ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – afslag på registrering eller ugyldighed – manglende særpræg – vurdering af, om et varemærke, der består af et almindeligt udbredt efternavn, har fornødent særpræg – vurdering efter de samme kriterier, som finder anvendelse ved bedømmelsen af andre kategorier af varemærker – begrænsede retsvirkninger af et sådant varemærke – uden betydning

[Rådets direktiv 89/104, art. 3, stk. 1, litra b), og art. 6, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Inden for rammerne af artikel 3, stk. 1, litra b), i første direktiv 89/104 om varemærker skal der foretages en konkret vurdering af, om et varemærke, der består af et efternavn – også et almindeligt efternavn – har særpræg ud fra de kriterier, der finder anvendelse på alle tegn, som omhandles i nævnte direktivs artikel 2, dels i forhold til de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af registreringsansøgningen, dels i forhold til opfattelsen hos de berørte kundekredse. Den omstændighed, at retsvirkningerne af varemærkets registrering begrænses i medfør af samme direktivs artikel 6, stk. 1, litra a), har ikke betydning for denne vurdering.

(jf. præmis 34 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – fællesskabsbestemmelser – sagligt anvendelsesområde – erstatning til tidligere krigsfanger – ikke omfattet

(Art. 39, stk. 2, EF; art. 7, stk. 2, i Rådets forordning nr. 1612/68 og art. 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71)

Sammendrag

Artikel 39, stk. 2, EF, artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, samt artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der nægter en ydelse til fordel for tidligere krigsfanger med den begrundelse, at en ansøger på ansøgningstidspunktet ikke har statsborgerskab i den pågældende medlemsstat, men i en anden medlemsstat.

Under hensyntagen til dens formål og betingelser for tildelingen er en sådan ydelse omfattet af artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71, som nemlig præciserer, at forordningen ikke finder anvendelse »på ordninger til fordel for ofre for krig eller dens følger«, således at ydelsen er udelukket fra nævnte forordnings saglige anvendelsesområde.

En sådan ydelse er i øvrigt heller ikke en fordel, der ydes den indenlandske arbejdstager hovedsagelig på grund af dennes status som arbejdstager, eller fordi den pågældende har bopæl på det nationale område, og derfor har ydelsen ikke de karakteristiske egenskaber for »sociale fordele« som omhandlet i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68.

Den samme konklusion gælder i forhold til artikel 39, stk. 2, EF vedrørende betingelser for beskæftigelse, aflønning og øvrige arbejdsvilkår, som ikke omfatter erstatningsydelser knyttet til, at de pågældende i krigstid har stået i deres lands tjeneste, når formålet med ydelserne er at tilbyde dem en begunstigelse for de prøvelser, de har udstået for deres land.

(jf. præmis 16 og 18-21 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – fritagelse for visse transaktioner vedrørende luftfartfartøjer, som anvendes af luftfartsselskaber, der mod betaling hovedsagelig flyver i udenrigstrafik – anvendelsesområde – transaktioner vedrørende fly, der foretager indenrigsflyvninger – omfattet – begrebet »selskab, der hovedsageligt flyver i udenrigstrafik« – de nationale domstoles bedømmelse

(Rådets direktiv 77/388, art. 15, nr. 6, 7 og 9)

Sammendrag

Artikel 15, nr. 6, 7 og 9 i direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, der hjemler fritagelse for merværdiafgift for visse transaktioner vedrørende luftfartøjer, som anvendes af luftfartsselskaber, der mod betaling hovedsageligt flyver i udenrigstrafik, skal fortolkes således, at den levering af goder og de tjenesteydelser, der er omhandlet i disse bestemmelser, til fly, der foretager indenrigsflyvninger, men som anvendes af sådanne selskaber, er fritaget for merværdiafgift.

Ved bedømmelsen af, om et luftfartsselskab hovedsageligt flyver i udenrigstrafik i nævnte artikel 15, nr. 6’s forstand, skal et selskab under alle omstændigheder anses for at have denne karakter, såfremt dettes anden virksomhed end udenrigsvirksomhed kan konstateres at være af mærkbart mindre omfang end dets udenrigsvirksomhed. Det tilkommer i den forbindelse de nationale domstole at vurdere den respektive størrelse af udenrigsandelen af dette selskabs virksomhed og af dets andel af anden virksomhed end udenrigsvirksomhed. Der kan ved denne vurdering tages hensyn til alle forhold, der giver en indikation af det forholdsmæssige omfang af den pågældende typetrafik, bl.a. omsætningen.

(jf. præmis 30, 39 og 40 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – toldpositioner – køretøj med tippelad forsynet med en sofistikeret tippemekanisme – tarifering i underposition 8704 10 i den kombinerede nomenklatur

Sammendrag

Den omstændighed, at et køretøj med tippelad er forsynet med en kompliceret, mangesidig og præcis tippefunktion, er ikke til hinder for, at det tariferes som dumper i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i underposition 8704 10 i den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som affattet ved forordning nr. 3115/94 og nr. 3009/95.

Det fremgår således af beskrivelserne af disse køretøjer i de forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur og til det harmoniserede system, at et af de væsentlige karakteristika ved dumpers er, at de har tippelad eller bundudtømning, der gør det muligt at transportere jord fra udgravningsarbejder og forskellige materialer. Der er derimod ingen angivelser i bemærkningerne med hensyn til tippeladenes udformning eller funktion, der i sig selv kan udgøre et afgørende kriterium for tariferingen af et køretøj som dumper.

(jf. præmis 32 og 37 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – sociale fordele – midlertidig ydelse, som indrømmes arbejdstagere i tilfælde af afskedigelse – fiktivt fradrag af indkomstskat, som teoretisk skal betales i beskæftigelsesmedlemsstaten, når arbejdstageren har bopæl og er skattepligtig i en anden medlemsstat – ulovlig – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 39 EF; Rådets forordning nr. 1612/68, art. 7, stk. 4)

Sammendrag

Artikel 39 EF og artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet er til hinder for nationale bestemmelser fastsat i en kollektiv overenskomst, hvorefter en social ydelse som en overgangshjælp, der supplerer de arbejdsløshedsydelser, som indrømmes arbejdstagere i tilfælde af afskedigelse, og som udbetales af beskæftigelsesmedlemsstaten til en arbejdstager, der har bopæl og er skattepligtig i en anden medlemsstat, beregnes således, at der ved fastsættelsen af beregningsgrundlaget for overgangshjælpen foretages et fiktivt fradrag af den indkomstskat, der skal betales i beskæftigelsesmedlemsstaten, selv om det følger af en dobbeltbeskatningsoverenskomst, at gage, lønninger og lignende vederlag, der udbetales til arbejdstagere, som ikke har bopæl i denne stat, kun beskattes i bopælsmedlemsstaten.

De administrative vanskeligheder for beskæftigelsesmedlemsstaten, som anvendelsen af forskellige beregningsmåder for overgangshjælpen afhængigt af den pågældendes bopæl vil medføre, og de budgetmæssige konsekvenser af, at der ikke tages hensyn til national skat af lønindkomst, kan ikke berettige, at denne medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten.

(jf. præmis 29, 30 og 37 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – tilrådighedsstillelse af åbne net (ONP) for taletelefonitjenesten og udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet – direktiv 98/10 – forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre en specificeret fakturering – lovgivning, der indfører en faktureringsmodel, der kun angiver det samlede beløb opdelt efter opkaldenes art – ulovlig

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10, art. 14, stk. 2)

Sammendrag

En medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 14, stk. 2, i direktiv 98/10 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold, når det vælger en faktureringsmodel, der kun angiver det samlede fakturabeløb opdelt efter opkaldenes art, og som derfor ikke er tilstrækkeligt detaljeret til, at forbrugeren kan foretage en effektiv kontrol heraf, således som den nævnte bestemmelse kræver.

Såfremt artikel 14, stk. 2, således ikke specifikt angiver, hvilke oplysninger der nødvendigvis skal medtages i mindsteniveauet for en specificeret fakturering, kræver direktivet et mindste oplysningsniveau, der afhænger af, hvad der er nødvendigt for, at abonnenterne kan kontrollere de udgifter, der er forbundet med at anvende det faste offentlige telefonnet. En fakturering, der kun gør det muligt for abonnenten at udlede, at han har foretaget et bestemt antal opkald inden for de forskellige takstzoner i løbet af den fakturerede periode og for et bestemt beløb, giver imidlertid ikke mulighed for en sådan kontrol.

(jf. præmis 16, 19 og 24 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – fælles landbrugspolitik – støtte til producenter af visse markafgrøder – ydelse af godtgørelse for arealer, der anvendes til markafgrøder eller er udtaget – udelukkelse for arealer, der anvendes til flerårige afgrøder – begreb – arealer, der ikke er blevet dyrket – omfattet

(Rådets forordning nr. 1765/92, art. 9,og nr. 1251/1999, art. 7)

2. Landbrug – fælles landbrugspolitik – støtte til producenter af visse markafgrøder – ydelse af godtgørelse for arealer, der anvendes til markafgrøder eller er udtaget – udelukkelse for arealer, der anvendes til flerårige afgrøder – omstændighed, som medfører, at anvendelsen af arealerne til flerårige afgrøder i form af frugttræer ophører

(Rådets forordning nr. 1765/92, art. 9,og nr. 1251/1999, art. 7)

3. Landbrug – fælles landbrugspolitik – støtte til producenter af visse markafgrøder – ydelse af godtgørelse for arealer, der anvendes til markafgrøder eller er udtaget – udelukkelse for arealer, der anvendes til flerårige afgrøder – arealer, som ikke længere anvendes til flerårige afgrøder – anvendelse til ikke-landbrugsmæssige formål – betingelser

(Rådets forordning nr. 1765/92, art. 9, og nr. 1251/1999, art. 7)

Sammendrag

1. Artikel 9 i forordning nr. 1765/92 og artikel 7 i forordning nr. 1251/1999 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder skal fortolkes således, at udelukkelsen af arealer, der anvendtes til flerårige afgrøder, fra at modtage godtgørelse, ikke indebærer et krav om, at de omhandlede arealer er blevet dyrket, og navnlig ikke, at der er anvendt sprøjtemidler, eller at der er blevet høstet, idet bestemmelserne blot forudsætter, at arealerne er udlagt til en bestemt anvendelse, uden at der stilles krav om en egentlig dyrkning.

(jf. præmis 15 og 19 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 9 i forordning nr. 1765/1992 og artikel 7 i forordning nr. 1251/1999 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder – som udelukker arealer, der anvendtes til flerårige afgrøder, fra at modtage godtgørelse – skal fortolkes således, at anvendelsen af arealerne til flerårige afgrøder for så vidt angår æbleproduktion ophører på det tidspunkt, hvor frugttræerne bliver fældet, selv om de ikke er blevet fjernet. Derimod betyder den blotte beslutning om at ville fælde træerne – uden at beslutningen er gennemført – ikke, at arealerne ikke længere anvendes til flerårige afgrøder.

(jf. præmis 23 og domskonkl. 2)

3. Artikel 9 i forordning nr. 1765/1992 og artikel 7 i forordning nr. 1251/1999 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder – som udelukker arealer, der anvendtes til flerårige afgrøder, fra at modtage godtgørelse – skal fortolkes således, at arealer, der ikke længere anvendes til flerårige afgrøder, skal betragtes som værende anvendt til ikke-landbrugsmæssige formål, hvis det er godtgjort, at de ikke anvendes til produktion af andre planter eller af dyr.

(jf. præmis 27 og domskonkl. 3)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte – begreb – indgreb, der letter en virksomheds byrder

(Art. 87, stk. 1, EF)

2. Statsstøtte – Kommissionens beslutning – vurdering af retmæssigheden i forhold til de oplysninger, der forelå på tidspunktet for beslutningens vedtagelse

(Art. 87 EF)

Sammendrag

1. Artikel 87, stk. 1, EF definerer de former for statsstøtte, der er omfattet af traktaten, som statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

Statsstøttebegrebet i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, er mere generelt end tilskudsbegrebet, fordi det ikke blot omfatter positive ydelser såsom selve tilskuddene, men ligeledes de indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget.

(jf. præmis 24)

2. Retmæssigheden af en beslutning om statsstøtte skal vurderes i forhold til de oplysninger, som Kommissionen kunne råde over på det tidspunkt, da den vedtog den.

(jf. præmis 31)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tjenestemænd – Fællesskabernes indtræden i de rettigheder, en tjenestemand har mod en tredjemand, der er ansvarlig for en skadegørende handling – begrænsninger – national ret anvendes ved fastlæggelsen af erstatningsforpligtelsens omfang – efterladtepension, der efter national lovgivning ikke er omfattet af erstatningsforpligtelsen

(Tjenestemandsvedtægten, art. 85 a, stk. 1)

Sammendrag

Den i tjenestemandsvedtægtens artikel 85a fastsatte subrogation er en subrogation i medfør af lov. Den finder − inden for grænserne af de forpligtelser, der ifølge bestemmelserne i nævnte vedtægt påhviler Fællesskaberne − anvendelse på tidspunktet for den skadegørende handling, hvorved den pågældende tredjemand pådrager sig et erstatningsansvar.

Det fremgår imidlertid klart af nævnte bestemmelses stk. 1, at Fællesskaberne ikke over for den ansvarlige tredjemand kan gøre flere rettigheder gældende end den skadelidte eller dennes erstatningsberettigede pårørende.

Tjenestemandsvedtægtens artikel 85a har ikke til formål at ændre de nationale regler, der finder anvendelse ved afgørelsen af, om og i hvilket omfang skadevolderen har pådraget sig et erstatningsansvar. Spørgsmålet om tredjemands erstatningsansvar er fortsat undergivet de materielle regler, som normalt skal anvendes af den nationale domstol, ved hvilken skadelidte har anlagt sag, hvilket som udgangspunkt vil sige lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område skaden er indtruffet.

Det følger heraf, at hvis det efter de nationale erstatningsretlige regler, der finder anvendelse i den foreliggende sag, er udelukket, at den erstatningsforpligtelse, der påhviler den, der har begået en uretmæssig handling, kan omfatte en efterladtepension, som den i tjenestemandsvedtægtens artikel 79 og 79a fastsatte, er Fællesskaberne ikke berettigede til at få beløbet svarende til denne efterladtepension erstattet i kraft af den subrogationsret, der er fastsat i nævnte vedtægts artikel 85a.

(jf. præmis 15-18)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure – rent formel tilpasning af klagepunkterne efter den begrundede udtalelse som følge af ændret national lovgivning – lovlig

(Art. 226 EF)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – arkitekter – anerkendelse af eksamens- og kvalifikationsbeviser – forpligtelse til at fremlægge en attest, som godtgør, at et kvalifikationsbevis er i overensstemmelse med de omhandlede nationale bestemmelser – forsinkelse fra den nationale teknikerforenings side med behandlingen af ansøgninger om registrering fra fællesskabsstatsborgere, som ikke er i besiddelse af et nationalt eksamensbevis – ulovlig

(Rådets direktiv 85/384)

Sammendrag

1. Under en traktatbrudssag i medfør af artikel 226 EF skal de klagepunkter, der fremføres til støtte for Kommissionens begrundede udtalelse og stævningen, være de samme. Dette kan imidlertid ikke indebære, at der under alle omstændigheder skal være fuldstændig overensstemmelse mellem de nationale bestemmelser, der omtales i den begrundede udtalelse, og dem, der nævnes i stævningen. Såfremt der er gennemført lovændringer mellem disse to led i proceduren, er det således tilstrækkeligt, at den ordning, der er indført ved den lovgivning, der er påtalt under den administrative procedure, som helhed er blevet opretholdt i kraft af de nye lovbestemmelser, som medlemsstaten har udstedt efter den begrundede udtalelse, og som anfægtes under sagen.

(jf. præmis 17)

2. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til direktiv 85/384 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser inden for arkitekturområdet, herunder om foranstaltninger, som skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, når medlemsstaten dels udsteder og opretholder bestemmelser, hvorefter det er det en af betingelserne for at opnå tilladelse til at udøve erhvervet som arkitekt, at man fremlægger en attest udstedt af de kompetente myndigheder i hjemlandet eller det seneste opholdsland, der godtgør, at de fremlagte eksamensbeviser eller andre kvalifikationsbeviser er omfattet af de omhandlede nationale bestemmelser, og dels tillader, at den nationale teknikerforening, hvor arkitekter skal være registreret for at kunne udøve erhvervet som arkitekt, behandler ansøgninger fra og foretager registrering af fællesskabsstatsborgere, som er indehavere af udenlandske eksamensbeviser, der skal anerkendes i henhold til direktivet, med betydelige forsinkelser.

(jf. præmis 18 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – afgiftsstrukturen for mineralolier – direktiv 92/81 – mineralolie, uanset om den er mærket eller ej, overgået til frit forbrug i en medlemsstat, og som befinder sig i normaltanken på erhvervskøretøjer, herunder landbrugsmaskiner – anvendelse som brændstof til fremdrift eller andet formål i samme maskiner – pålæggelse af punktafgift i en anden medlemsstat – forbud – borgernes mulighed for at påberåbe sig artikel 8a i direktiv 92/81 for de nationale domstole

(Rådets direktiv 92/81, art. 8a, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 8a, stk. 1, i direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier skal forstås således, at den forbyder medlemsstaterne at pålægge mineralolie – uanset om den er mærket eller ej – der befinder sig i normaltanken på et erhvervskøretøj, herunder en landbrugsmaskine, og som anvendes som brændstof ikke alene til fremdrift af køretøjet, men også til andre formål, såsom landbrugsarbejde, afgift, når denne mineralolie er lovligt overgået til frit forbrug i en anden medlemsstat.

Det følger af ordlyden af denne artikel, hvorefter mineralolier, der er overgået til frit forbrug i en medlemsstat, og som befinder sig i erhvervskøretøjers normaltanke og er bestemt til at benyttes som brændstof til disse køretøjer, ikke pålægges punktafgift i en anden medlemsstat, set i lyset af formålene hermed, nemlig beskyttelsen af den frie bevægelighed for personer og varer og hensynet til at undgå dobbeltbeskatning, at nævnte artikel skal forstås vidt. Desuden kan en medlemsstat ikke med støtte i sin egen lovgivning forbyde anvendelsen af mærket mineralolie som brændstof i normaltanken for erhvervskøretøjer hidrørende fra en anden medlemsstat, der tillader en sådan anvendelse.

Det nævnte forbud er i øvrigt tilstrækkeligt klart, præcist og ubetinget til at kunne påberåbes af borgerne for de nationale domstole med henblik på at modsætte sig nationale bestemmelser, der er uforenelige med dette forbud.

(jf. præmis 41, 54, 55, 61 og 62 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – Harmoniseringskontorets afgørelser – overholdelse af retten til kontradiktion

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 73)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – anerkendelse af fornødent særpræg for en farve i sig selv – særpræg ved brug

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b), og art. 7, stk. 3]

Sammendrag

1. En afgørelse truffet af et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) kan kun støttes på faktiske eller retlige forhold, om hvilke parterne har haft mulighed for at fremkomme med deres bemærkninger, jf. artikel 73, andet punktum, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker.

Såfremt appelkammeret ex officio indhenter faktiske oplysninger, der skal danne grundlag for dets afgørelse, er det følgelig forpligtet til at give parterne meddelelse herom, for at de kan fremsætte deres bemærkninger.

(jf. præmis 42 og 43)

2. Selv om en farve i sig selv som følge af den brug, der er gjort deraf, kan have fået fornødent særpræg for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke den søges registreret som EF-varemærke, jf. artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 40/94, kan en farve i sig selv derimod kun undtagelsesvist antages at have fornødent særpræg før brug i henhold til forordningens artikel 7, stk. 1, litra b), hvilket navnlig kan være tilfældet, når antallet af varer og tjenesteydelser, som varemærket søges registreret for, er meget begrænset, og det relevante marked er meget specifikt.

(jf. præmis 79)