ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Nævnte aftales artikel 8, litra a), samt artikel 3, stk. 1, artikel 23, stk. 1 og 2, artikel 72 og afsnit N, nr. 1), i bilag VI til forordning nr. 1408/71, som ændret ved forordning nr. 1386/2001, skal fortolkes således, at når størrelsen af en familieydelse, såsom den i hovedsagen omhandlede, skal fastsættes i henhold til reglerne om ydelser ved sygdom, skal dette beløb for en person, som har tilbagelagt de beskæftigelsesperioder, der er nødvendige med henblik på at erhverve denne ret, på en anden kontraherende parts område i periodernes helhed, beregnes under hensyntagen til indkomsten for en person, som har erfaring og kvalifikationer, der kan sammenlignes med den pågældendes, og som udøver et tilsvarende erhverv på området i den medlemsstat, hvor der anmodes om ydelsen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 32/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. december 2011 — Merck Sharp & Dohme Corporation (tidligere Merck & Co.) mod Deutsches Patent- und Markenamt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundespatentgericht — Tyskland)

(Sag C-125/10) (1)

(Intellektuel og industriel ejendomsret - patenter - forordning (EØF) nr. 1768/92 - artikel 13 - supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler - mulighed for at udstede dette certifikat i tilfælde, hvor det tidsrum, der er forløbet mellem datoen for indleveringen af ansøgningen om grundpatentet og datoen for den første markedsføringstilladelse i Unionen, er kortere end fem år - forordning (EF) nr. 1901/2006 - artikel 36 - forlængelse af det supplerende beskyttelsescertifikats gyldighedsperiode)

2012/C 32/10

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundespatentgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Merck Sharp & Dohme Corporation (tidligere Merck & Co.)

Sagsøgt: Deutsches Patent- und Markenamt

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundespatentgericht — fortolkning af artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6.5.2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler (EUT L 152, s. 1) — mulighed for at udstede dette certifikat i et tilfælde, hvor det tidsrum, der er forløbet mellem datoen for indleveringen af ansøgningen om grundpatentet og datoen for den første tilladelse til markedsføring i Fællesskabet, er kortere end fem år

Konklusion

Artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 af 18. juni 1992 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1901/2006 af 12. december 2006, sammenholdt med artikel 36 i forordning nr. 1901/2006, skal fortolkes således, at lægemidler kan gøres til genstand for udstedelsen af et supplerende beskyttelsescertifikat i tilfælde, hvor det tidsrum, der er forløbet mellem datoen for indleveringen af ansøgningen om grundpatentet og datoen for den første markedsføringstilladelse i Unionen, er kortere end fem år. I så fald regnes fristen for den pædiatriske forlængelse, der er fastsat i sidstnævnte forordning, fra den dato, der fastsættes ved fra patentets udløbsdato at trække forskellen mellem fem år og det tidsrum, der er forløbet mellem datoen for patentansøgningen og opnåelsen af den første markedsføringstilladelse.

(1) EUT C 161 af 19.6.2010.
3)

Artikel 5, stk. 3, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, sammenholdt med direktivets artikel 5, stk. 5, skal fortolkes således, at et medium, såsom et avisforlag, ikke på eget initiativ kan anvende et ophavsretligt beskyttet værk under påberåbelse af den offentlige sikkerhed. Det kan dog ikke udelukkes, at det i enkelte tilfælde kan bidrage til opnåelsen af et sådant formål ved at offentliggøre et fotografi af en eftersøgt person. Det bør være et krav, at dette initiativ dels sker på baggrund af en afgørelse eller sag, som føres af de kompetente, nationale myndigheder for at sikre den offentlige sikkerhed, dels foretages efter aftale og i forståelse med nævnte myndigheder, således at man undgår risikoen for at modvirke myndighedernes foranstaltninger, men uden at en konkret, aktuel og udtrykkelig henvendelse fra sikkerhedsmyndighederne om at offentliggøre et fotografi med henblik på efterforskningsformål er nødvendig.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 32/11

Domstolens dom (Første Afdeling) af 1. december 2011 — Immobilien Linz GmbH & Co KG mod Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz — Østrig)

(Sag C-492/10) (1)

(Skatter og afgifter - direktiv 69/335/EØF - afgifter - kapitaltilførsel - artikel 4, stk. 2, litra b) - transaktioner undergivet kapitaltilførselsafgift - udvidelse af selskabsformuen - ydelser fra en deltager - overtagelse af tab, der beror på en forpligtelse, der er indgået forud for tabene)

2012/C 32/18

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Immobilien Linz GmbH & Co KG

Sagsøgt: Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Unabhängiger Finanzsenat, Auβenstelle Linz — fortolkning af artikel 4, stk. 2, litra b), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969, s. 405) — dispositioner, der er undergivet kapitaltilførselsafgift — udvidelse af selskabsformuen i et kapitalselskab — eventuel udvidelse af denne selskabsformue, derved at kapitalselskabets tab overtages af en offentlig myndighed, som er den eneste selskabsdeltager

Konklusion

Artikel 4, stk. 2, litra b), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985, skal fortolkes således, at en selskabsdeltagers overtagelse af et selskabs tab, der beror på en forpligtelse, som deltageren har påtaget sig forud for, at tabene er opstået, og som udelukkende har til formål at sikre dækningen af tabene, ikke udvider selskabets selskabsformue.

(1) EUT C 13 af 15.1.2011.
1)

Artikel 1, stk. 1, i Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og artikel 2, stk. 1, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der har til virkning, at forsikringsgiver automatisk fritages for forpligtelsen til at yde erstatning til en passager, der er skadelidt i forbindelse med et færdselsuheld, når uheldet er forvoldt af en fører, der ikke er forsikret i henhold til forsikringspolicen, og denne skadelidte — som var passager i køretøjet på uheldstidspunktet — var forsikret til at føre det pågældende køretøj og havde givet føreren lov til at føre køretøjet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 32/9

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. december 2011 — Chalkor AE Epexergasias Metallon mod Europa-Kommissionen

(Sag C-386/10 P) (1)

(Appel - konkurrence - aftaler - markedet for VVS-rør af kobber - bøder - markedets størrelse, overtrædelsens varighed og samarbejde, der kan tages i betragtning - effektiv domstolsprøvelse)

2012/C 32/15

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Chalkor AE Epexergasias Metallon (ved I. Forrester, QC)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved E. Gippini Fournier og S. Noë, som befuldmægtigede, og barrister B. Doherty,)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 19. maj 2010 i sag T-21/05, Chalkor mod Kommissionen, hvorved Retten nedsatte den bøde, der var pålagt sagsøgeren ved Kommissionens beslutning 2006/485/EF af 3. september 2004 om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E-1/38.069 — VVS-rør af kobber) (meddelt under nr. C(2004) 2826) vedrørende et system med tildeling af produktionsmænger og markedsandele samt fastsættelse af prismål og prisforhøjelser på det europæiske marked for VVS-rør af kobber

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Chalkor AE Epexergasias Metallon betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 288 af 23.10.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 32/8

Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. december 2011 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA mod Administración General del Estado (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-157/10) (1)

(Frie kapitalbevægelser - selskabsskat - dobbeltbeskatningsoverenskomst - forbud mod at fradrage skyldig skat, der ikke er betalt i andre medlemsstater)

2012/C 32/12

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA

Sagsøgt: Administración General del Estado administra

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Supremo — fortolkning af artikel 63 TEUF og 65 TEUF — selskabsskat — national lovgivning og dobbeltbeskatningsoverenskomst, der forbyder fradrag af skat, der skal betales, men ikke er opkrævet, i andre medlemsstater af indkomster, der er oppebåret på deres områder

Konklusion

EØF-traktatens artikel 67 og artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 88/361/EØF af 24. juni 1988 om gennemførelse af traktatens artikel 67 (denne artikel blev ophævet ved Amsterdamtraktaten) er ikke til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som inden for rammerne af selskabsskatten og i bestemmelserne om undgåelse af dobbeltbeskatning forbyder fradrag af skat, der skal betales i andre EU-medlemsstater af indkomster, der er oppebåret på deres område og underlagt den nævnte beskatning, når den pågældende skat til trods for skattepligten ikke betales på grund af skattefritagelse, skattelettelse eller andre skattefordele, hvis denne lovgivning ikke udgør forskelsbehandling, sammenlignet med den behandling, der gives renter oppebåret i denne medlemsstat, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at afgøre.

(1) EUT C 179 af 3.7.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 32/10

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. december 2011 — KME Germany AG, tidligere KM Europa Metal AG, KME France SAS, tidligere Tréfimétaux SA og KME Italy SpA, tidligere Europa Metalli SpA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-389/10 P) (1)

(Appel - konkurrence - karteller - markedet for VVS-rør af kobber - bøder - størrelsen af markedet, overtrædelsens varighed og samarbejde, der kan tages i betragtning - effektiv domstolsprøvelse)

2012/C 32/16

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: KME Germany AG, tidligere KM Europa Metal AG, KME France SAS, tidligere Tréfimétaux SA og KME Italy SpA, tidligere Europa Metalli SpA (ved avvocato M. Siragusa, avocat A. Winckler, avvocato G. Rizza, advokat T. Graf og avvocato M. Piergiovanni)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved E. Gippini Fournier og S. Noë, som befuldmægtigede, og solicitor C. Thomas)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Ottende Afdeling) den 19. maj 2010 i sag T-25/05, KME Germany m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om nedsættelse af den bøde, der var blevet pålagt sagsøgerne ved Kommissionens beslutning 2006/485/EF af 3. september 2004 om en procedure efter artikel 81 EF og artikel 53 i EØS-aftalen (sag COMP/E-1/38.069 — VVS-rør af kobber) [offentliggjort under nr. K(2004) 2826] vedrørende et system for tildeling af produktionsmængder og markedsandele, samt fastsættelse af mål og prisforhøjelser på det europæiske marked for VVS-rør af kobber

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) KME Germany AG, KME France SAS og KME Italy SpA betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 274 af 9.10.2010.
1)

Såvel artikel 43 EF og 49 EF som ligebehandlings- og effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat, som i strid med EU-retten har udelukket en kategori af erhvervsdrivende fra tildelingen af koncessioner på udøvelse af en økonomisk aktivitet, og som forsøger at rette op på denne tilsidesættelse ved at sende et betragteligt antal nye koncessioner i udbud, beskytter den markedsposition, der er opnået af de eksisterende erhvervsdrivende, ved bl.a. at fastsætte minimumsafstande mellem de nye koncessionshaveres og de eksisterende erhvervsdrivendes forretningssteder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 98/8

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 16. februar 2012 — T.G. van Laarhoven mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-594/10) (1)

(Sjette momsdirektiv - fradragsret for indgående afgift - begrænsning - brug af en virksomheds løsøre til den afgiftspligtige persons private formål - skattemæssig behandling af privat brug af et gode, der indgår i virksomhedsformuen)

2012/C 98/10

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: T.G. van Laarhoven

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 17, stk. 6, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — fradrag af indgående moms — udelukkelse af fradragsret — national lovgivning, der begrænser fradrag af moms på køretøjer, som en selvstændig erhvervsdrivende både anvender erhvervsmæssigt og privat

Konklusion

Artikel 6, stk. 2, første afsnit, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 95/7/EF af 10. april 1995, sammenholdt med direktivets artikel 11, punkt A, stk. 1, litra c), skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som for det første berettiger en afgiftspligtig person, hvis køretøjer anvendes dels til erhvervsmæssige, dels private, formål, til umiddelbart fuldt ud at fradrage den indgående merværdiafgift, men som for det andet foreskriver, at den private brug af disse køretøjer årligt pålægges afgift, idet der ved fastlæggelsen af afgiftsgrundlaget for den skyldige merværdiafgift for et givet regnskabsår anvendes en standardiseret beregningsmetode for de udgifter, der vedrører en sådan brug, som ikke på forholdsmæssig vis tager hensyn til brugens faktiske omfang.

(1) EUT C 80 af 12.3.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 80/3

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 2. februar 2012 — Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd og Risen Footwear (HK) Co. Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC)

(Sag C-249/10 P) (1)

(Appel - dumping - forordning (EF) nr. 1472/2006 - import af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam - forordning (EF) nr. 384/96 - artikel 2, stk. 7, artikel 9, stk. 5, og artikel 17, stk. 3 - status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår - individuel behandling - stikprøve)

2012/C 80/04

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd og Risen Footwear (HK) Co. Ltd (ved avocats L. Ruessmann, A. Willems, S. De Knop og C. Dackö)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved J.-P. Hix og R. Szostak, som befuldmægtigede, Rechtsanwalt G. Berrisch og barrister N. Chesaites), Europa-Kommissionen (ved T. Scharf og H. van Vliet, som befuldmægtigede) samt Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 4. marts 2010 i sag T-401/06, Brosmann Footwear (HK) Ltd m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Union, hvorved Retten ikke gav sagsøgerne medhold i et annullationssøgsmål til prøvelse af Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 af 5. oktober 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam (EUT L 275, s. 1)

Konklusion

1) Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 4. marts 2010, Brosmann Footwear (HK) m.fl. mod Rådet (sag T-401/06), ophæves.

2) Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 af 5. oktober 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam annulleres, for så vidt som den angår Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd og Risen Footwear (HK) Co. Ltd.

3) Rådet for Den Europæiske Union betaler de omkostninger, som er afholdt af Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd og Risen Footwear (HK) Co. Ltd såvel ved første instans som under appelsagen.

4) Europa-Kommissionen og Confédération européenne de l’industrie de la chaussure (CEC) bærer deres egne omkostninger såvel ved første instans som under appelsagen.

(1) EUT C 209 af 31.7.2010.
1)

Proportionalitetskravet i artikel 19, stk. 1 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15. marts 2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 skal fortolkes således, at det er til hinder for en sanktionsordning som den, der er indført ved regeringsdekret nr. 57/2007 om fastsættelse af størrelsen på de bøder, der kan pålægges ved overtrædelse af visse bestemmelser vedrørende vejtransport af varer og personer (a közúti árufuvarozáshoz és személyszállításhoz kapcsolódó egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről szóló 57/2007. Korm. rendelet), af 31. marts 2007, som fastsætter pålæg af en bøde på et fast beløb for alle overtrædelser, uanset disses grovhed, af reglerne vedrørende anvendelsen af diagramark i artikel 13-16 i Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 af 20. december 1985 om kontrolapparatet inden for vejtransport, som ændret ved forordning nr. 561/2006.
2)

EU-retten skal fortolkes således, at den overlader medlemsstaterne muligheden for at fastsætte en formodning for overdragelse — til fordel for producenten af filmværket — af brugsrettighederne til filmværket, såsom de i hovedsagen omhandlede (ret til satellitudsendelse, ret til reproduktion og enhver anden form for offentlig gengivelse i form af tilrådighedsstillelse for almenheden), forudsat at en sådan formodning ikke har en uafkræftelig karakter, der udelukker muligheden for, at den ledende instruktør af nævnte værk træffer andre beslutninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 73/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 17. januar 2012 — A. Salemink mod Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Amsterdam — Nederlandene)

(Sag C-347/10) (1)

(Vandrende arbejdstageres sociale sikring - forordning (EØF) nr. 1408/71 - arbejdstager beskæftiget på en gasboreplatform beliggende på den nederlandske del af kontinentalsoklen - obligatorisk forsikring - afslag på udbetaling af en ydelse ved uarbejdsdygtighed)

2012/C 73/04

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Amsterdam

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A. Salemink

Sagsøgt: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank Amsterdam — fortolkning af artikel 45 TEUF og 355 TEUF, artikel 52 TEU samt afsnit I og II i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366) — ikke anvendelse af den obligatoriske nationale sygesikring på personer, der arbejder på en boreplatform på den nederlandske kontinentalsokkel for en arbejdsgiver, der er etableret i Nederlandene, når disse personer har bopæl i en anden medlemsstat

Konklusion

Artikel 13, stk. 2, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådet forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1606/98 af 29. juni 1998, og artikel 39 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en arbejdstager, som arbejder på et fast anlæg, der er beliggende på en medlemsstats del af kontinentalsoklen, ikke er omfattet af en obligatorisk forsikring i denne medlemsstat i henhold til den nationale lovbestemte arbejdstagerforsikring alene med den begrundelse, at vedkommende ikke har bopæl i denne medlemsstat, men i en anden medlemsstat.

(1) EUT C 246 af 11.9.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 73/5

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. januar 2012 — Minister Finansów mod Kraft Foods Polska SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I — Polen)

(Sag C-588/10) (1)

(Beskatning - moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 90, stk. 1 - afslag i prisen efter det tidspunkt, hvor transaktionen har fundet sted - national bestemmelse, der gør nedsættelsen af afgiftsgrundlaget betinget af leverandøren af varerne eller ydelsernes besiddelse af en af køberen af varerne eller ydelserne udleveret kvittering for modtagelse af en berigtiget faktura - princippet om momsens neutralitet - proportionalitetsprincippet)

2012/C 73/07

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minister Finansów

Sagsøgt: Kraft Foods Polska SA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Naczelny Sąd Administracyjny — fortolkning af artikel 90, stk. 1 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — afgiftsgrundlag — afslag i prisen efter det tidspunkt, hvor transaktionen har fundet sted — national bestemmelse hvorefter nedsættelsen af afgiftsgrundlaget er betinget af at der modtages en berigtiget faktura, der er kvitteret af medkontrahenten

Konklusion

Et krav, der består i, at nedsættelsen af afgiftsgrundlaget, således som dette fremgår af en oprindelig faktura, er undergivet den afgiftspligtige persons besiddelse af en af køberen af varerne eller ydelserne udleveret kvittering for modtagelse af en berigtiget faktura, er omfattet af begrebet betingelser, som er omhandlet i artikel 90, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem.

Princippet om merværdiafgiftens neutralitet og proportionalitetsprincippet er som hovedregel ikke til hinder for et sådant krav. Når det imidlertid viser sig umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt for den afgiftspligtige leverandør af varerne eller ydelserne at få udleveret en sådan kvittering for modtagelse inden for en rimelig frist, kan han ikke nægtes på anden vis at godtgøre for skatte- og afgiftsmyndighederne i den pågældende medlemsstat, at han for det første og i betragtning af alle omstændighederne i den foreliggende sag har udvist den fornødne omhu for at sikre sig, at køberen af varerne eller ydelserne både er i besiddelse af den berigtigede faktura og har kendskab til denne, og at den omhandlede transaktion for det andet faktisk er blevet gennemført i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i den nævnte berigtigede faktura.

(1) EUT C 89 af 19.3.2011.