ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 86/26

Sag anlagt den 30. januar 2013 — Evropaïki Dynamiki mod EIB

(Sag T-51/13)

2013/C 86/44

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athen, Grækenland) (ved advokat B. Christianos)

Sagsøgt: Den Europæiske Investeringbank

Sagsøgerens påstande

— EIB tilpligtes at betale sagsøgeren 536 610,22 EUR i erstatning for det tab, sagsøgeren har lidt som følge af den fortabte mulighed for at indgå rammeaftalen, inklusiv rente fra den 31. januar 2008 indtil der afsiges dom i den foreliggende sag og inklusiv udligningsrenter regnet fra afsigelsen af dommen i denne sag og indtil den endelige betaling.

— EIB tilpligtes at betale sagsøgeren 150 000 EUR som eksemplarisk erstatning, inklusiv rente fra den 31. januar 2008 indtil der afsiges dom i den foreliggende sag og inklusiv udligningsrenter regnet fra afsigelsen af dommen i denne sag og indtil den endelige betaling.

— EIB tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort gældende, at Den Europæiske Unions Ret i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF, sammenholdt med artikel 266 TEUF, skal tilkende sagsøgeren erstatning for det tab, sagsøgeren har lidt som følge af den ulovlige adfærd, Den Europæiske Investeringsbank (herefter »EIB«) har udvist.

Som afgjort af Retten den 20. september 2011, sag T-461/08, Evropaïki Dynamiki mod EIB, opstod skaden, da EIB uretmæssigt afviste det af sagsøgeren afgivne bud i forbindelse med offentligt udbud vedrørende indgåelse af en rammeaftale om levering af tjenesteydelser.

Sagsøgeren har i denne forbindelse principalt rejst krav om erstatning af det tab, som er lidt som følge af den fortabte mulighed for at indgå rammeaftalen gennem begæringen om restitutio in integrum, og susidiært rejst krav om eksemplarisk erstatning for EIB’s retsstridige og uberettigede adfærd.

Sagsøgeren har gjort gældende, at betingelserne for, at EIB ifalder ansvar uden for kontraktforhold, således som de er fortolket i retspraksis, er opfyldt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 86/25

Sag anlagt den 30. januar 2013 — Out of the blue mod KHIM — Mombauer (REFLEXX)

(Sag T-48/13)

2013/C 86/42

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Out of the blue KG (Lilienthal, Tyskland) (ved advokaterne G. Hasselblatt og I. George)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Meinhard Mombauer (Köln, Tyskland)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 19. november 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1656/2011-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

— Såfremt Meinhard Mombauer intervenerer i sagen, tilpligtes intervenienten at bære sine egne omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Out of the blue KG

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »REFLEXX« for varer i klasse 9 — EF-varemærkeansøgning nr. 7 239 511

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Meinhard Mombauer

Det påberåbte varemærke eller tegn: Figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »REFLECTS«, for varer i klasse 9

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 42, stk. 5, sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2209.
—

Idet alle væsentlige økonomiske oplysninger og tal er udeladt i den anfægtede beslutning, undlades det i denne at oplyse om den begrundelse, som Kommissionen har lagt til grund, på en klar og entydig vis, således at sagsøgerne har mulighed for at fastlægge de grunde, som har ført til konklusionen om, at de omhandlede foranstaltninger ikke udgør statsstøtte. Disse undladelser kan ikke begrundes med henvisning til pligten til at beskytte forretningshemmeligheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 79/31

Sag anlagt den 29. januar 2013 — Donnici mod Parlamentet

(Sag T-43/13)

2013/C 79/52

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Beniamino Donnici (Castrolibero, Italien) (ved advokaterne V. Vallefuoco og J. Van Gyseghem)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at det fastslås, at Europa-Parlamentet har begået en alvorlig fejl for så vidt angår den afgørelse, der blev truffet den 24. maj 2007 til skade for sagsøgeren og efterfølgende annulleret ved Domstolens dom af 30. april 2009, og at Europa-Parlamentet følgelig tilpligtes at betale erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt eller kommer til at lide som følge af denne ulovlige akt, efter omstændighederne efter et billighedsskøn, som beløber sig til 1 720 470 EUR, eller til et mindre beløb, som Retten måtte finde passende. Sagsøgeren godtgøres de sagsomkostninger, som er forbundet med dette søgsmål.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren, som også er sagsøger i sag T-215/07 og sag C-9/08, Donnici mod Parlamentet, har nedlagt påstand om erstatning for de skader, han har lidt som følge af sagsøgtes afgørelse om ikke at erklære hans medlemskab af Europa-Parlamentet for gyldigt, hvilken afgørelse efterfølgende blev annulleret af Den Europæiske Unions Domstol.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at alle de i retspraksis fastsatte krav for at Den Europæiske Unions institutioner ifalder ansvar uden for kontraktforhold i det foreliggende tilfælde er opfyldt, nemlig, at:

— den adfærd, som bebrejdes institutionerne, er retsstridig

— der er indtrådt et økonomisk tab

— der er årsagsforbindelse mellem den adfærd, der gøres gældende og det påberåbte tab, og
—

Følgelig finder afgørelse truffet den 11. oktober 2011 af annullationsafdelingen ved Harmoniseringskontoret i ugyldighedssag nr. 4633 C anvendelse, idet denne afgørelse erklærer EF-varemærke nr. 5042346 »KIT, EL SABOR DE NAVARRA« (ordmærke) delvist ugyldigt i klasse 29 for »konserverede, tørrede og kogte frugter og grøntsager; geleer, syltetøj, frugtsauce, alt fra Navarra« og i klasse 30 for »konditori- og konfekturevarer, honning, sirup; saucer (krydrede); krydderier«.
3)

Tredje anbringende, hvorefter anvendelsen af en morarentesats på 4,5% på de perioder, som var omfattet af kendelserne om foreløbige forholdsregler, fratager disse kendelser om foreløbige forholdsregler deres praktiske virkning, eftersom rationalet bag de to rentesatser i gennemførelsesbestemmelsernes artikel 86, stk. 2, litra b), og artikel 86, stk. 5, er at opfordre virksomheder til at stille en bankgaranti og dermed at straffe dem, som nægter at betale bøden, når den forfalder, eller at stille en passende bankgaranti. Sagsøgeren skal ikke ved pålæggelsen af en meget høj rentesats straffes for ikke at stille en bankgaranti under omstændigheder hvor Retten i) har udsat gennemførelsen af bøden og ii) har fastslået, at det var objektivt umuligt for sagsøgeren at stille en bankgaranti.
4)

Fjerde anbringende om at den anfægtede afgørelse med urette fastslog at Toshiba Corporation var solidarisk ansvarlig for Matsushita Toshiba Picture Display Co., Ltd.’s (»MTPD«) deltagelse i overtrædelsen i perioden fra 1. april 2003 til 12. juni 2006.
—

Subsidiært, hvis Retten er af den opfattelse, at de for appelkammeret sammen med klagen fremlagte dokumenter ikke kunne antages til realitetsbehandling og disse dokumenter findes at have betydning for klagesagens afgørelse, ophæves den anfægtede afgørelse som følge af tilsidesættelse af retten til at blive hørt og af retten til forsvar og sagen hjemvises til annullationsafdelingen til fornyet afgørelse.
1)

Det første anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af begrebet »akt, der indeholder et klagepunkt« derved, at Personaleretten fastslog, at søgsmålet i første instans skulle antages til realitetsbehandling ved at kvalificere Kommissionens forslag til de berørte vedrørende antallet af pensionsgivende tjenesteår, der kan godskrives i forbindelse med en overførsel af deres pensionsrettigheder i henhold til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, som en akt, der indeholder et klagepunkt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 108/33

Sag anlagt den 18. februar 2013 — Calestep mod ECHA

(Sag T-89/13)

2013/C 108/82

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Calestep, SL (Estepa, Spanien) (ved advokat E. Cabezas Mateos)

Sagsøgt: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Retten efter behandling af sagen afsiger dom og giver medhold i påstanden om, at afgørelsen truffet af Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) annulleres

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren i den foreliggende sag har i sin egenskab af lille virksomhed løbende betalt det nedsatte gebyr, der henvises til i artikel 74, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT L 396, s. 1), og Kommissionens forordning (EF) nr. 340/2008 af 16. april 2008 om gebyrer og afgifter til Det Europæiske Kemikalieagentur (EUT L 107, s. 6), der på deres side henviser til Kommissionens henstilling 2003/361/EF af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (EUT L 124, s. 36).

ECHA fandt, efter at have foretaget en undersøgelse, at den pågældende virksomhed ikke kan anses for at være en lille virksomhed, da den indgår i en koncern. Da den pågældende virksomhed efter agenturets opfattelse ikke opfylder betingelserne, har agenturet stillet krav om, at Calestep betaler det resterende beløb af det samlede gebyr for en mellemstor virksomhed, samt en administrativ afgift.

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet gjort et anbringende gældende om manglende opfyldelse af to af kravene i artikel 2, stk. 2, i bilaget til ovennævnte henstilling.

I denne forbindelse har sagsøgeren anført, at det ikke er tilstrækkeligt, at en virksomhed har mere end 50 ansatte for at udelukke den fra at være lille, men at den ligeledes skal opfylde en af de øvrige betingelser i den nævnte bestemmelse, hvilket ikke er tilfældet i den foreliggende sag, idet bestemmelsen indeholder konjunktionen »og«.
7)

Det syvende anbringende er, at der er sket en fejl i forbindelse med fastsættelsen af bevisbyrden, for så vidt som Personaleretten i mangel af bevis afviste appellantens anbringende om, at der hos mindst et af medlemmerne af ECDC’s Joint Committee for Appraisals forelå en interessekonflikt, selv om nævnte bevis bestod af dokumenter, som var identificeret i stævningen i første instans og let tilgængelige for ECDC; subsidiært tilsidesatte Personaleretten sin forpligtelse til, som en forvaltningsdomstol, der træffer afgørelse i en ansættelsesretlig tvist, at træffe de nødvendige foranstaltninger til sagens tilrettelæggelse med henblik på at opnå nævnte dokumenter. Endvidere fejllæste Personaleretten det retlige grundlag for appellantens anbringende og fejlfortolkede artikel 9, stk. 6, i Implementing rule no 20 on Appraisals (»Implementing rule«), vedtaget af ECDC’s direktør den 17. april 2009.
2)

Det andet anbringende vedrører den manglende hensyntagen til rådgivningen fra en tilsynsførende (2). Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat forpligtelsen til at tage hensyn til rådgivningen fra den tilsynsførende og/eller at give en tilstrækkelig begrundelse for at have fraveget denne rådgivning på fire områder — Kommissionen har undladt at tage behørigt hensyn til og har ikke givet en begrundelse for at fravige den tilsynsførendes rådgivning om Aer Lingus’ fordele med hensyn til interlining. — Kommissionen har undladt at tage behørigt hensyn til og har ikke givet en begrundelse for at fravige den tilsynsførendes rådgivning om Aer Lingus’ fordele med hensyn til driftsomkostninger og sensitivitetsanalyser. — Kommissionen har undladt at tage behørigt hensyn til og har ikke givet en begrundelse for at fravige den tilsynsførendes rådgivning om, hvordan de forskellige foranstaltninger bør vurderes i kombination med andre for at foretage en samlet prioritering, og — Kommissionen har undladt at rådføre sig med den tilsynsførende med hensyn til de relative fordele ved at tildele ankomst- og afgangstider som en samlet enhed.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at underinstansens fortolkning af bestemmelsen er ulogisk og medfører, at der opstår forskelsbehandling mellem to kategorier af tjenestemænd, der ikke et støttet på noget objektivt grundlag, hvorved situationen for den, der har opholdt sig uden for sit oprindelsesland udelukkende på grund af tjenesten for en stat eller en international organisation (og følgelig uden at afbryde forbindelsen med hjemlandet), sidestilles med situationen for den, der er flyttet fra oprindelseslandet på grund af nogle personlige valg, der indebar en afbrydelse af forbindelsen hermed og kun efterfølgende havde gjort tjeneste for en stat eller en international organisation. Ifølge den appellerede dom skulle situationen for to tjenestemænd, der for over ti år siden forlod deres oprindelsesland for at stifte en ny familie i udlandet udelukkende fordi én af dem efter at have levet årevis i det nye land, blev ansat i en international organisation, behandles forskelligt.
—

Konklusionen i den anfægtede afgørelse om, at Matsushita Electric Industrial Co., Ltd. (herefter »MEI«) deltog i den påståede samlede og vedvarende overtrædelse af artikel 101 TEUF vedrørende farveskærmrør (herefter »farveskærmrørskartellet«) i perioden før 10. februar 2003, blev støttet på to nye anbringender, som ikke var anført i klagepunktsmeddelelsen: For det første at MEI vidste eller burde have vidst, at farveskærmrørskartellet fandtes, og for det andet at MEI traf et strategisk valg om at deltage i farveskærmrørskartellet via bilaterale kontakter. Tilsvarende støttes den anfægtede afgørelse på visse mundtlige udsagn og beviser i form af dokumenter eller dele deraf, som for første gang anføres til støtte for disse påstande.
1)

Det første anbringende vedrører en manglende tilstrækkelig og præcis begrundelse, idet Rådet har nøjedes med at anføre vage og generelle betragtninger uden at angive de specifikke og konkrete grunde til, at det finder, at sagsøgeren skal pålægges restriktive foranstaltninger.
1)

Med det første anbringende gøres det gældende, at sagsøgte ikke på korrekt vis har foretaget den afvejning, som sagsøgte er forpligtet til at foretage i henhold til artikel 4, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1049/2001 med henblik på vurdering af, om der faktisk er en offentlig interesse i udbredelsen af de omtvistede oplysninger, som vejer tungere end behovet for at beskytte sagsøgernes forretningsmæssige interesser fra den væsentlige skade, der vil ske ved en sådan udbredelse.
1)

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af dækningsordningens artikel 22, stk. 3. I denne forbindelse gøres det gældende, at lægeudvalget i strid med denne bestemmelse ikke traf afgørelse efter kollegialitetsprincippet, og at det desuden ikke erklærede sig inkompetent, da det stod over for en juridisk tvist.
—

Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, eller — såfremt den anden part i sagen for appelkammeret intervenerer til støtte for Harmoniseringskontorets påstande — tilpligtes Harmoniseringskontoret og intervenienten at betale sagens omkostninger in solidum.
1)

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at sagsøgte har foretaget en åbenbart fejlagtig vurdering af de faktiske omstændigheder ved at beslutte at anvende de omhandlede restriktive foranstaltninger på sagsøgeren og ved at anse kriterierne for opførelse på listen for opfyldt.
—

Den anfægtede afgørelse vedtaget den 3. december 2012 af Femte Appelkammer ved Harmoniseringskontoret annulleres, for så vidt som den opretholdt registreringen af EF-varemærke nr. 001368166 »ANNAPURNA« og undlod at erklære det ugyldigt for varerne »tasker« (klasse 18), »sengetæpper og husholdningslinned« (klasse 24) samt »beklædningsartikler, hovedbeklædning og tøfler« (klasse 25).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 101/23

Sag anlagt den 6. februar 2013 — Reiner Appelrath-Cüpper mod KHIM — Ann Christine Lizenzmanagement (AC)

(Sag T-60/13)

2013/C 101/51

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Reiner Appelrath-Cüpper Nachf. GmbH (Köln, Tyskland) (ved advokaterne C. Schumann og A. Berger)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Ann Christine Lizenzmanagement GmbH & Co. KG (Braunschweig, Tyskland)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 28. november 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 108/2012-4) annulleres, for så vidt som den gav medhold i klagen og det ansøgte EF-varemærke blev afvist.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

— Intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne i sagen for Harmoniseringskontoret.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Reiner Appelrath-Cüpper Nachf. GmbH

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket »AC« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 14, 18, 25 og 35 — EF-varemærkeansøgning nr. 9 070 021

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ann Christine Lizenzmanagement GmbH & Co. KG

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: De tyske varemærker nr. 30 666 076 og 30 666 074 og den internationale varemærkeregistrering nr. 948 259, hvori adskillige af Den Europæiske Unions medlemsstater er designeret, af figurmærket »AC ANNE CHRISTINE« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 9, 14, 18, 25 og 35; EF-varemærke nr. 6 904 783 for varer i klasse 3, 9, 14 og 25; EF-varemærke nr. 6 905 541 for varer i klasse 3, 14 og 25

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet i sin helhed

Appelkammerets afgørelse: Delvist medhold i klagen og ophævelse af den anfægtede afgørelse for så vidt angår varer og tjenesteydelser i klasse 9, 14, 18, 25 og 35, afvisning af det ansøgte EF-varemærke for disse varer og tjenesteydelser og i øvrigt afvisning af klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk.1, litra b), artikel 15 og artikel 42, stk. 2, i Rådets forordning nr. 207/2009.
—

Parlamentets afgørelse af ukendt dato om at opgive den foranstaltede udbudsprocedure med den begrundelse, at »de bud, som modtoges i relation til udbuddet, ikke var acceptable i lyset af tildelingskriterierne, navnlig de foreslåede priser, som var for høje i forhold til den i udbudsbekendtgørelsen annoncerede pris«, hvilken beslutning blev meddelt gruppen Direct Way ved skrivelse af 3. september 2012, annulleres.
1)

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af begrundelsespligten, retten til forsvar og retten til en effektiv retsbeskyttelse I denne forbindelse gøres det bl.a. gældende, at sagsøgeren stiller sig uforstående over for begrundelsen i de anfægtede retsakter, og at sagsøgeren heller ikke særskilt har fået meddelt en tilstrækkelig begrundelse af sagsøgte. Sagsøgerens ret til forsvar og krav på effektiv retsbeskyttelse er således blevet tilsidesat. Der foreligger desuden en tilsidesættelse af princippet om retten til kontradiktion. Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet ikke har fået meddelelse om de anfægtede retsakter fra sagsøgte, og at der ikke har fundet en høring sted. Endelig har sagsøgeren anført, at sagsøgte foretog en fejlagtig vurdering af omstændighederne i relation til sagsøgeren. Sagsøgeren er af den opfattelse, at selskabet blev afskåret fra retten til en retfærdig rettergang i overensstemmelse med retsstatsprincippet, idet selskabet på grund af manglende kendskab til de relevante bestemmelser og Rådets angivelige bevismateriale ikke har kunnet udtale sig konkret og heller ikke har kunnet fremlægge beviser for det modsatte til belysning af tvisten.
2)

Andet anbringende vedrørende tilsidesættelse af retten til forsvar, idet sagsøgerne ikke fik mulighed for at forsvare sig fuldt ud på grund af manglende objektive kriterier for konklusionen om, hvorvidt et stof kan anses for tilsvarende problematisk i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f), navnlig i tilfælde af et luftvejsallergen såsom MHHPA, og fordi ECHA ikke tog hensyn til alle tilgængelige oplysninger eller oplysninger, der var tilvejebragt af industrien i løbet af perioden for fremsættelse af bemærkninger.
2)

Det andet anbringende vedrører tilsidesættelse af retten til forsvar, idet sagsøgerne ikke i fuldt omfang havde mulighed for at forsvare deres sag, da der ikke forelå objektive kriterier for at vurdere, hvorvidt et stof er tilsvarende problematisk i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f), særligt for så vidt angår respiratorisk sensibiliserende stoffer som HHPA, og fordi ECHA inden for perioden for fremsættelse af bemærkninger ikke tog hensyn til alle de oplysninger, der var tilgængelige, eller som var blevet fremlagt af kemikaliesektoren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 147/20

Appel iværksat den 25. februar 2013 af Giorgio Lebedef til prøvelse af Personalerettens kendelse af 12. december 2012 i sag F-109/11, Lebedef mod Kommissionen

(Sag T-117/13 P)

2013/C 147/36

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Luxembourg) (ved advokat F. Frabetti)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellantens påstande

— Kendelsen afsagt af Personaleretten den 12. december 2012 i sag F-109/11, Lebedef mod Kommissionen, om påstand om annullation af sagsøgerens bedømmelsesrapport for perioden fra den 1.1.2009 til den 31.12.2009,og nærmere bestemt den del af rapporten, der er udfærdiget af EUROSTAT for denne samme periode, ophæves.

— Appellanten gives medhold i dennes påstande i første instans.

— Subsidiært hjemvises sagen til Personaleretten.

— Der træffes afgørelse om sagens omkostninger og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale disse.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat seks anbringender, hvoraf det første, andet, tredje og sjette anbringende i det væsentlige er identiske med eller ligner de anbringender, der er påberåbt i sag T-116/13 P, Lebedef mod Kommissionen.

Det fjerde anbringende er, at der er sket en retlig fejl, idet Personaleretten ifølge appellanten fastslog, at den rapport, som omfattede appellantens aktiviteter hos en faglig organisation (OSP rapporten), kun skulle fremgå som et vedhæftet dokument til den rapport, som vedrørte appellantens arbejde hos Den Europæiske Unions Statistiske Kontor (Eurostat) (vedrørende den anfægtede kendelses præmis 68-70).

Det femte anbringende er, at der er sket en retlig fejl, idet Personaleretten ifølge appellanten fastslog, at appellanten havde villet anfægte sine bedømmelsesrapporter fra før 2009 og Kommissionens afgørelse om ikke at forfremme ham (vedrørende den anfægtede kendelses præmis 74 og 75).
2)

Det andet anbringende vedrører en retlig fejl, idet Personaleretten fastslog, at den særlige ordning med henblik på bedømmelse af personalerepræsentanter omfatter alt fagforeningsarbejde, og idet den fortolkede begrundelsen for, at appellanten ikke arbejdede for sin tjenestegren, fejlagtigt, for derefter at konkludere, at appellanten ikke kunne anfægte bedømmernes kompetence (vedrørende præmis 50 og 51 i den appellerede kendelse).