Sag T-161/05

Hoechst GmbH

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Konkurrence — karteller — markedet for monochloreddikesyre — beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF — opdeling af markedet og fastsættelse af priser — tilregnelse af ulovlig adfærd — bøder — forholdsmæssighed — samarbejde — skærpende omstændigheder — gentagelse — aktindsigt — høringskonsulentens rapport — påbud om at bringe til ophør«

Rettens dom (Syvende Afdeling) af 30. september 2009 II ‐ 3563

Sammendrag af dom

Det er som udgangspunkt den fysiske eller juridiske person, der ledte den pågældende virksomhed på det tidspunkt, hvor overtrædelsen af de fællesskabsretlige konkurrenceregler blev begået, der er ansvarlig for overtrædelsen, selv om det på tidspunktet for vedtagelsen af den beslutning, hvorved overtrædelsen blev fastslået, var en anden person, der havde ansvaret for virksomhedens drift. Med henblik på en effektiv gennemførelse af konkurrencebestemmelserne kan det ikke desto mindre vise sig at være nødvendigt undtagelsesvis ikke at pålægge den oprindeligt driftsansvarlige ansvaret for kartelovertrædelsen, men derimod den nye driftsansvarlige for den virksomhed, der har deltaget i kartellet, i det tilfælde hvor den nye driftsansvarlige faktisk kan betragtes som den oprindeligt driftsansvarliges successor, dvs. når den nye driftsansvarlige viderefører den virksomhed, der har deltaget i kartellet. Såfremt der ikke fandtes nogen anden mulighed for at pålægge en anden enhed end den, som har begået overtrædelsen, en sanktion, ville virksomhederne nemlig kunne undgå sanktioner af den enkle grund, at deres identitet var blevet ændret som følge af omstrukturering, overdragelser eller andre retlige eller organisatoriske ændringer. Kriteriet om økonomisk kontinuitet finder kun anvendelse i det tilfælde, hvor den juridiske person, der var ansvarlig for virksomhedens drift, ophørte med at eksistere i retlig forstand efter at have begået overtrædelsen, eller i tilfælde af en virksomheds interne omstruktureringer, hvorved den oprindeligt driftsansvarlige ikke nødvendigvis ophører som juridisk enhed, men ikke længere udøver nogen økonomisk virksomhed på det relevante marked, og under hensyntagen til strukturelle forbindelser mellem den oprindelige driftsansvarlige og virksomhedens nye driftsansvarlige. Princippet om personligt ansvar kan ikke drages i tvivl af princippet om økonomisk kontinuitet i det tilfælde, hvor en virksomhed, der har deltaget i et kartel, har overdraget en del af sine aktiviteter til en uafhængig tredjemand, og hvor der ikke består nogen strukturel forbindelse mellem den oprindelige og den nye driftsansvarlige. Det forhold, at den nye ejer drages til ansvar for en overtrædelse begået af den gamle ejer, er en mulighed, der under visse omstændigheder gives Kommissionen, og ikke en pligt, hvilket særligt gælder i de tilfælde, hvor den oprindelige ejer, der er ophavsmand til overtrædelsen, fortsætter med at eksistere juridisk og økonomisk. (jf. præmis 50-52, 61 og 64)

I det særlige tilfælde, hvor et moderselskab ejer 100% af kapitalen i et datterselskab, som har begået en overtrædelse, foreligger der en simpel formodning om, at moderselskabet faktisk har øvet afgørende indflydelse på den adfærd, dets datterselskab har udvist, og at de derfor udgør én virksomhed i artikel 81 EF’s forstand. Det påhviler derfor det moderselskab, som ved Fællesskabets retsinstanser anfægter en kommissionsbeslutning, hvori det pålægges en bøde for en adfærd, som datterselskabet har udvist, at afkræfte denne formodning ved at føre tilstrækkelige beviser for, at datterselskabet har været uafhængigt. (jf. præmis 59)

I et tilfælde, hvor en virksomheds aktivitet, som er en del af et ulovligt kartel, er blevet overdraget til en anden virksomhed, kan en anmodning i henhold til meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, der er indgivet af den virksomhed, som har fået overdraget aktiviteten, kun komme denne til gavn og ikke den overdragende virksomhed, selv om denne anmodning henviser til den periode, hvor den overdragende virksomhed var aktiv på markedet for det produkt, der er genstand for overtrædelsen. Det fremgår navnlig af afsnit B i samarbejdsmeddelelsen, at det er den virksomhed, som opfylder de betingelser, der er anført i det nævnte afsnit, der indrømmes en bødenedsættelse eller endog helt fritages for bøde. (jf. præmis 75 og 76)

For at opnå en nedsættelse af bøden for ikke at anfægte de faktiske omstændigheder i overensstemmelse med afsnit D, punkt 2, andet led, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager skal en virksomhed udtrykkeligt informere Kommissionen om, at den ikke har til hensigt at bestride rigtigheden de faktiske omstændigheder, efter at den har gjort sig bekendt med klagepunktsmeddelelsen. I denne forbindelse kan anfægtelsen af Kommissionens retlige vurdering af visse faktiske omstændigheder ikke sidestilles med en anfægtelse af selve eksistensen af disse omstændigheder. Selv om det ikke er tilstrækkeligt, at en virksomhed generelt erklærer, at den ikke anfægter de påberåbte faktiske omstændigheder, hvis denne erklæring under omstændighederne i den konkrete sag ikke er til den mindste nytte for Kommissionen, kan en erklæring om, at de faktiske omstændigheder, der er fastlagt i klagepunktsmeddelelsen, ikke anfægtes, som er formuleret på en udtrykkelig og utvetydig måde i forbindelse med svaret på klagepunktsmeddelelsen, og som gør det muligt for Kommissionen at henvise til alle de faktiske omstændigheder, som er blevet fastslået i klagepunktsmeddelelsen uden at være forpligtet til yderligere at påvise deres eksistens, kun have lettet Kommissionens opgave. Selv om det er rigtigt, at Kommissionen i øvrigt har et vidt skøn med hensyn til at evaluere kvaliteten og brugbarheden af en virksomheds samarbejde, kan den alligevel ikke fravige retningslinjerne for den praksis, der skal følges, som den har pålagt sig selv, uden at begrunde dette. Særligt skal Kommissionens vurdering af, at en virksomhed ikke anfægter de faktiske forhold, fremgå af beslutningen. (jf. præmis 91, 95 og 97-99)

Den metode til fastsættelse af størrelsen på de bøder, der pålægges i tilfælde af overtrædelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler, som i det væsentlige hviler på et ganske vist relativt og fleksibelt system med taksering af bøderne, kræver på ingen måde, men den udelukker heller ikke, at der ved udmålingen af det generelle grundbeløb tages hensyn til størrelsen af det berørte marked, og kræver således heller ikke, at Kommissionen udmåler dette beløb som en fast procentdel af markedets samlede omsætning. (jf. præmis 109)

Kommissionen er ved vurderingen af overtrædelsens grovhed i tilfælde, hvor flere virksomheder, der har deltaget i den samme overtrædelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler, pålægges bøder, ikke forpligtet til at sikre, at de endelige bødebeløb afspejler alle forskelle mellem de pågældende virksomheder i henseende til deres samlede omsætning. Kommissionen kan inddele virksomhederne i grupper. Den metode, der består i at inddele medlemmerne af et kartel i kategorier med henblik på at foretage en differentieret behandling af dem ved fastsættelsen af bødernes grundbeløb, og som principielt er blevet anerkendt i retspraksis, selv om der dermed ses bort fra størrelsesforskellene mellem virksomheder i én og samme kategori, medfører en standardisering af det grundbeløb, der fastsættes for virksomhederne i samme kategori. Opdelingen i kategorier skal ikke desto mindre overholde ligebehandlingsprincippet, og bøden skal i det mindste stå i rimeligt forhold til de faktorer, som indgår i vurderingen af overtrædelsens grovhed. Kommissionen skal nemlig vælge en sammenhængende og objektivt begrundet inddelingsmetode — navnlig henset til forskellen mellem de markedsandele, som hver af virksomhederne i disse forskellige kategorier besidder. (jf. præmis 123, 124 og 128)

Den metode for udregning af de bøder, der pålægges for overtrædelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler, som er fastsat i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, er ikke en aritmetisk beregningsmetode, som udelukker en individuel tilpasning af bøderne for den enkelte berørte virksomhed på grundlag af den relative grovhed af virksomhedens deltagelse i overtrædelsen. Retningslinjernes indhold er nemlig på flere punkter fleksibelt, hvilket giver Kommissionen mulighed for at udøve sit skøn i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 15 i forordning nr. 17 og i artikel 23 i forordning nr. 1/2003. (jf. præmis 129)

Konstateringen og vurderingen af de særlige omstændigheder i forbindelse med et gentagelsestilfælde indgår i Kommissionens skøn på dette område, og Kommissionen kan ikke være bundet af en eventuel forældelsesfrist for en sådan konstatering. Gentagelse udgør nemlig et væsentligt element, som Kommissionen skal tage hensyn til, idet formålet med at tage gentagelsestilfælde i betragtning er at tilskynde virksomheder, der har vist en tendens til at begå overtrædelser af konkurrencereglerne, til at ændre deres adfærd. Heraf følger, at Kommissionen i hver enkelt sag kan tage hensyn til de faktorer, der bekræfter en sådan tendens. Det er desuden tilstrækkeligt, at virksomheden tidligere har været betragtet som ophavsmand til en overtrædelse af samme slags, og det selv om beslutningen fortsat er undergivet en retslig efterprøvelse. Vurderingen af de særlige omstændigheder i forbindelse med et gentagelsestilfælde afhænger nemlig af Kommissionens vurdering af sagens omstændigheder inden for rammerne af Kommissionens skøn. Endvidere gælder der for Kommissionens beslutninger en formodning om gyldighed, så længe de ikke er blevet annulleret eller trukket tilbage. Retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten tager i øvrigt sigte på, at den samme virksomhed har gentaget overtrædelser af samme art, og gentagelsesbegrebet, således som det forstås i en række nationale retsordener, forudsætter, at en person har begået nye overtrædelser efter at være blevet straffet for lignende overtrædelser. Kommissionen kan således fastslå et gentagelsestilfælde, når samme virksomhed er blevet dømt for den samme slags overtrædelse, til trods for den omstændighed, at de relevante overtrædelser vedrører datterselskaber eller forskellige markeder. Til trods for, at det var blevet fastslået, at der forelå en overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceret, har virksomheden, i den forstand hvori udtrykket er anvendt i artikel 81 EF, nemlig fortsat med at overtræde den omtalte bestemmelse. (jf. præmis 141-143, 146 og 147)

Inden for rammerne af den procedure, der er indledt for overtrædelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler, er det først i begyndelsen af den administrative kontradiktoriske fase, at den berørte virksomhed gennem klagepunktsmeddelelsen bliver underrettet om alle de væsentlige omstændigheder, som Kommissionen støtter sig på på dette trin af proceduren, og at virksomheden har ret til aktindsigt for at sikre en effektiv udøvelse af dens ret til kontradiktion. Følgelig er de andre parters svar på klagepunktsmeddelelsen i princippet ikke inkluderet i den samling af dokumenterne i de forberedende sagsakter, som parterne kan konsultere. Hvis Kommissionen dog agter at anvende et uddrag af et svar på en klagepunktsmeddelelse eller et dokument, som er vedlagt svaret, med henblik på at føre bevis for en overtrædelse i forbindelse med en procedure i henhold til artikel 81, stk. 1, EF, skal de øvrige parter i proceduren have mulighed for at udtale sig om et sådant bevis. I så fald udgør det pågældende uddrag af svaret på en klagepunktsmeddelelse eller det dokument, der er vedlagt svaret, nemlig belastende materiale i forhold til de forskellige parter, som angiveligt deltog i overtrædelsen. Kommissionen er ikke forpligtet til at meddele en virksomhed dens tidligere datterselskabs svar på klagepunktsmeddelelsen, og den omstændighed, at virksomheden ikke er i besiddelse af relevante forretningsdokumenter siden salget af aktiviteterne, og at dens tidligere datterselskab afslår at meddele den disse, afkræfter ikke denne konklusion. Den overdragende virksomhed er nemlig i medfør af den almindelige pligt til at udvise forsigtighed, som påhviler enhver virksomhed, forpligtet til at drage omsorg for at bevare dokumenter i sine forretningsbøger og arkiver, der gør det muligt at eftervise dens aktiviteter, navnlig for at råde over de nødvendige beviser i tilfælde af retsforfølgning eller administrative procedurer. (jf. præmis 163, 164, 170 og 171)

Høringskonsulenten udarbejder i henhold til artikel 15 i afgørelse 2001/462 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager en endelig skriftlig rapport om overholdelsen af retten til at blive hørt, dvs. særligt om meddelelsen af dokumenter og om aktindsigt, om tidsfrister for besvarelse af klagepunktsmeddelelsen og om gennemførelsen af den mundtlige høring. Høringskonsulenten skal i den nævnte rapport tage stilling til, om udkastet til beslutning kun beskæftiger sig med de klagepunker, som parterne har fået lejlighed til at kommentere, og om undersøgelserne har været objektive. Nævnte afgørelses artikel 16 præciserer, at høringskonsulentens endelige rapport vedlægges det udkast til beslutning, der forelægges Kommissionen, for at sikre, at Kommissionen, når den vedtager en beslutning i en given sag, har fuldt kendskab til alle relevante oplysninger om procedurens forløb og om overholdelsen af retten til at blive hørt. Det fremgår af disse bestemmelser, at høringskonsulenten ikke har til opgave at samle alle procedurerelaterede klagepunkter, som parterne har fremført under den administrative procedure. Konsulenten skal alene oplyse kommissærkollegiet om klagepunkter af relevans for vurderingen af lovligheden af den administrative procedures gennemførelse. (jf. præmis 177-179)