Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Tjenestemandssager – søgsmål – frister – flere på hinanden følgende klager

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2, og art. 91, stk. 3)

2. Tjenestemænd – administrationens bistandspligt – anvendelsesområde – sikring af den kontraktansattes situation – udelukket

(Tjenestemandsvedtægten, art. 12a og 24; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 87)

3. Tjenestemænd – kontraktansatte – ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt – administrationens skønsbeføjelse – administrationens omsorgspligt – hensyntagen til den pågældende ansattes interesser – domstolsprøvelse – grænser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 24; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 11)

4. Tjenestemandssager – dom om annullation – retsvirkninger – annullation af en afgørelse om ikke at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat – administrationens mulighed for at vedtage en ny afgørelse til opfyldelse af dommen – afslag på ansøgningen om erstatning for den ikke-økonomiske skade, der blev medført af den afgørelse, der blev annulleret

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

1. To på hinanden følgende klager over den samme afgørelse, der er indgivet inden for den vedtægtsmæssige frist, skal begge fremmes til realitetsbehandling og medfører, at søgsmålsfristerne begynder at løbe. I dette tilfælde er det datoen for modtagelsen af den afgørelse, hvori ansættelsesmyndigheden tager stilling til den samlede argumentation, som sagsøgeren har fremført inden for klagefristen, som skal danne grundlag for beregningen af søgsmålsfristen. Hvis sagsøgeren inden for klagefristen har indgivet en anden klage, der har samme rækkevidde som den første klage – navnlig idet den hverken indeholder nogen ny anmodning, noget nyt klagepunkt eller noget nyt bevis – skal afgørelsen, hvorved der gives afslag på denne anden klage, anses for at være en akt, som blot bekræfter afslaget på den første klage, således at søgsmålsfristen løber fra det første afslag. Hvis den anden klage derimod indeholder nye omstændigheder i forhold til den første klage, skal afgørelsen om afslag på den anden klage anses for at være en ny afgørelse, som er vedtaget efter en fornyet prøvelse af afgørelsen om afslag på den første klage i lyset af den anden klage.

(jf. præmis 29 og 30)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 8. november 2000, sag T-44/97, Ghignone m.fl. mod Rådet, præmis 39 og 41; 11. december 2007, sag T-66/05, Sack mod Kommissionen, præmis 41

Personaleretten: 11. december 2008, sag F-58/07, Collotte mod Kommissionen, præmis 32

2. Bestemmelserne i vedtægtens artikel 12a, der forbyder enhver form for psykisk chikane og er gældende for kontraktansatte i medfør artikel 87 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, kan ikke alene med den begrundelse, at en sådan afgørelse om ikke at videreføre ansættelsesforholdet enten finansielt eller fra et psykisk standpunkt ville kunne skade den ansattes interesser, forhindre institutionen i med en legitim begrundelse, der er forbundet med tjenestens interesse, og som ikke har noget at gøre med psykisk chikane, at afslutte et kontraktforhold. Omend de kontraktansatte, i forbindelse med at de skulle blive offer for psykisk chikane, kan gøre brug af bestemmelserne i artikel 24 for at ansøge om bistand hos den institution, som de er ansat ved, kan de ikke nødvendigvis påberåbe sig denne bestemmelse for at opnå bistand til, at deres kontraktuelle situation sikres, idet en sådan bestemmelse under alle omstændigheder ikke er blevet udformet med dette formål.

(jf. præmis 52)

Henvisning til:

Personaleretten: 5. juni 2012, sag F-71/10, Cantisani mod Kommissionen, præmis 78 og den deri nævnte retspraksis

3. Omsorgspligten indebærer bl.a., at den kompetente myndighed, når denne træffer afgørelse vedrørende en tjenestemand eller ansats situation – også selv om det sker inden for rammerne af udøvelsen af den vide skønsbeføjelse – skal tage alle de omstændigheder i betragtning, som kan antages at være bestemmende for dens afgørelse, og det påhviler den hermed ikke blot at tage hensyn til tjenestens interesse, men også til vedkommende tjenestemands interesse.

Da det i forbindelse med bedømmelsen af tjenestens interesse ikke tilkommer Unionens retsinstanser at kontrollere valget af den personalepolitik, som en institution har til hensigt at føre med henblik på udførelse af de opgaver, som den skal varetage, kan den imidlertid med føje, når den har fået forelagt en påstand om annullation af et afslag på at forlænge en kontraktansats kontrakt, efterprøve, om den begrundelse, som administrationen har lagt til grund, kan rejse tvivl om de kriterier og de grundlæggende vilkår, der er fastsat af lovgiver i vedtægten, og som bl.a. tilsigter at sikre kontraktansatte muligheden for i givet fald at nyde godt af en vis kontinuitet i ansættelsen.

(jf. præmis 56)

Henvisning til:

Domstolen: 28. maj 1980, forenede sager 33/79 og 75/79, Kuhner mod Kommissionen, præmis 22; 29. oktober 1981, sag 125/80, Arning mod Kommissionen, præmis 19

Retten i Første Instans: 6. juli 1999, forenede sager T-112/96 og T-115/96, Séché mod Kommissionen, præmis 147-149; 2. marts 2004, sag T-14/03, Di Marzio mod Kommissionen, præmis 99 og 100

Personaleretten: 13. juni 2012, sag F-63/11, Macchia mod Kommissionen, præmis 60, der verserer som appelsag for Den Europæiske Unions Ret under sagsnummer T-368/12 P

4. Personaleretten kan ikke dømme den sagsøgte institution til at betale erstatning for den økonomiske skade, som sagsøger har lidt, som følge af at dennes kontrakt ikke blev forlænget, når den anfægtede afgørelse blev annulleret med den begrundelse, at ansættelsesmyndigheden, henset til den omsorgspligt, som den er underlagt, ikke har foretaget en omhyggelig, fuldstændig og indgående undersøgelse af de faktiske omstændigheder i forhold til tjenestens interesse. I denne forbindelse kan det i alle tilfælde dog ikke udelukkes, at institutionen er af den opfattelse, at den kan træffe en ny afgørelse om opsigelse af sagsøgerens kontrakt efter en fuldstændig og indgående undersøgelse af sagsøgerens ansættelsessituation med hensyn til tjenestens interesse og dennes faglige kvalifikationer.

(jf. præmis 77-79)