RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM (Tredje Afdeling)

2. marts 2016

FX

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — midlertidigt ansat — udtrædelsespenge — artikel 12, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten — udtræden af tjenesten«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder FX har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen truffet af Europa-Kommissionens Kontor for »Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder« (PMO) den 16. juni 2014 om afslag på hans ansøgning om udbetaling af de udtrædelsespenge, som han havde ansøgt om efter hans udtræden af tjenesten hos fællesforetagendet Clean Sky den 31. oktober 2013, samt om erstatning for det derved lidte tab.

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes. FX bærer to tredjedele af sine egne omkostninger. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler en tredjedel af FX’ omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd — midlertidigt ansatte — udtrædelsespenge — betingelse for ydelse — udtræden af tjenesten — begreb

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VIII, art. 12, stk. 1, litra b), nr. i), og stk. 2; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 39]

De udtrædelsespenge, der er fastsat i artikel 39 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, udgør ikke en godtgørelse ved tjenestens ophør, som den pågældende ansatte har krav på ex officio, på tidspunktet for opsigelsen af eller udløbet af hans kontrakt, men en økonomisk foranstaltning, som indgår i de vedtægtsmæssige bestemmelser vedrørende social sikring. Følgelig giver opsigelsen eller udløbet af en kontrakt som midlertidigt ansat ikke automatisk i sig selv ret til udtrædelsespenge.

I denne forbindelse kan nævnte artikel 39 og artikel 12, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, sammenholdt med de relevante bestemmelser i den pensionsordning, som de henhører under, kun fortolkes således, at den midlertidigt ansatte har ret til udtrædelsespenge, når han, idet han ikke længere har en ansættelseskontrakt efter opsigelsen eller udløbet af denne, og idet han ikke har til hensigt at bestride andre stillinger i Den Europæiske Union, imidlertid ikke på dette tidspunkt opfylder de betingelser, som er nødvendige for straks eller senere at kunne få tildelt alderspension, eller de betingelser, der er nævnt i artikel 12, stk. 1, litra b), nr. i)-iv), i bilag VIII til vedtægten.

Desuden kan begrebet definitiv udtræden af tjenesten i artikel 12, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, som anvendes analogt på en midlertidigt ansat, kun fortolkes fra tilfælde til tilfælde, alt efter de konkrete omstændigheder, netop med det formål i videst muligt omfang at undgå udbetaling af udtrædelsespenge til en ansat i Den Europæiske Union, som på det tidspunkt, hvor han ansøger herom, udmærket ved, at han, selv om hans ansættelseskontrakt er udløbet, vil kunne blive genansat ved Den Europæiske Unions tjenestegrene, idet han f.eks. i mellemtiden har ansøgt om en anden ledig stilling i en af Den Europæiske Unions tjenestegrene. I dette perspektiv ville automatisk udbetaling af udtrædelsespenge alene som følge af opsigelse eller ophør af den ansattes ansættelseskontrakt være i strid ikke blot med formålet med denne bestemmelse, som henhører under vedtægtsområdet social sikring, men ligeledes med det almindelige princip om god administration af Den Europæiske Unions økonomiske midler.

(jf. præmis 31-33 og 36)

Henvisning til:

Personaleretten: dom af 9. oktober 2007, Bellantone mod Revisionsretten,F-85/06, EU:F:2007:171, præmis 67 og 72