I nærværende sag har sagsøgeren, Enrico Angelini, ved stævning af 22. april 1982 anlagt sag mod Kommissionen, efter at denne havde besluttet at fritage ham for hans stilling af tjenstlige grunde og efterfølgende at besætte en række ledige stillinger med andre ansøgere end sagsøgeren.

Jeg skal først referere sagens faktiske omstændigheder. Sagsøgeren blev ansat ved Kommissionen i 1959 som ekspeditionssekretær ved generaldirektoratet for transport. Fra 1963 var han tilknyttet generaldirektorat IX (personale og administration) og var i denne periode ansat som chef for afdelingen »Ansættelse« indtil 1968, fra 1968 til 1970 var han chef for afdelingen »Vedtægten og administrative klager«, og fra 1970 til 1980 leder af direktoratet »Almindelige anliggender og inventar«. I 1980 blev der foretaget en omstrukturering af GD IX på grundlag af de af Spierenburg- og Ortoli-udvalget afgivne rapporter. I den forbindelse blev det direktorat, som sagsøgeren ledede, slået sammen med direktoratet »Sociale foranstaltninger, uddannelse og personaleinformation« i et nyt direktorat B, som herefter blev benævnt »Infrastruktur og servicefunktioner«, og for hvem direktøren for det tidligere direktorat B blev udnævnt som leder. Angelini fortsatte med at være ansat ved GD IX som ledende konsulent med følgende sagsområder: forbindelser til Europa-skolerne, praktikantophold ved Kommissionen, udveksling af tjenestemænd fra medlemsstaternes nationale forvaltninger, tilrettelæggelse af studieophold for tjenestemænd fra medlemsstaterne samt efteruddannelse af tjenestemænd ved generaldirektoratet.

Sagsøgeren var imidlertid ikke beskæftiget længe som ledende konsulent, idet han ved en skrivelse af 4. maj 1981 medtog meddelelse fra Kommissionens formand om, at man i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 50 påtænkte at fritage ham for hans stilling af tjenstlige grunde. Elleve dage senere fremsatte sagsøgeren sine bemærkninger hertil, hvori han gjorde gældende, at han havde de nødvendige forudsætninger for at beklæde en af følgende tre stillinger i organisationsplanen for GD IX, nemlig stillingen som assisterende generaldirektør, der blev oprettet i foråret 1981, stillingen som leder af direktoratet A eller stillingen som leder af direktoratet B. Ved en senere skrivelse af 24. juni 1981 bekræftede formanden for Kommissionen, at denne havde til hensigt at bringe vedtægtens artikel 50 i anvendelse over for sagsøgeren og erklærede, at sagsøgeren kunne påregne, at dette ville ske med virkning fra 1. november 1981. Han tilføjede i skrivelsen, at Kommissionen »i overensstemmelse med de gældende procedurer for besættelse af stillinger i lønklasse A 2« ville gennemgå de ansøgninger, sagsøgeren eventuelt måtte indgive til andre ledige stillinger såvel som de øvrige ansøgninger, der måtte indkomme fra andre.

Den endelige beslutning om at fritage sagsøgeren for hans stilling blev vedtaget den 8. juli 1981. Det bestemtes heri, at sagsøgeren ville have krav på den i vedtægtens artikel 50 fastsatte godtgørelse, såfremt han ikke inden den 1. november 1981 blev ansat i anden ledig stilling. Ved skrivelse af 8. juli 1981 fastholdt sagsøgeren, at han betragtede sig som værende særligt egnet til at besætte stillingen som direktør for direktorat A (direktør for personale), og han indgav ikke blot ansøgning til denne stilling (som blev opslået ledig ved stillingsopslag KOM/829/81), men også til stillingen som direktør for direktorat B (som blev opslået ledig ved stillingsopslag KOM/1234/81), hvorimod han ikke indgav ansøgning til stillingen som assisterende generaldirektør, da stillingsopslaget først blev offentliggjort i en udgave af »Personaleposten«, som udkom, efter at han var fratrådt sin tidligere stilling. Ansættelsesmyndigheden efterkom imidlertid ikke hans ansøgninger til de nævnte ledige stillinger, men besatte dem med andre ansøgere. Beslutningen om besættelse af stillingen som leder af direktorat A blev truffet den 28. juni 1981, mens beslutningen om besættelse af stillingen som leder af direktorat B blev truffet den 22. oktober 1981.

Da Angelini var blevet bekendt hermed, indgav han to klager til ansættelsesmyndigheden. I første klage af 29. september 1981 rejste han krav om annullation af beslutningen om at fritage ham for hans stilling og subsidiært annullation af de to beslutninger, hvorved ansættelsesmyndigheden afslog at efterkomme hans ansøgning til stillingen som leder af direktorat A, og hvorved den besatte denne stilling med en anden. I sin anden klage af 27. oktober 1981 gjorde han disse samme krav gældende, for så vidt angår stillingen som leder af direktorat B.

Da sagsøgeren ikke modtog noget svar herpå inden for de fastsatte frister (den 11. 5. 1982 gav Kommissionen et udtrykkeligt afslag på de to klager), anlagde han sag ved Domstolen den 22. april 1982. I sin stævning har han principalt nedlagt påstand om annullation af beslutningen af 8. juni 1981 samt annullation af det stiltiende afslag på hans klage af 29. september 1981. Subsidiært har han nedlagt følgende påstande: a) annullation af beslutningen om ikke at tildele ham en anden stilling i samme lønklasse inden for hans kategori; b) annullation af de beslutninger, hvorved sagsøgte afslog at ansætte sagsøgeren ved GD IX i stillingen som leder af direktorat A og i stillingen som leder af direktorat B; c) annullation af de beslutninger, hvorved disse stillinger blev besat med andre ansøgere end sagsøgeren; d) annullation af det stiltiende afslag på hans klager af 29. september og 27. oktober 1981.