Domstolens Dom (Anden Afdeling) af 5. april 2001. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik. - Traktatbrud - Traktatbruddet ikke bestridt - Direktiv 73/23/EØF - Elektriske vandvarmere - Krav, der ikke er fastsat i direktivet. - Sag C-100/00.



Samling af Afgørelser 2001 side I-02785



Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Medlemsstater - forpligtelser - gennemførelse af direktiver - manglende gennemførelse ubestridt

(Art. 226 EF)

Parter

I sag C-100/00,

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved R.B. Wainwright og G. Bisogni, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøger,

mod

Den Italienske Republik ved U. Leanza, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato G. Aiello, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgt,

angående en påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten, idet den for elektriske vandvarmere af beholdertypen har opstillet sikkerhedskrav, der ikke er fastsat i Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser (EFT L 77, s. 29), og således for produkter, der er fremstillet i overensstemmelse med standarden EN 60335-2-21, ikke anerkender formodningen for, at de er i overensstemmelse med sikkerhedskravene,

har

DOMSTOLEN

(Anden Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, V. Skouris, og dommerne R. Schintgen og N. Colneric (refererende dommer),

generaladvokat: F.G. Jacobs

justitssekretær: R. Grass,

på grundlag af den refererende dommers rapport,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 18. januar 2001,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 16. marts 2000 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 226 EF anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten, idet den for elektriske vandvarmere af beholdertypen har opstillet sikkerhedskrav, der ikke er fastsat i Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser (EFT L 77, s. 29), og således for produkter, der er fremstillet i overensstemmelse med standarden EN 60335-2-21, ikke anerkender formodningen for, at de er i overensstemmelse med sikkerhedskravene.

2 Elektriske vandvarmere af beholdertypen er omfattet anvendelsesområdet for direktiv 73/23. Direktivets artikel 3 bestemmer, at medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for, at der ikke af sikkerhedsmæssige grunde skabes hindringer for den frie omsætning af elektrisk materiel, der opfylder de i direktivets artikel 2 omhandlede sikkerhedskrav.

3 Det følger af artikel 5 i direktiv 73/23, at elektriske vandvarmere, der er fremstillet i overensstemmelse med den harmoniserede standard EN 60335-2-21, betragtes som svarende til direktivet. I henhold til den pågældende standard skal vandvarmere være udstyret med en termoudløser, som afbryder el-forsyningen, når vandtemperaturen når 130_ C.

4 Efter italiensk ret er forholdet derimod det, at den termoudløser, som vandvarmere i henhold til standarden skal være udstyret med, er gradueret således, at temperaturen ikke kan overstige 100_ C.

5 Kommissionen fandt, at det således opstillede krav udgør en tilsidesættelse af direktiv 73/23, og indledte derfor traktatbrudsproceduren. Efter at have anmodet Den Italienske Republik om at fremkomme med sine bemærkninger fremsatte Kommissionen den 30. januar 1997 en begrundet udtalelse over for Den Italienske Republik, hvori den blev opfordret til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af udtalelsen. Da Den Italienske Republik ikke efterkom udtalelsen, har Kommissionen anlagt nærværende sag.

6 Den italienske regering har ikke bestridt traktatbruddet, men forsikret, at den vil bringe det til ophør.

7 Henset hertil og til nærværende doms præmis 3 og 4 må det herefter fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 73/23, idet den for elektriske vandvarmere af beholdertypen har opstillet sikkerhedskrav, der ikke er fastsat i direktivet, og således for produkter, der er fremstillet i overensstemmelse med standarden EN 60335-2-21, ikke anerkender formodningen for, at de er i overensstemmelse med sikkerhedskravene.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

8 9 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger og Den Italienske Republik har tabt sagen, bør det pålægges den at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Anden Afdeling)

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser, idet den for elektriske vandvarmere af beholdertypen har opstillet sikkerhedskrav, der ikke er fastsat i direktivet, og således for produkter, der er fremstillet i overensstemmelse med standarden EN 60335-2-21, ikke anerkender formodningen for, at de er i overensstemmelse med sikkerhedskravene.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.