ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/4

Sag anlagt den 30. juni 2011 — Kommissionen mod Slovakiet

(Sag C-331/11)

2011/C 282/07

Processprog: slovakisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Marghelis og A. Tokár, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Slovakiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 14, litra a), b) og c), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (1), idet den har tilladt opretholdelse af driften af affaldsdepotet Zilina — Povazsky Chlmec uden en overgangsplan for affaldsdepotet, og uden at der er truffet en endelig afgørelse af spørgsmålet om, hvorvidt dette affaldsdepot kan fortsætte sine aktiviteter på grundlag af en godkendt overgangsplan.

— Den Slovakiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Affaldsdepotet Zilina — Povazsky Chlmec er i drift, uden at der er fremlagt en overgangsplan, og uden at eventuelle tilpasninger på grundlag af overgangsplanen er blevet godkendt. Kommissionen nedlægger således påstand om, at Domstolen fastslår, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 14, litra a), b) og c), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, idet den har tilladt opretholdelse af driften af affaldsdepotet Zilina — Povazsky Chlmec uden en overgangsplan for affaldsdepotet, og uden at der er truffet en endelig afgørelse af spørgsmålet om, hvorvidt dette affaldsdepot kan fortsætte sine aktiviteter på grundlag af en godkendt overgangsplan.

(1) EFT L 182, s. 1.
3)

Kan modtageren af fakturaen anses for at udvise forsømmelighed ved ikke at undersøge, om der består et retsforhold mellem de arbejdstagere, som er beskæftiget på arbejdsstedet, og udstederen af fakturaen, eller om sidstnævnte har opfyldt sine skattemæssige oplysningsforpligtelser og øvrige forpligtelser med hensyn til disse arbejdstagere? Kan en sådan adfærd anses for at udgøre en objektiv omstændighed, som viser, at modtageren af fakturaen vidste eller burde vide, at den pågældende deltog i en transaktion, der indebar momssvig?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Mercantil A Coruña (Spanien) den 28. juni 2011 — Germán Rodríguez Cachafeiro og María de los Reyes Martínez-Reboredo Varela-Villamor mod Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

(Sag C-321/11)

2011/C 282/04

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Mercantil A Coruña (Spanien)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Germán Rodríguez Cachafeiro og María de los Reyes Martínez-Reboredo Varela-Villamor

Sagsøgt: Iberia Líneas Aéreas de España S.A.

Præjudicielt spørgsmål

Kan man i begrebet boardingafvisning i artikel 2, litra j), sammenholdt med artikel 3, stk. 2, og med artikel 4, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1), indlæse det forhold, at det transporterende luftfartsselskab afviser boarding, fordi første del af den flyvning, passagererne har billet til, er forsinket, hvilket kun kan tilskrives selskabet selv, der fejlagtigt forudser, at passagererne ikke når frem til den anden flyvning, på hvilken luftfartsselskabet har tilladt, at deres pladser optages af andre passagerer?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EFT L 46, s.1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/7

Appel iværksat den 6. juli 2011 af Maurice Emram til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 10. maj 2011 i sag T-187/10 — Emram mod KHIM

(Sag C-354/11 P)

2011/C 282/13

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Maurice Emram (ved avocat M. Benavï)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Guccio Gucci Spa

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom ophæves i sin helhed, idet Retten forkastede påstanden om annullation af afgørelse truffet den 11. februar 2011 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret.

— Appelkammerets afgørelse annulleres i henhold til artikel 61 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger for Retten og Domstolen, og selskabet Gucci tilpligtes at betale omkostningerne for Harmoniseringskontoret og Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har påberåbt sig tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (1) og tilsidesættelse af artikel 17 i Rådets forordning nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (2).

I den henseende har appellanten for det første gjort gældende, at Retten havde fastslået, at der foreligger en risiko for forveksling, uden at tage hensyn til alle sagens relevante elementer, bl.a. den manglende anvendelse på markedet af de ældre varemærker, de ældre varemærkers særpræg, forefindelse på markedet af andre varer af samme slags med forskellige »G-tegn« og den betydning, den relevante kundekreds tillægger denne type tegn ved identificeringen af et kommercielt varemærke. Endvidere har appellanten gjort gældende, at Retten har foretaget en ukorrekt vurdering af ligheden mellem de kolliderende varemærker, der især har resulteret i en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, en ukorrekt vurdering af de ældre varemærkers særpræg og typiske kendetegn, og en fejlagtig vurdering af de pågældende varers karakter.

Appellanten har for det andet anført, at Retten har foretaget en fejlagtig anvendelse af retspraksis, i det omfang den ikke har taget hensyn til tidligere nationale afgørelser og dermed tilsidesat artikel 17 i førnævnte forordning 207/2009.

Endelig har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat ligebehandlingsprincippet, i det omfang den har foretaget en delvis vurdering af ligheden mellem tegnene og derved set bort fra det verbale indhold af det varemærke, der er søgt registreret, og sammenlignet tegnene på grundlag af for brede kriterier.

(1) EFT 1994 L 11, s. 1.

(2) EUT L 78, s. 1.
5)

Tjenesteydelserne i denne sag består i en række tjenesteydelser, som leveres mod et enkelt servicegebyr. Såfremt nogle af disse tjenesteydelser (f.eks. rengøring af fællesarealer, levering af sikkerhedstjenester) ikke er del af en enkelt udelelig økonomisk ydelse eller skal anses for sekundære i forhold til den primære levering mens andre tjenesteydelser er en del heraf, vil det så være korrekt at fordele det samlede vederlag mellem de forskellige tjenesteydelser med henblik på at fastlægge den andel af vederlaget, som skal pålægges afgift, og den del, der ikke skal? Ville det subsidiært være korrekt at anse rækken af leverede tjenesteydelser for så nært forbundne med hinanden, at de udgør »en enkelt udelelig økonomisk ydelse, som det ville være kunstigt at opdele«, da de i sig selv udgør en enkelt levering, som er særskilt i forhold til udlejningen af fast ejendom?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/11

Sag anlagt den 12. juli 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik

(Sag C-369/11)

2011/C 282/21

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Montaguti og H. Støvlbæk, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 3, og bilag II til direktiv 91/440/EØF (1), som ændret, og til artikel 4, stk. 2, artikel 14, stk. 2, i direktiv 2001/14/EF (2); til artikel 4, stk. 1, og artikel 30, stk. 3, i direktiv 2001/14/EF og til artikel 30, stk. 1, i direktiv 2001/14/EF, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme disse bestemmelser.

— Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

De klagepunkter, som Kommissionen har fremsat over for Den Italienske Republik, vedrører uafhængigheden af det organ, som udøver væsentlige funktioner med hensyn til adgang til infrastrukturen, pålæggelse af afgifter (»canone«) for adgang til jernbanenetværket og kompetencerne for og selvstændigheden af tilsynsorganet i jernbanesektoren.

For det første giver de bestemmelser, som regulerer infrastrukturforvalterens udøvelse af væsentlige funktioner med hensyn til adgang til infrastrukturen, ikke tilstrækkelige garantier for, at denne forvalter handler uafhængigt af holdingselskabet i den koncern, som han er en del af, og som også omfatter den største jernbanevirksomhed på markedet.

Når yderligere henses til, at det er transportministeriet, som fastsætter afgifterne for adgangen til netværket, mens infrastrukturforvalteren kun kan stille forslag i denne forbindelse, og hans operative funktion er begrænset til at beregne de afgifter, som reelt skal betales af den enkelte jernbanevirksomhed, fratages sidstnævnte et vigtigt forvaltningsinstrument, hvilket er i strid med kravet om forvaltningsmæssig uafhængighed.

Endelig sikres den nødvendige fuldstændige uafhængighed af tilsynsorganet i forhold til alle jernbanevirksomhederne ikke, eftersom de ansatte hos tilsynsorganet udgøres af embedsmænd fra transportministeriet, og idet sidstnævnte fortsætter med at udøve en afgørende indflydelse på holdingselskabet i koncernen, som omfatter den største italienske jernbanevirksomhed, og dermed på sidstnævnte.

(1) EFT L 237, s. 25.

(2) EFT L 75, s. 29.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Det Forenede Kongerige) den 20. juni 2011 — Grattan plc mid The Commissioners of Her Majestys Revenue & Customs

(Sag C-310/11)

2011/C 282/03

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Grattan plc

Sagsøgt: The Commissioners of Her Majestys Revenue & Customs

Præjudicielt spørgsmål

Har en afgiftspligtig person for perioden før den 1. januar 1978 en ret, der har direkte virkning, i henhold til artikel 8, litra a), i Rådets andet direktiv af 11. april 1967 (67/228/EØF (1)) og/eller principperne om afgiftsneutralitet og ligebehandling til at behandle beskatningsgrundlaget for en levering af varer som nedsat med tilbagevirkende kraft, når leveringens modtager efter varernes leveringstidspunkt modtog en kredit fra leverandøren, som modtageren derefter valgte enten at modtage som en betaling af penge eller som en kredit for beløb, der skyldtes leverandøren for leveringer af varer, der allerede havde fundet sted, til modtageren?

(1) Rådets andet direktiv 67/228/EØF af 11.4.1967 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystems struktur og de nærmere regler for dets anvendelse (EFT 1967, s. 14).
—

en pligt for arbejdsgiveren til at give arbejdstageren meddelelse om skiftende arbejdstider med fem dages varsel, krav om, at meddelelsen skal offentliggøres om morgenen og indeholde oplysning om hver enkelt deltidsansattes arbejdsskema, samt krav om, at meddelelsen skal opbevares i en periode på et år (programlovens artikel 159)
1)

Henhører TRIPs-aftalens artikel 27, der fastsætter rammerne for patentering, under det område, som fortsat primært henhører under medlemsstaternes kompetence, og i bekræftende fald, kan disse medlemsstater anerkende en direkte virkning af ovennævnte bestemmelse, og kan den nationale ret anvende den ovennævnte bestemmelse direkte, på de i den nationale lovgivning fastsatte betingelser?
5)

For det tilfælde, at apparat set-topboks TF6100EMC’s relevante funktion (hovedfunktion) er anvendelse af et modem, der muliggør en interaktiv informationsudveksling, for at opnå adgang til internettet, er den form for modulation og demodulation, som modemet bevirker, eller arten af det anvendte modem da relevant for toldtariferingen, eller er det tilstrækkeligt, at der via modemet etableres en adgang til internettet?
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 2, 3 og 6, og artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (1), idet det ikke inden den 22. december 2009 havde udarbejdet vandområdeplanerne (hverken for de vandområdedistrikter, der som helhed ligger inden for dets område, eller for de internationale vandområdedistrikter), og idet det ikke inden den 22. marts 2010 havde fremsendt en kopi af udkastene til vandområdeplanerne til Kommissionen. Endvidere har Kongeriget Belgien tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 14, stk. 1, litra c), idet det ikke senest den 22. december 2008 havde påbegyndt proceduren for offentlig oplysning og høring vedrørende udkastene til vandområdeplanerne.
Spørgsmål 6: Afhængig af besvarelsen af spørgsmål 5: 6.1. Såfremt artikel 8, stk. 1, i direktiv 2000/43 skal fortolkes således, at der må kræves en antagelse af/formodning for en forskelsbehandling, og såfremt de førnævnte omstændigheder fører til, at bevisbyrden flyttes over på sagsøgte, hvilken form for forskelsbehandling lader disse omstændigheder formode — direkte, indirekte og/eller chikane? 6.2. Tillader direktiv 2000/43, at en direkte forskelsbehandling og/eller chikane begrundes med, at der herved forfølges et lovbestemt mål med nødvendige og egnede midler? 6.3. Henset til de af distributionsselskabet anførte lovbestemte mål, som det forfølger, er den foranstaltning, som er anvendt i de to bykommuner, begrundet i en situation, hvor a) foranstaltningen anvendes på grund af ubetalte regninger, der har hobet sig op i de to bykommuner, hyppige krænkelser fra forbrugerens side, som hindrer eller udgør en fare for de elektriske anlægs vedvarende og ufarlige funktion, og foranstaltningen anvendes kollektivt uafhængigt af, om den konkrete forbruger har betalt sine regninger for distribution og levering af el, og uafhængigt af, om det er godtgjort, at den konkrete forbruger har foretaget en eller anden krænkelse (manipulation af elmålerens tællere, ulovlig tilslutning og/eller ulovlig tapning og/eller forbrug af el uden måling eller betaling eller et hvilket som helst andet indgreb i nettet, som hindrer eller udgør en fare for de elektriske anlægs vedvarende og ufarlige funktion), b) der for tilsvarende krænkelser er fastsat såvel civilretlige, forvaltningsretlige og strafferetlige ansvarsregler i retsforskrifter og i de almindelige betingelser i distributionsaftalen, c) betingelsen i artikel 27, stk. 2, i de almindelige betingelser til distributionsaftalen — hvorefter distributionsselskabet på forbrugerens udtrykkelige skriftlige anmodning garanterer denne en visuel kontrol af tællerne på elmåleren — reelt ikke sætter forbrugeren i stand til personligt og regelmæssigt at kontrollere sin målers stand, d) det er muligt på forbrugerens udtrykkelige og skriftlige anmodning at installere en kontrolelmåler i forbrugerens bolig, for hvilken der skal erlægges et gebyr, e) foranstaltningen er et karakteristisk og synligt kendetegn for forbrugerens uhæderlighed i den ene eller anden form, som opstilles på grundlag af årsager, som distributionsselskabet anfører er almindeligt kendte, f) der findes andre tekniske metoder og midler til beskyttelse mod manipulation af elmåleren, g) distributionsselskabets advokat anfører, at en lignende foranstaltning i en romakommune i en anden by reelt ikke har kunnet forhindre manipulation af elmålerne, h) det ikke antages, at en transformatorstation, der er opstillet i disse bykommuner, skal sikres ved lignende foranstaltninger som elmålerne?
b)

Retten begik fejl med hensyn til hvilken norm, der skulle anvendes ved fastsættelsen af, hvilket kendskab de »kunne have haft« (hvilket er andet anbringende i denne appel). Særligt foretog Retten en urigtig anvendelse af eller undlod at anvende den korrekte norm, hvorefter en part kun kan antages at have kendskab til det samme som en bonus pater rimeligvis burde have haft. Retten har derudover anlagt et åbenbart fejlskøn af omstændighederne, da den fandt, at der forelå et formodet kendskab.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour d'appel de Paris (Frankrig) den 29. juni 2011 — Alexandre Achughbabian mod Préfet du Val-de-Marne

(Sag C-329/11)

2011/C 298/19

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel de Paris

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Alexandre Achughbabian

Sagsøgt: Préfet du Val-de-Marne

Præjudicielt spørgsmål

Når der henses til anvendelsesområdet for direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 (1), er direktivet da til hinder for en national lovgivning som artikel L.621-1 i code de l'entrée et du séjour des étrangers et du droit d'asile, der foreskriver pålæggelse af en fængselsstraf for en tredjelandsstatsborger, alene fordi han er indrejst eller opholder sig ulovligt på det nationale område?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16.12.2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT L 348, s. 98).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour administrative (Luxembourg) den 18. juli 2011 — Caves Krier Frères SARL mod Directeur de l'Administration de l'emploi

(Sag C-379/11)

2011/C 298/22

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Caves Krier Frères SARL

Sagsøgt: Administration de l'emploi

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel L. 541-1, stk. 1, i den luxembourgske code du travail i overensstemmelse med EU-retten, og nærmere bestemt artikel 21 og 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, for så vidt som bestemmelsen alene giver private arbejdsgivere ret til at opnå tilbagebetaling af arbejdsgiverens og den forsikredes andel af socialsikringsbidraget ved ansættelse af arbejdsløse, der er ældre end 45 år, uanset om de har modtaget arbejdsløshedsydelse, på betingelse af, at disse har været tilmeldt et luxembourgsk arbejdsformidlingskontor som arbejdssøgende i mindst en måned, mens arbejdsgivere, der ansætter arbejdsløse, der er tilmeldt som arbejdssøgende hos tilsvarende udenlandske organer, ikke har en sådan ret?
1)

Skal artikel 12, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 874/2004 af 28. april 2004 om generelle retningslinjer for implementeringen af topdomænet.eu og dets funktioner samt principperne for registrering (1) fortolkes således, at ordene »indehavere af ældre rettigheder« i en situation, hvor den pågældende ældre ret er en varemærkeret, kan vedrøre en person, som kun har fået varemærkeindehaverens tilladelse til i eget navn, men for licensgiverens regning, at registrere et domænenavn, der er identisk med eller ligner varemærket, uden at have fået tilladelse til at gøre anden brug af varemærket eller brug af tegnet som varemærke, f.eks. til at markedsføre varer eller tjenesteydelser under varemærket? Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende,
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/16

Sag anlagt den 5. august 2011 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-412/11)

2011/C 298/29

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J-P. Keppenne og H. Støvlbæk, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 6, stk. 3, i og bilag II til direktiv 91/440/EØF med senere ændringer (1) og artikel 14, stk. 2, i direktiv 2001/14/EF (2), idet de foranstaltninger som det har vedtaget for at gennemføre den første jernbanepakke, er utilstrækkelig.

— Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen anfægter de omhandlede nationale bestemmelser, for så vidt som det derved er fastsat, at det i tilfælde af trafikale forstyrrelser er det statsejede selskab Chemins de Fer Luxembourgeois (CFL) og ikke et uafhængigt organ, der forestår kanaltildelingen. Således medvirker CFL til varetagelsen af de væsentlige funktioner, hvorved andre operatører ikke er sikret en retfærdig og ikke-diskriminerende adgang til infrastrukturen.

Som svar på de luxembourgske myndigheders indsigelser anfører Kommissionen for det første, at de luxembourgske myndigheders angivelse af, at kanaler ikke gentildeles i tilfælde af trafikale forstyrrelser, er ukorrekt. Når tidsplanen ikke længere kan overholdes, sender CFL togene forsinket af sted, hvorved kanaler gentildeles. For det andet opponerer Kommissionen imod argumentet om, at artikel 29 i direktiv 2001/14/EF udgør lex specialis, der fraviger den almindelige bestemmelse og kan begrunde CFL’s kanaltildeling i tilfælde af trafikale forstyrrelser.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12/EF af 26.2.2001 om ændring af Rådets direktiv 91/440/EØF om udvikling af Fællesskabets jernbaner (EFT L 75, s. 1).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26.2.2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (EFT L 75, s. 29).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal administratif (Luxembourg) den 18. juli 2011 — DI. VI. Finanziaria SAPA di Diego della Valle & C mod Administration des contributions directes

(Sag C-380/11)

2011/C 298/23

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DI. VI. Finanziaria SAPA di Diego della Valle & C

Sagsøgt: Administration des contributions directes

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at den er til hinder for en bestemmelse som den i § 8a i den ændrede lov af 16. oktober 1943 om formueskat, som i stk. 1 gør ydelsen af nedsættelsen af formueskatten betinget af, at modtageren forbliver formueskattepligtig i Luxembourg i de fem efterfølgende skatteår?
2)

Eller skal den i ovennævnte bestemmelse indeholdte grænse for erstatningsansvaret fortolkes på den måde, at der for hvert enkelt stykke indchecket bagage kun kan være en passager, der har beføjelse til at kræve erstatning, og følgelig — idet den maksimale grænse for hver passager anvendes — selv om det godtgøres, at den bortkomne bagage, der er forsynet med én identificeringsmærkeseddel, tilhører mere end én passager?
3)

Såfremt den ovennævnte ydelse ikke anses for investeringsrådgivning, medfører den omstændighed alene, at der erhverves et komplekst finansielt instrument såsom en rente-swap uden at den hensigtsmæssighedstest, der er omhandlet i direktivets artikel 19, stk. 5, udføres af grunde, der kan tilskrives kreditinstituttet, at den aftale om erhvervelse heraf, der er indgået med kreditinstituttet selv, skal anses for en nullitet?
4)

Er det nødvendigt, for at direktivets artikel 8 finder anvendelse, at fastslå en årsagsforbindelse mellem sagsøgernes tab af deres pensionsydelser og arbejdsgiverens insolvens, bortset fra de omstændigheder, at (i) pensionsordningen er underfinansieret på tidspunktet for arbejdsgiverens insolvens, og (ii) arbejdsgiverens insolvens betyder, at arbejdsgiveren ikke har midlerne til at bidrage tilstrækkeligt med penge til pensionsordningen til at gøre det muligt at opfylde medlemmernes pensionsydelser fuldt ud (idet arbejdsgiveren ikke er forpligtet til at gøre det, når ordningen er under afvikling)?