ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Tivoli (Italien) den 7. november 2012 — Elisabetta Gentile mod Ufficio Finanziario della Direzione Ufficio Territoriale di Tivoli m.fl.

(Sag C-499/12)

2013/C 26/51

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Tivoli

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Elisabetta Gentile

Sagsøgt: Ufficio Finanziario della Direzione — Ufficio Territoriale di Tivoli, Fabrizio Penna og Gianfranco Di Nicola

Præjudicielle spørgsmål

Er artikel 130 i dekret fra republikkens præsident nr. 115 af 30. maj 2002 om retshjælp ifølge italiensk ret — for så vidt den bestemmer, at udgifter til forsvarer, dommerens hjælpepersonale og tekniske rådgivning nedsættes til det halve — i overensstemmelse med artikel 47, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, hvorefter der ydes retshjælp til dem, der ikke har tilstrækkelige midler, hvis en sådan hjælp er nødvendig for at sikre effektiv adgang til domstolsprøvelse?
3)

Skal artikel 102 og 106 TEUF fortolkes således, at forbuddet mod misbrug af en dominerende stilling uden indskrænkninger skal anvendes på farmaceuterhvervet, henset til, at den farmaceut, der er indehaver af et traditionelt apotek ved at sælge lægemidler i medfør af en koncession med den nationale sundhedsmyndighed begunstiges af, at indehavere af håndkøbsudsalg ikke må sælge lægemidler i kategori C, uden at dette har en gyldig begrundelse i de rent uomtvistelige særpræg hvad angår udøvelse af farmaceuterhvervet, som er knyttet til beskyttelsen af folkesundheden?
1)

Er artikel 130 i dekret fra republikkens præsident nr. 115 af 30. maj 2002 om retshjælp ifølge italiensk ret — for så vidt den bestemmer, at udgifter til forsvarer, dommerens hjælpepersonale og tekniske rådgivning nedsættes til det halve — i overensstemmelse med artikel 47, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, hvorefter der ydes retshjælp til dem, der ikke har tilstrækkelige midler, hvis en sådan hjælp er nødvendig for at sikre effektiv adgang til domstolsprøvelse?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Kommissionens direktiv 2011/18/EU af 1. marts 2011 om ændring af bilag II, V og VI til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/57/EF om interoperabilitet i jernbanesystemet i Fællesskabet (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
2)

Skal bestemmelserne i Den Europæiske Unions direktiver, herunder Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed og Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar, fortolkes således, at de er til hinder for en national lovbestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, som begrænser retten til at kræve kompensation — såsom tilbagebetaling af fejlagtigt erlagte afgifter — når der konstateres en defekt ved den leverede vare, til kun at omfatte perioden efter den seneste aflæsning af den defekte vandmåler inden fremsættelsen af en anmodning?
c)

Er det i tilfælde af, at der gøres krav på et antistof eller en klasse af antistoffer, tilstrækkeligt, at antistoffet eller antistofferne er defineret i forhold til deres bindeevne i forhold til et målprotein eller er det nødvendigt at give en strukturmæssig definition på antistoffet eller antistofferne, og i bekræftende fald i hvilken grad?
1)

Er kravet i artikel 36 i direktiv 2005/36/EF (1) om, at tandlægeerhvervet skal udgøre et særligt erhverv, til hinder for indførelsen af en postgraduate-uddannelse på universitetsniveau, der er fælles for både læge- og tandlægestuderende?
3)

Skal artikel 73 fortolkes således, at bestemmelsen finder anvendelse, når betaling er modtaget af den, som overdrager varerne, i henhold til en aftale med tredjemand om at foretage sådanne betalinger i forbindelse med betalingskorttransaktioner, uanset at modtageren af varerne ved, at han ikke har ret til at benytte betalingskortet?
1)

Når de ufravigelige bestemmelser i artikel 134 anvendes på bestemmelserne i momsdirektivets (1) artikel 132, stk. 1, litra m), i forbindelse med et organ, der anses for at være et organ, som ikke arbejder med gevinst for øje, og som tilbyder ydelser i form af retten til at spille golf, hvilke eventuelle ydelser udgør »de transaktioner, der er fritaget for afgift«?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Ourense (Spanien) den 2. november 2012 — Vueling Airlines S.A. mod Instituto Galego de Consumo de la Xunta de Galicia

(Sag C-487/12)

2013/C 26/46

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Ourense

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vueling Airlines S.A.

Sagsøgt: Instituto Galego de Consumo de la Xunta de Galicia

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 22, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 af 24. september 2008 om fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Fællesskabet (1) fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national bestemmelse [artikel 97 i lov nr. 48/1960 om luftfart], hvorved luftfartsselskaber, som befordrer personer, forpligtes til i alle tilfælde at anerkende passagerernes ret til at checke en kuffert ind uden at blive pålagt ekstra gebyrer eller tillæg oven i den købte billets grundpris?

(1) EUT L 293, s. 3.
2)

Såfremt spørgsmål 1 skal besvares bekræftende: Hvordan skal artikel 3, litra c), i forordning nr. 469/2009 fortolkes i tilfælde af, at et gyldigt grundpatent beskytter flere produkter, og der på det tidspunkt, hvor der blev ansøgt om et certifikat for ét af de ved grundpatentet beskyttede produkter (produkt A), ganske vist endnu ikke var udstedt nogen certifikater for andre af grundpatentet beskyttede produkter (produkt B, C), men der på grundlag af ansøgninger vedrørende disse andre produkter (produkt B, C) er blevet udstedt certifikater, inden der er truffet afgørelse om ansøgningen vedrørende certifikat for førstnævnte produkt (produkt A)?
1)

Skal artikel 30 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at denne bestemmelse alene sikrer muligheden for at opnå retsbeskyttelse mod ulovlig og ubegrundet (unjustified) opsigelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/23

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nederlandene) den 31. oktober 2012 — Maatschap T. van Oosterom en A. van Oosterom-Boelhouwer mod Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

(Sag C-485/12)

2013/C 26/44

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het Bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Maatschap T. van Oosterom en A. van Oosterom-Boelhouwer

Sagsøgt: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 32 i forordning (EF) nr. 796/2004 (1) fortolkes således, at der altid skal ske en fysisk kontrol på stedet, før det på grundlag af luftfotografier taget i forbindelse med bedømmelsen af en anmeldelse kan vedtages, at den anmeldelse, som en landbruger har indgivet, ikke er nøjagtig?

(1) Kommissionens forordning (EF) nr.796/2004 af 21.4.2004 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (EUT L 141, s. 18).
2)

Er direktivets artikel 12, litra a), til hinder for, at der opkræves gebyr for meddelelse af personoplysninger, der behandles, i form af en udskrift af GBA?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Okresný súd Prešov (Den Slovakiske Republik) den 29. oktober 2012 — Peter Macinský og Eva Macinská mod Getfin s.r.o. og Financreal s.r.o.

(Sag C-482/12)

2013/C 9/54

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Okresný súd Prešov

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Peter Macinský og Eva Macinská

Sagsøgte: Getfin s.r.o. og Financreal s.r.o.

Præjudicielt spørgsmål

Skal Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (herefter »direktiv 93/13/EØF«) (1) fortolkes således, at det er til hinder for en medlemsstats forskrift som den, der er indeholdt i artikel 151j, stk. 1, i Občiansky zákonník, sammenholdt med de øvrige i hovedsagen omhandlede forskrifter, hvorefter kreditoren kan kræve, at en forpligtelse, som følger af urimelige kontraktvilkår, opfyldes ved en fuldbyrdelse i det pantsatte gode i form af et salg af den faste ejendom uanset forbrugerens indsigelse, og på trods af at spørgsmålet er omtvistet, og kontraktvilkårene ikke er blevet vurderet af en ret eller en anden upartisk retsinstans?

(1) EFT L 95, s. 29.
2)

Skal udtrykket »mindsteløn« i artikel 3, stk. 1, første led, litra c), i direktiv 96/71/EF fortolkes således, at dette er til hinder for nationale bestemmelser eller praksis, hvorefter en arbejdsgivers ydelser ikke skal anses for en del af mindstelønnen og derfor ikke skal modregnes ved opfyldelsen af mindstelønskravet, såfremt arbejdsgiveren erlægger disse ydelser på grundlag af en overenskomstmæssig forpligtelse, — der efter overenskomstparternes og den nationale lovgivers ønske skal medvirke til at skabe formue for arbejdstageren, og med henblik herpå — de månedlige ydelser fra arbejdsgiveren investeres over længere tid, f.eks. som bidrag til opsparing, byggeri eller erhvervelse af en beboelsesejendom eller til en kapitallivsforsikring, og — arbejdsgiverbidragene støttes med statslige tilskud og skattefordele, og — arbejdstageren først kan råde over disse bidrag efter flere år, samt — størrelsen af bidragene, der ydes som et fast månedligt beløb, alene afhænger af den aftalte arbejdstid og ikke af arbejdsvederlaget (»arbejdsgiverbidrag til opsparingsordninger for ansatte«)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/35

Sag anlagt den 19. november 2012 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-525/12)

2013/C 26/67

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Manhaeve og G. Wilms, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (»vandrammedirektivet«) (1), og navnlig i henhold til dette direktivs artikel 2, nr. 38), og artikel 9, idet den har udelukket bestemte tjenesteydelser fra anvendelsen af fortolkningen af begrebet »forsyningspligtydelser«.

— Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen er af den opfattelse, at forsyningspligtydelser også omfatter indvinding, opmagasinering, oplagring og behandling af samt forsyning med overfladevand eller grundvand med henblik på el-produktion fra vandkraftressourcer, sejlads og beskyttelse mod oversvømmelse. Desuden henhører privatforbrug også under forsyningspligtydelser.

Sagsøgtes anvendelse af begrebet »forsyningspligtydelse« er i strid med vandrammedirektivets artikel 9. Sagsøgte udelukker forsyningspligtydelser, såsom opmagasinering, der foretages med henblik på el-produktion fra vandkraftressourcer, sejlads og beskyttelse mod oversvømmelse, fra forsyningspligtydelsernes anvendelsesområde som omhandlet i direktivet. En sådan snæver fortolkning er ikke i overensstemmelse med vandrammedirektivet, underminerer vandrammedirektivets artikel 9’s funktion og bringer opfyldelsen af direktivets formål i fare.

Det er korrekt, at medlemsstaterne råder over en vis skønsmargin til på grundlag af vandrammedirektivets artikel 9 at udelukke forsyningspligtydelser fra omkostningsdækningen. De kan således tage hensyn til omkostningsdækningens sociale, økologiske og økonomiske følger samt til de geografiske og klimatiske forhold. Desuden kan en medlemsstat i henhold til vandrammedirektivets artikel 9, stk. 4, beslutte ikke at anvende bestemmelserne i vandrammedirektivets artikel 9, stk. 1, andet punktum, for så vidt angår prissætningspolitikken og dækningen af omkostninger ved forsyningspligtydelser. Det er en forudsætning herfor, at der er tale om en eksisterende praksis i medlemsstaten, og at dette ikke anfægter sigtet med og opfyldelsen af dette direktivs mål.

Den af sagsøgte fastsatte fuldstændige udelukkelse af forsyningspligtydelser i vidt omfang går imidlertid langt ud over denne skønsmargin.

(1) EFT L 327, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kúria (Ungarn) den 19. november 2012 — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság mod Hochtief Solutions AG

(Sag C-519/12)

2013/C 46/24

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Kúria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság

Sagsøgt: Hochtief Solutions AG

Præjudicielt spørgsmål

Skal et krav mellem parter, der ikke har indgået et direkte kontraktforhold, hvorved det sagsøgende handelsselskab, som har ydet et lån, retter krav mod et selskab (af udenlandsk nationalitet), som er deltager i det handelsselskab, der har fået lånet, og som i den omtvistede periode havde en indflydelse i sidstnævnte selskab, som gjorde det muligt at udøve direkte kontrol, idet det sagsøgende selskab gør gældende, at det deltagende selskab hæfter for den af det kontrollerede selskab optagne gæld, anses for at være af kontraktmæssig karakter i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 5, nr. 1, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 (1)?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/33

Appel iværksat den 19. november 2012 af TeamBank AG Nürnberg til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 19. september 2012 i sag T-220/11 — TeamBank AG Nürnberg mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-524/12 P)

2013/C 9/56

Processprog: tysk

Parter

Appellant: TeamBank AG Nürnberg (ved Rechtsanwalt D. Terheggen)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten den 19. september 2012 i sag T-220/11 ophæves i det hele.

— De i første instans nedlagte påstande i henhold til den for Retten indgivne stævning af 18. april 2011 tages i det hele til følge.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rette har foretaget urigtig anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i EF-varemærkeforordningen (1), idet den lagde til grund, at der forelå en risiko for forveksling mellem figurmærkerne »f@ir Credit« og »FERCREDIT«.

I modsætning til Rettens opfattelse foreligger der en tydelig visuel forskel i helhedsindtrykket af de to tegn. Endvidere skal det tages i betragtning, at de omtvistede tegn står i forbindelse med finanstjenesteydelser, der sædvanligvis indebærer væsentlige finansielle konsekvenser for deres brugere. Det bør således lægges til grund, at den gennemsnitlige forbruger vil undersøge disse tegn med særlig omhu og med høj sandsynlighed vil erkende de foreliggende forskelle. Denne omstændighed blev imidlertid ikke taget i betragtning af Retten i tilstrækkeligt omfang.

En korrekt vurdering af disse omstændigheder samt forskellene i begge tegns helhedsindtryk fører til den konklusion, at der ikke foreligger nogen relevant lighed mellem de to tegn.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Italien) den 19. november 2012 — Dirextra Alta Formazione S.r.l. mod Regione Puglia

(Sag C-523/12)

2013/C 32/07

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dirextra Alta Formazione S.r.l.

Sagsøgt: Regione Puglia

Præjudicielt spørgsmål

»Er artikel 56 ff. og 101 ff. (tidligere artikel 49 EF ff. og 81 EF ff.) samt artikel 107 ff. i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (i den siden den 1.12.2009 gældende affattelse), konkurrenceprincippet, proportionalitetsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling og ligebehandlingsprincippet, som kan udledes af de ovennævnte bestemmelser, artikel 9 og 10 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, artikel 2 i konventionens tillægsprotokol samt artikel 11 og 14 i chartret om grundlæggende rettigheder, til hinder for en bestemmelse (såsom artikel 2, stk. 3 i Pugliens regionallov nr. 12/2009), der på regionalt plan indfører begrænsninger for adgangen til markedet for visse tjenesteydelser med det formål at højne det lokale uddannelsesniveau (udbydelse af postgraduate masteruddannelser), idet denne adgang afhænger af opfyldelsen af et enkelt krav, som vælges og fastsættes på en vilkårlig måde (et vist antal timer i et for langt tidsrum, som er fastlagt på ubegrundet vis) i forhold til formålet med fællesskabsforanstaltningen (højnelse af uddannelseskvaliteten og således valg af aktører med egnede kvalifikationer), og som ikke tager højde for den reelle varighed af den pågældende tjenesteydelse?«
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Salzburg (Østrig) den 14. november 2012 — Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken Betriebs GmbH mod Land Salzburg

(Sag C-514/12)

2013/C 63/11

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht Salzburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken Betriebs GmbH

Sagsøgt: Land Salzburg

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 45 TEUF og artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen (1) til hinder for en national ordning (konkret § 53 og 54 i Salzburger Landesvertragsbedienstetengesetz, lov om funktionæransættelse ved delstaten Salzburg), hvorefter en offentlig arbejdsgiver ved fastsættelse af skæringsdatoen for oprykning fuldt ud medregner uafbrudte tjenesteperioder, som ansatte har tilbagelagt hos arbejdsgiveren, med henblik på fastsættelse af skæringsdagen for oprykning, hvorimod tjenesteperioder, som ansatte har tilbagelagt efter en bestemt alder hos andre offentlige eller private arbejdsgivere — i Østrig eller andre EU- eller EØS-stater — kun delvist medregnes med henblik på oprykning til et højere løntrin?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5.4.2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen (EUT L 141, s. 1).
2)

Hvis det er nødvendigt, at forbrugeren erlægger et vederlag for retten til at modtage en kompensation, har størrelsen af det vederlag, der erlægges af forbrugeren mod til gengæld at blive stillet en kompensation i udsigt for hovedsagelig at have introduceret andre forbrugere for ordningen og i mindre grad for salg eller forbrug af produkter, da en indvirkning på kvalificeringen af den salgsfremmende pyramideordning som vildledende handelspraksis som omhandlet i punkt 14) i bilag I til direktivet? Kan vederlag, der erlægges af forbrugerne, som er af et rent symbolsk beløb og betales med henblik på at identificere forbrugerne, anses for et vederlag mod til gengæld at blive stillet en kompensation i udsigt som omhandlet i nr. 14) i bilag I til direktivet?
1)

Kan plasma, der med henblik på transfusion er fremstillet af fuldblod under anvendelse af en industriel proces, være genstand for samtidig anvendelse af bestemmelserne i direktiv (1) af 6. november 2001 [som ændret ved direktiv af 31. marts 2004 (2)] og bestemmelserne i direktiv af 27. januar 2003 (3), ikke kun for så vidt angår tapning og testning, men tillige for så vidt angår behandling, opbevaring og distribution, og kan artikel 2, stk. 2, i direktiv af 6. november 2001 i denne henseende fortolkes således, at kun fællesskabslovgivningen vedrørende lægemidler finder anvendelse på et produkt, som samtidig er omfattet af andre bestemmelser inden for fællesskabslovgivningen, i det tilfælde alene, hvor de sidstnævnte bestemmelser er mindre strenge end lægemiddelbestemmelserne?
1)

Er artikel 41, stk. 1, i den i Bruxelles den 23. november 1970 udfærdigede tillægsprotokol til aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, undertegnet i Ankara den 2. september 1963, vedrørende overgangsfasen for associeringen (herefter »tillægsprotokollen«) og/eller artikel 13 i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 (herefter »afgørelse nr. 1/80«) til hinder for en ordning i national ret, der først blev indført efter at førnævnte bestemmelser var trådt i kraft, og hvorefter første indrejse for et familiemedlem til en tyrkisk statsborger, der er omfattet af retsstillingen i henhold til artikel 6 i afgørelse nr. 1/80 betinges af, at familiemedlemmet inden indrejsen godtgør at være i stand til at kommunikere på elementært tysk?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Central Administrativo Norte (Portugal) den 12. november 2012 — Joaquim Fernando Macedo Maia, m.fl. mod Fundo de Garantia Salarial, IP

(Sag C-511/12)

2013/C 26/60

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Central Administrativo Norte

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Joaquim Fernando Macedo Maia, António Pereira Teixeira, António Joaquim Moreira David og Joaquim Albino Moreira David

Sagsøgt: Fundo de Garantia Salarial, IP

Præjudicielt spørgsmål

Skal EU-lovgivningen på det specifikke område for sikring af løntilgodehavender i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, herunder navnlig artikel 4 og 10 i direktiv 80/987/EØF (1), fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som selv i de tilfælde, hvor arbejdstagerne har anlagt sag mod arbejdsgiveren ved Tribunal do Trabalho med henblik på at opnå rettens fastsættelse af det skyldige beløb samt tvangsinddrivelse heraf, udelukkende garanterer de tilgodehavender, der er stiftet inden for de seneste seks måneder forud for anlæggelsen af søgsmål om insolvens mod arbejdsgiveren?

(1) Rådets direktiv 80/987/EØF af 20.10.1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (EFT L 283, s. 23).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Beroep te Gent (Belgien) den 9. november 2012 — Bloomsbury NV mod Belgische Staat

(Sag C-510/12)

2013/C 46/23

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Beroep te Gent

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bloomsbury NV

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2, stk. 3, 4 og 5, i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF (1) af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer fortolkes således, at såfremt et selskab erhverver et betydeligt aktiv vederlagsfrit, og der derfor ikke er nogen anskaffelsesværdi, det kan bogføre, med den følge, at der opstår et fortegnet billede af selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultat, skal det omhandlede betydelige vederlagsfrie aktiv bogføres til dets reelle værdi?

(1) EFT L 222, s. 11.