Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EU-retten – fortolkning – bestemmelse, som ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret – selvstændig og ensartet fortolkning

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 2008/95 – afslag på registrering eller ugyldighed – ansøger i ond tro ved indgivelsen af varemærkeansøgningen – begrebet »ond tro« – selvstændig og ensartet fortolkning

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95, art. 4, stk. 4, litra g)]

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 2008/95 – afslag på registrering eller ugyldighed – ansøger i ond tro ved indgivelsen af varemærkeansøgningen – bedømmelseskriterier – hensyntagen til alle de relevante faktorer, der forelå på tidspunktet for indgivelsen af registreringsansøgningen – ansøgerens kendskab til tredjemands brug af et identisk eller lignende tegn – forhold, der er utilstrækkeligt til at fastslå den onde tro

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95, art. 4, stk. 4, litra g)]

4. Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 2008/95 – afslag på registrering eller ugyldighed – fakultative grunde til afslag eller ugyldighed – medlemsstaternes indførelse af en særegen beskyttelsesordning for udenlandske mærker – ikke tilladt

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95, art. 4, stk. 4, litra g)]

Sammendrag

1. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 25)

2. Det er ubestridt, at artikel 4, stk. 4, litra g), i direktiv 2008/95 om varemærker ikke indeholder nogen definition af begrebet »ond tro«, og at begrebet heller ikke er defineret i andre af direktivets artikler. Bestemmelsen indeholder desuden ikke nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes lovgivning for så vidt angår dette begreb. Det nævnte begrebs betydning og rækkevidde skal derfor fastlægges under hensyntagen til den kontekst, hvori den pågældende bestemmelse i direktiv 2008/95 indgår, og dette direktivs formål.

Selv om det med hensyn til genstanden for og formålet med direktiv 2008/95 ifølge fjerde betragtning til direktivet ikke forekommer nødvendigt at foretage en fuldstændig tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om varemærker, indeholder direktivet dog en harmonisering af de centrale materielle regler på området, nemlig, ifølge den samme betragtning, af reglerne vedrørende de nationale bestemmelser, der har den mest direkte indvirkning på det indre markeds funktion, og denne betragtning udelukker ikke, at harmoniseringen vedrørende disse regler er fuldstændig.

Det forhold, at en bestemmelse i direktiv 2008/95 er fakultativ, har desuden ikke nogen betydning for spørgsmålet, om der er anledning til at fortolke denne bestemmelses ordlyd ensartet.

Artikel 4, stk. 4, i litra g), i direktiv 2008/95 skal følgelig fortolkes således, at begrebet »ond tro« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i denne bestemmelse, udgør et selvstændigt EU-retligt begreb, der skal fortolkes ensartet i Unionen.

(jf. præmis 26-29 og domskonkl. 1)

3. Artikel 4, stk. 4, litra g), i direktiv 2008/95 om varemærker skal fortolkes således, at for at det kan fastslås, at indgiveren af ansøgningen om registrering af et varemærke er i ond tro i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i denne bestemmelse, skal der tages hensyn til alle de relevante faktorer, der kendetegner den konkrete sag, og som forelå på tidspunktet for indgivelsen af registreringsansøgningen. Det forhold, at indgiveren af denne ansøgning ved eller bør vide, at en tredjemand på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen i udlandet anvender et varemærke, der kan forveksles med det varemærke, som søges registreret, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at fastslå, at indgiveren af den nævnte ansøgning er i ond tro i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i denne bestemmelse.

(jf. præmis 37 og domskonkl. 2)

4. Selv om grundene i artikel 4, stk. 4, i direktiv 2008/95 om varemærker er opregnet fakultativt af EU-lovgiver, forholder det sig ikke desto mindre således, at den margen, der er overladt til medlemsstaten, er begrænset til, at denne, således som det er særligt begrænset af lovgiveren, kan indføre eller undlade at indføre denne grund i sin nationale lovgivning.

Artikel 4, stk. 4, litra g), i direktiv 2008/95 skal følgelig fortolkes således, at bestemmelsen ikke tillader medlemsstaterne at indføre en særegen beskyttelsesordning for udenlandske mærker, der adskiller sig fra den, der er indført ved denne bestemmelse, og som er støttet på det forhold, at indgiveren af ansøgningen om registrering af et varemærke havde eller burde have haft kendskab til et udenlandsk varemærke.

(jf. præmis 41 og 43 samt domskonkl. 3)