Under en retstvist om udbetalingen af den restitution, som hjemles ved Rådets forordning nr. 141/64/EØF af 21. oktober 1964 for eksport til tredjelande af mel af gluten på grundlag af andre kornsorter end hvede under toldposition 11.09, er der opstået nogle fortolkningsproblemer vedrørende nævnte forordnings artikel 18 i forbindelse med artikel 3, litra b i Kommissionens forordning nr. 163/64/EØF af 29. oktober 1964, der fastsætter formerne for gennemførelsen af bestemmelserne i den nævnte artikel 18.

I forbindelse med artikel 17 i samme forordning, som indfører et system med produktionsrestitutioner for majs og blød hvede, der anvendes i stivelsesindustrien, bestemmer artikel 18, at der ved beregningen af størrelsen af de eksportrestitutioner, som skal ydes for de i forordningen omtalte produkter, skal tages hensyn til de produktionsrestitutioner, der hjemles for de nævnte basisprodukter.

Artikel 3, litra b i Kommissionens gennemførelsesforordning nr. 163/64 bestemmer, at der — når en medlemsstat yder produktionsrestitution — skal ske beregning af »den restitution, der kan ydes ved eksporten af de i artikel 1 nævnte forarbejdede produkter bestemt til tredjelande, i overensstemmelse med artikel 15 i forordning nr. 141/64/EØF; dog nedsættes den eksportrestitution, som kan ydes, med incidencen af den produktionsrestitution, der udbetales af den eksporterende medlemsstat på tidspunktet for eksporten«.

I maj 1967 eksporterede det berettigede firma, som er sagsøger i hovedsagen, mel af gluten på basis af andre kornsorter end hvede, hvilken vare det havde produceret ved som råvare at anvende et produkt, der var importeret fra tredjelande under betegnelsen »dyrefoder på basis af majsgluten« henhørende under toldposition 23.03. Der fandtes ikke nogen fælles markedsordning for et sådant basisprodukt i landbrugssektoren. Ved indførslen til Fællesskabet blev det ikke pålagt nogen afgift. I forbindelse med eksporten af mel af gluten, som er udvundet af nævnte vare, udbetalte det tyske interventionsorgan (Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel) sagsøgeren en restitution, der var beregnet i overensstemmelse med artikel 15 i forordning nr. 141/64, hvorved man særlig tog hensyn til priserne for majs; imidlertid fremdrog man den produktionsrestitution, som eksportstaten udbetalte for majs på eksporttidspunktet, alt i henhold til den nævnte bestemmelse i artikel 3, litra b i forordning nr. 163/64. Den således ydede eksportrestitution androg 47,40 DM pr. ton.

Sagsøgeren kræver nu at få udbetalt den samlede ydelse, der kunne udbetales på det pågældende tidspunkt, dvs. 398 DM pr. ton, idet han gør gældende, at det er med urette, at man i hans tilfælde har fratrukket produktionsrestitutionen for majs, som han ikke var berettiget til, fordi han fremstillede mel af gluten på grundlag af en vare, for hvilken der ikke er hjemlet nogen produktionsrestitution.

Under denne retstvist anmoder Bundesfinanzhof Domstolen om at afgøre, om artikel 18 i forordning nr. 141/64/EØF i forbindelse med artikel 3, litra b i forordning nr. 163/64 skal fortolkes således, at der — såfremt der ikke er hjemmel for nogen produktionsrestitution for et produkt, som hidrører fra majs og er importeret med henblik på fremstilling af mel af gluten, og — selv om den indførte vare ikke pålægges importafgift — skal tages hensyn til produktionsrestitutionen for majsstivelse ved beregningen af størrelsen af den eksportrestitution, som hver stat på det pågældende tidspunkt — inden for de grænser, der er fastsat af de gældende fællesskabsforordninger — kan yde sine eksportører.

Kommissionen anfører, at man altid vil foretage fradrag, foruden af praktiske grunde også under hensyn til den generelle karakter af artikel 3 i forordning nr. 163/64, der ikke forudsætter noget direkte forhold mellem størrelsen af den produktionsrestitution, som skal inddrages under beregningen af eksportrestitutionen, og produktionsomkostningerne.