Sag C-472/00 P





Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Fresh Marine Company A/S





«Appel – Fællesskabets ansvar uden for kontrakt – midlertidig antidumping- og udligningstold på importen af opdrættede atlanterhavslaks med oprindelse i Norge»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat C. Stix-Hackl fremsat den 28. november 2002

Domstolens dom af 10. juli 2003

Sammendrag af dom

1. Ansvar uden for kontrakt – betingelser – tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten – institutionens skøn i forbindelse med retsaktens udstedelse

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

2. Ansvar uden for kontrakt – tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten – indførelse af midlertidig antidumping- og udligningstold opkrævet af eksport foretaget af en virksomhed, som har afgivet tilsagn om overholdelse af en mindstepris for eksport – indførelse på trods af, at der forelå en rapport udfærdiget af den pågældende virksomhed, hvoraf det fremgik, at de afgivne tilsagn var overholdt, hvilken rapport Kommissionen imidlertid ensidigt ændrede uden forudgående høring af virksomheden – Fællesskabet ifalder ansvar

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

3. Appel – anbringender – fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurderingen af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet forkert

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58)

1.

Fællesskabsretten anerkender en ret til erstatning, såfremt tre betingelser er opfyldt, nemlig at den bestemmelse, der er tilsidesat, har til formål at tillægge borgerne rettigheder, at tilsidesættelsen er tilstrækkelig kvalificeret, og at der er en direkte årsagsforbindelse mellem tilsidesættelsen af den forpligtelse, der påhviler den, der har udstedt retsakten, og de skadelidtes tab. Hvad angår den anden betingelse er det afgørende kriterium for, om en tilsidesættelse af fællesskabsretten kan anses for tilstrækkelig kvalificeret, om den pågældende fællesskabsinstitution åbenbart og groft har overskredet grænserne for sine skønsbeføjelser. Såfremt denne institution har et stærkt begrænset eller intet skøn, kan selve den omstændighed, at der er begået en overtrædelse af fællesskabsretten, være tilstrækkelig til at bevise, at der foreligger en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse. Det følger heraf, at det, der er afgørende for, om der foreligger en sådan tilsidesættelse, ikke er den pågældende retsakts individuelle eller generelle karakter, men det skøn, som vedkommende institution råder over på tidspunktet for dens vedtagelse.

(jf. præmis 25-27)

2.

Artikel 8, stk. 10, i forordning nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 13, stk. 10, i forordning nr. 2026/97 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, giver Kommissionen mulighed for at indføre midlertidig antidumping- og udligningstold på varer, som en virksomhed i et tredjeland eksporterer til Fællesskabet, men bestemmelserne kræver samtidig, at der er grund til at tro, at tilsagnet er blevet misligholdt, og at beslutningen om at indføre tolden er truffet på det bedst mulige foreliggende oplysningsgrundlag. Kommissionen har derfor udvist en adfærd, som må anses for at være en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en fællesskabsregel – hvorefter en af betingelserne for, at Fællesskabet ifalder ansvar uden for kontrakt, er opfyldt – når den indfører en sådan told udelukkende på grundlag af gennemgangen af en rapport udfærdiget af den pågældende eksportør, som gav anledning til at antage, at virksomheden havde overholdt sit tilsagn om at overholde en mindstepris, men som Kommissionen på eget initiativ havde ændret uden at sørge for at forhøre sig hos eksportøren om de mulige følger af dette ensidige skridt for så vidt angår pålideligheden af de oplysninger, virksomheden var fremkommet med.

(jf. præmis 29-31)

3.

Det fremgår af artikel 225 EF og af artikel 58 i Domstolens statut, at appeller er begrænset til retsspørgsmål. Det følger heraf, at Rettens bedømmelse af de faktiske omstændigheder ikke er underlagt Domstolens efterprøvelse, medmindre der er tale om en forkert gengivelse af de for Retten fremlagte beviser.