FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

E. TANCHEV

fremsat den 8. juni 2017 ( 1 )

Sag C-289/16

Kamin und Grill Shop GmbH

mod

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland))

»Anmodning om præjudiciel afgørelse – landbrug – økologiske produkter – kontrolordning oprettet i henhold til forordning (EF) nr. 834/2007 – artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007 – begrebet »direkte salg til den endelige forbruger« – fritagelse fra kontrolordning«

1. Den samlede værdi af markedet for økologiske produkter i Den Europæiske Union udgør langt over 20 mia. EUR, hvilket svarer til ca. 2% af omsætningen i Unionens føde- og drikkevareindustri og er en fordobling i forhold til 2004 ( 2 ). Disse tal er steget gradvis, og den dynamiske udvikling på dette marked er ikke ophørt ( 3 ). For at fremme denne udvikling til gavn for beskyttelsen af miljøet, dyrs velfærd og menneskers sundhed ( 4 ) har Unionen siden 1991 lovgivet på området for økologisk produktion og stillet krav til aktørerne om, at de skal være omfattet af en avanceret kontrolordning.

2. Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) har med sin anmodning om præjudiciel afgørelse ønsket en fortolkning af forordning nr. 834/2007, som i henhold til artikel 27 forpligter medlemsstaterne til at etablere en kontrolordning og i artikel 28, stk. 2, giver dem mulighed for at fritage visse detailhandlere fra denne kontrolordning. Nærmere bestemt har den forelæggende ret ønsket oplyst, hvorvidt onlinedetailhandlere også er omfattet af denne fritagelse.

3. Artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007 anses generelt for at være så uklar, at det under de aktuelle drøftelser vedrørende en ajourføring af forordning nr. 834/2007 er blevet foreslået helt at afskaffe denne mulighed for fritagelse, idet kritikerne har henvist til forskellige fortolkninger og praksis på tværs af medlemsstaterne og til stadig større vanskeligheder med forvaltning, tilsyn og kontrol ( 5 ).

4. Med denne sag får Domstolen, som ikke tidligere er blevet anmodet om at fortolke forordning nr. 834/2007 ( 6 ), for første gang lejlighed til at tydeliggøre betydningen af artikel 28, stk. 2, og give den fornødne vejledning i anvendelsen af fritagelsesbestemmelsen for at sikre retssikkerheden og en ensartet anvendelse. Som det vil fremgå i dette forslag til afgørelse, vil et nærmere blik på forordningens tilblivelse kaste langt mere lys over denne fritagelses betydning.

I. Retsforskrifter

A. EU-retten

5. Artikel 28 i forordning nr. 834/2007 har overskriften »Deltagelse i kontrolordningen« og bestemmer følgende i stk. 1 og 2: »1. Erhvervsdrivende, der producerer, tilbereder, oplagrer eller fra et tredjeland importerer produkter som omhandlet i artikel 1, stk. 2, eller som markedsfører sådanne produkter, skal før markedsføring af produkterne som økologiske eller under omlægning til økologisk produktion a) give meddelelse herom til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor denne aktivitet udøves b) lade virksomheden omfatte af kontrolordningen i artikel 27. […] 2. Medlemsstaterne kan fritage erhvervsdrivende, der sælger produkter direkte til den endelige forbruger eller bruger, forudsat at de ikke producerer, tilbereder, oplagrer – undtagen i forbindelse med salgsstedet – eller importerer sådanne produkter fra et tredjeland eller ikke har udlagt sådanne aktiviteter til tredjemand, fra anvendelsen af denne artikel.«

B. National ret

6. I henhold til § 3, stk. 2, i Gesetz zur Durchführung der Rechtsakte der Europäischen Union auf dem Gebiet des ökologischen Landbaus (lov om gennemførelse af Den Europæiske Unions retsakter på området for økologisk landbrug, herefter »ÖLG«) er erhvervsdrivende, som afsætter produkter som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 834/2007 ved at betegne dem som »økologiske produkter« eller »omlægningsprodukter« direkte til de endelige forbrugere eller brugere, fritaget fra at overholde forpligtelserne i henhold til artikel 28, stk. 1, i forordning nr. 834/2007, forudsat at de ikke producerer, tilbereder, oplagrer – undtagen i forbindelse med salgsstedet – eller importerer sådanne produkter fra et tredjeland eller ikke har udlagt sådanne aktiviteter til tredjemand.

II. De faktiske omstændigheder i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål

7. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V. (appelindstævnt i sagen for den forelæggende ret, herefter »Zentrale«) er en forening, der har til formål at bekæmpe illoyal konkurrence. Kamin und Grill Shop GmbH (appellanten i sagen for den forelæggende ret, herefter »Grill Shop«) driver en internetfjernsalgsvirksomhed med pejse- og grilludstyr.

8. I Grill Shops sortiment indgår diverse krydderiblandinger, som sagsøgte i december 2012 udbød til salg under betegnelsen »Bio-Gewürze« (»øko-krydderier«). På det pågældende tidspunkt var Grill Shop ikke omfattet af kontrolordningen i henhold til artikel 27 i forordning nr. 834/2007.

9. Ved en skrivelse med betegnelsen »påbud« af 28. december 2012 påtalte Zentrale dette tilbud som en overtrædelse af artikel 28, stk. 1, i forordning nr. 834/2007, hvorefter erhvervsdrivende, som markedsfører økologiske produkter, skal lade deres virksomhed omfatte af en kontrolordning, hvilket Grill Shop ikke havde gjort. Zentrale opfordrede Grill Shop til at afgive en strafsanktioneret undladelseserklæring. Grill Shop fulgte denne opfordring dog uden at indrømme at have tilsidesat den pågældende artikel.

10. Med det foreliggende søgsmål har Zentrale nedlagt påstand om erstatning af en del af sine udgifter i forbindelse med påbuddet, et beløb på 219,35 EUR plus renter.

11. Landgericht Fulda (den regionale ret i første instans i Fulda, Tyskland) frifandt Grill Shop og fastslog, at denne ikke skulle underlægges kontrolordningen, da virksomheden solgte produktet direkte til forbrugeren og derfor var fritaget fra kontrolordningen i henhold til artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007, sammenholdt med ÖLG’s § 3, stk. 2.

12. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (den regionale appeldomstol i Frankfurt am Main, Tyskland, herefter »appeldomstolen«) omgjorde dommen og tilkendte Zentrale erstatning, idet den lagde til grund, at Grill Shop ved at udbyde sine »øko-krydderier« til salg havde overtrådt artikel 28, stk. 1, litra b), i forordning nr. 834/2007, fordi Grill Shops virksomhed ikke som påkrævet var underlagt denne forordnings kontrolordning. Appeldomstolen lagde til grund, at »direkte« salg som omhandlet i artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007, sammenholdt med ÖLG’s § 3, stk. 2, kræver, at salget sker på oplagringsstedet under samtidig tilstedeværelse af den erhvervsdrivende eller hans salgspersonale og forbrugeren. Ifølge denne fortolkning ville den af Grill Shop drevne onlinehandel ligesom andre former for fjernsalg med økologiske produkter ikke være omfattet af fritagelseskriteriet i artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007.

13. Efter at have fået tredjeinstansbevilling af appeldomstolen har Grill Shop iværksat revisionsanke ved Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) med påstand om frifindelse. Zentrale har nedlagt påstand om stadfæstelse, idet foreningen har gjort gældende, at kravet om fysisk tilstedeværelse på oplagringsstedet medfører, at e-handel aldrig kan være omfattet af fritagelsen fra kontrolordningen i henhold til artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007.

14. På denne baggrund har Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Er der tale om »direkte« salg til den endelige forbruger i henhold til artikel 28, stk. 2, i forordning (EF) nr. 834/2007, hvis blot den erhvervsdrivende eller hans salgspersonale sælger produkterne til den endelige forbruger uden mellemled, eller forudsætter et »direkte« salg desuden, at salget sker på det sted, hvor produkterne er oplagret, under samtidig tilstedeværelse af den erhvervsdrivende eller hans salgspersonale og den endelige forbruger?«

15. Der er indgivet skriftlige indlæg af parterne i hovedsagen og af Europa-Kommissionen. Der er ikke afholdt retsmøde, da ingen af sagens parter har anmodet herom.

III. Bedømmelse

A. Indledning

16. Den bestemmelse, som Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) i denne sag har anmodet Domstolen om at fortolke, er en fritagelsesbestemmelse vedrørende den kontrolordning, der indgår i forordning nr. 834/2007.

17. Først og fremmest er det interessant at bemærke, at allerede den første affattelse af denne forordning opfordrede medlemsstaterne til at oprette en kontrolordning, men at den oprindeligt ikke tillod en fritagelse fra denne.

18. For at finde et fortolkningsgrundlag i denne sag synes det derfor at være et passende udgangspunkt at gå tilbage til den omhandlede bestemmelses samt dens lovgivningsmæssige sammenhængs tilblivelse og historie for at kaste lys over lovgivers hensigt med indførelsen af denne fritagelse, der kan bidrage til at afklare dens formål ( 7 ). I henhold til Domstolens faste praksis skal der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ud over dens ordlyd ligeledes tages hensyn til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af ( 8 ). Jeg vil analysere disse sidstnævnte aspekter efter først at have set nærmere på oprindelsen af forordningens kontrolordning og fritagelsen herfra samt den sammenhæng, hvori de indgår.

B. Oprindelse og sammenhæng

1. Kontrolordningen og udvidelsen heraf

19. Fællesskabets første lovramme for økologisk landbrug og fødevareproduktion blev indført i 1991 ved forordning nr. 2092/91. Oprettelsen af en fællesskabsordning for økologiske produkter havde to formål: for det første at beskytte økologisk landbrug, idet den ville sikre vilkårene for loyal konkurrence mellem producenterne af produkter, der er forsynet med angivelser, der henviser til økologisk produktion, og for det andet at hindre anonymitet på markedet for økologiske produkter ved at sikre gennemsigtighed på alle stadier af produktion og forarbejdning og medføre, at forbrugerne fik større tillid til disse produkter ( 9 ).

20. Forordningen forfulgte ikke kun disse mål ved at fastsætte regler, som skulle iagttages under produktionen (artikel 6 og 7 i forordning nr. 2092/91) eller mærkningen (artikel 5 i forordning nr. 2092/91) af et økologisk produkt, men samtidig også ved at opfordre medlemsstaterne til at oprette en »kontrolordning« med regelmæssig kontrol (artikel 8 og 9 i forordning nr. 2092/91).

21. I artikel 8, stk. 1, præciserede forordning nr. 2092/91, hvem der skulle være omfattet af denne kontrolordning: »Erhvervsdrivende, der producerer, tilbereder eller fra et tredjeland indfører produkter som omhandlet i artikel 1 med henblik på deres markedsføring, skal a) give meddelelse om denne aktivitet til den kompetente myndighed i [medlemsstaten]; b) lade virksomheden omfatte af den i artikel 9 fastlagte kontrolordning.«

22. Som Rådet forklarede i betragtningerne til forordning nr. 2092/91, var tanken bag dette, at kontrollen med overholdelse af produktionsreglerne »i princippet [krævede] kontrol i alle produktions- og afsætningsled« ( 10 ).

23. Efter at forordningen var trådt i kraft i 1992, gik titusinder af landmænd over til økologisk landbrug, og forbrugere og erhvervsdrivende udviste en voksende interesse for økologiske produkter ( 11 ). I de år var der tilfælde, hvor produkter forsynet med angivelser, der henviste til den økologiske produktionsmetode, var blevet markedsført uden at være i overensstemmelse med nævnte forordnings bestemmelser ( 12 ). Desuden skete der forurening med herbicider under oplagringen af produkter fra økologisk landbrug ( 13 ).

24. Det blev derfor fundet nødvendigt at styrke kontrolordningen og underlægge alle erhvervsdrivende gennem hele produktions- og tilberedningsprocessen denne ordning ( 14 ), som fremover omfattede »hele produktions- og distributionskæden« ( 15 ). Det viste sig, at rækken af aktiviteter, som hidtil havde været underlagt ordningen, ikke var omfattende nok og måtte udvides.

25. Derfor blev artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 2092/91 ændret i 2004, idet oplagring og markedsføring udtrykkeligt blev tilføjet som yderligere aktiviteter, hvorved den nye beskrivelse af de erhvervsdrivende, som var omfattet af kontrolordningen, fik følgende ordlyd: »[e]rhvervsdrivende, der producerer, tilbereder, oplagrer eller fra et tredjeland indfører produkter som omhandlet i artikel 1 med henblik på efterfølgende markedsføring heraf, eller som markedsfører sådanne produkter« ( 16 ).

26. Da den tidligere artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 2092/91 i 2007 blev erstattet af artikel 28, stk. 1, i forordning nr. 834/2007, fulgte nogle yderligere ændringer af mere redaktionel karakter ( 17 ). Dermed fremkom en temmelig præcis fortegnelse over fem aktiviteter, som skulle underlægges kontrolordningen, nemlig produktion, tilberedning, oplagring, import fra et tredjeland og markedsføring.

27. Den sidstnævnte kategori blev åbenbart medtaget for at gennemføre det ovennævnte mål om at dække hele distributionskæden, hvorved det oprindelige lovgivningsmæssige fokus for EU-forordningen om økologiske produkter, som tidligere havde været koncentreret om de første stadier i den økologiske produktion, blev opgivet ( 18 ). Fra det tidspunkt omfattede kontrolordningen alle erhvervsdrivende såvel som detailhandlende i alle de forskellige led i distributionskæden.

28. Det står klart, at målgruppen for udvidelsen af kontrollen til at omfatte oplagring og detailhandel som separate aktiviteter ( 19 ) var grossister ( 20 ). Ifølge erfaringerne siden indførelsen af en fællesskabsstandard for økologisk produktion havde deres markedsføring vist sig at udgøre en risiko, som begrundede en regelmæssig kontrol.

29. Hvad angår mindre detailhandlere var der under de lovgivningsmæssige drøftelser imidlertid blevet udtrykt tvivl med hensyn til de praktiske konsekvenser og den tekniske gennemførlighed af kontrollen af disse. Adskillige delegationer havde talt for en trinvis tilgang, som i første omgang omfattede grossister, således at der var mere tid til at undersøge, på hvilke måder og med hvilke midler kontrollen kunne udvides til andre sektorer ( 21 ).

2. Fritagelsen og dens tilblivelse

30. Dette er baggrunden for formuleringen af den fritagelsesbestemmelse, som Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) nu har anmodet Domstolen om at fortolke.

31. Formålet med fritagelsesbestemmelsen var at undgå at pålægge detailsektoren den belastende kontrolordning ( 22 ). Dette bunder i den risikobaserede tilgang, som forordningen anvender, og den omstændighed, at det i nogle tilfælde kan synes at være ude af proportioner at pålægge visse typer detailhandlere meddelelseskrav og kontrol ( 23 ). I sin betænkning havde Parlamentet fremhævet, at kontrolordningen ikke måtte blive uforholdsmæssigt byrdefuld for mindre detailhandlere ( 24 ).

32. Udkastet til forslaget, som Kommissionen fremlagde i januar 2003, foreslog at affatte artikel 8, stk. 1, andet afsnit, således: »Detailhandlere, der ikke foretager nogen tilberedning, og som sælger sådanne produkter direkte til den endelige forbruger i forseglet emballage, er dog ikke underlagt den i artikel 9 omhandlede kontrolordning.«

33. Efter omfattende drøftelser på møderne i Gruppen vedrørende Fødevarekvalitet fremlagde Rådet en kompromistekst, som Parlamentet godkendte efter at have tilføjet en sætning om import fra tredjelande ( 25 ). Kompromisteksten havde følgende ordlyd: »Detailhandlere, der ikke foretager nogen tilberedning, og som sælger sådanne produkter direkte til den endelige forbruger eller bruger som færdigpakkede produkter, er dog ikke underlagt de i første afsnit omhandlede forpligtelser« ( 26 ).

34. Senere ( 27 ) blev der foreslået endnu en ændring, der blev endeligt vedtaget som den nye tekst til artikel 8, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 392/2004. Den havde følgende ordlyd: »Medlemsstaterne kan undtage erhvervsdrivende, der sælger sådanne produkter direkte til den endelige forbruger eller den endelige bruger, fra anvendelsen af dette stykke, forudsat at de ikke producerer, tilbereder eller oplagrer sådanne produkter, undtagen i forbindelse med salgsstedet, eller ikke indfører sådanne produkter fra et tredjeland« ( 28 ). Denne kompromistekst til artikel 8, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 2092/91, som ændret ved forordning nr. 392/2004, er stadig gældende i dag, da den svarer til artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007 ( 29 ), som Domstolen er anmodet om at fortolke i den foreliggende sag.

35. Sammenlignes de forskellige udkast og den endelige tekst bemærkes det, at bestemmelsen gradvis udviklede sig fra en snæver, konkret afgrænset bestemmelse (»produkter i forseglet emballage«, senere: »færdigpakkede produkter«) til en mere abstrakt bestemmelse. Samtidig er bestemmelsens grundstruktur imidlertid uændret, idet den består af to elementer, der vedrører for det første den fritagne persons placering i markedsføringskæden og for det andet denne persons kontakt med produktet.

36. Hvad det første element angår er det påfaldende, at kravet om direkte salg til den endelige forbruger slet ikke er blevet ændret i de forskellige affattelser af fritagelsesbestemmelsen, som er blevet foreslået. De ændringer i dette første element, der blev anset for nødvendige, vedrørte snarere beskrivelsen af sælger og køber, som begge blev erstattet af et videre begreb. Hvad sælger angår blev udtrykket »detailhandler« erstattet af »erhvervsdrivende« ( 30 ), og hvad angår køber blev »den endelige forbruger« erstattet af »den endelige forbruger eller bruger«.

37. Så vidt det fremgår, var »som sælger sådanne produkter direkte« ikke en aktivitet, der blev drøftet under lovgivningsprocessen. Formålet hermed var ganske enkelt at udelukke grossister fra fritagelsen og sikre, at det kun var den sidste detailhandler i markedsføringskæden, der var omfattet af fritagelsen.

38. Det andet element undergik derimod adskillige ændringer. Det første forslag henviste udelukkende til »produkter i forseglet emballage«, mens det næste anvendte en lidt løsere formulering, »færdigpakkede produkter«, begge med den betingelse, at detailhandleren ikke foretog nogen tilberedning. Den omstændighed, at produktet skulle være i denne stand, var en fysisk garanti for, at den begunstigede sælger ikke ændrede ved produktet. Det var tanken, at bestemmelsen skulle omfatte»detailhandlere, der ikke foretager nogen tilberedning af produktet« ( 31 ). Den situation, som lovgiver havde i tankerne, da fritagelsen blev indført, var den, hvor detailhandleren ikke håndterede produktet på en måde, som normalt indebar en risiko for at påvirke det pågældende produkts art eller mærke det på en måde, som kunne være i strid med de regler, som gælder for økologisk produktion.

39. Da begrænsningen til »produkter i forseglet emballage« eller »færdigpakkede produkter« syntes at være for snæver, og den fysiske barriere i form af »forsegling« eller »emballage« blev opgivet, blev det nødvendigt at finde en mere abstrakt beskrivelse af en situation, som ikke frembød risici, som ikke fandtes i de tidligere affattelser. Vedrørende detailsektoren var lovgiver af kritikere blevet opfordret til at tydeliggøre, »nøjagtig hvilke aktiviteter der skulle være omfattet« ( 32 ).

40. I sidste ende valgte lovgiver at erstatte den positivt formulerede betingelse »færdigpakkede produkter« med en negativ formulering, hvor hver enkelt kategori af aktivitet, som detailhandleren ikke måtte udføre, hvis han ville være omfattet af fritagelsen, blev opregnet. En erhvervsdrivende, der er omfattet af artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007, må ikke producere, tilberede eller importere fra et tredjeland. Det eneste, han må udføre, er markedsføring og oplagring, da disse to aktiviteter er uløseligt forbundet med detailvirksomhed og uundgåelige ved salg direkte til den endelige forbruger. For også at begrænse disse aktiviteter til, hvad der er absolut nødvendigt for at sælge et produkt, blev tilladelsen til oplagring også pålagt en restriktion: Den erhvervsdrivende må ikke »oplagre [produkter, der er omfattet af forordningens artikel 1, stk. 2,] undtagen i forbindelse med salgsstedet«.

41. Denne restriktion sikrer, at detailhandleren er udelukkende detailhandler og ikke misbruger sin status som sådan til at undgå kontrol i forbindelse med andre aktiviteter, som ellers ville være underlagt regelmæssig kontrol. Hvis der foretages oplagring i forbindelse med en detailhandlers virksomhed, hvor detailhandleren sælger direkte til den endelige forbruger, må denne aktivitet ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at udføre salget.

42. I en nøddeskal ser den ovenstående analyse af lovgivningens historie ud som følger: Medlemsstaterne kan fritage den sidste detailhandler i distributionskæden, såfremt den pågældende erhvervsdrivende udelukkende driver detailvirksomhed, da hans aktivitet som sådan normalt ikke frembyder en sådan risiko ( 33 ), at den skal være underlagt ordningen med regelmæssig kontrol af økologiske produkter, jf. proportionalitetsprincippet.

C. Begrundelse

43. Den historiske gennemgang af lovgivningen i forbindelse med den fritagelsesbestemmelse, som skal fortolkes i denne sag, har vist, at formålet med den pågældende fritagelsesbestemmelse var at give en vis lempelse til den sidste detailhandler i distributionskæden, da risikoen for, at han ville overtræde bestemmelserne om økologiske produkter, blev anset for normalt at være lav. Dette er navnlig tilfældet med hensyn til sporbarheden af et produkt i alle faser af produktionen, tilberedningen og distributionen, som kontrolordningen skal sikre ( 34 ). For så vidt angår den sidste detailhandler i distributionskæden, som indgår en aftale med forbrugeren, er det åbenbart, at spørgsmål om sporbarhed er irrelevante.

44. Hvad angår det spørgsmål, som er stillet af Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland), ville dette indebære, at der er tale om et »direkte« salg, når produktet sælges til den endelige forbruger uden noget mellemled.

1. Kontrol udført af forbrugeren selv

45. Zentrale er imidlertid af den opfattelse, at fritagelsen kun finder anvendelse, hvis salget herudover sker på produktets oplagringssted under samtidig tilstedeværelse af den erhvervsdrivende eller hans salgspersonale og forbrugeren. Ifølge sagsøgerens argumenter var begrundelsen for at fritage en erhvervsdrivende, som sælger det økologiske produkt direkte til den endelige forbruger, at forbrugeren ville være i stand til selv at kontrollere produktet ( 35 ).

46. Efter min opfattelse er dette argument ikke holdbart. Det stemmer ikke overens med min ovenstående konklusion ( 36 ), nemlig at formålet med fritagelsen var at fritage sælgeren fra byrden forbundet med regelmæssig professionel kontrol, da en sådan ville være uforholdsmæssig i betragtning af den lave risiko, der er forbundet med den aktivitet, som typisk udføres af en erhvervsdrivende, der udelukkende driver detailhandelsvirksomhed. Da forordning nr. 834/2007 anvender en risikobaseret tilgang til spørgsmålet og således ikke tager sigte på fuldstændig kontrol, men giver en vis frihed, er der ingen grund til at flytte kontrollen over på en anden part. Det er ikke forbrugerens opgave at opveje den resterende risiko, som følger af fritagelsen fra regelmæssig professionel kontrol, og som lovgiver bevidst har tolereret.

47. Rent praktisk står det heller ikke klart, hvordan forbrugeren, der normalt ikke har nogen viden om alle de konkrete specifikationer, som et økologisk produkt skal opfylde i henhold til forordning nr. 834/2007 og forordning nr. 889/2008, skulle være i stand til at foretage en sådan kontrol ( 37 ). Generelt set har forbrugeren ikke den nødvendige sagkundskab.

48. Forbrugeren råder heller ikke over de midler og redskaber til at undersøge forholdene og omstændighederne, som ville kræves for at kunne foretage en relevant vurdering af produktet. Produktets og sælgerens fysiske tilstedeværelse i sig selv forsyner ikke køberen med den nødvendige information, da hverken forordning nr. 834/2007 eller forordning nr. 889/2008 pålægger sælgeren nogen pligt til at informere køberen. Potentielt skadelige forhold som f.eks. kontakt med andre produkter og kemikalier eller temperatur- og lysforhold under oplagringen eller en eventuel ommærkning, som måtte være fundet sted tidligere, er ikke nødvendigvis synlige og kontrollerbare for forbrugeren, som kun ser produktet på salgstidspunktet og derfor ikke ville have nogen informationer om oplagringsforholdene umiddelbart forinden.

49. Forordning nr. 834/2007 ville således være temmelig inkonsekvent, hvis den samtidig med, at den på den ene side kræver, at kontrolorganet i medlemsstaten, når det vil delegere kontrolopgaver til et bestemt kontrolorgan, skal godtgøre, at kontrolorganet har den fornødne sagkundskab, hjælpemidler og infrastruktur dertil samt et tilstrækkeligt antal medarbejdere med passende kvalifikationer og erfaringer ( 38 ), på den anden side i visse tilfælde tillader, at medlemsstaterne overlader denne krævende opgave til den almindelige forbruger.

50. Forbrugeren anses ikke for at være ansvarlig for kontrol i henhold til forordning nr. 834/2007. Forordningen går snarere ud fra det princip, at forbrugeren kan stole på produktets mærkning og udformning. I 22. betragtning, første punktum, til forordning nr. 834/2007 anføres: »Det er vigtigt at fastholde forbrugernes tillid til økologiske produkter« ( 39 ). Hvis forbrugerne skal have tillid til produktet, skal de ikke være nødsaget til at være aktive og foretage en kritisk analyse af produktet i forhold til produktets økologiske karakter.

2. Fremme af økologiske produkter

51. Endelig er det vigtigt at bemærke, at et af forordningens overordnede mål er at skabe vilkår for, at den økologiske sektor kan udvikle sig i takt med produktions- og markedsudviklingen ( 40 ). Dette formål er til hinder for unødige restriktioner for distributionsmetoderne og ‑kanalerne for disse produkter.

52. På denne baggrund er den nuværende fritagelse fra kontrolordningen velbegrundet, og der er ikke behov for yderligere restriktioner heraf ( 41 ). I betragtning af at supermarkeder og andre ikke-specialiserede detailhandlere, som fører et særligt bredt produktsortiment, samt detailhandlere som appellanten i den foreliggende sag, der sælger grilludstyr, eventuelt måtte ønske kun at føre nogle enkelte økologiske produkter i deres produktsortiment, for hvilke det ikke synes umagen værd at pådrage sig udgifterne og det administrative besvær forbundet med at give meddelelse og underlægge sig den økologiske kontrolordning, synes det ønskværdigt at undlade at pålægge dem en byrde, som kunne afholde dem fra at sælge økologiske produkter, hvorved forbrugernes generelle adgang til disse produkter blev begrænset. Dette ville føre til en situation, hvor økologiske produkter kun kunne købes i mindre specialbutikker, og hvor det økologiske marked ville ikke drage fordel af hele udbuddet af markedsføringskanaler.

53. Som det fremgår af det ovenstående, med udgangspunkt i forarbejderne til forordningen, var spørgsmålet om, hvorvidt og i hvor stort omfang den resterende risiko kunne accepteres, genstand for et kompromis ( 42 ), og på baggrund af forbehold og usikkerhed med hensyn til kontrollen af yderligere sektorer ( 43 ) blev spørgsmålet i sidste ende overladt til medlemsstaterne. De er bedst i stand til på baggrund af den nationale sammenhæng, dvs. de regler og forskrifter, der er gældende for landets detailhandlere samt andre forhold i landet, at afgøre, hvorvidt og i hvilket omfang en fritagelse vil være hensigtsmæssig i lyset af proportionalitetsprincippet ( 44 ). Medlemsstaternes skønsbeføjelser og individuelle risikovurdering bør ikke hindres af en fortolkning, som medfører yderligere restriktioner.

D. Ordlyden

54. Der er heller ikke noget i ordlyden af artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007, der tyder på, at både sælger og køber eller produktet skal være til stede på salgsstedet.

55. I modsætning til hvad sagsøgeren og Kommissionen har hævdet, er der intet i teksten, som indikerer, at udtrykket »sælger direkte« kræver en forbindelse mellem salget og en bestemt lokalitet. Den anden halvdel af sætningen i artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007 udelukker sælgere, der oplagrer, »undtagen i forbindelse med salgsstedet«, fra fritagelsen. Der står imidlertid ikke»andetsteds end på salgsstedet« ( 45 ). »Salgssted« anvendes normalt i en mere abstrakt forstand som udtryk for, at der er foretaget et salg. Det henviser ikke nødvendigvis til en lokalitet, men snarere i mere generel og abstrakt forstand til kontaktfladen mellem sælger og køber. For at fremhæve forbindelsen er der i teksten anvendt udtrykket »i forbindelse med« og ikke en stedspræposition som »på« ( 46 ). Artikel 28, stk. 2, vedrører en organisation forbindelse ikke en forbindelse med en lokalitet ( 47 ). Når og for så vidt som den erhvervsdrivende oplagrer, skal oplagringen ske i forbindelse med salget.

E. Afsluttende bemærkninger

56. For så vidt angår det centrale spørgsmål i den foreliggende sag, nemlig hvorvidt onlinehandel kan være omfattet af fritagelsen, eller hvorvidt den, som Kommissionen har hævdet, generelt ikke er omfattet heraf, bemærkes, at fritagelsesbestemmelsen blev indført i 2003, da onlinehandel var et velkendt fænomen, og direktivet om elektronisk handel ( 48 ) allerede var trådt i kraft, hvorfor man kunne forvente, at lovgiver havde fastsat en udtrykkelig undtagelse, såfremt det var hensigten at udelukke onlinesalg.

57. Kommissionens argument, hvorefter risikoen for svig vokser med oplagringstiden, er for det første ikke et vægtigt argument og ville for det andet ikke være en grund til at udelukke onlinedetailhandlere, da disse detailhandlere ikke nødvendigvis oplagrer produkter i længere tid end handlende med et fysisk forretningssted. Det kan endog tænkes, at de slet ikke råder over oplagringsfaciliteter, men får produkterne leveret direkte til forbrugeren fra deres grossist.

58. Endelig er onlinehandel generelt set til stor gavn for miljøbeskyttelsen, som er et af målene i forordning nr. 834/2007. Alt dette taler tydeligt imod en udelukkelse af onlinedetailhandlere fra anvendelsesområdet for artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007.

IV. Forslag til afgørelse

59. Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) ønsker nærmere bestemt oplyst, om der ud over den direkte kontakt mellem den erhvervsdrivende og forbrugeren kræves yderligere elementer af fysisk tilstedeværelse, for at en handel er omfattet af fritagelsen i henhold til artikel 28, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 af 28. juni 2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2092/91. Imidlertid har Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) begrænset sit spørgsmål til fortolkningen af begrebet »direkte salg« ( 49 ).

60. For at kunne give den fornødne fortolkning bør Domstolen – som Kommissionen har foreslået – omformulere og udvide spørgsmålet ( 50 ), således at det vedrører alle begrænsninger i forbindelse med artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007.

61. På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen besvarer det af Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) forelagte spørgsmål som følger: »Den omstændighed, at et produkt sælges til den endelige forbruger uden noget mellemled, er tilstrækkeligt til at betegne salget som »direkte« som omhandlet i artikel 28, stk. 2, i forordning (EF) nr. 834/2007. Hvis det imidlertid godtgøres, at den erhvervsdrivende, som sælger produkterne direkte til den endelige forbruger, producerer, tilbereder eller oplagrer sådanne produkter – undtagen i forbindelse med salgsstedet – eller importerer sådanne produkter fra et tredjeland, kan han ikke være omfattet af muligheden for fritagelse i henhold til artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007. Udtrykket »undtagen i forbindelse med salgsstedet« begrænser ikke oplagringsaktiviteterne til den fysiske lokalitet, hvor salget udføres, men kræver, at oplagringsaktiviteterne er sekundære i forhold til salget og ikke går ud over, hvad der med rimelighed er nødvendigt for at gennemføre salget. For at være omfattet af fritagelsen er det uden betydning, hvorvidt og hvor produkterne oplagres af sælgeren, eller hvem der er til stede på oplagrings- eller salgsstedet.«

( 1 ) – Originalsprog: engelsk.

( 2 ) – Den samlede værdi blev i 2011 vurderet til ca. 20 mia. EUR. Jf. »Commission Staff Working Document Impact Assessment«, der ledsagede forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XXX/XXX [forordningen om offentlig kontrol] og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 834/2007, COM(2014) 180 final, s. 11, med yderligere henvisninger. Siden 2011 er den økologiske sektor fortsat med at vokse støt. Langt det største økologiske marked i Unionen var Tyskland med 6,6 mia. EUR i 2011, efterfulgt af Frankrig med 3,8 mia. EUR, jf. ibidem.

( 3 ) – Jf. Commission Staff Working Document Impact Assessment, nævnt ovenfor i fodnote 2, s. 11. I 2015 udgjorde værdien 27,1 mia. EUR i Unionen, jf. Zahlen, Daten, Fakten. Die Bio-Branche 2017, Bund Ökologische Lebensmittelwirtschaft BÖLW, Berlin, s. 20ff.

( 4 ) – Jf. nærmere i første betragtning til Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 af 28.6.2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2092/91 (EUT 2007, L 189, s. 1), hvis første punktum har følgende ordlyd: »Økologisk produktion er et samlet system til landbrugsforvaltning og fødevareproduktion, der kombinerer bedste praksis på miljøområdet, stor biodiversitet, bevarelsen af naturressourcer, anvendelsen af høje dyrevelfærdsnormer og en produktionsmetode, som imødekommer visse forbrugeres ønsker om produkter, der er fremstillet ved hjælp af naturlige stoffer og processer.«

( 5 ) – Jf. forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XXX/XXX [forordningen om offentlig kontrol] og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 834/2007, COM(2014) 180 final, begrundelse, s. 6.

( 6 ) – I dom af 5.11.2014, Herbaria Kräuterparadies (C-137/13, EU:C:2014:2335), tog Domstolen stilling til lovligheden af tilsætninger til en økologisk drikkevare, hvilket krævede en fortolkning af artikel 27, stk. 1, litra f), i Kommissionens forordning (EF) nr. 889/2008 af 5.9.2008 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 834/2007 (EUT 2008, L 250, s. 1). I sit ræsonnement anførte Domstolen 3., 5., 22. og 25. betragtning til samt artikel 6, 19, 21 og 23 i forordning nr. 834/2007. Domstolen nævnte ligeledes 1. betragtning til forordning nr. 834/2007 i sit ræsonnement i dom af 4.6.2015, Andechser Molkerei Schietz mod Kommissionen (C-682/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:356), hvor den traf afgørelse under en appel iværksat til prøvelse af Rettens kendelse vedrørende gyldigheden af Kommissionens forordning nr. 1131/2011 af 11.11.2011 om ændring af bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1333/2008 for så vidt angår steviolglycosider (EUT 2011, L 295, s. 205). Der er fem domme, som fortolker forløberne, Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 af 24.6.1991 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler (EFT 1991, L 198, s. 1) og Rådets forordning nr. 392/2004 af 24.2.2004 om ændring af forordning nr. 2092/91 (EUT 2004, L 65, s. 1), nemlig dom af 29.11.2007, Kommissionen mod Tyskland (C-404/05, EU:C:2007:723), af 29.11.2007, Kommissionen mod Østrig, C-393/05, EU:C:2007:722, af 14.7.2005, Kommissionen mod Spanien (C-135/03, EU:C:2005:457), af 13.7.1995, Parlamentet mod Kommissionen (C-156/93, EU:C:1995:238), og af 14.7.2005, Comité Andaluz de Agricultura Ecológica (C-107/04, EU:C:2005:470), hvor de to første vedrører et spørgsmål om kontrolordningen, nemlig spørgsmålet om et varigt forretningssted for private kontrolorganer.

( 7 ) – Analyse af EU-lovgivers hensigt er en af de metoder, Domstolen anvender til at fastslå betydningen af den afledte EU-ret. Jf. f.eks. dom af 7.12.2010, Pammer og Hotel Alpenhof (C-585/08 og C-144/09, EU:C:2010:740, præmis 71 ff.), af 15.7.2010, Purrucker (C-256/09, EU:C:2010:437, præmis 84 ff.), og af 27.10.2016, Kommissionen mod Tyskland (C-220/15, EU:C:2016:815).

( 8 ) – Jf. f.eks. dom af 16.7.2015, Lanigan (C-237/15 PPU, EU:C:2015:474, præmis 35), og af 13.10.2016, Mikołajczyk (C-294/15, EU:C:2016:772, præmis 26).

( 9 ) – Jf. femte betragtning sammenholdt med tredje betragtning til forordning nr. 2092/91.

( 10 ) – Jf. 12. betragtning til forordning nr. 2092/91. I 13. betragtning til forordning nr. 2092/91 anførtes det, at »alle erhvervsdrivende, der producerer, tilbereder, importerer eller markedsfører produkter, som er forsynet med angivelser, der henviser til den økologiske produktionsmetode, bør være undergivet en ordning med regelmæssig kontrol, som svarer til Fællesskabets minimumskrav og gennemføres af dertil udpegede kontrolinstanser«.

( 11 ) – Jf. f.eks. Alberto Alemanno, »The European Reform on Organic Farming – Balancing Consumer Preferences and Free Movement Imperatives«, i EFFL 2009, 406-419, 409.

( 12 ) – KOM(2003) 14 endelig, punkt 3, i begrundelsen til »Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler«, fremlagt af Kommissionen. Denne forklaring er indarbejdet i tredje betragtning til dette forslag samt i tredje betragtning til forordning nr. 392/2004.

( 13 ) – Jf. fodnote 12 ovenfor.

( 14 ) – Jf. fodnote 12 ovenfor.

( 15 ) – Jf. Rådets dokument 8482/03 af 15.4.2003 om resultaterne af mødet i Gruppen vedrørende Fødevarekvalitet den 14.4.2003, s. 2, afsnit II, nr. ii).

( 16 ) – Jf. artikel 1 i forordning nr. 392/2004, som fastsatte denne ordlyd i artikel 8, stk. 1, første afsnit. Den nye beskrivelse af kontrolordningens anvendelsesområde var gældende fra juli 2005, jf. artikel 2 i forordning nr. 392/2004.

( 17 ) – Ved at fjerne ordene »med henblik på efterfølgende markedsføring heraf« og foretage mindre justeringer af ordlyden fremkom fem mere præcise kategorier af aktiviteter, som var underlagt kontrolordningen, samtidig med at det tidligere anvendte engelske udtryk »inspection system« var blevet ændret til »control system«.

( 18 ) – Udviklingen i dette fokus fremgår tydeligt af de indledende betragtninger til de forskellige affattelser: Mens 3. betragtning til forordning nr. 392/2004 fastholdt ordlyden »alle erhvervsdrivende i hele produktions- og tilberedningsprocessen«, omtalte 31. betragtning til forordning nr. 834/2007 endelig udtrykkeligt alle tre led: »erhvervsdrivende i alle faser af produktionen, tilberedningen og distributionen« (min fremhævelse).

( 19 ) – Den omstændighed, at udvidelsen kun vedrører oplagring og detailhandel, i det omfang disse aktiviteter udføres som særskilte aktiviteter i forhold til dem, der allerede var omfattet af den tidligere affattelse af artikel 8, blev fremhævet af Kommissionens repræsentant i drøftelserne på mødet i Gruppen vedrørende Fødevarekvalitet den 14.4.2003, jf. Rådets dokument 8482/03, nævnt i fodnote 15 ovenfor, s. 2, afsnit II, nr. ii).

( 20 ) – Jf. Rådets dokument 8482/03, nævnt i fodnote 15 ovenfor, s. 2, afsnit II, nr. ii).

( 21 ) – Jf. Rådets dokument 6999/03 af 2.4.2003 om resultaterne af mødet i Gruppen vedrørende Fødevarekvalitet den 28.2.2003, s. 2, afsnit III, nr. ii).

( 22 ) – Jf. Rådets dokument 6999/03, nævnt ovenfor i fodnote 21.

( 23 ) – Betragtning 3a til »formandskabets reviderede kompromistekst« til forslaget til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler, Rådets dokument 16235/03, bilag af 18.12.2003, resultaterne af mødet i Gruppen vedrørende Fødevarekvalitet (økologisk landbrug) af 10.12.2003.

( 24 ) – Jf. Europa-Parlamentet, dokument ENDELIG A5-0392/2003, betænkning af 6.11.2003 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler (KOM(2003) 14 – C5-0021/2003 – 2003/0002(CNS)), Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, Ordfører: Danielle Auroi, s. 9, begrundelse af ændringsforslag 10.

( 25 ) – Det udkast, som blev foreslået af Europa-Parlamentet, tilføjede følgende sætning til den sætning, som var foreslået af Rådet: »Detailhandlere, der indfører færdigpakkede produkter direkte fra tredjelande, er underlagt bestemmelserne i artikel 11.« Jf. Europa-Parlamentet, dokument ENDELIG A5-0392/2003, nævnt ovenfor i fodnote 24, s. 9, ændringsforslag 10.

( 26 ) – Kompromistekst til artikel 8, stk. 1, andet afsnit, udarbejdet af formandskabet på baggrund af drøftelserne i Gruppen den 14.4.2003, Rådets dokument 8571/03 af 23.4.2003.

( 27 ) – Rådets dokument 16235/03, bilaget, nævnt i fodnote 23 ovenfor.

( 28 ) – Jf. artikel 1 i Rådets forordning nr. 392/2004, som fastsatte denne ordlyd i artikel 28, stk. 1, andet afsnit. Den nye beskrivelse af kontrolordningens anvendelsesområde var gældende fra juli 2005, jf. artikel 2 i forordning nr. 392/2004.

( 29 ) – Bortset fra en sproglig tilpasning (»stykke« erstattet af »artikel« og »sådanne produkter« af »produkter«) og en redaktionel samt numerisk omrokering blev der ikke ændret ved denne bestemmelse i 2007, jf. teksten til artikel 28, stk. 2, i forordning nr. 834/2007 ovenfor i punkt 5.

( 30 ) – Valget af den mere generelle betegnelse »erhvervsdrivende« i artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 834/2007 kan skyldes, at dette udtryk er defineret i artikel 2, litra d), i forordning nr. 834/2007, hvorefter der ved »erhvervsdrivende« forstås »fysiske eller juridiske personer, der har ansvar for at sikre, at forordningens krav opfyldes på de økologiske virksomheder, som de kontrollerer«. Den omstændighed, at »detailhandlere« er erstattet af »erhvervsdrivende«, er blot en tilpasning til den generelle terminologi i forordningen og til den i artikel 28, stk. 1, anvendte terminologi. 32. betragtning til forordning nr. 834/2007 anvender stadig »detailhandlere«.

( 31 ) – Jf. ordlyden af de oprindelige forslag til en ændret artikel 8 i forordning nr. 2092/91, anført ovenfor i punkt 32 og 33.

( 32 ) – Jf. Rådets dokument 6999/03, nævnt i fodnote 21 ovenfor.

( 33 ) – Jf. H. Schmidt og M. Haccius, EG-Verordnung »Ökologischer Landbau«. Eine juristische und agrarfachliche Kommentierung der Verordnung (EG) Nr. 834/2007, Freiburg im Breisgau, 2008, s. 445 og 446, som beskriver den lavere forekomst af svig i denne sektor, navnlig vedrørende færdigpakkede produkter, som synes at udgøre en stor andel af detailprodukterne.

( 34 ) – I henhold til artikel 27, stk. 13, i forordning nr. 834/2007 skal medlemsstaterne sørge for, at den indførte kontrolordning gør en sådan sporbarhed af produktet mulig.

( 35 ) – Jf. også OLG Frankfurt GRUR-RR 2015, 308; LG München WRP 2015, 780.

( 36 ) – Jf. punkt 31 og 42 ovenfor.

( 37 ) – Regler, som den sidste detailhandler eventuelt også skal iagttage, er f.eks. reglerne i kapitel 4 (artikel 30 ff.) i forordning nr. 889/2008 om indsamling, emballering, transport og opbevaring af produkter og reglerne om mærkning i afsnit III (artikel 57 ff.) i forordning nr. 889/2008. Som Kommissionen korrekt anførte i sin »fortolkningsnote nr. 2012-03«, kræver oplagring en fysisk infrastruktur, som også er underlagt visse driftsmæssige krav som f.eks. rengøring og desinficering.

( 38 ) – Jf. artikel 27, stk. 5, i forordning nr. 834/2007.

( 39 ) – I tredje og femte betragtning til forordning nr. 834/2007 nævnes ligeledes forbrugertillid, hvilket er udtryk for dette begrebs centrale betydning i denne forordning.

( 40 ) – Jf. f.eks. tredje betragtning, andet punktum, til forordning nr. 834/2007.

( 41 ) – I 22. betragtning, andet punktum, til forordning nr. 834/2007 anføres det: »Der bør […] kun dispenseres fra kravene til økologisk produktion i tilfælde, hvor det anses for berettiget at anvende særregler.« Den appelindstævnte har påberåbt sig 22. betragtning som begrundelse for en snæver fortolkning af fritagelsen.

( 42 ) – Jf. punkt 33 og 34 ovenfor.

( 43 ) – Jf. punkt 29 ovenfor.

( 44 ) – Medlemsstaterne har faktisk gjort brug af muligheden for at indrømme en fritagelse i medfør af artikel 28, stk. 2, på meget forskellige måder: Visse medlemsstater har begrænset den til færdigpakkede produkter, bl.a. Italien (artikel 2.4 i Disposizioni per l’attuazione dei regolamenti (CE) n. 834/2007, n. 889/2008, n. 1235/2008 e successive modifiche riguardanti la produzione biologica e l’ettichettatutra dei prodotti biologici Registro ufficiale 0018354 – 27/11/2009 bestemmer: »Ai sensi dell’articolo 28 paragrafo 2 del Reg. (CE) n. 834/2007 sono esentati dall’applicazione del medesimo articolo gli operatori che vendono prodotti da agricoltura biologica al consumatore all’utilizzatore finale in imballaggio preconfezionato, a condizione che non li producano […])« og Estland (artikel 5, stk. 2, i lov om økologisk landbrug bestemmer på engelsk følgende: »A holding of a person specified in Article 28(2) of Council Regulation (EC) No 834/2007 need not be approved if the holding engages only in the sale of pre-packaged products. (RT I 2009, 12, 72 – entry into force 01.03.2009))«. I Spanien har Comunidad Valenciana valgt ikke kun at foretage risikovurderingen i forhold til færdigpakkede produkters stand, men ligeledes på grundlag af andre faktorer som den årlige omsætning eller muligheden for, at forbrugeren følger opdelingen af produktet (Resolución de 20 de junio de 2016 de la Dirección General de Desarrollo Rural y Política Agraria Común, por la que se regulan determinadas excepciones relativas al régimen de control de los comerciantes minoristas en la Comunitat Valenciana, que vendan directamente al consumidor final productos ecológicos, conforme al Reglamento (CE) 834/2007 de 28 junio de 2007 y el Reglamento 889/2008 que lo desarrolla (2016/5529, Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, Num. 7842/02.08.2016, p. 2249)). Andre medlemsstater har blot overtaget den bredere ordlyd i direktivet (jf. navnlig den tyske ÖLG’s § 3, stk. 2, der er nævnt i punkt 6 i dette forslag til afgørelse, eller artikel 4 i The British Organic Products Regulations 2009, eller artikel 2 i den nederlandske Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit van 4 december 2008, nr. TRCJZ/2008/3442, houdende wijziging van de Landbouwkwaliteitsregeling 2007).

( 45 ) – Min fremhævelse. Mens de fleste sprogversioner ved en stikprøve svarer til den mere abstrakte engelske affattelse »point of sale« (f.eks. »pas ailleurs qu’au point de vente«, »solo in connessione con il punto di vendita«, »salvo en el punto de venta«, »senao no ponto de vanda«, »w celach innych niż odnoszących się do punktu sprzedaży«, »undtagen i forbindelse med salgsstedet«, »ħlief in konnessjoni mal-punt ta’ bejgħ«, »išskyrus pardavimo punktus«, anvendes der i den tyske sprogversion en vis stedlig angivelse: »an einem anderen Ort als in Verbindung mit der Verkaufsstelle«, hvilket den nederlandske og den svenske sprogversion »op een plaats die geen verband houdt met het verkoopunt«, og »annat än i anslutning till försäljningsplatsen« samt den rumænske og den bulgarske sprogversion »în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare« og »другаде, освен в мястото на продажба« også gør (min fremhævelse). Bortset fra den bulgarske sprogversion anvender alle de sidstnævnte dog en konjunktion som oversættelse af »i forbindelse med« og undlader at anvende en stedspræposition som »på«. Henset til forskellene mellem sprogversionerne kan en argumentation på grundlag af ordlyden ikke have nogen større vægt ved min fortolkning af artikel 28, stk. 2, hvorfor de øvrige fortolkningsmetoder (jf. punkt 19-52 og 55 ff.) i denne sammenhæng vil veje tungere.

( 46 ) – Fire af de 13 sprogversioner, som er blevet analyseret her, anvender ikke »i forbindelse med«, jf. fodnote 44 ovenfor. Tre af de fire henviser dog til »point« og ikke til »place« eller »location«.

( 47 ) – Jf. H. Schmidt og M. Haccius, nævnt i fodnote 33 ovenfor.

( 48 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8.6.2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«).

( 49 ) – Jf., med hensyn til spørgsmålets ordlyd, punkt 14 ovenfor.

( 50 ) – Den omstændighed, at dette kan indebære, at der i behandlingen skal inddrages yderligere forhold eller problematikker, er ikke til hinder for, at Domstolen kan gøre dette. Jf. f.eks. dom af 23.2.2006, van Hilten-van der Heijden (C-513/03, EU:C:2006:131, præmis 25-27), af 11.3.2008, Jager (C-420/06, EU:C:2008:152, præmis 45-58), af 18.11.2010, Lahousse og Lavichy (C-142/09, EU:C:2010:694, præmis 35-48), og af 10.2.2011, Vicoplus m.fl. (C-307/09 – C-309/09, EU:C:2011:64, præmis 22-25).