Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler - indgåelse - Domstolens forudgående udtalelse - genstand - kompetencefordeling mellem Fællesskabet og medlemsstaterne

(EF-traktaten, art 228, stk 6)

2. Internationale aftaler - Domstolens forudgående udtalelse - påtænkt aftale - begreb

(EF-traktaten, art. 228, stk. 6)

3. Internationale aftaler - Fællesskabets aftaler - territorier, der henhører under en medlemsstat og ikke er medlem af Fællesskabet - fremgangsmåden for deres deltagelse i aftalerne - repræsenteres af den pågældende medlemsstat - uden betydning for kompetencefordelingen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne

(EF-traktaten, art. 228)

4. Internationale aftaler - Fællesskabets og medlemsstaternes kompetence - nationale bestemmelser om indgåelse af aftaler - uden betydning

5. Internationale aftaler - Fællesskabets og medlemsstaternes kompetence - aftale, der indebærer en finansieringsforpligtelse for medlemsstaterne - uden betydning

6. Fælles handelspolitik - indgåelse af internationale aftaler - aftale, der også omfatter Euratom-produkter

(EF-traktaten, art. 113 og art. 232, stk. 2; Euratom-traktaten)

7. Fælles handelspolitik - indgåelse af internationale aftaler - aftale, der også omfatter EKSF-produkter - afgrænsning

(EF-traktaten, art. 113 og art. 232, stk. 2; EKSF-traktaten, art. 71)

8. Internationale aftaler - Fællesskabets indgåelse af overenskomsten om landbruget og overenskomsten vedrørende anvendelsen af sanitære og fytosanitære foranstaltninger, der er optaget som bilag til overenskomsten om Verdenshandelsorganisationen - aftaler omfattet af den fælles handelspolitik - hjemmel

(EF-traktaten, art. 43 og 113)

9. Internationale aftaler - Fællesskabets og medlemsstaternes kompetence - indgåelse af overenskomsten om tekniske handelshindringer, der er optaget som bilag til overenskomsten om Verdenshandelsorganisationen - aftaler omfattet af den fælles handelspolitik

(EF-traktaten, art. 113)

10. Fælles handelspolitik - begreb - tjenesteydelser som fastlagt i den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS-overenskomsten), der er optaget som bilag til overenskomsten om Verdenshandelsorganisationen - ikke omfattet bortset fra grænseoverskridende leveringer, som ikke forudsætter, at personer bevæger sig fra ét sted til et andet

(EF-traktaten, art. 113)

11. Fælles handelspolitik - transport - ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 113)

12. Institutionernes retsakter - valg af hjemmel - kriterier - en institutions praksis - uden betydning i forhold til traktatens bestemmelser

13. Fælles handelspolitik - begreb - aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPs-aftalen), der er optaget som bilag til overenskomsten om Verdenshandelsorganisationen - ikke omfattet bortset fra bestemmelserne om forbud mod varemærkeforfalskede varers overgang til fri omsætning

(EF-traktaten, art. 113)

14. Internationale aftaler - indgåelse - transport - Fællesskabets kompetence - ikke eksklusiv med omfanget af de fælles regler, der på nuværende tidspunkt er fastsat internt på dette område

15. Internationale aftaler - indgåelse - etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser - Fællesskabets kompetence - ikke eksklusiv med omfanget af de fælles regler, der på nuværende tidspunkt er fastsat internt vedrørende behandlingen af tredjelandes borgere

16. Internationale aftaler - indgåelse - områder, hvor Fællesskabet i henhold til traktatens artikel 100 A og 235 kan fastsætte regler - Fællesskabets kompetence - eksklusiv - kriterier

(EF-traktaten, art. 100 A og 235)

17. Internationale aftaler - indgåelse - beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder - Fællesskabets kompetence - ikke eksklusiv med den harmonisering af nationale bestemmelser, der på nuværende tidspunkt er gennemført på fællesskabsplan

18. Internationale aftaler - indgåelse - Fællesskabets kompetence - eksklusiv - kriterier - vanskeligheder ved administrationen af en aftale, såfremt Fællesskabet og medlemsstaterne i forening deltager i denne - uden betydning

19. Internationale aftaler - aftale, som henhører dels under Fællesskabets, dels under medlemsstaternes kompetence - nødvendigheden af et tæt samarbejde i forbindelse med forhandlingen, tiltrædelsen og opfyldelsen

Sammendrag

$$I. Der kan bl.a. indhentes en udtalelse fra Domstolen i henhold til traktatens artikel 228, stk. 6, om spørgsmålet om kompetencefordelingen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne med hensyn til at indgå en konkret aftale med tredjelande.

II. Domstolen kan i henhold til traktatens artikel 228, stk. 6, anmodes om en udtalelse på et hvilket som helst tidspunkt, indtil Fællesskabet endeligt har tilkendegivet, at det er bundet af aftalen. Når dette endnu ikke er sket, er der stadig tale om en påtænkt aftale, også selv om den er underskrevet.

III. De territorier, hvis forbindelser udadtil varetages af visse medlemsstater, men som ikke er omfattet af traktatens anvendelsesområde, befinder sig i forhold til Fællesskabet i samme situation som tredjelande. De stater, hvorunder disse territorier henhører, deltager således i overenskomsten, fordi de varetager forbindelserne udadtil for deres afhængige territorier, som ikke er omfattet af fællesskabsrettens geografiske anvendelsesområde, og ikke som medlemmer af Fællesskabet. Disse medlemsstaters særlige stilling har ikke betydning for løsningen af problemet med afgrænsning af kompetenceområderne inden for Fællesskabet.

IV. Internretlige bestemmelser, også selv om der er tale om forfatningsbestemmelser, kan ikke ændre den folkeretlige kompetencefordeling mellem medlemsstaterne og Fællesskabet, således som denne er fastlagt i traktaten.

V. Da der er tale om en international organisation, som kun råder over et driftsbudget og ikke selv har mulighed for at gennemføre finansieringsforanstaltninger, kan det forhold, at medlemsstaterne afholder Verdenshandelsorganisationens udgifter, ikke i sig selv begrunde, at medlemsstaterne deltager i indgåelsen af overenskomsten.

VI. Da EF-traktatens bestemmelser ifølge traktatens artikel 232, stk. 2, ikke berører bestemmelserne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, og da Euratom-traktaten ikke indeholder bestemmelser om udenrigshandel, er der intet til hinder for, at aftaler, som indgås i henhold til EF-traktatens artikel 113, også gælder for den internationale samhandel med Euratom-produkter.

VII. I henhold til artikel 71 i EKSF-traktaten, som ikke er ændret ved EF-traktaten, jf. dennes artikel 232, stk. 1, berøres medlemsstaternes kompetence på det handelspolitiske område ikke af anvendelsen af denne traktat. Traktaten kan kun have haft kul- og stålprodukter for øje, således at Fællesskabet i henhold til EF-traktatens artikel 113 er enekompetent til at indgå en generel aftale med tredjelande, dvs. en aftale, som omfatter alle typer varer, selv om der blandt disse varer også findes EKSF-produkter. Det er udelukket, at EKSF-traktatens artikel 71 kan gøre EØF-traktatens artikel 113 uanvendelig og berøre Fællesskabets kompetence til at forhandle og indgå internationale aftaler, der falder inden for området for den fælles handelspolitik.

VIII. Formålet med overenskomsten om landbruget, der er optaget som bilag til overenskomsten om Verdenshandelsorganisationen, er på verdensplan at skabe et system for handelen med landbrugsprodukter, som er hensigtsmæssigt og afpasset markedet. Overenskomsten vedrørende anvendelsen af sanitære og fytosanitære foranstaltninger, der ligeledes er optaget som bilag til den nævnte overenskomst, går alene ud på at skabe en multilateral ramme for bestemmelser og discipliner med henblik på at lede udarbejdelsen, vedtagelsen og anvendelsen af sanitære og fytosanitære foranstaltninger i en sådan retning, at deres negative virkninger på handelen reduceres mest muligt. Begge disse aftaler kan indgås alene med hjemmel i artikel 113, selv om de foranstaltninger, der må træffes for at gennemføre de ved disse aftaler påtagne forpligtelser, vil blive vedtaget med hjemmel i traktatens artikel 43.

IX. Bestemmelserne i overenskomsten om tekniske handelshindringer, der er optaget som bilag til overenskomsten om Verdenshandelsorganisationen, går alene ud på at sikre, at tekniske forskrifter og normer og fremgangsmåderne for vurdering af overensstemmelsen med tekniske forskrifter og normer ikke skaber unødige hindringer for den internationale samhandel, hvorfor aftalen må anses for omfattet af den fælles handelspolitik. Aftalen kan derfor indgås af Fællesskabet alene, selv om medlemsstaterne på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin stadig har en vis kompetence på dette område.

X. Når henses til udviklingen i verdenshandelen, som bekræftes af overenskomsten om Verdenshandelsorganisationen (WTO) og dens bilag, herunder den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS-overenskomsten), der har været genstand for en samlet forhandling omfattende både varer og tjenesteydelser, er den fælles handelspolitiks åbne karakter til hinder for, at handelen med tjenesteydelser på forhånd principielt udelukkes fra artikel 113's anvendelsesområde.

Hvad angår den grænseoverskridende levering, som ikke forudsætter, at personer bevæger sig fra ét sted til et andet, præsteres tjenesteydelsen af en tjenesteyder, som er etableret i et bestemt land, til en modtager med bopæl i et andet land. Tjenesteyderen bevæger sig ikke til modtagerens land, og omvendt bevæger modtageren sig ikke til tjenesteyderens land. Denne situation er således ikke uden lighedspunkter med vareudveksling, som er omfattet af den fælles handelspolitik i traktatens forstand. Der er således ingen særlig grund til, at en sådan ydelse ikke skulle være omfattet af begrebet fælles handelspolitik.

Det samme gælder ikke med hensyn til de tre andre måder, hvorpå tjenesteydelser ifølge GATS-overenskomsten kan leveres:

- forbrug i udlandet, som forudsætter, at forbrugeren tager til det WTO-medlems område, hvor tjenesteyderen er etableret

- handelsmæssig tilstedeværelse, dvs. at der findes et datterselskab eller en filial på det WTO-medlems område, hvor tjenesteydelsen skal præsteres

- tilstedeværelse af fysiske personer fra et WTO-medlem, hvorigennem en tjenesteyder fra et medlem leverer tjenesteydelser på ethvert andet medlems område.

For så vidt angår fysiske personer fremgår det af traktatens artikel 3, hvori der sondres mellem (en fælles handelspolitik( i litra b) og (foranstaltninger vedrørende personers indrejse og færden( i litra d), at behandlingen af tredjelandes borgere ved overskridelse af medlemsstaternes ydre grænser ikke kan anses for at henhøre under den fælles handelspolitik. Det forhold, at der i traktaten findes kapitler vedrørende den frie bevægelighed for personer, både fysiske og juridiske, viser mere generelt, at disse områder ikke er omfattet af den fælles handelspolitik.

De former for levering af tjenesteydelser, som i GATS-overenskomsten benævnes (forbrug i udlandet(, (handelsmæssig tilstedeværelse( og "tilstedeværelse af fysiske personer", kan herefter ikke anses for omfattet af den fælles handelspolitik.

XI.Den særlige form for tjenesteydelser, som transport udgør, er i traktaten omhandlet i et særligt afsnit, der er adskilt fra afsnittet vedrørende den fælles handelspolitik, således at de internationale aftaler vedrørende transport ikke er omfattet af traktatens artikel 113, selv om en række embargoforanstaltninger, som Rådet og Kommissionen har truffet med hjemmel i artikel 113, også omfattede en afbrydelse af transportydelserne. En embargo, som først og fremmest vedrører eksport og import af varer, kan således ikke være effektiv, hvis det ikke samtidig besluttes at afbryde transportydelserne.

XII. En praksis i Rådet kan ikke ændre retsvirkningerne af traktatens bestemmelser, og en sådan praksis kan således ikke have en præcedensvirkning, der binder Fællesskabets institutioner med hensyn til spørgsmålet om, hvad der er den rette hjemmel.

XIII. Det afsnit i aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder, herunder handel med varemærkeforfalskede varer (TRIPs-aftalen), som vedrører håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, indeholder særlige regler i forbindelse med grænseforanstaltninger, og der findes tilsvarende bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 3842/86 om foranstaltninger med henblik på forbud mod varemærkeforfalskede varers overgang til fri omsætning. Da sådanne foranstaltninger kan træffes selvstændigt af Fællesskabets institutioner med hjemmel i EF-traktatens artikel 113, tilkommer det alene Fællesskabet at indgå internationale aftaler med et sådant indhold.

Hvad angår de bestemmelser i TRIPs-aftalen, som ikke vedrører forbuddet mod varemærkeforfalskede varers overgang til fri omsætning, er den forbindelse, som består mellem intellektuelle ejendomsrettigheder og handelen med varer, og som består i, at indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder kan forhindre tredjemænd i at foretage visse handlinger, der har indvirkning på handelen, ikke tilstrækkelig til, at disse bestemmelser er omfattet af artikel 113.

For så vidt angår intellektuelle ejendomsrettigheder har Fællesskabet i henhold til artikel 100 og 100 A lovgivningskompetence internt med hensyn til harmonisering af medlemsstaternes lovgivning og vil med hjemmel i artikel 235 kunne skabe ny kompetence, som ligger over medlemsstaternes kompetence. Disse bestemmelser er imidlertid undergivet andre afstemningsregler og procedureregler end dem, der gælder efter artikel 113. Såfremt man anerkendte, at Fællesskabet i henhold til denne bestemmelse var enekompetent til at indgå aftaler med tredjelande med henblik på harmonisering af beskyttelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder og til samtidig på fællesskabsplan at skabe en harmonisering, ville Fællesskabets institutioner kunne unddrage sig de regler, som de internt er undergivet med hensyn til procedure og afstemningsmåde, når de på dette område træffer foranstaltninger, hvilket ikke er acceptabelt.

Det er i denne forbindelse uden betydning, at institutionerne har udviklet en praksis, hvorefter man med henblik på at beskytte Fællesskabets interesser på området for intellektuelle ejendomsrettigheder træffer selvstændige foranstaltninger, som henhører under handelspolitikken. Man har således indledt procedurer i henhold til det nye handelspolitiske instrument og suspenderet generelle toldpræferencer. Det er ligeledes uden betydning, at der i handelsaftaler indsættes supplerende bestemmelser vedrørende sådanne ejendomsrettigheder.

XIV. Heller ikke på transportområdet følger Fællesskabets kompetence udadtil ipso facto af dets kompetence til internt at fastsætte regler. Uanset om medlemsstaterne handler enkeltvis eller samlet, mister de først deres ret til at påtage sig forpligtelser over for tredjelande, efterhånden som der indføres fælles regler, som vil kunne påvirkes af disse forpligtelser. Først når der internt er fastsat fælles regler, bliver Fællesskabets kompetence eksklusiv. Det er imidlertid ikke alle spørgsmål vedrørende transport, som på nuværende tidspunkt er reguleret ved fælles regler, således at medlemsstaterne ikke har mistet enhver kompetence til at indgå internationale aftale på dette område.

Selv om det lægges til grund, at udøvelsen af denne kompetence kan føre til forstyrrelser i udvekslingen af tjenesteydelser og gradvist undergrave det indre marked, er der intet til hinder for, at institutionerne i de fælles regler, de fastsætter, foreskriver en samordnet adfærd over for tredjelande eller foreskriver, hvilken holdning medlemsstaterne skal indtage udadtil.

XV. Traktatens kapitler om etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser indeholder ikke bestemmelser, hvorved Fællesskabets kompetence udtrykkeligt udstrækkes til forhold, der henhører under folkeretten. Det eneste formål med bestemmelserne i disse kapitler er at sikre medlemsstaternes borgere etableringsret og ret til fri udveksling af tjenesteydelser. Kapitlerne indeholder ikke bestemmelser, der regulerer spørgsmålet om tredjelandsborgeres første etablering eller deres adgang til at udøve virksomhed som selvstændige erhvervsdrivende. Det kan således ikke på forhånd udledes af disse kapitler, at Fællesskabet har en eksklusiv kompetence til at indgå aftaler med tredjelande med henblik på at liberalisere bestemmelserne om den første etablering og om adgangen til markederne for andre tjenesteydelser end dem, som er genstand for en grænseoverskridende levering i GATS-overenskomstens forstand, og som er omfattet af traktatens artikel 113.

Hensynet til at sikre sammenhængen i den indre marked kan heller ikke begrunde, at Fællesskabet alene deltager i indgåelsen af GATS-overenskomsten. Gennemførelsen af etableringsfriheden og retten til fri udveksling af tjenesteydelser i forhold til medlemsstaternes borgere er således ikke uløseligt forbundet med, hvorledes borgere fra tredjelande behandles i Fællesskabet, eller hvorledes borgere fra Fællesskabets medlemsstater behandles i tredjelande.

Af det forhold, at det eneste mål, der udtrykkeligt er angivet i kapitlerne om etableringsretten og retten til fri udveksling af tjenesteydelser, er at sikre disse friheder for borgerne i Fællesskabets medlemsstater, kan det ikke udledes, at fællesskabsinstitutionerne er afskåret fra at anvende den kompetence, der på dette område er tillagt dem, med henblik på nærmere at fastlægge, hvorledes tredjelandes borgere skal behandles. Når Fællesskabet i sin interne lovgivning har indsat bestemmelser vedrørende den behandling, der tilkommer tredjelandes borgere, eller når Fællesskabet udtrykkeligt har tillagt sine institutioner kompetence til at forhandle med tredjelande, får det en eksklusiv kompetence udadtil med hensyn til de områder, der er reguleret i lovgivningen. Dette gælder altid, også selv om der ikke findes udtrykkelige bestemmelser, når Fællesskabet har gennemført en fuldstændig harmonisering af reglerne for adgang til at udøve virksomhed som selvstændig erhvervsdrivende.

Situationen er ikke den samme i hele tjenesteydelsessektoren, og kompetencen til at indgå GATS-overenskomsten tilkommer derfor dels Fællesskabet, dels medlemsstaterne.

XVI. Det er ubestridt, at når harmoniseringsbeføjelsen i henhold til traktatens artikel 100 A er udnyttet, kan de således vedtagne harmoniseringsforanstaltninger begrænse medlemsstaternes ret til at forhandle med tredjelande eller fratage dem denne ret. Men en intern harmoniseringsbeføjelse, som på et bestemt område ikke er blevet udnyttet, kan ikke skabe en eksklusiv kompetence for Fællesskabet udadtil på dette område.

Det samme gælder med hensyn til traktatens artikel 235. Selv om Fællesskabet efter denne bestemmelse kan afhjælpe de situationer, hvor det ikke - udtrykkeligt eller implicit - er tillagt tilstrækkelig kompetence til at virkeliggøre sine mål, kan bestemmelsen ikke i sig selv skabe en eksklusiv kompetence for Fællesskabet på internationalt plan.

XVII. Med hensyn til intellektuelle ejendomsrettigheder er den harmonisering, der på visse af de af TRIPs-aftalen omfattede områder er gennemført på fællesskabsplan, kun delvis, og på andre områder er der slet ikke gennemført en harmonisering. Hvad angår de foranstaltninger, der skal træffes med henblik på at sikre en effektiv beskyttelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder, har Fællesskabet utvivlsomt kompetence til at harmonisere nationale bestemmelser inden for disse områder i henhold til traktatens artikel 100, men fællesskabsinstitutionerne har imidlertid endnu ikke udnyttet deres kompetence på dette område.

Det følger af det anførte, at kompetencen til at indgå TRIPs-aftalen tilkommer dels Fællesskabet, dels dets medlemsstater.

XVIII. De vanskeligheder, som måtte opstå ved gennemførelsen af WTO-overenskomsten og dens bilag med hensyn til den koordinering, som er nødvendig for at sikre en samlet optræden, såfremt både Fællesskabet og medlemsstaterne deltager, kan ikke ændre det svar, som må gives på spørgsmålet om kompetence.

XIX. Når området for en aftale eller en konvention henhører dels under Fællesskabets, dels under medlemsstaternes kompetence, må der af hensyn til at sikre enhed i Fællesskabets optræden udadtil såvel under forhandlings- og tiltrædelsesfasen som i forbindelse med opfyldelsen af de påtagne forpligtelser etableres et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner.

Forpligtelsen til samarbejde gælder så meget mere med hensyn til aftaler som dem, der er optaget som bilag til WTO-overenskomsten, og som er uløseligt forbundne, også når henses til, at der er indført en procedure for bilæggelse af tvister, hvorefter der kan træffes krydsgengældelsesforanstaltninger.