ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 10. marts 2009 ophæves, for så vidt som Retten herved (1) annullerede den anfægtede beslutnings artikel 1, for så vidt som antidumpingtolden for eksport til Det Europæiske Fællesskab af varer fremstillet af sagsøgerne overstiger den told, der ville være pålagt, hvis der ikke var foretaget justering af eksportprisen med henvisning til en provision, når salgene var blevet gennemført gennem den tilknyttede forhandler Sepco SA (domskonklusionens punkt 1 i den appellerede dom) og (2) tilpligtede Rådet at bære sine egne omkostninger og en fjerdedel af sagsøgernes omkostninger (domskonklusionens punkt 3 i den appellerede dom).
3)

a) Indebærer de i spørgsmål 2 nævnte pligter, at en medlemsstat skal nægte en ansøgt miljøgodkendelse eller betinge godkendelsen af overholdelsen af strengere vilkår eller begrænsninger, hvis der ikke er garanti for, at anlægget, for hvilket der er ansøgt om miljøgodkendelse, ikke bidrager til overskridelse eller risiko for overskridelse af de nationale emissionslofter for SO2 og/eller NOx? Er det relevant for besvarelsen af dette spørgsmål, i hvilket omfang anlægget bidraget til denne overskridelse eller risiko for overskridelse? b) Eller følger det af NEC-direktivet, at en medlemsstat også ved overskridelse eller risiko for overskridelse af de nationale emissionslofter for SO2 og/eller NOx har et skøn, således at opfyldelsen af det i dette direktiv fastsatte mål kan opnås derved, at medlemsstaten i stedet for at nægte godkendelsen eller at betinge godkendelsen af overholdelsen af strengere vilkår eller begrænsninger derimod træffer andre foranstaltninger, som f.eks. en anden form for kompensation?
3)

Er et produkt, som første gang er tilladt markedsført i Fællesskabet uden at skulle gennemgå den administrative procedure i Rådets direktiv 65/65/EØF, omfattet af anvendelsesområdet for Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 som defineret i artikel 2?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, spørges: Skal artikel 12 EF og artikel 39 EF fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for anvendelsen af en aflønningsordning som den, der gælder for Europaskolerne, for så vidt som denne ordning, selv om den udtrykkeligt henviser til den ordning, der gælder for tjenestemænd i Fællesskaberne, ikke giver adgang til fuldt ud, herunder med tilbagevirkende kraft, at tage hensyn til faldende valutakurser, der medfører en forringelse af købekraften for lærere, der er udstationeret ved europaskolerne af myndighederne i den berørte medlemsstat?
a)

Stiller lovgivningen krav om tavshedspligt for så vidt angår sagsbehandling som omhandlet i artikel 4, stk. 2, første punktum, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF, når den til gennemførelsen af direktiv 2003/4 vedtagne nationalretlige bestemmelse generelt fastslår, at anmodningen om adgang til miljøoplysninger afslås, i det omfang offentliggørelsen af oplysningerne vil kunne have en skadelig indvirkning på oplysningspligtige instansers tavshedspligt for så vidt angår sagsbehandling, eller vil dette kræve, at en særlig lovbestemmelse pålægger tavshedspligten for så vidt angår sagsbehandling?
—

Retten i Første Instans begik en retlig fejl og tilsidesatte artikel 61, stk. 2, og artikel 73 i EF-varemærkeforordning nr. 40/94 ved i den appellerede dom at fastslå, at en tilsidesættelse af retten til at blive hørt ikke havde haft betydning for udfaldet af sagen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 193/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākās tiesas Senāta (Republikken Letland) den 4. juni 2009 — Schenker SIA mod Valsts ieņēmumu dienests

(Sag C-199/09)

2009/C 193/12

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākās tiesas Senāta

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Schenker SIA

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 6, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (1) fortolkes således, at der for så vidt angår en anmodning om bindende tariferingsoplysning skal meddeles bindende tariferingsoplysninger for identiske varer, som har den samme handelsbetegnelse, det samme artikelnummer eller et hvilket som helst andet kriterium, som kendetegner eller identificerer de tilsvarende varer?

(1) EFT L 253, s. 1.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF (1) af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom
1)

Skal en ordning, der danner grundlag for indgåelsen af en kontrakt mellem en kommunal ordregivende myndighed og en privat — i forhold til den ordregivende myndighed — selvstændig virksomhed om stiftelse af et aktieselskab med lige store kapitalandele og lige stor beslutningskompetence for begge kontraktparter, hos hvilket nye selskab den kommunale ordregivende myndighed samtidig med stiftelsen af dette selskab forpligter sig til at købe tjenesteydelser på området for sundhed og trivsel på arbejdspladsen til sine medarbejdere, efter en samlet bedømmelse anses for en ordning, der kræver gennemførelse af en udbudsprocedure, fordi det samlede indhold i kontrakten udgør en tildeling af en tjenesteydelseskontrakt som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (1), eller skal aftalen anses for oprettelse af et fællesforetagende og overdragelse af en kommunal erhvervsvirksomheds forretningsområde, som ikke er undergivet direktivets bestemmelser og den heraf følgende pligt til at gennemføre en udbudsprocedure?
—

Den hverken indeholder betingelsen om, at der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning, eller bestemmer, at de konkrete undtagelsesbestemmelser skal indeholde oplysning om de risikovilkår samt de omstændigheder med hensyn til tid og sted, under hvilke undtagelsesbestemmelserne kan meddeles, og om de myndigheder, der har adgang til at anvende undtagelserne,
2)

Såfremt et af ovenstående spørgsmål besvares benægtende: Skal artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter fortolkes således, at isolering af ledbruskceller fra bruskmateriale udtaget fra et menneske og den efterfølgende celleopformering er en »behandling af personer«, når de celler, der fremkommer ved celleopformeringen, reimplanteres i donor
—

Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF (1) af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF (2), idet det ikke har vedtaget de love og administrative, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1)

Er en landbruger afskåret fra at anvende betalingsrettigheder med basisværdien for permanente græsarealer, inden samtlige betalingsrettigheder med basisværdien for udtagning er blevet anvendt — uanset at han ikke har yderligere (ager)jord, der er egnet til udtagning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 180/29

Sag anlagt den 15. maj 2009 — Storhertugdømmet Luxembourg mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-176/09)

2009/C 180/50

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Storhertugdømmet Luxembourg (ved C. Schiltz, som befuldmægtiget, avocat P. Kinsch)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Principalt, annullation af den således affattede passus: »og for den lufthavn i hver medlemsstat, der har flest passagerbevægelser« i artikel 1, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/12/EF af 11. marts 2009 om lufthavnsafgifter (1).

— Subsidiært, annullation af direktivet i sin helhed.

— Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Storhertugdømmet Luxembourg har gjort to anbringender gældende til støtte for søgsmålet.

Med det første anbringende har Storhertugdømmet Luxembourg påberåbt sig tilsidesættelsen af princippet om forbud mod forskelsbehandling, da en lufthavn som Luxembourg-Findel på grund af udvidelsen af anvendelsesområdet for direktiv 2009/12/EF til at omfatte lufthavne »i hver medlemsstat, der har flest passagerbevægelser«, er undergivet administrative og finansielle forpligtelser, som ikke finder anvendelse på andre lufthavne, der befinder sig i en sammenlignelig situation, uden at en sådan forskelsbehandling er objektivt begrundet. Storhertugdømmet Luxembourg har i denne forbindelse navnlig anført forholdene i lufthavnene Hahn og Charleroi, der tjener den samme kundekreds som lufthavnen Findel, og som hver betjener et større antal passagerer end sidstnævnte, men ikke er undergivet de samme forpligtelser. Det forhold, at disse tre lufthavne er adskilt af grænser, kan på ingen måde berettige, at de forskelsbehandles.

Med det andet anbringende har Storhertugdømmet Luxembourg desuden gjort gældende, at den omhandlede bestemmelse ikke overholder principperne om subsidiaritet og proportionalitet. Dels er en intervention på fællesskabsplan nemlig ikke nødvendig for at regulere et forhold, der udmærket kunne have været reguleret på nationalt plan, så længe tærsklen på 5 mio. passagerer ikke er nået. Dels indebærer anvendelsen af direktivet procedurer og yderligere uberettigede omkostninger for en lufthavn som Findel, som kun adskiller sig ved at have flest passagerbevægelser i en medlemsstat, uden at denne faktor reelt er relevant for direktivets formål.

(1) EUT L 70, s. 11.
3)

Er artikel 152 EF og 153 EF, som har til formål at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau og et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, til hinder for en national lovgivning som den, der følger af artikel 1 i lov nr. 475 af 2. april 1968 og artikel 13 i dekret nr. 1275 fra republikkens præsident af 21. august 1971, for så vidt som den betinger tilladelse til flytning af et apotek inden for et angivet område af, at afstanden til andre apoteker skal være mindst 200 meter, målt som den korteste gåafstand fra dørtærskel til dørtærskel mellem apotekerne, uden at der tages hensyn til kundernes behov eller kravet om en effektiv lokal fordeling af tjenester vedrørende sundhedsbeskyttelse?
3)

Skal artikel 6 i Rådets direktiv 77/249/EØF af 22. marts 1977 om lettelser med henblik på den faktiske gennemførelse af advokaters fri udveksling af tjenesteydelser (1), idet den bestemmer, at »[e]n medlemsstat kan udelukke advokater, der er lønmodtagere i henhold til en arbejdskontrakt med en offentlig eller privat virksomhed, fra repræsentation og forsvar i retten for denne virksomhed, i det omfang advokater, der er etableret i den pågældende stat, er udelukket herfra«, fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, såsom artikel 1 og 2 i lov nr. 339 af 25. november 2003, hvormed der er genindført et forbud mod, at deltidsansatte lønmodtagere i det offentliges tjeneste udøver advokaterhvervet, hvorved disse forhindres i at udøve dette erhverv, selv om de har en advokatbestalling, idet loven stiller krav om, at de slettes af advokatfortegnelsen ved beslutning fra advokatrådet, medmindre lønmodtageren selv bringer tjenesteforholdet til ophør, når disse nationale bestemmelser ligeledes finder anvendelse på lønnede advokater, som udfører advokatvirksomhed i medfør af bestemmelserne om fri udveksling af tjenesteydelser?
4)

Vedrørende rammeafgørelse 2001/220/RIA’s artikel 10, stk. 1, ønsker denne ret oplyst, om udtrykket »[h]ver medlemsstat søger at fremme mægling i straffesager i forbindelse med lovovertrædelser, hvor den anser denne fremgangsmåde for hensigtsmæssig« indebærer en garanti for almen adgang til mulighed for mægling i straffesager, under forudsætning af at de øvrige lovfastsatte betingelser er opfyldt, uden mulighed for fortolkning. Dvs. om der skal gives et bekræftende svar på spørgsmålet om forekomsten af en betingelse, hvorefter »gennemførelsen af den retslige procedure kan udelades, når der tages højde for den begåede overtrædelse, mæglingstypen og den mistænkte person, eller det kan konstateres, at retten kan vurdere den aktive anger i forbindelse med domfældelsen«, er i overensstemmelse med bestemmelserne (kravene) i rammeafgørelsens artikel 10?
1)

Skal artikel 17 og 19 i direktiv 98/71/EF (1) fortolkes således, at en medlemsstat i medfør af en national lov, hvorved direktivet er blevet gennemført i national ret, ud over selvstændigt at kunne bestemme omfanget af og betingelserne for beskyttelsen, også kan bestemme, at denne beskyttelse ikke gælder for mønstre, der — skønt de opfylder betingelserne for ophavsretlig beskyttelse — har måttet betragtes som offentligt tilgængelige inden datoen for ikrafttrædelse af den nationale gennemførelseslovgivning, enten fordi de aldrig var blevet registreret som mønstre, eller fordi den pågældende registrering var udløbet?
2)

Påhviler det under alle omstændigheder en i en medlemsstat uafhængigt af en sådan direkte virkning at anvende et direktiv, der endnu ikke er gennemført, eller hvis anvendelighed efter gennemførelsen synes udelukket i henhold til den nationale lovgivning, som parameter ved fortolkning af national ret og således som grundlag for løsning af fortolkningsmæssige tvivlsspørgsmål.?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour administrative d'appel de Nantes (Frankrig) den 10. juni 2009 — Scott SA, Kimberly Clark SNC, nu Kimberly Clark SAS mod Ville d'Orléans

(Sag C-210/09)

2009/C 205/36

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative d'appel de Nantes

Parter i hovedsagen

Appellanter: Scott SA, Kimberly Clark SNC, nu Kimberly Clark SAS

Appelindstævnte: Ville d'Orléans

Præjudicielt spørgsmål

Er en fransk forvaltningsdomstols eventuelle ophævelse af udstedte opkrævninger vedrørende tilbagebetaling af den støtte, som Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber den 12. juli 2000 erklærede uforenelig med fællesmarkedet (1) med den begrundelse, at disse ikke overholder lovbestemmelser vedrørende den indholdsmæssige udformning af disse opkrævninger, af en sådan karakter, i betragtning af den kompetente myndigheds mulighed for at berigtige den fejl, afgørelserne er behæftet med, at der kan siges at være tale om en hindring for en omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning af 12. juli 2000 og dermed en tilsidesættelse af artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af traktatens artikel 93 (2)?

(1) Kommissionens beslutning af 12.7.2000 om den statsstøtte, Frankrig har iværksat til fordel for Scott Paper SA/Kimberly-Clark (EFT 2002 L 12, s. 1).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).
—

Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2007/16/EF af 19. marts 2007 om gennemførelse af Rådets direktiv 85/611/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) med hensyn til afklaring af bestemte definitioner (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/20

Sag anlagt den 9. juni 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Slovakiske Republik

(Sag C-207/09)

2009/C 205/35

Processprog: slovakisk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved K. Simonsson og A. Tokár, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Slovakiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i direktiv 94/57/EF (1), idet den ved gennemførelsen af inspektion og syn som omhandlet i direktivets artikel 3 har gjort brug af tjenesteydelser fra selskaber, som ikke anerkendes som klassifikationsselskaber i henhold til direktivets artikel 2 og 4.

— Den Slovakiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den Slovakiske Republik har gjort brug af tjenesteydelser fra selskaber, som ikke er anerkendte klassifikationsselskaber i henhold til direktiv 94/57/EF, og tilbagekaldte ifølge Kommissionens oplysninger ikke de bemyndigelser, der blev givet disse selskaber. I øvrigt, eftersom Den Slovakiske Republik ikke har indført en passende lovgivning med henblik på at hindre eventuelle fremtidige bemyndigelser til selskaber, der ikke anerkendes som klassifikationsselskaber, er der desuden risiko for, at lignende tilfælde af manglende gennemførelse af direktiv 94/57/EF, såsom det tilfælde, der er genstand for nærværende søgsmål, vil opstå igen.

(1) Rådets direktiv 94/57/EF af 22.11.1994 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse dermed (EFT L 319 af 12.12.1994, s. 20).
—

Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, idet den ikke i lovdekret nr. 177/92 af 13. august, der fastsætter betingelserne for godtgørelse af lægeudgifter afholdt i udlandet, eller i nogen anden national lovbestemmelse, har foreskrevet mulighed for at godtgøre ikke-hospitalsrelaterede lægeudgifter afholdt i en anden medlemsstat, undtagen under de omstændigheder, der er fastlagt i forordning (EØF) nr. 1408/71 (1), eller i det omfang dette lovdekret tillader godtgørelse for ikke-hospitalsrelaterede lægeudgifter afholdt i en anden medlemsstat, underlægger denne godtgørelse en forudgående tilladelse.
3)

Er artikel 90, stk. 11, i lovdekret nr. 81 af 9. april 2008, for så vidt som der deri kun er fastsat en forpligtelse — for så vidt angår private arbejder, for hvilke der ikke skal indhentes byggetilladelse — for koordinatoren for udførelsen til at opstille en sikkerhedsplan i situationer, hvor andre virksomheder end den, der oprindeligt stod for arbejderne, involveres, mens arbejderne pågår, i strid med artikel 3 i direktiv 92/57/EØF af 24. juni 1992, der under alle omstændigheder fastsætter en forpligtelse til at udpege en koordinator for bygværkets opførelse uanset arbejdernes art, og som udelukker, at forpligtelsen til at opstille en plan for sikkerhed og sundhed, når der er tale om arbejder, der indebærer særlige risici som dem, der er opregnet i direktivets bilag II, kan fraviges?
1)

Skal artikel 204, stk. 1, litra a, jf. artikel 92 og 96 sammenholdt med artikel 1 og artikel 4, nr. 9) og 10) i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (1) af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks fortolkes således; a) at der opstår toldskyld, hvis en forsendelsesprocedure for varer, der ikke eksisterer fysisk, ved en fejl påbegyndes i NCTS-systemet af en godkendt afsender, og hvis forsendelsesproceduren som følge heraf ikke efterfølgende kan afsluttes forskriftsmæssigt, eller således b) at der ikke opstår toldskyld, idet forsendelsesproceduren alene forudsættes anvendt på fysisk eksisterende varer, således at fejlagtig generering af en forsendelse i NCTS-systemet for varer, der ikke eksisterer fysisk, ikke fører til pålæggelse af told.
1)

Er Kommissionens forordning nr. 530/2008 (1) ugyldig, fordi den tilsidesætter traktatens artikel 253, for så vidt som den ikke giver en tilstrækkelig begrundelse for vedtagelsen af de i forordningens artikel 1, 2 og 3 indførte hasteforanstaltninger, og for så vidt som den ikke giver et tilstrækkeligt klart billede af begrundelsen for disse foranstaltninger?
2)

Er det muligt for en national myndighed i en medlemsstat, som allerede i 2004 har afgjort, at det er muligt for en plan at opfylde kravene i direktiv 2001/42 (og siden har fastholdt dette også for de nationale domstole), at tage denne afgørelse op til fornyet overvejelse og i november 2007 træffe afgørelse om, at det ikke var muligt for den omhandlede plan at efterkomme direktiv 2001/42?
1)

Udelukker artikel 2, stk. 1 og 2, i Rådets første direktiv 67/227/EØF af 11. april 1967 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (1) sammenholdt med artikel 2, artikel 10, stk. 1 og 2, samt artikel 17, stk. 1 og 2, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (2), muligheden for i henhold til artikel 111, stk. 2, sammenholdt med stk. 1, i lov af 11. marts 2004 om afgift på varer og tjenesteydelser (Dz. U. nr. 54, nr. 535, som ændret) med hensyn til afgiftspligtige, som foretager salg til fysiske personer, der ikke udøver økonomisk aktivitet, samt til personer, der udøver økonomisk aktivitet i form af landbrugsmæssig enkeltbedrift, og som tilsidesætter forpligtelsen til at registrere omsætningen og den afgift, der skal betales, ved anvendelse af kasseapparat, at indføre en midlertidig fortabelse af retten til at nedsætte det afgiftsbeløb, der skal betales, med 30 % af det afgiftsbeløb, der beregnes ved køb af varer og tjenesteydelser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 193/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 10. juni 2009 — Ilonka Sayn-Wittgenstein

(Sag C-208/09)

2009/C 193/15

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ilonka Sayn-Wittgenstein

Sagsøgt: Landeshauptmann von Wien

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 18 EF til hinder for en lovgivning, hvorefter en medlemsstats kompetente myndigheder nægter at anerkende et i en anden medlemsstat fastsat efternavn for et (voksent) adoptivbarn, fordi efternavnet indeholder en adelsbetegnelse, der ikke (heller ikke forfatningsretligt) tillades anvendt i den førstnævnte medlemsstat?
1)

Skal den nationale ret anvende artikel 49 EF i en retssag mellem Rijksdienst voor Sociale Zekerheid og en hovedentreprenør, der er etableret i Belgien, når der påstås dom for, at denne hovedentreprenør i medfør af artikel 30a, stk. 3, i lov af 27. juni 1969 om ændring af lovdekret af 28. december 1944 om arbejdstagernes sociale sikring (som affattet før ændringen af denne artikel ved artikel 55 i programloven af 27.4.2007) som solidarisk medskyldner hæfter for en del af den gæld, der påhviler en underentreprenør, der er etableret i Belgien og ikke er registreret, eller når der påstås dom over entreprenøren, fordi han ikke har opfyldt forpligtelsen til tilbageholdelse i medfør af lovens artikel 30, stk. 4?