1.

Hvad for det første angår problemet, om det i et tilfælde, hvor licitationskøberen ikke selv fremstiller forarbejdede produkter i den i artikel 6, stk. 1, litra c) anførte betydning, er tilstrækkeligt til frigivelse af forarbejdningssikkerheden, at der føres bevis for, at smørfedtet er blevet videresolgt med tilsvarende forarbejdningsforpligtelser, eller om det afgørende også her er, at de forarbejdede produkter faktisk opfylder betingelserne i artikel 6, stk. 1, litra c), dvs. udviser bestemte egenskaber og er fremstillet inden for den fastlagte frist, så forekommer det mig — i al korthed — at kun en bekræftende besvarelse af sidstnævnte alternativ er den rigtige. Dette fremgår allerede af ordlyden af de pågældende retsregler. Ifølge artikel 18, stk. 2 i forordning nr. 1259/72 som ændret ved forordning nr. 1237/73 frigives forarbejdningssikkerheden i et tilfælde som det foreliggende, hvor alle forarbejdningsprocesserne finder sted i den sælgende medlemsstat, når licitationskøberen ved fremlæggelse af dokumenter, som den sælgende medlemsstat bestemmer, beviser, at de i artikel 6 nævnte betingelser er overholdt. Artikel 6, stk. 1 beskriver licitationskøberens forpligtelse til at lade det købte smør forarbejde til smørfedt samt herved at lade iblande bestemte tilsætninger. Endvidere nævnes licitationskøberens forpligtelse til kun at lade smørfedtet forarbejde til ganske bestemte produkter — finere bagværk, konsumis og pulvertilberedninger til fremstilling af kunsumis — og den bestemmer endelig med klarhed, at forarbejdningen skal være afsluttet inden for en frist af — på indeværende tidspunkt — seks måneder fra overtagelsen. Det kan heraf udledes, at udtrykket »betingelse« i artikel 18 betyder, at en bestemt forarbejdning skal tilvejebringes inden for den angivne frist. Denne proces omfattes af medlemsstatens kontrol efter bestemmelsen, og ved de skriftlige beviser, som medlemsstaten skal udstede, skal være udtryk for det samme. Som Kommissionen har påvist, taler forordningens klart erkendelige mening og formål også for rigtigheden af denne fortolkning. Den tjener — som vi har set — til aflastning af smørmarkedet gennem afvikling af smørbjerget. Det er derfor nødvendigt, at det afhændede smør bliver forarbejdet til de fastlagte formål, dvs. at det ikke når frem på det normale smørmarked, hvor det vil føre til forstærkede interventioner. Det er klart også nødvendigt, at den nævnte frist bliver overholdt. Den sørger for det første for, at der kun bortliciteres de mængder, som de bydende faktisk kan forarbejde. På denne måde opnår flest mulige aftagere adgang til varen, og opbyggelsen af forråd i spekulationsøjemed undgås. For det andet er fristen af betydning, fordi den tillader at kontrollere foranstaltningens resultat i en overskuelig periode, hvilket skaber mulighed for nøjagtig styring af aktionen og indføring af nødvendige korrektioner. På denne måde kan den nødvendige kontrol også afsluttes inden for et afmålt tidsrum, og den administrative belastning af medlemsstaterne, kan begrænses. Heroverfor kan man ikke — som sagsøgeren har gjort det — henvise til betragtningerne for forordning nr. 1259/72, hvor det bl.a. hedder: »Der skal indføres et kontrolsystem, som sikrer, at smørret udelukkende anvendes efter dets bestemmelse«, og hvor den næste sætning lyder: »Denne kontrol skal foretages fra det tidspunkt, hvor smørret fraføres lageret, og indtil forarbejdningen«. For mig er det åbenbart, at en sådan lidet præcis og kort antydning i en betragtning til en forordning ikke ved fortolkningen kan have samme vægt som slutninger, der kan drages af selve teksten og af dens mening og formål. Med den nævnte henvisning kan det altså næppe dokumenteres, at det ifølge forordningen alene kommer an på kontrollen på det første forarbejdnings- trin, og at den videre skæbne for det smørfedt, som er fremstillet af smørret, altså gennemførelsen af foranstaltningens egentlige formål, kan lades ude af betragtning. Ligeledes kan der ikke over for den af Kommissionen og Bundesanstalt hævdede fortolkning henvises til artikel 6, stk. 1, litra e) i forordning nr. 1259/72, hvor der er tale om, at licitationskøberen skal drage omsorg for »at de samme forpligtelser, som nævnt i litra c) og d), er indeholdt i købekontrakterne i hvert enkelt tilfælde af senere videresalg af dette produkt (nemlig det købte smør eller smørfedt)«. Det må ganske vist indrømmes, at det her kan synes et spørgsmål, om denne bestemmelse — hvis man går ud fra den netop anførte fortolkning af forordningen — ikke er overflødig, og at det derfor kunne være nærliggende at slutte, at en overdragelse af pligten til forarbejdning ved varens videresalg skulle være tilstrækkelig, og at der derfor ikke hæftes for forarbejdningsresultatet. Herimod taler dog, at hvis køberen således skulle fritages for sin forpligtelse, kommer man åbenbart i strid med forordningens ovennævnte bestemmelse og formal. Der ville i så fald ikke være tilstrækkelig sikkerhed for, at forarbejdningen faktisk gennemføres, og ved overdragelse til senere købere ville der bestå alle slags muligheder for misbrug af reglerne. Dette ville til gengæld kun kunne modvirkes, hvis det sælgende interventionsorgan havde mulighed for at gribe ind over for de senere købere. Noget sådant er der imidlertid ikke hjemmel til. Det følger nemlig af forordningens system, at licitationskøberen er interventionsorganets eneste kontraktpartner — og at — jf. artikel 10, stk. 5 i forordning nr. 1259/72 — de med licitationen forbundne rettigheder og forpligtelser ikke kan overdrages. Af hensyn til gennemførelsen af forordningens formål har man åbenbart valgt denne løsning for at spare interventionsorganet for at skulle gribe ind over for mange forarbejdere på et temmelig usikkert juridisk grundlag. Artikel 6, stk. 1, litra e) må derfor korrekt forstås således, at der hermed er tilsigtet en styrkelse af interventionsorganet — licitationskøberen kan således ikke anføre, at han er ude af stand til at opfylde forpligtelserne — og at den også skal bevirke en forbedring af licitationskøberens stilling, som således kan gøre en eventuel aftager ansvarlig for forarbejdningssikker-hedens forfald. Det vil imidlertid være forfejlet at udlede af bestemmelsen, at det ved videresalg af smørret er tilstrækkeligt for frigivelse af forarbejdningssikkerheden, at der føres bevis for, at aftageren ved kontrakten er blevet pålagt forarbejdningspligten. Det første spørgsmål kan herefter besvares således, at ifølge artikel 6 i forordning nr. 1259/72 er licitationskøberen forpligtet til at lade forarbejdningen af smørret gennemføre på den foreskrevne måde og inden for den fastlagte frist. Da dette — uden hensyn til om licitationskøberen selv foretager forarbejdningen eller gennemfører et videresalg — er den afgørende betingelse for den nedsatte pris, er det først ved denne betingelses opfyldelse, at fritagelse for betaling af forarbejdningssikkerheden kan ske, dvs. af forskellen mellem markedsprisen og det antagne licitationsbud.