ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag T-258/17

Sergej Arbuzov

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine - indefrysning af midler - liste over personer, enheder og organer, der er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer - opretholdelse af sagsøgerens navn på listen - begrundelsespligt - åbenbart urigtigt skøn«

Sammendrag – Rettens dom (Sjette Afdeling) af 6. juni 2018

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine – indefrysning af pengemidler tilhørende personer, der har været involveret i uretmæssig tilegnelse af statslige midler – afgørelse truffet under omstændigheder, som er den pågældende bekendt, og som gør det muligt for vedkommende at forstå, hvilke konsekvenser den trufne foranstaltning har for denne – kortfattet begrundelse tilladt – grænser – begrundelse, der ikke kan bestå af en generel og stereotyp formulering [Art. 296, stk. 2, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra c); Rådets afgørelse (FUSP) 2017/381]

Den Europæiske Union – domstolskontrol af lovligheden af institutionernes retsakter – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine – kontrollens rækkevidde – bevis for grundlaget for foranstaltningen – den kompetente EU-myndigheds forpligtelse til i tilfælde af anfægtelse at godtgøre, at den begrundelse, der foreholdes de berørte personer eller enheder, er velbegrundet (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41 og 47; Rådets afgørelse (FUSP) 2017/381)

»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine – indefrysning af pengemidler tilhørende personer, der har været involveret i uretmæssig tilegnelse af statslige midler – karakteren af disse foranstaltninger – foranstaltninger udelukkende af bevarende karakter – ingen strafferetlig karakter [Art. 21, stk. 2, litra b), TEU og 29 TEU; Rådets afgørelse 2014/119/FUSP, første og anden betragtning, og (FUSP) 2017/381]
4.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker uden fornødent særpræg–tredimensionale varemærker, der består af varens form–fornødent særpræg–bedømmelseskriterier–den pågældende form er en »variant« af en af de sædvanlige former for den omhandlede varetype–forhold, der ikke er tilstrækkeligt til at fastslå varemærkets fornødne særpræg [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 20-23)
2.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ældre varemærke, der består af et EU-varemærke – afslag på registrering, da der foreligger en relativ registreringshindring, selv om denne er begrænset til en del af Unionen [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19)
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–figurmærke apo–figurmærke, der gengiver et æble, og ordmærkerne APPLE [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og art. 8, stk. 5] (jf. præmis 25, 35, 41, 47, 50-53, 63, 64, 75 og 76)
1.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 26, 27 og 80)
1.

EU-varemærker–klagesag–klagefrist og klageskriftets form–indgivelse inden for fristen af en skriftlig begrundelse for klagen–betingelser for antagelse til realitetsbehandling (Rettens procesreglement, art. 72, stk. 2; Rådets forordning nr. 207/2009, art. 60, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 70, stk. 2, art. 72, stk. 4, og art. 80, stk. 2) (jf. præmis 27-33)
6.

Retslig procedure–stævning–formkrav–kort fremstilling af søgsmålsgrundene–tilsvarende krav for klagepunkter, der fremføres til støtte for et anbringende–upræcis formulering af et klagepunkt–afvisning [Rettens procesreglement, art. 76, litra d)] (jf. præmis 53, 54 og 63)
Rettens dom (Første Afdeling) af 3. juli 2018 –

Vienna International Hotelmanagement mod EUIPO (Vienna House og VIENNA HOUSE)

(Sagerne T-402/17 og T-403/17)

»EU-varemærker – ansøgning om EU-ordmærket Vienna House og EU-figurmærket VIENNA HOUSE – absolut registreringshindring – beskrivende karakter – mangel på fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EU) nr. 207/2009 [nu artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning 2017/1001]«

1. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–formål–friholdelsesbehov [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 23)

2. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–vurdering af, om et tegn er beskrivende–kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 24, 25, 27, 43 og 44)

3. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–begreb–neologisme, der er sammensat af bestanddele, der er beskrivende for de omhandlede varers eller tjenesteydelsers egenskaber–omfattet, når kombinationen ikke er usædvanlig [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 26)

4. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–ordmærket Vienna House og figurmærket VIENNA HOUSE [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 34, 38, 45 og 48)

5. EU-varemærker–klagesag–søgsmål ved Unionens retsinstanser–Rettens kompetence–ny undersøgelse af de faktiske omstændigheder i lyset af beviser, der først fremlægges for Retten–udelukket (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 65) (jf. præmis 36)

6. EU-varemærker–kontorets afgørelser–lovlighed–undersøgelse foretaget af Unionens retsinstanser–kriterier Rådets forordning nr. 207/2009 (jf. præmis 47)

Angående

To søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelser truffet den 25. april 2017 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sagerne R 333/2016-4 og R 332/2016-4) vedrørende ansøgninger om registrering af for det første ordtegnet Vienna House og for det andet figurtegnet VIENNA HOUSE som EU-varemærker.

Konklusion

1) Sagerne T-402/17 og T-403/17 forenes med henblik på denne dom.

2) Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
4.

Tjenestemænd–invaliditet–konstatering af invaliditetens erhvervsmæssige oprindelse–erhvervssygdom–begreb–sygdom opført på den europæiske liste over erhvervssygdomme–invaliditetsudvalgets forpligtelser–undersøgelse af risikoen for, at den berørte får denne sygdom (Tjenestemandsvedtægten, art. 78) (jf. præmis 48-54)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 20)
1.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 15)
6.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier–to varemærkers sameksistens på et bestemt marked–indvirkning [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 84-86)
1)

Afgørelsen truffet den 28. oktober 2016 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 250/2016-5) annulleres, for så vidt som appelkammeret gav medhold i indsigelsen for »bagværk med fyld af chokoladecreme; chokolade; konfekture; konditorivarer; småkager; kiks; spiseis; konditori- og konfekturevarer« i klasse 30.
4.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–lighed mellem de pågældende varemærker–visuel lighed mellem et figurmærke og et ordmærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 24)
4.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–vurdering af, om et tegn er beskrivende–kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 27 og 32)
2.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber – formål – friholdelsesbehov [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 22)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 42, 43 og 87)
8.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–lighed mellem de pågældende varemærker–mulighed for visuel lighed mellem et figurmærke og et ordmærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 122)
Den almene interesse, der danner grundlaget for den absolutte registreringshindring i artikel 7, stk. 1, litra f), i forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker, er at undgå registrering af tegn, der krænker den offentlige orden eller sædelighed i forbindelse med deres anvendelse på Unionens område. Især hvis varemærket er dybt stødende, kolliderer registrering heraf som EU-varemærke med denne absolutte registreringshindring.

Vurderingen af, om der foreligger en registreringshindring, kan ikke støttes på opfattelsen hos den del af den relevante kundekreds, som intet kan chokere, og desuden heller ikke på opfattelsen hos den del af kundekredsen, som meget let bliver stødt, men skal foretages på grundlag af kriterierne for en fornuftig person, som har nogle gennemsnitlige tærskler for fornuft og tolerance.

Desuden kan den relevante kundekreds med henblik på undersøgelsen af den nævnte registreringshindring ikke begrænses til den kundekreds, som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket søges registreret, direkte henvender sig til. Der skal nemlig tages hensyn til den omstændighed, at de tegn, som denne registreringshindring er rettet mod, ikke kun vil chokere den kundekreds, som de varer og tjenesteydelser, som tegnet omfatter, henvender sig til, men ligeledes andre personer, som uden at være berørt af nævnte varer og tjenesteydelser på tilfældig vis vil blive udsat for dette tegn i deres dagligdag.

Der skal endvidere bemærkes, at den relevante kundekreds på EU’s område pr. definition ligger på en medlemsstats område, og at de tegn, som vil kunne opfattes som værende i strid med den offentlige orden og sædelighed, ikke er de samme i alle medlemsstaterne, navnlig på grund af sproglige, historiske, sociale og kulturelle årsager.

Heraf følger, at med henblik på anvendelsen af nævnte absolutte registreringshindring skal der lige så vel tages hensyn til de fælles omstændigheder i Unionens medlemsstater som til de særlige omstændigheder i hver enkelt medlemsstat, der kan påvirke opfattelsen hos den relevante kundekreds på medlemsstaternes område.

Når et tegn har en særlig chokerende eller stødende karakter, skal dette anses for at være i strid med den offentlige orden eller sædelighed, uanset hvilke varer eller tjenesteydelser det er registreret for. Det følger desuden af en sammenholdelse af de forskellige afsnit i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 207/2009, at de vedrører det omhandlede varemærkes egentlige egenskaber og ikke omstændigheder vedrørende varemærkeansøgerens adfærd.

(jf. præmis 25-29 og 40)
Hvad angår artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker fremgår det af fast retspraksis, at et varemærke er genstand for »reel brug« i henhold til denne bestemmelse, når det i overensstemmelse med varemærkets væsentligste funktion, som er at garantere oprindelsen af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, anvendes med henblik på at skabe eller bevare en afsætningsmulighed for disse varer og tjenesteydelser, bortset fra en rent symbolsk brug, der alene gøres med henblik på at bevare de til registreringen knyttede rettigheder.

Den omstændighed, at et varemærke anvendes til at skabe eller bevare en afsætningsmulighed for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, og ikke alene med det formål at bevare de til registreringen knyttede rettigheder, er imidlertid ikke tilstrækkeligt med henblik på at konkludere, at der foreligger »reel brug« som omhandlet i artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 207/2009. Det er ligeså uomgængeligt, at denne brug af varemærket sker i overensstemmelse med varemærkets væsentligste funktion.

Hvad angår individuelle varemærker består denne væsentlige funktion i over for forbrugeren eller den endelige bruger at garantere oprindelsen af den vare eller tjenesteydelse, der er omfattet af varemærket, hvorved denne sættes i stand til uden risiko for forveksling at adskille varen eller tjenesteydelsen fra varer eller tjenesteydelser med en anden oprindelse. For at varemærket kan udøve sin funktion som en væsentlig bestanddel af den ordning med loyal konkurrence, som skal gennemføres og opretholdes efter traktaten, skal det således udgøre en garanti for, at alle varer eller tjenesteydelser, der er forsynet med det, er blevet fremstillet under kontrol af én bestemt virksomhed, der er ansvarlig for deres kvalitet.

Behovet for, at der i forbindelse med anvendelsen af artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 foreligger en brug, der er i overensstemmelse med den væsentligste funktion om at garantere oprindelsen, afspejler den omstændighed, at selv om et varemærke ganske vist ligeledes kan være genstand for brug i overensstemmelse med andre funktioner, såsom den, der består i at garantere varens eller tjenesteydelsens kvalitet, eller kommunikations-, investerings- eller reklamefunktioner, er varemærket dog underlagt de sanktioner, der er fastsat i denne forordning, når det inden for en sammenhængende periode på fem år ikke er blevet brugt i overensstemmelse med dets væsentligste funktion. I et sådant tilfælde erklæres EU-varemærkeindehaverens ret fortabt i henhold til artikel 51, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009, medmindre denne med rette kan gøre gældende, at der foreligger rimelige grunde til, at en sådan brug vedrørende opfyldelse af varemærkets væsentligste funktion ikke har fundet sted.

(jf. præmis 42-45)
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27 og 85)
1.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–tegn, der kan udgøre et varemærke–farver eller farvekombinationer–betingelse–fornødent særpræg–hensyntagen til den almene interesse i ikke utilbørligt at begrænse rådigheden over farver [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 20-24)
1.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19 og 20)
Institutionerne har et vidt skøn ved fastsættelsen af de kvalifikationskriterier, som er afgørende for de stillinger, der skal besættes, og ved fastlæggelsen, under hensyn til disse kriterier og i tjenestens interesse, af betingelserne og de nærmere bestemmelser for afholdelse af en udvælgelsesprøve. Institutionernes skønsudøvelse i forbindelse med afholdelse af udvælgelsesprøver skal navnlig ved fastsættelse af adgangsbetingelserne være i overensstemmelse med de ufravigelige betingelser i vedtægtens artikel 27, stk. 1, og artikel 29, stk. 1. Vedtægtens artikel 27, stk. 1, og artikel 29, stk. 1, fastsætter – begge præceptivt – henholdsvis ansættelsens formål og rammerne for de procedurer, der skal følges med henblik på besættelse af ledige stillinger. Skønnet skal derfor altid udøves på grundlag af de krav, der stilles til den pågældende stilling, og mere generelt under hensyntagen til tjenestens interesser.

Selv om de betingelser, der begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve, ganske vist kan indskrænke den pågældende institutions muligheder for at ansætte de bedste ansøgere i overensstemmelse med vedtægtens artikel 27, stk. 1, følger det dog ikke heraf, at enhver betingelse, der indebærer en sådan begrænsning, er i strid med den pågældende bestemmelse. Administrationens skønsbeføjelse ved tilrettelæggelsen af udvælgelsesprøver og mere generelt tjenestens interesse giver nemlig institutionen mulighed for at stille de betingelser, den anser for passende, men som – samtidig med at de begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve og dermed nødvendigvis antallet af tilmeldte ansøgere – imidlertid ikke medfører en risiko for at modarbejde formålet om at sikre sig ansættelse af de ansøgere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet som omhandlet i vedtægtens artikel 27, stk. 1.

Kun betingelser, som begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve, og som indebærer en risiko for at modarbejde formålet om at sikre sig ansættelse af de ansøgere, der opfylder de højeste krav, er i strid med vedtægtens artikel 27, stk. 1.

Henset til institutionernes vide skøn på dette område bør Rettens kontrol vedrørende overholdelsen af betingelsen om tjenestens interesse begrænse sig til spørgsmålet om, hvorvidt ansættelsesmyndigheden har holdt sig inden for rimelige grænser, som ikke kan kritiseres, og ikke har benyttet sine skønsbeføjelser på en klart fejlagtig måde.

(jf. præmis 36-38, 40 og 41)
1.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 16 og 17)
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–ordmærket SEVENFRIDAY–ordmærket SEVEN og figurmærket 7SEVEN [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 30, 65, 66, 80, 85 og 86)
Institutionerne har et vidt skøn ved fastsættelsen af de kvalifikationskriterier, som er afgørende for de stillinger, der skal besættes, og ved fastlæggelsen, under hensyn til disse kriterier og i tjenestens interesse, af betingelserne og de nærmere bestemmelser for afholdelse af en udvælgelsesprøve. Imidlertid skal institutionernes skønsudøvelse i forbindelse med afholdelse af udvælgelsesprøver navnlig ved fastsættelse af adgangsbetingelserne være i overensstemmelse med de ufravigelige betingelser i vedtægtens artikel 27, stk. 1, og artikel 29, stk. 1. Vedtægtens artikel 27, stk. 1, og artikel 29, stk. 1, fastsætter – begge præceptivt – henholdsvis ansættelsens formål og rammerne for de procedurer, der skal følges med henblik på besættelse af ledige stillinger. Skønnet skal derfor altid udøves på grundlag af de krav, der stilles til den pågældende stilling, og mere generelt under hensyntagen til tjenestens interesser.

Selv om de betingelser, der begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve, ganske vist kan indskrænke den pågældende institutions muligheder for at ansætte de bedste ansøgere i overensstemmelse med vedtægtens artikel 27, stk. 1, følger det dog ikke heraf, at enhver betingelse, der indebærer en sådan begrænsning, er i strid med den pågældende bestemmelse. Administrationens skønsbeføjelse ved tilrettelæggelsen af udvælgelsesprøver og mere generelt tjenestens interesse giver nemlig institutionen mulighed for at stille de betingelser, den anser for passende, men som – samtidig med at de begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve og dermed nødvendigvis antallet af tilmeldte ansøgere – imidlertid ikke medfører en risiko for at modarbejde formålet om at sikre sig ansættelse af de ansøgere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet som omhandlet i vedtægtens artikel 27, stk. 1.

Kun betingelser, som begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve, og som indebærer en risiko for at modarbejde formålet om at sikre sig ansættelse af de ansøgere, der opfylder de højeste krav, er i strid med vedtægtens artikel 27, stk. 1.

Henset til det vide skøn, som er tillagt institutionerne, bør Rettens kontrol vedrørende overholdelsen af betingelsen om tjenestens interesse begrænse sig til spørgsmålet om, hvorvidt institutionen har holdt sig inden for rimelige, ikke kritisable grænser og ikke har benyttet sine skønsbeføjelser på en åbenbar urigtig måde.

(jf. præmis 30-34)