Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Faellesskabsret - rettigheder tillagt borgerne - en medlemsstats tilsidesaettelse af pligten til at gennemfoere et direktiv - pligt til at erstatte tab, der er forvoldt borgerne - reglerne vedroerende erstatningen - anvendelse af national ret - praeklusiv frist - lovlighed - betingelser - overholdelse af princippet om faellesskabsrettens effektivitet - overholdelse af princippet om, at betingelserne for erstatning og de betingelser, der gaelder for tilsvarende soegsmaal paa grundlag af national ret, skal vaere aekvivalente

(Raadets direktiv 80/987)

Sammendrag

Faellesskabsretten er paa sit nuvaerende udviklingstrin ikke til hinder for, at en medlemsstat med hensyn til anlaeggelse af soegsmaal med paastand om erstatning for tab, der er lidt som foelge af, at direktiv 80/987 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens er gennemfoert for sent, fastsaetter en praeklusiv frist paa et aar regnet fra direktivets gennemfoerelse i dens interne retsorden, idet en saadan processuel regel dog ikke maa vaere mindre gunstig end de regler, som gaelder for tilsvarende soegsmaal paa grundlag af national ret.

For saa vidt som den er udtryk for det grundlaeggende retssikkerhedsprincip, opfylder en fastsaettelse af rimelige praeklusive soegsmaalsfrister i princippet kravet om, at betingelserne - bl.a. med hensyn til frister - i medlemsstaternes nationale lovgivning for erstatning af tab, der er forvoldt borgerne ved en overtraedelse af faellesskabsretten, som maa tilregnes en medlemsstat, ikke maa vaere udformet saaledes, at de i praksis goer det umuligt eller urimelig vanskeligt at opnaa erstatning (princippet om faellesskabsrettens effektivitet). Den omhandlede frist, som ikke blot saetter arbejdstagerne i stand til fuldt ud at kende deres rettigheder, men ogsaa fastlaegger betingelserne for erstatning af det tab, de har lidt som foelge af, at direktivet er gennemfoert for sent, kan ikke antages at goere det urimelig vanskeligt - og slet ikke i praksis umuligt - at indtale deres erstatningskrav.

Det tilkommer de nationale retter at undersoege, om den omtvistede frist ogsaa er i overensstemmelse med princippet om, at betingelserne i medlemsstaternes nationale lovgivning for erstatning af tab, der er forvoldt borgerne ved en overtraedelse af faellesskabsretten, som maa tilregnes en medlemsstat, ikke maa vaere mindre gunstige end de betingelser, der gaelder for tilsvarende soegsmaal paa grundlag af national ret (aekvivalensprincippet). Retterne kan tage hensyn til, at de krav, der fremsaettes i forbindelse med gennemfoerelsen af direktivet, har et andet formaal end de krav, der fremsaettes i forbindelse med erstatningsordningen, og der er derfor ikke grund til at foretage en sammenligning af de respektive processuelle regler. Saafremt der efter den almindelige ordning med hensyn til erstatningsansvar uden for kontrakt, der gaelder i medlemsstaten, ikke kan anlaegges soegsmaal mod offentligretlige organer paa grund af en retsstridig adfaerd, som kan tilregnes dem i forbindelse med deres udoevelse af offentlig myndighed, og saafremt de nationale retter ikke kan foretage andre relevante sammenligninger mellem den omtvistede frist og de frister, der gaelder for tilsvarende soegsmaal paa grundlag af national ret, maa det konkluderes, at hverken aekvivalensprincippet eller princippet om faellesskabsrettens effektivitet er til hinder for den omtvistede praeklusive frist.