ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal administratif de Lille (Frankrig) den 15. december 2016 — Adil Hassan mod Préfet du Pas-de-Calais

(Sag C-647/16)

(2017/C 070/17)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif de Lille

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Adil Hassan

Sagsøgt: Préfet du Pas-de-Calais

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 26 i Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 (1) af 26. juni 2013 til hinder for, at de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der over for en anden medlemsstat, som den anser for ansvarlig i henhold til de i denne forordning fastsatte kriterier, har fremsat en anmodning om overtagelse eller tilbagetagelse af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs, der har indgivet en ansøgning om international beskyttelse, som der endnu ikke er truffet endelig afgørelse om, eller en anden person som omhandlet i denne forordnings artikel 18, stk. 1, litra c) eller d), træffer afgørelse om overførsel og giver den pågældende meddelelse herom, før den anmodede stat har accepteret anmodningen om overtagelse eller tilbagetagelse?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26.6.2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT L 180, s. 31).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 12. december 2016 — Tünkers France og Tünkers Maschinenbau GmbH mod Expert France

(Sag C-641/16)

(2017/C 070/15)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Tünkers France og Tünkers Maschinenbau GmbH

Sagsøgt: Expert France

Præjudicielt spørgsmål

»Skal artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om insolvensbehandling (1) fortolkes således, at det udelukkende er den ret, der har indledt insolvensbehandlingen, der har kompetence til at afgøre et søgsmål med påstand om, at erhververen af en aktivitetsgren, der er erhvervet i forbindelse med denne insolvensbehandling, med urette har fremstillet sig selv som eneforhandler af de varer, der fremstilles af debitoren?

(1) EFT L 160, s. 1.
1)

Er en forældelsesfrist for indgivelse af en anmodning om betaling af forfaldne løntilgodehavender til garantiinstitutionen gunstigere for arbejdstagerne som omhandlet i artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94/EF (1) af 22. oktober 2008 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, såfremt udbetalingen af disse løntilgodehavender alene garanteres, når der indgives anmodning herom til garantiinstitutionen inden for fristen på et år regnet fra datoen for opsigelsen af ansættelseskontrakten, eller ville det være gunstigere, såfremt fristen blev regnet fra datoen for iværksættelsen af insolvensbehandlingen under hensyn til, at garantiinstitutionen alene garanterer betaling af de af arbejdstagerens tilgodehavender, der er forfaldet inden for de seks måneder, der går forud for iværksættelsen af insolvensbehandlingen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 95/4

Sag anlagt den 27. juli 2016 — Mauro Infante mod Den Italienske Republik

(Sag C-469/16)

(2017/C 095/08)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Mauro Infante (ved avvocato M. Iervolino)

Sagsøgt: Den Italienske Republik

Ved kendelse af 13. december 2016 har Den Europæiske Unions Domstol (Tiende Afdeling) fastslået, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at påkende sagen, og at Mauro Infante bærer sine egen omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 95/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzgericht (Østrig) den 5. december 2016 — Kreuzmayr GmbH

(Sag C-628/16)

(2017/C 095/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzgericht

Parter i hovedsagen

Appellant: Kreuzmayr GmbH

Præjudicielle spørgsmål

Det første spørgsmål:

Skal EU-retten i tilfælde som i hovedsagen, hvor en afgiftspligtig person X1 råder over varer, som er oplagret i medlemsstat A, og X1 har solgt disse varer til en afgiftspligtig person X2, og X2 over for X1 har tilkendegivet, at han agter at transportere varerne til medlemsstat B, og X2 over for X1 har identificeret sig med sit momsregistreringsnummer, som er tildelt ham af medlemsstat B,

og X2 har videresolgt disse varer til en afgiftspligtig person X3, og X2 har aftalt med X3, at X3 foranlediger eller gennemfører transporten af varerne fra medlemsstat A til medlemsstat B, og X3 har foranlediget eller gennemført transporten af varerne fra medlemsstat A til medlemsstat B, og X3 allerede i medlemsstat A kunne råde over varerne som ejer,

og X2 imidlertid ikke har meddelt X1, at han allerede har videresolgt varerne, før disse forlader medlemsstat A,

og X1 heller ikke kunne vide, at X2 ikke ville foranledige eller gennemføre transporten af varerne fra medlemsstat A til medlemsstat B,

fortolkes således, at stedet for X1’s levering til X2 fastsættes i henhold til artikel 32, stk. 1, i direktiv 2006/112/EF (1), og at leveringen fra X1 til X2 således er leveringen inden for Fællesskabet (den såkaldte »aktive« levering)?

Det andet spørgsmål:

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal EU-retten da fortolkes således, at X3 alligevel må fradrage moms i medlemsstat B, som X2 har faktureret ham, såfremt X3 anvender de indkøbte varer til sine momspligtige aktiviteter i medlemsstat B, og X3 ikke kan mistænkes for at misbruge ordningen med fradrag af indgående afgift?

Det tredje spørgsmål:

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, og X1 efterfølgende erfarer, at X3 har foranlediget transporten og allerede i medlemsstat A kunne råde over varerne som ejer, skal EU-retten da fortolkes således, at leveringen fra X1 til X2 med tilbagevirkende kraft mister sin egenskab som levering inden for Fællesskabet (at denne altså med tilbagevirkende kraft skal anses for en såkaldt »inaktiv« levering)?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Foreligger der en restriktion for unionsborgeres ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område i henhold til artikel 20 TEUF og 21 TEUF, når tilkendelsen af en ydelse som personlig bistand i henhold til loven om tjenesteydelser til handicappede i udlandet ikke er reguleret særskilt og betingelserne for tilkendelsen af ydelsen fortolkes således, at den personlige bistand ikke tilkendes i en anden medlemsstat, hvor den pågældende person følger et treårigt studium, der afsluttes med en kompetencegivende eksamen? — Har det betydning for bedømmelsen af sagen, at en person i Finland kan tilkendes en ydelse som den personlige bistand i en anden kommune end bopælskommunen, f.eks. hvis den pågældende studerer i en anden finsk kommune? — Er de rettigheder, der følger af artikel 19 i FN’s konvention om rettigheder for personer med handicap, henset til EU-retten af betydning for bedømmelsen af sagen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 86/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 9. december 2016 — Florian Hanig mod Société Air France SA

(Sag C-637/16)

(2017/C 086/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Florian Hanig

Sagsøgt: Société Air France SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 1, første punktum, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (1) fortolkes således, at udtrykket »inden for Fællesskabet« også dækker de områder, som i henhold til bilag II til traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde (TEUF) er såkaldte »oversøiske lande og territorier«, for hvilke der kun gælder den særlige associeringsordning, som er fastlagt i fjerde del af EUF-traktaten?

(1) EFT L 46, s. 1
DA Den Europæiske Unions Tidende C 86/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social no 33 de Madrid (Spanien) den 29. december 2016 — Montero Mateos mod Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid

(Sag C-677/16)

(2017/C 086/19)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 33 de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Montero Mateos

Sagsøgt: Agencia Madrileña de Atención Social de la Consejería de Políticas Sociales y Familia de la Comunidad Autónoma de Madrid

Præjudicielt spørgsmål

Skal § 4, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, og som er vedhæftet Rådets direktiv 1999/70/EF (1), fortolkes således, at ophøret af en midlertidig vikarkontrakt med henblik på besættelse af en ledig stilling på grund af udløbet af den varighed, der gav anledning til indgåelse af kontrakten mellem arbejdsgiveren og arbejdstageren, udgør en objektiv grund, der gør det berettiget, at den nationale lovgiver for et sådant tilfælde ikke har fastsat nogen godtgørelse ved kontraktens udløb, mens der for en sammenlignelig fastansat arbejdstager, der er blevet afskediget af en objektiv grund, er fastsat en godtgørelse på 20 dage pr. ansættelsesår?

(1) EFT 1999, L 175, s. 1).
4.

Kræves det i henhold til artikel 4, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (omarbejdning), sammenholdt med 36. betragtning til dette direktiv, at vurderingen af, hvorvidt der foreligger en velbegrundet frygt for forfølgelse eller en reel risiko for at lide alvorlig overlast alene skal ske på grundlag af kendsgerninger og omstændigheder, der vedrører ansøgeren?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 86/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Noord-Holland (Nederlandene) den 7. december 2016 — X BV mod Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

(Sag C-631/16)

(2017/C 086/08)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Noord-Holland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X BV

Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

Præjudicielle spørgsmål

1) Er Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1647 (1) af 13. september 2016 om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Vietnam og produceret af [A] Ltd, og om gennemførelse af Domstolens dom i de forenede sager C-659/13 og C-34/14 gyldig?

2) Er Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1731 (2) af 28. september 2016 om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam og produceret af [I] Ltd (China) og om gennemførelse af Domstolens dom i de forenede sager C-659/13 og C-34/14 gyldig?

3) Såfremt det første og/eller det andet spørgsmål besvares benægtende, betyder dette da, at de med urette betalte toldbeløb skal betales tilbage til sagsøgeren med rente?

4) Såfremt det tredje spørgsmål besvares bekræftende, hvorledes skal denne rente da beregnes?

(1) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1647 af 13.9.2016 om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Vietnam, produceret af Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co Ltd, Freetrend Industrial Ltd. og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd., Fulgent Sun Footwear Co., Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co, Ltd, Golden Top Company Co., Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd., Tripos Enterprise Inc. og Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd, og om gennemførelse af Domstolens dom i de forenede sager C-659/13 og C-34/14 (EUT L 245, s. 16).

(2) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1731 af 28.9.2016 om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam og produceret af General Footwear Ltd (China), Diamond Vietnam Co Ltd og Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd og om gennemførelse af Domstolens dom i de forenede sager C-659/13 og C-34/14 (EUT L 262, s. 4).
2)

Er medlemsstaterne under hensyntagen til, at fradragsretten i henhold til artikel 167 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (2) indtræder samtidig med, at den fradragsberettigede afgift forfalder, og til de reguleringsbeføjelser, som i henhold til artikel 185, stk. 2, andet afsnit, og artikel 186 i direktiv 2006/112 tillægges medlemsstaterne, berettiget til at gøre såvel reguleringen af afgiften som fradragsretten afhængig af, at forudbetalingen tilbagebetales?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 86/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākā tiesa (Letland) den 19. december 2016 — DW mod Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

(Sag C-651/16)

(2017/C 086/13)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DW

Sagsøgt: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4, stk. 3, TEU og artikel 45, stk. 1 og 2, TEUF fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, som med henblik på fastlæggelsen af størrelsen af en moderskabsydelse ikke udelukker de måneder, hvor den pågældende har arbejdet ved en EU-institution og været dækket af De Europæiske Fællesskabers fælles sygeforsikringsordning, fra den periode på 12 måneder, som skal tages i betragtning ved beregningen af det gennemsnitlige bidragsgrundlag, men, under hensyn til, at den pågældende ikke var forsikret i Letland i nævnte periode, ligestiller hendes indtægter med det gennemsnitlige bidragsgrundlag i staten, hvilket kan reducere den moderskabsydelse, som hun tildeles, betydeligt i sammenligning med det mulige beløb, den pågældende kunne have oppebåret, hvis hun i den periode, der tages i betragtning ved beregningen, ikke havde arbejdet ved en EU-institution, men havde været beskæftiget i Letland?
2)

a. Såfremt der fremsættes en indsigelse mod en begæring om fremlæggelse af bevismateriale, hvorefter den intellektuelle ejendomsret, som begæringen om fremlæggelse støttes på, er ugyldig (eller ikke længere eksisterer), skal spørgsmålet, om en sådan indsigelse skal imødekommes, da bedømmes efter de samme kriterier, som gælder for spørgsmålet, om den hævdede krænkelse er godtgjort (forudsat, at den påberåbte intellektuelle ejendomsret eksisterer)? b. Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, i hvilken henseende adskiller kriterierne sig fra hinanden? c. Skal der ved besvarelsen af spørgsmål 2(a) og 2(b) sondres mellem, om den pågældende intellektuelle ejendomsret er meddelt, efter at det er undersøgt, om den er gyldig (som et europæisk patent), eller om den er opstået i medfør af lov (som en ophavsret)?«
3)

Skal betingelsen »hvis de var eller havde rimelig grund til at være bekendt med, at de pågældende oplysninger var forkerte« som anført i toldkodeksens artikel 201, stk. 3, andet afsnit, fortolkes således, at juridiske og fysiske personer, der er erfarne markedsoperatører, ikke kan gøres ansvarlig for supplerende afgifter, der skyldes på grund af retsmisbrug, såfremt de først har oprettet en transaktionsstruktur med henblik på at undgå supplerende afgifter, efter at velrenommerede toldretlige specialister havde bekræftet, at en sådan struktur i juridisk og skatte- og afgiftsmæssig henseende kunne godkendes?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 121/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 19. december 2016 — Amber Capital Italia Sgr SpA og Amber Capital Uk Llp mod Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Sag C-654/16)

(2017/C 121/13)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Amber Capital Italia Sgr SpA og Amber Capital Uk Llp

Sagsøgt: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Præjudicielt spørgsmål

Er det til hinder for en korrekt anvendelse af dels artikel 5, stk. 4, første og andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF af 21. april 2004 om overtagelsestilbud (1) i relation til de generelle principper i direktivets artikel 3, stk. 1, dels de generelle principper om beskyttelse af den berettigede forventning, proportionalitet, rimelighed, gennemsigtighed og forbud mod forskelsbehandling, at nationale bestemmelser — såsom artikel 106, stk. 3, litra d), nr. 2), i lovdekret nr. 58 af 24. februar 1998 (den konsoliderede lovtekst vedrørende bestemmelserne om finansiel formidling i medfør af artikel 8 og 21 i lov nr. 52 af 6.2.1996), med senere ændringer, og artikel 47 g i beslutning nr. 11971 af 14. maj 1999 truffet af Consob (gennemførelsesforordning for lovdekret nr. 58 af 24.2.1998 om regulering af udstedere), med senere ændringer — der giver Consob beføjelse til at forhøje det i den nævnte artikel 106 omhandlede overtagelsestilbud i tilfælde af konstateret samordning mellem tilbudsgiveren eller personer, der handler i forståelse med den pågældende, og en eller flere sælgere, alene henviser til kriteriet om den »konstaterede pris« uden at specificere parametrene og kriterierne for denne konstatering?

(1) EUT L 142, s. 12.
1)

Kan indehaveren af et supplerende beskyttelsescertifikat, som er blevet tildelt ham gældende for Forbundsrepublikken Tyskland (herefter »BRD«), under påberåbelse af reglerne i den særlige ordning forhindre indførsel af produkter fra tiltrædelsesstaterne Den Tjekkiske Republik, Estland, Letland, Litauen, Ungarn, Polen, Slovenien, Slovakiet, Rumænien, Bulgarien og Kroatien (bilag IV til tiltrædelsesakt 2003, EUT 2003, L 236, s. 797, med ændringer i henhold til EUT 2004, L 126, s. 4, for Estland, Letland, Litauen, Polen, Slovenien, Ungarn, Slovakiet, Den Tjekkiske Republik; del I, bilag V, nr. 1), i tiltrædelsesakt 2005, EUT 2005, L 157, s. 268, for Rumænien og Bulgarien; bilag IV til tiltrædelsesakt 2011, EUT 2012, L 112, s. 60, for Kroatien) til BRD, når der blev ansøgt om det supplerende beskyttelsescertifikat i BRD på et tidspunkt, hvor der allerede eksisterede regler i tiltrædelsesstaterne for at opnå et tilsvarende supplerende beskyttelsescertifikat, men indehaveren af det beskyttelsescertifikat, der var tildelt gældende for BRD, ikke havde ansøgt om et sådant supplerende beskyttelsescertifikat i den pågældende tiltrædelsesstat, eller det ikke kunne tildeles ham, fordi det grundpatent, der kræves for tildeling af beskyttelsescertifikatet, manglede i tiltrædelsesstaten?
1)

Skal artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 (1) af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets afgørelse 2004/585/EF fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats foranstaltninger for farvande, der hører under dennes højhedsområde og jurisdiktion, der er nødvendige for at leve op til medlemsstatens forpligtelser i henhold til artikel 6 i Rådets direktiv 92/43/EØF (2) af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som har indvirkning på fiskerfartøjer fra andre medlemsstater, og hvormed der indføres et omfattende forbud mod erhvervsfiskeri i Natura 2000-områder med bundberørende fiskeredskaber og bundsat garn (»hildings- og indfiltringsgarn«)? Navnlig ønskes følgende oplyst: a) Skal artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets afgørelse 2004/585/EF fortolkes således, at forbuddet mod de i det første spørgsmål nævnte fangstmetoder er omfattet af begrebet »bevarelsesforanstaltninger«? b) Skal artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets afgørelse 2004/585/EF fortolkes således, at begrebet »andre medlemsstaters fiskerfartøjer« også omfatter de fiskerfartøjer fra en anden medlemsstat, som sejler under medlemsstaten Forbundsrepublikken Tysklands flag? c) Skal artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets afgørelse 2004/585/EF fortolkes således, at udtrykket »opfylder målsætningerne for den relevante EU-lovgivning« også omfatter sådanne foranstaltninger vedtaget af medlemsstaten, som blot fremmer de målsætninger, der er nævnt i den nævnte EU-lovgivning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 104/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 7. december 2016 — CX

(Sag C-629/16)

(2017/C 104/38)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Appellant: CX

Procesdeltager: Bezirkshauptmannschaft Schärding

Præjudicielt spørgsmål

Er EU-retten, herunder navnlig aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet (64/733/EØF), Samling af Aftaler indgået af De Europæiske Fællesskaber, bind 3, s. 541, tillægsprotokollen til associeringsaftalen, JO L 293 af 29. december 1972, s. 3, samt afgørelse nr. 1/95 truffet af Associeringsrådet EF-Tyrkiet den 22. december 1995 om iværksættelse af slutfasen af toldunionen (96/142/EF), EFT L 35 af 13. februar 1996, s. 1, til hinder for en national ordning, hvorefter godstransportvirksomheder med hjemsted i Republikken Tyrkiet kun kan gennemføre en grænseoverskridende erhvervsmæssig godstransport med motorkøretøjer til eller igennem Republikken Østrigs område, såfremt de har identifikationsdokumenter til motorkøretøjerne, der udstedes inden for rammerne af en kvote, der er fastsat mellem Østrig og Tyrkiet i en bilateral aftale, eller de får meddelt en tilladelse til den enkelte godstransport, idet der skal foreligge en væsentlig offentlig interesse i den enkelte godstransport og ansøgeren skal godtgøre, at kørslen hverken kan undgås ved organisatoriske foranstaltninger eller ved at vælge et andet transportmiddel?
3.

Hvis det første spørgsmål besvares benægtende, kan en unionsborgers samkønnede ægtefælle fra et tredjeland med hvem den pågældende unionsborger lovligt har indgået ægteskab i henhold til loven i en anden medlemsstat end værtsmedlemsstaten, da henhøre under »alle andre familiemedlemmer […]« i henhold til artikel 3, stk. 2, litra a), i direktiv 2004/38/[EF] eller betragtes som »den partner, med hvem unionsborgeren har en behørigt dokumenteret varig tilknytning« i henhold til artikel 3, stk. 2, litra b), i direktiv 2004/38/[EF], med den heraf følgende forpligtelse for værtsmedlemsstaten til at lette indrejse og ophold for den pågældende, selv om værtsmedlemsstaten hverken anerkender samkønsægteskaber eller fastlægger nogen som helst anden form for retlig anerkendelse, såsom registrerede partnerskaber?