrift med en ikke-ung landbruger, befinder sig i en sammenlignelig situation med en ung landbruger, som etablerer sig, ligeledes på en udelelig landbrugsbedrift, med en anden ung landbruger ( 14 ).

IV. Bedømmelse

A. Indledende præciseringer

46. Inden realitetsbehandlingen af spørgsmålene må der foretages to præciseringer.

47. Den første vedrører den forelæggende rets henvisning til den nedre tærskel for landbrugsbedrifter. Eftersom den eneste genstand for diskussionen er en undersøgelse af betydningen af den øvre tærskel for landbrugsbedriftens SBP, er jeg enig med Kommissionen i, at Domstolens svar bør have fokus på denne faktor og ikke på den nedre tærskel.

48. Den anden præcisering vedrører de gældende EU-retlige bestemmelser.

49. Den forelæggende rets spørgsmål vedrører fortolkningen af forordning nr. 1305/2013 og delegeret forordning nr. 807/2014. Begge retsakter var gældende på det tidspunkt (den 27.1.2016), hvor den ansøgning, hvis afslag gav anledning til tvisten, blev indgivet.

50. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at de to forordninger skal fortolkes i betragtning af de »præciseringer«, som omnibus-forordningen, som trådte i kraft den 1. januar 2018 (dvs. efter afgørelsen om afslag på støtten), foretog af førstnævnte.

51. Det fremgår af første betragtning til omnibus-forordningen, at »reglerne for unge landbrugeres fælles virksomhedsetablering og tærsklerne for adgang til støtte, jf. artikel 19, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1305/2013, bør præciseres« ( 15 ).

52. Omnibus-forordningen »præciserede« imidlertid ikke blot bestemmelserne i forordning nr. 1305/2013, men indførte derimod omfattende ændringer heri, bl.a. nedenstående: – Forordning nr. 1305/2013 omhandlede blot muligheden for, at medlemsstaterne kunne definere øvre og nedre tærskler pr. bedrift, mens omnibus-forordningen nu giver dem mulighed for også at definere dem pr. støttemodtager. – Omnibus-forordningen har ændret ordlyden af definitionen af »ung landbruger« i artikel 2, stk. 1, litra n), i forordning nr. 1305/2013, idet det accepteres, at den pågældende kan etablere sig »på egen hånd eller sammen med andre landbrugere, uanset [etableringens] juridiske form«.

53. Det er korrekt, at disse ændringer ikke har væsentlig betydning for denne tvist, eftersom: – den nationale omtvistede lovgivning havde anvendt det objektive kriterium vedrørende bedriften (og ikke det subjektive kriterium vedrørende støttemodtageren), hvilket var i overensstemmelse med forordning nr. 1305/2013 og fortsat er i overensstemmelse med omnibus-forordningen. Ud fra dette perspektiv er den nationale bestemmelse dermed i overensstemmelse med begge forordninger. – Det nye aspekt med hensyn til begrebet ung landbruger indgik allerede i artikel 2, stk. 1, i delegeret forordning nr. 807/2014. På dette punkt har omnibus-forordningen overtaget den ændring af »visse ikkevæsentlige elementer« af forordning nr. 1305/2013, som delegeret forordning nr. 807/2014 foretog ( 16 ).

54. Uanset det materielle sammenfald mellem forordning nr. 1305/2013 og omnibus-forordningen for så vidt angår genstanden for denne sag, er den lovgivning, der ratione temporis finder anvendelse herpå, reelt set den lovgivning, som den første af disse forordninger indeholder samt, i henhold til delegation, delegeret forordning nr. 807/2014.

B. Realiteten

1. Formålet med og genstanden for forordning nr. 1305/2013

55. Forordning nr. 1305/2013 fastsætter en række generelle regler, der gælder for støtte til udvikling af landdistrikterne finansieret gennem ELFUL. Den opstiller desuden de mål, som politikken for udvikling af landdistrikterne skal bidrage til, og de relevante EU-prioriteter herfor samt definerer de foranstaltninger, der skal vedtages for at gennemføre denne politik.

56. I denne forbindelse præciserer artikel 5 i forordning nr. 1305/2013 seks prioriteter for udvikling af landdistrikterne. Blandt disse prioriteter er den anden, som omhandler styrkelse af bedrifternes levedygtighed, relevant her.

57. Denne prioritet skal i henhold til artikel 5, stk. 2, litra a) og b), i forordning nr. 1305/2013 have »fokus« på to mål: – »forbedring af alle landbrugs økonomiske resultater og lettelse af omstruktureringen og moderniseringen af bedrifter […]« – »fremme af tilstrækkeligt kvalificerede landbrugeres adgang til landbrugssektoren og navnlig generationsfornyelsen«.

58. Efter definitionen af EU-prioriteterne for udvikling af landdistrikterne fastlægger afsnit III i forordning nr. 1305/2013 den støtte, som konkret skal bidrage til gennemførelsen af en eller flere af disse prioriteter (artikel 13).

a) Støtte til bedrifts- og erhvervsudvikling

59. Artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 1305/2013 omhandler foranstaltninger rettet mod »bedrifts- og erhvervsudvikling«, som bl.a. omfatter »støtte til virksomhedsetablering til […] unge landbrugere […] [eller til] udvikling af små landbrugsbedrifter« ( 17 ).

60. Den støtte, der er omtvistet i denne sag, er støtte til virksomhedsetablering til unge landbrugere.

61. Ordlyden af artikel 19, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1305/2013 fremhæver, at denne form for støtte ikke tildeles for vilkårligt for at fremme etableringen af enhver landbrugsvirksomhed, men derimod kun etableringen af virksomheder, der opfylder en række betingelser for så vidt angår deres indehavere, aktiviteter eller størrelse.

62. I henhold til artikel 19, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1305/2013 er denne form for støtte udtrykkeligt forbeholdt: i) unge landbrugere, ii) ikkelandbrugsmæssige aktiviteter i landdistrikterne og iii) udvikling af små landbrugsbedrifter.

63. Artikel 19, stk. 4, tredje afsnit in fine, bestemmer, at denne form for støtte »er begrænset til bedrifter, der falder ind under definitionen af mikrovirksomheder og små virksomheder« ( 18 ).

64. Den støtte, der er omhandlet i artikel 19 i forordning nr. 1305/2013, er som helhed reelt forbeholdt små bedrifter. Sådan forholder det sig tydeligvis og pr. definition i forbindelse med støtte i form af betalinger til små landbrugere, men også i forbindelse med støtte i form af investeringer i oprettelse og udvikling af ikkelandbrugsmæssige aktiviteter, som ydes til mikrovirksomheder og små virksomheder, hvilket fremgår af artikel 19, stk. 2, fjerde afsnit, i forordning nr. 1305/2013 ( 19 ).

65. Under alle omstændigheder, og for så vidt som det er relevant her, er artikel 19, stk. 4, i forordning nr. 1305/2013 udtømmende, idet det heri anføres, at støtte til virksomhedsetablering er begrænset til bedrifter, der falder ind under definitionen af mikrovirksomheder og små virksomheder ( 20 ).

66. På denne baggrund kan det udledes, at små bedrifter er de eneste modtagere af den ved forordning nr. 1305/2013 fastlagte støtte inden for rammerne af politikken for styrkelse af bedrifternes levedygtighed.

b) Navnlig støtte til virksomhedsetablering til unge landbrugere

67. Det fremgår af opbygningen af artikel 19, stk. 4, i forordning nr. 1305/2013, at støtten til unge landbrugere er forbundet med støtten til landbrugsbedrifter.

68. På grundlag af dette generelle princip definerer medlemsstaterne øvre og nedre tærskler for landbrugsbedrifters adgang til støtte i henhold til artikel 19, stk. 1, litra a), nr. i), i forordning nr. 1305/2013 (støtte til unge landbrugere).

69. EU-lovgiver har kort sagt valgt at fremme unges adgang til landbrugsaktiviteter som et eksempel på politikken til fremme af virksomhedsetablering til udvikling af små landbrugsbedrifter.

70. Dette følger af den måde, hvorpå artikel 19, stk. 4, i forordning nr. 1305/2013 betinger medlemsstaternes frihed til at definere de øvre og nedre tærskler for adgangen til denne form for støtte.

71. I henhold til den pågældende bestemmelse skal den nedre tærskel for støtte til unge landbrugere være højere end den øvre tærskel for støtte til udvikling af små landbrugsbedrifter.

72. Artikel 19, stk. 4, i forordning nr. 1305/2013 fremmer unge landbrugeres etablering ved at sikre dem, at den nedre tærskel for at opnå støtte i deres tilfælde er højere end den øvre tærskel, der er fastsat med hensyn til mikrovirksomheder og små bedrifter. Bestemmelsen sikrer dem med andre ord, at de, hvis de etableret sig på en mindre bedrift, kan opnå støtte på mere fordelagtige betingelser end betingelserne for støtte til ikke-unge landbrugere.

73. Jeg er således enig med Région wallonne i, at forordning nr. 1305/2013 tillader, at de nationale lovgivninger ikke omfatter en selvstændig og betingelsesløs støtte til unge landbrugere alene på grundlag af deres personlige forhold (alder og kvalifikationer), men derimod på grundlag af kendetegnene ved de bedrifter, som de etablerer sig på.

74. Den støtteordning, som i henhold til forordning nr. 1305/2013 tillader medlemsstaterne at fastsætte øvre tærskler som en grænse for denne støtte, kan således omsættes til en national lovgivning, som med hensyn til unge landbrugere knytter støtten til kendetegnene ved de bedrifter, som de etablerer sig på.

75. Den modsatte opfattelse svarer til at afvise, at de betingelser, der er afgørende for tildelingen af støtte til unge landbrugere, fastlægges på grundlag af objektive oplysninger (areal, produktion og andre faktorer) om bedrifterne, og anvende støttemodtagernes subjektive egenskaber som det eneste kriterium. Forordning nr. 1305/2013 indebærer derimod som nævnt, at den nationale lovgivning alene henholder sig til det (objektive) kriterium vedrørende bedriften ( 21 ).

76. Ved at se bort fra de objektive kendetegn ville det være muligt at yde støtte til alle former for landbrugsbedrifter. Dette ville indebære såvel bedrifter, som er i overensstemmelse med definitionen af mikrovirksomheder eller små virksomheder, men overskrider SBP (som i henhold til artikel 5, stk. 2, i delegeret forordning nr. 807/2014 anvendes til at måle bedriftens kapacitet med henblik på at fastsætte den øvre tærskel, der er omhandlet i artikel 19, stk. 4, i forordning nr. 1305/2013), som bedrifter, der slet ikke er i overensstemmelse med denne definition.

77. I så fald ville mængden af tilgængelig støtte blev mindsket for små bedrifter – hvis udvikling det i sidste ende handler om – idet de ville skulle dele denne støtte med bedrifter, der i mindre grad har behov for støtte.

78. Det følger sammenfattende af bestemmelserne i forordning nr. 1305/2013, at EU-lovgiver har ønsket at knytte støtten til unge landbrugere til oprettelsen og udviklingen af små landbrugsbedrifter.

79. Således forenes svaret på to behov: behovene hos denne form for bedrifter på grund af deres økonomiske størrelse og de behov, som unge, der vælger at påbegynde en erhvervsvirksomhed, navnlig i landbrugssektoren, generelt har.

80. Resultatet af det ovenstående er, at den nationale bestemmelse (i denne sag den ministerielle bekendtgørelses artikel 7, stk. 2, sammenholdt med AGW’s artikel 25, stk. 1, nr. 6) er i overensstemmelse med forordning nr. 1305/2013, idet den anvender det objektive kriterium vedrørende SBP’en for den landbrugsbedrift, som den unge landbruger ønsker at etablere sig på.

c) Indvirkningen af faktoren »arbejdsenheder«

81. C.J. gjorde i sin klage til Région wallonnes forvaltning gældende, at »det ville være mere logisk at fortolke den [øvre] tærskel for bedriften i forhold til antallet af arbejdsenheder på bedriften« ( 22 ).

82. C.J. har i sit skriftlige indlæg til Domstolen gjort gældende, at den regionale lovgivning ikke tager hensyn til arbejdsenhederne ved beregningen af den øvre tærskel i forhold til bedriftens SBP. Disse arbejdsenheder anvendes derimod til at fastsætte den nedre tærskel.

83. Forskellen i bestemmelsen af, hvilke faktorer der bidrager til at fastsætte de øvre og nedre grænser, kan muligvis være kritisabel ud fra et andet perspektiv, men den tilsidesætter ikke forordning nr. 1305/2013, hvis artikel 19, stk. 4, giver medlemsstaterne frihed til at fastsætte de faktorer, der er afgørende for de øvre og nedre tærskler, som de bedrifter, som de unge landbrugere etablerer sig på, skal overholde.

2. En ung landbruger, som ikke etablerer sig som eneste driftsleder på en landbrugsbedrift

84. Artikel 2, stk. 1, i delegeret forordning nr. 807/2014 bestemmer, at »[m}edlemsstaterne skal opstille og anvende særlige betingelser for adgang til støtte i tilfælde, hvor en ung landbruger […] ikke etablerer sig som eneste driftsleder, uanset bedriftens retlige form. Disse betingelser skal svare til dem, der kræves opfyldt, når en ung landbruger etablerer sig som eneste driftsleder«.

85. Et af den forelæggende rets fortolkningsspørgsmål omhandler spørgsmålet, om de pågældende betingelser svarer til hinanden, hvilket i sidste ende er et spørgsmål om ligebehandling. Udgangspunktet for behandlingen af dette spørgsmål må således være fastlæggelse af de personer, hvis situationer sammenlignes.

86. Artikel 2, stk. 1, i delegeret forordning nr. 807/2014 omhandler på den ene side en ung landbruger, der etablerer sig sammen med andre personer, og på den anden side en ung landbruger, der etablerer sig som eneste driftsleder på egen hånd.

87. Artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 1305/2013 tillægger Kommissionen beføjelse til at fastsætte betingelserne for, at en juridisk person kan betragtes som en »ung landbruger«. På denne baggrund tillader artikel 2, stk. 2, i delegeret forordning nr. 807/2014, når ansøgningen om støtte vedrører en bedrift, der ejes af en juridisk person, at »en ung landbruger […] udøve[r] faktisk og varig kontrol over den juridiske person, for så vidt angår beslutninger om drift, overskud og finansiel risiko«.

88. I denne sag er den person, der ansøgte om støtte, ikke en juridisk person, der kan anses for en »ung landbruger«, men derimod en fysisk person, der udøver sin virksomhed på landbrugsbedriften i form af en ikke-registreret forening sammen med sin far.

89. Såfremt denne ikke-registrerede forening i henhold til belgisk ret kan kvalificeres som en juridisk person (hvilket Région wallonne og Kommissionen har afvist), bør C.J. være indehaver af bedriften og udøve den »faktiske kontrol« over denne (angiveligt) juridiske person.

90. Selv om der er tale om forhold, som det i sidste ende tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, synes det på baggrund af de oplysninger, der fremgår af sagsakterne, at kunne udledes, at: a) ejendommen på bedriften ikke tilhører en juridisk person, men derimod tre fysiske personer, og b) at C.J. ikke udøver den faktiske kontrol, men derimod er en af lederne af den pågældende bedrift ( 23 ).

91. Således som Région wallonne har anført, er ansøgningen om støtte under alle omstændigheder ikke blevet afslået på grund af den juridiske form, som C.J. har valgt i forbindelse med etableringen på landbrugsbedriften med sine forældre, men derimod, fordi denne bedrifts SBP overskred den fastsatte øvre tærskel.

92. Tvivlen er således begrænset til en sammenligning af de to sæt betingelser: – betingelserne for en ung landbruger (fysisk person), der som i den foreliggende sag etablerer sig sammen med andre landbrugere – betingelserne for en ung landbruger, der etablerer sig på egen hånd.

93. I henhold til artikel 2, stk. 1, i delegeret forordning nr. 807/2014 skal disse betingelser svare til hinanden. Det drejer sig dermed om at undersøge, hvorvidt den af Région wallonne indførte ordning opfylder dette krav om at være tilsvarende.

94. Den øvre tærskel, som er fastsat i den nationale bestemmelse med henblik på adgang til støtte, er som nævnt en SBP på 1 mio. EUR for den bedrift, som en ung landbruger etablerer sig på (med det forbehold, som jeg øjeblikkeligt vil tilføje).

95. Dette objektive kriterium, som alene vedrører bedriftens produktion, ser bort fra personen og fra antallet af indehavere af den bedrift, der ansøges om støtte til. Dermed udelukkes det ikke, at støttemodtagerne kan være flere indehavere, der har valgt den eller den anden retlige form, men referencekriteriet for fastsættelsen af tærsklen vil altid være bedriftens SBP.

96. Således pålægges en ung landbruger, som ikke etablerer sig som eneste driftsleder (som det er tilfældet for C.J.), den samme betingelse som en ung landbruger, der etablerer sig på egen hånd: i begge tilfælde er den øvre tærskel for adgangen til støtte SBP’en for den bedrift, som de respektive unge landbrugere etablerer sig på.

97. De betingelser, som C.J. pålægges, »svarer« således ikke til de betingelser, som en ung landbruger, der etablerer sig på egen hånd, pålægges, men er derimod de samme.

98. C.J.’s standpunkt støtter sig på, at de tilsvarende betingelser, som EU-lovgiver har tilstræbt, kræver, at der ses bort fra det fælles kriterium vedrørende bedriften, og at dette kriterium, når en ung landbruger etablerer sig med andre personer, erstattes med kriteriet vedrørende den pågældendes andel af den samlede bedrift.

99. En tiltrædelse af dette synspunkt ville indebære, at kriteriet vedrørende bedriften erstattes med kriteriet vedrørende støttemodtageren. Uanset størrelsen af SBP’en for den bedrift, som C.J. har etableret sig på, ville sidstnævnte have ret til støtte, hvis den pågældendes andel af den pågældende bedrift ikke overskrider den SBP, som er fastlagt i den nationale bestemmelse.

100. En sådan fremgangsmåde – som Région wallonne og Kommissionen har afvist – er hverken i overensstemmelse med den nationale bestemmelse eller med formålet med forordning nr. 1305/2013, som jeg har behandlet i de foregående punkter i dette forslag til afgørelse.

101. Det er imidlertid korrekt, at den gældende lovgivning i Région wallonne gør en undtagelse i tilfælde af, at en ung landbruger etablerer sig med en eller flere unge landbrugere. I så fald er den øvre tærskel ikke på 1 mio. EUR, men derimod på 1500000 EUR.

102. Der er tale om en forholdsmæssig undtagelse, eftersom den øvre tærskel ikke stiger alt efter, hvor mange unge landbrugere der etablerer sig på den samme bedrift; uanset om der er tale om to eller fem unge landbrugere, er forøgelsen begrænset til 500000 EUR (altså ganges den ikke med antallet af støttemodtagere). Kriteriet vedrørende bedriften er atter grundlaget for ordningen, uanset hvordan det tilpasses i forhold til antallet af støttemodtagere.

103. Det følger af de oplysninger, der fremgår af sagsakterne, at SBP’en for bedriften (som sagsøgeren ejer en tredjedel af) langt overstiger 1500000 EUR. Det er således ikke nødvendigt at undersøge anvendelsen af dette kriterium i denne sag.

104. Det ovenfor anførte indebærer, at dette forslag til afgørelse bør afsluttes her, eftersom afslaget på den omtvistede støtte følger af anvendelsen af en national bestemmelse, som i overensstemmelse med EU-retten lovligt har valgt det objektive kriterium vedrørende bedriftens SBP.

105. Kommissionen har i sit skriftlige indlæg løftet diskussionen op på en højere abstraktionsniveau og har angivet det eventuelt diskriminerende resultat, som den pågældende nationale bestemmelse kan føre til i forskellige situationer; ingen af disse situationer foreligger imidlertid i den omhandlede tvist.

106. I retsmødet bekræftede Kommissionen imidlertid det, som den havde anført skriftligt: at det objektive kriterium, som AGW’s artikel 25 (og den ministerielle bekendtgørelse, som gennemfører AGW) anvender, er foreneligt med EU-retten, og at det under omstændigheder som de i denne sag foreliggende direkte førte til den løsning, som Région wallonne har valgt.

107. Nedenstående overvejelser anføres således blot subsidiært, i tilfælde af at Domstolen er af den opfattelse, selv om Kommissionen har tilsluttet sig den entydige løsning på tvisten, at det er umagen værd at gå ind i den diskussion (der som nævnt snarere er af teoretisk karakter), som fremgår af den anden del af Kommissionens indlæg.

108. Denne diskussion vedrører spørgsmålet om ligebehandling, der berettiger en anderledes behandling af 1) en ung landbruger, der etablerer sig med ikke-unge landbrugere, end af 2) en ung landbruger, der etablerer sig med unge landbrugere. Afgørelsen af denne diskussion kræver en afklaring af, om de pågældendes situationer svarer til hinanden.

109. Det gør de efter min opfattelse ikke, og den nationale bestemmelse kan således behandle dem forskelligt.

110. En ung landbruger, der etablerer sig med andre ikke-unge landbrugere (som ligesom i denne sag allerede forvalter en landbrugsbedrift), har en række fordele, som en ung landbruger, der etablerer sig med en anden ung landbruger, ikke har.

111. Den tydeligste fordel er den hjælp, som den pågældende kan få fra de ikke-unge landbrugere på baggrund af deres markedskendskab og deres tilstedeværelse i handelsleddene. En ung landbruger, der etablerer sig for første gang med en anden landbruger med samme status, råder derimod i princippet ikke over denne støtte som udgangspunkt, hvilket begrunder, at betingelserne for tildeling af støtte (i begrænset omfang) lempes til fordel for sidstnævnte.

112. Jeg minder i samme retning om, at den i artikel 19, stk. 4, i forordning nr. 1305/2013 omhandlede støtte er rettet mod virksomhedsetablering. Det fremgår af 17. betragtning til denne forordning, at støtten bør omfatte den indledende periode af sådan en virksomhed og ikke bør blive driftsstøtte.

113. Den har i sidste ende til formål at støtte unge landbrugere og, hvis dette følger af den nationale lovgivning, støtte den pågældende mere, når den pågældende etablerer sig sammen med en anden ung landbruger. Denne merstøtte gør det muligt at adskille den pågældendes situation fra situationen med hensyn til en ung landbruger, der etablerer sig med ikke-unge landbrugere, da sidstnævnte forbedrer udgangssituationen med deres erfaring ( 24 ).

114. Ved at etablere sig med ikke-unge landbrugere opnår den unge landbruger som nævnt en række fordele, som en ung landbruger, der etablerer sig med andre unge landbrugere, ikke har. Samtidig indgår den andel, som den unge landbruger ejer af en bedrift, hvor andre ikke-unge landbrugere udøver virksomhed, i den synergi, som skabes af alle de parter, der udgør hele den pågældende bedrift.

115. Denne udelelige andel af ejendommen, som tilhører en ung landbruger, er i sidste ende ikke fuldt ud selvstændig. Det ville således hverken være urimeligt eller i strid med ligebehandlingsprincippet at se bort herfra ved fastsættelsen af den øvre tærskel, som tildelingen af den omtvistede støtte er betinget af.

V. Forslag til afgørelse

116. På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen svarer Tribunal de première instance de Namur (retten i første instans i Namur, Belgien)) således: »Artikel 2, 5 og 19 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 af 17. december 2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005, sammenholdt med artikel 2 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 807/2014 af 11. marts 2014 om supplerende bestemmelser forordning nr. 1305/2013 og om indførelse af overgangsbestemmelser, skal fortolkes således: Disse bestemmelser er ikke til hinder for, at medlemsstaterne anvender faktoren »standardbruttoproduktion« for en landbrugsbedrift til at fastsætte den øvre tærskel, der gør det muligt at få adgang til etableringsstøtte til unge landbrugere. Disse bestemmelser er ikke til hinder for, at den nationale bestemmelse ved fastsættelsen af den nævnte øvre tærskel tager højde for hele bedriften og ikke for den unge landbrugers andel heraf eller arbejdsenhederne.«

( 1 ) – Originalsprog: spansk.

( 2 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 17.12.2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 (EUT 2013, L 347, s. 487, berigtiget i EUT 2016, L 130, s. 1).

( 3 ) – Anvendt på unge landbrugere henviser udtrykket »driftsleder« som omhandlet i forordning nr. 1305/2013 den person, der har effektiv og varig kontrol over både bedriften og dens ledelse.

( 4 ) – Den øvre tærskel forøges til 1500000 EUR i tilfælde af, at to eller flere unge landbrugere etablerer sig på samme tid.

( 5 ) – Ifølge den affattelse, der fandt anvendelse på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen i denne sag.

( 6 ) – Kommissionens delegerede forordning af 11.3.2014 om supplerende bestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om indførelse af overgangsbestemmelser (EUT 2014, L 227, s. 1).

( 7 ) – Kommissionens forordning af 8.12.2008 om opstilling af en fællesskabsklassifikation af landbrugsbedrifter (EUT 2008, L 335, s. 3).

( 8 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 13.12.2017 om ændring af forordning (EU) nr. 1305/2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), (EU) nr. 1306/2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik, (EU) nr. 1307/2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, (EU) nr. 1308/2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og (EU) nr. 652/2014 om bestemmelser vedrørende forvaltning af udgifter i tilknytning til fødevarekæden, dyresundhed og dyrevelfærd samt til plantesundhed og planteformeringsmateriale (EUT 2017, L 350, s. 15, herefter »omnibus-forordningen«).

( 9 ) – Kommissionens delegerede forordning af 30.10.2018 om ændring af delegeret forordning (EU) nr. 807/2014 om supplerende bestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om indførelse af overgangsbestemmelser (EUT 2019, L 19, s. 5).

( 10 ) – Den vallonske regerings bekendtgørelse af 10.9.2015 om udviklings- og investeringsstøtte i landbrugssektoren (Moniteur af 25.10.2015), herefter »AGW«.

( 11 ) – Ministeriel bekendtgørelse af 10.9.2015 om gennemførelse af AGW (herefter »den ministerielle bekendtgørelse«), i den version, der blev vedtaget med ministeriel bekendtgørelse af 21.3.2016. Moniteur af 4.4.2016.

( 12 ) – Sag C-61/09 (EU:C:2010:606).

( 13 ) – Kommissionen har til støtte for sit argument anført, at det fremgår af første betragtning til omnibus-forordningen, at de ændringer, som den indfører, blot »præciserer« reglerne for unge landbrugeres fælles virksomhedsetablering og tærsklerne for adgang til støtte, jf. artikel 19, stk. 4, i forordning nr. 1305/2013.

( 14 ) – Kommissionen præciserede i retsmødet, at dette argument reelt ikke havde betydning for svaret på det præjudicielle spørgsmål. Jf. punkt 105 og 106 i dette forslag til afgørelse.

( 15 ) – Min fremhævelse.

( 16 ) – Ved vedtagelsen af delegeret forordning nr. 807/2014 henholdt Kommissionen sig til de beføjelser, som forordning nr. 1305/2013 udtrykkeligt havde tillagt den i henhold til artikel 290 TEUF.

( 17 ) – Denne form for støtte omfatter støtte, der fremmer investeringer i oprettelse og udvikling af ikkelandbrugsmæssige aktiviteter, og betalinger til mindre landbrugere, som overdrager deres bedrift til andre landbrugere.

( 18 ) – Denne definition befinder sig i artikel 2 i bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 af 12.1.2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (EFT 2001, L 10, s. 33), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 364/2004 af 25.2.2004 (EUT 2004, L 63, s. 22). Det fremgår af den pågældende bestemmelse, at »[k]ategorien mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (SMV’er) omfatter virksomheder, som beskæftiger under 250 personer, og som har en årlig omsætning på ikke over 50 mio. EUR eller en årlig samlet balance på ikke over 43 mio. EUR« (stk. 1). I kategorien SMV’er definerer denne artikels stk. 2 små virksomheder som virksomheder, som »beskæftiger under 50 personer, og som har en årlig omsætning eller en samlet årlig balance på ikke over 10 mio. EUR«. Samme artikels stk. 3 definerer en mikrovirksomhed som en virksomhed, som »beskæftiger under 10 personer, og som har en årlig omsætning eller en samlet årlig balance på ikke over 2 mio. EUR«.

( 19 ) – Sidstnævnte støtte ydes også generelt til »fysiske personer i landdistrikter« og til »landbrugere eller medlemmer af en landbrugshusholdning«, hvilket fremgår af samme bestemmelse. 17. betragtning til forordning nr. 1305/2013 lægger imidlertid særlig vægt på behovet for at fremme »oprettelse og udvikling af ikkelandbrugsrelaterede SMV’er i landdistrikterne« og fremhæver dermed efter min opfattelse lovgivers ønske om også at rette fokus for finansieringen i forbindelse med oprettelse og udvikling af ikkelandbrugsmæssige aktiviteter mod små bedrifter.

( 20 ) – Denne bestemmelse er bevaret efter omnibus-forordningens ændring af den pågældende artikel.

( 21 ) – Forordning 2017/2393, som ikke finder anvendelse på sagen, tillader, at der tages højde for kriteriet vedrørende støttemodtageren, men udelukker ikke kriteriet vedrørende bedriften, som den nationale lovgiver har anvendt i den omtvistede lovgivning.

( 22 ) – AGW’s artikel 1, stk. 26, definerer en arbejdsenhed som »forholdet mellem på den ene side antallet af arbejdstimer, der årligt erlægges på bedriften – idet dette tal højst kan være 1800 timer uden at medregne antallet af arbejdstimer, der erlægges i den samme periode uden for bedriften – og på den anden side værdien af 1800 arbejdstimer«.

( 23 ) – C.J.’s skriftlige indlæg, punkt 1, hvori C.J. henviser til tillægget af 22.12.2015 til den aftale, som den pågældende indgik med sin far den 1.3.2015.

( 24 ) – I omstændigheder som de for C.J. gældende har den unge landbruger den fordel, at den pågældendes andel af den samlede bedrift indgår i en helhed, hvis udbytte uundgåeligt vil komme alle parterne til gode.