RETTENS KENDELSE (Femte Afdeling)

15. december 1995

Sag T-131/95

Nicolaos Progoulis

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Bekræftende retsakt — ny og væsentlig faktisk omstændighed — afvisning — sagsomkostninger — unødvendige udgifter«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-907

Angående:

Påstand om annulation af en afgørelse fra Kommissionen, hvorved denne afslog sagsøgerens ansøgning om en ændret indplacering.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Efter sin fastansættelse som tjenestemand blev sagsøgeren ved afgørelse af 2. marts 1984 indplaceret i lønklasse B3, tredje løntrin.

I 1991 ansøgte sagsøgeren om en ændret indplacering og indgav klage over ansættelsesmyndighedens afslag på ansøgningen. Klagen blev afvist, og sagsøgeren indgav ikke noget søgsmål herom.

I 1994 indgav sagsøgeren en ny ansøgning om ændret indplacering navnlig under henvisning til Rettens dom af 28. september 1993 i de forenede sager T-103/92, T-104/92 og T-105/92, Baiwir m.fi. mod Kommissionen (Sml. II, s. 987). Ansættelsesmyndigheden afslog på ny ansøgningen og afviste ligeledes den af sagsøgeren herefter indgivne klage.

Formaliteten

Retten bemærkede, at den anfægtede afgørelse bekræftede den indplacering, som var foretaget ved afgørelsen om indplacering af 2. marts 1984. Den henviste til, at en tjenestemand ikke kan anfægte de betingelser, som er fastsat i en afgørelse om ansættelse, når denne er blevet endelig. Kun fremkomsten af nye, væsentlige faktiske omstændigheder kan begrunde, at der indgives ansøgning om, at afgørelsen tages op til fornyet overvejelse (præmis 33-39).

Henvisningtil: Domstolen, 1. december l983, sag 190/82, Blomefield mod Kommissionen, Sml. s. 3981, præmis 10; Domstolen, 15. maj 1985, sag 127/84, Esly mod Kommissionen, Sml. s. 1437, præmis 10.

Hvad angår spørgsmålet, om en dom vedrørende annullation af en retsakt kan udgøre en ny og væsentlig faktisk omstændighed, bemærkede Retten, at en sådan dom bortset fra parterne loin har retsvirkning for de personer, som er umiddelbart berørt af selve den annullerede retsakt, og at en dom ikke kan udgøre en ny faktisk omstændighed i forhold til disse personer (præmis 41-45).

Henvisning til: Domstolen, 17. juni 1965, sag 43/64, Müller mod Rådet for EØF, Euratom og EKSF. Sml. 1965-1968, s. 65, org. ref: Rec. s. 499, pås. 515; Domstolen, 15. december 1966, sag 34/65, Mosthaf mod Kommissionen for Euratom, Smi. 1965-1968, s. 325, org. réf.: Rec. s. 753, på s. 768; Domstolen, 8. marts 1988, sag 125/87, Brown mod Domstolen, Sml. s. 1619, præmis 13.

Da sagsøgeren ikke var umiddelbart berørt af den retsakt, som var annulleret ved dommen i sagen Baiwir m.fl. mod Kommissionen, som sagsøgeren havde påberåbt sig, og da denne dom endvidere vedrørte en tvist, som var helt forskellig fra den foreliggende, kunne den påberåbte omstændighed ikke anses for en ny, væsentlig faktisk omstændighed, der kunne bevirke, at søgsmålsfristerne på ny blev udløst.

Sagsøgeren havde gjort gældende, at en tjenestemand ved hans institution havde opnået en ændret indplacering i en højere tjenestegruppe og fandt, at dette var en ny, væsentlig faktisk omstændighed. Da sagsøgeren imidlertid havde omtalt denne ændrede indplacering allerede under den administrative procedure, som han havde iværksat i 1991, kunne dette ikke anses for en ny omstændighed. Følgelig kunne den ikke bevirke, at klage- og søgsmålsfristerne på ny blev udløst (præmis 46-49).

Konklusion:

Sagen afvises.