ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. april 2010 — The Queen, M m.fl. mod Her Majesty’s Treasury (anmodning om præjudiciel afgørelse fra House of Lords — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-340/08) (1)

(Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for personer og enheder med tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban - indefrysning af midler og økonomiske ressourcer - forordning (EF) nr. 881/2002 - artikel 2, stk. 2 - forbud mod at stille midler til rådighed for personer opført i forordningens bilag I - rækkevidde - sociale sikringsydelser eller bistandsydelser, der tildeles ægtefællen til en person, der er opført i forordningens bilag I)

(2010/C 161/08)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

House of Lords

Parter i hovedsagen

Sagsøger: The Queen, M m.fl.

Sagsøgt: Her Majesty’s Treasury

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — House of Lords — fortolkning af artikel 2, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 af 27. maj 2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001 om forbud mod udførsel af visse varer og tjenesteydelser til Afghanistan, om styrkelse af flyveforbuddet og om udvidelse af indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer over for Taliban i Afghanistan (EFT L 139, s. 9) — omfanget af forbuddet mod at stille økonomiske ressourcer til rådighed for personer opført i bilag I — sociale sikringsydelser eller social bistand tildelt af staten til en ægtefælle til en sådan person

Konklusion

Artikel 2, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 af 27. maj 2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001 om forbud mod udførsel af visse varer og tjenesteydelser til Afghanistan, om styrkelse af flyveforbuddet og om udvidelse af indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer over for Taliban i Afghanistan, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 561/2003 af 27. marts 2003, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse på sociale sikringsydelser og bistandsydelser, der udbetales af staten til ægtefællen til en person, som er udpeget af den komité, der er oprettet i medfør af afsnit 6 i De Forenede Nationers Sikkerhedsråds resolution 1267 (1999), og er opført i bilag I til nævnte forordning, med senere ændringer, alene med den begrundelse, at ægtefællen bor sammen med den udpegede person og vil eller vil kunne anvende en del af disse ydelser til at betale for varer og tjenesteydelser, som den udpegede person også vil forbruge eller nyde godt af.

(1) EUT C 260 af 11.10.2008.
1)

Artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/44/EF af 6. juli 1998 om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser skal fortolkes således, at den ikke yder nogen patentretlig beskyttelse under omstændigheder som dem, der foreligger i tvisten i hovedsagen, når det patenterede produkt er indeholdt i sojamel, hvor det ikke udøver den funktion, det er patenteret for, men tidligere har udøvet funktionen i den sojaplante, hvoraf dette mel er fremstillet, eller når nævnte produkt eventuelt på ny kan udøve funktionen efter at være blevet isoleret fra melet og indsat i en celle i en levende organisme.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 234/4

Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. juli 2010 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-171/08) (1)

(Traktatbrud - artikel 56 EF og 43 EF - de frie kapitalbevægelser - præferenceaktier (»golden shares«), som den portugisiske stat ejer i Portugal Telecom SGPS SA - restriktioner for erhvervelse af selskabsandele og for driften af et privatiseret selskab - statslig foranstaltning)

2010/C 234/05

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Montaguti, M. Teles Romão og P. Guerra e Andrade, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, som befuldmægtiget, og advogado M. Gorjão Henriques)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 43 EF og 56 EF — den portugisiske stats særlige aktier (»golden shares«) i selskabet Portugal Telecom S.A.

Konklusion

1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF, idet den i Portugal Telecom SGPS SA har opretholdt særlige rettigheder som dem, der er fastsat i selskabets vedtægter, til fordel for staten og andre offentlige organer, tildelt i tilknytning til præferenceaktier (»golden shares«), som staten ejer i Portugal Telecom SGPS SA.

2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger

(1) EUT C 171 af 5.7.2008.
3)

Artikel 7 i direktiv 89/104, som ændret ved aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, skal fortolkes således, at indehaveren af et varemærke ikke kan forbyde en annoncør ved hjælp af et tegn, der er identisk med eller ligner det pågældende varemærke, og som annoncøren uden samtykke fra den pågældende indehaver har valgt som søgeord i forbindelse med en søge- og annonceringsydelse på internettet, at reklamere for videresalg af varer, der er fremstillet af denne indehaver og markedsført i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af indehaveren eller med hans samtykke, medmindre der foreligger en skellig grund i henhold til den pågældende artikels stk. 2, som berettiger den pågældende indehaver til at modsætte sig en sådan reklame, såsom at brugen af det pågældende tegn skaber det indtryk, at der foreligger en økonomisk forbindelse mellem forhandleren og varemærkeindehaveren, eller brugen påfører varemærkets omdømme alvorlig skade. Den nationale ret, som det tilkommer at bedømme, om der foreligger en sådan skellig grund i den sag, der er indbragt for den: — kan ikke fastslå, at annoncen skaber det indtryk, at der foreligger en økonomisk forbindelse mellem forhandleren og varemærkeindehaveren, eller alvorligt skader varemærkets omdømme, på grundlag af den blotte omstændighed, at en annoncør bruger en andens varemærke med tilføjelse af ord, som angiver, at de pågældende varer er genstand for videresalg, såsom »anvendt« eller »brugt« — skal fastslå, at der foreligger skellig grund, såfremt forhandleren uden samtykke fra indehaveren af det varemærke, han gør brug af i reklamen for hans videresalgsvirksomhed, har fjernet angivelsen af dette varemærke på de varer, som den pågældende indehaver har fremstillet og markedsført, og erstattet denne angivelse med en etikette med forhandlerens navn, således at det pågældende varemærke er skjult, og — skal kende for ret, at det ikke kan forbydes en forhandler, som er specialiseret i salg af brugte varer, som er af en anden persons varemærke, at gøre brug af dette varemærke med henblik på reklamering over for offentligheden for sin salgsvirksomhed, som ud over salg af brugte varer under det pågældende varemærke omfatter salg af andre brugte varer, medmindre videresalg af disse øvrige varer, henset til mængden, præsentationen eller den dårlige kvalitet, risikerer alvorligt at forringe det image, som det er lykkedes indehaveren at skabe omkring sit varemærke.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 i Rådets afgørelse 2000/597/EF, Euratom af 29. september 2000 om ordningen for De Europæiske Fællesskabers egne indtægter samt artikel 2, 6, 10, 11 og 17 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter, idet den har nægtet at stille egne indtægter til rådighed for Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber svarende til toldskylden afledt af, at Direzione Compartimentale delle Dogane per le Regioni Puglia e Basilicata i Bari fra den 27. februar 1997 udstedte ulovlige tilladelser til i Taranto at oprette og drive toldlagre af type C efterfulgt af bevillinger til forarbejdning under toldkontrol og aktiv forædling, indtil tilladelserne blev tilbagekaldt den 4. december 2002.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 234/9

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 1. juli 2010 — Sanna Maria Parviainen mod Finnair Oyj (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Helsingin käräjäoikeus — Finland)

(Sag C-471/08) (1)

(Socialpolitik - direktiv 92/85/EØF - beskyttelse af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer - artikel 5, stk. 2, og artikel 11, nr. 1) - kvindelig arbejdstager midlertidigt overført til en anden stilling under sin graviditet - obligatorisk overførsel på grund af fare for egen eller barnets sikkerhed og sundhed - lavere løn end den gennemsnitligt oppebårne løn inden overførslen - tidligere løn bestående af en grundløn og diverse tillæg - beregning af den løn, som den gravide arbejdstager har ret til under sin midlertidige overførsel)

2010/C 234/13

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Helsingin käräjäoikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sanna Maria Parviainen

Sagsøgt: Finnair Oyj

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Helsingin käräjäoikeus — fortolkning af artikel 11, stk. 1, i Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere som er gravide, som lige har født, eller som ammer (EFT L 348, s. 1) — graviditetsbegrundet overførsel af stewardesse, der har udført en pursers opgaver, til arbejde på landjorden, som er dårligere betalt end det arbejde, hun havde før overførslen — bevarelse af samme løn som den før overførslen modtagne løn

Konklusion

Artikel 11, nr. 1), i Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), skal fortolkes således, at en gravid arbejdstager, som i overensstemmelse med dette direktivs artikel 5, stk. 2, på grund af sin graviditet er blevet midlertidigt overført til en stilling, hvor hun udfører andre opgaver end dem, hun udførte inden denne overførsel, ikke kan gøre krav på den løn, som hun gennemsnitligt oppebar inden den nævnte overførsel. Ud over bevarelsen af sin grundløn har en sådan arbejdstager i medfør af den nævnte artikel 11, nr. 1), ret til de lønelementer eller de tillæg, som knytter sig til hendes erhvervsmæssige status, såsom de tillæg, der knytter sig til hendes ledelsesfunktion, hendes anciennitet og hendes erhvervsmæssige kvalifikationer. Mens artikel 11, nr. 1), i direktiv 92/85 ikke er til hinder for anvendelsen af en metode, hvorefter den løn, som skal betales til en sådan arbejdstager, udregnes på grundlag af gennemsnitsværdien af de tillæg, der er ydet på grund af arbejdsvilkårene for alt kabinepersonale i den samme lønklasse i en given referenceperiode, skal en undladelse af at tage de ovennævnte lønelementer eller tillæg i betragtning anses for at være i strid med sidstnævnte bestemmelse.

(1) EUT C 19 af 24.1.2009.
1)

Artikel 49 EF skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, som forbyder reklame over for personer, som er bosiddende i denne medlemsstat, for hasardspil, der afholdes i andre medlemsstater af private foretagender for vindings skyld.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 234/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 1.juli 2010 — Emanuela Sbarigia mod Azienda USL RM/A, Comune di Roma, Assiprofar — Associazione Sindacale Proprietari Farmacia og Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Amministrativo Regionale del Lazio (Italien))

(Sag C-393/08) (1)

(National lovgivning, der regulerer apotekers åbningstider og lukningsperioder - fritagelse - de kompetente myndigheders beslutningskompetence)

2010/C 234/08

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunal Amministrativo Regionale del Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Emanuela Sbarigia

Sagsøgt: Azienda USL RM/A, Comune di Roma, Assiprofar — Associazione Sindacale Proprietari Farmacia og Ordine dei Farmacisti della Provincia di Roma

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — fortolkning af artikel 49, 81-86, 152 og 153 EF — national lovgivning om apotekers åbningstider og lukningsperioder — forbud mod at kunne give afkald på den årlige lukningsperiode og mod at overskride den fastsatte maksimale grænse for åbningstider

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale amministrativo regionale per il Lazio ved afgørelse af 21. maj 2008 afvises.

(1) EUT C 285 af 8.11.2008.
1)

Med forbehold af den forelæggende rets prøvelse af bl.a. de forhold, der er nævnt i denne doms præmis 38, vedrørende karakteren af »tilbagebetalingen« af det i hovedsagerne omhandlede beløb, der betales som udligningstillæg, og som foretages af et italiensk selskab til et nederlandsk selskab i medfør af artikel 10, stk. 3, i overenskomsten mellem Den Italienske Republik og Kongeriget Nederlandene med henblik på at undgå dobbeltbeskatning i forbindelse med indkomst- og formueskat samt at forebygge skatteunddragelse, med tillægsprotokol, indgået i Haag den 8. maj 1990, udgør en skat som den i hovedsagerne omhandlede, for så vidt som den finder anvendelse på den nævnte godtgørelse, ikke kildeskat på udloddet udbytte, der i princippet er forbudt i henhold til artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater i den affattelse, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen. For det tilfælde, at den forelæggende ret imidlertid måtte finde, at den nævnte »tilbagebetaling« af dette udligningstillæg ikke har karakter af skat, vil en skat som den i hovedsagerne omhandlede udgøre kildeskat på udloddet udbytte, der i princippet er forbudt i henhold til artikel 5, stk. 1, i nævnte direktiv 90/435/EØF.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 96 og artikel 98, stk. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, idet den anvender en nedsat sats for merværdiafgift på ydelser, som leveres af advokater, advokater med møderet for Conseil d’État og for cour de cassation samt avoués, for hvilke disse godtgøres helt eller delvist af staten inden for rammerne af ordningen for fri proces.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 2, 6 og 9-11 i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 af 29. maj 1989 om gennemførelse af afgørelse 88/376/EØF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter og i henhold til de samme artikler i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter samt artikel 220 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, idet den ikke har overholdt fristerne for bogføring af Fællesskabets egne indtægter i tilfælde af efteropkrævning, og idet den har betalt de nævnte indtægter for sent.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 221/5

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 17. juni 2010 — Lafarge SA mod Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-413/08 P) (1)

(Appel - kartel - gipsplader - urigtig gengivelse af beviserne - bevisbyrde - manglende begrundelse - forordning nr. 17 - artikel 15, stk. 2 - sanktion - gentagelse - det stadium, hvor bødens afskrækkende virkning tages i betragtning)

2010/C 221/07

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Lafarge SA (ved avocats A. Winckler, F. Brunet, E. Paroche, H. Kanellopoulos og C. Medina)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre og N. von Lingen, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 8. juli 2008 i sag T-54/03, Lafarge mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for påstanden om annullation af Kommissionens beslutning af 27. november 2002, hvorved sagsøgeren blev pålagt en bøde i henhold til EF-traktatens artikel 81 — aftale vedrørende fastsættelse af priser på markedet for gipsplader — tilsidesættelse af begrundelsesforpligtelsen og af reglerne om bevisbyrde — tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet, for så vidt angår beregning af bødens størrelse — begrebet recidiv

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Lafarge SA betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 327 af 20.12.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 221/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 15. juni 2010 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien

(Sag C-211/08) (1)

(Traktatbrud - artikel 49 EF - social sikring - nødvendig hospitalsbehandling under et midlertidigt ophold i en anden medlemsstat - ingen ret til supplerende godtgørelse fra den kompetente institution ud over det, der er dækket af opholdsmedlemsstatens institution)

2010/C 221/03

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Vidal Puig og E. Traversa, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Spanien (ved J.M. Rodríguez Cárcamo, som befuldmægtiget)

Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Kongeriget Belgien (ved M. Jacobs og L. Van den Broeck, som befuldmægtigede), Kongeriget Danmark (ved J. Bering Liisberg og R. Holdgaard, som befuldmægtigede), Republikken Finland (ved A. Guimaraes-Purokoski, som befuldmægtiget) og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved H. Walker, som befuldmægtiget, og barrister M. Hoskins)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 49 EF og artikel 22, stk. 1, litra a), nr. i), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstager, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2) — ingen refusion af hospitalsudgifter afholdt i udlandet — ekstraordinære omstændigheder

Konklusion

1) Kongeriget Spanien frifindes.

2) Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

3) Kongeriget Belgien, Kongeriget Danmark, Republikken Finland og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 197 af 2.8.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 221/5

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 24. juni 2010 — straffesag mod Luigi Pontini, Emanuele Rech, Dino Bonora, Giovanni Forato, Laura Forato, Adele Adami, Sinergie sas di Rech & C., Impresa individuale Forato Giovanni, Forato srl, Giglio srl, Impresa individuale Rech Emanuele, Ivo Colomberotto, Agenzia Veneta per i pagamenti in agricoltura — AVEPA, Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Agrirocca di Rech Emanuele, Asolat di Rech Emanuele & C. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Treviso — Italien)

(Sag C-375/08) (1)

(Landbrug - fælles markedsordning - oksekød - forordning (EF) nr. 1254/1999 - EF-støtte vedrørende særlige præmier for handyr og betaling af ekstensiveringsbeløb - betingelser for tildeling - beregning af belægningsgraden for dyr, der holdes på bedriften - begrebet foderarealer, der er til rådighed - forordning (EØF) nr. 3887/92 og (EF) nr. 2419/2001 - integreret system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger - national lovgivning, som gør tildeling af EF-støtte betinget af fremlæggelse af gyldig dokumentation for retten til anvendelse af de foderarealer, der drives)

2010/C 221/06

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Treviso

Part i hovedsagen

Luigi Pontini, Emanuele Rech, Dino Bonora, Giovanni Forato, Laura Forato, Adele Adami, Sinergie sas di Rech & C., Impresa individuale Forato Giovanni, Forato srl, Giglio srl, Impresa individuale Rech Emanuele, Ivo Colomberotto, Agenzia Veneta per i pagamenti in agricoltura — AVEPA, Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), Agrirocca di Rech Emanuele, Asolat di Rech Emanuele & C.

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale di Treviso — fortolkning af Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT L 160, s. 21) — begrebet »foderareal« — national lovgivning, som ved mangel på bevis på ejendomsret underordner tildelingen af EF-tilskud fremlæggelsen af et gyldigt retligt grundlag, der berettiger anvendelse af de udnyttede foderarealer

Konklusion

De fællesskabsretlige bestemmelser, og navnlig Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød, kræver ikke, at en ansøgning om modtagelse af særlige præmier for handyr og ekstensiveringsbeløb vedlægges et gyldigt bevis for støtteansøgerens ret til at anvende de foderarealer, der er genstand for ansøgningen. De fællesskabsretlige bestemmelser er imidlertid ikke til hinder for, at medlemsstaterne i deres nationale lovgivning opstiller et krav om fremlæggelse af et sådant bevis, på betingelse af, at de formål, der forfølges med de pågældende fællesskabsretlige bestemmelser og de almindelige fællesskabsretlige principper, navnlig proportionalitetsprincippet, overholdes.

(1) EUT C 327 af 20.12.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 221/7

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. juni 2010 — British American Tobacco (Germany) GmbH mod Hauptzollamt Schweinfurt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht München — Tyskland)

(Sag C-550/08) (1)

(Direktiv 92/12/EØF - punktafgiftspligtige varer - indførsel af ikke-afgiftspligtig råtobak under proceduren for aktiv forædling - forarbejdning til skåret tobak - transport mellem medlemsstater - ledsagedokument)

2010/C 221/10

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: British American Tobacco (Germany) GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Schweinfurt

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht München — fortolkning af artikel 5, stk. 2, og artikel 15, stk. 4, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76, s. 1) — punktafgiftspligtig skåret tobak fremstillet i en medlemsstat inden for rammerne af en aktiv forædling i form af en suspensionsprocedure på grundlag af råtobak, som ikke var punktafgiftspligtig ved indførslen til Fællesskabets område — spørgsmålet, om et ledsagedokument udarbejdet af afsenderen i overensstemmelse med artikel 18, stk. 1, i direktiv 92/12/EØF er en betingelse for anvendelsen af en ordning med suspension af punktafgifter ved omsætning mellem de enkelte medlemsstater

Konklusion

Artikel 5, stk. 2, første afsnit, første led, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed skal fortolkes således, at punktafgiftspligtige varer (såsom tobaksvarer), der er fremstillet på grundlag af ikke-punktafgiftspligtige varer (såsom råtobak), der er indført til Fællesskabet under proceduren for aktiv forædling, skal anses for værende under en ordning med suspension af punktafgifter i denne bestemmelses forstand, uanset at de først er blevet punktafgiftspligtige, efter at de har været genstand for forarbejdning på Fællesskabets område, således at de vil kunne transporteres mellem medlemsstaterne, uden at myndighederne kan forlange et administrativt dokument eller et handelsdokument som omhandlet i dette direktivs artikel 18, stk. 1.

(1) EUT C 69 af 21.3.2009.