DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE UDVIDEDE AFDELING) DEN 18. SEPTEMBER 1995. - BLACKSPUR DIY LTD, STEVEN KELLAR, J.M.A. GLANCY OG RONALD COHEN MOD RAADET FOR DEN EUROPAEISKE UNION OG KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ERSTATNINGSSOEGSMAAL - FAELLESSKABETS ANSVAR UDEN FOR KONTRAKTFORHOLD - AARSAGSFORBINDELSE - ANTIDUMPINGTOLD - GRUNDFORORDNING NR. 2423/88. - SAG T-168/94.



Samling af Afgørelser 1995 side II-02627



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Ansvar uden for kontraktforhold ° betingelser ° retsstridighed ° skade ° aarsagsforbindelse ° begreb ° bevisbyrde

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2)

Sammendrag

Faellesskabets ansvar i henhold til traktatens artikel 215, stk. 2, forudsaetter opfyldelse af en raekke betingelser vedroerende retsstridigheden af den adfaerd, som institutionerne haevdes at have udvist, eksistensen af en skade og aarsagsforbindelsen mellem institutionens adfaerd og den paaberaabte skade.

Der foreligger en aarsagsforbindelse efter traktatens artikel 215, stk. 2, naar der er en direkte aarsagsforbindelse mellem den fejl, der er begaaet af den paagaeldende institution, og det tab, der paaberaabes, hvilken sammenhaeng sagsoegerne skal bevise.

Parter

I sag T-168/94,

Blackspur DIY Ltd, Unsworth, Bury (Det Forenede Kongerige),

Steven Kellar, J.M.A. Glancy og Ronald Cohen, Manchester (Det Forenede Kongerige),

ved Barrister Paul Lasok, Bar of England and Wales, og Solicitor Charles Khan, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Maria Dennewald, 12, avenue de la Porte Neuve,

sagsoegere,

mod

Raadet for Den Europaeiske Union ved Jorge Monteiro, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, bistaaet af Hans-Juergen Rabe og Georg M. Berrisch, Hamburg og Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos direktoer Bruno Eynard, Den Europaeiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100, boulevard Konrad Adenauer,

og

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Eric White, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegte,

hvori der i henhold til EOEF-traktatens artikel 178 og artikel 215, stk. 2, er nedlagt paastand om, at Raadet og Kommissionen tilpligtes at erstatte det tab, som sagsoegerne haevder at have lidt paa grund af disse institutioners handlinger og undladelser i forbindelse med paalaeggelse af en antidumpingtold paa indfoersler af visse malerpensler og -boerster med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik,

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Foerste Udvidede Afdeling)

sammensat af praesidenten, J.L. Cruz Vilaça, og dommerne D.P.M. Barrington, H. Kirschner, A. Kalogeropoulos og V. Tiili,

justitssekretaer: H. Jung,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 18. maj 1995,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 I 1986 indledte Kommissionen, paa grundlag af en klage indgivet af Den Europaeiske Sammenslutning af Boerste- og Penselfabrikanter (herefter "FEIBP") en undersoegelse i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/84 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 46, s. 45, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2423/88 af 11.7.1988, EFT L 209, s. 1, herefter "grundforordningen"), vedroerende importen af visse pensler og boerster med oprindelse i Kina. De beroerte parter blev underrettet herom ved en meddelelse fra Kommissionen, som blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den 30. april 1986 (EFT C 103, s. 2). Efter at den paagaeldende kinesiske eksportoer havde afgivet og Raadet havde accepteret et tilsagn om begraensning af udfoerslerne, blev proceduren afsluttet uden indfoerelse af en antidumpingtold ved Raadets afgoerelse 87/104/EOEF af 9. februar 1987 om godtagelse af tilsagn i forbindelse med antidumpingproceduren vedroerende importen af malerpensler, -boerster og lignende med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og om afslutning af undersoegelsen (EFT L 46, s. 45).

2 Denne procedure blev imidlertid senere genoptaget paa grundlag af en ny klage indgivet af FEIBP i maj 1988, som denne gang vedroerte manglende overholdelse af betingelserne i det tilsagn, som den kinesiske eksportoer havde afgivet. De beroerte parter blev underrettet herom ved offentliggoerelse den 4. oktober 1988 af en meddelelse om genoptagelse af antidumpingproceduren vedroerende importen i Faellesskabet af visse malerpensler, hvidtekoste, lakpensler og lignende med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik (EFT C 257, s. 5). Efter at have fastslaaet, at dette tilsagn ikke blev overholdt, indfoerte Kommissionen ved forordning (EOEF) nr. 3052/88 af 29. september 1988 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af visse malerpensler, hvidtekoste, lakpensler og lignende med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik (EFT L 272, s. 16) en midlertidig antidumpingtold paa 69% af stykprisen paa de paagaeldende varer. Ved Raadets afgoerelse 88/576/EOEF af 14. november 1988 ophaevede Raadet afgoerelse 87/104/EOEF (EFT L 312, s. 33), og den 20. marts 1989 indfoerte det ved forordning (EOEF) nr. 725/89 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af pensler og boerster til maling, kalkning, lakering og lignende med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og om endelig opkraevning af den midlertidige antidumpingtold, der er paalagt denne import (EFT L 79, s. 24) en endelig antidumpingtold, hvis sats var identisk med satsen for den midlertidige told.

3 Den 22. oktober 1991 har Domstolen i besvarelse af et praejudicielt spoergsmaal i henhold til EOEF-traktatens artikel 177 fra Finanzgericht Bremen, fastslaaet, at forordning nr. 725/89 er ugyldig, fordi de paagaeldende varers normalvaerdi ikke var blevet fastsat paa en hensigtsmaessig og ikke urimelig maade, efter grundforordningens artikel 2, stk. 5, litra a) (Noelle-dommen, sag C-16/90, Sml. I, s. 5163). I denne dom udtalte Domstolen, at den tyske virksomhed Noelle, som var en uafhaengig importoer af boerster og pensler, under antidumpingproceduren havde fremdraget en tilstraekkelig raekke omstaendigheder til "at rejse tvivl om, hvorvidt valget af Sri Lanka som referenceland var hensigtsmaessigt og ikke urimeligt" ved fastsaettelsen af normalvaerdien, og at Kommissionen og Raadet ikke havde gjort "en tilstraekkelig serioes indsats for at undersoege, om Taiwan kunne anses for et passende referenceland", som Noelle havde foreslaaet. Efter afsigelsen af denne dom genoptog Kommissionen undersoegelsen, og ved afgoerelse 93/325/EOEF af 18. maj 1993 om afslutning af antidumpingproceduren vedroerende importen af pensler og boerster til maling, kalkning, lakering og lignende med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik (EFT L 127, s. 15) afsluttede den endeligt proceduren uden at indfoere en antidumpingtold.

4 I juli 1988, altsaa to maaneder foer den midlertidige antidumpingtold blev indfoert, afgav det engelske selskab, Blackspur DIY Limited (herefter "Blackspur"), som blev stiftet paa samme tid og havde en kapital paa 0,75 mio. UKL, og hvis selskabsformaal var salg og forhandling af hobbyvaerktoej ("goer det selv"-markedet), en foerste ordre paa indfoersel af pensler hidroerende fra Kina. Fortoldningen af dette parti fandt sted den 5. oktober 1988, men de britiske toldmyndigheder kraevede foerst betaling af antidumpingtold sytten maaneder senere, nemlig den 5. marts 1990. I august 1990 blev Blackspur sat under tilsyn (receivership) og derefter likvideret.

5 Det er paa denne baggrund, at Blackspur, samt dets direktoerer, aktionaerer og kautionister, Steven Kellar, J.M.A. Glancy og Ronald Cohen ved staevning indleveret paa Domstolens Justitskontor den 10. august 1993 har anlagt naervaerende sag i henhold til EOEF-traktatens artikel 215, stk. 2, for at opnaa erstatning for tabt fortjeneste og for det tab, som de haevder at have lidt paa grund af Faellesskabets ulovlige adfaerd i forbindelse med indfoerelsen af en antidumpingtold.

6 I henhold til artikel 4 i Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 om aendring af afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 144, s. 21) er sagen ved Domstolens kendelse af 18. april 1994 blevet henvist til Retten, hvor den er blevet registreret under nr. T-168/94.

7 Ved Rettens afgoerelse af 2. juni 1994 er den refererende dommer blevet tilknyttet Foerste Udvidede Afdeling, som sagen dernaest er blevet henvist til. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Foerste Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Sagsoegerne er dog blevet anmodet om at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal og fremlaegge nogle dokumenter. Sagsoegerne har efterkommet Rettens anmodning den 8. maj 1995. Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret mundtlige spoergsmaal fra Retten under det offentlige retsmoede, som afholdtes den 18. maj 1995.

Parternes paastande

8 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:

° Det fastslaas, at Det Europaeiske Faellesskab er forpligtet til at erstatte det tab, som sagsoegerne har lidt.

° Det Europaeiske Faellesskab tilpligtes til at betale sagsoegerne de beloeb, som de kraever.

Subsidiaert:

° Det paalaegges parterne:

i) inden for en rimelig frist, som fastsaettes af Retten og regnes fra dommens dato, at underrette Retten om stoerrelsen af den erstatning, som de fastsaetter efter aftale, eller i mangel af aftale

ii) inden for samme frist at forelaegge Retten en opgoerelse, stoettet af talmaessige oplysninger, over stoerrelsen af det anslaaede tab, for at Retten enten kan traeffe afgoerelse om erstatningens stoerrelse eller overlade dette til uafhaengige sagkyndige udpeget af Retten.

° Det Europaeiske Faellesskab tilpligtes at betale sagsoegerne ethvert beloeb, som disse maatte have krav paa paa grundlag af det foregaaende punkt i paastanden.

° Det Europaeiske Faellesskab tilpligtes at betale rente af de beloeb, som skal betales til sagsoegerne, paa 9%, subsidiaert efter en sats fastsat af Retten.

° Det Europaeiske Faellesskab tilpligtes at betale sagens omkostninger.

9 Raadet har nedlagt foelgende paastande:

° Frifindelse.

° Sagsoegerne tilpligtes til at betale sagens omkostninger.

10 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

° Sagen afvises i sin helhed, subsidiaert for saa vidt angaar den anden, den tredje og den fjerde sagsoeger.

° Subsidiaert, frifindelse.

° Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Formaliteten

Parternes anbringender og argumenter

11 Kommissionen er ligesom Raadet af den opfattelse, at sagsoegerne ikke har fremfoert noget bevis til stoette for deres anbringender om, at faellesskabsinstitutionernes handlinger og undladelser skulle vaere ulovlige, eller for de tab, som de haevder at have lidt. Det er heller ikke godtgjort, at der er en direkte aarsagsforbindelse mellem de handlinger, som haevdes at vaere ulovlige, og det paaberaabte tab. Da aarsagsforbindelsen er en retlig omstaendighed, som skal godtgoeres tilstraekkeligt (Rettens dom af 10.7.1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367), er de i artikel 38, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement fastsatte betingelser for, at sagen kan antages til realitetsbehandling, saaledes ikke opfyldt.

12 Subsidiaert har Kommissionen nedlagt paastand om, at sagen endvidere afvises, for saa vidt den er anlagt af den anden, den tredje og den fjerde sagsoeger i deres egenskab af selskabsdeltagere i, direktoerer og kautionister for Blackspur. Den har anfoert, at der ikke foreligger nogen aarsagsforbindelse mellem det tab, som disse haevder at have lidt, og de handlinger foretaget af faellesskabsinstitutionerne, som haevdes at vaere ulovlige, for saa vidt som Blackspur' s direktoerer ikke har fremlagt noget bevis for, at de tab, som de angiveligt har lidt i deres egenskab af sidstnaevntes kreditorer, kautionister og selskabsdeltagere, har vaeret en direkte og naturlig foelge af de paagaeldende handlinger fra Faellesskabets side.

13 Sagsoegerne er af den opfattelse, at for saa vidt deres staevning indeholder en fremstilling af det noedvendige minimum af faktiske og retlige omstaendigheder, der paaberaabes, og saaledes goer det muligt for parterne i sagen at tage stilling til sagens realitet og for Retten at udoeve sine befoejelser, er betingelserne for, at sagen kan antages til realitetsbehandling, opfyldt i dette tilfaelde.

14 Med hensyn til Kommissionens argument om, at det er aabenbart, at der ikke er nogen aarsagsforbindelse mellem de handlinger og undladelser, som bebrejdes faellesskabsinstitutionerne, og de tab, som Blackspur' s direktoerer har lidt, har sagsoegerne anfoert, at det vanskeligt kan haevdes, at de negative virkninger, som tabet af en betydelig del af Blackspur' s handelsmaessige virksomhed har haft for selskabets direktoerer, ikke paa nogen maade stod i forbindelse med indfoerelsen af antidumpingtolden, som senere blev erklaeret ugyldig af Domstolen.

15 De har tilfoejet, at naar de ikke har fremlagt dokumenter vedroerende de personlige garantier, som er ydet Blackspur af dets direktoerer, samt andre relevante dokumenter i denne forbindelse, er det fordi eksistensen af disse garantier og betalinger, som er blevet foretaget i kraft heraf, er bevist af en rapport udarbejdet af et revisionsfirma, som er vedlagt staevningen, og fordi de noejagtige vilkaar for disse garantier er uden betydning for de forskellige spoergsmaal, der er genstand for naervaerende tvist.

Rettens bemaerkninger

16 Retten finder, at formalitetsspoergsmaalet i denne sag er snaevert forbundet med sagens realitet og maa behandles sammen med denne.

Realiteten

Parternes anbringender og argumenter

Fejlen

17 Sagsoegerne har anfoert, at Kommissionen og/eller Raadet har begaaet en raekke fejl, som, betragtet hver for sig eller i deres helhed, paadrager Faellesskabet ansvar uden for kontraktforhold i henhold til EOEF-traktatens artikel 215, stk. 2, saavel i kraft af de sagsoegte institutioners administrative virksomhed som i kraft af deres regelfastsaettende virksomhed.

18 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at de sagsoegte institutioner har godtaget det tilsagn, der er afgivet af den kinesiske eksportoer af de paagaeldende varer, paa et fejlagtigt og/eller ulovligt grundlag, og at de har truffet ulovlige foranstaltninger paa grund af den manglende overholdelse af dette tilsagn. De har desuden gjort gaeldende, at Kommissionen for det foerste ikke har underrettet dem rettidigt om, at den foretog en undersoegelse af, om den kinesiske eksportoer havde tilsidesat sit tilsagn, og at den var i faerd med at indfoere en midlertidig antidumpingtold; for det andet har Kommissionen ifoelge sagsoegerne ikke foretaget en vederhaeftig og omhyggelig undersoegelse efter den klage, som FEIBP indgav i maj 1988 vedroerende tilsidesaettelsen af det tilsagn, som den kinesiske eksportoer havde afgivet; for det tredje har den ifoelge sagsoegerne ikke oejeblikkeligt indledt den procedure, der er foreskrevet i grundforordningen i tilfaelde af tilsidesaettelse af tilsagn afgivet af de beroerte eksportoerer; for det fjerde har den ikke overholdt en rimelig frist mellem genoptagelsen af proceduren og indfoerelsen af den midlertidige antidumpingtold, og endelig har den givet konkurrerende virksomheder, som er medlemmer af FEIBP, fortrolige oplysninger om indfoerelsen af den midlertidige antidumpingtold samt om dens sats og om datoen for dens ikrafttraeden.

19 Desuden har de anfoert, at Faellesskabet ligeledes har paadraget sig ansvar i betragtning af, at forordning nr. 3052/88 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af pensler med oprindelse i Kina samt Kommissionens forslag om at indfoere en endelig antidumpingtold paa denne import og forordning nr. 725/89 om indfoerelse af en saadan told dels var baseret paa faktiske og retlige vildfarelser med hensyn til fastsaettelsen af de paagaeldende varers normalvaerdi, dels er blevet vedtaget under de ovenfor beskrevne omstaendigheder (jf. praemis 18). Det samme gaelder paa grund af ophaevelsen under samme omstaendigheder af afgoerelse 87/104 om godtagelse af den kinesiske eksportoers tilsagn.

20 Endelig har Faellesskabet ogsaa paadraget sig ansvar, fordi faellesskabsinstitutionerne ifoelge sagsoegerne har undladt at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at forhindre, at den saaledes indfoerte antidumpingtold bliver omgaaet af indfoersler af pensler til lave priser hidroerende fra andre lande end Den Kinesiske Folkerepublik.

21 Sagsoegerne har subsidiaert anfoert, at for det tilfaelde, at Faellesskabet kun kan ifalde ansvar i dette tilfaelde, saafremt de handlinger og undladelser, der bebrejdes faellesskabsinstitutionerne, har vaeret en kvalificeret tilsidesaettelse af en hoejere retsregel til beskyttelses af privates interesser, er denne betingelse ligeledes opfyldt. Navnlig er de handlinger og undladelser, der bebrejdes faellesskabsinstitutionerne (jf. ovenfor, praemis 18 og 19), tilsidesaettelser af grundforordningen og navnlig af dennes artikel 4, artikel 7, stk. 1 og 5, artikel 11, stk. 1, og artikel 12, stk. 1, og disse tilsidesaettelser maa anses for at vaere klart alvorlige, da faellesskabsinstitutionerne har handlet med fuldt kendskab til de alvorlige konsekvenser, som ville foelge heraf for sagsoegerne.

22 Raadet og Kommissionen mener derimod, at en gennemgang af den adfaerd, som bebrejdes dem, ikke har frembragt nogen ulovlighed, som kan paadrage Faellesskabet ansvar.

23 De sagsoegte institutioner har navnlig gjort gaeldende, at godtagelsen af det tilsagn, som den kinesiske eksportoer har afgivet, ikke kan vaere aarsag til sagsoegernes angivelige tab, dels fordi Blackspur endnu ikke var stiftet paa denne dato og/eller, dels fordi afgoerelsen om godtagelse af tilsagnet er resultatet af en anden procedure end den, der foerte til vedtagelsen af forordning nr. 725/89, som blev erklaeret ugyldig af Domstolen. De har fremhaevet, at de foranstaltninger, som er truffet paa grund af tilsidesaettelsen af bestemmelserne i det naevnte tilsagn, ikke er ulovlige, og kan ikke erkende, at de havde nogen forpligtelse til at underrette Blackspur om, at der var indledt en undersoegelse efter tilsidesaettelsen af tilsagnet. Hvad angaar det anfoerte om, at proceduren skulle vaere genoptaget for sent, er de af den opfattelse, at en periode paa lidt under fem maaneder, som den der er forloebet mellem indgivelsen af FEIBP' s klage og procedurens genoptagelse, paa ingen maade kan anses for at vaere for lang.

24 Desuden har Raadet og Kommissionen bestridt, at grundforordningens artikel 10, stk. 6, forpligter faellesskabsinstitutionerne til at lade en frist forloebe mellem genoptagelsen af en antidumpingprocedure og indfoerelsen af en midlertidig antidumpingtold. Med hensyn til argumentet om, at faellesskabsinstitutionerne har videregivet fortrolige oplysninger vedroerende indfoerelsen af en midlertidig antidumpingtold til virksomheder, der er medlemmer af FEIBP, har Raadet og Kommissionen gjort gaeldende, at sagsoegerne ikke har foert noget som helst bevis herfor.

25 Vedroerende argumentet om, at forordning nr. 3052/88 er ulovlig, har faellesskabsinstitutionerne gjort gaeldende, at denne ulovlighed ikke kan udledes af ulovligheden af forordning nr. 725/89, da disse to retsakter var resultatet af forskellige procedurer. De har desuden gjort gaeldende, at Faellesskabet ikke kan have paadraget sig ansvar uden for kontraktforhold ved at udstede forordning nr. 725/89, fordi ingen af betingelserne for, at Faellesskabet kan paadrage sig ansvar paa grund af en normativ retsakt, er opfyldt i dette tilfaelde. Hvad endelig angaar anbringendet om, at faellesskabsinstitutionerne har undladt at traeffe foranstaltninger til at undgaa, at den antidumpingtold, der blev indfoert paa pensler hidroerende fra Kina, blev omgaaet, har Raadet og Kommissionen fremhaevet, at der ikke er foert noget bevis herfor, og at der under alle omstaendigheder ikke er indgivet nogen klage herover.

Tabet

26 Sagsoegerne har anfoert, at det tab, som Blackspur har lidt, svarer til den fortjeneste, som selskabet kunne have opnaaet ved at saelge pensler med oprindelse i Kina, nemlig 586 000 UKL, saafremt faellesskabsinstitutionerne ikke havde udvist den adfaerd, som bebrejdes dem.

27 Med hensyn til det tab, som Blackspur' s direktoerer har lidt, har sagsoegerne for det foerste kraevet erstatning for tabt kapitalindskud, i alt 555 855 UKL, fordelt saaledes mellem dem: Kellar, 460 098 UKL, Glancy, 86 026 UKL, og Cohen, 9 731 UKL. De har dernaest kraevet, at Blackspur' s direktoerer ogsaa faar erstatning i deres egenskab af kautionister for de tab, som de har lidt paa grund af indfrielsen af den kaution, som de har stillet over for Blackspur' s bankforbindelse for den udaekkede del af selskabets gaeld, nemlig 542 898,68 UKL med renter og omkostninger i forbindelse med udpegning af tilsyn. Endelig har de anfoert, at de som selskabsdeltagere i Blackspur skal have erstatning for tabet af vaerdien af deres deltagelse i et selskab, som kunne have vaeret velstaaende. Paa grundlag af fortjeneste foer skat, som i august 1992 blev anslaaet til ved aarets udgang at vaere 803 000 UKL, en beskatningsprocent paa 33 og et forhold mellem fortjeneste og indtaegter paa 7 har sagsoegerne saaledes ansat Blackspur' s vaerdi til 3 766 000 UKL. Til stoette for deres beregninger har sagsoegerne fremlagt en rapport udarbejdet af et revisionsfirma.

28 Kommissionen har bestridt sagsoegernes ret til erstatning og har herved gjort gaeldende, at ifoelge Domstolens praksis er tab, som foelger af en betalingsstandsning, en skadelig foelge af faellesskabsinstitutionernes angiveligt ulovlige adfaerd, som er for fjern til at kunne genoprettes i henhold til traktatens artikel 215, stk. 2 (Domstolens dom af 4.10.1979, forenede sager 64/76 og 113/76, 167/78 og 239/78, 27/79, 28/79 og 45/79, Dumortier Frères m.fl. mod Raadet, Sml. s. 3091). Selv hvis det desuden blev godtgjort, at indfoerelsen af en antidumpingtold har kunnet have en negativ virkning paa Blackspur' s aktiviteter, er det andre faktorer, som i sidste ende har tvunget Blackspur til at indstille sin virksomhed.

29 Hvad angaar de tab, som Blackspur' s direktoerer har lidt, har Kommissionen fremhaevet, at det drejer sig om tab som foelge af, at Blackspur var ude af stand til at betale sin gaeld, og at et saadant tab derfor er en indirekte foelge af, at den paagaeldende antidumpingtold blev indfoert.

30 I oevrigt har Kommissionen fremhaevet, at saafremt de tab, som Blackspur haevdes at have lidt, blev erstattet, ville selskabets deltagere samt dets kautionister drage fordel deraf afhaengigt af deres rettigheder til selskabets aktiver. Saafremt den anden, den tredje og den fjerde sagsoegers paastande om erstatning blev taget til foelge, ville disse tab altsaa blive erstattet mere end en gang. Deres paastande om erstatning og renter kan derfor ikke tages til foelge.

31 Hvad angaar tabets stoerrelse, har Kommissionen med hensyn til Blackspur anfoert, at sagsoegerne ikke har fremlagt noget bevis for, at selskabet kunne have solgt de indfoerte pensler og opnaaet en bruttofortjeneste paa 40%. Den har dernaest henvist til, at fortjeneste af risikobetonet og spekulativ art ikke kan tages i betragtning ved beregningen af erstatning og renter (Domstolens dom af 14.7.1967, forenede sager 5/66, 7/66 og 13/66-24/66, Kampffmeyer m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 381, org. ref.: Rec. s. 317). Endelig skal sagsoegerne ifoelge Kommissionen under alle omstaendigheder fradrage deres paastand om erstatning og renter de beloeb, som de kunne have opnaaet ved at importere pensler fra andre lande eller ved at ivaerksaette anden virksomhed (Domstolens dom af 19.5.1992, forenede sager C-104/89 og C-37/90, Mulder m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 3061).

32 Raadet har bestridt, at den rapport fra et revisionsfirma, som sagsoegerne har fremlagt, har nogen bevisvaerdi, fordi den alene er udarbejdet paa grundlag af oplysninger afgivet af Blackspur' s direktion. Det har i oevrigt i lighed med Kommissionen fremhaevet, at sagsoegerne ikke har forklaret, paa hvilket grundlag man har beregnet den fortjenstmargen paa 40%, som er lagt til grund, samt Blackspur' s handelsvaerdi.

33 Sagsoegerne har heroverfor anfoert, at det princip, som Domstolen har defineret i den ovennaevnte dom i sagen Dumortier Frères m.fl. mod Raadet, ikke finder anvendelse i naervaerende sag, fordi det lidte tab er en tilstraekkelig direkte foelge af den adfaerd, som de sagsoegte institutioner har udvist. Med hensyn til de skoen, som findes i revisionsfirmaets rapport, som sagsoegerne har fremlagt, har sagsoegerne opfordret Retten til at anordne den noedvendige bevisoptagelse med henblik paa at efterproeve deres rigtighed.

AArsagsforbindelsen

34 Sagsoegerne har anfoert, at det er fordi den midlertidige antidumpingtold blev indfoert under de ovenfor beskrevne omstaendigheder (jf. praemis 18 og 19), at Blackspur til sidst blev elimineret fra markedet, da udviklingen i salget af selskabets oevrige varer ikke var tilstraekkeligt til at udligne de tab, som det led paa markedet for malerpensler med oprindelse i Kina, eller til at forhindre selskabets bankforbindelse i, som foelge af de daarlige resultater, som selskabet havde haft, at kraeve, at der blev udpeget tilsyn i august 1990 med henblik paa selskabets likvidation.

35 Sagsoegerne er navnlig af den opfattelse, at for saa vidt man i Blackspur' s oekonomiske planlaegning regnede med en bruttofortjeneste paa 40% paa salget af pensler med oprindelse i Kina, kunne indfoerelsen af en antidumpingtold paa 69% ikke undgaa at bevirke, at disse salg gav underskud. Det paahviler derfor de sagsoegte institutioner at bevise, at der foreligger nogen anden grund, som har fremkaldt de tab, som Blackspur har lidt.

36 Raadet har anfoert, at Blackspur i virkeligheden kun har indfoert et enkelt parti pensler med oprindelse i Kina, som blev fortoldet den 5. oktober 1988. Raadet har navnlig henvist til en skrivelse fra den tredje sagsoeger til et medlem af Europa-Parlamentet, hvoraf det fremgaar, at Blackspur havde besluttet at indfoere pensler fra Kina som modvaegt mod et handelsoverskud, som selskabet havde i forhold til sine kinesiske partnere. Raadet konkluderer heraf, at Blackspur aldrig faktisk har beskaeftiget sig med indfoersel af pensler fra Kina, og har henledt opmaerksomheden paa, at sagsoegerne ikke har forklaret, hvilke aktiviteter Blackspur udoevede mellem oktober 1988 og august 1990.

37 Endelig har Raadet rejst spoergsmaalet om, hvorfor Blackspur ikke har soegt at indfoere billige pensler fra andre lande i stedet for at indfoere pensler med oprindelse i Kina, ligesom selskabets konkurrenter gjorde, og har konkluderet, at der saaledes ikke er nogen aarsagsforbindelse mellem Blackspur' s daarlige resultater og indfoerelsen af den midlertidige antidumpingtold.

Rettens bemaerkninger

38 Det bemaerkes indledningsvis, at ifoelge Domstolens faste praksis forudsaetter Faellesskabets ansvar i henhold til traktatens artikel 215, stk. 2, opfyldelse af en raekke betingelser vedroerende retsstridigheden af den adfaerd, som institutionerne haevdes at have udvist, og eksistensen af en skade samt vedroerende aarsagsforbindelsen mellem adfaerden og den paaberaabte skade (jf. Domstolens dom af 27.3.1990, sag C-308/87, Grifoni mod Kommissionen, Sml. I, s. 1203, praemis 6, af 7.5.1992, forenede sager C-258/90 og C-259/90, Pesquerias De Bermeo et Naviera Laida mod Kommissionen, Sml. I, s. 2901, praemis 42, og af 15.9.1994, sag C-146/91, KYDEP mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 4199, praemis 19).

39 Retten finder, at den boer begynde sin gennemgang med spoergsmaalet, om der bestaar en aarsagsforbindelse mellem institutionernes angiveligt retsstridige adfaerd og det tab, som sagsoegerne har paaberaabt sig.

40 Det bemaerkes, at ifoelge Domstolens praksis anerkendes det, at der er en aarsagsforbindelse efter traktatens artikel 215, stk. 2, naar der er en direkte aarsagsforbindelse mellem den fejl, der er begaaet af den paagaeldende institution, og det tab, der paaberaabes, hvilken sammenhaeng sagsoegerne skal bevise (jf. Domstolens dom af 14.7.1961, forenede sager 9/60 og 12/60, Société Commerciale Antoine Vloeberghs mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 261, org. ref.: Rec. s. 393, af 12.7.1962, sag 18/60, Worms mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 323, org. ref.: Rec. s. 377, paa s. 401, af 16.12.1963, sag 36/62, Société des Aciéries du Temple mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 447, org. ref.: Rec. s. 585, paa s. 601 og 602, af 4.10.1979, forenede sager 241/78, 242/78 og 245/78-250/78, DGV m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 3017, paa s. 3040 ff., af 30.1.1992, forenede sager C-363/88 og C-364/88, Finsider m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 359, praemis 25, og af 18.5.1993, sag C-220/91 P, Kommissionen mod Stahlwerke Peine-Salzgitter, Sml. I, s. 2393).

41 I den foreliggende sag har sagsoegerne anfoert, at det tab, som sagsoegeren Blackspur har lidt, og som de anslaar til 586 000 UKL, bestaar i tab af den fortjeneste, som selskabet ville have kunnet opnaa ved salg af pensler hidroerende fra Kina, som udgjorde halvdelen af dets omsaetning, hvis det ikke var blevet likvideret paa grund af faellesskabsinstitutionernes angiveligt fejlagtige adfaerd, navnlig paa grund af indfoerelsen af en antidumpingtold med en hoejere sats end satsen for den fortjeneste, som selskabet havde paa dette salg (jf. ovenfor, praemis 35).

42 Retten finder, at det af sagsoegerne anfoerte om, at salget af billige pensler hidroerende fra Kina udgjorde halvdelen af Blackspur' s omsaetning, og at tabet af denne afsaetningsmulighed har vaeret hovedaarsagen til de daarlige oekonomiske resultater, som selskabet har haft, og som har foert til dets likvidation, ikke kan laegges til grund.

43 Retten skal i denne forbindelse indledningsvis bemaerke, at sagsoegerne i besvarelse af Rettens anmodning om fremlaeggelse af Blackspur' s regnskaber for 1988-1989 og 1989-1990 med henblik paa at godtgoere rigtigheden af disse anbringender har anfoert, at de ikke "laengere var i besiddelse af dokumenter vedroerende Blackspur' s omsaetning". Retten finder, at selv om Blackspur' s direktoerer og selskabsdeltagere eventuelt kunne goere gaeldende, at de ikke laengere var i besiddelse af relevante dokumenter vedroerende Blackspur' s omsaetning for de paagaeldende aar i betragtning af udpegningen af tilsyn og likvidationsprocedurens forloeb, gaelder det samme ikke for sagsoegeren Blackspur. Retten skal bemaerke, at det advokatkontor, som varetog likvidationen af af Blackspur, ved skrivelse af 25. marts 1993 havde samtykket i, at dets advokater som likvidator for Blackspur anlagde naervaerende sag i selskabets navn. I dette tilfaelde kan det ikke accepteres, at sagsoegeren Blackspur' s likvidator ikke har vaeret i stand til at fremlaegge dokumenterne vedroerende sagsoegerens oekonomiske forhold, og det kan ikke paahvile Retten at saette sig i dennes sted og anordne fremlaeggelse af saadanne bevismidler.

44 Retten konstaterer imidlertid, at sagsoegerne derimod har fremlagt en skrivelse vedroerende Blackspur' s oekonomiske resultater for perioderne 1988-1989 og 1989-1990, som er udarbejdet af et revisionsfirma for den anden sagsoeger, Kellar, som er direktoer i Blackspur. Idet det erkendes, at dette dokument kan anses for paalideligt at beskrive Blackspur' s oekonomiske situation i de paagaeldende perioder, saaledes som de fremgaar af et behoerigt og forskriftsmaessigt udarbejdet regnskab, maa det undersoeges, om sagsoegernes anbringender vedroerende aarsagen til det tab, som Blackspur haevdes at have lidt, underbygges tilstraekkeligt af dette dokuments indhold.

45 Hvad for det foerste angaar det anfoerte om, at salget af pensler indfoert fra Kina skulle have repraesenteret halvdelen af Blackspur' s omsaetning, skal Retten fastslaa, at det fremgaar af bilag 22 til replikken, som bestaar i en sammenfatning af Blackspur' s regnskabsposter vedroerende selskabets indfoersler fra Kina, at dels havde Blackspur mellem sin stiftelsesdato i juli 1988 og august 1990, datoen for indledningen af den procedure, der foerte til dets likvidation, kun indfoert et enkelt parti pensler fra Kina, nemlig i juli 1988, til en samlet vaerdi af 40 948,38 UKL, for hvilket den midlertidige antidumpingtold, der skulle betales, androg 18 116,83 UKL. Dels havde Blackspur, som det fremgaar af den naevnte skrivelse fra revisionsfirmaet, i perioden fra den 1. juli 1988 til den 31. august 1989 haft en omsaetning paa 1 435 384 UKL.

46 Det fremgaar saaledes af dokumenterne i sagen, at Blackspur ikke har indfoert pensler fra Kina, foer den omtvistede antidumpingtold blev indfoert, og at det af sagsoegeren anfoerte om, at indfoerslerne af pensler fra Kina i perioden, foer antidumpingtolden blev indfoert, udgjorde halvdelen af dennes omsaetning, ikke stoettes af noget som helst bevis. Herefter kan det ikke antages, at det er det haevdede tab af afsaetningsmuligheder ° som repraesenteres af salget af pensler med oprindelse i Kina ° som har vaeret hovedaarsagen til de daarlige oekonomiske resultater, der har foert til Blackspur' s likvidation.

47 Selv hvis det imidlertid antages, at det af sagsoegeren herom anfoerte kunne laegges til grund med henblik paa fortsaettelsen af Rettens raesonnement, skal Retten dog fastslaa, saaledes som det fremgaar af ovennaevnte skrivelse fra revisionsfirmaet, at 40,44% af den omsaetning, som Blackspur havde i perioden fra den 1. juli 1988 til den 31. august 1989 (1 435 389 UKL), hidroerte fra salg af pensler til en samlet vaerdi af 580 503 UKL. Det bemaerkes, at denne konstatering modsiger det af sagsoegerne anfoerte om, at Blackspur, fordi antidumpingtolden blev indfoert, ikke har kunnet finde andre alternative forsyningskilder og derfor blev tvunget til at traekke sig ud af markedet for salg af billige pensler. Det fremgaar ligeledes af den naevnte skrivelse, at skoent den procentvise stoerrelse af salget af pensler i den foelgende periode (1.9.1989-31.7.1990) faldt fra 40,44% til 3,01%, steg Blackspur' s omsaetning til gengaeld betydeligt med 30% og naaede 1 864 016 UKL.

48 Det foelger af det foregaaende, at det haevdede tab af afsaetningsmuligheder, som repraesenteres af salget af pensler med oprindelse i Kina, selv hvis det har kunnet bevirke et fald i omsaetningen af denne vare i regnskabsaaret 1989/1990, faktisk paa ingen maade har forhindret Blackspur i at udoeve sin handelsmaessige virksomhed og endog foroege sin omsaetning betydeligt i regnskabsaaret 1989/1990, en periode, som laa umiddelbart forud for indledningen af den procedure, som foerte til selskabets likvidation. Retten fastslaar, at den naevnte skrivelse fra revisionsfirmaet ikke indeholder nogen henvisning, oplysning eller forklaring af en saadan art, at den kan give Retten grundlag for at afgoere, i hvilket omfang Blackspur' s oekonomiske resultater i perioden 1988-1989, som selskabet har haevdet, har vaeret paavirket af tabet af markedet for billige pensler, eller grundene til, at Blackspur' s omsaetning i 1988/1989 og 1989/1990 ikke har vaeret tilstraekkelig til at give selskabet mulighed for at gennemfoere den oekonomiske plan, som var godkendt af dets bankforbindelse, og saaledes undgaa, at denne kraevede, at der blev udpeget tilsyn. Derfor, og da sagsoegerne ikke har foert noget andet bevis, hvoraf det fremgaar, hvad der er aarsagerne til de daarlige oekonomiske resultater, som Blackspur haevdes at have haft, samt de praecise grunde til, at der i august 1990 paa selskabets bankforbindelses begaering blev indledt en procedure, der foerte til Blackspur' s likvidation, kan det ikke antages, at selskabets likvidation skyldtes daarlige oekonomiske resultater, som blev foraarsaget af, at dets salg af pensler med oprindelse i Kina ophoerte, hvilket beroevede det en fortjeneste, som sagsoegerne har anslaaet til 586 000 UKL, efter at der blev indfoert en antidumpingtold paa disse pensler, og endnu mindre at likvidationen skyldtes de sagsoegte institutioners angiveligt fejlagtige adfaerd i forbindelse med indfoerelsen af denne told.

49 Endelig kan det ikke i alvor haevdes, at der kan vaere en direkte aarsagsforbindelse mellem toldskylden paa 18 116,83 UKL som foelge af den antidumpingtold, der blev paalagt det parti pensler, som Blackspur indfoerte i juli 1988 fra Kina, og selskabets likvidation, da sagsoegerne ikke under retsforhandlingerne for Retten har givet nogen plausibel forklaring paa, at denne toldskyld paa et ringe beloeb har kunnet foere til, at et selskab, som var blevet stiftet ved kapitalindskud, som udgjorde ca. 0,75 mio. UKL, blev likvideret (jf. ovenfor, praemis 4).

50 Retten finder derfor, at der ikke bestaar nogen aarsagsforbindelse mellem likvidationen af Blackspur ° samt det tab, som har kunnet foelge heraf ° og indfoerelsen af en antidumpingtold paa pensler hidroerende fra Kina og de forskellige ulovligheder, som ifoelge sagsoegerne skal vaere begaaet af de sagsoegte institutioner under den paagaeldende antidumpingprocedure. Naar det saaledes er aabenbart, at sagsoegerne ikke har godtgjort, at der foreligger en aarsagsforbindelse mellem det haevdede tab og institutionernes angiveligt retsstridige adfaerd, kan der ikke gives Blackspur medhold i erstatningssoegsmaalet, og det er ikke noedvendigt at tage stilling til, om det kan antages til realitetsbehandling, og til spoergsmaalet, om de oevrige betingelser for, at Faellesskabet kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold, er opfyldt i dette tilfaelde.

51 Dernaest maa der tages stilling til paastanden om erstatning for det tab, som de oevrige sagsoegere haevder at have lidt i deres egenskab af direktoerer for Blackspur paa grund af tabet af deres kapitalindskud i selskabet som foelge af dettes likvidation, i deres egenskab af dettes kautionister, fordi de efter Blackspur' s likvidation har skullet opfylde de personlige kautionsforpligtelser, som de har paataget sig over for deres selskab for dettes udaekkede gaeld, samt i deres egenskab af selskabsdeltagere i Blackspur paa grund af vaerditabet i deres kapitalandele i et selskab, som kunne have vaeret velstaaende.

52 Retten finder herved, at for saa vidt det, som netop fastslaaet, ikke er godtgjort, at Blackspur' s likvidation staar i direkte aarsagsforbindelse med de sagsoegte institutioners angiveligt retsstridige adfaerd, kan der heller ikke vaere en direkte aarsagsforbindelse mellem det tab, som de naevnte sagsoegere goer gaeldende, og den retsstridige adfaerd, som institutionerne haevdes at have udvist. Det skal tilfoejes, at som det i oevrigt fremgaar af Domstolens praksis, er tab som foelge af en betalingsstandsning en indirekte og fjern skade, hvorfor Faellesskabet ikke er forpligtet til at genoprette enhver foelge heraf (ovennaevnte dom i sagen Dumortier Frères m.fl. mod Raadet, praemis 21).

53 Da det ikke er tilstraekkeligt godtgjort, at der er en direkte aarsagsforbindelse mellem den adfaerd, som de sagsoegte institutioner ifoelge sagsoegerne har udvist, og det paaberaabte tab, kan der heller ikke gives den anden, den tredje og den fjerde sagsoeger medhold i det erstatningssoegsmaal, som de har anlagt i deres egenskab af Blackspur' s direktoerer, selskabsdeltagere og kautionister, saaledes at det heller ikke er noedvendigt (jf. ovenfor, praemis 50) at undersoege, om deres soegsmaal kan antages til realitetsbehandling, og om de oevrige betingelser for at Faellesskabet kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold ° nemlig at den adfaerd, som faellesskabsinstitutionerne skal have udvist, er retsstridig, og at der faktisk foreligger det paaberaabte tab ° er opfyldt i denne sag.

54 Det foelger af det foregaaende, at de sagsoegte boer frifindes i det hele.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

55 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegerne har tabt sagen og boer derfor doemmes til at betale deres egne omkostninger samt de omkostninger, der er afholdt af Raadet og Kommissionen, som har nedlagt paastand herom.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Foerste Udvidede Afdeling)

1) Raadet og Kommissionen frifindes.

2) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger in solidum.