Sag C-105/13

P.J. Vonk Noordegraaf

mod

Staatssecretaris van Economische Zaken

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven)

»Landbrug — fælles landbrugspolitik — enkeltbetalingsordning — forordning (EF) nr. 73/2009 — Artikel 34, 36 og 137 — betalingsrettighed — beregningsgrundlag — præmier, udbetalt for husdyr og parceller, som landbrugeren er indehaver af i løbet af referenceperioden — ændring i fremgangsmåden for bestemmelsen af landbrugsparcellernes areal — nedsættelse af det antal hektar, der er støtteberettiget — landbrugerens anmodning med henblik på at opnå en nedsættelse af antallet af sine betalingsrettigheder og en forøgelse af disse betalingsrettigheders enhedsværdi — forordning (EF) nr. 796/2004 — artikel 73a, stk. 2a — lovlig«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 5. juni 2014

Landbrug – fælles landbrugspolitik – ordninger for direkte støtte – fælles regler – enkeltbetalingsordning – beregning af betalingsrettigheder – hensyntagen til arealet på bedriften – pligt til at foretage en ny beregning i det tilfælde, at arealet er blevet urigtigt bestemt

(Rådets forordning nr. 73/2009, art. 137; Kommissionens forordning nr. 796/2004, som ændret ved forordning nr. 380/2009, art. 73a, stk. 2a)

Artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004 om gennemførelsesbestemmelser for krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i forordning nr. 1782/2003 og nr. 73/2009 og for krydsoverensstemmelse som omhandlet i forordning nr. 479/2008, som ændret ved forordning nr. 380/2009, skal fortolkes således, at en landbrugers betalingsrettigheder skal beregnes på ny, når denne landbrugers referencebeløb i forbindelse med den oprindelige fastlæggelse af den pågældendes betalingsrettigheder er blevet divideret med et for højt antal hektar som følge af den fremgangsmåde for bestemmelsen af landbrugsparcellernes areal, der på beregningstidspunktet fandt anvendelse i den berørte medlemsstat. Artikel 137 i forordning nr. 73/2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning nr. 1290/2005, nr. 247/2006, nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning nr. 1782/2003 finder ikke anvendelse på en korrektion efter artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004.

Når de kompetente myndigheder har taget landskabselementer som rabatter, veje og grøfter i betragtning med henblik på bestemmelsen af en landbrugers landbrugsparceller, må det således lægges til grund, at det antal betalingsrettigheder, som landbrugeren blev tildelt, ikke er korrekt som omhandlet i nævnte forordnings artikel 73a, stk. 2a. Det må i denne henseende antages, at den berørte landbruger ikke med rimelighed kan forventes at have opdaget en sådan fejl, for så vidt som denne fejl er en direkte konsekvens af den metode, som de kompetente myndigheder anvendte. Hertil kommer, at idet formålet med artikel 137, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 af grunde, der vedrører retssikkerhedsprincippet, er at beskytte landbrugere i god tro, der uretmæssigt havde modtaget betalinger, og ikke for fremtiden at straffe landbrugere, der er blevet tildelt et for højt antal betalingsrettigheder, er artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004 ikke omfattet af anvendelsesområdet for nævnte artikel 137, stk. 1.

(jf. præmis 47, 49-51, 54, 55 og 59 samt domskonkl.)

Sag C-105/13

P.J. Vonk Noordegraaf

mod

Staatssecretaris van Economische Zaken

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven)

»Landbrug — fælles landbrugspolitik — enkeltbetalingsordning — forordning (EF) nr. 73/2009 — Artikel 34, 36 og 137 — betalingsrettighed — beregningsgrundlag — præmier, udbetalt for husdyr og parceller, som landbrugeren er indehaver af i løbet af referenceperioden — ændring i fremgangsmåden for bestemmelsen af landbrugsparcellernes areal — nedsættelse af det antal hektar, der er støtteberettiget — landbrugerens anmodning med henblik på at opnå en nedsættelse af antallet af sine betalingsrettigheder og en forøgelse af disse betalingsrettigheders enhedsværdi — forordning (EF) nr. 796/2004 — artikel 73a, stk. 2a — lovlig«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 5. juni 2014

Landbrug — fælles landbrugspolitik — ordninger for direkte støtte — fælles regler — enkeltbetalingsordning — beregning af betalingsrettigheder — hensyntagen til arealet på bedriften — pligt til at foretage en ny beregning i det tilfælde, at arealet er blevet urigtigt bestemt

(Rådets forordning nr. 73/2009, art. 137; Kommissionens forordning nr. 796/2004, som ændret ved forordning nr. 380/2009, art. 73a, stk. 2a)

Artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004 om gennemførelsesbestemmelser for krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i forordning nr. 1782/2003 og nr. 73/2009 og for krydsoverensstemmelse som omhandlet i forordning nr. 479/2008, som ændret ved forordning nr. 380/2009, skal fortolkes således, at en landbrugers betalingsrettigheder skal beregnes på ny, når denne landbrugers referencebeløb i forbindelse med den oprindelige fastlæggelse af den pågældendes betalingsrettigheder er blevet divideret med et for højt antal hektar som følge af den fremgangsmåde for bestemmelsen af landbrugsparcellernes areal, der på beregningstidspunktet fandt anvendelse i den berørte medlemsstat. Artikel 137 i forordning nr. 73/2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning nr. 1290/2005, nr. 247/2006, nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning nr. 1782/2003 finder ikke anvendelse på en korrektion efter artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004.

Når de kompetente myndigheder har taget landskabselementer som rabatter, veje og grøfter i betragtning med henblik på bestemmelsen af en landbrugers landbrugsparceller, må det således lægges til grund, at det antal betalingsrettigheder, som landbrugeren blev tildelt, ikke er korrekt som omhandlet i nævnte forordnings artikel 73a, stk. 2a. Det må i denne henseende antages, at den berørte landbruger ikke med rimelighed kan forventes at have opdaget en sådan fejl, for så vidt som denne fejl er en direkte konsekvens af den metode, som de kompetente myndigheder anvendte. Hertil kommer, at idet formålet med artikel 137, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 af grunde, der vedrører retssikkerhedsprincippet, er at beskytte landbrugere i god tro, der uretmæssigt havde modtaget betalinger, og ikke for fremtiden at straffe landbrugere, der er blevet tildelt et for højt antal betalingsrettigheder, er artikel 73a, stk. 2a, i forordning nr. 796/2004 ikke omfattet af anvendelsesområdet for nævnte artikel 137, stk. 1.

(jf. præmis 47, 49-51, 54, 55 og 59 samt domskonkl.)