I så henseende skal jeg gøre følgende bemærkninger:

Vedtægtens artikel 25 bestemmer: »Enhver afgørelse, der indebærer et klagepunkt, skal begrundes«. Hvis det, som Kommissionen siger, er rigtigt, at en tjenestemand ikke krænkes ved, at de egentlige grunde til, at en udvælgelseskomite besluttede ikke at ville give ham adgang til prøverne ved en udvælgelsesprøve, meddeles ham efter underretningen om dette afslag på at deltage, må det i det mindste være en betingelse, at grundene var tilstrækkeligt angivet af udvælgelseskomiteen i dennes rapport til ansættelsesmyndigheden. Jeg har imidlertid mine tvivl herom.

Det vil erindres, at den pågældende udvælgelsesprøve var en udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og mundtlige prøver. I så tilfælde skal udvælgelseskomiteen i medfør af artikel 5 i vedtægtens bilag III gå frem således:

1. den udfærdiger etter at have set ansøgernes akter listen over ansøgere, der opfylder de betingelser, der er fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøven;

2. da det drejer sig om en udvælgelse på grundlag af kvalifikationsbeviser, fastlægger udvælgelseskomiteen kriterierne, på grundlag af hvilke bedømmelsen af ansøgernes kvalifikationsbeviser sker, og efterprøver derefter kvalifikationsbeviserne for de ansøgere, der er opført på den ovenfor nævnte liste;

3. da det endelig også drejer sig om en udvælgelse på grundlag af prøver, bestemmer udvælgelseskomiteen, hvilke af de på denne liste opførte ansøgere, der skal have adgang til prøverne.

Den forudgående sortering af ansøgningerne hviler i princippet udelukkende på »en sammenligning af de af ansøgerne fremlagte kvalifikationsbeviser med de i meddelelsen om udvælgelsesprøven fordrede kvalifikationer« (dommene af 14. juni 1972, Recueil s. 435, 15. marts 1973, Marcato, Sml. s. 370, og af 4. december 1975, Costacurta, Sml. s. 1571). Udvælgelseskomiteen kan og skal alene tage hensyn til ansøgernes oplysninger. Imidlertid' angav meddelelsen om udvælgelsesprøven vedrørende de af sagsøgeren to ansøgte stillinger ikke nærmere den disciplin, hvori de fordrede eksamensbeviser skulle være erhvervet; endvidere indeholdt den en udtrykkelig bestemmelse, hvorefter »udvælgelseskomiteen med henblik på at sikre sig, at ansøgerne opfylder adgangsbetingelserne, ved en samtale med dem kan foretage:

— en supplerende vurdering at eksamensbeviser og andre faglige referencer samt af ansøgernes oplysninger vedrørende de krævede betingelser,

— en bedømmelse at deres sprogkundskaber«.

Dette er givetvis kun en mulighed for udvælgelseskomiteen, en mulighed i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2 i bilag III, hvorefter »ansøgeren kan afkræves supplerende papirer eller oplysninger«. Imidlertid er det navnlig ønskværdigt, at denne mulighed anvendes, når det drejer sig om en udvælgelsesprøve, hvor kvalifikationsbeviserne spiller en afgørende rolle, og når ansøgningsformularen blev udfyldt længe inden udvælgelseskomiteens arbejde (mere end to år i sagsøgerens tilfælde) og ikke specielt med henblik på udvælgelsesprøven.

For øvrigt kan der opstå tvivlsomme tilfælde, og den foreliggende sag er et eksempel herpå. Nationale eksamens- og kvalifikationsbeviser kan dække over forskellige faktiske forhold. Det var en del af arbejdsområdet for de stillinger, som skulle besættes, ikke blot at sikre overholdelsen af de gældende sikkerhedsregler, men også at udarbejde de fornødne forslag og foranstaltninger med henblik herpå.

På det pågældende tidspunkt medførte sagsøgerens arbejde imidlertid kontrol- og inspektionsrejser, og han lagde særlig vægt på, at han før sin indtræden i Kommissionens tjeneste i 6 år havde arbejdet som kommunalsekretær i Italien. Eftersom Kommissionen erkender, at »udvælgelseskomiteen derfor ikke kunne vide, om sagsøgeren faktisk i medfør af sit arbejde havde haft politimæssige opgaver«, således som han hævder i sin klage — hvilket man faktisk ikke kan bebrejde udvælgelseskomiteen, skønt et af dens medlemmer var italiener — ville det have været i overensstemmelse med god forvaltningsskik, hvis komiteen havde forvisset sig om denne påstands rigtighed, hvilket udtrykkeligt var foreskrevet i meddelelsen om udvælgelsesprøve.

Udvælgelseskomiteen råder som bekendt på dette stadium af udvælgelsesprøven over omfattende beføjelser, eftersom ansættelsesmyndigheden kun kan foretage sit valg blandt de ansøgere, der findes på listen over egnede ansøgere (hvilken liste, der uanset kravet i artikel 5 ikke indeholdt et antal ansøgere, som mindst var dobbelt så stort som antallet af de stillinger, der skulle besættes). Derfor skal de garantier, som knytter sig til kontrollen af kvalifikationsbeviserne og »de veje og midler«, som spiller ind ved denne kontrol, i særlig høj grad respekteres, og udvælgelseskomiteen må i særlig grad være forpligtet til at begrunde sin rapport til ansættelsesmyndigheden (dom af 12. december 1956, Mirossevitch, Sml. 1954-1964, s. 37; dom af 15. december 1966, Serio, Sml. 1965-1968, s. 329).