ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 168/15

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 22. marts 2017 — straffesag mod Ianos Tranca (C-124/16), Tanja Reiter (C-213/16) Ionel Opria (C-188/16) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht München, Landgericht München I)

(Forenede sager C-124/16, C-188/16 og C-213/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - direktiv 2012/13/EU - ret til information under straffesager - ret til at blive informeret om tiltalen - forkyndelse af en strafferetlig kendelse - fremgangsmåde - obligatorisk udpegelse af en befuldmægtiget - tiltalt person uden fast ophold i medlemsstaten og uden fast bopæl - indsigelsesfrist, der løber fra forkyndelsen for den befuldmægtigede))

(2017/C 168/19)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht München, Landgericht München I

Part i hovedsagen

Ianos Tranca (C-124/16), Tanja Reiter (C-213/16) Ionel Opria (C-188/16)

procesdeltager: Staatsanwaltschaft München I

Konklusion

Artikel 2, artikel 3, stk. 1, litra c), og artikel 6, stk. 1 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter, at en tiltalt i en straffesag, der hverken har fast opholdssted i den pågældende medlemsstat eller har fast bopæl i sidstnævnte medlemsstat eller i sit oprindelsesland, er forpligtet til at udpege en befuldmægtiget med henblik på at modtage forkyndelsen af en strafferetlig kendelse, som vedrører ham, og at fristen for at gøre indsigelse mod denne kendelse, inden denne anses for eksigibel, løber fra forkyndelsen af nævnte kendelse for denne befuldmægtigede.

Artikel 6 i direktiv 2012/13 kræver imidlertid i forbindelse med fuldbyrdelsen af den strafferetlige kendelse, at den omhandlede person, så snart vedkommende faktisk har fået kendskab til denne kendelse, stilles på samme måde, som hvis nævnte afgørelse var blevet forkyndt for ham personligt, og han skal bl.a. kunne råde over den fulde indsigelsesfrist, idet han eventuelt genindsættes i tidligere rettigheder.

Det påhviler den forelæggende ret at sikre, at den nationale procedure for genindsættelse i tidligere rettigheder og de betingelser, der knytter sig til anvendelsen af denne procedure, finder anvendelse i overensstemmelse med disse krav, og at denne procedure således muliggør en effektiv udøvelse af de rettigheder, som nævnte artikel 6 fastsætter.

(1) EUT C 260 af 18.7.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 161/5

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 30. marts 2017 — VG Čistoća d.o.o. mod Đuro Vladika, Ljubica Vladika (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Općinski sud u Velikoj Gorici — Kroatien)

(Sag C-335/16) (1)

((»Præjudiciel forelæggelse - miljø - affald - direktiv 2008/98/EF - dækning af omkostningerne ved affaldshåndtering - forureneren betaler-princippet - begrebet »affaldsindehaver« - pris opkrævet for affaldshåndtering - særligt gebyr til finansiering af kapitalinvesteringer))

(2017/C 161/06)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Općinski sud u Velikoj Gorici

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VG Čistoća d.o.o.

Sagsøgt: Đuro Vladika, Ljubica Vladika

Konklusion

Artikel 14 og artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver skal fortolkes således, at de på EU-rettens nuværende udviklingstrin ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der med henblik på finansiering af en ordning med håndtering og bortskaffelse af dagrenovation fastsætter en pris, der beregnes på grundlag af et skøn over den affaldsmængde, der frembringes af brugerne af ordningen, og ikke på grundlag af den affaldsmængde, som disse rent faktisk frembringer og overlader til indsamling, samt foreskriver, at brugerne som affaldsindehavere skal betale et yderligere gebyr, hvis overskud skal finansiere de kapitalinvesteringer, som er nødvendige til behandling af affald, herunder genanvendelse heraf. Det påhviler imidlertid den forelæggende ret på grundlag af de faktiske og retlige omstændigheder, som den har fået forelagt, at efterprøve, om dette ikke fører til, at visse »indehavere« pålægges udgifter, der er klart uforholdsmæssige i forhold til de affaldsmængder eller til karakteren af det affald, som disse kan frembringe. Den nationale ret kan herved navnlig tage hensyn til kriterier knyttet til typen af de ejendomme, som bebos af brugerne, til arealet og anvendelsen af disse ejendomme, »indehavernes« produktionskapacitet, rumfanget af de beholdere, der er stillet til rådighed for brugerne, samt indsamlingshyppigheden, eftersom disse parametre er egnede til direkte at påvirke omkostningerne ved håndtering af affaldet.

(1) EUT C 296 af 16.8.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 161/4

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 30. marts 2017 — Verband Sozialer Wettbewerb eV mod DHL Paket GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-146/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - urimelig handelspraksis - reklame i et trykt medie - udeladelse af væsentlige oplysninger - adgang til disse oplysninger via det websted, hvormed de pågældende produkter distribueres - produkter, som sælges af den person, der har offentliggjort annoncen, eller af tredjemænd))

(2017/C 161/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Verband Sozialer Wettbewerb eV

Sagsøgt: DHL Paket GmbH

Konklusion

Artikel 7, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 skal fortolkes således, at en annoncereklame som den i hovedsagen omhandlede, der henhører under begrebet »købsopfordring« som omhandlet i dette direktiv, kan opfylde den oplysningspligt, der er fastsat i denne bestemmelse. Det påhviler den forelæggende ret i det enkelte tilfælde at undersøge dels, om begrænsningerne i rum i reklameteksten begrunder, at oplysninger om leverandøren kun stilles til rådighed på platformen for onlinesalg, dels, hvor det er relevant, om de oplysninger, der kræves i det nævnte direktivs artikel 7, stk. 4, litra b), vedrørende platformen for onlinesalg, gives nemt og hurtigt.

(1) EUT C 243 af 4.7.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 161/4

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 30. marts 2017 — József Lingurár mod Miniszterelnökséget vezető miniszter (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kúria — Ungarn)

(Sag C-315/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fælles landbrugspolitik - finansiering over ELFUL - støtte til landdistriktudvikling - Natura 2000-betalinger - fordel forbeholdt privatpersoner - skovområde, der er delvis statslig ejendom))

(2017/C 161/05)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Kúria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: József Lingurár

Sagsøgt: Miniszterelnökséget vezető miniszter

Konklusion

Artikel 42, stk. 1, første punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) skal fortolkes således, at når et skovområde, der er berettiget til Natura 2000-støtte, ejes delvis af staten og delvis af en privat ejer, skal der tages hensyn til forholdet mellem den del af dette område, der ejes af staten, og den del, der tilhører denne private ejer, ved beregningen af den støtte, som tilkommer nævnte private ejer.

(1) EUT C 296 af 16.8.2016.
3)

Artikel 267, stk. 3, TEUF skal fortolkes således, at en ret, der træffer afgørelse i sidste instans, kan undlade at forelægge et præjudicielt spørgsmål for Domstolen, når en kassationsappel afvises på grundlag af formalitetsregler, der er særlige for retsplejen ved denne ret, forudsat at ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet overholdes.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/13

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 16. marts 2017 — Bimotor SpA mod Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale II di Torino (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione Tributaria Provinciale di Torino — Italien)

(Sag C-211/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift - princippet om afgiftsneutralitet - national lovgivning, der fastsætter en fast øvre grænse, der begrænser tilbagebetalingen eller modregningen af tilgodehavendet eller af den overskydende merværdiafgift))

(2017/C 151/17)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione Tributaria Provinciale di Torino

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bimotor SpA

Sagsøgt: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale II di Torino

Konklusion

Artikel 183, første afsnit, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der begrænser modregningen af visse former for skattegæld ved merværdiafgiftstilgodehavender til et fastlagt øvre beløb for hvert skatteår, forudsat at den nationale retsorden under alle omstændigheder fastsætter en mulighed for den afgiftspligtige for at få tilbagebetalt hele merværdiafgiftstilgodehavendet inden for en rimelig frist.

(1) EUT C 251 af 11.07.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/13

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. marts 2017 — FlibTravel International SA og Leonard Travel International SA mod AAL Renting SA m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d'appel de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-253/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 96 TEUF - anvendelighed - national lovgivning, der forbyder taxatjenester at stille individuelle pladser til rådighed - national lovgivning, der forbyder taxatjenester at fastsætte deres bestemmelsessted på forhånd - national lovgivning, der forbyder taxatjenester at antaste kunder))

(2017/C 151/18)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: FlibTravel International SA og Leonard Travel International SA

Sagsøgte: AAL Renting SA, Haroune Tax SPRL, Saratax SCS, Ryad SCRI, Taxis Bachir & Cie SCS, Abdelhamid El Barjraji, Abdelouahab Ben Bachir, Sotax SCRI, Mostapha El Hammouchi, Boughaz SPRL, Sahbaz SPRL, Jamal El Jelali, Mohamed Chakir Ben Kadour, Taxis Chalkis SCRL, Mohammed Gheris, Les délices de Fes SPRL, Abderrahmane Belyazid, E.A.R. SCS, Sotrans SPRL, B.M.A. SCS, Taxis Amri et Cie SCS, Aramak SCS, Rachid El Amrani, Mourad Bakkour, Mohamed Agharbiou, Omar Amri, Jmili Zouhair, Mustapha Ben Abderrahman, Mohamed Zahyani, Miltotax SPRL, Lextra SA, Ismael El Amrani, Farid Benazzouz, Imad Zoufri, Abdel-Ilah Bokhamy, Ismail Al Bouhali, Bahri Messaoud & Cie SCS, Mostafa Bouzid, BKN Star SPRL, M.V.S. SPRL, A.B.M.B. SCS, Imatrans SPRL, Reda Bouyaknouden, Ayoub Tahri, Moulay Adil El Khatir, Redouan El Abboudi, Mohamed El Abboudi, Bilal El Abboudi, Sofian El Abboudi, Karim Bensbih, Hadel Bensbih, Mimoun Mallouk, Abdellah El Ghaffouli og Said El Aazzoui

Konklusion

Artikel 96, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på begrænsninger pålagt taxavognmænd som de i hovedsagen omhandlede.

(1) EUT C 260 af 18.7.2016.
1)

Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet og artikel 11a i Bernerkonventionen til værn for litterære og kunstneriske værker af 9. september 1886 i den affattelse, der følger af Parisakten af 24. juli 1971, som ændret den 28. september 1979, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der indebærer, at en samtidig, fuldstændig og uændret transmission af radio- eller fjernsynsudsendelser fra den nationale radio- og fjernsynsorganisation ved hjælp af kabler på det nationale område ikke er underlagt kravet om i henhold til eneretten til at tillade overføring til almenheden at indhente ophavsmandens samtykke, for så vidt som denne udgør en simpel teknisk foranstaltning til overføring, og at ophavsmanden til værket tog hensyn hertil, da denne gav tilladelse til den oprindelige overføring, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Artikel 220, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 af 16. november 2000, skal fortolkes således, at en importør kun kan påberåbe sig en berettiget forventning i henhold til denne bestemmelse, med henblik på at modsætte sig en efterfølgende bogføring af importafgifter, ved at gøre gældende, at han har handlet i god tro, såfremt tre kumulative betingelser er opfyldt. For det første skal det forhold, at afgifterne ikke er blevet opkrævet, bero på en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begået, endvidere skal den fejl, der er begået af myndighederne, være af en sådan karakter, at den ikke med rimelighed kunne forventes at være blevet opdaget af en afgiftspligtig i god tro, og endelig skal den afgiftspligtige have overholdt samtlige gældende bestemmelser vedrørende toldangivelsen. En sådan berettiget forventning foreligger navnlig ikke, når en importør, selv om der er åbenbare grunde til at betvivle korrektheden af et oprindelsescertifikat, ikke efter bedste evne har forhørt sig om omstændighederne ved udstedelsen af dette certifikat for at kontrollere, om denne tvivl var begrundet. En sådan forpligtelse indebærer dog ikke, at en importør generelt er forpligtet til systematisk at kontrollere omstændighederne ved toldmyndighederne i udførselslandets udstedelse af oprindelsescertifikat formular A. Det tilkommer den forelæggende ret under hensyntagen til alle de konkrete forhold i tvisten i hovedsagen at bedømme, om disse tre betingelser er opfyldt i den foreliggende sag.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 144/13

Domstolens dom (Store Afdeling) af 7. marts 2017 — X og X mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil du Contentieux des Étrangers — Belgien)

(Sag C-638/16 PPU) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 810/2009 - artikel 25, stk.1, litra a) - visum med begrænset territorial gyldighed - udstedelse af et visum af humanitære hensyn eller på grund af internationale forpligtelser - begrebet »internationale forpligtelser« - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder - Genèvekonventionen - udstedelse af et visum i tilfælde, hvor der er påvist en risiko for tilsidesættelse af artikel 4 og/eller artikel 18 i chartret om grundlæggende rettigheder - ingen forpligtelse))

(2017/C 144/18)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil du Contentieux des Étrangers

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X og X

Sagsøgt: État belge

Konklusion

Artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 610/2013 af 26. juni 2013, skal fortolkes således, at en ansøgning om visum med begrænset territorial gyldighed, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger af humanitære hensyn på grundlag af visumkodeksens artikel 25 ved bestemmelsesmedlemsstatens repræsentation i et tredjeland med den hensigt ved ankomsten til denne medlemsstat at indgive en ansøgning om international beskyttelse og dernæst opholde sig i nævnte medlemsstat længere end 90 dage inden for en periode på 180 dage, ikke på EU-rettens nuværende udviklingstrin er omfattet af anvendelsesområdet for visumkodeksen, men alene af anvendelsesområdet for national ret.

(1) EUT C 38 af 6.2.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 249/10

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 8. juni 2017 — Sharda Europe B.V.B.A. mod Administración del Estado, Syngenta Agro, SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-293/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - landbrug - markedsføring af plantebeskyttelsesmidler - direktiv 2008/69/EF - artikel 3, stk. 2 - procedure for medlemsstaternes revurdering af godkendte plantebeskyttelsesmidler - frist - uoverensstemmelse mellem de forskellige sprogversioner))

(2017/C 249/13)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sharda Europe B.V.B.A.

Sagsøgt: Administración del Estado, Syngenta Agro, SA

Konklusion

Artikel 3, stk. 2, første afsnit, i Kommissionens direktiv 2008/69/EF af 1. juli 2008 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage clofentezin, dicamba, difenoconazol, diflubenzuron, imazaquin, lenacil, oxadiazon, picloram og pyriproxyfen som aktivstoffer, skal fortolkes således, at for et allerede godkendt plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder et af de i direktivets bilag opførte aktivstoffer, er datoen 31. december 2008, som er fastsat heri, fristen for, hvornår alle aktivstoffer i plantebeskyttelsesmidlet, bortset fra de i bilaget til direktiv 2008/69 nævnte stoffer, skal være optaget på listen i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, for at der opstår en forpligtelse til at foretage den i artikel 3, stk. 2, første punktum, omhandlede revurdering af midlet.

(1) EUT C 305 af 22.8.2016.
1)

Artikel 13 i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om insolvensbehandling skal fortolkes således, at spørgsmålet om, i hvilken form og inden for hvilken frist den, der nyder godt af en handling, som er til skade for alle kreditorerne, skal rejse en indsigelse i medfør af denne artikel for at modsætte sig en sag med henblik på omstødelse af denne handling efter lex fori concursus, og spørgsmålet om, hvorvidt denne artikel også kan anvendes ex officio af den kompetente ret, i givet fald efter udløbet af den frist, der er fastsat for den berørte part, henhører under den processuelle lovgivning for den medlemsstat, på hvis område sagen verserer. Denne lovgivning må imidlertid ikke være mindre gunstig end den, som regulerer tilsvarende situationer, der er underlagt den nationale lovgivning (ækvivalensprincippet), og den må i praksis ikke umuliggøre eller uforholdsmæssigt vanskeliggøre udøvelsen af rettigheder, der er tillagt ved EU-retten (effektivitetsprincippet), hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 249/9

Domstolens dom (Første Afdeling) af 31. maj 2017 — Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) mod Europ-Kommissionen

(Sag C-228/16 P) (1)

((Appel - statsstøtte - afgørelse om at henlægge sagen - Europa-Kommissionens afslag på at behandle appellantens klage - støtte foreligger ikke ved afslutningen af den indledende undersøgelsesfase - rent bekræftende afgørelse - betingelser for, at vedtagelsen af en afgørelse om at henlægge sagen er lovlig))

(2017/C 249/12)

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (ved avocat E. Bourtzalas, dikigoroi A. Oikonomou, E. Salaka, C. Synodinos og C. Tagaras og ved avocat D. Waelbroeck,)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Bouchagiar og É. Gippini Fournier, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets kendelse af 9. februar 2016, DEI mod Kommissionen (T-639/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:77), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

3) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

(1) EUT C 211 af 13.6.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 239/16

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 11. maj 2017 — Bas Jacob Adriaan Krijgsman mod Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Noord-Nederland — Nederlandene)

(Sag C-302/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - luftfart - forordning (EF) nr. 261/2004 - artikel 5, stk. 1, litra c) - kompensation og bistand til passagerer i tilfælde af aflysning af en flyafgang - fritagelse for forpligtelsen til at betale kompensation - transportaftale indgået online via en rejseagent - luftfartsselskab, der i rette tid har givet meddelelse til rejseagenten om ændring af flyveplanen - rejseagent, der har videregivet denne meddelelse til en passager via e-mail ti dage før flyafgangen))

(2017/C 239/20)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Noord-Nederland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bas Jacob Adriaan Krijgsman

Sagsøgt: Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

Konklusion

Artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 skal fortolkes således, at det transporterende luftfartselskab er forpligtet til at udbetale kompensation som fastsat i disse bestemmelser i tilfælde af aflysning af en flyafgang, der ikke er blevet meddelt passageren mindst to uger før det planlagte afgangstidspunkt, herunder såfremt denne transportør mindst to uger før afgangstidspunktet har givet den rejseagent, der har indgået transportaftalen med den berørte passager, meddelelse om aflysningen, og denne passager ikke er blevet informeret af rejseagenten inden for fristen.

(1) EUT C 326 af 5.9.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 239/18

Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. maj 2017 — Association française des entreprises mod Ministre des Finances et des Comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-365/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber i forskellige medlemsstater - direktiv 2011/96/EU - undgåelse af dobbeltbeskatning - supplerende selskabsskattebidrag på 3 %))

(2017/C 239/24)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Association française des entreprises privées (AFEP), Axa SA, Compagnie générale des établissements Michelin SCA, Danone SA, ENGIE SA, tidligere GDF Suez, Eutelsat Communications SA, LVMH Moët Hennessy-Louis Vuitton SE, Orange SA, Sanofi SA, Suez Environnement Company SA, Technip SA, Total SA, Vivendi SA, Eurazeo SA, Safran SA, Scor SE, Unibail-Rodamco SE og Zodiac Aerospace SA

Sagsøgt: Ministre des Finances et des Comptes publics

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2011/96/EU af 30. november 2011 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, som ændret ved Rådets direktiv 2014/86/EU af 8. juli 2014, skal fortolkes således, at den er til hinder for en skatteforanstaltning som den i hovedsagen omhandlede, der er fastsat af et moderselskabs medlemsstat, hvorefter der opkræves en skat i forbindelse med moderselskabets udlodning af udbytte, og hvis beskatningsgrundlag udgøres af størrelsen af det udloddede udbytte, herunder udbyttet hidrørende fra det pågældende selskabs ikke-hjemmehørende datterselskaber.

(1) EUT C 335 af 12.9.2016.