Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - medlemsstaternes kompetence til selv at udforme deres sociale sikringsordninger - graenser - overholdelse af faellesskabsretten - traktatens bestemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser

(EF-traktaten, art. 59 og 60)

2 Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - sygesikring - ydelser leveret i en anden medlemsstat - artikel 22 i forordning nr. 1408/71 - raekkevidde - godtgoerelse fra medlemsstaterne efter de gaeldende regler i den kompetente stat af de udgifter, der er opstaaet i anledning af en behandling ydet i en anden medlemsstat - udelukket

(Raadets forordning nr. 1408/71, art. 22)

3 Fri udveksling af tjenesteydelser - restriktioner - nationale bestemmelser om godtgoerelse af udgifter til laegebehandling, der er afholdt i en anden medlemsstat - tandpleje - krav om forhaandstilladelse fra den sociale sikringsinstitution i den stat, hvor den paagaeldende er forsikret - ulovligt - berettigelse - styring af udgifterne paa sundhedsomraadet - beskyttelse af den offentlige sundhed - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 56, 59 og 60)

Sammendrag

4 Den omstaendighed, at nationale bestemmelser vedroerer den sociale sikring, kan ikke udelukke anvendelsen af traktatens artikel 59 og 60.

Selv om faellesskabsretten ikke begraenser medlemsstaternes kompetence til selv at udforme deres sociale sikringsordninger, skal medlemsstaterne nemlig ikke desto mindre overholde faellesskabsretten ved udoevelsen af denne kompetence.

5 Artikel 22 i forordning nr. 1408/71 - som har til formaal at goere det muligt for den sikrede, som af den kompetente institution faar tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for dér at faa den efter hans tilstand fornoedne behandling, at modtage naturalydelser ved sygdom for den kompetente institutions regning, men efter lovgivningen i den stat, hvor ydelserne leveres, navnlig naar rejsen bliver noedvendig paa grund af den sikredes helbredstilstand, og uden at dette paafoerer ham yderligere udgifter - indeholder ikke regler om og er foelgelig paa ingen maade til hinder for godtgoerelse fra medlemsstaterne efter de gaeldende satser i den kompetente stat af de udgifter, der er opstaaet i anledning af en behandling, der er ydet i en anden medlemsstat, selv om der ikke foreligger en forhaandstilladelse.

6 Traktatens artikel 59 og 60 er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter der kraeves en tilladelse fra den sikredes sociale sikringsinstitution som betingelse for godtgoerelse efter satserne i den stat, hvor den paagaeldende er forsikret, af tandplejeydelser fra en specialtandlaege, der er etableret i en anden medlemsstat.

Saadanne bestemmelser afholder de socialt sikrede fra at benytte tjenesteydelser paa sundhedsomraadet fra personer, der er etableret i en anden medlemsstat, og udgoer saavel for disse som for deres patienter en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser.

Bestemmelserne er hverken begrundet med, at der er en risiko for et alvorligt indgreb i den sociale sikringsordnings oekonomiske ligevaegt, for godtgoerelse af udgifter til tandbehandling, som er udfoert i en anden medlemsstat, i henhold til satserne i den stat, hvor den paagaeldende er sikret, vil ikke have vaesentlig betydning for finansieringen af den sociale sikringsordning, og heller ikke med hensynet til den offentlige sundhed i traktatens artikel 56 og 66's forstand for at sikre kvaliteten af de laegelige ydelser, der leveres til de sikrede i andre medlemsstater, og for at opretholde en stabil laege- og hospitalstjeneste, som alle har adgang til. Idet betingelserne for adgang til og udoevelse af virksomhed som laege og tandlaege er blevet reguleret i flere samordnings- eller harmoniseringsdirektiver, maa laeger og tandlaeger, der er etableret i andre medlemsstater, i enhver henseende antages at frembyde garantier svarende til dem, der ydes af laeger og tandlaeger, der er etableret paa det nationale territorium, for saa vidt angaar den frie udveksling af tjenesteydelser. I oevrigt er det ikke gjort gaeldende, at saadanne bestemmelser er noedvendige for at opretholde behandlingsmuligheder eller en noedvendig laegelig kompetence paa den paagaeldende medlemsstats nationale territorium.