ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Artikel 4 i direktiv 92/43 (herefter »habitatdirektivet«) har følgende ordlyd:

»1. På grundlag af kriterierne i bilag III (etape 1) og de relevante videnskabelige oplysninger foreslår hver medlemsstat en liste over lokaliteter, og det oplyses, hvilke naturtyper efter bilag I og hvilke naturligt hjemmehørende arter efter bilag II der findes på disse lokaliteter. For dyrearter, der lever inden for store områder, svarer disse lokaliteter til steder inden for disse arters naturlige udbredelsesområde, som frembyder de fysiske eller biologiske elementer, der er væsentlige for deres liv og reproduktion. For akvatiske arter, som lever inden for store områder, foreslås disse lokaliteter kun, hvis det er muligt klart at udpege et område, som frembyder de fysiske og biologiske elementer, der er afgørende for arternes liv og reproduktion. Medlemsstaterne foreslår eventuelt tilpasning af denne liste på baggrund af resultaterne af overvågningen efter artikel 11.

Listen sendes til Kommissionen inden tre år efter direktivets meddelelse sammen med oplysninger om hver lokalitet. Disse oplysninger skal omfatte et kort over lokaliteten, dens navn, beliggenhed og udstrækning samt data fremkommet ved anvendelse af de særlige kriterier i bilag III (etape 1) og indgives på en formular udarbejdet af Kommissionen efter fremgangsmåden i artikel 21.

2. På grundlag af kriterierne i bilag III (etape 2) og for hver af de fem biogeografiske områder, der er nævnt i artikel 1, litra c), nr. iii), og for hele det område, der er nævnt i artikel 2, stk. 1, opstiller Kommissionen i forståelse med hver af medlemsstaterne og på grundlag af medlemsstaternes lister et udkast til en liste over lokaliteter af fællesskabsbetydning, hvoraf det fremgår, på hvilke lokaliteter der findes en eller flere prioriterede naturtyper, eller hvor der lever en eller flere prioriterede arter.

De medlemsstater, hvis lokaliteter med en eller flere prioriterede naturtyper og en eller flere prioriterede arter i udstrækning udgør mere end 5% af deres område, kan i forståelse med Kommissionen anmode om, at kriterierne i bilag III (etape 2) anvendes mere smidigt ved udvælgelse af alle lokaliteter af fællesskabsbetydning på deres område.

Den liste over lokaliteter, der er udvalgt som lokaliteter af fællesskabsbetydning, og som viser lokaliteter med en eller flere prioriterede naturtyper eller en eller flere prioriterede arter, vedtages af Kommissionen efter fremgangsmåden i artikel 21.

3. Den i stk. 2 nævnte liste opstilles inden seks år efter direktivets meddelelse.

4. Når en lokalitet af fællesskabsbetydning er udvalgt efter fremgangsmåden i stk. 2, udpeger den pågældende medlemsstat denne lokalitet som særligt bevaringsområde hurtigst muligt og inden for højst seks år, idet prioriteringen fastsættes i lyset af lokaliteternes betydning for opretholdelse eller genopretning af en gunstig bevaringsstatus for en naturtype i bilag I eller en art i bilag II og for sammenhængen i Natura 2000 og i lyset af den fare for forringelse eller ødelæggelse, som lokaliteterne er udsat for.

5. Så snart en lokalitet er opført på listen i stk. 2, tredje afsnit, er den omfattet af artikel 6, stk. 2, 3 og 4.«
37

Dels kan tavshedspligten i forholdet mellem advokaten og dennes klient, hvis formål navnlig under de i nærværende doms præmis 35 beskrevne omstændigheder består i såvel at beskytte den retsundergivnes fulde udøvelse af sin ret til forsvar som at håndhæve kravet om, at enhver retsundergiven skal have adgang til frit at henvende sig til sin advokat (jf. i denne retning dom af 18.5.1982, AM & S Europe mod Kommissionen, 155/79, EU:C:1982:157, præmis 18), se sig truet af den forpligtelse, som den ordregivende myndighed har til at angive de nærmere betingelser for tildeling af en sådan kontrakt og at offentliggøre disse.
21

Den forelæggende ret har fremhævet, at i den ungarske sprogversion af artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1215/2012 er udtrykket »anses for at have virkninger svarende til et ægteskabs« i modsætning til de øvrige sprogversioner af denne bestemmelse oversat med »anses for at have retsvirkninger svarende til et ægteskabs«. Den forelæggende ret ønsker derfor oplyst, om der skal lægges mest vægt på indholdet af et faktisk samlivsforhold eller på dette forholds retsvirkninger. I denne forbindelse har den forelæggende ret præciseret, at der fra et indholdsmæssigt synspunkt ingen grundlæggende forskelle er mellem et samlivsforhold og et ægteskab, idet begge forhold er baseret på et følelsesmæssigt og økonomisk fællesskab. Fra et retligt synspunkt regulerer ungarsk ret derimod disse to former for samliv forskelligt, navnlig hvad angår bodelingen af de fælles aktiver, forpligtelsen til at betale bidrag, anvendelsen af bolig samt arv. Der er imidlertid ingen grundlæggende forskelle mellem ægtefæller og ugifte samlevende for så vidt angår sociale ydelser, familiemæssige skattefordele og boligstøtte for familier.
27

Under alle omstændigheder bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at når spørgsmål, som er forelagt af nationale retter, vedrører fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse, er Domstolen principielt forpligtet til at træffe afgørelse, medmindre det er åbenbart, at anmodningen om præjudiciel afgørelse i virkeligheden har til formål at få Domstolen til at træffe afgørelse ved hjælp af en konstrueret tvist eller at afgive responsa om generelle eller hypotetiske spørgsmål, at den fortolkning af EU-retten, der anmodes om, ikke har nogen forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller at Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en relevant besvarelse af de forelagte spørgsmål (dom af 7.12.2010, VEBIC, C-439/08, EU:C:2010:739, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
74

Hvad endelig angår Den Hellenske Republiks argumentation om, at små destillerier, de såkaldte »lejlighedsvise« destillerier, af tsipouro og tsikoudia arbejder inden for en konkret national ramme, som tager hensyn til en langvarig traditionel praksis, skal det fremhæves, at selv om det i 16. betragtning til direktiv 92/83 anføres, at medlemsstaterne bør have mulighed for at anvende reducerede punktafgiftssatser eller fritagelser for visse produkter af regional eller traditionel karakter, betyder dette dog ikke, at en national tradition i sig selv kan fritage medlemsstaterne for deres forpligtelser i medfør af EU-retten (jf. i denne retning dom af 10.4.2014, Kommissionen mod Ungarn, C-115/13, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:253, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis).
44

Henset til alle ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 261/2004 skal fortolkes således, at en passager, som i henhold til direktiv 90/314 er berettiget til at kræve refusion af flybilletten hos rejsearrangøren, af denne grund ikke længere har mulighed for at kræve refusion af denne billet hos luftfartsselskabet på grundlag af den nævnte forordning, herunder når rejsearrangøren i økonomisk henseende ikke er i stand til at foretage refusionen af billetten og heller ikke har truffet nogen foranstaltning for at sikre refusionen.
40

I nærværende sag har den luxembourgske regering gjort gældende, at indførelsen i artikel 3, stk. 5, litra b), i lov af 24. juli 2014 af en referenceperiode på syv år for at beregne minimumsbeskæftigelsesperioden på fem år netop gør det muligt at tage hensyn til kortvarige afbrydelser af de grænsearbejdende forældres beskæftigelse, eftersom den omfatter situationer, hvor den grænsearbejdende forælder ikke har haft beskæftigelse i Luxembourg i to år over en samlet periode på syv år. Derimod vil den nationale lovgiver med føje kunne lægge til grund, at længere afbrydelser – i modsætning til kortvarige afbrydelser – bryder grænsearbejdernes og deres studerende børns tilknytning til Luxembourg og fjerner denne medlemsstats interesse i at yde støtte til disse studerende. Især en afbrydelse af beskæftigelsen på næsten fem år som den, Bruno Aubriet har oplevet, ville med rimelighed kunne anses for at have en sådan konsekvens.
22

For 3 af de 18 sendingers vedkommende konstaterede det tyske hovedtoldkontor, at de omhandlede varer havde befundet sig under midlertidig opbevaring ved ankomsten til lufthavnen i Frankfurt am Main, at de var blevet transporteret til Athen uden at være blevet henført under ordningen for ekstern fællesskabsforsendelse, og at de følgelig var blevet fjernet fra opbevaringsstedet ulovligt. For den sidste sendings vedkommende blev det konstateret, at varerne forud for deres transport til Athen havde været henført under en behørigt afsluttet ordning for ekstern forsendelse fra Paris (Frankrig) til Frankfurt am Main, men at disse varer også var blevet fjernet fra opbevaringsstedet ulovligt. For disse 4 sendingers vedkommende fandt det tyske hovedtoldkontor, at der som følge af toldreglernes tilsidesættelse var opstået toldskyld ved indførsel på grundlag af toldkodeksens artikel 203.
Artikel 168, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, skal fortolkes således, at for at nægte retten til at fradrage indgående merværdiafgift (moms) er den omstændighed, at en erhvervelse af varer sker efter en kæde af flere på hinanden følgende transaktioner mellem flere forskellige personer, og at den afgiftspligtige person er kommet i besiddelse af de omhandlede varer på en anden persons forretningssted, hvilken person er et led i denne kæde og er en anden person end den person, der står opført på fakturaen som leverandør, ikke i sig selv tilstrækkelig til at fastslå, at der foreligger et misbrug fra den afgiftspligtige persons eller andre personer i den nævnte kædes side for at nægte fradragsretten for indgående merværdiafgift, idet den kompetente afgiftsmyndighed er forpligtet til at godtgøre, at der foreligger en uretmæssig afgiftsfordel, som denne afgiftspligtige person eller disse andre personer har opnået.
47

I den foreliggende sag er det tilstrækkeligt at fastslå, at ÖBB-Infrastruktur, som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 75 i forslaget til afgørelse, alene har anført, at hvis brugen af personperroner skulle være omfattet af minimumsadgangsydelser som omhandlet i punkt 1, litra c), i bilag II til direktiv 2012/34, ville dette have konsekvenser for de retsforhold, som selskabet i god tro har indgået med jernbanevirksomheder, og hvis ophævelse indebærer en urimelig økonomisk byrde for det. For så vidt som ÖBB-Infrastruktur ikke har forelagt Domstolen nogen konkrete beviser for, hvor mange retsforhold der er berørt, eller for arten og omfanget af en sådan økonomisk byrde, er en sådan argumentation imidlertid ikke tilstrækkelig til at godtgøre, at der foreligger særlige omstændigheder, som begrunder begrænsningen af de tidsmæssige virkninger af nærværende dom.
7

Præmis 18-21 i den appellerede dom har følgende ordlyd: »18 Kommissionen anførte indledningsvis, at bødens grundbeløb i henhold til retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (EUT 2006, C 210, s. 2, herefter »2006-retningslinjerne«) fastsættes i betragtning af den sammenhæng, hvori overtrædelsen er blevet begået, samt navnlig til overtrædelsens grovhed og varighed, og at hver deltagers rolle skal gøres til genstand for en individuel vurdering, idet eventuelle skærpende eller formildende omstændigheder afspejles (284. betragtning til den [omtvistede] afgørelse). 19 Kommissionen bemærkede, at 2006-retningslinjerne kun gav lidt vejledning om metoden til beregning af bøden til facilitatorer. Eftersom Icap var en aktør, der virkede på markedet for brokertjenester og ikke på markedet for rentederivater, fandt Kommissionen, at den ikke kunne erstatte brokeromkostningerne med priserne for rentederivater i japanske yen med henblik på at fastlægge omsætningen og fastsætte bødens størrelse, da en sådan substitution ikke ville afspejle overtrædelsens grovhed og karakter. Kommissionen udledte heraf i det væsentlige, at 2006-retningslinjernes punkt 37, som giver mulighed for at fravige disse retningslinjer hvad angår fastsættelsen af bødens grundbeløb, skulle anvendes (287. betragtning til den [omtvistede] afgørelse). 20 I betragtning af grovheden af den pågældende adfærd og varigheden af Icaps deltagelse i hver af de pågældende overtrædelser fastsatte Kommissionen for hver af overtrædelserne et grundbeløb for bøden, nemlig 1040000 EUR for UBS/RBS-overtrædelsen af 2007, 1950000 EUR for UBS/RBS-overtrædelsen af 2008, 8170000 EUR for UBS/DB-overtrædelsen, 1930000 EUR for Citi/RBS-overtrædelsen, 1150000 EUR for Citi/DB-overtrædelsen og 720000 EUR for Citi/UBS-overtrædelsen (296. betragtning til den [omtvistede] afgørelse). 21 Hvad angår fastsættelsen af bødens endelige størrelse fandt Kommissionen ikke, at der forelå skærpende eller formildende omstændigheder, og bemærkede, at loftet på 10% af den årlige omsætning ikke var blevet overskredet (299. betragtning til den [omtvistede] afgørelse). Ved artikel 2 i den [omtvistede] afgørelses dispositive del blev sagsøgerne følgelig pålagt bøder, hvis endelige størrelse svarer til deres grundbeløb.«
Artikel 147 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 (EFT 1993, L 253, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1762/95 af 19. juli 1995 (EFT 1995, L 171, s. 8, herefter »gennemførelsesforordningen), bestemte i stk. 1:

»Ved anvendelse af [told]kodeksens artikel 29 anses den omstændighed, at de varer, som har været genstand for et salg, angives til fri omsætning, som tilstrækkelig tilkendegivelse af, at de er blevet solgt med henblik på udførsel til Fællesskabets toldområde. Ved successive salg inden værdiansættelsen anses denne omstændighed kun for tilstrækkelig, når det drejer sig om det sidste salg, som medførte, at varerne blev ført ind i Fællesskabets toldområde, eller når det drejer sig om et salg, der finder sted inden for Fællesskabets toldområde, inden varerne overgår til fri omsætning.

Hvis der angives en pris, som vedrører et salg, der er gået forud for det sidste salg, som medførte, at varerne blev ført ind i Fællesskabets toldområde, skal det dokumenteres på en for toldmyndighederne tilfredsstillende måde, at det pågældende salg fandt sted med henblik på varernes udførsel til Fællesskabets toldområde.

Artikel 178 til 181a finder anvendelse.«
21

På denne baggrund har Østre Landsret besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) I et tilfælde, hvor der er indført »nye restriktioner« for familiesammenføring mellem ægtefæller, der som udgangspunkt strider mod stand still-bestemmelsen i artikel 13 i afgørelse nr. 1/80[...], og disse restriktioner begrundes med det af Domstolen i [dom af 12. april 2016, Genc (C-561/14, EU:C:2016:247), og af 10. juli 2014, Dogan (C-138/13, EU:C:2014:2066)], anerkendte hensyn til »vellykket integration«, kan da en regel som [udlændingelovens] § 9, stk. 7 – der blandt andet betyder, at det overordnet er en betingelse for familiesammenføring mellem en person, som er tredjelandsstatsborger og har opholdstilladelse i Danmark, og dennes ægtefælle, at parrets tilknytning til Danmark er større end til Tyrkiet – anses for »begrundet i et tvingende alment hensyn, som er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det forfulgte lovlige formål og ikke går videre[, end ]hvad der er nødvendigt for at nå formålet? 2) Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, således at et tilknytningskrav som udgangspunkt anses for egnet til at sikre integrationsformålet, kan der da, uden at dette strider mod restriktionstesten og proportionalitetskravet: [a)] anvendes en praksis, hvorefter der, når ægtefællen med opholdstilladelse i medlemsstaten (referencepersonen) først er kommet dertil som 12-13-årig eller senere, ved vurderingen af referencepersonens tilknytning til medlemsstaten lægges betydelig vægt på følgende: — om den pågældende enten har haft et længerevarende lovligt ophold i medlemsstaten på ca. 12 år, — eller har haft ophold og et fast arbejde i medlemsstaten, som indebærer en væsentlig grad af kontakt og kommunikation med kolleger og eventuelle kunder på medlemsstatens sprog, og som uden væsentlige afbrydelser har varet i mindst 4-5 år, — eller har haft ophold og et fast arbejde, som ikke indebærer en væsentlig grad af kontakt og kommunikation med kolleger og kunder på medlemsstatens sprog, uden væsentlige afbrydelser i medlemsstaten i mindst 7-8 år, [b)] anvendes en praksis, hvorefter det taler imod opfyldelse af tilknytningskravet, at referencepersonen har bevaret en væsentlig tilknytning til sit hjemland ved at tage på hyppige eller langvarige besøg i hjemlandet, mens korterevarende ferieophold eller skoleophold ikke taler imod en tilladelse, [c)] anvendes en praksis, hvorefter det med meget betydelig styrke taler imod opfyldelse af tilknytningskravet, at der foreligger en såkaldt »gift, skilt og gift igen«-situation[?]«
51

Et sådant argument skal imidlertid afvises fra realitetsbehandling. Ifølge procesreglementets artikel 170, stk. 1, må der således ikke i appelskriftet foretages nogen ændring af sagsgenstanden, som den forelå for Retten. Under en appelsag har Domstolen kun kompetence til at tage stilling til den retlige afgørelse, der er blevet truffet vedrørende de anbringender, der blev behandlet i første instans. En part kan følgelig ikke få adgang til for første gang for Domstolen at fremsætte et anbringende, der ikke er blevet fremsat for Retten, idet dette ville være ensbetydende med at give parten adgang til at forelægge Domstolen en mere omfattende tvist end den, der blev forelagt Retten (kendelse afsagt af Domstolens vicepræsident den 10.1.2018, Kommissionen mod RW, C-442/17 P(R), ikke trykt i Sml., EU:C:2018:6, præmis 70 og den deri nævnte retspraksis).
DOPK’s artikel 134 har følgende ordlyd:

»(1) (suppleret i DV nr. 94 af 2015, som trådte i kraft den 1.1.2016) En afgiftsmyndighed, som konstaterer, at der foreligger en grund til ændring i overensstemmelse med artikel 133, stk. 2, har pligt til at oplyse områdedirektøren herom under angivelse af begrundelsen herfor. Efter at have vurderet, om der foreligger en grund til ændring, kan områdedirektøren overdrage eller beslutte at uddelegere en kontrol, som gør det muligt at ændre den skattegæld eller de skyldige obligatoriske socialbidrag, som allerede er fastlagt.

(2) En berørt person kan indgive en skriftlig anmodning til områdedirektøren, idet anmodningen vedlægges de beviser, som den pågældende påberåber sig.

(3) Ændringen tillades, såfremt afgørelsen om udførelse af en kontrol vedtages, eller såfremt anmodningen om ændring indgives inden for en frist på tre måneder fra det tidspunkt, hvor der blev opnået kendskab til grunden til ændringen, og inden udløbet af den i artikel 109 fastsatte frist.

(4) Områdedirektøren træffer ved en begrundet afgørelse beslutning om, at der enten skal eller ikke skal foretages kontrol, inden for en frist på tredive dage efter indgivelsen af den i stk. 2 omhandlede anmodning. En kopi af afgørelsen om, at der ikke foretages en kontrol, sendes til den person, som har indgivet anmodningen, inden for en frist på syv dage, efter at afgørelsen er blevet vedtaget, og senest fjorten dage efter udløbet af den i nærværende stykkes første punktum omhandlede frist.

(5) (ændret i DV nr. 30 af 2006, som trådte i kraft den 1.3.2007) Den berørte person kan indbringe afgørelsen om, at der ikke foretages en kontrol, inden for en frist på fjorten dage fra modtagelsen af afgørelsen og indbringe en stiltiende afgørelse om, at der ikke foretages en kontrol, inden for en frist på tredive dage fra udløbet af besvarelsesfristen for den kompetente forvaltningsdomstol, der har kompetence til at behandle klager over berigtigede ansættelser. Sagen anlægges ved områdedirektøren. Forvaltningsdomstolen træffer afgørelse om klagen ved kendelse, som ikke kan kæres.

(6) Såfremt det konstateres, at skattegælden eller de skyldige obligatoriske socialbidrag er blevet fastsat for højt eller for lavt i forhold til det skyldige beløb, vedtages en berigtiget ansættelse vedrørende forskellen. Hvis der er betalt for meget, udlignes eller tilbagebetales beløbet ved den berigtigede ansættelse.«
32

I det foreliggende tilfælde fremgår det imidlertid for det første af sagsakterne for Domstolen, at omkostningerne til forvaltningen af gaver og donationer, der er placeret i den pågældende fond, ikke indregnes i prisen for en bestemt udgående transaktion. For så vidt som det for det andet fremgår af sagsakterne, at University of Cambridge er en almennyttig uddannelsesinstitution, og at de pågældende omkostninger afholdes for at generere indtægter, der anvendes til at dække omkostningerne til samtlige udgående transaktioner, som dette universitet udfører – hvilke indtægter således gør det muligt at nedbringe prisen for varer og tjenesteydelser, som sidstnævnte leverer – kan disse omkostninger ikke anses for at indgå blandt omkostningselementerne i disse priser og er følgelig ikke en del af nævnte universitets generalomkostninger. Eftersom der i det foreliggende tilfælde hverken er en direkte og umiddelbar tilknytning mellem de nævnte omkostninger og en bestemt udgående transaktion eller mellem disse omkostninger og University of Cambridges virksomhed som helhed, kan momsen på disse omkostninger under alle omstændigheder ikke fradrages.
35

Det følger heraf, at det tilkommer den kompetente nationale myndighed, hvis den finder, at den ikke er tilstrækkeligt oplyst til at kunne vurdere, hvorvidt det importerede lægemiddel og referencelægemidlet, der er godkendt i importmedlemsstaten, er ens, at anmode importøren om at fremlægge yderligere oplysninger og, i givet fald, inden for rammerne af samarbejdet mellem medlemsstaterne at anmode den kompetente nationale myndighed i eksportmedlemsstaten om de dokumenter, som er nødvendige for undersøgelsen, herunder om nødvendigt dokumenter vedrørende det referencelægemiddel, for hvilket der er udstedt en markedsføringstilladelse i denne medlemsstat. Sådanne undersøgelser, som den forelæggende ret har anført er fastsat i lægemiddellovens artikel 21a, stk. 5, kan ikke anses for at være en byrde, som åbenbart overskrider grænserne for, hvad der med rimelighed kan forlanges.