Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde

(EF-traktaten, art. 92 (efter ændring nu art. 87 EF) og art. 93 og 190 (nu art. 88 EF og 253 EF))

2. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

3. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF) og art. 190 (nu art. 253 EF))

4. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde

(EF-traktaten, art. 92 (efter ændring nu art. 87 EF) og art. 93 og 190 (nu art. 88 EF og 253 EF))

5. Statsstøtte – begreb

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

6. Statsstøtte – begreb

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

Sammendrag

1. Den begrundelse, som kræves i henhold til traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt retsakten, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne beslutning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det nærmere indhold af begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af den pågældende retsakt, indholdet af de anførte grunde samt den interesse, som retsaktens adressater samt andre, der må anses for umiddelbart og individuelt berørt af retsakten, kan have i begrundelsen. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 190, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Hvad nærmere angår en beslutning fra Kommissionen, hvori det fastslås, at der ikke som anført af en klager foreligger en statsstøtte, er Kommissionen under alle omstændigheder forpligtet til på tilstrækkelig uddybende måde at give klageren meddelelse om grundene til, at de i klagen nævnte faktiske og retlige omstændigheder ikke har været tilstrækkelige til, at det kan anses for godtgjort, at der foreligger en statsstøtte. Kommissionen er dog ikke forpligtet til at tage stilling til forhold, der er åbenbart uvedkommende, uden betydning eller klart af underordnet relevans.

(jf. præmis 63 og 64)

2. Overholdelsen af de garantier, som fællesskabsretten giver med hensyn til den administrative sagsbehandling, er endnu vigtigere i de tilfælde, hvor Kommissionen med henblik på at kunne udføre sine opgaver råder over en skønsmæssig beføjelse. Disse garantier omfatter bl.a. kravet om, at den kompetente institution omhyggeligt og upartisk skal undersøge alle relevante forhold i den konkrete sag og forsyne sine afgørelser med en tilstrækkelig begrundelse.

(jf. præmis 65)

3. Selv om Kommissionen i sin begrundelse for de beslutninger, den træffer for at sikre anvendelsen af konkurrencereglerne, ikke har pligt til at komme ind på samtlige faktiske og retlige omstændigheder eller gøre rede for de overvejelser, der har ført til beslutningen, er den dog i henhold til traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF) forpligtet til i hvert fald at nævne de omstændigheder og overvejelser, der har væsentlig betydning for beslutningen, og dermed give Fællesskabets retsinstanser og de berørte parter oplysning om, hvorledes den har anvendt traktaten.

Medmindre der foreligger særlige omstændigheder, skal begrundelsen for en beslutning findes i selve dens tekst, og den kan ikke først fremgå af forklaringerne under en efterfølgende retssag. Begrundelsen skal derfor principielt meddeles den berørte part samtidig med den beslutning, der indeholder et klagepunkt i forhold til parten. Manglen på begrundelse kan ikke afhjælpes gennem den omstændighed, at den berørte part erfarer grundene til afgørelsen under sagen for Fællesskabets retsinstanser. Hvis en kommissionsbeslutning om anvendelse af traktatens artikel 92 (efter ændring nu artikel 87 EF) er behæftet med væsentlige udeladelser, kan Kommissionen ikke afhjælpe denne mangel ved for første gang under sagen for Retten at fremlægge de oplysninger og andre undersøgelsesdata, der gør det muligt at fastslå, at betingelserne for at anvende traktatens artikel 92 foreligger, medmindre der er tale om undersøgelsesdata, som ingen af parterne har bestridt under den forudgående administrative procedure.

Herefter kan den af Kommissionens befuldmægtigede for Retten fremførte argumentation ikke afhjælpe den utilstrækkelige begrundelse for den anfægtede beslutning. Den dispositive del af en beslutning, der skal begrundes i medfør af traktatens artikel 190, og dens begrundelse udgør et udeleligt hele, hvorfor det i medfør af kollegialitetsprincippet udelukkende tilkommer Kommissionen som kollegial enhed samtidig at vedtage begge dele, og enhver ændring af begrundelsen ud over rent ortografiske eller grammatiske ændringer henhører under den kollegiale enheds enekompetence.

Fællesskabets retsinstanser skal herved i forbindelse med et annullationssøgsmål, der er anlagt i henhold til traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF), begrænse sig til en prøvelse af lovligheden af den anfægtede retsakt. Retten skal således ikke udbedre en eventuel manglende begrundelse eller supplere Kommissionens begrundelse ved at tilføje eller erstatte elementer, som ikke fremgår af den anfægtede beslutning selv.

(jf. præmis 66-70)

4. Rækkevidden af begrundelsespligten med hensyn til en beslutning skal bedømmes i forhold til den konkrete sags omstændigheder, som i givet fald kan gøre en mere detaljeret begrundelse nødvendig.

Sagens omstændigheder begrunder en mere indgående begrundelse, fordi det drejer sig om en af de første beslutninger, der vedrørte et komplekst økonomisk spørgsmål, inden for rammerne af statsstøttereglerne om beregning af omkostningerne for et moderselskab, der opererer på et forbeholdt marked for almindelig post og yder logistisk og handelsmæssig bistand til sit datterselskab, der ikke opererer på et forbeholdt marked. Desuden burde den omstændighed, at sagsøgerne har fremlagt flere økonomiske analyser under den administrative procedure, ligeledes have fået Kommissionen til at forberede en omhyggelig begrundelse og svare på sagsøgernes væsentlige argumenter, som blev støttet af disse økonomiske analyser.

Under disse omstændigheder opfylder en sådan beslutnings begrundelse ikke kravene i traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), idet begrundelsen nemlig kun indeholder en meget generel forklaring på Kommissionens metode til bedømmelse af omkostningerne og det opnåede endelige resultat, uden med den krævede præcision at fordele moderselskabets forskellige omkostninger som følge af ydelsen af en logistisk og forretningsmæssig bistand til datterselskabet samt de faste omkostninger som følge af anvendelsen af postnettet, og uden at præcisere egenkapitalforrentningen.

(jf. præmis 96-98)

5. Kommissionens vurdering af spørgsmålet om, hvorledes omkostningerne for et moderselskab, der driver virksomhed på et forbeholdt område, som følge af ydelsen af logistisk og forretningsmæssig bistand til dets datterselskab, som ikke driver virksomhed på et forbeholdt område, beregnes, når der ikke foreligger et analytisk regnskab, indebærer en kompliceret økonomisk bedømmelse. Når Kommissionen udsteder en retsakt, der indebærer en så kompliceret økonomisk bedømmelse, råder den over et vidt skøn, og domstolsprøvelsen af retsakten må derfor, selv om der som udgangspunkt skal ske en fuldstændig prøvelse af, om en foranstaltning er omfattet af anvendelsesområdet for traktatens artikel 92, stk. 1 (efter ændring nu artikel 87, stk. 1, EF), begrænses til en kontrol af, om procedure‑ og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke det anfægtede valg er foretaget, er materielt rigtige, samt til, om der foreligger en åbenbar fejl ved vurderingen af de nævnte faktiske omstændigheder, eller om der er begået magtfordrejning. Navnlig kan Retten ikke sætte sit eget skøn med hensyn til økonomiske forhold i stedet for det, der er anlagt af ophavsmanden til beslutningen.

Da moderselskabet driver virksomhed i sektoren med almindelig postbefordring, har Kommissionen ikke begået en åbenbar skønsfejl i forbindelse med valget af en lineær retropolationsmetode. Argumentet om, at denne metode ikke tager hensyn til de voksende stordriftsfordele, idet de samlede enhedsomkostninger for produktion af kurertjenestens aktiviteter mindskes med produktionsmængdens stigning, vedrører tilfældet med en privat virksomhed, der påbegynder sin aktivitet, og især hvis den skaber et nyt distributionsnet. Det finder ikke anvendelse på iværksættelsen af en ny aktivitet, som kun udgør en lille del af en allerede eksisterende aktivitet, for hvilken størstedelen af de faste omkostninger allerede er afholdt. I en sektor som sektoren med almindelig postbefordring, hvor de faste omkostninger er meget store, men skyldes, at moderselskabet, som driver virksomhed på et forbeholdt marked, har et net og er uafhængig af datterselskabets aktivitet, kan en sådan argumentation ikke godtages.

(jf. præmis 128, 130 og 131)

6. Begrebet statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92 (efter ændring nu artikel 87 EF) har et meget omfattende anvendelsesområde. Denne bestemmelse har til formål at undgå, at samhandelen mellem medlemsstaterne påvirkes af fordele, indrømmet af offentlige myndigheder, som under forskellige former fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner. Støttebegrebet omfatter positive ydelser såsom selve tilskuddene, men ligeledes de indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har samme virkninger. Indirekte fordele med tilsvarende virkninger som tilskud omfatter levering af varer eller tjenesteydelser på præferencevilkår.

Desuden sondres der i traktatens artikel 92, stk. 1 (efter ændring nu artikel 87, stk. 1, EF), ikke efter grundene til eller formålet med de statslige interventioner, men bestemmelsen definerer dem alene efter deres virkninger.

Der foreligger derfor statsstøtte, når der uden modydelse til et privatretligt datterselskab overføres kundekredsen for en tjeneste, som ikke er tilknyttet et forbeholdt område, oprettet af et moderselskab, der driver virksomhed på et forbeholdt område, med ressourcer fra dets lovmæssige monopol. Der er tale om en foranstaltning, der adskiller sig fra logistisk og forretningsmæssig bistand fra en sådan virksomhed til dens datterselskab. Desuden repræsenterer kundekredsen et immaterielt aktiv, som har en økonomisk værdi. Denne konstatering kan ikke afkræftes ved den omstændighed, at kundekredsen ikke har nogen bogføringsmæssig modværdi. Selv om det drejer sig om en faktor, det er vanskeligt at sætte tal på, betyder det ikke, at den er uden værdi. Fremstilling og markedsføring af adresselister for visse aktiviteter udgør en økonomisk virksomhed.

(jf. præmis 158-160 og 163-169)