Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mancini fremsat den 9. februar 1988. - HARRY BERG OG J. T. M. BUSSCHERS MOD IVO MARTIN BESSELSEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF HOGE RAAD DER NEDERLANDEN. - VARETAGELSE AF ARBEJDSTAGERNES RETTIGHEDER I FORBINDELSE MED OVERFOERSEL AF VIRKSOMHEDER. - FORENEDE SAGER 144 OG 145/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 02559



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Ved to domme afsagt den 1 . maj 1987 har Nederlandenes Hoge Raad anmodet Domstolen om en fortolkning af en raekke bestemmelser i Raadets direktiv 77/187 af 14 . februar 1977 om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder ( EFT L 61, s . 26 ).

De faktiske omstaendigheder . I februar, henholdsvis marts, 1982 ansatte Ivo Besselsen Harry Berg og J . T . M . Busschers til at arbejde i sit diskotek Besi Mill i Ermelo, den foerste som driftsleder og den anden som deltidsbeskaeftiget funktionaer . Den 15 . februar 1983 overdrog Besselsen, i henhold til en leasingkontrakt, driften til Summerland BV, et interessentskab tilhoerende Manshanden og Tweehuijzen . Nogle maaneder senere anlagde de to ansatte sag ved Kantonrechter, Harderwijk, der doemte overdrageren og erhververen til in solidum at betale den maanedsloen, som de havde krav paa for perioden fra 15 . februar til 25 . november 1983 . Samme dato ophaevede Kantonrechter paa Besselsens begaering leasingkontrakten paa grund af misligholdelse fra Manshanden og Tweehuijzens side .

Kantonrechters dom blev indanket til Arrondissementsrechtbank, Zwolle, som ophaevede den, hvorefter Berg og Busschers indbragte sagen for Hoge Raad . I medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177, stk . 3, har Hoge Raad anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal .

a ) Skal artikel 3, stk . 1, i direktiv 77/187 fortolkes saaledes, at overdrageren - for saa vidt der ikke i direktivet eller af medlemsstaterne er fastsat andre bestemmelser - efter overfoerselstidspunktet ikke laengere er ansvarlig for de forpligtelser, som foelger af arbejdskontrakten? Hvis spoergsmaalet besvares bekraeftende, skal bestemmelsen da fortolkes saaledes, at denne retsvirkning - nemlig at overdrageren ikke laengere er ansvarlig - ikke kan indtraede, foer arbejdstageren har givet sit samtykke? Hvis ikke, skal bestemmelsen da fortolkes saaledes, at den naevnte retsvirkning ikke indtraeder, saafremt arbejdstageren fremsaetter protest med den retsvirkning, at han forbliver i overdragerens tjeneste?

b ) Indebaerer en leasingkontrakt som den ovenfor naevnte en overfoersel af en virksomhed, jfr . direktivets artikel 1, stk . 1? Kan en ophaevelse af en leasingkontrakt som ovenfor anfoert indebaere en overfoersel i ovennaevnte betydning med den retsvirkning, at lessee' s forpligtelser i henhold til en paa tidspunktet for ophaevelsen bestaaende arbejdskontrakt ved overfoerslen overgaar til lessor?

Parterne i hovedsagen, Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, den britiske, den nederlandske og den portugisiske regering har indgivet skriftlige indlaeg . Alene Kommissionen har afgivet indlaeg under den mundtlige forhandling .

2 . Jeg skal erindre om, at direktiv 77/187 i henhold til artikel 1, stk . 1, "finder anvendelse paa overfoersel af virksomheder ... til en anden indehaver som foelge af overdragelse eller fusion ." I disse tilfaelde overgaar "overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt ... som bestod paa tidspunktet for overfoerslen ... som foelge af denne overfoersel til erhververen . Medlemsstaterne kan (( dog )) bestemme, at overdrageren ogsaa efter overfoerslen ... og sammen med erhververen er ansvarlig for de forpligtelser, som foelger af en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold" ( artikel 3, stk . 1 ).

Vedroerende det foerste spoergsmaal har Berg og Busschers anfoert, at overdrageren i forbindelse med en overfoersel kun loeses fra sit ansvar over for de i virksomheden ansatte arbejdstagere, hvis disse samtykker . Ifoelge de oevrige indlaeg afhaenger en saadan frigoerelse imidlertid ikke af de paagaeldende arbejdstageres vilje, og deres eventuelle protest indebaerer ikke, at de fortsaetter i overdragerens tjeneste .

Jeg kan tilslutte mig det sidste synspunkt . Overdragelsen af en kontrakt betragtes som bekendt ifoelge adskillige medlemsstaters retssystem som en multilateral aftale og kraever derfor tredjemands samtykke . Det bemaerkes imidlertid, at faellesskabslovgiver ved fastsaettelsen af bestemmelserne i direktiv 77/187 har taget hensyn til denne omstaendighed, idet medlemsstaterne nemlig kan bestemme, at overdrageren efter virksomhedens overfoersel sammen med erhververen fortsat er ansvarlig for de forpligtelser, som foelger af de overfoerte arbejdskontrakter ( artikel 3, stk . 1, andet afsnit ). Den garanti, som overdrageren saaledes skal yde, er i oevrigt ikke en betingelse for overfoerslens gennemfoerelse - denne har fuld retsvirkning fra overdragelsestidspunktet - men supplerer det ansvar, som paalaegges erhververen som foelge af overfoerslen, jfr . artikel 3, stk . 1, foerste afsnit .

Domstolen har udtalt, at disse bestemmelser "viser, at direktivet har til formaal at sikre, at arbejdstagerne bevarer deres rettigheder i tilfaelde af arbejdsgiverskifte, idet det goer det muligt for dem at fortsaette i erhververens tjeneste paa samme vilkaar som dem, der var aftalt med overdrageren . (( Saaledes )) har direktivet til formaal ... at sikre, at arbejdsforholdet fortsaettes af erhververen uden aendringer ..." ( dommen af 7 . februar 1985, 135/83, Abels, Sml . s . 469, praemis 18, og dommen af 11 . juni 1985, 105/84, Foreningen af Arbejdsledere i Danmark, Sml . s . 2639, praemis 15 ).

Det kunne ikke udtrykkes klarere . I den foreliggende sag kan det saaledes fastslaas, at : a ) overdrageren af en virksomhed ifoelge faellesskabsretten frigoeres fra sine forpligtelser over for de i virksomheden ansatte arbejdstagere, medmindre den nationale lovgivning, der finder anvendelse, indeholder undtagelser fra denne hovedregel, og at b ) erhververens overtagelse af disse forpligtelser sker uafhaengigt af arbejdstagernes samtykke, og at disse ikke ved deres protest kan hindre overfoerslen . Hvis det ikke forholdt sig saaledes, ville kravet om alle de beroerte arbejdstageres forudgaaende samtykke vanskeliggoere gennemfoerelsen af direktivets formaal, nemlig at fremme overfoerslen af virksomheder ved at beskytte de ansattes rettigheder .

3 . Det foerste af de to punkter under spoergsmaal 2 kan besvares uden vanskelighed . Den kontrakt, der er genstand for den forelaeggende rets spoergsmaal, er blot et led i salget, hvorved ejendomsretten overfoeres til koeberen ved betaling af den samlede koebesum og ved at overtage risikoen for det solgte paa leveringstidspunktet . Der kan saaledes ikke vaere tvivl om, at kontrakten, saafremt den vedroerer en virksomhed, indebaerer en overfoersel i den i direktiv 77/187 fastsatte betydning .

Det andet punkt under spoergsmaal 2, hvorved det oenskes afgjort, om der opstaar en saadan situation, naar den paagaeldende kontrakt ophaeves ved en retsafgoerelse paa grund af erhververens misligholdelse, har stoerre interesse . Jeg skal her henvise til dommen af 17 . december 1987 i sag 287/86, Ny Moelle Kro, Sml . s . 5465 . Domstolen udtalte her, at det forhold, at "ejeren overtager driften af den bortforpagtede virksomhed paa grund af forpagterens misligholdelse af forpagtningsaftalen" ligeledes maa betragtes som en "overdragelse", jfr . direktivets artikel 1, stk . 1, fordi "en saadan overtagelse ... ogsaa (( sker )) paa grundlag af forpagtningsaftalen" ( praemis 14 ).

Denne betragtning er afgoerende for besvarelsen af det forelagte spoergsmaal . Det kan nemlig udledes af ordlyden, at Domstolen ifoelge en almindelig udbredt opfattelse i den civilretlige teori betragter misligholdelsen som en anomali ved den gensidigt bebyrdende retshandel og netop derved betragter det retsmiddel ( ophaevelse ), som retssystemet tilbyder den part, der opfylder kontrakten, som et uforudseligt led i denne . Men dette indebaerer saa igen, at det af denne part anvendte middel for at faa kontrakten ophaevet er uden betydning for det foreliggende problem . Det er her uden betydning, om der, som i Ny Moelle-sagen, er tale om den ensidige erklaering, der skal forkyndes, hvorved man paaberaaber sig en udtrykkelig haeveklausul, eller, som i den foreliggende sag, om en retsafgoerelse : i begge tilfaelde hviler tilbagefoerslen af virksomheden og hermed den egentlige ejers "overtagelse af driften", som ophaevelsen indebaerer, paa et "aftaleretligt" grundlag .

Men ikke nok med det . De forskellige loesninger paa dette omraade, som de nationale retssystemer indeholder, gaar ogsaa i denne retning . Visse retssystemer - som det franske og det belgiske samt principielt det nederlandske - accepterer kun retslig ophaevelse, mens andre - eksempelvis det tyske - giver mulighed for en ensidig ophaevelse (" Roecktritt "), og atter andre - det italienske - giver den kontraherende part mulighed for enten at gaa rettens vej eller opfordre medkontrahenten at opfylde sine forpligtelser inden en vis frist, da kontrakten ellers ved udloebet heraf maa anses for haevet . Disse loesninger er valgt af praktiske grunde ( den ensidige ophaevelse er hurtigere og mere oekonomisk, mens en ophaevelse ad rettens vej dels giver den misligholdende part mulighed for at tage til genmaele, dels giver den anden part stoerre retssikkerhed ). Det er imidlertid givet, at de ikke hviler paa en forskellig opfattelse af selve begrebet ophaevelse og netop derved bekraefter, for saa vidt det er relevant for sagen, at det middel, der anvendes af den godtroende medkontrahent, i det vaesentlige er uden betydning .

Naar dette er sagt, skal jeg henvise til, hvad jeg allerede har anfoert i mit forslag til afgoerelse i Ny Moelle Kro-sagen, nemlig at begreberne overdragelse og fusion i artikel 1, stk . 1, i direktiv 77/187 blot maa anses for eksempler paa overfoersel . Som Kommissionen har anerkendt under den mundtlige forhandling, laegger bestemmelsen nemlig vaegt paa det ikke-tekniske udtryk "overfoersel", som, set i lyset af de af lovgiver forfulgte maal, henviser til en hvilken som helst relevant retsakt ( aftale, testamente, forvaltningsakt eller retsafgoerelse ), hvorved ejendomsretten til virksomheden aendres . Den eneste betingelse, der gaelder for den beskyttelse, som direktivet sikrer arbejdstagerne, er saaledes, at den overfoerte oekonomiske enhed ikke mister sin identitet, det vil sige at den dels stadig er i drift, dels er levedygtig . Det kan endelig med sikkerhed fastslaas, at artikel 1 altid finder anvendelse, medmindre der er tale om en virksomhed under konkurs eller likvidation .

4 . Jeg skal herefter sammenfattende foreslaa, at de spoergsmaal, som Hoge Raad har forelagt ved to domme afsagt den 1 . maj 1987 i sagerne Berg og Busschers mod Besselsen, besvares saaledes :

"a ) Artikel 3, stk . 1, i direktiv 77/187 skal fortolkes saaledes, at overdrageren efter overfoerselstidspunktet er loest fra sine forpligtelser over for de i virksomheden ansatte arbejdstagere, idet der dog skal tages hensyn til de undtagelser, der er fastsat i den gaeldende nationale lovgivning . Det er herved uden betydning, om de paagaeldende arbejdstagere giver deres samtykke hertil eller direkte modsaetter sig overfoerslen .

b ) Artikel 1, stk . 1, i ovennaevnte direktiv skal fortolkes saaledes, at det finder anvendelse paa overfoersel af virksomheder ved leasingkontrakt eller som foelge af en retslig ophaevelse af denne kontrakt, forudsat at den saaledes overfoerte oekonomiske enhed bevarer sin identitet ."

(*) Oversat fra italiensk .