ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Den 19. januar 2001 indgav sagsøgeren en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse til Harmoniseringskontoret. Den 11. maj 2004 afviste Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret klagen ved afgørelse R 1109/2000-4 (herefter »den anfægtede afgørelse«). Appelkammeret bekræftede, at det visuelle udtryk, som tegnene giver, som helhed er forskelligt. Det anførte, at de figurmæssige bestanddele, som i det væsentlige består af et billede af en siddende person i en olivenlund, alene havde en svag grad af særpræg for olivenolie, hvilket førte til, at ordbestanddelene »la española« og »carbonell« måtte få en afgørende betydning. Vedrørende den fonetiske og begrebsmæssige sammenligning mellem tegnene konstaterede appelkammeret, at sagsøgeren hverken havde benægtet den fuldstændige mangel på sammenfald mellem ordbestanddelene eller den svage begrebsmæssige forbindelse mellem de omtvistede tegn. Endelig anførte appelkammeret, at Indsigelsesafdelingen burde have taget stilling til, om de ældre varemærker er velkendte. Appelkammeret var imidlertid af den opfattelse, at denne vurdering såvel som undersøgelsen af de dokumenter, der var fremlagt for appelkammeret med henblik på at godtgøre denne velkendthed, ikke var strengt nødvendig, idet en af de første betingelser for vurderingen af en risiko for forveksling med et renommeret eller velkendt varemærke, nemlig at der er lighed mellem tegnene, ikke var opfyldt.
Endelig bemærkes, at de eneste bestemmelser, som pålægger parterne ikke at udbrede dokumenter, fremgår af artikel 56, stk. 2, i Domstolens procesreglement og artikel 57 i Rettens procesreglement, som fastsætter, at når det er besluttet, at dørene skal lukkes, må indholdet af retsforhandlingerne ikke offentliggøres. I henhold til statuttens artikel 31 er retsmødet nemlig offentligt, medmindre Domstolen af egen drift eller på begæring af parterne, af vægtige grunde, træffer anden bestemmelse. En sådan bestemmelse om offentlighed er udtryk for det grundlæggende princip i EMRK’s artikel 6, stk. 1. Det følger af fast praksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (jf. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af 22.2.1984, Sutter mod Schweitz, Serie A, nr. 74, § 26, af 26.9.1995, Diennet mod Frankrig, Serie A, nr. 325-A, § 33, og af 5.7.2005, Exel mod Tjekkiet, § 45), at:

»Offentlighed beskytter retssubjekterne mod hemmelige retssager, som falder uden for offentlighedens kontrol. Offentlighed er et af de midler, som bidrager til at opretholde tilliden til domstolene. Ved at skabe åbenhed inden for retsplejen bidrager offentlighed til at nå målet med artikel 6, stk. 1, nemlig en retfærdig rettergang, hvis beskyttelse regnes blandt principperne i ethvert demokratisk samfund i konventionens forstand.«
56

Hvad angår sagsøgerens argument om, at det ansøgte varemærke på markant vis adskiller sig fra almindelige og traditionelle mikrofonhoveder, der er cylindriske eller kugleformede, skal det fastslås, at den relevante kundekreds, som defineret af appelkammeret og som har et særligt kendskab på det pågældende område, ikke kun vil have kendskab til de pågældende varers almindelige og traditionelle former, men også til mindre typiske former, som for lægmand kan forekomme at være usædvanlige. Retten anser herved de i sagsakterne fra appelkammeret nævnte eksempler for fuldt ud at påvise, at den relevante kundekreds er vant til mikrofonhoveder med det kendetegn, som sagsøgeren anser for at være et »identifikationsmærke« for det ansøgte varemærke, og at denne type mikrofonhoveder dermed er en del af, hvad der er normalt eller sædvanligt på markedet.
Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2004/561/EF af 16. juli 2004 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 250, s. 21), for så vidt som den udelukker visse udgifter afholdt af Den Italienske Republik på området for dyrepræmier og udvikling af landdistrikter.
Påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 15. september 2004 om ikke at antage sagsøgerens bud under udbudsproceduren vedrørende levering af edb-tjenesteydelser og hermed tilknyttede ydelser forbundet med informationssystemet i Generaldirektoratet for Fiskeri og om at tildele kontrakten til den valgte tilbudsgiver.
168

I modsætning til disse krav har Kommissionen i den anfægtede beslutning på næsten fem sider angivet grundene til, at den finder, at sagsøgeren har overtrådt artikel 81, stk. 1, EF (betragtning 331 ff. til den anfægtede beslutning). Af denne argumentation fremgår det ikke desto mindre ikke klart, hvilke konkrete handlinger sagsøgeren har begået, som henhører under anvendelsesområdet for artikel 81, stk. 1, EF, og hvilke handlinger der ikke henhører under denne bestemmelse (jf. bl.a. betragtning 339, 343, 344 og 349 til den anfægtede beslutning). Sagsøgeren har tilføjet, at Kommissionen fejlagtigt har kritiseret selskabet for at have givet juridisk rådgivning (betragtning 339 til den anfægtede beslutning). Selv hvis det antages, at dette blev godtgjort, kan juridisk rådgivning ikke anses for en overtrædelse af konkurrencereglerne. Kommissionen kunne under alle omstændigheder ikke fastslå, at den juridiske rådgivning og sagsøgerens støtte samlet set, som beskrevet i den anfægtede beslutning, udgør en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF, når disse handlinger isoleret set ikke udgør en sådan overtrædelse. Det vil ellers være umuligt at forudse, på hvilket tidspunkt en lovlig handling bliver til en ulovlig handling. Dernæst har sagsøgeren kritiseret Kommissionen for, i betragtning 332 ff. til den anfægtede beslutning, at have udtrykt sig vagt, uforståeligt og selvmodsigende i forbindelse med selskabets angivelige deltagelse i kartellet. Hvad angår Kommissionens argumentation i dette anbringende vedrørende den manglende selvstændighed har sagsøgeren bestridt, at begrundelsen for den anfægtede beslutning, selv hvis det antages, at selskabet er skyldigt i en overtrædelse af konkurrenceretten, klart og præcist angiver, hvilke konkrete handlinger sagsøgeren beskyldes for at have begået, som udgør en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF.
136

Sagsøgeren har i det væsentlige gjort gældende, at det forhold, at CMDC ikke blev pålagt en bøde, kun kan forklares med politiske årsager, der ikke kan lægges til grund i Fællesskabets konkurrenceret, som tilsigter — uden direkte at angribe Zaire (nu Den Demokratiske Republik Congo) gennem CMZ, der ejes 100% af den zairiske stat — at opnå en afskaffelse af Zaires ordning med godsfordeling. Flere elementer støtter dette synspunkt, såsom betingelserne for at indlede den procedure, der førte til vedtagelsen af beslutning 93/82, efter klager over den zairiske lovgivning og efter sammenbruddet af visse forhandlinger mellem Fællesskabet og Zaire i forbindelse med en ældre konflikt vedrørende fortolkningen af De Forenede Nationers Konferences kodeks om Handel og Udvikling (UNCTAD). Kommissionen pålagde heller ikke i beslutning 92/262/EØF af 1. april 1992 om en procedure i henhold til EØF-traktatens artikel 85 og 86 (IV/32.450: fransk-vestafrikanske rederikomitéer) (EFT L 134, s. 1), der blev vedtaget samtidig med beslutning 93/82, en bøde for så vidt angik afrikansk linjetransport. Ansvarlige på højt niveau, nationale eller i Kommissionen, erklærede endvidere inden vedtagelsen af beslutning 93/82 henholdsvis, at konkurrenceretten ikke var det bedste middel til at regulere spørgsmålet om godstransport i Afrika, og at der var et politisk problem i at pålægge CMZ at betale en bøde. Sagsøgeren har endelig bestridt, at Kommissionen kan påberåbe sig Rettens CMB-dom, idet anbringendet om magtfordrejning på daværende tidspunkt blev anset for et »helt andet anbringende«. Under disse omstændigheder blev den anfægtede beslutning vedtaget med et andet formål end det bekendtgjorte (Domstolens dom af 13.11.1990, sag C-331/88, Fedesa m.fl., Sml. I, s. 4023).
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 1. juli 2008 – Região autónoma dos Açores mod Rådet

(sag T-37/04)

»Annulationssøgsmål – forordning (EF) nr. 1954/2003 – fiskeri – forvaltning af fiskeriindsatsen – Fællesskabets fiskerizoner og fiskeressourcer – sag anlagt af en regional myndighed – individuelt berørte personer – afvisning«

1. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt (art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 1954/2003) (jf. præmis 33-38)

2. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt (art. 230, stk. 4, EF og art. 299, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 1954/2003) (jf. præmis 53-56)

3. De Europæiske Fællesskaber – domstolsprøvelse med lovligheden af institutionernes retsakter – generelle retsakter – nødvendigt for fysiske eller juridiske personer at fremsætte en ulovlighedsindsigelse eller anmode om, at der foretages præjudiciel forelæggelse med henblik på vurdering af gyldighed (art. 230, stk. 4, EF, art. 234 EF og 241 EF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1367/2006; Rådets forordning nr. 1954/2003) (jf. præmis 92 og 93)

Angående

Delvis annullation af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 af 4. november 2003 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 685/95 og (EF) nr. 2027/95 (EFT L 289, s. 1).

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Região autónoma dos Açores bærer sine egne omkostninger og betaler Rådet for Den Europæiske Unions omkostninger, herunder omkostningerne i sagen vedrørende foreløbige forholdsregler.

3) Kongeriget Spanien og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer deres egne omkostninger, herunder omkostningerne i sagen vedrørende foreløbige forholdsregler.

4) Seas at Risk VZW og WWF – World Wide Fund for Nature bærer deres egne omkostninger, herunder omkostningerne i sagen vedrørende foreløbige forholdsregler.

5) Stichting Greenpeace Council bærer sine egne omkostninger under den foreliggende sag.
97

Som det er påpeget i præmis 88 ovenfor, skal den ordregivende myndighed i medfør af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 139, stk. 1, give en bydende mulighed for at forklare, og endog begrunde, et buds indhold, hvis den finder, at buddet er unormalt lavt, inden den forkaster buddet. Det fremgår således af retspraksis, at det er afgørende, at hver af de bydende, som er under mistanke for at have afgivet et unormalt lavt bud, har mulighed for på en hensigtsmæssig måde at gøre sine synspunkter i så henseende gældende derved, at han får mulighed for at fremkomme med enhver begrundelse for de forskellige elementer i buddet på et tidspunkt, hvor han ikke blot har kendskab til den tærskel for, hvornår et bud anses for unormalt lavt, som finder anvendelse på den pågældende kontrakt, samt med det forhold, at hans bud forekommer at være unormalt lavt, men også med de præcise punkter, der gav anledning til den ordregivende myndigheds tvivl (dommen i sagen Lombardini og Mantovani, nævnt i præmis 93 ovenfor, præmis 53). Domstolen fastslog ved samme lejlighed, at det er et grundlæggende krav, at der finder en sådan faktisk drøftelse sted med henblik på at undgå vilkårlighed fra den ordregivende myndigheds side og for at sikre en sund konkurrence mellem virksomhederne (dommen i sagen Lombardini og Mantovani, nævnt i præmis 93 ovenfor, præmis 57).
59

Kommissionen har understreget, at den omstændighed, at den har tilsendt sagsøgeren to rykkere og et påkrav efter at have tilsendt denne den anfægtede retsakt, bekræfter, at den anfægtede retsakt ikke kan fortolkes som en endelig beslutning, der kan danne grundlag for et søgsmål.
24

Kommissionen begrænsede sig følgelig til at kontrollere foreneligheden af den omtvistede støtte på eksportagenturmarkedet i henhold til artikel 87, stk. 3, litra d), EF (betragtning 186). I den forbindelse konstaterede den for det første, at kriteriet »små ordrer« er relevant som reference for tildelingen af den omtvistede støtte (betragtning 187-197). Den kontrollerede for det andet, om begrundelsen for den omtvistede støtte var reel, nemlig at der var ekstra omkostninger direkte forbundet med ekspeditionen af små ordrer. Kommissionen prøvede derfor, hvilke omkostninger CELF var blevet påført som følge af ekspeditionen af små ordrer for året 1994 på grundlag af regnskabstal, som den franske regering havde indgivet (betragtning 203-206). Kommissionen fandt, at oplysninger vedrørende dette år udgjorde et relevant udgangspunkt for at bedømme omkostningerne ved ekspeditionen af små ordrer, da de dokumenter og forklaringer, som Frankrig indsendte for andre regnskabsår, viser, at strukturen for små ordrer lå på samme niveau år for år (betragtning 208). Kommissionen fastslog endelig, at den omtvistede støtte ikke udgjorde nogen overkompensation af omkostningerne ved ekspeditionen af de små ordrer.
RETTENS DOM (Første Afdeling)

16. april 2008

Sag T-486/04

Christos Michail

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – annullationssøgsmål – bistandspligt – psykisk chikane«

Angående: Søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens stiltiende afvisning af 20. marts 2004 af en ansøgning om ydelse af bistand, som sagsøgeren havde indgivet i henhold til artikel 24 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber.

Udfald: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. Christos Michail bærer halvdelen af sine egne omkostninger. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af Christos Michails omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – psykisk chikane – begreb





En tjenestemand, der mener at være udsat for psykisk chikane, skal – uanset den subjektive opfattelse han kan have af de omstændigheder, han støtter sit søgsmål på – fremføre en række forhold, der gør det muligt at godtgøre, at han har været udsat for en adfærd, der objektivt har haft til formål at bringe ham i miskredit eller forsætligt at forringe hans arbejdsvilkår, dvs. en adfærd, der objektivt er af forsætlig karakter.

(jf. præmis 62 og 63)

Henvisning til: Retten, 23. februar 2001, forenede sager T-7/98, T-208/98 og T-109/99, De Nicola mod EIB, Sml. Pers. I-A, s. 49, og II, s. 185, præmis 286; Retten, 4. maj 2005, sag T-144/03, Schmit mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 101, og II, s. 465, præmis 64 og 65.
37

Artikel 230 EF indeholder en klar sondring mellem på den ene side fællesskabsinstitutionernes og medlemsstaternes ret til at anlægge annullationssøgsmål og på den anden side fysiske og juridiske personers ret til at anlægge sådanne søgsmål, idet artikel 230, stk. 2, EF bl.a. giver enhver medlemsstat ret til gennem et annullationssøgsmål at anfægte lovligheden af Kommissionens beslutninger, uden at det herved er en forudsætning, at det godtgøres, at der foreligger en retlig interesse. Det er således ikke en betingelse for, at en medlemsstats søgsmål kan antages til realitetsbehandling, at denne godtgør, at en retsakt fra Kommissionen, som den har anfægtet, har retsvirkninger i forhold til staten selv. Imidlertid er forudsætningen for, at en retsakt fra Kommissionen kan være genstand for et annullationssøgsmål, at den tilsigter at skabe retsvirkninger (jf. kendelse i sagen Portugal mod Kommissionen, nævnt i præmis 28 ovenfor, præmis 22-24 og den deri nævnte retspraksis).
Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2004/561/EF af 16. juli 2004 om at udelukke visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, fra EF-finansiering (EUT L 250, s. 21), i det omfang, den udelukker visse af Den Hellenske Republik afholdte udgifter inden for områderne for forarbejdede frugter og grøntsager samt dyrepræmier.
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 12. marts 2008 – Sebirán mod KHIM – El Coto de Rioja (Coto D’Arcis)

(Sag T-332/04)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om Coto D’Arcis som EF-figurmærke – de ældre EF-ordmærker EL COTO og COTO DE IMAZ – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – ingen krænkelse af varemærkes renommé – artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk.1, litra b)] (jf. præmis 45 og 53)

Angående

Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 15. juni 2004 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i sag R 550/2003-2 vedrørende en indsigelsessag mellem El Coto de Rioja, SA og Sébastián, SL.

Oplysninger vedrørende sagen

Ansøger om EF-varemærket: Sebirán, SL EF-varemærket, der søges registreret: Figurmærket Coto D’Arcis for varer i klasse 32 og 33 – ansøgning nr. 1558113 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: El Coto de Rioja, SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-ordmærkerne EL COTO DE IMAZ (nr. 339408) og COTO DE IMAZ (nr. 339333) for varer i klasse 29, 32 og 33, det internationale varemærke nr. 442377 og de spanske varemærker nr. 877219, 907966, 907967, 907985, 907989, 907993, 907994, 907995, 983888, 1290986, 1614514, 1758975 og 2172691 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet Appelkammerets afgørelse: Klagen delvist imødekommet derved, at registreringen af det ansøgte varemærke for varer i klasse 32 og 33 blev afslået





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Den af El Coto de Rioja, SA nedlagte påstand om delvis annullation af afgørelse truffet den 15. juni 2004 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 550/2003-2) forkastes.

3) Sebirán SL bærer sine egne omkostninger og betaler de af Harmoniseringskontoret afholdte omkostninger samt halvdelen af de af El Coto de Rioja afholdte omkostninger.
Rettens dom (Anden Afdeling) af 27. februar 2008 – Citigroup mod KHIM – Link Interchange Network (WORLDLINK)

(Sag T-325/04)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket WORLDLINK – det ældre nationale figurmærke LiNK – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – begrænsning af de tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkeansøgningen – tjenesteydelser af samme art – lighed mellem tegnene – artikel 73 og 74 i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 95, 96 og 101)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. maj 2004 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 789/2002-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Link Interchange Network Ltd og Citigroup, Inc.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Citigroup, Inc. Det omhandlede varemærke: Ordmærket WORLDLINK for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16 og 36 (ansøgning nr. 111880) Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Link Interchange Network Ltd Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale figurmærke LiNK for tjenesteydelser i klasse 36 Indsigelsesafdelingens afgørelse: EF-varemærkeansøgningen afslås for tjenesteydelser, der henhører under klasse 36: finansiel virksomhed og valutarisk virksomhed Appelkammerets afgørelse: Klagen afslås





Konklusion

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Kommissionens beslutning 2004/457/EF af 29. april 2004, hvorved visse udgifter afholdt af medlemsstaterne på vegne af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, annulleres, for så vidt som den fra EF-finansiering dels udelukker udgifter vedrørende markafgrøder og kvægpræmier, der er afholdt af Kongeriget Spanien i de selvstyrende regioner Baskerlandet og Rioja for produktionsåret 1998/1999, dels udelukker udgifter vedrørende markafgrøder og kvægpræmier, der er afholdt af Kongeriget Spanien før den 22. marts 2000 i den selvstyrende region Baskerlandet for produktionsåret 1999/2000.
Rettens dom (Femte Afdeling) af 14. februar 2008 – Orsay mod KHIM – Jiménez Arellano (Orsay)

(Sag T-378/04)

»EF-varemærker – indsigelsesprocedure – ansøgning om Orsay som EF-ord- og figurmærke – ældre nationalt ord- og figurmærke D’ORSAY – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 43-45)

Angående

Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 15. juni 2004 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 909/2002-4) vedrørende en indsigelsessag mellem José Jiménez Arellano, SA og Orsay GmbH.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Orsay GmbH Det omhandlede varemærke: Ord- og figurmærket Orsay for varer i klasse 23, 24 og 25 – ansøgning nr. 1042605 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: José Jiménez Arellano, SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale ord- og figurmærke D’ORSAY Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på registrering af det ansøgte varemærke Appelkammerets afgørelse: Sagsøgerens klage afvises.





Konklusion

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Rettens dom (Femte Afdeling) af 14. februar 2008 – Orsay mod KHIM – Jiménez Arellano (O orsay)

(Sag T-39/04)

»EF-varemærker – indsigelsesprocedure – ansøgning om O orsay som EF-ord- og figurmærke – ældre nationalt ord- og figurmærke D’ORSAY – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 49 og 52-55)

Angående

Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 3. november 2003 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 394/2002-4) vedrørende en indsigelsessag mellem José Jiménez Arellano, SA og Orsay GmbH.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Orsay GmbH Det omhandlede varemærke: Ord- og figurmærket »O orsay« for varer i klasse 23, 24 og 25 – ansøgning nr. 1042613 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: José Jiménez Arellano SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det spanske og portugisiske figurmærke D’ORSAY, bl.a. for varer i klasse 25 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på varemærkeansøgningen for varerne »beklædningsgenstande; støvler, sko og hjemmesko; hovedbeklædning«. I øvrigt forkastes indsigelsen Appelkammerets afgørelse: Sagsøgerens klage afvises





Konklusion

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.