Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 20. juni 1991. - HAUPTZOLLAMT KARLSRUHE MOD GEBRUEDER HEPP GMBH & CO KG. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: BUNDESFINANZHOF - TYSKLAND. - TOLDVAERDI - INDKOEBSKOMMISSION. - SAG C-299/90.



Samling af Afgørelser 1991 side I-04301



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Artikel 3, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldvaerdi (EFT L 134, s. 1, herefter benaevnt "grundforordningen"), lyder saaledes:

"Toldvaerdien af de indfoerte varer fastsat i henhold til denne artikel er transaktionsvaerdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne, ved salg til eksport til Faellesskabets toldomraade og justeret i henhold til artikel 8, ..."

2. Forordningens artikel 8, stk. 1, litra a), nr. i), bestemmer, at ved fastsaettelse af toldvaerdien i henhold til artikel 3 laegges der til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indfoerte varer, provision og maeglerhonorar, dog ikke indkoebsprovision, i den udstraekning, disse udgifter afholdes af koeberen, men ikke er indbefattet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for varerne.

3. Begrebet "indkoebsprovision" er i artikel 8, stk. 4, defineret som "beloeb, som en importoer betaler sin agent for en tjenesteydelse, som har bestaaet i, at denne har repraesenteret ham ved indkoeb af de varer, der skal vaerdiansaettes".

4. Hovedsagen drejer sig om anvendelsen af disse begreber paa foelgende faktiske omstaendigheder: Sagsoegeren i hovedsagen, selskabet Hepp, indfoerte fra 1983 til 1986 varer fra Fjernoesten med et schweizisk selskab, Novimex, som mellemmand. Hepp havde i 1982 indgaaet en aftale med Novimex, hvorefter sidstnaevnte koebte varerne i eget navn, men for Hepp' s regning. Novimex leverede derpaa varerne til Hepp mod betaling af en indkoebsprovision paa 6-7% og godtgoerelse af udlaeg. Ved hver transaktion anfoerte Novimex i fakturaen til Hepp prisen fra handelen med producenten. Provisionerne blev faktureret saerskilt.

5. I toldangivelserne anfoerte Hepp Novimex i rubrikken "saelger" og vedlagde Novimex' fakturaer som dokumentation uden at naevne den aftalte provision. Sagsoegte i hovedsagen, Hauptzollamt Karlsruhe, fastsatte i foerste omfang varernes toldvaerdi paa baggrund af disse angivelser i medfoer af grundforordningens artikel 3. Efter en kontrol besluttede Hauptzollamt imidlertid at indregne provisionerne i toldvaerdien og efteropkraeve told. Denne afgoerelse er genstanden for hovedsagen.

Spoergsmaal 1

6. Bundesfinanzhof, som sagen er indbragt for, har forelagt foelgende spoergsmaal som det foerste:

"Hvilken aftale skal anses for salg i henhold til artikel 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldvaerdi, saafremt der medvirker en indkoebskommissionaer, der handler i eget navn, men for tredjemands regning?"

7. Bundesfinanzhof, den tyske regering, Kommissionen og parterne i hovedsagen er enige om, at begrebet salg i grundforordningens artikel 3 ikke skal fortolkes paa grundlag af de forskellige civilretlige regler, der finder anvendelse, men derimod skal gives et ensartet indhold af hensyn til kravet om ensartethed i fortolkningen af faellesskabsretten. Der er ligeledes enighed om, at der skal tages hensyn til de krav, som foelger af international handelspraksis.

8. Der er imidlertid ikke enighed om, mellem hvilke aftaleparter der foreligger et salg i henhold til artikel 3.

9. Efter den tyske regerings opfattelse maa det i foerste omgang laegges til grund, at mellemmanden har koebt varerne af producenten i eget navn, og saaledes selv er blevet part i den salgsaftale, som er indgaaet af sidstnaevnte. Det er herved uden betydning, at han ikke agtede at handle for egen regning, men for tredjemands regning, nemlig sagsoegeren i hovedsagen. Der er saaledes her tale om et foerste salg i henhold til grundforordningens artikel 3.

10. Herudover er mellemmanden ifoelge den tyske regering ogsaa part i en aftale om forretningsfoerelse/vaerksleje, som skal betragtes som et "salg" i den naevnte bestemmelses forstand, idet aftalen paa baggrund af den noedvendige vide fortolkning af begrebet har de vaesentligste kendetegn for et salg, som bestaar i at overdrage ejendomsretten til en vare mod betaling, og da aftalens formaal er levering af varen inden for Faellesskabets omraade.

11. Efter den tyske regerings opfattelse er der altsaa i det foreliggende tilfaelde tale om to successive transaktioner, som opfylder betingelserne i artikel 3, og importoerens betaling af provision er foelgelig sket som en betaling fra koeber til saelger. Situationen svarer saaledes til situationen i Unifert-sagen (1), hvor Domstolen udtalte, at en saadan provision skulle indregnes i toldvaerdien.

12. Jeg foreslaar, at den tyske regerings opfattelse ikke tiltraedes, og det af foelgende grunde.

13. Selv om forordning nr. 1224/80 ikke indeholder nogen definition af begrebet "salg", indeholder den dog en definition af begrebet "indkoebsprovision". Herved forstaas som naevnt

"beloeb, som en importoer betaler sin agent for en tjenesteydelse, som har bestaaet i, at denne har repraesenteret ham ved indkoeb af de varer, der skal vaerdiansaettes".

14. Den tyske formulering "dass er fuer ihn taetig wird" (direkte oversat: "at han handler for ham") synes efter min opfattelse vagere end formuleringerne i de otte andre sprogversioner, nemlig "representing him", "le representer", "rappresentarlo" etc., som snarere svarer til den tyske formulering "dass er ihn vertritt". Naar en enkelt sprogversion anvender et lidt afvigende begreb, maa man efter min opfattelse anvende det begreb, som er indeholdt i alle de andre versioner, det vil her sige begrebet "repraesentation".

15. Da kommissionaeren saaledes repraesenterer importoeren i forbindelse med koebet af varen, maa salgsaftalen anses for indgaaet mellem producenten (eller leverandoeren) og importoeren.

16. Dette raesonnement kan ogsaa findes i den forklarende bemaerkning 2.1 fra Det Tekniske Udvalg for Toldvaerdi (2), som efter min opfattelse maa tillaegges stor betydning. Det tekniske udvalg blev oprettet ved artikel 18 i "aftale om anvendelsen af artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel", udfaerdiget i Genève den 12. april 1979 og godkendt ved Raadet for De Europaeiske Faellesskabers afgoerelse af 10. december 1979 om indgaaelse af de multilaterale aftaler, der er resultatet af handelsforhandlingerne 1973-1979 (EFT 1980 L 71, s. 1). Det Tekniske Udvalg for Toldvaerdi er under Toldsamarbejdsraadets auspicier og bestaar af repraesentanter fra alle de lande, der er part i Genève-aftalen. I henhold til bilag II til aftalen har det tekniske udvalg til opgave "paa teknisk plan at sikre ensartet fortolkning og anvendelse" af aftalen. Udvalgets udtalelser, som blandt andet kan gives i form af forklarende bemaerkninger, vedtages med et kvalificeret flertal paa mindst to tredjedele af de tilstedevaerende medlemmer. Selv om disse udtalelser kun har karakter af responsa, er de dog udtryk for den opfattelse, som indtages af flertallet af sagkyndige i de lande, som deltager i verdenshandelen. Det ville saaledes kunne medfoere ganske alvorlige problemer, hvis Faellesskabet anvendte en fortolkning, der er i strid med en saadan udtalelse, og Faellesskabet boer kun goere dette, saafremt meget tungtvejende grunde taler herfor.

17. Bilag I til Genève-aftalen indeholder en fortolkende bemaerkning til aftalens artikel 8, som giver en definition af begrebet indkoebsprovision, der er identisk med den, der findes i artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 1224/80.

18. Lad mig gaa over til at se paa, hvad det tekniske udvalgs forklarende bemaerkning 2.1 siger. Den giver foerst en generel definition, hvorefter

"provision og maeglerhonorar er vederlag, som betales til mellemmaend for deres medvirken ved indgaaelsen af salgsaftalen" (punkt 2) (3)

Det udtales videre, at

"kommissionaeren (ogsaa betegnet som 'agent' eller mellemmand) er en person, der koeber eller saelger varer, eventuelt i eget navn, men altid for en kommittents regning. Han medvirker ved indgaaelsen af salgsaftalen, idet han herved enten repraesenterer koeberen eller saelgeren".

19. Efter at det er fastslaaet, at kommissionaerens vederlag er en provision, der almindeligvis udgoer en procentsats af varernes pris, foretages der i den forklarende bemaerkning dernaest en sondring mellem salgskommissionaerer og indkoebskommissionaerer. Sidstnaevnte beskrives som

"personer, der handler for regning af koeberne, som de yder diverse tjenester, saasom at opsoege leverandoerer, meddele saelgeren koeberens oensker, indhente vareproever og afproeve varer, ligesom de eventuelt ogsaa soerger for forsikring, transport, oplagring og levering af varerne (punkt 9). Indkoebskommissionaererne modtager almindeligvis et vederlag i form af en indkoebsprovision, som betales af importoeren, uafhaengigt af betalingen af prisen for de af denne koebte varer (punkt 10). Den saaledes af koeberen af de indfoerte varer betalte provision skal i medfoer af artikel 8, stk. 1, litra a), nr. i), ikke laegges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for 'varerne' " (punkt 11).

Afslutningsvis anfoerer udvalget, at det

"ved fastsaettelsen af transaktionsvaerdien af de indfoerte varer (vil) dreje sig om heri at indregne koeberens udgifter til provision og maeglerhonorarer med undtagelse af indkoebsprovisionen. I lyset heraf afhaenger spoergsmaalet om, hvorvidt der til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, skal laegges udgifter, som koeberen har haft, men som ikke er indeholdt i prisen, i sidste ende af de funktioner, som mellemmanden har udoevet, og ikke af, hvorledes han er betegnet (som kommissionaer eller maegler)" (punkt 15).

20. Den forklarende bemaerkning giver en fuldstaendig redegoerelse for de regler, der finder anvendelse, og jeg kan ikke se nogen grund til, at faellesskabsretten skulle goere det noedvendigt at naa frem til et andet resultat. I det foreliggende tilfaelde har de anvendelige faellesskabsbestemmelser, nemlig Raadets forordning nr. 1224/80 og Kommissionens gennemfoerelsesforordninger, udtrykkeligt til formaal at opfylde Faellesskabets forpligtelse til "at sikre, at dets bestemmelser om toldvaerdi er i overensstemmelse med bestemmelserne i (aftalen)" om anvendelse af artikel VII i GATT (jf. den femte betragtning til forordning nr. 1224/80).

21. Den forklarende bemaerkning bekraefter foerst det, som generaladvokat Tesauro allerede understregede i punkt 10 i sit forslag til afgoerelse i Unifert-sagen (Sml. 1990 I, s. 2287), nemlig at det i foerste omgang maa fastslaas, hvilken funktion mellemmanden reelt har haft. Hvis han udelukkende har handlet for koeberens regning, har han deltaget i indgaaelsen af salgsaftalen og herved repraesenteret koeberen, og aftalen er saaledes indgaaet mellem producenten/leverandoeren og importoeren/koeberen.

22. Det fremgaar desuden af den tekniske bemaerkning, at dette ogsaa er tilfaeldet, selv om kommissionaeren koeber varen i eget navn.

23. Der kan saaledes ikke i forbindelse med anvendelsen af artikel 3 i grundforordningen sondres mellem repraesentation i traditionel forstand, som er en aaben repraesentation, og "skjult" (4) repraesentation, som er genstanden for hovedsagen. De to former for retlige relationer er nemlig i det vaesentlige ens i oekonomisk henseende, og den sidstnaevnte synes at vaere ganske hyppigt forekommende i den internationale handel, som de bestemmelser, der skal fortolkes, har til formaal at lette. Det fremgaar saaledes af praeamblen til aftalen om anvendelsen af artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel, at "toldvaerdien boer ansaettes efter enkle og rimelige kriterier, der er forenelige med handelspraksis".

24. I den sjette betragtning til grundforordningen anfoeres det, at "formaalet med (forordningen) er at fremme verdenshandelen ved at indfoere et retfaerdigt, ensartet og neutralt system til ansaettelse af toldvaerdien, som udelukker anvendelse af vilkaarlige eller fiktive toldvaerdier; saaledes skal toldvaerdien ansaettes ifoelge kriterier, som er i overensstemmelse med handelspraksis".

25. Det er klart, at man ikke ville kunne naa et saadant maal, hvis man foretog en ren formel sondring mellem to former for retlig status - nemlig som henholdsvis "erklaeret" og "skjult" repraesentant - der i det vaesentlige er ens i oekonomisk henseende. Situationen for disse to former for repraesentanter er nemlig grundlaeggende forskellig fra en koebers situation, for saa vidt som de ikke baerer nogen risiko i forbindelse med handelen.

26. Det foelger af det saaledes anfoerte, at hverken transaktionen mellem Novimex og Hepp eller transaktionen mellem Novimex og producenten skal anses for salg i henhold til grundforordningens artikel 3, saaledes som det er gjort gaeldende af Kommissionen - med stoette fra Hepp under den mundtlige forhandling. Den relevante transaktion med henblik paa anvendelsen af artikel 3 er derimod den, som er indgaaet mellem Hepp og producenten med Novimex som mellemmand.

27. Den tyske regering har gjort gaeldende, at der ikke bestaar noget kontraktforhold mellem Hepp og producenten. Formelt kan dette ikke bestrides. Den tyske regering har imidlertid selv understreget noedvendigheden af at undgaa en overdreven formalisme paa omraadet og anlaegge en vid fortolkning af begrebet transaktionsvaerdi. I lyset heraf kan man efter min opfattelse kun naa frem til det resultat, at salgsaftalen i grundforordningens forstand er indgaaet mellem Hepp og producenten, hvorved Novimex kun har virket som mellemmand.

28. Der kan i oevrigt i den forbindelse henvises til, at et saadant resultat er i fuld overensstemmelse med en af de vaesentlige tendenser i Domstolens praksis, idet Domstolen altid bestraeber sig paa at fastlaegge de oekonomiske realiteter uden hensyntagen til de ofte rent formelle retlige begreber (5).

29. Jeg foreslaar herefter, at spoergsmaal 1 besvares saaledes:

"Naar det er godtgjort, at kommissionaeren, som har handlet i eget navn, i virkeligheden har repraesenteret importoeren og handlet for dennes regning, foreligger der i henhold til artikel 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldvaerdi kun et enkelt salg, nemlig mellem producenten/leverandoeren og importoeren af varen."

Spoergsmaal 2

30. Spoergsmaal 2 er formuleret paa foelgende maade:

"Saafremt spoergsmaal 1 besvares saaledes, at saavel aftalen producent/kommissionaer som aftalen kommissionaer/importoer opfylder betingelserne i artikel 3 i forordning nr. 1224/80, og importoeren har valgt at laegge den pris, der fremgaar af aftalen med kommissionaeren, til grund for fastsaettelsen af toldvaerdien: Skal indkoebsprovisionen da tillaegges den betalte pris?"

31. Paa baggrund af mit forslag til besvarelse af spoergsmaal 1 er det overfloedigt at besvare spoergsmaal 2. Saafremt Domstolen imidlertid paa linje med den tyske regering maatte finde, at der foreligger to salgsaftaler i henhold til grundforordningens artikel 3, maa spoergsmaalet besvares i overensstemmelse med Unifert-dommen, jf. ovenfor, som vedroerte den samme situation, nemlig to successive salg af de samme varer. Herefter kan importoeren vaelge mellem salgsaftalen producent/kommissionaer eller aftalen mellem ham selv og kommissionaeren, men naar han én gang har truffet dette valg, er han bundet heraf (jf. praemis 21 i Unifert-dommen).

32. Den tyske regering er af den opfattelse, at importoeren i det foreliggende tilfaelde har valgt den anden af de to muligheder, og at han maa tage konsekvenserne heraf, nemlig at den relevante pris er prisen i den faktura, som kommissionaeren har udstedt til ham, hvori provisionen er indeholdt, da det fremgaar af den naevnte dom, at har koeberen til saelgeren betalt et beloeb, som er betegnet som "indkoebsprovision", og som er saerskilt faktureret, indgaar dette i den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for de indfoerte varer jf. artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1224/80. Jeg er enig med Bundesfinanzhof i, at dette resultat uomgaengeligt foelger af Unifert-dommen, men kun saafremt der reelt er tale om to successive salg, dvs. at Novimex var koeber og ikke indkoebskommissionaer.

33. Kommissionen har anbefalet en anden loesning. Den er enig i, at importoeren i det foreliggende tilfaelde har valgt den anden transaktion, men den finder, at dette ikke noedvendigvis indebaerer, at indkoebsprovisionen skal indregnes i prisen. Efter Kommissionens opfattelse skal Unifert-dommen nemlig anvendes under hensyntagen til den saerlige rolle, som Novimex har haft, saaledes at provisionen ikke medregnes, da der under de givne faktiske omstaendigheder helt klart er tale om en indkoebsprovision i henhold til artikel 8, stk. 4, i grundforordningen, og en saadan provision indgaar ikke i toldvaerdien i medfoer af artikel 8, stk. 1.

34. Jeg kan ikke tilslutte mig dette raesonnement, da det synes at vaere selvmodsigende. Enten foreligger der to successive salg, og Novimex er i saa fald i relation til den anden transaktion en "normal" saelger, og i dette tilfaelde skal det beloeb, som Novimex modtager, i henhold til Unifert-dommen indregnes i toldvaerdien. Eller ogsaa er Novimex kun kommissionaer, og i saa fald er der ikke tale om flere salg. Det synes tvaertimod selvmodsigende foerst at betragte Novimex som en "normal" koeber/saelger, der er part i to salgsaftaler, for derefter at goere firmaet til kommissionaer for at holde et beloeb udenfor, som vel ikke en gang kan vaere en provision, da Novimex jo var en "normal" saelger.

Spoergsmaal 3

35. Spoergsmaal 3 lyder saaledes:

"Saafremt spoergsmaal 1 besvares saaledes, at der kun foreligger salg i forholdet producent/importoer: Skal indkoebsprovisionen da indregnes i toldvaerdien, saafremt importoeren har anfoert kommissionaeren i rubrikken 'saelger' paa toldvaerdideklarationen og desuden har angivet dennes fakturapris (uden provision)?"

36. Dette spoergsmaal tager udgangspunkt i den besvarelse af spoergsmaal 1, som jeg har foreslaaet. Der er saaledes anledning til at besvare spoergsmaalet. Jeg er her fuldstaendig enig med Kommissionen i, at det ikke kan have nogen betydning for besvarelsen af spoergsmaalet, hvorledes importoeren har udfyldt toldvaerdideklarationen.

37. Det er nemlig klart, at importoeren ikke kan have noget valg, naar der kun foreligger en enkelt relevant transaktion i relation til grundforordningens artikel 3. Den omstaendighed at han har anfoert mellemmanden i rubrikken "saelger" i toldvaerdideklarationen, kan ikke aendre den retlige situation, som foelger af grundforordningens bestemmelser. Det samme gaelder den omstaendighed, at han som bilag til deklarationen vedlagde den faktura, som kommissionaeren havde udstedt til ham, og ikke fakturaen fra producenten til kommissionaeren. Der er her tale om to problemer, der drejer sig om opfyldelse af formkrav og ikke kan aendre den grundlaeggende retlige situation, nemlig at der kun foreligger en enkelt transaktion i artikel 3' s forstand, og at importoeren ikke har nogen valgmulighed.

38. Kommissionen har med rette henvist til, at den blanket til toldvaerdideklarationen, som er vist i bilag I til forordning nr. 1496/80 (6), under alle omstaendigheder kun indeholder en rubrik med overskriften "saelger" og altsaa ikke giver klarereren mulighed for at redegoere for den saerlige situation, der goer sig gaeldende for kommissionaeren, som ganske vist har leveret varerne til klarereren, men kun har virket som mellemmand. Efter Kommissionens opfattelse kan denne administrative praksis ikke laegges klarereren til last.

39. Hvis Bundesfinanzhof er overbevist om, at Novimex ikke var koeber, men en kommissionaer, der repraesenterede Hepp "ved indkoeb af de varer, der skal vaerdiansaettes", er de til Novimex udbetalte beloeb altsaa at betragte som indkoebsprovision i henhold til artikel 8, stk. 4, i grundforordningen, og de kan ikke indregnes i toldvaerdien i medfoer af artikel 8, stk. 1, som er bekraeftet ved artikel 3 i forordning nr. 1495/80 (7), jf. ovenfor, hvorefter indkoebsprovision ikke skal medregnes i toldvaerdien, saafremt den er adskilt fra den pris, som faktisk er betalt eller skal betales.

40. Paa linje med Kommissionen og i modsaetning til den tyske regering finder jeg, at Faellesskabets toldvaerdiudvalg i sin konklusion nr. 14 (8) har taget stilling til en faktisk situation, der er identisk med situationen i hovedsagen. Det hedder i konklusionen: "Hvor den pris, der er betalt producenten/leverandoeren, er grundlaget for transaktionsvaerdien i henhold til artikel 3 i forordning (EOEF) nr. 1224/80" - hvilket i henhold til ordlyden af Bundesfinanzhof' s spoergsmaal er tilfaeldet i hovedsagen - "kraeves det normalt af deklaranten i medfoer af artikel 4 i forordning (EOEF) nr. 1496/80, at der for toldvaesenet fremlaegges fakturaen udstedt af producenten/leverandoeren. Imidlertid kan toldvaesenet i lyset af ovennaevnte redegoerelse godtage en faktura (indkoebsprovisionen ikke medregnet) udstedt af agent X, betinget af mulig kontrol".

41. Paa baggrund af det saaledes anfoerte foreslaar jeg - ligesom Kommissionen - at spoergsmaal 3 besvares saaledes:

"Selv naar importoeren har anfoert kommissionaeren i rubrikken 'saelger' i toldvaerdideklarationen og desuden har angivet kommissionaerens fakturapris (uden provision), skal indkoebsprovisionen ikke indregnes i toldvaerdien".

Spoergsmaal 4

42. Spoergsmaal 4 lyder har foelgende ordlyd:

"Saafremt spoergsmaal 1 besvares saaledes, at der foreligger salg i forholdet producent/kommissionaer, men ikke i forholdet kommissionaer/importoer: Hvorledes skal toldvaerdien da fastsaettes i henhold til de faellesskabsretlige toldvaerdiregler, naar importoeren har angivet toldvaerdien som anfoert i spoergsmaal 3?"

43. Paa baggrund af mit forslag til besvarelse af spoergsmaal 1 er det ikke noedvendigt at besvare spoergsmaal 4. De foelgende betragtninger er saaledes subsidiaere.

44. Hvis det laegges til grund, at den relevante transaktion i relation til grundforordningens artikel 3 er aftalen mellem producenten og kommissionaeren, er det naturligvis den i forbindelse hermed betalte pris, der skal danne grundlag for toldvaerdien.

45. I saa fald kan de til kommissionaeren betalte beloeb under ingen omstaendigheder betragtes som andet end indkoebsprovision i henhold til grundforordningens artikel 8, stk. 1, litra a), og stk. 4.

46. Af de i forbindelse med min stillingtagen til spoergsmaal 3 anfoerte grunde kan den omstaendighed, at importoeren har udfyldt angivelsen paa den tidligere beskrevne maade, ikke foere til et andet resultat.

Sammenfatning

47. Jeg foreslaar herefter, at de af Bundesfinanzhof forelagte spoergsmaal besvares saaledes:

"1) Naar det er godtgjort, at kommissionaeren, som har handlet i eget navn, i virkeligheden har repraesenteret importoeren og handlet for dennes regning, foreligger der i henhold til artikel 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldvaerdi kun et enkelt salg, nemlig mellem producenten/leverandoeren og importoeren af varen.

2) Selv naar importoeren har anfoert kommissionaeren i rubrikken 'saelger' i toldvaerdideklarationen og desuden har angivet kommissionaerens fakturapris (uden provision), skal indkoebsprovisionen ikke indregnes i toldvaerdien."

(*) Originalsprog: fransk.

(1) Jf. dom af 6.6.1990, sag C-11/89, Unifert, Sml. I, s. 2275.

(2) Jf. bilag 2 til Kommissionens indlaeg: Forklarende bemaerkning 2.1 "Provision og maeglerhonorar i henhold til aftalens artikel 8".

(3) O.a.: Dette og nedenstaaende citater fra den forklarende bemaerkning er her oversat til dansk ad hoc af Domstolens oversaettelsesafdeling.

(4) I henhold til den terminologi, som Hepp har anvendt i sit indlaeg.

(5) Jf. f.eks. Domstolens praksis med hensyn til afgifter med tilsvarende virkning som told eller diskriminerende nationale afgifter, hvor Domstolen som det afgoerende kriterium altid har anvendt afgiftens indvirkning paa samhandelen mellem medlemsstaterne, uden hensyntagen til dens formelle betegnelse, opkraevningsmetoden eller den retlige status for det organ, som afgiften opkraeves til fordel for.

(6) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1496/80 af 11.6.1980 om angivelse af oplysninger angaaende toldvaerdi og om dokumenter, der skal fremlaegges (EFT L 154, s. 16).

(7) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1495/80 af 11.6.1980 om gennemfoerelse af visse bestemmelser i artikel 1, 3 og 8 i grundforordningen (EFT L 154, s. 14).

(8) Konklusion nr. 14, "De Europaeiske Faellesskaber, Toldvaerdi", del C, s. 15.