ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/21

Sag anlagt den 14. marts 2013 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-124/13)

2013/C 156/32

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved L.G. Knudsen, I. Liukkonen og R. Kaškina, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets forordning (EU) nr. 1243/2012 af 19. december 2012 om ændring af forordning (EF) nr. 1342/2008 om fastlæggelse af en langsigtet plan for torskebestande og for fiskeri efter disse bestande (1), annulleres

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Europa-Parlamentet har fremført et enkelt anbringende til støtte for påstanden om annullation af den anfægtede forordning, hvorefter artikel 43, stk. 3, TEUF ikke udgør det korrekte retsgrundlag for den anfægtede forordning, og at den skulle have været vedtaget på grundlag af artikel 43, stk. 2, TEUF, idet sidstnævnte bestemmelse giver EU-lovgiver de nødvendige beføjelser til at vedtage en retsakt med den anfægtede forordnings formål og indhold. Det anvendte retsgrundlag udelukkede Parlamentet fra at deltage i vedtagelsen af retsakten, hvorimod artikel 43, stk. 2, TEUF bestemmer, at den almindelige lovgivningsprocedure skal følges. Det fejlagtige retsgrundlag må føre til annullation af den anfægtede forordning.

Parlamentet har i det første led i dette anbringende gjort gældende, at hver flerårig plan som den, der er tale om i den foreliggende sag, som et instrument til bevaring og styring af fiskebestande udgør en helhed, som kun indeholder bestemmelser om virkeliggørelsen af den fælles fiskeripolitiks målsætninger for bæredygtighed og bevaring, og som derfor i sin helhed skal vedtages i medfør af artikel 43, stk. 2, TEUF.

Parlamentet har i det andet led i dette anbringende gjort gældende, at vedtagelsen af den anfægtede forordning adskilt fra resten af Kommissionsforslaget under alle omstændigheder udgør en omgåelse af proceduren og tømmer den faste retspraksis om valg af retsgrundlag alt efter retsaktens tyngdepunkt for indhold. Opsplitningen af forslaget gjorde det muligt for Rådet kunstigt at vælge et separat retsgrundlag for visse elementer i den foreslåede retsakt, hvorimod disse ville have været omfattet af det ene retsgrundlag som artikel 43, stk. 2, TEUF udgør, såfremt retsakten var blevet vedtaget i form af den oprindeligt foreslåede helhed.

(1) EUT L 352, s. 10.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/22

Sag anlagt den 19. marts 2013 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-139/13)

2013/C 156/34

Processprog: Fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved D. Maidani og G. Wils, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forordning (EF) nr. 2252/2004 (1), idet det ikke inden fristen den 28. juni 2009, fastsat i henhold til denne forordnings artikel 6, har anvendt de tekniske specifikationer for udstedelsen af biometriske pas, der indeholder digitale fingeraftryk, i overensstemmelse med bestemmelserne i Kommissionens beslutning K(2006) 2909 af 28. juni 2006.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med dette søgsmål har Kommissionen anlagt sag mod Kongeriget Belgien for ikke at have vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre udstedelsen af biometriske pas, der indeholder digitale fingeraftryk, inden for den frist, der var fastsat i henhold til forordning (EF) nr. 2252/2004.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2252/2004 af 13.12.2004 om standarder for sikkerhedselementer og biometriske identifikatorer i pas og rejsedokumenter, som medlemsstaterne udsteder (EUT L 385, s. 1).
—

Det fastslås, at Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Kommissionens direktiv 2011/18/EU af 1. marts 2011 (1) om ændring af bilag II, V og VI til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/57/EF om interoperabilitet i jernbanesystemet i Fællesskabet, idet den ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil Constitutionnel (Frankrig) den 4. april 2013 — Jeremy F. mod Premier ministre

(Sag C-168/13)

2013/C 156/38

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil Constitutionnel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jeremy F.

Sagsøgt: Premier ministre

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 27 og 28 i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (1) fortolkes således, at de er til hinder for, at medlemsstater fastsætter en adgang til domstolsprøvelse, hvorved der foranstaltes udsættelse af fuldbyrdelsen af en afgørelse fra den judicielle myndighed, der inden 30 dage fra modtagelsen af anmodningen træffer afgørelse for at give samtykke enten til, at en person retsforfølges, idømmes straf eller på anden måde tilbageholdes med henblik på retsforfølgning eller fuldbyrdelse af en straffedom eller en anden frihedsberøvende foranstaltning for en lovovertrædelse, der er begået inden den, for hvilken den pågældende i henhold til en europæisk arrestordre er blevet overgivet, eller til, at en person overgives til en anden medlemsstat end den fuldbyrdende medlemsstat i henhold til en europæisk arrestordre, der er udstedt for en inden overgivelsen begået lovovertrædelse?

(1) EFT L 190, s. 1.
2)

Kan en tilsynsmyndighed som den tyske Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht også påberåbe sig de tavshedsforpligtelser, der bl.a. påhviler myndigheden i henhold til EU-retten, og som er fastlagt i § 9 i Kreditwesengesetz og § 8 i Wertpapierhandelsgesetz, over for en person, der har anmodet myndigheden om adgang til informationer vedrørende en bestemt udbyder af finansielle tjenesteydelser i henhold til den tyske lov om informationsfrihed, når forretningskonceptet for det selskab, der havde tilbudt finansielle tjenesteydelser, men i mellemtiden er blevet opløst og er under likvidation, idet det er gået konkurs, var at begå investeringsbedrageri i stort omfang, forbundet med bevidst økonomisk skadevoldelse over for investorer, og når personer, der var ansvarlige i dette selskab, på retskraftig vis er blevet idømt flere års fængsel?
2)

Såfremt artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at den nationale ret uanset indholdet af de nationale bestemmelser tillige kan vurdere, om sådanne kontraktvilkår er urimelige, hvis disse vilkår ikke er affattet klart og forståeligt, skal denne sidstnævnte betingelse da forstås således, at den indebærer, at det omhandlede vilkår i sig selv skal være affattet grammatisk klart og forståeligt for forbrugeren, eller indebærer dette vilkår kun, at de økonomiske hensyn, der ligger bag anvendelsen af kontraktvilkåret, samt at forholdet mellem det nævnte vilkår og kontraktens andre vilkår, skal være affattet klart og forståeligt for forbrugeren?
—

Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 TEUF, idet den har vedtaget og opretholdt forskrifter, ifølge hvilke der ved anvendelsen af arve- og gaveafgift vedrørende en i Tyskland beliggende fast ejendom kun indrømmes et lavere fribeløb, når gavegiveren eller arveladeren og modtageren på arve- eller gavetidspunktet var bosat i en anden medlemsstat, mens der indrømmes et væsentligt højere fribeløb, når i det mindste den ene af de to involverede var bosat i Tyskland på førnævnte tidspunkt.
1)

Skal en national ret, der skal tage stilling til et søgsmål med påstand om tilbagesøgning af ydelser og om undladelse af fremtidige ydelser, lægge til grund, at disse ydelser udgør foranstaltninger, som i henhold til artikel 108, stk. 3, tredje punktum, TEUF ikke må gennemføres, før Europa-Kommissionen (herefter »Kommissionen«) har truffet endelig afgørelse, hvis Kommissionen i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF ved en beslutning, som ikke er blevet anfægtet, har indledt en formel undersøgelsesprocedure vedrørende støtte med hensyn til disse ydelser og i præmisserne til denne beslutning efter sit indhold bl.a. har udtalt, at ydelserne sandsynligvis udgør statsstøtte?
1)

Overholder den spanske procedure for overtagelse af pant artikel 7 i direktiv 93/13/EØF (1), når den ikke som forudsætning for at tage stilling til udstedelsen af fuldbyrdelsesordren tillader en domstolsprøvelse ex offico af et vilkår om førtidig ophævelse af lånet alene på bankens anmodning, som anses for urimeligt i sig selv og i den konkrete anvendelse i sagen, idet den nævnte bestemmelse er ubetinget nødvendig for at give den erhvervsdrivende långiver den privilegerede mulighed for fuldbyrdelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 25. marts 2013 — C mod Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

(Sag C-150/13)

2013/C 171/34

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: C

Sagsøgt: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

Præjudicielt spørgsmål

Hvilke grænser fastsætter artikel 4 i Rådets direktiv 2004/83/EF (1) af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, herunder navnlig chartrets artikel 3 og 7, for den måde, hvorpå en påstået seksuel orientering skal vurderes, og adskiller disse grænser sig fra dem, der gælder ved vurderingen af troværdigheden for så vidt angår de andre årsager til forfølgelse, og i givet fald i hvilket omfang?

(1) EUT L 304, s. 12.
1)

Skal artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF (1) fortolkes således, at den er til hinder for nationale retsregler eller praksis, ifølge hvilke retten til den årlige betalte mindsteferie ved arbejdstagerens død bortfalder i sin helhed, dvs. ud over den ret til at blive fritaget for arbejdsforpligtelsen, som ikke længere kan virkeliggøres, også retten til betaling af feriepenge?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, artikel 3-7 og artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv for så vidt angår selvstændige chauffører, eller i det mindste ikke har meddelt Kommissionen sådanne.
1)

Omfatter begrebet generel forbedring af landbrugsbedriftens resultater som omhandlet i artikel 26, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 den situation, at virksomheden uden at forøge den allerede eksisterende kapacitet og ved at lukke gamle bedrifter ønsker at oprette en ny bedrift?
—

Retten begik en retlig fejl og anlagde en fejlagtig fortolkning af REACH, idet den konkluderede, at Kommissionen ikke foretog en åbenbart urigtig bedømmelse ved at vedtage den anfægtede forordning på baggrund af oplysninger vedrørende et andet produkt end det produkt, der er underlagt begrænsninger i henhold til den anfægtede forordning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal da Relação de Lisboa (Portugal) den 18. marts 2013 — Cruz & Companhia Lda mod IFAP — Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP m.fl.

(Sag C-128/13)

2013/C 171/21

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação de Lisboa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cruz & Companhia Lda

Sagsøgt: IFAP — Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP og Caixa Central — Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL

Præjudicielt spørgsmål

Den Europæiske Unions Domstol anmodes om at træffe en præjudiciel afgørelse om fortolkningen af artikel 4, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 (1) af 27. november 1987 og artikel 19, stk. 1, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 (2) af 22. juli 1985 for så vidt angår »frigivelsen« af den stillede sikkerhed i henhold til artikel 22, stk. 1, i førstnævnte forordning, og idet parternes anbringender tages i betragtning.

(1) Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27.11.1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1).

(2) Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 af 22.7.1985 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (EFT L 205, s. 5).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour administrative d’appel de Versailles (Frankrig) den 25. marts 2013 — Le Rayon d’Or SARL mod Ministre de l’Économie et des Finances

(Sag C-151/13)

2013/C 171/35

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative d’appel de Versailles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Le Rayon d’Or SARL

Sagsøgt: Ministre de l’Économie et des Finances

Præjudicielt spørgsmål

Skal sjette direktivs artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a) (1), som er gentaget i artikel 73 i direktiv 2006/112/EF (2), fortolkes således, at et »fast plejetillæg«, der udbetales af sygeforsikringen til institutioner, der tilbyder indkvartering til plejekrævende ældre, i henhold til code de la sécurité sociales artikel L. 174-7, og som er fritaget for merværdiafgift i henhold til code général des impôts’ artikel 261, stk. 4, nr. 1b), udgør et tilskud, der er direkte forbundet med prisen på den plejeydelse, der leveres til beboerne, og som er omfattet af merværdiafgiftens anvendelsesområde?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).

(2) Berigtigelse til Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Skal artikel 27, stk. 1, litra f), i forordning (EF) nr. 889/2008 fortolkes således, at anvendelsen af de nævnte stoffer også er et lovmæssigt krav i de tilfælde, hvor markedsføringen af en fødevare som kosttilskud eller under anvendelse af sundhedsanprisninger, uden at mindst et af de nævnte stoffer er tilsat, ville være misvisende og vildledende for forbrugerne, da fødevaren på grund af for lav koncentration af et af de nævnte stoffer ikke kan opfylde sit anvendelsesformål som næringsmiddel henholdsvis det anvendelsesformål, der kommer til udtryk i sundhedsanprisningen af den?
4)

Retten indtog fejlagtigt det standpunkt, at den anførte begrundelse for at pålægge Bank Saderat de restriktive foranstaltninger ikke var underbygget for så vidt som: — Retten ikke tog tilstrækkeligt hensyn til den omstændighed, at beviserne for Bank Saderats støtte til Irans nukleare spredningsaktiviteter stammer fra fortrolige kilder. — Retten ikke tog tilstrækkeligt hensyn til en henvisning i FN’s Sikkerhedsråds resolution 1803 (2003) om Bank Saderat i forbindelse med Irans nukleare spredningsaktiviteter. — Retten med urette fandt, at Rådet skulle fremlægge detaljerede oplysninger vedrørende Bank Saderats håndtering af rembourser for to udpegede enheder, der var involveret i Irans nukleare spredningsaktiviteter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 25. marts 2013 — B. mod Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

(Sag C-149/13)

2013/C 171/33

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: B.

Sagsøgt: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

Præjudicielt spørgsmål

Hvilke grænser fastsætter artikel 4 i Rådets direktiv 2004/83/EF (1) af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, herunder navnlig chartrets artikel 3 og 7, for den måde, hvorpå en påstået seksuel orientering skal vurderes, og adskiller disse grænser sig fra dem, der gælder ved vurderingen af troværdigheden for så vidt angår de andre årsager til forfølgelse, og i givet fald i hvilket omfang?

(1) EUT L 304, s. 12.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Specializat Cluj (Rumænien) den 20. marts 2013 — Bogdan Matei og Ioana Ofelia Matei mod SC Volksbank România SA

(Sag C-143/13)

2013/C 171/29

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Specializat Cluj

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Bogdan Matei og Ioana Ofelia Matei

Sagsøgt: SC Volksbank România SA

Præjudicielle spørgsmål

Henset til, at vurderingen af, om kontraktvilkårene er urimelige, jf. artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13/EØF (1) hverken omfatter definitionen af aftalens genstand eller overensstemmelsen mellem pris og varer eller mellem tjenesteydelser og betalingen herfor, for så vidt disse kontraktvilkår er affattet på et let forståeligt sprog

og

henset til, at den i artikel 3, litra g), i direktiv 2008/48/EF (2) anførte definition af de samlede omkostninger i forbindelse med forbrugerkreditten — som inkluderer alle provisioner, som forbrugeren skal betale i forbindelse med forbrugerkreditaftalen — i medfør af artikel 2, stk. [2], litra a), i direktiv 2008/48/EF, ikke kan anvendes til fastlæggelse af genstanden for en kreditaftale, som er sikret ved pant

er det uklart, om

begreberne »genstand« og/eller »pris« jf. artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13/EØF kan fortolkes således, at disse begreber (»genstand« og/eller »pris« for en kreditaftale, som er sikret ved pant) — blandt de elementer, der udgør den modydelse, som kreditinstituttet har ret til — også omfatter de årlige omkostninger i procent for den omhandlede kreditaftale, som er sikret ved pant, hvilke særligt består af en fast eller variabel rentesats, bankgebyrer og andre omkostninger, som er inkluderet og defineret i kreditaftalen?

(1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, EFT L 95, s. 29.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23.4.2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF, EUT L 133, s. 66.
—

Rådets forordning (EU) nr. 1260/2012 (1) af 17. december 2012 om gennemførelse af et forstærket samarbejde om indførelse af enhedspatentbeskyttelse for så vidt angår gældende oversættelsesordninger annulleres, og Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
2)

Giver artikel 5, stk. 3, litra n), i direktiv 2001/29/EF medlemsstaterne beføjelse til at indrømme institutionerne ret til at digitalisere værkerne i deres samlinger, hvis det er nødvendigt for at stille disse værker til rådighed ved terminalerne?
—

Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med denne sag såvel som med sagen for Retten, herunder appellantens omkostninger for begge instanser.
3)

Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, hvad […] skal der [da] forstås ved »pålagt« i sjette direktivs artikel 28b, punkt A, stk. 2, første punktum [(in fine)]: opførelse på den ved lov krævede momsangivelse af den moms, der er skyldig i ankomstmedlemsstaten for erhvervelsen inden for Fællesskabet, eller — [i mangel af en sådan opførelse] — også de foranstaltninger, som afgiftsmyndighederne i ankomstmedlemsstaten træffer for at berigtige forholdet? Har det for besvarelsen af dette spørgsmål nogen betydning, om den pågældende transaktion er et led i en kæde af operationer med henblik på at begå momssvig i ankomstlandet, og den afgiftspligtige havde eller burde have kendskab hertil?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 189/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (England & Wales) den 17. april 2013 — Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez og Natasha Caley McCarthy Rodrigue mod Secretary of State for the Home Department

(Sag C-202/13)

2013/C 189/12

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Sean Ambrose McCarthy, Helena Patricia McCarthy Rodriguez og Natasha Caley McCarthy Rodriguez

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

Præjudicielle spørgsmål

1) Gør artikel 35 i direktiv 2004/38/EF om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (1) (herefter »direktivet«) det muligt for en medlemsstat at vedtage en foranstaltning, som finder generel anvendelse, og som nægter, ophæver eller tilbagekalder rettigheder, der er tildelt ved direktivets artikel 5, stk. 2, hvorefter familiemedlemmer, der ikke er EU-borgere, og som er indehavere af opholdskort udstedt i medfør af direktivets artikel 10 (herefter »indehavere af opholdskort«), fritages for visumpligten?

2) Kan Det Forenede Kongerige på grundlag af artikel 1 i protokol nr. 20 om anvendelse af visse aspekter af artikel 26 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på Det Forenede Kongerige og på Irland kræve, at indehavere af opholdskort skal have et indrejsevisum, der skal være opnået forud for ankomsten til grænsen?

3) Hvis spørgsmål 1 eller spørgsmål 2 besvares bekræftende, er Det Forenede Kongeriges fremgangsmåde i forhold til indehavere af opholdskort i denne sag da begrundet, henset til de beviser, der er sammenfattet i den forelæggende rets dom?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77).
3)

Skal et værk derudover også opfylde andre betingelser eller have andre kendetegn for at kunne betegnes som en parodi?