Sag T-311/04

José Luis Buendía Sierra

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd − forfremmelse − forfremmelsesåret 2003 − tildeling af prioritetspoint«

Sammendrag af dom

1. Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45, 90 og 91)

2. Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45 og art. 90, stk. 2)

3. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2, art. 26 og 43 og 45 samt art. 90, stk. 2)

4. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)

5. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)

6. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)

7. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)

8. Tjenestemænd – afgørelse, der indeholder et klagepunkt – vedtagelsesproceduren

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45, art. 90, stk. 2, og art. 91)

9. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)

10. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45)

11. Tjenestemænd – søgsmål – dom om annullation – retsvirkninger

(Art. 233 EF; tjenestemandsvedtægten, art. 45)

1. Under en forfremmelsesordning, som er indført ved en intern kommissionsbeslutning, og som hviler på en hensyntagen til kumulerede fortjenester, som gengives ved point, der opsamles år efter år, og hvor forfremmelsesrunden afsluttes ved en retsakt, der efter sin art er kompleks i den forstand, at den vedrører to særskilte afgørelser fra ansættelsesmyndigheden, nemlig en om udfærdigelse af forfremmelseslisten og en anden om fastsættelse af det samlede antal point, hvorpå den første ovennævnte afgørelse støttes, udgør ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point en selvstændig retsakt, der kan være genstand for en klage og i givet fald en retssag inden for rammerne af de i vedtægten forudsatte retsmidler. Under en sådan ordning har tildelingen af point i et givet år virkninger, som ikke udelukkende er begrænsede til den indeværende forfremmelsesrunde, men kan påvirke flere forfremmelsesrunder, idet de fremkalder bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser på grund af en væsentlig ændring af dennes retsstilling.

En tjenestemand, der er opført på forfremmelseslisten, kan derfor, hvis han anfægter det samlede antal point, ansættelsesmyndigheden har tildelt ham, og dermed endog den saldo, der bevares til de efterfølgende år, indgive en klage og i givet fald anlægge en retssag mod den retsakt, hvorved pointene blev tildelt, og som har bindende og endelige retsvirkninger for ham.

Det kan ligeledes tænkes, at en tjenestemand, der ikke blev forfremmet, og som ikke ønsker at anfægte den manglende forfremmelse i den pågældende runde, men udelukkende den manglende tildeling af et bestemt antal point, der ikke vil få ham til at nå forfremmelsestærsklen, kan indlede en identisk procedure.

I øvrigt kan en tjenestemand, der ikke er forfremmet på grund af et – angiveligt uberettiget – utilstrækkeligt antal point, og som dermed ligger under forfremmelsestærsklen, rette sin klage mod både ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point og om udfærdigelse af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet. Selv om de to retsakter faktisk kan adskilles retligt og være genstand for særskilte annullationspåstande, er det sikkert, at de reelt er snævert forbundet i tilfælde af manglende forfremmelse, idet den sidstnævnte nødvendigvis og udelukkende er forbundet med et samlet antal point, som tjenestemanden er blevet tildelt i forhold til forfremmelsestærsklen, undtagen hvor denne tjenestemand ikke er blevet forfremmet, når han har nået tærsklen og tilhører gruppen med samme antal point, altså den gruppe af tjenestemænd, der har nået forfremmelsestærsklen, men hvis antal overstiger de reelle mulige forfremmelser og dette på grundlag af underordnede betragtninger, der er forbundet med ancienniteten i lønklassen eller lige muligheder.

I sidstnævnte tilfælde kan den pågældende tjenestemand indgive en gyldig klage over ansættelsesmyndighedens eneste endelige afgørelse om udarbejdelse af listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet, på grundlag af et urigtigt skøn anlagt af ansættelsesmyndigheden ved klassificeringen af de tjenestemænd, der findes i gruppen med lige mange point.

(jf. præmis 82 og 88-94)

2. Under den forfremmelsesordning, som er indført ved en intern kommissionsbeslutning, og som hviler på en hensyntagen til kumulerede fortjenester, som gengives ved point, der opsamles år efter år, og hvor forfremmelsesrunden afsluttes ved en retsakt, der efter sin art er kompleks i den forstand, at den vedrører to særskilte afgørelser fra ansættelsesmyndigheden, nemlig en om udfærdigelse af forfremmelseslisten og en anden om fastsættelse af det samlede antal point, hvorpå den førstnævnte afgørelse støttes, er udgangspunktet for fristen på tre måneder for indgivelse af en klage mod både ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet, og om fastsættelse af det samlede antal point, ud fra hensyn til retssikkerheden, ligebehandling og god forvaltningsskik, den dato, hvor tjenestemanden får kendskab til sine opdaterede individuelle forfremmelsesakter i institutionens edb-system, såfremt tjenestemandens konsultation af disse individuelle forfremmelsesakter er sket inden for en rimelig frist efter offentliggørelsen af det sammenfattende notat, hvorved det meddeles, at de tildelte point kan konsulteres i nævnte edb-system.

Under en sådan forfremmelsesordning gør forfremmelseslisten, som kun indeholder de berørtes navne og point, det ikke muligt for alle de berørte tjenestemænd at få fuldt kendskab til den bebyrdende efter sin natur komplette retsakt, hvorved forfremmelsesrunden afsluttes, idet tjenestemanden kun ved at konsultere sine personlige forfremmelsesakter kan få kendskab til sine samlede point og deres fordeling.

(jf. præmis 105, 111, 112, 115, 118 og 121)

3. Den forfremmelsesordning, der blev indført ved en intern kommissionsbeslutning, og som bygger på en kvantificering af fortjenester, navnlig ved årlig tildeling til tjenestemænd af forskellige slags point, dels »fortjenestepoint« – der er en følge af en omdannelse af den karakter, som tjenestemanden opnåede under den periodiske vurdering i henhold til vedtægtens artikel 43, samt »prioritetspoint«, der tildeles som supplement og ikke er afgørende i sig selv for en forfremmelse, og som tildeles for at belønne de tjenestemænd, som har overgået deres individuelle mål, eller som har fuldført supplerende opgaver i institutionens interesse, er ikke i strid med ligebehandlingsprincippet eller med vedtægtens artikel 45, idet disse to former for point skal belønne fortjeneste, og deres tildeling altid skal begrundes i betragtninger, der vedrører fortjeneste.

Inden for en sådan ordning, hvor forfremmelsesrunden sluttes ved en retsakt, der efter sin art er kompleks i den forstand, at den vedrører to særskilte afgørelser fra ansættelsesmyndigheden, nemlig en om udfærdigelse om forfremmelseslisten og en anden om fastsættelsen af det samlede antal point, hvorpå den første ovennævnte afgørelse støttes, er en manglende begrundelse i afgørelser vedrørende tildelingen af prioritetspoint ikke i strid med vedtægtens artikel 25, stk. 2, som ikke kræver begrundelse for forslag, indstillinger eller udtalelser, som ikke i sig selv er bebyrdende, og som ikke omhandler forberedende akter, idet begrundelsespligten er opfyldt, når ansættelsesmyndigheden begrunder afgørelsen om afslag på en klage indgivet i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.

Tildelingen af prioritetspoint er heller ikke i strid med vedtægtens artikel 26, hvis formål er at sikre tjenestemandens ret til forsvar, hvorved det undgås, at ansættelsesmyndigheden træffer afgørelser, der påvirker hans administrative situation og karriere, ved at støtte sig til forhold vedrørende hans adfærd, der ikke er omtalt i hans personlige akter, for så vidt som denne tildeling sker efter en gennemgang af resultaterne i karriereudviklingsrapporterne og henset til de pågældende tjenestemænds fortjenester, der er angivet i rapporterne, hvis udfærdigelse udgør en kompleks proces, hvortil tjenestemændene er nært knyttede i henhold til vedtægtens artikel 43, hvorefter den periodiske udtalelse meddeles den berørte, som har »ret til at tilføje enhver bemærkning, han finder nødvendig«. En tilsidesættelse af retten til forsvar kan heller ikke påberåbes over for afgørelserne om tildeling af disse point, som alene udgør forberedende retsakter til afgørelserne om fastsættelse af det samlede antal forfremmelsespoint og om udfærdigelse af forfremmelseslisten, idet retten til forsvar ikke finder anvendelse på sådanne akter, men kun på dem, som er bebyrdende.

(jf. præmis 129-138, 143-147, 152 og 155-157)

4. Under en forfremmelsesordning, som er indført ved en intern kommissionsbeslutning, og som hviler på en kvantificering af fortjenester kendetegnet ved, at tjenestemændene årligt tildeles forskellige former for point, heriblandt »fortjenestepoint« – der er en omdannelse af den karakter, som tjenestemanden opnåede under den periodiske bedømmelse i henhold til vedtægtens artikel 43, og dels »prioritetspoint« – som skal adskille dem, der har ydet den bedste indsats, med henblik på at øge deres chancer for forfremmelse, kan såvel forekomsten af en kvota for tildeling af de sidstnævnte point inden for hvert generaldirektorat som angivelsen af et gennemsnitligt mål for tildeling af de førstnævnte point, ikke begrænse bedømmernes vurderingsfrihed i et omfang, der er i strid med vedtægtens artikel 45, ligebehandlingsprincippet eller principperne om ret til en karriere. Det forekommer tværtimod, at disse to mekanismer efter deres art begunstiger det effektive udtryk for en repræsentativ evaluering af tjenestemændenes fortjenester samtidig med, at det højeste niveau af sammenligning mellem evalueringerne i alle Kommissionens generaldirektorater sikres og dermed ligebehandling af tjenestemændene. I praksis skal denne sammenligning af fortjenesterne ske på lige vilkår på grundlag af sammenlignelige informations- og oplysningskilder.

For så vidt angår kvoten for prioritetspointene i hvert generaldirektorat svarer den til det generelle formål hermed, som er blandt tjenestemændene at adskille dem, der har ydet den bedste indsats, med henblik på at øge deres chancer for forfremmelse. En begrænsning af antallet af disponible point kan nemlig efter sin art indebære, at generaldirektoraterne foretager en sådan udvælgelse. Dette formål kan i sig selv sammenlignes med vedtægtens artikel 45, ligebehandling og retten til en karriere.

Hvad angår gennemsnitsmålene for pointene for fortjeneste, som i henhold til forfremmelsesordningen skal overholdes, men som dog ikke udgør en absolut forpligtelse, indebærer den omstændighed, at generaldirektoraterne tager hensyn hertil, ikke, at deres vurderingsfrihed er begrænset i et omfang, der er i strid med vedtægtens artikel 45, ligebehandlingsprincippet og princippet om ret til en karriere. Dette gennemsnitsmål, som på matematisk vis udtrykker vurderingen af en gennemsnitstjenestemands præstationer, hindrer ikke bedømmerne i at anvende et særdeles vidt bedømmelsesspektrum, selv sammenholdt med de grænser, der er vejledende og ikke bindende, og som følger af en iagttagelse af den måde, hvorpå forfremmelserne samlet set er sket tidligere. Et sådant gennemsnitsmål begrænser heller ikke bedømmernes mulighed for at adskille de individuelle vurderinger ved tjenestemændenes præstationer alt efter, om de ligger under eller over dette gennemsnit, idet bedømmerne kan nuancere deres vurdering af tjenestemændene. Gennemsnitsmålet gør det muligt at forebygge risikoen for inflation i karaktererne og tvinger bedømmerne til at foretage en strengere sammenligning af hver tjenestemands individuelle fortjenester, og gør det ligeledes muligt at nedsætte risikoen for en uoverensstemmelse mellem de gennemsnitskarakterer, som de forskellige generaldirektorater anvender, der ikke er begrundet i de objektive betragtninger forbundet med fortjenesterne hos de bedømte tjenestemænd. Et sådant gennemsnitsmål tager endelig hensyn til den virkelighed, der oftest er blevet iagttaget, nemlig en ensartet vurdering af de tjenestemænd, der bedømmes, på grund af et gennemsnitligt fortjenesteniveau samt til muligheden for at forkaste gennemsnitsmålet, når deres særlige situation ikke er sammenfaldende med den fælles virkelighed, samt mulighed for tjenestemændene til at indgive klage, der kan foranledige ansættelsesmyndigheden til at tildele dem yderligere et eller flere prioritetspoint uden for kvoten, hvilket er tilstrækkeligt til at afhjælpe vanskeligheder, som kan opstå i de tjenestegrene, hvor særdeles dygtige ansatte er koncentreret.

(jf. præmis 169, 172-177, 179-183 og 187)

5. Det er korrekt ved ændring af et regelsæt at indføre nye situationer på en given dato ved at tage hensyn til de tidligere situationer. Under den forfremmelsesordning, der er indført ved en intern kommissionsbeslutning, og som hviler på en kvantificering af fortjenesterne, og som er karakteriseret ved en årlig tildeling til tjenestemændene af forskellige former for point, tilkommer det ansættelsesmyndigheden i overgangsfasen at tilpasse ændringen af reglerne om forfremmelse af tjenestemænd ved at tage hensyn til de krav, der følger med overgangen fra en forvaltningsmåde til en anden, og som kan pålægge forvaltningen midlertidigt at ændre visse grænser, og forkaste den strenge anvendelse af regler og principper af vedvarende værdi, som sædvanligvis finder anvendelse på de pågældende situationer. Sådanne forkastelser skal imidlertid være begrundet i et tvingende behov forbundet med overgangen, og hverken varigheden eller rækkevidden kan gå ud over det, der er nødvendigt for at sikre en korrekt overgang fra en ordning til en anden. Med henblik på at tage hensyn til den fortjeneste, som de tjenestemænd, der stadig var ansat i Kommissionen, havde kumuleret på det tidspunkt, ordningen trådte i kraft, omfatter disse overgangsbestemmelser tildeling af forskellige overgangspoint til disse tjenestemænd.

For så vidt angår overgangsprioritetspoint, som automatisk er tildelt tjenestemænd for hvert antal år i lønklassen, indtil en vis grænse, kan årene i en lønklasse tages i betragtning som en objektiv indikator, men udelukkende delvist som en tjenestemands akkumulerede fortjeneste, således at tildelingen af disse point omfatter en hensyntagen til ancienniteten i lønklassen i strid med de regler, der sædvanligvis regulerer forfremmelsesprocedurerne. Vedtagelsen af en ordning, der er kendetegnet ved en kvantificering af fortjenesten og ved nødvendigheden af at opnå en vis tærskel svarende til et kumuleret antal prioritets- og fortjenestepoint for at kunne forfremmes, indebærer imidlertid en hensyntagen til de fortjenester, som tjenestemændene har akkumuleret siden deres seneste forfremmelse, i form af tildeling af et vist antal point og i henhold til en metode, som overholder ligebehandlingsprincippet. Den foranstaltning, der består i den automatiske tildeling af prioritetspoint i henhold til ancienniteten i lønklassen, svarer til dette tvingende behov forbundet med overgangen, og bestemmelserne, der begrænser dens rækkevidde, såsom det forhold, at foranstaltningen kun omfattede de første forfremmelsesår efter ikrafttrædelsen af den nye ordning, den særdeles begrænsede vægt af disse point i forhold til de samlede point, der kan tildeles, samt det forhold, at forfremmelsen gøres betinget af, at tjenestemanden har opnået et vist antal øvrige point i den sidste karriereudviklingsrapport, gør det muligt at fastslå, at ansættelsesmyndigheden ikke er gået ud over, hvad der var nødvendigt for at sikre en korrekt overgang fra en ordning til en anden.

For så vidt angår de to overgangsprioritetspoint, som hver tjenestemand højest kunne få tildelt af ansættelsesmyndigheden på forslag af forfremmelsesudvalgene, bemærkes, at disse blev indført med henblik på retfærdigt at løse de specifikke problemer forbundet med overgangen fra den gamle til den nye ordning. Dette særlige formål er nødvendigvis omfattet af formålet med alle de overgangspoint, som de er en del af, nemlig hensyntagen til den fortjeneste, som en tjenestemand har akkumuleret siden sin seneste forfremmelse, således at den bestemmelse, hvori de fastsættes, ikke i sig selv er i strid med vedtægtens artikel 45. Det forhold, at en sådan tildeling kan føre til vilkårlige forfremmelser, følger af den individuelle anvendelse af denne bestemmelse og ikke af ordningens ulovlighed.

De overgangsprioritetspoint, der kan tildeles tjenestemænd, der var indstillet til en forfremmelse i det foregående forfremmelsesår, men som ikke var blevet forfremmet, er heller ikke i strid med vedtægtens artikel 45. En praksis, der består i en automatisk forfremmelse af tilbageværende fra det forudgående forfremmelsesår, tilsidesætter derimod princippet om sammenligning af fortjenesterne hos de tjenestemænd, der kan forfremmes i henhold til denne bestemmelse, hvorimod ansættelsesmyndigheden principielt er berettiget til ved sammenligning af fortjenesterne at tage hensyn til, at en tjenestemand allerede var foreslået til forfremmelse i det foregående år, såfremt han fortsat fortjener en forfremmelse, og hans fortjeneste bedømmes i forhold til de fortjenester hos andre kandidater til forfremmelse, hvilket er reglen i de overgangsbestemmelser, som Kommissionen har vedtaget.

Kommissionen ikke har nogen forpligtelse til som ordning med konvertering af tidligere karaktergivning at vedtage den ordning, der karakteriseres som gennemsnittet af de analytiske vurderinger, eller den ordning, der er indført af andre institutioner, og som hævdes at være mindre skadelig for reglen om forfremmelse efter fortjeneste. Ændringen af de gældende metoder for forfremmelse af tjenestemænd har hypotetisk til formål at afhjælpe visse ulemper, der følger af de tidligere reglers anvendelse. Det er derfor en følge af en sådan reformproces, at forvaltningen kan bedømme med den herfor indrømmede handlingsmargin, at det er nødvendigt på en given dato at lade vurderingen af tjenestemænds fortjenester hvile på nye grundlag. Det kan ikke kræves, at forvaltningen samlet – og identisk – tager hensyn til de karakterer, tjenestemændene har fået under den tidligere ordning, i forbindelse med den nye ordning, da dette næsten uundgåeligt vil medføre, at reformen af forfremmelsesmåden fratages enhver praktisk rækkevidde, og dette selv om de ansatte ikke har ret til at kræve det gældende regelsæt opretholdt.

(jf. præmis 204-211, 213-218 og 220)

6. Den bestemmelse i forfremmelsesordningen, som er indført ved en intern kommissionsbeslutning, og hvorefter tjenestemændene kan tildeles prioritetspoint som anerkendelse af de supplerende opgaver, de har udført i institutionens interesse, er heller ikke i strid med vedtægtens artikel 45, idet disse point alene belønner aktiviteter, der adskiller sig fra tjenestemandens sædvanlige aktiviteter, idet de ikke er genstand for en årlig evaluering, og derfor ikke kan tjene som grundlag for tildeling af andre former for point for fortjeneste. Under alle omstændigheder indebærer de retlige rammer, som Kommissionen har fastsat, at ansættelsesmyndigheden kan undgå en dobbelt medtælling af fortjenester.

(jf. præmis 236 og 240)

7. Under den forfremmelsesordning, der er indført ved en intern kommissionsbeslutning, og som hviler på en kvantificering af fortjenester, kendetegnet ved en årlig tildeling til tjenestemænd af forskellige former for point, indebærer den strenge anvendelse i generaldirektoraterne, hvor der er få ansatte i hver lønklasse, af reglen, hvorefter hvert generaldirektorat med henblik på deres tildeling råder over en kvote af prioritetspoint, der svarer til 2,5 gange antallet af de tjenestemænd, som er i lønklasser, hvor der stadig kan gives en forfremmelse, og hvis tildeling er underlagt en fordelingsnøgle mellem de tjenestemænd, der har ydet den bedste indsats, og de øvrige tjenestemænd, at antallet af prioritetspoint, der skal fordeles mellem tjenestemænd, der arbejder inden for disse enheder, nedsættes betragteligt, hvilket klart skader disse tjenestemænd. Disse tjenestemænd befinder sig således i en situation, der objektivt adskiller sig fra deres kollegers, der er ansat i generaldirektorater eller tjenestegrene af en betydelig størrelse, hvilket forklarer og begrunder af hensyn til overholdelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om ret til en karriere, en forskellig behandling af sidstnævnte, som fremgår af den særbestemmelse, der bestemmer, at for så vidt angår tjenestemænd i generaldirektorater og tjenestegrene, som har færre end fire tjenestemænd i lønklassen, er fordelingen af det samlede antal disponible prioritetspoint ikke undergivet den fordelingsnøgle, der normalt gælder for de øvrige tjenestemænd.

(jf. præmis 246-250)

8. Vedtægten og den interne kommissionsbeslutning om indførelse af en forfremmelsesordning, der hviler på en kvantificering af fortjenester, der kendetegnes ved årlig tildeling til tjenestemænd af forskellige former for point, indeholder ingen formkrav for vedtagelse af afgørelser om tildeling af disse point eller om de klager, der indgives til ansættelsesmyndigheden herover. Vedtægtens artikel 90, stk. 2, hvorefter tjenestemænd for ansættelsesmyndigheden kan indbringe »en klage over en akt«, udelukker ikke, at en sådan akt kan udstedes på andet end papir. Heraf følger, at den ansvarlige myndighed kan træffe sådanne afgørelser ved anbringelse af en elektronisk signatur på et digitalt dokument, der er udarbejdet hertil inden for rammerne af en edb-ordning uden skriftlige dokumenter.

(jf. præmis 255 og 256)

9. Under den forfremmelsesordning, som er indført ved en intern kommissionsbeslutning, og som hviler på en kvantificering af fortjenester, der kendetegnes ved en årlig tildeling til tjenestemændene af forskellige former for point, skal tildelingen af prioritetspoint, hvis formål er at belønne de tjenestemænd, der er mest forfremmelsesværdige med henblik på at øge deres forfremmelsesmuligheder, støttes på betragtninger, der er forbundet med de pågældende tjenestemænds særlige fortjenester, hvorved ancienniteten i lønklassen ikke under alle omstændigheder kan være en afgørende faktor for deres tildeling. Dette indebærer, at det samlede antal fortjenestepoint, som beror på omregning af den karakter, tjenestemanden har opnået under den periodiske vurdering i henhold til vedtægtens artikel 43, og overgangsprioritetspointene, der blev tildelt automatisk, indtil en vis grænse, til tjenestemænd for hvert år i lønklassen, derfor ikke kan anvendes som hovedkriterium ved tildelingen af prioritetspoint, idet et sådant kriterium har den effektive følge, at de tjenestemænd, der havde en længere anciennitet i lønklassen, herved blev begunstiget. Selv om administrationen midlertidigt og inden for visse grænser kan forkaste den strenge anvendelse af regler og principper vedrørende værdi, som sædvanligvis finder anvendelse på forfremmelsesprocedurer, gælder dette udelukkende for at opfylde et tvingende hensyn forbundet med overgangen fra den gamle til den nye forfremmelsesordning, og for at tage hensyn til de krav, der følger med overgangen fra en forvaltningsmåde til en anden, mens prioritetspointene udgør en permanent og ikke en midlertidig fremgangsmåde i den nye forfremmelsesordning, og en hensyntagen til den fortjeneste, som de tjenestemænd, der stadig var ansat i Kommissionen, havde kumuleret på det tidspunkt, hvor ordningen trådte i kraft, begrunder i øvrigt tildelingen af tre kategorier af overgangspoint.

(jf. præmis 286, 288, 290, 293, 297 og 301)

10. Med henblik på at evaluere de fortjenester, der skal tages i betragtning ved en afgørelse om forfremmelse i henhold til vedtægtens artikel 45 og dermed ligeledes ved en afgørelse om tildeling af point i en forfremmelsesordning, hvor en sådan evaluering er kvantificeret, råder forvaltningen over en vid skønsbeføjelse, og Fællesskabets retsinstansers kontrol skal være begrænset til spørgsmålet, om forvaltningen, henset til de måder og midler, der kunne lede til forvaltningens vurdering, har holdt sig inden for grænser, der ikke kan kritiseres, og ikke har misbrugt sine beføjelser.

(jf. præmis 291 og 320)

11. Under den forfremmelsesordning, der blev indført ved en intern kommissionsbeslutning, og som hviler på en kvantificering af fortjenesterne, der kendetegnes ved en årlig tildeling til tjenestemænd af forskellige former for point, skal der, såfremt Fællesskabets retsinstanser har annulleret ansættelsesmyndighedens afgørelse om kun at tildele sagsøgeren et vist antal point, også ske annullation af afslaget på at opføre vedkommende på listen over forfremmede tjenestemænd, eftersom de foranstaltninger, som forvaltningen skal træffe med henblik på at afhjælpe de fastslåede uregelmæssigheder, kan bringe sagsøgeren op til forfremmelsestærsklen. Derimod er en annullation af hele listen over de forfremmede en uforholdsmæssig sanktion. Denne vurdering ændres ikke af, at de afgørelser, der er truffet i forbindelse med den omtvistede forfremmelsesrunde, normalt ikke udtømmer deres virkninger efter rundens afslutning, eller af det forhold, at sagsøgeren fremover kan konkurrere med tjenestemænd, hvis forfremmelser ikke er blevet annulleret.

(jf. præmis 340-342 og 349)

RETTENS DOM (Femte Udvidede Afdeling)

19. oktober 2006 ( )

»Tjenestemænd − forfremmelse − forfremmelsesåret 2003 − tildeling af prioritetspoint«

I sag T-311/04,

José Luis Buendía Sierra, tjenestemand ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles (Belgien), ved avocats M. van der Woude og V. Landes,

sagsøger,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved G. Berscheid og V. Joris, som befuldmægtigede, bistået af avocat D. Waelbroeck,

sagsøgt,

angående en påstand om annullation:

– af den af generaldirektøren for Kommissionens Juridiske Tjeneste trufne afgørelse om at tildele sagsøgeren et enkelt prioritetspoint fra generaldirektoratet i forfremmelsesåret 2003, som blev meddelt den 2. juli 2003 og stadfæstet ved en afgørelse fra ansættelsesmyndigheden, som blev meddelt den 16. december 2003

– af ansættelsesmyndighedens afgørelse om ikke at tildele sagsøgeren noget specielt prioritetspoint for supplerende aktiviteter i institutionens interesse i forfremmelsesåret 2003, som blev meddelt den 16. december 2003 via databasen Sysper 2

– af følgende afgørelser: ansættelsesmyndighedens afgørelse om at tildele sagsøgeren i alt 20 point i forfremmelsesåret 2003; meritlisten for tjenestemændene i lønklasse A5 i forfremmelsesåret 2003, som blev offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 69-2003 af 13. november 2003; listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet til lønklasse A4 i forfremmelsesåret 2003, som blev offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 73-2003 af 27. november 2003; under alle omstændigheder af afgørelsen om ikke at opføre sagsøgeren på de nævnte lister

– af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 15. juni 2004 om afslag på den klage, sagsøgeren indgav den 12. februar 2004, i det omfang det er nødvendigt,

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS

RET I FØRSTE INSTANS (Femte Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, M. Vilaras, samt dommerne M.E. Martins Ribeiro, F. Dehousse, D. Šváby og K. Jürimäe,

justitssekretær: fuldmægtig I. Natsinas,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 29. september 2005,

afsagt følgende

Dom

Relevante retsforskrifter

1 Vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i sagen (herefter »vedtægten«), indeholder en artikel 26, stk. 1 og 2, som har følgende ordlyd:

»Akterne vedrørende den enkelte tjenestemand skal omfatte:

a) samtlige dokumenter, der vedrører hans tjenesteforhold samt enhver bedømmelse af hans kvalifikationer, indsats eller adfærd

b) tjenestemandens bemærkninger til disse dokumenter.

Alle dokumenter skal registreres, nummereres og indsættes fortløbende; institutionen kan ikke mod en tjenestemand påberåbe sig eller gøre gældende de under litra a) nævnte dokumenter, medmindre tjenestemanden er blevet gjort bekendt med dem, før de blev indsat i akterne.«

2 Vedtægtens artikel 43, stk. 1, bestemmer:

»Regelmæssigt og mindst hvert andet år udfærdiges for hver tjenestemand, med undtagelse af tjenestemænd i lønklasserne A 1 og A 2, en udtalelse vedrørende hans kvalifikationer, tjenstlige indsats og adfærd i henhold til de betingelser, hver institution fastsætter i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 110.«

3 Vedtægtens artikel 45, stk. 1, har følgende ordlyd:

»Forfremmelse sker efter ansættelsesmyndighedens afgørelse. Den medfører, at tjenestemanden udnævnes til den nærmeste højere lønklasse inden for sin kategori eller tjenestegruppe. Den foretages udelukkende på grundlag af en udvælgelse blandt de tjenestemænd, der har en minimumsanciennitet i deres lønklasse; udvælgelsen sker blandt de tjenestemænd, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, efter sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem.«

4 Kommissionen vedtog den 30. oktober 2001 en ENS meddelelse (2001) 1697 om »karriereudviklingsrapporten« (personaleevaluering) og om forfremmelser. Kommissionen fastsætter heri sine retningslinjer inden for personalepolitikken med henblik på at »knytte karriereudviklingen til evalueringen af den ansattes præsterede resultater og hans potentiale«. Kommissionen udtrykker navnlig, at »[den nye forfremmelsesordnings] væsentligste kendetegn er, at den bygger på fortjeneste«. Kommissionen tilføjer, at denne »fortjeneste er et dynamisk og kumulativt begreb (»en kapital«) […] Ordningen gennemføres ved hjælp af et pointsystem. Efter en vis tid (i henhold til den akkumulerede fortjeneste) giver »kapitalen« af point tjenestemanden ret til at blive foreslået til en forfremmelse til en højere lønklasse«. Kommissionen præciserer, at »de karakterer og bedømmelser, som modtages i forbindelse med […] karriereudviklingsrapporterne, svarer til meritpoint« (herefter »MP«), som skal tillægges prioritetspoint (herefter »PP«). Kommissionen understreger, at »tildelingen af [disse PP] altid skal være skriftligt begrundet på grundlag af argumenter, der er forbundet med fortjenesten«. De »skal belønne de tjenestemænd, der bedømmes at havde ydet den bedste indsats, hvorved deres chancer for forfremmelse øges, eller hvorved de omgående får mulighed for at blive forfremmet i det indeværende forfremmelsesår«. Kommissionen præciserer, at »[PP] tildeles i henhold til et hierarki af kriterier, som tilsigter at udvælge det personale, der har ydet den bedste indsats«. Ifølge Kommissionen er »det grundlæggende kriterium […] en sammenligning af fortjenesterne inden for hele [generaldirektoratet], hvorved der navnlig tages hensyn til personens potentiale (på grundlag af en objektiv evaluering af præstationen og de udviste kompetencer)«. Kommissionen fremhæver det forhold, at »ordningen navnlig tilsigter at sikre den størst mulige sammenhæng i evalueringerne mellem Kommissionens forskellige tjenestegrene«. Endelig præciserer Kommissionen, at »der ligeledes logisk set er tale om at sikre sammenligningsmuligheden mellem forfremmelsesrytmen for alt personale fra et generaldirektorat og til et andet«.

5 Den 26. april 2002 vedtog Kommissionen en afgørelse om almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43 og en afgørelse om almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 45 (herefter »DGE 43« og »DGE 45«).

6 I henhold til artikel 1, stk. 1, i DGE 43 udarbejdes der en periodisk bedømmelse, benævnt karriereudviklingsrapport (herefter »KUR«), »for hver enkelt fastansat […] af deres kvalifikationer, tjenstlige indsats og tjenstlige adfærd«.

7 Artikel 2, stk. 1, i DGE 43 definerer begreberne MP og PP med henblik på anvendelsen af DGE 43 og DGE 45. Artikel 2, stk. 1, andet til femte afsnit, i DGE 43 har følgende ordlyd:

»Både [MP] og [PP] skal belønne fortjeneste, og tildelingen af [PP] skal altid begrundes ud fra fortjeneste.

[MP] er de point, der gives på grundlag af karaktererne i karriereudviklingsrapporten.

[PP] er de point, der kan gives af:

a) generaldirektører (for A/LA-personale) og direktører (for D-, C- og B-personale) til fortjenstfulde medarbejdere, når karriereudviklingsrapporterne er udfærdiget i generaldirektoratet eller tjenesten. Tildelingskriterierne fastlægges i artikel 6 i [DGE 45]

b) ansættelsesmyndigheden efter anbefaling fra forfremmelsesudvalgene til fortjenstfulde medarbejdere, der har påtaget sig supplerende opgaver i institutionens interesse. Tildelingskriterierne fastlægges i artikel 9 i [DGE 45]

c) ansættelsesmyndigheden efter anbefaling fra forfremmelsesudvalgene som svar på klager over tildelingen af prioritetspoint, jf. artikel 13, stk. 2, i [DGE 45].

Både [MP] og [PP] akkumuleres fra år til år. Efter en forfremmelse fratrækkes de point, der svarer til forfremmelsestærsklen, og eventuelle resterende point beholdes til den følgende bedømmelse.«

8 I henhold til Meddelelser fra Administrationen nr. 99-2002 af 3. december 2002 om personaleevalueringen 2001-2002 (overgang) »modtager hver tjenestemand ved evalueringen en samlet karakter mellem [0] og [20] ud af [20]«. Denne karakter omdannes derefter til MP, der kan anvendes med henblik på forfremmelse. Det følger af de samme Meddelelser fra Administrationen, at antallet af MP med visse undtagelser svarer til den samlede evalueringskarakter.

9 Artikel 3 i DGE 45 bestemmer, at tjenestemænd udelukkende kan forfremmes »efter en vurdering af de sammenlignelige fortjenester for de tjenestemænd, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen«. Det fremgår af denne artikel, at »det vigtigste element [derfor er] det antal [MP] og [PP], som den enkelte tjenestemand har samlet i løbet af de(t) foregående år«. Kommissionen tilføjer, at »når der skal foretages et valg mellem tjenestemænd med samme antal [MP] og [PP], kan andre sekundære elementer tages i betragtning som anført i artikel 10, stk. 1, i [DGE 45]«.

10 Artikel 4 i DGE 45 bestemmer:

»En forfremmelsesrunde omfatter følgende to etaper:

a) GD’erne og derefter forfremmelsesudvalgene, jf. artikel 14, tildeler [PP] efter de nærmere regler, der er fastsat i artikel 6, 7 og 9.

b) Den egentlige forfremmelsesprocedure, som er beskrevet i artikel 10.«

11 I henhold til artikel 6 i DGE 45 fordeler generaldirektørerne eller direktørerne de [PP], der er stillet til rådighed for hvert generaldirektorat (herefter »PPGD«), efter forelæggelse for det paritetiske evalueringsudvalg.

12 Det fremgår af artikel 6, stk. 1, i DGE 45, at »hvert GD [med henblik på denne fordeling vil] modtage et antal [PP] svarende til 2,5 gange antallet af de tjenestemænd, som er i lønklasser, hvor der stadig kan gives en forfremmelse, og som har en stilling i det pågældende GD«. Det følger imidlertid af samme bestemmelse og af Meddelelser fra Administrationen nr. 99-2002, at de generaldirektorater, for hvilke det gennemsnitlige antal tildelte MP for en given lønklasse med mere end et point overstiger gennemsnittet på 14 ud af 20, får nedsat deres antal PP med et antal, der direkte svarer til overskridelsen. Generaldirektoraterne kan imidlertid begrunde denne overskridelse, og forfremmelsesudvalgene kan undtagelsesvis træffe afgørelse om hel eller delvis annullering af pointnedsættelsen.

13 Artikel 6, stk. 2, i DGE 45 bestemmer, at »inden tildelingen af [PP] foretages, mødes generaldirektøren og direktørerne for hvert GD for at fastlægge kriterierne for fordelingen mellem direktoraterne af de disponible [PP]«.

14 Artikel 6, stk. 3, i DGE 45 har følgende ordlyd:

»Efter at have gennemgået resultaterne af [KUR] foretager, for A-personalets vedkommende, generaldirektøren på forslag af direktørerne […] tildelingen af [PP] til de tjenestemænd, der findes at have gjort sig mest fortjent hertil, navnlig som følge af:

i) at de har bidraget til opnåelsen af resultater, som ligger ud over de for den enkelte ansatte fastsatte mål, og som er i tråd med direktoratets/generaldirektoratets arbejdsprogram, f.eks. ved at yde bistand til andre kontorer, eller

ii) at de har gjort en særlig indsats og opnået fremragende resultater ved varetagelsen af deres opgaver som beskrevet i deres [KUR].«

15 Artikel 6, stk. 4, i DGE 45 bestemmer, at »[m]ed henblik på at kunne differentiere mellem de enkelte medarbejdere finder følgende regler anvendelse«:

»a) 50% af de [PP], der er stillet til rådighed for et GD, fordeles mellem de tjenestemænd, der har ydet den bedste indsats, og som i særlig grad har gjort sig fortjent hertil efter kriterierne i nr. i) og ii). Disse tjenestemænd skal udgøre ca. 15% af GD’ets medarbejdere i hver lønklasse. Hver tjenestemand tildeles mellem 6 og 10 point.

b) De resterende 50% fordeles mellem andre tjenestemænd, som anses for at have gjort sig fortjent hertil på baggrund af kriterierne i nr. i) og ii), og disse tildeles hver mellem 0 og 4 point.

En og samme tjenestemand kan ikke modtage point fra begge grupper. Det højeste antal [PP], som en given tjenestemand kan modtage ved hver forfremmelsesrunde, er således 10«.

16 Artikel 8 i DGE 45 bestemmer, at når PP er blevet tildelt efter proceduren i artikel 6, udarbejder Generaldirektoratet »Personale og Administration« en særskilt meritliste for tjenestemænd for hver lønklasse i pointrækkefølge, som offentliggøres på intranettet og meddeles hele personalet på passende måde. På disse lister findes navnene på de tjenestemænd, der ligger indtil 5 point under forfremmelsestærsklen, og dem, der har nået eller ligger over denne.

17 I henhold til artikel 13, stk. 1, i DGE 45 kan en tjenestemand inden for en frist på fem arbejdsdage fra offentliggørelsen af den i artikel 8 i DGE 45 omhandlede meritliste indgive klage over afgørelserne om tildeling af PP til forfremmelsesudvalget (herefter »administrativ klage«). I overensstemmelse med artikel 13, stk. 2, i DGE 45 foreslår forfremmelsesudvalget »efter gennemgangen af hver enkelt sag, hvis det finder det rimeligt, tildeling af et antal [PP]. Forfremmelsesudvalget fremsætter i sin begrundede udtalelse en anbefaling til ansættelsesmyndigheden«, som træffer afgørelse om tildeling af eventuelle yderligere PP, hvis antal offentliggøres (herefter »appelprioritetspoint eller APP«).

18 I henhold til artikel 9, stk. 1, DGE 45 skal forfremmelsesudvalgene i øvrigt over for ansættelsesmyndigheden fremsætte en anbefaling om tildeling af PP til tjenestemænd i anerkendelse af de supplerende opgaver, de har udført i institutionens interesse (herefter »PPSO«). Disse opgaver er opregnet i bilag I til DGE 45.

19 Artikel 12 i DGE 45 opstiller overgangsordningerne for forfremmelsesåret 2003 med henblik på, at »der kan tages behørigt hensyn til tidligere fortjenester«. Denne bestemmelse fastsætter i stk. 3 tre kategorier af overgangsprioritetspoint (herefter »OPP«):

»a) Tjenestemændene vil få tildelt [OPP] med indtil 1 point pr. antal år i den pågældende lønklasse, dog højst 7 point. Desuden vil forfremmelsesudvalgene få et antal overgangsprioritetspoint svarende til 0,25 pr. tjenestemand stillet til rådighed, som de kan tildele med indtil 2 point pr. tjenestemand.

b) GD’erne vil kunne tildele [OPP] for at tage hensyn til ansatte, der er blevet foreslået til forfremmelse det foregående år, men som ikke er blevet forfremmet […]« (herefter »de tilbageværende«).

20 Ifølge Meddelelser fra Administrationen nr. 18-2003 af 17. februar 2003 (Forfremmelser 2003 – Lønklasse A, LA, B, C og D – driftsbudget – tilbageværende fra forfremmelsesåret 2002) og Meddelelser fra Administrationen nr. 34-2003 af 2. maj 2003 (Forfremmelsesåret 2003), punkt III, kan der højest tildeles 4 specielle supplerende PP (herefter »SSPP«).

21 Artikel 10 i DGE 45 bestemmer følgende:

»1. Når den procedure, der er beskrevet i artikel 9, er blevet afsluttet, indkaldes de i artikel 14 omhandlede forfremmelsesudvalg for at tage stilling til meritlisten og fremsætte forslag til forfremmelse, idet de udvælger tjenestemænd fra den gruppe, hvis antal overstiger de faktiske muligheder for forfremmelse (gruppe med lige mange point). Ved udvælgelsen blandt tjenestemænd med samme antal point skal udvalget navnlig tage hensyn til sådanne forhold som anciennitet i lønklassen og princippet om lige muligheder. Dette arbejde skal påbegyndes senest den 15. maj. Udvalgene skal begrunde deres forslag og forelægge dem for ansættelsesmyndigheden. Meritlisten offentliggøres med disse forslag på intranettet; for de tjenestemænd, hvis antal point svarer til forfremmelsestærsklen, skal det af listen fremgå, hvem forfremmelsesudvalget har foreslået, og hvem det ikke har foreslået.

2. For at kunne forfremmes skal en tjenestemand i alt have opnået mindst 10 [MP] i sin karriereudviklingsrapport for den seneste bedømmelsesrunde […]

3. På grundlag af forslagene fra forfremmelsesudvalgene træffer ansættelsesmyndigheden i juni afgørelse om, hvilke tjenestemænd der skal forfremmes til hver lønklasse. Når en tjenestemand forfremmes, fratrækkes tærsklen i antallet af [MP]. De resterende point bevares for de efterfølgende år.

4. I juli offentliggør GD ADMIN listen over de tjenestemænd, der er blevet forfremmet.«

22 Artikel 14, stk. 1 og 2, i DGE 45 bestemmer:

»Der nedsættes fem forfremmelsesudvalg for henholdsvis: A-personale, LA-personale, B-personale, C-personale og D-personale.

Udvalgene sammensættes således:

– For A-personalet: en formand, som er generaldirektøren for GD ADMIN; et antal medlemmer svarende til antallet af generaldirektører og tjenestechefer; 15 medlemmer, der udpeges af Det Centrale Personaleudvalg, og som mindst tilhører lønklasse A4/LA4.

– [...]«

Faktiske forhold og retsforhandlingerne

23 Sagsøgeren har været tjenestemand i Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber siden april 1991. Han har været ansat i Kommissionens Juridiske Tjeneste siden 1. juli 2001.

24 Sagsøgeren blev den 15. marts 2003 tildelt karakteren 16 ud af 20 i sin KUR for perioden juli 2001 til december 2002. Denne karakter blev omdannet til 16 MP.

25 Ved en afgørelse, som blev meddelt sagsøgeren den 3. juli 2003, tildelte generaldirektøren for Juridisk Tjeneste ham endvidere 1 PPGD på grundlag af artikel 6 i DGE 45.

26 I henhold til artikel 12, stk. 3, litra a), første punktum, i DGE 45 tildelte Juridisk Tjeneste ham også 3 OPP, som blev tildelt med 1 point pr. antal år i lønklassen (herefter »OPPGD«), svarende til tre års anciennitet i lønklasse A5.

27 Den i artikel 8 i DGE 45 omhandlede meritliste for forfremmelsesåret 2003, som vedrørte tjenestemænd i lønklasse A5, såsom sagsøgeren, blev offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 48-2003 af 7. juli 2003. Den indeholder for hver berørt tjenestemand en angivelse af det kumulerede antal MP og PPGD samt OPPGD og SSPP. Sagsøgerens navn fandtes ikke heri.

28 Sagsøgeren indgav en administrativ klage den 14. juli 2003 i henhold til artikel 13 i DGE 45 vedrørende tildelingen af et enkelt PPGD. Han anmodede også om tildeling af PPSO. Forfremmelsesudvalget for A-personalet mødtes den 17. og 24. oktober 2003 for bl.a. at behandle denne klage.

29 Ovennævnte forfremmelsesudvalg udfærdigede derefter den 13. november 2003 den i artikel 10 i DGE 45 omhandlede meritliste for tjenestemænd i lønklasse A5. Denne liste blev offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 69-2003 af samme dato. Sagsøgerens navn fandtes ikke heri.

30 Den 20. november 2003 udfærdigede ansættelsesmyndigheden listen over de tjenemænd, der blev forfremmet i forfremmelsesåret 2003, hvilken liste ikke indeholdt sagsøgerens navn. Denne liste blev offentliggjort i Meddelelserfra Administrationen nr. 73-2003 af 27. november 2003.

31 Efter den 16. december 2003 at have konsulteret sine individuelle forfremmelsesakter i databasen Sysper 2 på Kommissionens intranet fik sagsøgeren kendskab til, at han var blevet tildelt et samlet antal på 20 point for forfremmelsesåret 2003.

32 Kommissionen offentliggjorde et sammenfattende notat om den pågældende forfremmelsesrundes forløb i Meddelelser fra Administrationen nr. 82-2003 af 19. december 2003.

33 Ved notat af 12. februar 2004 indgav sagsøgeren en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.

34 Ansættelsesmyndigheden afslog denne klage ved afgørelse af 15. juni 2004, som blev meddelt sagsøgeren den efterfølgende dag.

35 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 22. juli 2004 har sagsøgeren anlagt denne sag.

36 Der er indleveret svarskrift den 19. november 2004.

37 Sagsøgeren har ved skrivelse, indgået til Rettens Justitskontor den 14. januar 2005, afstået fra at indlevere replik.

38 I henhold til artikel 14 i Rettens procesreglement og efter forslag fra Femte Afdeling har Retten efter at have hørt parterne i overensstemmelse med procesreglementets artikel 51 besluttet at henvise sagen til en udvidet afdeling.

39 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og har i forbindelse med foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, jf. procesreglementets artikel 64, stillet sagsøgeren og Kommissionen skriftlige spørgsmål og anmodet dem om at besvare dem senest den 31. august 2005. Parterne har efterkommet denne anmodning inden for den fastsatte frist.

40 Ved skrivelse af 15. september 2005 fra Rettens Justitskontor blev parterne anmodet om at fremkomme med bemærkninger til modpartens besvarelse af Rettens skriftlige spørgsmål senest den 23. september 2005. Sagsøgeren og Kommissionen indleverede deres bemærkninger til Rettens Justitskontor henholdsvis den 23. og den 22. september 2005.

41 Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret Rettens mundtlige spørgsmål i retsmødet den 29. september 2005.

Parternes påstande

42 Sagsøgeren har i stævningen nedlagt følgende påstande:

– Det pålægges ved foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse Kommissionen at fremlægge dokumenter.

– Følgende retsakter annulleres:

– afgørelse fra generaldirektøren for Juridisk Tjeneste om at tildele sagsøgeren et enkelt prioritetspoint fra generaldirektoratet i forfremmelsesåret 2003, som blev meddelt den 2. juli 2003 og stadfæstet ved en afgørelse fra ansættelsesmyndigheden, som blev meddelt den 16. december 2003

– ansættelsesmyndighedens afgørelse om ikke at tildele sagsøgeren noget PPSO i forfremmelsesåret 2003, som blev meddelt den 16. december 2003 gennem databasen Sysper 2

– de følgende afgørelser: ansættelsesmyndighedens afgørelse om at tildele sagsøgeren i alt 20 point i forfremmelsesåret 2003; meritlisten for tjenestemændene i lønklasse A5 i forfremmelsesåret 2003, som blev offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 69-2003 af 13. november 2003; listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet til lønklasse A4 i forfremmelsesåret 2003, som blev offentliggjort i Meddelelser fra Administration nr. 73-2003 af 27. november 2003; under alle omstændigheder af afgørelsen om ikke at opføre sagsøgeren på de nævnte lister

– ansættelsesmyndighedens afgørelse af 15. juni 2004 om afslag på den klage, sagsøgeren indgav den 12. februar 2004, i det omfang det er nødvendigt.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

43 Kommissionen har i svarskriftet nedlagt følgende påstande:

– Sagsøgerens argumenter om annullation af afgørelsen om at tildele ham i alt 20 point afvises og forkastes som ugrundede.

– I øvrigt frifindes Kommissionen.

– Der træffes afgørelse om sagens omkostninger efter gældende bestemmelser.

44 Kommissionen har under retsmødet frafaldet sin argumentation vedrørende sagens afvisning, for så vidt som den vedrører afgørelsen om at tildele sagsøgeren i alt 20 forfremmelsespoint. Retten har ført dette til referatet af retsmødet i retsbogen.

45 Efter denne erklæring har sagsøgeren anført, at han frafalder påstandene vedrørende annullation af de individuelle afgørelser, hvorefter han blev tildelt eller ikke tildelt PP af de forskellige kategorier; dette for så vidt som det fortsat er muligt at anfægte gyldigheden af kriterierne for tildeling af specielle point under sagen mod afgørelsen om fastsættelse af det samlede antal forfremmelsespoint. Retten har ført dette til referatet af retsmødet i retsbogen.

Formaliteten

46 Således som der er redegjort for i præmis 44 ovenfor, har Kommissionen under retsmødet frafaldet sin indsigelse mod sagens antagelse til realitetsbehandling, for så vidt som den vedrører afgørelsen om at tildele sagsøgeren i alt 20 point i forfremmelsesåret 2003.

47 Det skal imidlertid bemærkes, at da betingelserne for at realitetsbehandle et søgsmål udgør ufravigelige procesforudsætninger, kan Retten efterprøve dem af egen drift, og Rettens prøvelse er ikke begrænset til de formalitetsindsigelser, parterne har rejst. Det tilkommer navnlig alene Retten, uanset parternes stillingtagen, at efterprøve og definere, om en retsakt, der kan skade sagsøgeren, konkret er berettiget (jf. Rettens dom af 8.3.2005, sag T-275/02, D mod BEI, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).

48 Ifølge fast praksis foreligger der retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål, når foranstaltningerne fremkalder bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser på grund af en væsentlig ændring af dennes retsstilling (Domstolens dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, præmis 9, samt Rettens dom af 22.6.1990, forenede sager T-32/89 og T-39/89, Marcopoulos mod Domstolen, Sml. II, s. 281, præmis 21, og af 17.12.2003, sag T-324/02, McAuley mod Rådet, Sml. Pers. I-A, s. 337, og II, s. 1657, præmis 28).

49 Det fremgår også af retspraksis, at når en afgørelses tilblivelse omfatter flere etaper, kan kun de foranstaltninger, som definitivt fastlægger ophavsmandens standpunkt, anfægtes, bortset fra foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning (dommen i sagen Marcopoulos mod Domstolen, nævnt i præmis 48 ovenfor, præmis 21, og dommen i sagen McAuley mod Rådet, nævnt i præmis 48 ovenfor, præmis 28).

50 Sagsøgeren har i denne sag anfægtet retmæssigheden af de forskellige retsakter, der er en del af forfremmelsesåret 2003, som udgør den første forfremmelsesrunde reguleret af de nye DGE 43 og DGE 45, og har navnlig gjort gældende, at visse af disse retsakter ikke eksisterer.

51 Retten finder det under disse omstændigheder nødvendigt at beskrive henholdsvis den nye forfremmelsesordning og forløbet i hele forfremmelsesrunden med henblik på at fastlægge den retsakt, der kan skade tredjemand, og fristerne for sagsanlæg herimod.

1. Forfremmelsesordningen

52 Det bemærkes, at forfremmelsen i henhold til de gældende bestemmelser bygger på den fortjeneste og det præstationsniveau, som tjenestemanden har udvist år efter år, og udtrykkes i form af point, som tildeles i forbindelse med den årlige evaluering og forfremmelse.

53 Artikel 3 i DGE 45, der har overskriften »Forfremmelsesgrunde« præciserer således, at »[d]et vigtigste element [derfor er] det antal [MP] og [PP], som den enkelte tjenestemand har samlet i løbet af de(t) foregående år«.

54 Det følger i øvrigt af artikel 5 i DGE 45, at en tjenestemand kun kan forfremmes efter at have samlet et nøjagtigt antal point svarende til mindst en referencetærskel eller »forfremmelsestærskel«, som forfremmelsesudvalgene fastsætter for hvert forfremmelsesår.

55 Artikel 5, stk. 3, i DGE 45 har nemlig følgende ordlyd:

»Forfremmelsestærsklen angiver det antal point (merit- og prioritetspoint), der er nødvendigt for at kunne forfremmes til en given lønklasse; med forbehold for disponible budgetmidler vil de tjenestemænd, hvis antal point overstiger tærsklen, blive forfremmet. Tjenestemænd med et antal point svarende til tærsklen vil måske blive forfremmet, men kan også blive nødt til at afvente en senere forfremmelsesrunde, afhængigt af forfremmelsesprocenten.«

56 Artikel 10, stk. 3, i DGE 45 kompletterer ovennævnte bestemmelse ved at fastsætte, at »[n]år en tjenestemand forfremmes, fratrækkes tærsklen i antallet af meritpoint. De resterende point bevares for de efterfølgende år«.

57 Det samlede antal point, som en tjenestemand opnår i en forfremmelsesrunde, er resultatet af en sammensat proces, hvorunder tjenestemanden tildeles MP, som følger af karakterer og vurderingen i KUR, derefter PP, som i henhold til artikel 2, stk. 1, i DGE 43 kan tildeles af enten generaldirektører eller direktører for hvert generaldirektorat (PPGD) eller af ansættelsesmyndigheden efter anbefaling fra forfremmelsesudvalgene (PPSO eller APP).

58 Endvidere blev der for forfremmelsesåret 2003, som var det første år efter indførelsen af den nye forfremmelsesprocedure, fastsat overgangsordninger i artikel 12, stk. 3, i DGE 45, »således at der kan tages behørigt hensyn til tidligere fortjenester«. Disse ordninger omfatter tildelingen af dels OPP, som tjenestemændene tildeles automatisk med 1 point for hvert års anciennitet, men dog højest med 7 point [OPPGD, artikel 12, stk. 3, litra a), første punktum, i DGE 45] eller efter anbefaling fra forfremmelsesudvalgene, når tjenestemandens situation berettiger hertil, og op til 2 point pr. tjenestemand [OPP, artikel 12, stk. 3, litra a), andet punktum, i DGE 45], dels højest 4 SSPP til de tjenestemænd, der er blevet foreslået til forfremmelse i forfremmelsesåret 2002, men som ikke blev forfremmet [artikel 12, stk. 3, litra b), i DGE 45 og Meddelelser fra Administrationen nr. 18-2003 og 34-2003].

2. Forfremmelsesrundens forløb

59 Forfremmelsesrunden iværksættes hvert år efter evalueringerne, og dens første etape efter tildelingen af MP er tildelingen af PP til hvert generaldirektorat.

60 I denne sag tildelte generaldirektøren for Juridisk Tjeneste ved en afgørelse, som blev meddelt sagsøgeren den 3. juli 2003, ham 1 PPGD på grundlag af artikel 6 i DGE 45, som blev tilføjet de 16 MP, han allerede havde opnået. I henhold til artikel 12, stk. 3, litra a), første punktum, i DGE 45 tildelte Juridisk Tjeneste ham også 3 OPPGD, svarende til tre års anciennitet i lønklasse A5. Sagsøgeren modtog derimod ingen SSPP i henhold til artikel 12, stk. 3, litra b), i DGE 45.

61 Ud over en individuel og fortrolig information til hver tjenestemand fra hans generaldirektorat vedrørende det kumulerede antal MP og PP (artikel 6, stk. 8, i DGE 45) udarbejder og offentliggør Kommissionens GD »Personale og Administration« efter tildelingen af PPGD en meritliste for hver lønklasse, som indeholder navnene på de tjenestemænd, der ligger indtil 5 point under forfremmelsestærsklen, og dem, der har nået eller ligger over denne, med angivelse af det kumulerede antal MP og PPGD, som hver enkelt har opnået (artikel 8 i DGE 45).

62 For så vidt angår forfremmelsesåret 2003 blev den ovennævnte meritliste for tjenestemændene i lønklasse A5, såsom sagsøgeren, offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 48-2003 af 7. juli 2003. Listen fastsætter for hver tjenestemand det kumulerede antal MP og PPGD samt OPPGD og SSPP, som er tildelt i forbindelse med anvendelsen af overgangsbestemmelserne.

63 Den i artikel 8 i DGE 45 omhandlede liste fastlægger ikke definitivt stillingen for de tjenestemænd, som findes eller ikke findes på denne liste, i forbindelse med forfremmelsesrunden.

64 For det første har en tjenestemand, som ikke har fået tildelt et tilstrækkeligt antal PPGD, mulighed for inden for en frist på fem arbejdsdage fra offentliggørelsen af ovennævnte liste at indgive en administrativ klage til det kompetente forfremmelsesudvalg, som i givet fald kan anbefale ansættelsesmyndigheden at tildele den pågældende tjenestemand APP (artikel 13 i DGE 45). Sagsøgeren indgav i øvrigt en sådan gyldig klage den 14. juli 2003.

65 For det andet kan tjenestemændene også efter offentliggørelsen af den i artikel 8 i DGE 45 omhandlede liste opnå PPSO (artikel 9 i DGE 45) og i henhold til overgangsbestemmelserne overgangsprioritetspoint fra ansættelsesmyndigheden efter anbefaling fra forfremmelsesudvalgene (herefter »OPPFU«) [artikel 12, stk. 3, litra a), andet punktum, i DGE 45].

66 Den anden etape i forfremmelsesrunden består i forfremmelsesudvalgenes møder og overgivelse til ansættelsesmyndigheden af forslag, som er omfattet af deres kompetenceområde.

67 Det er ubestridt, at forfremmelsesudvalgene i det væsentlige har en dobbelt kompetence. Den første består i til ansættelsesmyndigheden at anbefale tildeling af visse PP (artikel 9, 12 og 13 i DGE 45), idet det bemærkes, at udvalgene sædvanligvis fremsætter en udtalelse om tildeling af APP inden anbefalingen vedrørende den individuelle tildeling af PPSO (artikel 13 i DGE 45). Den anden består i at foreslå ansættelsesmyndigheden en klassificering af tjenestemænd, som er omfattet af den såkaldte »gruppe med samme antal point«, dvs. gruppen af tjenestemænd, som har nået forfremmelsestærsklen, men hvis antal overstiger de reelle muligheder for forfremmelse (artikel 10 i DGE 45).

68 Fastlæggelsen af det tidsmæssige i forfremmelsesudvalgenes indgreb fremkalder ikke desto mindre en vis usikkerhed, henset til en upræcis formulering af DGE 45.

69 Artikel 10 i DGE 45 bestemmer således, at forfremmelsesudvalgene indkaldes for at behandle meritlisten og fremsætte forslag om udvælgelse af gruppen med lige mange point, »[n]år den procedure, der er beskrevet i artikel 9, er blevet afsluttet«. Dette sidste udtryk, sammenholdt med artikel 13 i DGE 45, kan lade formode, at artikel 10 i DGE 45 indebærer et første indgreb fra forfremmelsesudvalgene og ansættelsesmyndigheden efter offentliggørelsen af meritlisten i henhold til artikel 8 i DGE 45 vedrørende forslaget til og derefter afgørelsen om tildeling af PP.

70 Dette indgreb har til formål definitivt at fastlægge tjenestemændenes stilling hvad angår det samlede antal tildelte point under forfremmelsesrunden og efterfølges nødvendigvis af et nyt møde i forfremmelsesudvalgene med henblik på at fremsætte forslag til klassificering af tjenestemænd, som tilhører gruppen med samme antal point.

71 En sådan fremgangsmåde er imidlertid hverken i overensstemmelse med ordlyden eller opbygningen af DGE 45.

72 Det skal for det første bemærkes, at anvendelsen af ordet »procedure« ikke forekommer hensigtsmæssig i den forstand, at artikel 9 i DGE 45 faktisk ikke indeholder en beskrivelse af en samlet procedure med fastlæggelse af en nøjagtig tidsplan, men af kompetencefordelingen mellem forfremmelsesudvalgene og ansættelsesmyndigheden for så vidt angår tildelingen af PPSO.

73 For det andet indebærer den fortolkning, der er omtalt ovenfor i præmis 69 og 70, at der findes en mellemliggende afgørelse fra ansættelsesmyndigheden om fastsættelse af det samlede antal point. Artikel 9 i DGE 45 tager imidlertid intet hensyn til ansættelsesmyndighedens vedtagelse af en sådan retsakt, men angiver i generelle vendinger alene sidstnævntes principielle kompetence vedrørende tildeling af PP uden at præcisere det tidspunkt, hvor denne kompetence skal udøves.

74 Det samme gælder for artikel 13 i DGE 45 vedrørende tildeling af APP, som blot fastlægger ansættelsesmyndighedens afgørelseskompetence uden at præcisere det tidspunkt, hvor denne udøves under forfremmelsesrundens forløb. Endvidere er det, selv om artikel 13, stk. 2, i DGE 45 bestemmer, at det antal APP, som ansættelsesmyndigheden således har tildelt, bliver offentliggjort, ikke fastsat, på hvilket stadium denne offentliggørelse sker, idet det bemærkes, at antallet af tildelte APP for forfremmelsesåret 2003 blev præciseret i det sammenfattende notat om den pågældende forfremmelsesrunde, som blev offentliggjort i Meddelelser fra Administration nr. 82-2003.

75 Det er reelt ubestridt, at ingen af artiklerne i DGE 45 omtaler eller præciserer det tidsmæssige i ansættelsesmyndighedens vedtagelse af en mellemliggende og særskilt afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point.

76 For det tredje angiver artikel 10 i DGE 45, at forfremmelsesudvalgene indkaldes for »at tage stilling til meritlisten«, hvilken betegnelse findes i artikel 8 i DGE 45, og som svarer til listen over tjenestemænd, der ligger indtil 5 point under forfremmelsestærsklen, og dem, der har nået eller ligger over denne, med angivelse af det kumulerede antal MP og PPGD samt OPPGD og SSPP, som hver har opnået i forbindelse med overgangsordningen. En hensyntagen til en sådan liste giver kun mening, hvis dette dokument på dette stadium fortsat er af interesse, hvilket ikke er tilfældet, hvis ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point først bliver vedtaget efter offentliggørelsen af denne liste.

77 For så vidt angår opbygningen af DGE 45 bemærkes, at artikel 10, stk. 3, i DGE 45 bestemmer, at »[p]å grundlag af forslagene fra forfremmelsesudvalgene træffer ansættelsesmyndigheden i juni afgørelse om, hvilke tjenestemænd der skal forfremmes til hver lønklasse«.

78 Det forekommer således, at det af åbenbare hensyn til god forvaltningsskik og retssikkerheden er blevet bestemt at udsætte vedtagelsen, af tidsmæssige grunde, af en formel afgørelse fra ansættelsesmyndigheden, som gør det muligt sikkert og definitivt at fastsætte alle de af forfremmelsesrunden berørte tjenestemænd, til den sædvanlige forfremmelsesprocedure.

79 En gennemgang af DGE 45, som fører til en tilskæring af indgrebene fra forfremmelsesudvalgene og ansættelsesmyndigheden og til ansættelsesmyndighedens nødvendige vedtagelse af en mellemliggende retsakt om det samlede antal point, kan efter sin art i overdreven grad vanskeliggøre situationen for de tjenestemænd, som står for forfremmelse, idet der både er tale om fastlæggelsen af den retsakt, der kan skade dem, og overholdelsen af klagefrister, hvilket er i strid med kravene til retssikkerheden.

80 Under disse omstændigheder må det antages, at forfremmelsesudvalgene efter offentliggørelsen af de i artikel 8 i DGE 45 omhandlede meritlister mødes for at fremsætte deres forslag vedrørende både tildeling af de PP, der er omfattet af deres kompetence, og klassificeringen af de tjenestemænd, der tilhører gruppen med samme antal point. Alle disse forslag indeholdes i den meritliste, som omtales i artikel 10, stk. 1, i DGE 45.

81 I denne sag skal det anføres, at den i artikel 10 i DGE 45 omhandlede meritliste blev offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 69-2003 af 13. november 2003 efter forberedende arbejde i forfremmelsesudvalget for A-personale, som mødtes den 17. og 24. oktober 2003.

82 På denne liste findes navnet på de tjenestemænd – og deres pointtildeling – der har nået eller ligger over forfremmelsestærsklen, eller dem, der ligger indtil 5 point under den, med angivelse af:

– det samlede antal foreslåede point for hver af dem, som for visse tjenestemænd kunne stige i forhold til dem, der blev nævnt i den meritliste, som blev offentliggjort den 7. juli 2003, og dette på grund af udvalgets forslag om at tildele dem PPSO, APP og OPPFU

– bogstavet »P« i marginen ved navnet på den tjenestemand, for hvilken udvalget foreslår en forfremmelse, hvilken angivelse retligt og faktisk kun vedrører gruppen med samme antal point, dvs. den gruppe af tjenestemænd, der har nået forfremmelsestærsklen, men hvis antal overstiger de reelle muligheder for forfremmelse, hvilken situation indebærer en klassificering af de berørte på grundlag af navnlig anciennitet i lønklassen og betragtninger, der er forbundet med lige muligheder.

83 Den i artikel 10 i DGE 45 omhandlede liste fastsætter således ikke definitivt stillingen for de tjenestemænd, som findes eller ikke findes på denne liste, i forbindelse med forfremmelsesrunden.

84 Som allerede anført foretager forfremmelsesudvalget, uanset om der er tale om tildelingen af PP eller sondringerne inden for gruppen med samme antal point, ikke andet end at fremsætte forslag til ansættelsesmyndigheden, som alene har beføjelse til at træffe afgørelse, således som det følger af artikel 2 i DGE 43, artikel 10 og artikel 14, stk. 4, i DGE 45. Det skal herved bemærkes og beklages, at der er visse ordlydsmæssige unøjagtigheder i DGE 45, som kan give anledning til forvirring om forfremmelsesudvalgets rolle, således som artikel 9’s overskrift, »Forfremmelsesudvalgenes tildeling af prioritetspoint«, selv om artikel 9, stk. 3, klart angiver, at der er tale om individuelle »forslag« om tildeling af PP til ansættelsesmyndigheden, som »træffer afgørelse om tildelingen af disse [PP]«. Det samme gælder, således som Kommissionen har erkendt under retsmødet, for ordlyden af artikel 12, stk. 3, litra a), andet punktum, i DGE 45 om tildeling af OPPFU.

85 Artikel 10, stk. 3, i DGE 45 præciserer ligeledes klart, at ansættelsesmyndigheden »træffer afgørelse« om, hvilke tjenestemænd der skal forfremmes i hver lønklasse på grundlag af forfremmelsesudvalgenes »forslag«, som ikke er bindende for ansættelsesmyndigheden, idet myndigheden først skal tage stilling til tildelingen af point og derefter til klassificeringen af de tjenestemænd, der tilhører gruppen med lige mange point. Ansættelsesmyndigheden kan dermed følge eller tage afstand fra forfremmelsesudvalgenes forslag, hvilket i sidstnævnte tilfælde for den pågældende tjenestemand kan indebære en nedsættelse eller en forhøjelse af det samlede antal point, hvilket medfører, at det kan være over, lig med eller mindre end forfremmelsestærsklen.

86 Den tredje etape i forfremmelsesrunden er udfærdigelsen af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet. I denne sag udfærdigede ansættelsesmyndigheden listen over tjenestemænd, der blev forfremmet til lønklasse A4, den 20. november 2003, hvilken liste blev offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 73-2003 af 27. november 2003, hvorved den kom til alle de berørte tjenestemænds kundskab, herunder sagsøgerens. Det følger af denne liste, at ansættelsesmyndigheden stadfæstede alle forslag fra forfremmelsesudvalget, både hvad angår tildelingen af point og klassificeringen af tjenestemænd, der tilhørte gruppen med lige mange point.

3. Den bebyrdende retsakt

87 Det følger af ovenstående, at forfremmelsesrunden afsluttes med udfærdigelsen af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet. Denne endelige afgørelse identificerer de tjenestemænd, der blev forfremmet i forbindelse med indeværende forfremmelsesrunde. Det er derfor på tidspunktet for offentliggørelsen af denne liste, at de tjenestemænd, som er af den opfattelse, at de skal forfremmes, sikkert og definitivt får kendskab til vurderingen af deres fortjenester, og at deres retsstilling berøres (Rettens dom af 21.11.1996, sag T-144/95, Michaël mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 529, og II, s. 1429, præmis 30, og af 19.3.2003, forenede sager T-188/01 – T-190/01, Tsarnavas mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 95, og II, s. 495, præmis 73).

88 Det skal imidlertid bemærkes, at tildelingen af point i et givet år har virkninger, som ikke udelukkende er begrænsede til den indeværende forfremmelsesrunde. Den nye forfremmelsesordning hviler på en hensyntagen til kumulerede fortjenester, som gengives ved point, der opsamles år efter år. Det følger heraf, at point, som tildeles i et givet år, efter deres art kan påvirke flere forfremmelsesrunder.

89 Retten har imidlertid i en tilsvarende sammenhæng i en dom af 11. december 2003, , Breton mod Domstolen (sag T-233/02, Sml. Pers. I-A, s. 325, og II, s. 1587, præmis 52-54), udtalt, at fastsættelsen af antallet af point med henblik på forfremmelse er en selvstændig retsakt, som har bindende retsvirkninger, der efter deres art kan påvirke tjenestemandens interesser ved i udpræget grad at ændre hans retsstilling, selv om den kun er en af etaperne i forfremmelsesrunden.

90 Selv om denne retspraksis vedrørte en forfremmelsesordning, der kun fastsatte en enkelt pointkategori, kan den overføres på den foreliggende sag. Det skal således antages, at den endelige retsakt, hvorved forfremmelsesrunden afsluttes, efter sin art er kompleks i den forstand, at den vedrører to særskilte afgørelser, nemlig ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af forfremmelseslisten og ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point, hvorpå den første ovennævnte afgørelse støttes. Ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point udgør en selvstændig retsakt, der i lyset af ovennævnte retspraksis som sådan kan være genstand for en klage og i givet fald en retssag inden for rammerne af de i vedtægten forudsatte retsmidler.

91 En tjenestemand, der er opført på forfremmelseslisten, kan derfor, hvis han anfægter det samlede antal point, ansættelsesmyndigheden har tildelt ham, og dermed endog den saldo, der bevares til de efterfølgende år, indgive en klage og i givet fald anlægge en retssag mod den retsakt, hvorved pointene blev tildelt, og som har bindende og endelige retsvirkninger for ham.

92 Det kan ligeledes tænkes, at en tjenestemand, der ikke blev forfremmet, og som ikke ønsker at anfægte den manglende forfremmelse i den pågældende runde, men udelukkende den manglende tildeling af et bestemt antal point, der ikke vil få ham til at nå forfremmelsestærsklen, kan indlede en identisk procedure.

93 I øvrigt kan en tjenestemand, der ikke er forfremmet på grund af et – angiveligt uberettiget – utilstrækkeligt antal point, som dermed ligger under forfremmelsestærsklen, rette sin klage mod både ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point og om udfærdigelse af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet. Selv om de to retsakter faktisk kan adskilles retligt og være genstand for særskilte annullationspåstande, er det sikkert, at de reelt er snævert forbundet i tilfælde af manglende forfremmelse, idet den sidstnævnte nødvendigvis og udelukkende er forbundet med et samlet antal point, som tjenestemanden er blevet tildelt i forhold til forfremmelsestærsklen, undtagen hvor denne tjenestemand ikke er blevet forfremmet, når han har nået tærsklen og tilhører gruppen med samme antal point, og dette på grundlag af underordnede betragtninger, der er forbundet med ancienniteten i lønklassen eller lige muligheder.

94 I sidstnævnte tilfælde kan den pågældende tjenestemand indgive en gyldig klage over ansættelsesmyndighedens eneste endelige afgørelse om udarbejdelse af listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet, på grundlag af et urigtigt skøn anlagt af ansættelsesmyndigheden ved klassificeringen af de tjenestemænd, der findes i gruppen med lige mange point.

95 I denne sag bemærkes, at sagsøgeren, som ikke blev forfremmet i forfremmelsesåret 2003, indgav en klage og derefter anlagde sag ved Retten mod bl.a. ansættelsesmyndighedens afgørelse om at tildele ham i alt 20 point, listen over tjenestemænd, der blev forfremmet til lønklasse A4 i forfremmelsesåret 2003, og ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af denne liste, for så vidt som den nægter ham forfremmelse.

96 Sagsøgeren har ligeledes i denne sag anfægtet retmæssigheden af de individuelle afgørelser om at tildele ham et enkelt PPGD eller at nægte ham tildeling af PPSO samt om ikke at optage ham på den meritliste for tjenestemænd i lønklasse A5, der blev offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 69-2003 af 13. november 2003, og listen som sådan.

97 Disse afgørelser udgør forberedende retsakter, som er en nødvendig forudsætning for den endelige afgørelse om forfremmelser og for den adskilte og selvstændige retsakt, den indeholder, nemlig fastsættelsen af det samlede antal point, hvilken fastsættelse sagsøgeren har påstået annulleret under denne sag. Dette er tilfældet med afgørelsen om tildeling af PPGD, uafhængigt af, om der er blevet indgivet en administrativ klage eller ej herover i henhold til artikel 13 i DGE 45. Selv om ansættelsesmyndigheden ikke kan ændre antallet af PPGD ved at tildele APP, når der ikke foreligger en sådan klage, forbliver afgørelsen om tildeling af PPGD ikke desto mindre en retsakt, der udelukkende er forberedende, idet det højeste antal PPGD, der kan tildeles, ikke i sig selv er nok til at nå forfremmelsestærsklen.

98 Ifølge retspraksis kan disse retsakter ikke være genstand for en selvstændig annullationspåstand, men deres lovlighed kan altid anfægtes under en sag rettet mod den endelige afgørelse (Rettens dom af 9.4.2003, sag T-134/02, Tejada Fernández mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 125, og II, s. 609, præmis 18).

99 Sagsøgeren har under retsmødet ganske vist frafaldet sine påstande om annullation af de individuelle afgørelser om at tildele ham et enkelt PPGD eller at nægte at tildele ham PPSO, men på den betingelse, at han retligt havde mulighed for at anfægte gyldigheden af kriterierne for tildeling af disse point i forbindelse med sagen rettet mod afgørelsen om fastsættelse af det samlede antal point.

100 Retten er af den opfattelse, at dette frafald ikke kan antages til realitetsbehandling. Det er nemlig kun et klart og ubetinget frafald af påstande, der findes i stævningen, som kan realitetsbehandles af Retten (Rettens kendelse af 12.3.1992, sag T-73/91, Gavilan mod Parlamentet, Sml. II, s. 1555, præmis 26).

101 Det skal endelig bemærkes, at sagsøgeren i denne sag har nedlagt påstand om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 15. juni 2003 om afslag på hans klage, i det omfang det er nødvendigt. Det skal herved bemærkes, at ifølge retspraksis er den administrative klage og ansættelsesmyndighedens udtrykkelige eller stiltiende afslag herpå en del af en kompleks procedure. Under disse betingelser indebærer sagsanlægget ved Retten, selv om det formelt er rettet mod afslaget på klagen, at Retten skal træffe afgørelse vedrørende den retsakt, mod hvilken klagen blev indgivet (Domstolens dom af 17.1.1989, sag 293/87, Vainker mod Kommissionen, Sml. s. 23, præmis 8, og af 7.2.1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 7, Rettens dom af 16.10.1996, sag T-36/94, Capitanio mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 449, og II, s. 1279, præmis 33, og af 7.6.2005, Cavallaro mod Kommissionen, sag T-375/02, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 59).

4. Klagefrister

102 Det bemærkes, at vedtægtens artikel 90 og 91 generelt regulerer personalets ret til at klage over administrationens retsakter, der kan skade dem. Det fremgår af disse bestemmelser, at hele den således oprettede klageordning er baseret på kravet om, at der kun er klageret, når de fastsatte frister nøje overholdes (Domstolens dom af 10.12.1980, sag 23/80, Grasselli mod Kommissionen, Sml. s. 3709, præmis 25, og Rettens dom af 11.3.1993, sag T-87/91, Boessen mod EFS, Sml. II, s. 235, præmis 27).

103 Overholdelsen af klagefristerne i vedtægtens artikel 90 og 91 forudsætter, at tjenestemanden har udtrykkeligt og fuldstændigt kendskab til den retsakt, der kan skade ham.

104 For så vidt angår den frist på tre måneder, som tjenestemanden har til at indgive en klage mod en retsakt, der kan skade ham, bestemmer vedtægtens artikel 90, stk. 2, at fristen løber fra:

– »den dag, akten offentliggøres, hvis det drejer sig om en foranstaltning af general karakter

– den dag, afgørelsen meddeles modtageren, og i alle tilfælde senest den dag, den pågældende får kendskab til den, hvis det drejer sig om en foranstaltning af individuel karakter. Hvis en afgørelse af individuel karakter kan skade tredjemand, løber fristen fra den dag, han har fået kendskab til afgørelsen, dog senest fra den dag den offentliggøres […]«

105 Disse bestemmelser, som indfører en forbindelse mellem starttidspunktet for fristen på tre måneder og den anfægtede retsakts retlige art, skal i denne sag fortolkes under hensyn til forfremmelsesprocedurens særegenhed, idet den endelige retsakt, hvorved forfremmelsesrunden afsluttes, efter sin art er kompleks i den forstand, at den omfatter to særskilte afgørelser, nemlig ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af forfremmelseslisten og ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point ved rundens afslutning, hvorpå førstnævnte afgørelse støttes. Denne afgørelse fra ansættelsesmyndigheden om fastsættelse af point ved forfremmelsesrundens afslutning udgør en selvstændig retsakt, der som sådan kan være genstand for en klage og i givet fald en retssag inden for rammerne af retsmidlerne i vedtægten.

106 Det følger af ovennævnte konklusion, at der mindst kan være tre former for annullationssøgsmål efter forfremmelsesrunden:

– Et søgsmål, som udelukkende vedrører ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point, kan anlægges af en tjenestemand, der er blevet forfremmet, men som anfægter pointsaldoen, eller af en tjenestemand, som ikke er blevet forfremmet, men som er uenig i det tildelte antal point, uden dog at anfægte den pågældende manglende forfremmelse.

– Et søgsmål rettet mod både ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point og om udfærdigelse af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet, kan anlægges af en tjenestemand, som ikke er blevet forfremmet på grund af den, angiveligt uberettigede, tildeling af et utilstrækkeligt antal point, som dermed ligger under forfremmelsestærsklen, eller af en tjenestemand, der ikke er blevet forfremmet, selv om han har et antal point svarende til forfremmelsestærsklen, og som anfægter både det utilstrækkelige antal point og ansættelsesmyndighedens udvælgelse inden for gruppen med samme antal point på grundlag af underordnede betragtninger.

– Et søgsmål, som udelukkende har den afgørelse til genstand, hvorved ansættelsesmyndigheden udfærdigede listen over tjenestemænd, der blev forfremmet, kan anlægges af en tjenestemand, der ikke er blevet forfremmet, hvis antal point svarer til forfremmelsestærsklen, og som udelukkende kritiserer den ovennævnte udvælgelse.

107 Selv om ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point utvivlsomt udgør en foranstaltning af individuel karakter, der kan påklages inden for en frist på tre måneder fra den dag, hvor afgørelsen meddeles modtageren, og i alle tilfælde senest den dag, den pågældende får kendskab til den, udgør ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet, en række afgørelser af individuel karakter rettet mod de tjenestemænd, der blev forfremmet i den pågældende lønklasse. Denne række afgørelser kan imidlertid skade den tjenestemand, hvis navn ikke findes på listen, i det omfang det udgør en stiltiende afvisning af at forfremme ham.

108 Ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet, skal således i forhold til den tjenestemand, som ikke er blevet forfremmet, anses for en retsakt af individuel karakter, der efter sin art kan skade en anden person end modtageren i den i artikel 90, stk. 2, andet led, in fine omhandlede forstand (jf. i denne retning Domstolens dom af 19.2.1981, forenede sager 122/79 og 123/79, Schiavo mod Rådet, Sml. s. 473, præmis 21-23, og Rettens kendelse af 2.6.2005, sag T-326/03, Vounakis mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 24). I dette tilfælde løber fristen for den tjenestemand, der ikke blev forfremmet, i overensstemmelse med denne bestemmelse fra den dag, hvor han får kendskab til retsakten, og i alle tilfælde senest den dag, hvor den offentliggøres.

109 Under hensyn til Kommissionens forpligtelse i artikel 10 i DGE 45 til i Meddelelser fra Administration at offentliggøre listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet, er en tjenestemands indgivelse af en klage i det tilfælde, der omhandles i præmis 106, andet led, underlagt to særskilte starttidspunkter i henhold til den anfægtede retsakt. For så vidt som der er tale om tilfældet i præmis 106, tredje led, er det sædvanligvis offentliggørelsesdatoen, der skal anvendes som starttidspunkt for klagefristen.

110 En sådan situation er imidlertid ikke forenelig med den nye forfremmelsesprocedures særegenhed, der består i, at der findes en kompleks retsakt, der kan skade tredjemand.

111 Selv om offentliggørelsen af forfremmelseslisten, som kun indeholder de berørtes navne og point, giver alle de berørte tjenestemænd anledning til sikkert og definitivt at blive klar over deres stilling ved forfremmelsesrundens afslutning, giver den dem ikke mulighed for at få kendskab til ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point.

112 Det er kun ved at konsultere de individuelle forfremmelsesakter på Kommissionens intranet og databasen Sysper 2, at den tjenestemand, der er blevet eller ikke er blevet forfremmet, kan få kendskab til sit samlede antal point og vurderingen heraf.

113 Den berørte tjenestemand kan således blive bekendt med, om han har eller ikke har nået forfremmelsestærsklen, og om hans manglende forfremmelse er forklaret med underordnede betragtninger, såsom de i artikel 10 i DGE 45 nævnte, og få kendskab til dels udfaldet af en eventuel administrativ klage mod det tildelte antal PPGD, dels det eventuelt tildelte antal PPSO, og endelig for så vidt angår forfremmelsesåret 2003 det eventuelt tildelte antal OPPFU i forbindelse med anvendelsen af overgangsbestemmelserne.

114 Disse oplysninger skal efter deres art give den pågældende tjenestemand mulighed for at træffe afgørelse om indgivelse af en klage, idet han i forhold til det antal opnåede point og detaljerne herfor kan vurdere den endelige forfremmelsestærskel, som forvaltningen har fastsat, og de tjenestemænd, der faktisk er blevet forfremmet i den pågældende forfremmelsesrunde, og hvorvidt det er hensigtsmæssigt at iværksætte en sådan procedure, eller hvorvidt der kun skal klages over ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point eller om udfærdigelse af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet.

115 Som tidligere anført, er det sikkert, at ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point og om udarbejdelse af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet, reelt er snævert forbundne, selv om de faktisk kan adskilles retligt og være genstand for særskilte annullationspåstande således som i denne sag. Offentliggørelsen af den nævnte liste gør det imidlertid ikke muligt for de pågældende tjenestemænd at få fuldstændigt kendskab til den retsakt, der kan skade dem, på grund af den komplekse måde, hvorpå forfremmelsesproceduren afsluttes.

116 I øvrigt viser forfremmelsesåret 2003, at der kan forløbe et vist antal dage mellem datoen for offentliggørelse af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet, og den dato, hvor tjenestemanden kan konsultere sine forfremmelsesakter på Sysper 2. Dette misforhold forklares med den tid, det tager den kompetente tjenestegren at opdatere den pågældende database og indføre oplysningerne om alle de af forfremmelsesrunden berørte tjenestemænd, i alt 14 000 i 2003. Den nødvendige opdateringstid kendes åbenbart ikke nøjagtigt ved offentliggørelsen af den ovennævnte liste i Meddelelser fra Administrationen, som i 2003 ikke indeholder nogen angivelse heraf.

117 Selv om det er rimeligt at antage, at den pågældende tjenestemand, således som sagsøgeren i denne sag, får kendskab til sit samlede antal point og deres vurdering inden for fristen på tre måneder for indgivelse af en klage, beskærer den nødvendige tid til opdatering af de individuelle forfremmelsesakter på databasen Sysper 2 på samme vis den tid, som tjenestemanden gives til at forberede sig og indbringe sin klage, hvis man antager, at der er et dobbelt udgangspunkt for denne frist, når den berørte både anfægter ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet, og om fastsættelse af det samlede antal point.

118 Under disse omstændigheder må det antages, at udgangspunktet for fristen på tre måneder for indgivelse af en klage mod både ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet, og om fastsættelse af det samlede antal point ud fra hensyn til retssikkerheden, ligebehandling og god forvaltningsskik må fastsættes til den dato, hvor tjenestemanden får kendskab til sine opdaterede individuelle forfremmelsesakter på databasen Sysper 2.

119 Det skal herved bemærkes, at Kommissionen i sit svar på Rettens spørgsmål har præciseret, at opslag i denne database »spores« elektronisk af sikkerhedshensyn, og at en »adgangsprotokol« dermed gør det muligt at registrere opslagenes dato og ophavsmændene.

120 Endvidere fremgår det af sagsakterne, at Kommissionen i Meddelelser fra Administrationen nr. 82-2003 offentliggjorde et sammenfattende notat om forløbet af forfremmelsesåret 2003, der omfatter et punkt 4 med følgende ordlyd:

»Opdatering af akterne i Sysper 2

Forfremmelsesudvalgenes forslag om tildeling af point, der er stadfæstet af [ansættelsesmyndigheden], findes nu i hver tjenestemands akter.

I henhold til vedtægtens artikel 25, som bestemmer, at enhver individuel afgørelse skal meddeles den pågældende tjenestemand, opfordres alle tjenestemænd hermed til at få kendskab til sine akter på Sysper 2.«

121 Selv om denne fremgangsmåde ikke kan ligestilles med en rigtig meddelelse i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, må det med henblik på at forebygge enhver mulighed for en for sen anfægtelse af retlige situationer, der er opstået under forfremmelsesrunden, antages, at tjenestemandens konsultation af sine individuelle forfremmelsespapirer på Sysper 2 skal ske inden for en rimelig frist efter offentliggørelsen af det sammenfattende notat, som ikke desto mindre er en del af Kommissionens praksis inden for forfremmelsesproceduren.

122 I denne sag er det ubestridt, at sagsøgeren fik kendskab til fastsættelsen af sit samlede antal point og deres vurdering ved at konsultere sine opdaterede individuelle forfremmelsespapirer på Sysper 2 den 16. december 2003 eller før datoen for offentliggørelsen af det sammenfattende notat, og at han indgav sin klage over både ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet, og om fastsættelsen af det samlede antal point den 12. februar 2004, hvorved han overholdt fristen herfor.

123 Denne klage blev afslået ved ansættelsesmyndighedens afgørelse af 15. juni 2004, som blev meddelt sagsøgeren den efterfølgende dag. Sagsøgeren har anlagt nærværende sag den 22. juli 2004 eller inden for fristen på tre måneder i vedtægtens artikel 91, stk. 3.

124 Det følger af ovenstående betragtninger, at den foreliggende sag skal antages til realitetsbehandling.

Realiteten

1. Ulovlighedsindsigelserne mod visse bestemmelser i DGE 43 og DGE 45

125 Sagsøgeren har for det første anfægtet lovligheden af artikel 2 i DGE 43 og artikel 3, 6, 7, 9, 10, 12 og 13 i DGE 45. Han har i det væsentlige understreget, at MP ikke er af afgørende karakter, den manglende pligt til at begrunde tildelingen af PP, den manglende hensyntagen til retten til forsvar og ineffektiviteten i klager i henhold til artikel 13 i DGE 45. Sagsøgeren har for det andet fremsat en ulovlighedsindsigelse mod artikel 6 og 7 i DGE 45 fortolket i lyset af Meddelelser fra Administrationen nr. 99-2002. Sagsøgeren er af den opfattelse, at disse bestemmelser begrænser generaldirektoraternes skønsbeføjelser for så vidt angår tildelingen af PPGD, og at de forhindrer dem i at foretage en nyttig sammenligning mellem tjenestemændenes fortjenester. Sagsøgeren har for det tredje anført, at artikel 12 i DGE 45 er ulovlig. Denne artikel er i modsætning til sin ordlyd ikke en overgangsbestemmelse, giver ikke ancienniteten i lønklassen en altafgørende vægt, fastsætter ikke kriterierne for tildeling af OPPFU og betror med urette forfremmelsesudvalgene at tildele dem. Sagsøgeren har for det fjerde fremsat en ulovlighedsindsigelse mod artikel 9 og bilag I, punkt 1-3, 5 og 6, i DGE 45. Disse bestemmelser fører til en overvurdering af visse præstationer og tilsidesætter ligebehandlingen mellem tjenestemændene. Sagsøgeren har for det femte anfægtet lovligheden af artikel 7, stk. 2, i DGE 45, som favoriserer de tjenestemænd, der er ansat i små generaldirektorater.

Den første ulovlighedsindsigelse mod artikel 2 i DGE 43 og artikel 3, 6, 7, 9, 10, 12 og 13 i DGE 45

126 Sagsøgeren har fremsat en ulovlighedsindsigelse mod artikel 2 i DGE 43 og artikel 3, 6, 7, 9, 10, 12 og 13 i DGE 45 under henvisning til vedtægtens artikel 25 og 26 samt artikel 45, som garanterer ligebehandling, forfremmelse i henhold til fortjeneste, ret til en karriere og sammenligning af fortjenester. Sagsøgeren har ligeledes påberåbt sig retten til god forvaltningsskik og til en upartisk og retfærdig proces samt retten til at blive hørt.

MP’s påståede ikke-afgørende karakter

– Parternes argumenter

127 Sagsøgeren har anført, at hovedparten af tjenestemændene i Juridisk Tjeneste modtog mellem 13 og 16 MP. Forfremmelserne blev derfor ikke afgjort efter fortjeneste, således som det fremgår af de udtalelser, der er nævnt i vedtægtens artikel 45. Forfremmelserne følger af det antal PP, der kan tildeles med op til 21 point. Disse point fordeles imidlertid uafhængigt af fortjeneste. Dette indebærer en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af principperne om, at forfremmelse bygger på fortjeneste, ret til en karriere og sammenligningen af fortjenester, der er sikret i vedtægtens artikel 45.

128 Kommissionen har svaret, at PP belønner fortjenester, og at de forbedrer Kommissionens evne til at sondre mellem tjenestemændene i henhold til deres kvalifikationer.

– Rettens bemærkninger

129 I henhold til vedtægtens artikel 45, stk. 1, forfremmer ansættelsesmyndigheden efter en sammenligning af tjenestemændenes fortjenester og de afgivne udtalelser om dem.

130 Fortjenesten er således det væsentlige kriterium for forfremmelse, og der kan kun subsidiært tages hensyn til andre kriterier, såsom alder, anciennitet i lønklassen eller i tjenestegrenen (Domstolens dom af 14.7.1983, sag 9/82, Ohrgaard og Delvaux mod Kommissionen, Sml. s. 2379, præmis 19, og dommen i sagen Vainker mod Parlamentet, nævnt i præmis 101 ovenfor, præmis 16 og 17, Rettens dom af 18.9.2003, sag T-241/02, Callebaut mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 191, og II, s. 1061, præmis 44, og af 10.6.2004, sag T-330/03, Liakoura mod Rådet, Sml. Pers. I-A, s. 191, og II, s. 859, præmis 49). I øvrigt skal ansættelsesmyndigheden foretage ovennævnte sammenligning med omhu og upartiskhed i tjenestegrenens interesse og i overensstemmelse med princippet om ligebehandling af tjenestemænd (Rettens domme af 30.11.1993, sag T-76/92, Tsirimokos mod Parlamentet, Sml. II, s. 1281, præmis 21, og sag T-78/92, Perakis mod Parlamentet, Sml. II, s. 1299, præmis 16, dom af 5.11.2003, sag T-240/01, Cougnon mod Domstolen, Sml. Pers. I-A, s. 263, og II, s. 1283, præmis 70, af 28.9.2004, sag T-216/03, Tenreiro mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 245, og II, s. 1087, præmis 68, og af 15.9.2005, sag T-132/03, Casini mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 53).

131 Ansættelsesmyndigheden har inden for de således definerede rammer en vid skønsbeføjelse. Ansættelsesmyndigheden kan foretage sammenligningen af kvalifikationerne i henhold til den procedure eller fremgangsmåde, den finder mest hensigtsmæssig (dommen i sagen Tsirimokos mod Parlamentet, nævnt i præmis 130 ovenfor, præmis 16, dommen i sagen Perakis mod Parlamentet, nævnt i præmis 130 ovenfor, præmis 14, dommen i sagen Cougnon mod Domstolen, nævnt i præmis 130 ovenfor, præmis 62, og dommen i sagen Tenreiro mod Kommissionen, nævnt i præmis 130 ovenfor, præmis 68).

132 DGE 43 og DGE 45 indførte fra forfremmelsesåret 2003 og med henblik på at muliggøre en mere objektiv og lettere sammenligning end tidligere mellem de tjenestemænd, der kunne forfremmes, en forfremmelsesordning, der bygger på kvantificering af fortjenester kendetegnet ved, at tjenestemændene årligt tildeles MP og PP.

133 Det skal først og fremmest understreges, at denne nye ordning styrker den forbindelse, som vedtægtens artikel 45 har indført, mellem den periodiske evaluering af tjenestemænd og forfremmelsen. Det følger således af artikel 2, stk. 1, tredje afsnit, i DGE 45, sammenholdt med Meddelelser fra Administrationen nr. 99-2002, at hver tjenestemand modtager en samlet karakter mellem 0 og 20, som derefter i princippet omdannes til MP, der kan anvendes med henblik på forfremmelse. Endvidere bestemmer artikel 10, stk. 2, i DGE 45, at en tjenestemand for at kunne forfremmes skal have opnået mindst 10 MP i sin seneste KUR. I øvrigt bestemmer artikel 6, stk. 4, litra b), tredje afsnit, i DGE 45, at tjenestemænd, hvis KUR indeholder vurderingen »mangelfuldt« eller »utilfredsstillende«, ikke tildeles PP.

134 Det bemærkes dernæst, at artikel 3 i DGE 45, der har overskriften »Forfremmelsesgrunde«, således præciserer, at »[d]et vigtigste element [er] det antal [MP] og [PP], som den enkelte tjenestemand har samlet i løbet af de(t) foregående år«. Det er sammenlægningen af MP og PP, der gør det muligt for tjenestemændene at nå eller komme over forfremmelsestærsklen. PP er ikke i sig selv afgørende for en tjenestemands forfremmelse.

135 Det skal endelig og særligt understreges, at artikel 2, stk. 1, andet afsnit, i DGE 43 klart siger, at »[b]åde [MP] og [PP] skal belønne fortjeneste, og tildelingen af [PP] skal altid begrundes ud fra fortjeneste«.

136 For så vidt angår PP bestemmer artikel 6, stk. 4, litra a) og b), i DGE 45, at der højest kan tildeles 10 PPGD. Ifølge artikel 6, stk. 3, i DGE 45 har disse point til formål at belønne de tjenestemænd, der har nået deres individuelle mål, for at have gjort en særlig indsats og opnået fremragende resultater som beskrevet i deres KUR. Endvidere udelukker angivelsen af vurderingerne »mangelfuldt« eller »utilfredsstillende« i KUR, således som allerede anført (jf. præmis 133 ovenfor), enhver mulighed for, at den pågældende tjenestemand kan tildeles PP.

137 Artikel 9 og bilaget i DGE 45 bestemmer, at der kan tildeles 1 eller 2 PPSO. De har til formål at adskille de medlemmer af personalet, som succesfuldt har gennemført supplerende opgaver i institutionens interesse. Disse opgaver består i aktiviteter som »underviser/forelæser« eller forskellige bidrag til organisationen af udvælgelsesprøver eller paritetiske organer. Det skal anføres, at KUR omfatter en særlig rubrik til opregning af sådanne opgaver.

138 I det omfang PPGD og PPSO ligeledes støttes på fortjeneste, tilsidesætter tildelingen heraf derfor ikke vedtægtens artikel 45 og de ovennævnte principper.

139 Endelig blev der for forfremmelsesåret 2003, som var det første år efter indførelsen af den nye forfremmelsesprocedure, fastsat overgangsordninger i artikel 12, stk. 3, i DGE 45, »således at der kan tages behørigt hensyn til tidligere fortjenester«, hvilke ordninger omfatter tildelingen af OPP (jf. præmis 58 ovenfor). Sagsøgeren har fremsat en ulovlighedsindsigelse, der specifikt vedrører denne bestemmelse, idet han også her har påberåbt sig en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 45. Denne indsigelse må imidlertid af de årsager, der redegøres for i præmis 191 ff. nedenfor, anses for ugrundet.

140 Det følger af ovenstående betragtninger, at det her omhandlede klagepunkt skal forkastes.

Den manglende begrundelse

– Parternes argumenter

141 Sagsøgeren har anført, at DGE 45 uden hensyntagen til vedtægtens artikel 25, andet afsnit, ikke pålægger en pligt til at begrunde forslagene og afgørelserne om tildeling af PPGD, PPSO og OPP. Det er sagsøgerens opfattelse, at denne manglende begrundelse er en kilde til vilkårlighed.

142 Kommissionen har anført, at begrundelsespligten udgør et generelt fællesskabsretligt princip. Kommissionen har heraf udledt, at det ville have været overflødigt at indføre en særbestemmelse i DGE 45. Herudover indebærer dette princip kun, at retsakter, der kan skade tredjemand, skal begrundes, og DGE 45 overholder denne pligt.

– Rettens bemærkninger

143 Retten bemærker, at alle afgørelser, der kan skade tredjemand, i henhold til vedtægtens artikel 25, andet afsnit, skal begrundes. Bestemmelsen indebærer derfor ingen begrundelsespligt for forslag, anbefalinger eller udtalelser, der ikke i sig selv kan skade tredjemand.

144 Hvad angår PPGD undlader artikel 6, stk. 6, i DGE 45 derfor ikke at tage hensyn til vedtægtens artikel 25, andet afsnit, idet den kun pålægger de paritetiske evalueringsudvalg at begrunde deres forslag i tilfælde, hvor de afviger fra generaldirektoraternes forslag. Artikel 9 i DGE 45 tilsidesætter heller ikke denne bestemmelse ved ikke at pålægge forfremmelsesudvalgene at begrunde deres anbefalinger om tildeling af PPSO. Det samme gælder for de forslag, som forfremmelsesudvalgene fremsætter med henblik på at tildele OPPFU på grundlag af artikel 12, stk. 3, litra a), i DGE 45, og for artikel 13, stk. 2, i DGE 45, i henhold til hvilken forfremmelsesudvalgene kun fremsætter en begrundet udtalelse, når de foreslår, at der tildeles APP.

145 Endvidere omfattes generaldirektoraternes afgørelser om tildeling af PPGD, OPPGD og SSPP samt ansættelsesmyndighedens afgørelse om PPSO, OPPFU og APP ikke af vedtægtens artikel 25, andet afsnit, i det omfang der er tale om forberedende retsakter (jf. præmis 90 ff. ovenfor).

146 Som tidligere anført (jf. præmis 90 ff. ovenfor) er den endelige retsakt, hvorved forfremmelsesrunden afsluttes, efter sin art kompleks i den forstand, at den vedrører to særskilte afgørelser, nemlig ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af forfremmelseslisten og ansættelsesmyndighedens afgørelse om fastsættelse af det samlede antal point, hvorpå den første ovennævnte afgørelse støttes. De pågældende tjenestemænd kan alt efter deres situation indgive en klage over den ene eller den anden af disse afgørelser eller over dem begge.

147 Det skal herved bemærkes, at begrundelsespligten opfyldes på forfremmelsesområdet, når ansættelsesmyndigheden begrunder sin afgørelse om afslag på en klage, der er indgivet i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2 (jf. i denne retning Domstolens dom af 30.10.1974, sag 188/73, Grassi mod Rådet, Sml. s. 1099, præmis 11-13, og Rettens dom af 29.9.2005, sag T-218/02, Napoli Buzzanca mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 59).

148 Dette led af anbringendet må følgelig forkastes som ugrundet.

Den manglende hensyntagen i DGE 45 til vedtægtens artikel 26 og retten til forsvar

– Parternes argumenter

149 Sagsøgeren har påstået, at afgørelserne om tildeling af PP udgør resultatet af en procedure, der kan støttes på forhold, som ikke findes i tjenestemandens akter, og som ikke anerkender de berørtes ret til at blive hørt, inden forvaltningen vedtager en retsakt, der kan skade dem. Navnlig træffer ansættelsesmyndigheden afgørelse om administrative klager under en procedure, der ikke er kontradiktorisk. Tildelingen af PP tilsidesætter således retten til forsvar og vedtægtens artikel 26, første afsnit, litra a).

150 Kommissionen har bestridt, at DGE 45 tilsidesætter retten til forsvar og forbuddet mod at tage hensyn til forhold, der ikke findes i tjenestemandens individuelle akter. DGE 45 gør det ikke muligt at tage hensyn til sådanne forhold. Herudover har tjenestemændene mulighed for at blive hørt under forfremmelsesproceduren. Artikel 13 i DGE 45 indfører en klage over afgørelsen om tildeling af PP, inden forfremmelsesproceduren afsluttes. I øvrigt kan en forfremmelsesprocedure ikke sammenlignes med »åbne« procedurer »mod en person«. Retspraksis om retten til at blive hørt inden