RETTENS DOM (Appelafdelingen)

18. september 2015

Kari Wahlström

mod

Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-Medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex)

»Appel — personalesag — midlertidigt ansatte — bedømmelse — karriereudviklingsrapport — bedømmelsesåret 2010 — årlig samtale med bedømmeren — fastsættelse af mål«

Angående:

Appel af Retten for EU-Personalesagers dom af 9. oktober 2013, Wahlström mod Frontex (F-116/12, Sml. Pers., EU:F:2013:143), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald:

Dom afsagt af Retten for EU-Personalesager (Tredje Afdeling) den 9. oktober 2013, Wahlström mod Frontex (F-116/12, Sml. Pers., EU:F:2013:143), ophæves, for så vidt som Personaleretten forkastede andet og tredje led af det andet anbringende om annullation, som blev påberåbt i første instans, samt erstatningspåstanden. I øvrigt forkastes appellen. Kari Wahlströms bedømmelsesrapport for 2010 annulleres. Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-Medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex) betaler en godtgørelse på 2000 EUR til Kari Wahlström. Frontex betaler sagens omkostninger i appelsagen og i sagen for Personaleretten.

Sammendrag

Tjenestemænd — bedømmelse — bedømmelsesrapport — retningslinjer for bedømmere og ansatte vedrørende procedurer for bedømmelse af personalet — retsvirkninger

En indgående dialog er afgørende i forbindelse med bedømmelsen, eftersom den er nøglen hertil og forudsætter en direkte kontakt mellem den bedømte og bedømmeren, som i sig selv kan fremme en ærlig og indgående dialog, som gør det muligt for de berørte dels nøjagtigt at forstå karakteren af, begrundelsen for og rækkevidden af deres eventuelle uoverensstemmelser, dels at nå til en bedre forståelse. Uden en direkte kontakt mellem bedømmeren og den bedømte vil bedømmelsen ikke fuldt ud kunne fungere som et personalemæssigt styringsværktøj og som ledsageinstrument ved den pågældendes faglige udvikling. En afgørelse om ikke at forlænge en ansats kontrakt, der er truffet forud for vedtagelsen af bedømmelsesrapporten, kan under disse omstændigheder ikke medføre, at der ikke er behov for dialogen mellem den ansatte og dennes bedømmer i forbindelse med bedømmelsen, der skal gøre det muligt for de berørte dels nøjagtigt at forstå karakteren af, begrundelsen for og rækkevidden af deres eventuelle uoverensstemmelser, dels at nå til en bedre gensidig forståelse. Da en bedømmelsesrapport er baseret på subjektive vurderinger, der i kraft af deres beskaffenhed kan ændres, må det konkluderes, at såfremt den ansatte var blevet hørt forud for udarbejdelsen af rapporten i forbindelse med en dialog, havde denne kunnet gøre sine synspunkter gældende og eventuelt opnå en ændring af de vurderinger, der er anført i denne rapport. En manglende dialog mellem den ansatte og dennes bedømmer i forbindelse med bedømmelsen udgør følgelig en væsentlig uregelmæssighed. (jf. præmis 25-28 og 34) Henvisning til: Retten: dom af 30. september 2004, Ferrer de Moncada mod Kommissionen, T-16/03, Sml. Pers., EU:T:2004:283, præmis 40, og af 25. oktober 2007, Lo Giudice mod Kommissionen, T-27/05, Sml. Pers., EU:T:2007:321, præmis 48 og 49

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 48)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 53) Henvisning til: Retten: dom af 13. oktober 2008, Neophytou mod Kommissionen, T-43/07 P, Sml. Pers., EU:T:2008:432, præmis 71

Selv om retningslinjerne for bedømmere og ansatte vedrørende procedurer for bedømmelse af personalet ikke kan anses for retsregler, som ansættelsesmyndighed under alle omstændigheder er forpligtet til at overholde, fastsætter de imidlertid vejledende regler for den praksis, der skal følges, og som vedkommende myndighed ikke kan fravige i konkrete tilfælde uden at angive grunde, som er forenelige med princippet om ligebehandling. Den pågældende institution har med vedtagelsen af sådanne vejledende regler og med offentliggørelsen heraf, hvorved det tilkendegives, at den fremover vil anvende dem på de af reglerne omhandlede tilfælde, pålagt sig selv en begrænsning i udøvelsen af sit skøn og kan ikke fravige disse regler uden i givet fald at blive mødt med en sanktion for en tilsidesættelse af almindelige retsgrundsætninger, såsom ligebehandlingsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Det kan derfor ikke udelukkes, at sådanne vejledende regler af generel rækkevidde under visse omstændigheder og afhængigt af deres indhold kan fremkalde retsvirkninger. (jf. præmis 61) Henvisning til: Domstolen: dom af 28. juni 2005, Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P – C-208/02 P og C-213/02 P, Sml., EU:C:2005:408, præmis 209-211 Retten: dom af 9. juli 1997, Monaco mod Parlamentet, T-92/96, Sml. Pers., EU:T:1997:105, præmis 46

Eftersom en fastsættelse af målene udgør et grundlæggende referenceelement ved bedømmelsen af en ansats præstationer og ved udfærdigelsen af bedømmelsesrapporten, vil en afskaffelse af forpligtelsen til formelt at fastsætte målene for den ansatte i forbindelse med en omplacering og inden for rammerne af en dialog med dennes bedømmer føre til en forskellig behandling af de ansatte hvad angår fastsættelsen af mål alt efter datoen for deres omplacering. Den »formelle fastsættelse af mål« indebærer nemlig fastsættelsen af mål i forbindelse med en dialog med bedømmeren. Såfremt det forholdt sig anderledes, ville dette føre til en forskellig behandling af de ansatte hvad angår fastsættelsen af mål alt efter datoen for deres omplacering, for så vidt som den ansatte, der omplaceres ved årets begyndelse, vil få tildelt nye mål i forbindelse med den årlige dialog med bedømmeren til forskel for den ansatte, der bliver forflyttet i løbet af referenceåret, der bliver frataget en sådan dialog. (jf. præmis 62 og 66)