Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 17. november 1988. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN HELLENSKE REPUBLIK. - OLIVENOLIEPRODUCENTORGANISATIONER - SUPPLERENDE NATIONALE BETINGELSER. - SAG 128/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 00001



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Raadets forordning nr . 136/66 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer indfoerte en ordning til stoette for produktion af olivenolie . Forordningen foreskriver i udgaven af 18 . maj 1982 (( Raadets forordning nr . 1413/82 ( EFT L 162 af 12.6.1982, s . 6 ) )) i artikel 5, stk . 2, foelgende :

"Stoetten ydes :

- til olivendyrkere, der er medlemmer af en producentorganisation, som er anerkendt i medfoer af denne forordning, i forhold til den maengde olie, der faktisk er produceret;

- til andre olivendyrkere, i forhold til antallet af oliventraeer, disses produktionskapacitet og udbyttet heraf ..."

2 . Artikel 20c, stk . 1, opstiller syv kriterier, som producentorganisationerne skal opfylde for at kunne anerkendes . Det foerste er, at

"(( producentorganisationer skal )) bestaa af individuelle olivendyrkere og organisationer, der producerer og udnytter oliven og olivenolie, og som udelukkende omfatter olivendyrkere ".

3 . Selv om producentorganisationerne allerede kan vaere dannet som "producentorganisationer", kan de ogsaa danne "foreninger", der kan anerkendes officielt ( se isaer artikel 5, stk . 3, og artikel 20c, stk . 2 ).

4 . Raadets forordning nr . 2261/84 af 17 . juli 1984, som blev udstedt paa grundlag af forordning nr . 136/66, fastsatte almindelige regler for stoette til olivenolieproduktion ( EFT L 208 af 3.8.1984, s . 3 ). Forordningen fastsaetter supplerende kriterier for at anerkende producentorganisationer og foreninger heraf og indeholder i artikel 20, stk . 2, foelgende overgangsbestemmelse :

"For at sikre overholdelsen af denne forordnings formaal og under hensyn til de saerlige problemer, der kan opstaa i visse medlemsstater i forbindelse med anvendelsen af disse bestemmelser, kan de paagaeldende medlemsstater efter hoering af Kommissionen og under hensyn til supplerende kriterier i en overgangsperiode paa tre produktionsaar midlertidigt godkende de producentorganisationer og foreninger af saadanne, som ansoeger herom ." ( 1 )

5 . Hverken denne forordning eller Kommissionens forordning nr . 2711/84 af 26 . september 1984 - om visse gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr . 2261/84 for produktionsaaret 1984/1985 for saa vidt angaar olivenolieproducentorganisationer og foreninger heraf ( EFT L 258 af 27.9.1984, s . 12 ) - bestemmer, at kun kooperativer kan anerkendes som producentorganisationer .

5 . I medfoer af artikel 20, stk . 2, i forordning nr . 2261/84 underrettede Den Hellenske Republik Kommissionen om de "supplerende kriterier" ved telex af 19 . september 1984 . Den graeske landbrugsminister underskrev den 25 . oktober 1984 bekendtgoerelse nr . 330358, der goer kriterierne til betingelser for at blive anerkendt som producentorganisation . Tidsrummet mellem meddelelsen af kriterierne og udstedelsen af den ministerielle bekendtgoerelse var formentlig ikke tilstraekkeligt for Kommissionen til at gennemgaa kriterierne grundigt og fremsaette sine bemaerkninger over for de graeske myndigheder . Men Kommissionen har under alle omstaendigheder foerst i slutningen af januar maaned 1985 taget stilling hertil .

7 . Den Hellenske Republik har med rette gjort gaeldende, at Kommissionen herved har vist, at den ikke handlede tilstraekkeligt hurtigt ( se herom isaer dom af 11 . december 1983, sag 120/73, Lorenz mod Tyskland, Sml . s . 1471 ).

8 . Jeg kan imidlertid ikke dele Den Hellenske Republiks synspunkt om, at sagen er blevet grundloes, da kriterierne ikke laengere er gaeldende paa det tidspunkt, hvor Domstolen afsiger dom . Det fremgaar faktisk af Domstolens praksis, at selv i tilfaelde af, at et traktatbrud er bragt til ophoer efter udloebet af fristen i artikel 169, stk . 2 ( den frist, Kommissionen fastsaetter i den begrundede udtalelse ), bevares den retlige interesse i sagsanlaegget . Denne interesse kan isaer bestaa i at fastlaegge grundlaget for det ansvar, som en medlemsstat kan ifalde over for retssubjekter, der stoetter ret paa det paagaeldende traktatbrud ( se isaer dom af 7 . februar 1973, sag 39/72, Kommissionen mod Italien, Sml . s . 111 ).

9 . Dette maa saa meget mere vaere tilfaeldet, naar sagen blev anlagt paa et tidspunkt, hvor de omtvistede bestemmelser i naervaerende sag, endnu var gaeldende ( 15 . april 1987 ).

10 . Jeg vil nu beskaeftige mig med sagens realitet, som opstod som foelge af §3 i den ministerielle bekendtgoerelse af 25 . oktober 1984, hvilken har foelgende ordlyd :

"Producentorganisationer, der omfattes af §§1 og 2, har ret til paa medlemmernes vegne og paa deres ansvar at udoeve enhver form for erhvervsmaessig virksomhed vedroerende indsamling, distribution og salg af olivenolieprodukter . Deres medlemmer - der skal vaere fysiske personer - deltager enten selv i organisationens virksomhed eller er repraesenteret af lokale organisationer, som er oprettet i én kommune eller i nabokommuner og har status som juridiske personer, der udoever virksomhed med et oekonomisk og samfundsmaessigt sigte . Medlemmerne er endvidere forpligtet til at holde organisationen fuldt underrettet om deres virksomhed i landbrugssektoren . Denne bestemmelse gaelder for tre ( 3 ) produktionsaar at regne fra 1984/1985 ."

11 . Kommissionen mener, at disse supplerende kriterier overskrider medlemsstaternes bemyndigelse efter artikel 20, stk . 2, i forordning nr . 2261/84 . Kombinationen af kriterierne haevdes at bevirke, at de indfoerer vilkaarlig forskelsbehandling af producenterne, hvorved EOEF-Traktatens artikel 40, stk . 3, tilsidesaettes . De omhandlede kriterier relaterer sig ikke reelt til saerlige problemer, men har til virkning at begraense anerkendelsen af producentsammenslutninger til alene at omfatte foreninger af landbrugskooperativer ( kaldet kooperativer af anden grad ). De udelukker paa forhaand generelt alle andre former for producentorganisationer, der kan stille de noedvendige garantier .

12 . Paa sin side udtaler Den Hellenske Republik, at "det eneste formaal med at opstille supplerende kriterier var at opnaa klarhed og objektivitet over oliemoellernes virksomhed, herunder deres producentorganisationer" ( duplikken, punkt 3, afsnit 3 ). Den sagsoegte stat haevder altsaa ikke, at der i Graekenland har eksisteret saerlige problemer ( i forordning nr . 2261/84, artikel 20, stk . 2' s forstand ), der ville goere det noedvendigt at "overveje supplerende kriterier" med det formaal eller den virkning at udskille visse former for producentorganisationer . Den graeske regering bestrider endvidere, at den skulle have haft til hensigt kun at anerkende kooperativer og udelukke handelsselskaber . Den anerkender derfor Kommissionens opfattelse af, at Raadet, da det udstedte de omhandlede retsakter, ikke beskaeftigede sig med producentorganisationernes retlige form, men alene deres effektivitet i relation til produktionsstoetteordningens korrekte funktion .

13 . Sagen drejer sig foelgeligt alene om, hvorvidt de af Kommissionen citerede retsakter, uanset den graeske regerings principielle hensigter, har til virkning, at olivenolieproducentorganisationer med en anden retlig form end et kooperativ forhindres i at blive anerkendt .

14 . Jeg vil starte med at sige, at Den Hellenske Republik ikke kan bebrejdes, at den har begraenset anerkendelsen af producentorganisationer til "anden grad", dvs . organisationer, der bestaar af andre organisationer . Andet led i punkt 3 i den ministerielle bekendtgoerelse har da ogsaa foelgende ordlyd : "Deres medlemmer - der skal vaere fysiske personer - deltager enten selv ... eller er repraesenteret af lokale organisationer ". Sidestillingen af begreberne for deltagelse og repraesentation aabner mulighed for at anerkende organisationer, hvor fysiske personer deltager direkte .

15 . Det eneste problem bliver derfor at afgoere, om de producentorganisationer, der kan anerkendes i Graekenland, kun kan vaere kooperativer eller sammenslutninger af kooperativer .

16 . Det graeske ministerium har defineret organisationerne saaledes :

"Producentorganisationer ... har ret til paa deres medlemmers vegne og paa deres ansvar at udoeve enhver form for erhvervsmaessig virksomhed vedroerende indsamling, distribution og salg af olivenolieprodukter ."

17 . Det er klart, at ordene "enhver form for erhvervsmaessig virksomhed veroerende indsamling, distribution og salg af olivenolieprodukter" henviser til artikel 18, stk . 3, i den graeske lov nr . 1541 om landbrugskooperativer, hvori det hedder :

"Kooperativet er ansvarlig for den produktion, som overgives medlemmerne i henhold til artikel 11, stk . 3; produktionen distribueres og markedsfoeres i henhold til beslutninger truffet af den kooperative landbrugssammenslutning, som det er del af, og som generelt traeffes med hensyn til de paagaeldende produkters markedsfoering af den centrale kooperative sammenslutning for paagaeldende branche ."

18 . I oevrigt foreskriver lovens artikel 49, stk . 2, litra b ), at den kooperative sammenslutning

"varetager distribution, reklame og markedsfoering af medlemmernes produkter . Artikel 18, stk . 3, finder tilsvarende anvendelse ".

19 . Ligheden mellem den ministerielle bekendtgoerelse og loven udgoer dog ikke i sig selv det afgoerende argument, da man daarligt kan forestille sig anden nytte af en producentorganisation end at indsamle, distribuere og saelge de landbrugsprodukter, medlemmerne har dyrket eller hoestet .

20 . Det, der imidlertid slaar mig, er citatet fra den ministerielle bekendtgoerelse om, at organisationen kun kan handle paa medlemmernes ansvar . Uanset at teksten maa siges at vaere noget tvetydig, mener jeg, at udtrykket "deres ansvar" henviser til "medlemmer" og ikke "producentorganisationer", som Kommissionen formentlig antager ( jfr . s . 7 i staevningens franske tekst ). Denne form udelukker saaledes anerkendelsen af enhver organisation i form af et selskab, hvor aktionaererne kun baerer selskabets tab med deres indskud i selskabet ( et aktieselskab i medfoer af artikel 33 i den graeske lov om handelsforhold af 1835 ), eller hvor alene selskabet svarer for selskabets gaeld med sin formue ( selskab med begraenset ansvar; artikel 1, stk . 1 i lov nr . 3190/1955 ).

21 . Artikel 17 i lov nr . 1541/85 om landbrugskooperativer foreskriver foelgende :

"1 ) Medlemmerne er bundet af kooperativets aftaler med tredjemand inden for tre gange vaerdien af deres selskabsandel og med et tilsvarende beloeb for hvert enkelt medlems gaeld . Vedtaegterne kan indeholde mulighed for at udvide medlemmernes ansvar ved beslutning truffet paa en generalforsamling af medlemmerne, under iagttagelse af reglerne om saerligt quorum samt flertal, jfr . artikel 25, stk . 2 ( 2 ).

2 ) Medlemmernes personlige ansvar over for kooperativets kreditorer indtraeder kun i det omfang, kreditorerne ikke daekkes af kooperativets aktiver eller kautionister . Ansvaret bestaar ogsaa for gaeld stiftet inden medlemmernes indtraeden i kooperativet .

3 ) Medlemmet er efter at have forladt kooperativet tilsvarende ansvarlig for gaeld stiftet, mens han var medlem . Krav fra tredjemaend over for medlemmet foraeldes efter et aar efter hans udtraeden .

4 ) Medlemmets ansvar ophoerer et aar efter selskabets likvidation, medmindre der i loebet af dette aar er blevet anlagt sag imod medlemmet .

5 ) Medlemmet kan ikke underkastes frihedsberoevelse for kooperativets gaeld til tredjemand eller til staten ."

22 . Denne tekst foreskriver vel heller ikke et ubegraenset ansvar for kooperativets medlemmer . Deres ansvar gaar ud over deres indskud . Fremstillingen i den ministerielle bekendtgoerelse kan dog anfoeres som stoette for Kommissionens paastand .

23 . Endelig kan jeg konstatere, at den ministerielle bekendtgoerelse af 10 . januar 1985, der fastsaetter listen over organisationer og foreninger af saadanne, der er anerkendt for produktionsaaret 1984/1985, i praeamblen kun citerer loven om landbrugskooperativer, men ikke lovgivningen om andre selskabsformer . Den Hellenske Republiks indvending om, at det ikke var noedvendigt at naevne denne lovgivning, da faktisk kun kooperativer optraadte paa listen, virker ikke overbevisende paa mig . En saadan tekst, der skal anvendes flere paa hinanden foelgende gange, boer have en tidloes form og henvise til al gaeldende lovgivning paa omraadet, uanset om dele af teksten ikke finder anvendelse paa et givet aar .

24 . Til stoette for sin opfattelse har Kommissionen i oevrigt anfoert det forhold, at det faktisk alene er kooperativer, der er blevet anerkendt, mens samtlige ansoegninger fra aktieselskaber er blevet afvist . Den Hellenske Repubik har hertil anfoert, at de paagaeldende aktieselskaber ikke opfyldte betingelserne i faellesskabsforordningerne . Jeg mener nu, at listen over anerkendte organisationer, der omfatter navnene paa 77 sammenslutninger eller foreninger af kooperativer, men ikke ét navn paa et handelsselskab, er et bevis for, at definitionen paa producentorganisationer i foerste punktum i punkt 3 i den ministerielle bekendtgoerelse nr . 330358 af 25 . oktober 1984 faktisk udelukker visse former for producentorganisationer alene paa grund af deres retlige form ( 3 ). Dette er en ulovlig indskraenkning af anvendelsesomraadet for Raadets forordning nr . 2261/84 . En saadan begraensning er ogsaa i strid med princippet om ligebehandling af landbrugsproducenter i EOEF-Traktatens artikel 40, stk . 3, som medlemsstaterne er bundet af, naar de traeffer foranstaltninger til gennemfoerelse af den faelles markedsordning paa landbrugsomraadet i henhold til en EF-forordning ( 4 ).

25 . Det er derfor spoergsmaalet, om det ogsaa skal undersoeges, hvorledes den ministerielle bekendtgoerelse definerer de lokale organisationer, hvorigennem de enkelte olivendyrkere kan vaere repraesenteret i producentorganisationerne . Det finder jeg ikke absolut noedvendigt, da anerkendelsesproblemet kun vedroerer producentorganisationer i egentlig forstand og ikke "organisationer, der producerer og driver forretning med oliven og olivenolie, og som udelukkende omfatter olivendyrkere", som de foerstnaevnte, i henhold til artikel 20c, stk . 1, litra c ), i forordning nr . 136/66, kan vaere sammensat af .

26 . Alene med henblik paa det tilfaelde, at Domstolen ikke maatte dele mit synspunkt, vil jeg knytte et par bemaerkninger til dette andet aspekt .

27 . Kommissionen har fastholdt, at ordene "lokale organisationer, som er oprettet i èn kommune eller i nabokommuner og har status som juridiske personer, der udoever virksomhed med et oekonomisk og samfundsmaessigt sigte" hidroerer fra forskellige bestemmelser i den graeske lov om landbrugskooperativer . Artikel 1 i loven definerer da ogsaa et landbrugskooperativ som "et frivilligt kooperativ af landmaend, hvis formaal er at skabe oekonomiske, sociale og uddannelsesmaessige fremskridt for medlemmerne ved hjaelp af deres ligevaerdige og gensidige samarbejde ". Artikel 4 bestemmer, at kooperativet stiftes lokalt ( i én kommune eller i nabokommuner ).

28 . Uagtet at der stadig bestaar en vis tvivl, maa det derfor kunne fastslaas, at kooperativer er de eneste lokale organisationer, der kan opfylde kriterierne i den ministerielle bekendtgoerelse .

29 . Jeg foreslaar derfor Domstolen at give Kommissionen medhold i dens paastand . Det boer statueres, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2261/84 af 17 . juli 1984 om almindelige regler for stoette til olivenolieproduktion og til producentorganisationer samt EOEF-Traktatens artikel 40, stk . 3, idet olivenolieproducenter i Den Hellenske Republik kun anerkendes, saafremt de "har ret til paa deres medlemmers vegne og paa deres ansvar at udoeve enhver form for erhvervsmaessig virksomhed vedroerende indsamling, distribution og salg af produkter fremstillet af olivenolie, og saafremt deres medlemmer - der skal vaere fysiske personer - enten selv deltager i organisationens virksomhed eller er repraesenteret af lokale organisationer, som er oprettet i én kommune eller i nabokommuner og har status som juridiske personer, der udoever virksomhed med et oekonomisk og samfundsmaessigt sigte ".

30 . Paa baggrund af ovennaevnte boer Den Hellenske Republik betale sagens omkostninger .

(*) Originalsprog : fransk .

( 1 ) O.a .: Koncipistens fremhaevelse .

( 2 ) Quorum paa 2/3 af samtlige medlemmer, kvalificeret flertal af 2/3 af de tilstedevaerende medlemmer .

( 3 ) Se dom af 18 . december 1986, Villa Banfi, sag 312/85, Sml . s . 4039 og dom af 24 . februar 1988, Sammenslutningen af bomuldsproducenter "Omada Paragogon Vamvakiou Andrianou-Gizinou & Sia Thiva/EGA" mod Den Hellenske Republik, sag 8/87, Sml . s . 1001 .

( 4 ) Se dom af 26 . april 1988, Apesco, sag 207/86, Sml . s . 2171 .