ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26

Det er på denne baggrund, at Tribunal Supremo (øverste domstol) har besluttet at udsætte sagen og at stille Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål, som er affattet i identiske vendinger i sagerne C-333/15 og C-334/15: »1) Skal artikel 43 og 44 i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 fortolkes således, at bestemmelserne er til hinder for en national ordning, hvorefter samtlige permanente græsarealer, som angives af en landbruger, og som overstiger de arealer, der i sin tid blev lagt til grund for fastsættelsen af de normale rettigheder, som tilfaldt vedkommende, udelukkes fra at have karakter af støtteberettiget hektar, idet det stilles som betingelse for medregningen af disse arealer, og dermed for udskiftningen af agerbrugsjord med græsarealer, at sidstnævnte arealer effektivt anvendes til husdyrbrug i det konkrete regnskabsår, hvor den pågældende landbruger ønsker at udnytte betalingsrettighederne? I benægtende fald: 2) Skal artikel 29 i Rådets forordning […] nr. 1782/2003, for så vidt som bestemmelsen udelukker betalinger i henhold til støtteordningerne til de modtagere, »om hvem det konstateres, at de kunstigt har skabt betingelser for modtagelse af sådanne betalinger for at få en fordel i strid med den pågældende støtteordnings mål«, fortolkes således, at det ikke er tilladt for medlemsstaterne at vedtage generelle bestemmelser, som reducerer antallet af »støtteberettigede hektar« (af permanente græsarealer), under henvisning til generelle tilfælde, hvor det formodes, at støttemodtageren kunstigt har skabt betingelser for modtagelse af betalingen, uden at det konkret og i forbindelse med en specifik landbruger er konstateret, at den pågældende landbruger har foretaget en sådan aktivitet og udvist en sådan adfærd?«
30

I denne henseende bemærkes for det første, at alene den omstændighed, at det oplagrede kul er absolut nødvendigt for kraftværkets drift, er tilstrækkelig til, at det kan antages, at oplagringen er direkte tilknyttet kraftværkets aktivitet. Denne direkte tilknytning er desuden konkretiseret ved, at der foreligger en teknisk forbindelse mellem de to aktiviteter. Som generaladvokaten har anbefalet i punkt 30 i sit forslag til afgørelse, må en sådan forbindelse således antages at foreligge, når den pågældende aktivitet er integreret i den samlede tekniske proces i kraftværkets forbrændingsaktivitet.
59

Inden for rammerne af dette samarbejde foreligger der en formodning for, at spørgsmål om EU-retten er relevante. Under disse omstændigheder er Domstolens afvisning af at behandle en anmodning fra en national ret kun mulig, når det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller når problemet er af hypotetisk karakter, eller Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål (dom af 13.3.2014, FIRIN, C-107/13, EU:C:2014:151, præmis 30, og af 5.3.2015, Banco Privado Português og Massa Insolvente do Banco Privado Português, C-667/13, EU:C:2015:151, præmis 36).
6

KN’s første del indeholder en række indledende bestemmelser. I første dels afsnit I vedrørende almindelige bestemmelser fastsætter afdeling A med overskriften »Almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende [KN]« følgende: »Tariferingen af varer i [KN] sker efter følgende regler: 1. Overskrifter til afsnit, kapitler og underkapitler tjener alene til orientering; tariferingen skal ske med hjemmel i positionsteksterne og de til afsnit og kapitler knyttede bestemmelser samt, for så vidt det ikke strider mod de nævnte tekster og bestemmelser, efter nedenstående regler. 2. […] b) Når et bestemt materiale nævnes i en positionstekst, henhører materialet under positionen såvel i ren tilstand som blandet med eller i forbindelse med andre materialer. Når varer fremstillet af et bestemt materiale nævnes, tages der herved sigte på varer fremstillet såvel helt som delvis af det pågældende materiale. Den nærmere fremgangsmåde ved tariferingen af blandinger og af sammensatte varer er angivet i punkt 3 nedenfor. 3. Såfremt varer ved anvendelse af ovennævnte punkt 2 b) eller af andre årsager kan henføres under to eller flere positioner, afgøres tariferingen efter følgende regler: a) Den position, der har den mest specificerede varebeskrivelse, skal foretrækkes for positioner med en mere almindelig varebeskrivelse. Såfremt to eller flere positioner hver for sig kun nævner en del af de materialer, som indgår i blandinger eller sammensatte varer, eller en del af varer i sæt til detailsalg, betragtes disse positioner som lige specificerede for disse varer, selv om en af dem giver en mere fuldstændig eller præcis beskrivelse af varerne. b) Når den foran under a) nævnte regel ikke kan anvendes ved tariferingen af blandinger eller sammensatte varer, bestående af forskellige materialer eller forskellige bestanddele, eller af varer i sæt til detailsalg, tariferes de pågældende varer, som om de bestod af det materiale eller den bestanddel, der er karaktergivende, for så vidt udøvelsen af et skøn herover forekommer mulig. c) Når hverken den foran under a) eller den foran under b) angivne regel kan anvendes ved tariferingen, henføres varen under den position, som har det højeste nummer blandt de positioner, der i lige grad kan komme i betragtning. […] 6. Tariferingen af varer i underpositionerne inden for en position skal ske med hjemmel i underpositionsteksterne og de dertil hørende bestemmelser samt – med de fornødne tillempninger – efter ovennævnte bestemmelser, idet kun underpositioner på samme niveau er sammenlignelige. For denne bestemmelse gælder, at også relevante afsnits- og kapitelbestemmelser finder anvendelse, medmindre andet følger af sammenhængen.«
59

Hvad desuden angår risikoen for forsinkelse i gennemførelsen af afgørelser om overførsel fremgår det af artikel 27, stk. 3, litra c), i forordning nr. 604/2013, at EU-lovgiver ved at præcisere, at medlemsstaterne fastsætter, at den pågældende har lejlighed til inden for en rimelig frist at anmode en domstol eller et domstolslignende organ om at udsætte gennemførelsen af afgørelsen om overførsel, indtil der foreligger et resultat af vedkommendes klage, anerkender, at medlemsstaterne kan beslutte, at indgivelsen af en klage over en afgørelse om overførsel ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at udsætte den overførsel, som dermed kan finde sted uden at afvente behandlingen af denne klage, forudsat at der ikke er anmodet om udsættelse, eller at anmodningen om udsættelse er blevet afslået.
74

Som Kommissionen har redegjort for i retsmødet, skal den omstændighed, at artikel 4 i direktiv 2008/115 således detaljeret regulerer medlemsstaternes anvendelse af den i artikel 2, stk. 2, litra a), fastsatte mulighed, forklares med sidstnævnte bestemmelses formål, således som dette fremgår af direktivets tilblivelseshistorie, og som består i at give medlemsstaterne mulighed for fortsat at anvende forenklede nationale tilbagesendelsesprocedurer ved deres ydre grænser uden at skulle følge alle etaperne i de procedurer, der er fastsat ved nævnte direktiv, med henblik på hurtigere at kunne udsende tredjelandsstatsborgere, der standses, når de overskrider disse grænser. Nævnte artikel 4, stk. 4, skal i denne sammenhæng sikre, at disse forenklede nationale procedurer overholder de i direktiv 2008/115 fastsatte minimumsgarantier, herunder bl.a. betingelserne for frihedsberøvelse i direktivets artikel 16 og 17.
20

Det skal indledningsvis fastslås, at det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at sagsøgeren i hovedsagen i forbindelse med sin klage over den afgørelse om overførsel, der er truffet over for ham, ikke har påberåbt sig tilsidesættelse af en af bestemmelserne i kapitel III i forordning nr. 604/2013, men snarere det forhold, at Republikken Sloveniens ansvar er blevet fastlagt under tilsidesættelse af specifikke bestemmelser fastsat i forordningens artikel 19, stk. 2, vedrørende situationen for en tredjelandsstatsborger, som, efter at have indgivet en første ansøgning om asyl i en medlemsstat, har forladt medlemsstaternes område i mindst tre måneder forud for indgivelsen af en ny ansøgning om asyl i en anden medlemsstat.
51

I betragtning heraf skal det andet spørgsmål besvares med, at ligebehandlingsprincippet og gennemsigtighedsforpligtelsen skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en økonomisk aktør udelukkes fra en offentlig udbudsprocedure, såfremt den ikke overholder en forpligtelse, der ikke udtrykkeligt fremgår af udbudsdokumenterne eller af den gældende nationale lov, men af en fortolkning af denne lov samt af en udfyldning af mangler, som nævnte dokumenter frembyder, foretaget af de nationale administrative myndigheder eller retsinstanser. På den baggrund skal ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at der gives en økonomisk aktør mulighed for at afhjælpe situationen og opfylde denne forpligtelse inden for en frist, der fastsættes af den ordregivende myndighed.
28

Ifølge et mindretal af medlemmerne ved den forelæggende ret kan den godkendte oplagshaver derimod kun anses for solidarisk hæftende for betalingen af punktafgifterne og ikke for betalingen af de beløb, der svarer til de bøder, som gerningsmændene bag smugleriet idømmes. Det fremgår således hverken af den græske lovgivning eller af direktiv 92/12, at den godkendte oplagshaver ifølge loven kan anses for at have ejendomsretten til de varer, han oplægger, som forlader vedkommendes afgiftsoplag og afsendes til et tredjeland under en ordning med suspension af punktafgifterne, indtil de når frem til deres lovlige bestemmelsessted eller forlader Unionens område. Det fremgår heller ikke af hverken denne lovgivning eller dette direktiv, at de fysiske personer, som i en eller anden egenskab er beskæftiget med omsætningen af disse varer, optræder som repræsentanter for eller befuldmægtigede af den godkendte oplagshaver, indtil varerne forlader den pågældende suspensionsordning. Den skærpede hæftelse, som flertallet af den forelæggende rets medlemmer taler for, er således ikke krævet med henblik på at sikre den effektive anvendelse af direktiv 92/12 og er i strid med forskellige EU-retlige principper. Den er for det første i strid med retssikkerhedsprincippet og særligt princippet om klarhed og forudsigelighed for så vidt angår begrænsninger i friheden til at drive egen virksomhed og den godkendte oplagshavers ejendomsret. For det andet er den i strid med proportionalitetsprincippet, for så vidt som det er åbenbart uforholdsmæssigt at pålægge den godkendte oplagshaver en forpligtelse til at betale administrative bøder, som i henhold til loven kan være op til mindst det dobbelte af den skyldige afgift, uafhængigt af størrelsen heraf, for overtrædelser som følge af svigagtig adfærd fra tredjemænd, som ikke har nogle af de i toldkodeksens artikel 108 opregnede kvaliteter, og over hvem denne oplagshaver – som har udvist den fornødne omhu – ikke har nogen kontrol.
13

Sagsøgerne i hovedsagen fremstiller og forhandler mærkevarer. I forbindelse med at de konstaterede, at kopier af deres produkter blev solgt i markedshallerne i Prag, lagde de sag an ved Městský soud v Praze (byretten i Prag) med påstand om, at Delta Center tilpligtedes, at: — afholde sig fra at indgå eller forlænge lejeaftaler om brugen af salgssteder i de nævnte haller med personer, hvis adfærd ved endelig afgørelse fra en ret eller en administrativ myndighed er blevet anset for at udgøre en krænkelse eller en risiko for krænkelse af de rettigheder, som knytter sig til de i stævningen indeholdte varemærker — afholde sig fra at indgå eller forlænge sådanne aftaler, når disses vilkår hverken indeholder en forpligtelse for den handlende til at afholde sig fra at krænke sagsøgernes intellektuelle ejendomsrettigheder eller en klausul, hvorefter Delta Center kan opsige lejeaftalen i tilfælde af krænkelse eller risiko for krænkelse af disse rettigheder, og — fremkomme med en skriftlig undskyldning på bestemte betingelser, som appellanterne har angivet, og for egen regning i tidsskriftet Hospodářské noviny at offentliggøre en meddelelse.
41

Hvad dernæst angår målet med forordning nr. 1698/2005 bemærkes, at det ifølge femte betragtning hertil består i at fremme udviklingen af landdistrikterne. En betingelse, der begrænser støtteberettigede udgifter til en medfinansieret operation til kun at omfatte udgifter, der er afholdt efter afgørelsen om bevilling af støtte, er dermed i overensstemmelse med dette mål, for så vidt som den, således om generaladvokaten har fastslået i punkt 50 i forslaget til afgørelse, sikrer en mere effektiv tildeling af ELFUL-midler. En sådan betingelse vil således for det første forbedre målretningen af bevillingen af midler ved at nedbringe de risici, der er forbundet med de ændringer i omstændighederne, der eventuelt er sket mellem datoen for afholdelsen af udgifterne og datoen for vedtagelsen af bevillingsafgørelsen. Nævnte betingelse gør det for det andet muligt at nedbringe risikoen for, at der tildeles midler til investeringer, hvis realisering ikke kræver et offentligt tilskud, da disse investeringer allerede er begyndt eller ligefrem afsluttet, inden støtten bevilges.
3

2., 6. og 16.-18. betragtning til Bruxelles I-forordningen lyder således: »(2) Visse forskelle mellem de nationale regler for retternes kompetence og anerkendelse af retsafgørelser virker hæmmende for det indre markeds funktion. Det er tvingende nødvendigt at vedtage bestemmelser, der kan gøre reglerne for retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område ensartede og forenkle formaliteterne med henblik på en hurtig og enkel anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser truffet i medlemsstater, der er bundet af denne forordning. [...] (6) For at virkeliggøre målet om fri bevægelighed for retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område er det nødvendigt og hensigtsmæssigt, at reglerne for retternes kompetence og for anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser fastlægges i en bindende og umiddelbart gældende fællesskabsretsakt. [...] (16) Den gensidige tillid til retsplejen inden for Fællesskabet gør det berettiget, at retsafgørelser, der er truffet i en medlemsstat, automatisk anerkendes, uden at der stilles krav om en særlig procedure, medmindre anerkendelsen bestrides. (17) Denne samme gensidige tillid gør det også berettiget at operere med en effektiv og hurtig procedure for at erklære en retsafgørelse, der er truffet i én medlemsstat, for eksigibel i en anden medlemsstat. Med henblik herpå bør en retsafgørelse erklæres for eksigibel næsten automatisk efter en simpel formel kontrol af de forelagte dokumenter, uden at retten på embeds vegne bør kunne påberåbe sig en af de i denne forordning anførte grunde til ikke at lade en retsafgørelse fuldbyrde. (18) For at en sagsøgt skal kunne varetage sine interesser, bør han dog kunne appellere en afgørelse, der erklærer en retsafgørelse for eksigibel, ved en kontradiktorisk procedure, hvis han mener, at der foreligger en grund til ikke at fuldbyrde retsafgørelsen. Tilsvarende bør den, der har anmodet om at få en retsafgørelse erklæret for eksigibel, kunne appellere en afgørelse, der afslår eksigibilitet.«
Artikel II i lov nr. 374/2007 Sb. bestemmer:

»1. Chauffører, som har et gyldigt bevis for kvalifikationer som chauffør på tidspunktet for denne lovs ikrafttræden, skal inden seks måneder efter denne lovs ikrafttræden, men under alle omstændigheder ikke senere end udløbsdatoen for beviset for kvalifikationer som chauffør, indgive en skriftlig ansøgning til den kommunale myndighed med udvidet kompetence om udstedelse af et bevis for kvalifikationer som chauffør. Den kommunale myndighed med udvidet kompetence udsteder på grundlag af denne ansøgning til chaufføren et bevis for kvalifikationer som chauffør i overensstemmelse med [ZZOZ], som ændret ved denne lov på tidspunktet for denne lovs ikrafttræden.

2. Gyldigheden af eksisterende beviser for kvalifikationer som chauffør udløber ved udløbet af [en periode] på 12 måneder fra datoen for denne lovs ikrafttræden, men under alle omstændigheder ikke senere end udløbsdatoen for deres gyldighed.

3. For chauffører, som har bestået eksamen i overensstemmelse med den tidligere lovgivning forud for denne lovs ikrafttræden, og til hvilke den kommunale myndighed med udvidet kompetence ikke har udstedt et bevis for kvalifikationer som chauffør på datoen for denne lovs ikrafttræden, udsteder den kommunale myndighed med udvidet kompetence et bevis for kvalifikationer som chauffør i overensstemmelse med [ZZOZ], som ændret ved denne lov på tidspunktet for denne lovs ikrafttræden.

4. For chauffører, som får kørekort til kategori C1 senest den 10. september 2009, udsteder den kommunale myndighed med udvidet kompetence et bevis for kvalifikationer som chauffør i overensstemmelse med [ZZOZ], som ændret ved denne lov på tidspunktet for denne lovs ikrafttræden.

5. For chauffører, der i perioden fra datoen for denne lovs ikrafttræden og indtil den 10. september 2008 får kørekort til kategori D1, D1+E, D eller D+E og indtil den 10. september 2009 til kategori C1+E, C eller C+E, udsteder den kommunale myndighed med udvidet kompetence et bevis for kvalifikationer som chauffør i overensstemmelse med [ZZOZ], som ændret ved denne lov på tidspunktet for denne lovs ikrafttræden. Denne bestemmelse finder også anvendelse på chauffører, der får kørekort til de kategorier, der er nævnt i første punktum, op til seks måneder forud for datoen for denne lovs ikrafttræden, og som ikke har et gyldigt bevis for kvalifikationer som chauffør på datoen for denne lovs ikrafttræden.

[...]

7. Chauffører, til hvilke der udstedes et bevis for kvalifikationer som chauffør i overensstemmelse med nr. 1, 3, 4 og 5, skal gennemføre en efteruddannelse i overensstemmelse med [ZZOZ], som ændret ved denne lov på tidspunktet for denne lovs ikrafttræden. Pligten til at gennemføre en grundlæggende uddannelse i henhold til denne lov finder ikke anvendelse på disse chauffører.«
52

For så vidt som Kongeriget Belgien har kritiseret Retten for ikke at have præciseret, hvilke »andre sektorer« der henvistes til, skal det bemærkes, at Retten i den appellerede doms præmis 110 blot gentog Kommissionens konstatering i denne henseende. Kongeriget Belgien har ikke gjort gældende, at Retten i denne forbindelse undlod at besvare et argument om, at Kommissionen ikke selv havde præciseret, hvilke andre sektorer der henvistes til.
34

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning eller praksis, som den i hovedsagen omhandlede, som tillader, at en arbejdstager, som afholder rekreationsorlov tildelt i overensstemmelse med national ret, i den årlige ferieperiode, som er fastsat i feriekalenderen for den institution, som han er ansat ved, ved rekreationsorlovens ophør kan nægtes ret til at afholde sin årlige betalte ferie på et senere tidspunkt, forudsat at formålet med retten til rekreationsorlov er forskelligt fra formålet med retten til årlig ferie, hvilket det tilkommer den nationale ret at afgøre.
51

Hvad for det andet angår den i skatteprocedurelovens artikel 229 fastsatte fritagelse for at indbetale et depositum som det, der kræves ved indgivelsen af en anmodning om udsættelse af en tvangsfuldbyrdelsesprocedure vedrørende skattefordringer, har den rumænske regering anført, at dette depositum udgør en sikkerhed for den kreditor, der har indledt tvangsfuldbyrdelsesproceduren, idet sidstnævnte risikerer at blive afbrudt af en anmodning om udsættelse indgivet af en debitor, der efterfølgende kan vise sig at være ude af stand til at betale sin gæld på grund af insolvens eller konkurs.
8

Artikel 13, stk. 2, i direktiv 2004/38 med overskriften »Bevarelse af familiemedlemmers ret til ophold i tilfælde af skilsmisse eller omstødelse af ægteskabet eller det registrerede partnerskabs ophør« bestemmer: »Skilsmisse, omstødelse af ægteskabet eller ophør af det registrerede partnerskab som omhandlet i artikel 2, nr. 2), litra b), betyder ikke, at familiemedlemmer til unionsborgere, der ikke er statsborgere i en medlemsstat, mister deres ret til ophold, jf. dog andet afsnit: a) hvis ægteskabet eller det registrerede partnerskab ved begyndelsen af proceduren til skilsmisse eller omstødelse eller ophør af det registrerede partnerskab som omhandlet i artikel 2, nr. 2), litra b), har varet i mindst tre år, heraf mindst ét år i værtsmedlemsstaten b) hvis forældremyndigheden til unionsborgerens børn er overdraget en ægtefælle eller en partner, der ikke er statsborger i en medlemsstat, efter aftale mellem ægtefællerne eller partnerne som omhandlet i artikel 2, nr. 2), litra b), eller ved en retsafgørelse c) hvis der foreligger en særlig vanskelig situation, og ægtefællen eller partneren f.eks. har været udsat for vold i hjemmet, mens ægteskabet eller det registrerede partnerskab stadig bestod, eller d) hvis den ægtefælle eller partner, der ikke er statsborger i en medlemsstat, efter aftale mellem ægtefællerne eller partnerne som omhandlet i artikel 2, nr. 2), litra b), eller ved en retsafgørelse er tilkendt ret til samvær med et mindreårigt barn, og retten har fundet, at samværet skal finde sted i medlemsstaten, så længe dette samvær skønnes at være nødvendigt. Før de pågældende personer opnår ret til tidsubegrænset ophold, er deres ret til ophold fortsat betinget af, at de kan godtgøre, at de er arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende, eller at de råder over tilstrækkelige midler til sig selv og deres familiemedlemmer, således at deres ophold ikke bliver en byrde for værtsmedlemsstatens sociale system, og at de har en sygeforsikring i værtsmedlemsstaten, der dækker alle risici, eller at de i værtsmedlemsstaten har status som familiemedlem til en person, der opfylder disse krav. »Tilstrækkelige midler« er defineret i artikel 8, stk. 4. Sådanne familiemedlemmers ret til ophold bevares udelukkende på et personligt grundlag.«
40

I denne henseende bemærkes, at en arveafgiftsnedsættelse, der dels beregnes ved anvendelsen af procentdele i forhold til den tid, som er forløbet mellem de to tidspunkter for afgiftspligtens opståen, dels er betinget af, at aktiverne allerede har givet anledning til opkrævning af en sådan afgift i Tyskland inden for de foregående ti år, synes at være egnet til at opfylde det med ErbStG’s § 27 forfulgte formål som beskrevet i denne doms præmis 37. Denne nedsættelse er desuden forholdsmæssig i forhold til dette formål, for så vidt som Forbundsrepublikken Tyskland ikke havde nogen beføjelse til at pålægge afgifter med hensyn til den foregående arvesag. På denne baggrund synes den omstændighed, at indrømmelsen af denne nedsættelse begrænses til situationer, hvor der er blevet opkrævet afgift af de nævnte aktiver i Tyskland, at være forholdsmæssig i forhold til det nævnte formål (jf. i denne retning dom af 1.12.2011, Kommissionen mod Ungarn, C-253/09, EU:C:2011:795, præmis 80 og 81).
17

Det skal i denne henseende bemærkes, at der ifølge fast retspraksis er formodning for, at de spørgsmål om EU-rettens fortolkning, som den nationale ret har forelagt på baggrund af de retlige og faktiske omstændigheder, som den har ansvaret for at fastlægge – og hvis rigtighed det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve – er relevante. Domstolen kan kun afvise at træffe afgørelse om en anmodning fra en national ret, hvis det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, såfremt problemet er af hypotetisk karakter, eller såfremt Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en hensigtsmæssig besvarelse af de forelagte spørgsmål (dom af 21.5.2015, Verder LabTec, C-657/13, EU:C:2015:331, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis).