Med dette underanbringende gør appellanten gældende, 
at Retten har foretaget en sammenligning af tegnene ved 
at basere sig på omdømmet og/eller den høje grad af 
særpræg ved mærket »Rioja«, hvilket ikke er godtgjort 
under sagen.  
B. Det andet appelanbringende baserer sig på den analoge tilsi ­
desættelse af artikel 43 i EF-varemærkeforordning nr. 
40/94 (  5 ), nu artikel 42, i EF-varemærkeforordning nr. 
207/2009.  
Appellanten foreholder her Retten, at den har foretaget en 
indskrænkning af listen over varer og tjenesteydelser som 
udfærdiget på grund af erklæringen om fremtidig anvendelse 
af det ansøgte varemærke, hvilket kun er muligt for regi ­
strerede varemærker, som har været gyldigt registreret i 
mindst fem år, og forudsat at der føres bevis for brug 
efter anmodning fra ejeren af det anfægtede varemærke i 
henhold til artikel 42, stk. 2, i EF-varemærkeforordningen.  
( 1 ) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 (EUT L 78, s. 1).  
( 2 ) Sml. I, s. 5507.  
( 3 ) Sml. I, s. 5421  
( 4 ) Sml. I, s. 2779  
( 5 ) EFT L 1994 11, s. 1  
Sag anlagt den 4. august 2010 — Europa-Kommissionen 
mod Kongeriget Belgien  
(Sag C-397/10)  
(2010/C 301/10)  
Processprog: fransk  
Parter  
Sagsøger:  Europa-Kommissionen (ved J.-P. Keppenne og I.V. 
Rogalski, som befuldmægtigede)  
Sagsøgt:  Kongeriget Belgien  
Sagsøgerens påstande  
— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forplig ­
telser i henhold til artikel 56 TEUF, idet det pålægger 
følgende forpligtelser for så vidt angår vikarvirksomheders 
aktiviteter: Virksomhedens formål må udelukkende være 
vikarbureauvirksomhed (i Hovedstadsregionen Bruxelles), 
en bestemt juridisk form (i Hovedstadsregionen Bruxelles) 
og besiddelse af en mindste selskabskapital på 30 987 
EUR (i regionen Flandern)  
— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.  Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter  
Kommissionen har til støtte for sit søgsmål fremsat tre klage ­
punkter vedrørende tilsidesættelse af artikel 56 i traktaten om 
Den Europæiske Unions funktionsmåde.  
Med sit første klagepunkt har sagsøgeren gjort gældende, at 
kravet om, at virksomhedens formål udelukkende må være 
vikarbureauvirksomhed, udgør en væsentlig hindring for virk ­
somheder med hjemsted i andre medlemsstater, der har tilla ­
delse til at udøve andre typer aktiviteter i de andre medlems ­
stater. Denne foranstaltning vil således tvinge disse virksom ­
heder til at ændre deres status for at kunne levere tjeneste ­
ydelser, herunder midlertidigt, i Hovedstadsregionen Bruxelles.  
Med sit andet klagepunkt har Kommissionen anført, at forplig ­
telsen for en virksomhed, der har hjemsted i en anden medlems ­
stat, til at have en bestemt juridisk form eller status udgør en 
væsentlig restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser. 
Formålet at beskytte arbejdstagerne, som sagsøgte har påberåbt 
som begrundelse, kan opnås ved mindre restriktive foranstalt ­
ninger, eksempelvis ved et krav om, at virksomheden skal 
bevise, at den er tilstrækkeligt forsikret.  
Med sit tredje klagepunkt har sagsøgeren endelig kritiseret den i 
regionen Flandern fastsatte forpligtelse om besiddelse af en 
mindste selskabskapital på 30 987, for så vidt som et sådant 
krav medfører, at visse virksomheder, der har hjemsted i en 
anden medlemsstat, pålægges at foretage ændringer i deres 
selskabskapital for at kunne levere tjenesteydelser i Belgien, 
herunder på midlertidig basis. Mindre indgribende foranstalt ­
ninger, såsom kautionering eller indgåelse af en forsikringsaftale, 
vil imidlertid kunne opfylde sagsøgtes formål om at beskytte 
arbejdstagerne.  
Appel iværksat den 6. august 2010 af Mediaset SpA til 
prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 
15. juni 2010 i sag T-177/07, Mediaset SpA mod Europa- 
Kommissionen, støttet af Sky Italia Srl  
(Sag C-403/10 P)  
(2010/C 301/11)  
Processprog: engelsk  
Parter  
Appellant:  Mediaset SpA (ved dikigoros K. Adamantopoulos og 
avvocato G. Rossi)  
De andre parter i appelsagen:  Europa-Kommissionen, Sky Italia Srl  
Appellanten har nedlagt følgende påstande  
— Rettens dom af 15. juni 2010 i sag T-177/07 ophæves.DA C 301/8 Den Europæiske Unions Tidende 6.11.2010
— Der træffes endelig afgørelse i tvisten ved annullation af 
Europa-Kommissionens beslutning, som blev anfægtet i 
første instans, subsidiært hjemvises sagen til Retten.  
— Europa-Kommissionen og Sky Italia bærer omkostningerne i 
første instans.  
Anbringender og væsentligste argumenter  
1) Appellanten gør gældende, at Retten har begået to retlige 
fejl, idet den har afvist appellantens henvisninger til anven ­
delsesområdet for artikel 4, stk. 1, i italiensk lov 
nr. 350/2003 såvel som appellantens anbringende om 
forskellen mellem begreberne i) selektivitet i henhold til 
artikel 107, stk. 1, TEUF og ii) forskelsbehandling, der 
adskiller sig fra teknologisk neutralitet. Som følge heraf 
har Retten begået den åbenbare retlige fejl juridisk at karak ­
terisere den italienske lov som ikke værende teknologisk 
neutral.  
2) Retten begik en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 107, 
stk. 1, TEUF ved at formode, at den italienske lovs påståede 
karakter af ikke at være teknologisk neutral nødvendigvis 
gav appellanten en selektiv økonomisk fordel. Herudover 
begik Retten en retlig fejl ved at fastslå, at sagsøgte i 
sagen for Retten var berettiget til at vurdere, at Mediaset 
havde en økonomisk fordel, når Retten (ligesom sagsøgte) 
ikke juridisk har karakteriseret et abstrakt — men blot 
formodet — »større antal seere« og en abstrakt »markeds ­
udbredelse til lave omkostninger« som en særlig økonomisk 
fordel for Mediaset. Retten har også givet en utilstrækkelig 
begrundelse, hvilket er i strid med statuttens artikel 36, og 
åbenbart foretaget en urigtig gengivelse af de faktiske 
omstændigheder og begået en retlig fejl ved at tage udgangs ­
punkt i en urigtig og fordrejet fortolkning af den anfægtede 
beslutning i dommens præmis 62-68 og 74-79. Retten har i 
hvert fald begået en retlig fejl ved at sætte sin egen fortolk ­
ning i stedet for den, der fremgik af den anfægtede beslut ­
ning, med hensyn til Mediasets påståede fordel og fortolke 
anførte beviser på en måde, der ikke stemmer overens med 
ordlyden og analysen, der fremgår af den anfægtede beslut ­
nings betragtning 82-95, og ved at foretage en urigtig gengi ­
velse af beviserne. Retten har også foretaget en retlig fejl 
med hensyn til begrebet »indirekte støttemodtager« og dets 
anvendelse og juridiske kategorisering i denne sag.  
3) Retten har desuden begået en retlig fejl ved helt at have 
undladt at vurdere de særskilte anbringender, der fremgår 
af henholdsvis punkt 93-96 og 121-129 i stævningen i 
forbindelse med vurderingen af den italienske lovs forene ­
lighed med artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF. Retten har 
heller ikke i denne henseende givet en tilstrækkelig begrun ­
delse. Retten begik desuden en retlig fejl, da den anvendte 
artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF, idet den erklærede den 
italienske lov for uforenelig med fællesmarkedet som følge 
af og udelukkende på grund af den påståede manglende overholdelse af princippet om teknologisk neutralitet, der 
opstår ved den påståede udelukkelse af satellitdekodere fra 
at kunne drage fordel af denne lov — hvilket ikke er 
tilfældet — og idet den godtog, at sagsøgte ikke havde fore ­
taget en juridisk vurdering af foranstaltningens fordrejende 
virkninger på markedet for betalings-tv gennem en egentlig 
juridisk, økonomisk og afvejende test af: a) de specifikke 
konkurrencefordrejninger på betalings-tv-markedet og b) 
den øgede effektivitet af den økonomiske fordel. Den 
økonomiske fordel blev blot formodet til at begynde med 
og anset for uforenelig med fællesmarkedet på grund af dens 
påståede manglende teknologiske neutralitet. Retten begik 
yderligere en retlig fejl og fremkom med en urigtig begrun ­
delse, da den afviste det tredje anbringende i stævningen. 
Retten fremlagde og misfortolkede ikke blot det pågældende 
anbringende og argumenterne vedrørende den anfægtede 
beslutnings selvmodsigende begrundelse, men undlod også 
at undersøge sådanne argumenter og afviste dem derfor fejl ­
agtigt som ugrundede.  
4) Retten begik endelig en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 
14 i forordning 659/1999 (  1 ), idet den ikke tog i betragt ­
ning, at manglerne ved den anfægtede beslutning vedrø ­
rende den økonomiske fordel, som sagsøgeren påstås at 
have opnået, reelt umuliggjorde tilbagesøgning af den 
påståede statsstøtte i strid med retssikkerhedsprincippet. 
Den anfægtede beslutning var således uden nogen effektiv 
og gennemskuelig løsning og uden et godt tilbagebetalings ­
system. Retten misfortolkede også appellantens anbrin ­
gender i denne henseende og begik en retlig fejl ved at 
anse det for muligt, at den anfægtede beslutning kunne 
genoprette den tidligere situation.  
( 1 ) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse 
af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93, EFT L 83, s. 1.  
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High 
Court of Justice (Queen's Bench Division) (Det Forenede 
Kongerige) den 18. august 2010 — Deo Antoine Homawoo 
mod GMF Assurances SA  
(Sag C-412/10)  
(2010/C 301/12)  
Processprog: engelsk  
Den forelæggende ret  
High Court of Justice (Queen's Bench Division)DA 6.11.2010 Den Europæiske Unions Tidende C 301/9