Forslag til afgørelse fra generaladvokat Vilaça fremsat den 21. januar 1987. - CAISSE REGIONALE D'ASSURANCE MALADIE RHONE-ALPES MOD ANNA GILETTI. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF COUR DE CASSATION. - SOCIAL SIKRING - BEGREBET SOCIAL FORSORGSYDELSE. - FORENEDE SAGER 379, 380, 381 OG 93/86.



Samling af Afgørelser 1987 side 00955



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Frankrigs Cour de cassation har i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen fire praejudicielle anmodninger om fastlaeggelse af det saglige anvendelsesomraade for Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ( 1 ).

I . 2 . Det forelagte spoergsmaal vedroerer anvendelsen af en raekke bestemmelser vedroerende den franske "Fonds national de solidarité", der er oprettet ved lov nr . 56-639 af 30 . juni 1956 med henblik paa at "gennemfoere en generel politik vedroerende sikring af aeldre, nemlig ved forhoejelse af pensioner og andre ydelser i forbindelse med alderdom" ( den gaeldende artikel 815-1 i lov om social sikring ). Fonds national betaler tillaegsydelserne til de modtagere af sociale ydelser - bidragsbaserede saavel som andre - der opfylder en raekke betingelser, og hvis indtaegter anses for utilstraekkelige i forhold til leveomkostningerne i Frankrig . Det fremgaar blandt andet af den naevnte lov, at tillaegsydelsen ikke betales til udenlandske statsborgere, medmindre der paa grundlag af gensidighed er indgaaet internationale overenskomster med hjemlandet ( artikel 815-11 ), og det er en betingelse, at modtagerne har bopael paa fransk omraade ( artikel 815-2 ), saaledes at retten til ydelsen fortabes ved flytning til udlandet ( artikel 815-11 ).

II . 3 . De omstaendigheder, der ligger til grund for hovedsagerne, har noeje sammenhaeng med de netop naevnte lovbestemmelser .

4 . Saaledes oppebaerer sagsoegeren i sag 379/85, Anna Giletti, der er italiensk statsborger, en efterladtepension efter sin mand, der ligeledes var italiensk statsborger, for den periode han arbejdede som loenmodtager i Frankrig fra 1930 til 1961, da han afgik ved doeden . Sagsoegeren har siden da vaeret bosat i Italien; den 9 . juni 1981 indgav hun ansoegning til "Caisse régionale d' assurance maladie Rhône-Alpes" om tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité . Hun fik afslag paa ansoegningen med den begrundelse, at hun - modtageren af efterladtepensionen - ikke var bosat i Frankrig .

5 . Sagerne 380 og 381/85 drejer sig om to allerede pensionerede, italienske gaestearbejdere i Frankrig, der oppebaerer alderspension og tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité .

6 . Til grund for den foerste sag ligger det forhold, at sagsoegeren, Domenico Giardini, i 1982 meddelte "Caisse régionale d' assurance maladie du Nord-Est", at han paataenkte at tage fast bopael i Italien, hvorefter Caisse régionale meddelte ham, at han i saa fald automatisk ville miste retten til tillaegsydelsen .

7 . For saa vidt angaar forholdet i den anden sag, er sagsoegeren, Feliciano Tampan, faktisk flyttet til Italien, og "CRAM du Nord-Est" har under henvisning hertil indstillet betalingen af tillaegsydelsen .

8 . Endelig vedroerer sag 93/86 ligeledes en italiensk gaestearbejder i Frankrig, Severino Severini, der siden 1964 havde modtaget en invalidepension og tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité . Efter at Severini i 1982 var flyttet til Italien, indstillede vedkommende institution, nemlig "Caisse primaire centrale d' assurance maladie des Bouches-du-Rhône", betalingen af tillaegsydelsen og kraevede samtidig tilbagebetaling af de ydelser, som han angiveligt havde modtaget uretmaessigt .

9 . Alle disse afgoerelser, der er truffet af de franske sociale sikringsinstitutioner, har givet anledning til soegsmaal, og da der er rejst spoergsmaal om fortolkningen af faellesskabsbestemmelserne, har Cour de cassation, der skal traeffe den endelige afgoerelse, forelagt Domstolen en anmodning om praejudiciel afgoerelse .

III . 10 . Sagsoegerne har for de nationale retsinstanser henvist til artikel 10, stk . 1, i forordning nr . 1408/71, hvorefter "kontantydelser ved invaliditet eller alderdom eller til efterladte *... samt ydelser ved doedsfald, hvortil der er erhvervet ret efter lovgivningen i én eller flere medlemsstater ,*... (( ikke )) kan *... nedsaettes, aendres, stilles i bero, inddrages *... som foelge af, at den berettigede er bosat i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende ".

11 . De beroerte sociale sikringsinstitutioner har gjort gaeldende, at den af de sikrede paaberaabte bestemmelse i forordning nr . 1408/71 ikke finder anvendelse under de foreliggende omstaendigheder, eftersom ydelsen fra Fonds national de solidarité har karakter af en social forsorgsydelse, der i henhold til naevnte forordnings artikel 4, stk . 4, falder uden for forordningens saglige anvendelsesomraade .

12 . Cour de cassation har anmodet Domstolen om en afgoerelse vedroerende foelgende spoergsmaal, der er identisk formuleret i de respektive sager :

13 . "1 ) Er en ydelse som den tillaegsydelse, der i henhold til afsnit IX i lov om social sikring udbetales af Fonds national de solidarité, omfattet af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971?

14 . 2)Hvordan skal begrebet 'hvortil der er erhvervet ret' i naevnte forordnings artikel 10, stk . 1, forstaas, og hvorledes afgraenses begrebets raekkevidde?"

15 . Cour de cassation har knyttet nogle uddybende bemaerkninger til de praejudicielle spoergsmaal .

16 . Cour de cassation oensker for det foerste fastslaaet, om "en skattefinansieret social ydelse, der med det formaal principielt at sikre et eksistensminimum udbetales som tillaeg til en anden, eventuelt bidragsfinansieret ydelse, og som er betinget af ansoegerens oekonomiske forhold, men er uafhaengig af dennes erhvervsmaessige status, samt under naermere betingelser kan kraeves refunderet af modtagerens doedsbo, er omfattet af den naevnte forordnings saglige anvendelsesomraade som fastlagt i artikel 4 ".

17 . I tilfaelde af en bekraeftende besvarelse anmoder Cour de cassation Domstolen om at fastslaa, hvorvidt der kan antages at vaere "erhvervet ret til" en saadan ydelse, dersom ansoegeren er bosat i eller flytter til en anden medlemsstat .

IV . 18 . Jeg skal gengive hovedindholdet af de skriftlige indlaeg, som de forskellige procesdeltagere har indgivet til Domstolen .

19 . De franske sociale sikringsinstitutioner, der er parter i hovedsagerne, har i lighed med den franske regering gjort gaeldende, at en social ydelse, hvis formaal er at afhjaelpe en trangssituation, og som finansieres af offentlige midler samt udbetales under hensyn til vedkommende persongruppes oekonomiske forhold, ikke kan sidestilles med en social sikringsydelse, men maa betragtes som en social forsorgsydelse . Under alle omstaendigheder vil tillaegsydelsen aldrig kunne betragtes som en ydelse, "hvortil der er erhvervet ret", jfr . artikel 10, stk . 1, i forordning nr . 1408/71, eftersom ydelsen kan kraeves, uanset om modtageren udoever erhvervsmaessig virksomhed, ligesom ydelsen i oevrigt paa ethvert tidspunkt kan stilles i bero eller justeres under hensyn til modtagerens aendrede oekonomiske forhold .

20 . De andre procesdeltagere - modtagerne af ydelsen saavel som den italienske og den britiske regering samt Kommissionen - har under henvisning til Domstolens praksis indtaget det standpunkt, at en ydelse som den under sagen omhandlede principielt henhoerer under den sociale sikring i EOEF-traktatens artikel 51' s forstand . Ydelsen maa derfor anses for omfattet af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr . 1408/71 som fastlagt i forordningens artikel 4, stk . 4, dels fordi modtagerne har et i loven hjemlet krav paa ydelsen, hvorved der ikke skal foretages nogen individuel, skoensmaessig vurdering af de personlige behov, dels fordi der med ydelsen gives en supplerende indkomst til modtagerne af de sociale sikringsydelser, der opregnes i foernaevnte forordnings artikel 4, stk . 1 . Tillaegsydelsen maa foelgelig betragtes som en social sikringsydelse, og de i artikel 10, stk . 1, omhandlede bopaelsbetingelser finder herefter ikke anvendelse .

V . 21 . Som anfoert i flere af de indlaeg, der er afgivet under sagen, navnlig af Kommissionen, giver Domstolens praksis tilstraekkeligt grundlag for at fremsaette et klart forslag til besvarelse af de praejudicielle spoergsmaal, der er forelagt af Cour de cassation .

22 . Saaledes har Domstolen efter dommen i Frilli-sagen ( 2 ) i adskillige domme taget stilling til begrebet "ydelser af blandet karakter der ikke er bidragsbaserede" inden for rammerne af faellesskabsretten, og paa dette grundlag kan det af Cour de cassation stillede spoergsmaal besvares .

23 . I oevrigt drejede en af disse afgoerelser sig om retsvirkningerne af de franske lovbestemmelser om tillaegsydelser fra Fonds national de solidarité, bedoemt efter bestemmelserne i den forordning, der gik forud for forordning nr . 1408/71, nemlig forordning nr . 3 ( 3 ).

24 . Kommissionen har i sit skriftlige indlaeg foretaget en noeje gennemgang af hele denne retspraksis, og jeg kan derfor her tillade mig alene at fremdrage de punkter, der er af betydning for det spoergsmaal, der foreligger til afgoerelse .

25 . Afgraensningen af de ydelser, der omfattes af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr . 1408/71, skal i det vaesentlige foretages paa grundlag af en bestemmelse af "den enkelte ydelses karakteristiske egenskaber, isaer dens formaal og betingelserne for dens tildeling" ( 4 )

26 . Der er tale om et faellesskabsretligt spoergsmaal, der skal loeses efter faellesskabsretlige grundsaetninger, og spoergsmaalet om, hvorledes den paagaeldende ydelse eller dens hjemmelslov karakteriseres i national ret, er herved uden betydning ( 5 ).

27 . Heller ikke paa faellesskabsretligt grundlag er det imidlertid altid let at opstille en klar sondring mellem sociale sikringsordninger og forsorgsordninger : "visse love (( falder )) paa grund af deres afgraensede personkreds, deres maalsaetning og formerne for deres gennemfoerelse samtidig ... ind under begge de to omtalte kategorier og ... unddrager sig (( saaledes )) enhver udtoemmende sondring" ( 6 ).

28 . Det kan taenkes, at en social sikringslov er af blandet karakter, dersom "(( en saadan lovgivning )) paa grund af den vide definition af kredsen af berettigede *... i realiteten (( har )) en dobbelt funktion, idet den dels sikrer personer, som falder helt uden for den sociale sikringsordning, en minimumsindkomst, dels sikrer modtageren af utilstraekkelige socialsikringsydelser en supplerende indtaegt ".

29 . En saadan ordning er ved visse af sine traek beslaegtet med den sociale forsorg, bl.a . ved at trang goeres til et vaesentligt anvendelseskriterium, hvorimod der ikke stilles konkrete krav med hensyn til beskaeftigelsesperioder, medlemskab eller bidragsbetaling; ordningen naermer sig imidlertid den sociale sikring, "i det omfang den efter at have forladt enhver individuel vurdering, som er karakteristisk for forsorgen, tillaegger de berettigede en i loven fastslaaet retsstilling", hvorefter der kan kraeves en bestemt ydelse ( 7 ).

30 . Netop dette forhold har Domstolen tillagt afgoerende betydning; saaledes fastslog den udtrykkeligt i dommen i Fossi-sagen ( 8 ), at "en lovgivning, der tillaegger de berettigede en lovbestemt retsstilling, saaledes at der ikke er mulighed for en individuel og skoensmaessig vurdering af personlige behov eller omstaendigheder, ...*i princippet (( omfattes )) af begrebet social sikring i traktatens artikel 51 og forordningerne nr . 3 og 1408/71" ( 9 ).

31 . En yderligere betingelse for, at den omtvistede lovgivning kan henregnes til den sociale sikringslovgivning som omhandlet i forordning nr . 1408/71, er imidlertid - som forudsaetningsvis lagt til grund af Domstolen i en raekke tidligere afgoerelser og udtrykkeligt fastslaaet ved dommene i Hoeckx - og Scrivner-sagerne - at lovgivningen blandt andet opfylder "den betingelse at vedroere en af de sociale begivenheder, der udtrykkeligt er opregnet i forordningens artikel 4, stk . 1 ". Denne opregning "er udtoemmende, hvorfor en social sikringsgren, der ikke er naevnt i opregningen, ikke kan anses for omfattet af det naevnte begreb, selv om de ydelsesberettigede har et retligt krav paa ydelsen" ( 10 ).

VI . 32 . En social ydelse som ydelsen fra Fonds national de solidarité udviser i princippet saadanne karakteristika, at den falder ind under anvendelsesomraadet for forordning nr . 1408/71, saaledes som dette er fastlagt i Domstolens praksis .

33 . a)*Efter den franske sociale sikringslov har modtagerne af den omhandlede ydelse "en ved loven fastlagt retsstilling", idet de sociale sikringsinstitutioner, der behandler sager vedroerende tildeling af ydelsen, ikke maa anlaegge en skoensmaessig vurdering af personlige behov eller omstaendigheder . De naevnte institutioner traeffer afgoerelse inden for rammerne af en bundet kompetence, hvorunder de alene skal paase, at de objektive, lovbestemte ydelsesbetingelser - vedroerende alder, oekonomiske forhold, status under socialsikringssystemet, invaliditet m.m . - er opfyldt; findes disse betingelser at vaere opfyldt, har den sikrede krav paa tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité, og han kan gennemfoere kravet via socialsikringens ankeinstanser .

34 . b)*Lovgivningen om Fonds national de solidarité er af blandet karakter, idet den har den "dobbelte funktion", der naevnes i dommene i Frilli - og Piscitello-sagerne .

35 . Tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité, der efter omstaendighederne kan oppebaeres af personer, der falder uden for det sociale sikringssystem ( dette vil ifoelge Kommissionen vaere tilfaeldet, naar ydelsen udbetales til modtagerne af den saerlige alderdomsydelse, der saa vidt ses henhoerer under den sociale forsorg ), er i det vaesentlige taenkt som en supplerende indtaegt for modtagerne af utilstraekkelige sociale sikringsydelser .

36 . Under alle omstaendigheder er det ved dommen i Biason-sagen ( 11 fastslaaet, at "den omstaendighed, at den samme lov ogsaa omhandler personer, som modtager ydelser, der kan vaere beslaegtede med forsorgsbegrebet ,*... i forhold til faellesskabsforordningerne ikke (( kan )) aendre den egentlige karakter af social sikring, som en ydelse har, naar den er knyttet til en invalidepension, til hvilken den retligt udgoer et accessorium ".

37 . Eftersom alle de fire sager, der foreligger til afgoerelse, vedroerer ydelser fra Fonds national de solidarité, der har karakter af accessorier til ydelser, der ubestrideligt henhoerer under den sociale sikring, paakalder dette spoergsmaal sig ingen yderligere uddybning her .

38 . Cour de cassation har anfoert, at der er tale om en ydelse, "der med det formaal principielt at sikre et eksistensminimum udbetales som tillaeg til en anden, eventuelt bidragsfinansieret ydelse, og som er betinget af ansoegerens oekonomiske forhold, men er uafhaengig af dennes erhvervsmaessige status ".

39 . De anfoerte karakteristika understreger yderligere den omhandlede lovgivnings blandede karakter ( ligesom andre lovgivninger, Domstolen har taget stilling til ); idet loven fastlaegger modtagerens retsstilling, falder den ind under anvendelsesomraadet for forordning nr . 1408/71, der udtrykkeligt omfatter ydelser efter ordninger uden bidragspligt, ordninger hvis karakteristiske traek genfindes blandt de momenter, der er fremme i denne sag ( trangssituation og den omstaendighed, at der ikke stilles betingelser med hensyn til beskaeftigelsesperioder, medlemskab eller bidragsbetaling ).

40 c)*Den ordning, der hjemles i lovbestemmelserne om Fonds national de solidarité, har tilknytning til en raekke af de sociale begivenheder, der opregnes i artikel 4, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 .

41 . For det foerste skal modtagerne af tillaegsydelsen opfylde visse betingelser med hensyn til alder eller uarbejdsdygtighed .

42 . For det andet er de hovedydelser, i forhold til hvilke tillaegget udgoer en accessorisk ydelse, knyttet til de begivenheder, der opregnes i artikel 4, stk . 1; der er saaledes tale om ydelser ved alderdom, ydelser til efterladte og ydelser ved invaliditet ( forordningens artikel 4, stk . 1, litra b ), c ) og d )).

43 . Herefter vil den omhandlede ydelse tillige vaere omfattet af bestemmelsen i artikel 1, litra t ), i forordning nr . 1408/71, der udtrykkeligt omfatter "tillaeg", og den kan ikke sidestilles med en "socialydelse, der tilkommer enhver" som antaget med hensyn til den belgiske minimex, der omhandledes i Hoeckx - og Scrivner-sagerne .

VII . 44 . Dette resultat staar ved magt uanset visse naermere traek ved lovgivningen om Fonds national de solidarité, som Cour de cassation har anfoert i sine bemaerkninger til de praejudicielle spoergsmaal .

45 . Der er for det foerste spoergsmaalet om finansieringen af Fonds national de solidarité .

46 . Fonds national har lige fra oprettelsen vaeret fuldt finansieret via skatter opkraevet i dette oejemed .

47 . I perioden 1959-1979 skete finansieringen via den almindelige sociale sikringsordnings egne midler, hvortil kom et statsligt tilskud, der dog kun gav delvis daekning for udgifterne til tillaegsydelsen .

48 . Efter det oplyste finansierer staten i dag samtlige generelle udgifter, der afholdes af Fonds national de solidarité .

49 . De omhandlede ydelser er under alle omstaendigheder omfattet af anvendelsesomraadet for forordning nr . 1408/71, enten via artikel 1, litra t ) (" herunder samtlige dele af dem, der afholdes af offentlige midler "), eller i medfoer af artikel 4, stk . 2 (" denne forordning finder anvendelse paa alle *... sociale sikringsordninger med eller uden bidragspligt ").

50 . Det anfoerte gaelder ligeledes for de ydelser, i forhold til hvilke tillaegget fra Fonds national de solidarité udgoer en accessorisk ydelse, naar der er tale om ydelser, der ikke er bidragsfinansierede .

51 . Det skal imidlertid herved bemaerkes, at der i hver af de fire sager er tale om, at ydelsen fra Fonds national de solidarité udbetales - henholdsvis soeges udbetalt - som supplement til en hovedydelse efter en social sikringsordning med bidragspligt .

52 . For det andet kan tillaegsydelsen under naermere betingelser kraeves tilbagebetalt af modtagerens doedsbo . Heller ikke dette forhold kan aendre ved den karakteristik af ydelsen, der er relevant for dens faellesskabsretlige status; den ydelsesberettigede, der modtog ydelsen, havde retligt krav herpaa, og det goer i saa henseende ingen forskel, at tredjemaend ( arvingerne ) efter modtagerens doed er pligtige at tilbagebetale ydelsesbeloebet af boets midler . Det afgoerende er modtagerens retsstilling, og som anfoert af Kommissionen undtager forordning nr . 1408/71 ikke fra sit anvendelsesomraade ydelser, der ikke er bidragsfinansierede, og som ikke endeligt skal finansieres af det organ, der udbetaler dem . I oevrigt gaelder, at dersom doedsboet er uden midler, eller disse ikke straekker til, kommer tilbagebetaling ikke paa tale .

53 . Jeg skal herved bemaerke, at en ydelse som den, der betales af Fonds national de solidarité, heller ikke falder uden for faellesskabsforordningens anvendelsesomraade, fordi den kan stilles i bero, aendres, eller bringes til ophoer, dersom modtagerens oekonomiske forhold aendres; der er her ikke tale om det retsgrundlag, i henhold til hvilket den paagaeldende indgav ansoegning, henholdsvis oppebar den ydelse, der maatte vaere udbetalt; der ligger heri alene en forudsaetning om kontrol med hensyn til, om de objektive betingelser for at modtage ydelsen fortsat er opfyldt ( dette er f.eks . tilfaeldet ved arbejdsloeshedsunderstoettelse eller ydelser i anledning af sygdom, der udbetales, saa laenge de omstaendigheder, der begrunder ydelsen, foreligger ).

54 . Det skal endelig bemaerkes, at medlemsstaterne i henhold til artikel 5 i forordning nr . 1408/71 skal give oplysninger i form af en oversigt over de love og ordninger, der omfattes af artikel 4; Den franske Republik har imidlertid ikke i oversigten medtaget bestemmelserne om tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité .

55 . Dette forhold kan ikke tillaegges nogen betydning . Afgoerende er - som allerede anfoert - ydelsens egentlige karakter; de omhandlede nationale bestemmelser er dernaest ikke optaget i noget bilag til forordningen, og Domstolen har tidligere i en sag, hvis omstaendigheder var tilsvarende, klart statueret, at en medlemsstats erklaering ikke kan vaere bestemmende for, om en faellesskabsforordning finder anvendelse paa en bestemt lovgivning, eftersom anvendelsen af faellesskabsretten i modsat fald ville vaere afhaengig af en ensidig national retsakt, hvilket ville betyde, at medlemsstaterne efter eget forgodtbefindende kunne fastlaegge faellesskabsrettens anvendelsesomraade ( 12 ).

VIII . 56 . Maa det saaledes antages, at en lov, som den der regulerer Fonds national de solidarité, er omfattet af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr . 1408/71, opstaar spoergsmaalet, om forordningens artikel 10 finder anvendelse, og navnlig om retten til ydelsen kan anses for "erhvervet" - med den virkning at den bevares - dersom den paagaeldende bosaetter sig paa en anden medlemsstats omraade .

57 . Det har tidligere vaeret fremme i andre sager ( 13 ), at muligheden for at "eksportere" en ydelse af denne art paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin kan medfoere betydelige praktiske vanskeligheder, f.eks . for saa vidt angaar oplysninger og opgoerelser vedroerende oekonomiske forhold samt spoergsmaalet om tilbagebetaling fra et doedsbo .

58 . Der kan endog rettes kritik mod selve systemets funktion henset til forskellene i leveomkostningerne mellem de forskellige medlemsstater og dermed forskelle i ydelsernes virkelige vaerdi .

59 . Den konsekvent restriktive holdning, der er indtaget af de franske sociale sikringsinstitutioner og den franske regering skal givetvis ses paa baggrund af disse vanskeligheder og indvendinger, selv om disse ikke er tillagt vaegt i Domstolens hidtidige praksis og heller ikke i Cour de cassation' s eller andre franske retsinstansers praksis .

60 . Disse vanskeligheder og indvendinger har foranlediget Kommissionen til - paa den franske regerings initiativ - at fremsaette et forslag om aendring af forordning nr . 1408/71 .

61 . Inden for den gaeldende forordnings rammer er Domstolens praksis imidlertid klar ( 14 ). Eftersom forordning nr . 1408/71 ikke indeholder nogen saerbestemmelse vedroerende ydelsen fra Fonds national de solidarité, kan der foelgelig ikke ved denne ydelse stilles noget krav om bopael, jfr . artikel 10, stk . 1, i naevnte forordning .

62 . Der opstaar imidlertid et yderligere problem, naar den, der ansoeger om en ydelse som den omhandlede fra Fonds national de solidarité, ikke laengere har bopael i det land, hvor den kommer til udbetaling, eller aldrig har haft bopael dér ( konkret Frankrig ). Dette problem foreligger i sag 379/85, Giletti .

63 . Efter min mening har Domstolen allerede taget udtrykkelig stilling ogsaa til dette problem .

64 . Domstolen har fastslaaet ( 15 ), at "formaalet med artikel 10 (( i forordning nr . 1408/71 er )) at begunstige arbejdskraftens frie bevaegelighed ved at beskytte de paagaeldende mod den forskelsbehandling, som flytningen af deres bopael fra én medlemsstat til en anden kunne medfoere", og herved bidrage til gennemfoerelsen af traktatens artikel 51 . Ifoelge dommene i Caracciolo - og Van Roosmalen-sagerne fremgaar det af dette princip, "at den paagaeldende ikke blot bevarer sin ret til at modtage pension og andre ydelser, som han har erhvervet ret til i medfoer af lovgivningen i én eller flere medlemsstater, selv efter at have taget bopael i en anden medlemsstat, men ligeledes at han ikke kan naegtes en saadan ret, udelukkende fordi han ikke har bopael paa omraadet i den stat, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende ".

65 . Domstolen fremsatte ganske vist ikke disse bemaerkninger vedroerende en ydelse af samme art som den fra Fonds national de solidarité, men den udtalte sig i generelle vendinger med henblik paa fortolkningen af en forordningsbestemmelse ( nemlig artikel 10 i forordning nr . 1408/71 ), der som tidligere anfoert omfatter tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité .

66 . Denne fortolkning, der bygger paa den almindelige grundsaetning om arbejdskraftens frie bevaegelighed, stoettes i oevrigt af ordlyden af artikel 10, hvori det hedder, "at den berettigede er bosat i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende", derimod ikke, at den berettigede "bosaetter sig" eller "er flyttet til en anden medlemsstats omraade ".

67 . Endvidere bemaerkes, at det vil vaere lige saa urimeligt ( eftersom de objektive omstaendigheder er de samme ) at oeve forskelsbehandling over for personer, der erhverver ret til ydelsen, mens de er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som at oeve forskelsbehandling over for personer, der - om end bosat i Frankrig paa det tidspunkt, da alle betingelserne for at erhverve en saadan ret er opfyldt - foerst fremsaetter krav om ydelsen efter at vaere flyttet .

68 . Ligesom der savnes enhver begrundelse for at behandle sidstnaevnte gruppe anderledes end dem, der blot var mere opmaerksomme eller bedre underrettet om deres rettigheder, er der heller intet grundlag for at forskelsbehandle den foerstnaevnte gruppe .

69 . Endelig bemaerkes, at naar artikel 10 taler om ydelser, hvortil der er erhvervet ret - med den virkning, at bopaelsbestemmelserne ophaeves - er det indlysende, at bestemmelsen hermed ikke alene sikrer opretholdelsen af ydelser, der er under udbetaling, men tillige, at muligheden for at erhverve ret til ydelserne bevares .

IX . 70 . Sammenfattende foreslaar jeg, at Domstolen besvarer de spoergsmaal, der er forelagt af Cour de cassation, saaledes :

71 . "1 . En social sikringsydelse som tillaegsydelsen fra Fonds national de solidarité, der er helt eller delvis skattefinansieret, og hvis formaal er at sikre modtagerne et eksistensminimum, og som er uafhaengig af modtagernes erhvervsmaessige status samt under naermere betingelser kan kraeves tilbagebetalt af modtagerens doedsbo, er omfattet af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr . 1408/71, for saa vidt som den giver modtageren en ved lov fastlagt retsstilling, der ikke beror paa nogen individuel skoensmaessig behovsvurdering, i det oejemed at yde en supplerende indkomst til aeldre og invalider, der ikke modtager nogen af de sociale ydelser, der omhandles i naevnte forordnings artikel 4, stk . 1 .

72 . 2 . Udtrykket 'hvortil der er erhvervet ret' i artikel 10, stk . 1, i forordning nr . 1408/71 skal fortolkes saaledes, at der ikke herved hjemles nogen undtagelse fra artiklens bestemmelse vedroerende erhvervelse eller bevarelse af retten til en ydelse som tillaegsydelsen fra Fonds national de solildarité, saafremt den berettigede er bosat i eller bosaetter sig i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende ."

X . 73 . De her foreslaaede svar er i overensstemmelse med Domstolens faste praksis, hvorfor der ikke er anledning til at rejse det spoergsmaal om tilbagevirkende gyldighed eller gyldighed ex nunc, som den franske regering har naevnt i sit indlaeg .

(*) Oversat fra portugisisk .

( 1 ) EFT 1971 II, s.*366 .

( 2 ) Dom af 22 . juni 1972 i sag 1/72, Frilli, Sml . s.*109 ff .

( 3 ) Dom af 9 . oktober 1974 i sag 24/74, Biason, Sml . s.*999 ff .

( 4 ) Domme af 6 . juli 1978 i sag 9/78, Gillard, Sml . s.*1661, jfr . s.*1667, og af 5 . maj 1983 i sag 139/82, Piscitello, Sml . s.*1427, jfr . s.*1439 .

( 5 ) Jfr . de ovennaevnte domme i Gillard og Piscitello-sagerne; endvidere domme af 27 . marts 1985 i sagerne 249/83, Vera Hoeckx, Sml . s.*973, praemis 11, og 122/84, Scrivner, Sml . s.*1027, praemis 18 .

( 6 ) Ovennaevnte dom i Frilli-sagen, Sml . 1972, jfr . s.*112, praemis 13 .

( 7 ) Ovennaevnte dom i Frilli-sagen, praemis 14; dommen i Biason-sagen, praemisserne 15 og 16; dommen i Piscitello-sagen, praemisserne 11 og 13 .

( 8 ) Dom af 31 . marts 1977 i sag 79/76, Fossi, Sml . s.*667, jfr . s.*677, praemis 6 .

( 9 ) Jfr . i samme retning den allerede naevnte dom i Biason-sagen, praemis 10 .

( 10 ) Jfr . ovennaevnte dom i Hoeckx-sagen, praemis 12, samt dommen i Scrivner-sagen, praemis 19; jfr . tillige generaladvokat Marco Darmon' s forslag til afgoerelse i samme sager .

( 11 ) Praemis 12 .

( 12 ) Jfr . domme af 15 . juli 1964 i sag 160/63, Van der Veen, Sml . 1954-1964, s.*527, og af 2 . december 1964 i sag 24/64, Dingemans, Sml . 1954-1964, s.*557; jfr . tillige forslag til afgoerelse fra generaladvokat Gerhard Reischl i sag 187/73, Callemeyn, Sml . 1974, s.*566 .

( 13 ) Jfr . forslag til afgoerelse fra generaladvokat Gerhard Reischl i Biason-sagen og fra generaladvokat Federico Mancini i Piscitello-sagen .

( 14 ) Jfr . dommene i Biason - og Piscitello-sagerne .

( 15 ) Domme af 7 . november 1973 i sag 51/73, Smieja, Sml . s.*1213, jfr . s.*1222, af 10 . juni 1982 i sag 92/81, Camera-Caracciolo, Sml . s.*2213, jfr . s.*2224, og af 23 . oktober 1986 i sag 300/84, Van Roosmalen, Sml . s.*3097, praemis 39 .