Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Erstatningssøgsmål – genstand – tilbagebetaling af uberettiget betalt antidumpingtold – de nationale retsinstansers kompetence

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 236, stk. 1)

2. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – skade – årsagsforbindelse

(Art. 288, stk. 2, EF)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – årsagsforbindelse – bevisbyrde

(Art. 288, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. Det tilkommer de nationale myndigheder i deres retsorden at drage konsekvenserne af en erklæring om en antidumpingforordnings ugyldighed, hvilket betyder, at antidumpingtold, der er betalt i henhold til den pågældende forordning, ikke lovligt skulle have været betalt i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 236, stk. 1, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks og i princippet kan være genstand for tilbagebetaling fra toldmyndighederne i henhold til denne bestemmelse, såfremt de betingelser, der er tilknyttet en sådan tilbagebetaling, herunder den, der er fastsat i nævnte artikels stk. 2, er opfyldt.

På trods af indgåelsen af et forlig mellem den angiveligt skadelidte part og de nationale toldmyndigheder betyder fællesskabslovgivningen følgelig, at en påstand om tilbagebetaling af uberettiget betalt antidumpingtold hører under de pågældende nationale retters kompetence. Dette forlig kan ikke skabe en kompetence hos Fællesskabets retsinstanser, der ikke fandtes inden forliget.

(jf. præmis 25 og 26)

2. Det er en forudsætning for Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold og gennemførelsen af kravet om erstatning for det lidte tab i henhold til artikel 288, stk. 2, EF, at en række betingelser skal være opfyldt med hensyn til den retsstridige adfærd, der foreholdes institutionerne, det eventuelle tab samt årsagssammenhængen mellem denne adfærd og det påberåbte tab.

Betingelsen om årsagsforbindelse er uafhængig af betingelsen om den pågældende adfærds ulovlighed. Spørgsmålet, om indførelsen af antidumpingtold ved en endelig forordning er lovlig, er følgelig uden betydning som led i undersøgelsen af betingelsen om årsagssammenhæng mellem den pågældende forordning og det påståede lidte tab som følge af vedtagelsen af denne forordning.

(jf. præmis 40 og 48)

3. De retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, og som artikel 288, stk. 2, EF henviser til, kan ikke påberåbes til støtte for en forpligtelse påhvilende Fællesskabet til at genoprette enhver, nok så fjern, skadelig følge af dets organers adfærd. Betingelsen om årsagsforbindelse fastsat i artikel 288, stk. 2, EF vedrører nemlig tilstedeværelsen af en tilstrækkeligt direkte forbindelse mellem institutionernes adfærd og tabet.

Det er nødvendigt, at nævnte tab rent faktisk er forårsaget af den adfærd, der foreholdes institutionerne. Institutionernes bidrag til det tab, der kræves erstattet, selv om det foreligger, kan være for fjernt som følge af andre personers ansvar, herunder i givet fald appellanternes.

Det skal undersøges, om den skadelidte med risiko for selv at måtte bære tabet på passende måde har søgt at undgå skaden eller begrænse dens omfang. Årsagsforbindelsen kan afbrydes af skadelidtes forsømmelse, eftersom denne adfærd kan vise sig at udgøre en afgørende årsag til tabet.

(jf. præmis 53, 59 og 61)