ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Iveco Fiat har anført, at det fremgår af artikel 17 og af rapporten fra P. Jenard om Bruxelles-konventionen (EFT 1979, C 59, s. 1) (herefter benævnt »Jenard-rapporten«), at en aftale mellem parterne om en værnetingsklausul er et væsentligt moment, og at de opstillede formkrav skal sikre, at en sådan virkelig foreligger. Nødvendigheden af at undgå en overdreven formalisme i internationale handelsforhold bekræftes af den ændrede affattelse af artikel 17 i konventionen af 9. oktober 1978 som kongeriget Danmarks, Irlands, og Det forende kongerige Storbritanniens og Nordirlands tiltrædelse af Bruxelleskonventionen (EFT L 304, s. 1), hvorefter en værnetingsklausul inden for international handel kan være indgået i en form, der er anerkendt af sædvanen på dette område, og som parterne har eller burde have kendskab til.

Det fremgår af Domstolens praksis, at artikel 17 skal sikre, at aftaler mellem parterne utvivlsomt er indgået, og at lu-avet om skriftlighed ikke udgør en væsentlig formforskrift, der er afgørende for, om der overhovedet foreligger en aftale. En sådan viljesbestemt aftale forelå i aftalen af 1956, der i øvrigt fortsat regulerede forretningsforholdet mellem parterne, selv om den ikke blev skriftligt forlænget. Da parterne i øvrigt udtrykkeligt fortsat henholdt sig til kontrakten af 1956, har de tilkendegivet, at de var enige om at opretholde den i dens helhed, herunder at forlænge værnetingsklausulen. De samme betragtninger gælder for kontrakten af 1958, forudsat den i et vist omfang fortsat har reguleret forholdet mellem parterne.

Iveco Fiat er derfor af den opfattelse, at spørgsmålet skal besvares med, at artikel 17, stk. 1, i Bruxelles-konventionen skal fortolkes således, at det opstillede formkrav er opfyldt, når det er godtgjort, at værnetingsklausulen er indeholdt i en skriftlig aftale, der er klar, og som fortsat har reguleret forholdene mellem parterne, indtil dette forhold er bragt til ophør, selv om forretningsforholdet ikke skriftligt er blevet fornyet.
Dette spørgsmål skal efter sagsøgerens mening besvares benægtende.

Sagsøgeren har herved først gjort gældende, at den i spørgsmålet beskrevne situation faktisk ikke vil kunne foreligge, idet det er udelukket, at varerne ikke er blevet bragt på markedet i importmedlemsstaten, når toldbehandlingen er afsluttet og toldvæsenet i Det forenede Kongerige har forsynet T5-kontroleksemplarerne med en påtegning om, at varen er kommet ind i importstaten.

Sagsøgeren anfører dernæst, at spørgsmålet forudsætter, at en importør ikke alene må bevise, at de eksporterede varer er indført til vedkommende medlemsstat, men også at de efter importen har været genstand for endnu en transaktion med henblik på at blive bragt i omsætning på markedet i den importerende medlemsstat. Bevis på dette sidste punkt kræves imidlertid ikke. Af ordlyden af artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 1380/75 fremgår klart, at eksportstaten efter modtagelse af en kopi af T5-kontroleksemplaret er forpligtet til at udbetale det monetære udligningsbeløb. Det har i øvrigt ingen mening at stille krav om bevis også på dette sidste punkt, idet afslutningen af toldbehandlingen ved import afgiver det klareste bevis for varernes import. Og der er heller ingen mening i at gå ud fra, at det er eksportøren, der kan bevise hvad der er sket med varen efter importen, for efter eksporten har eksportøren ikke længere kontrol med varerne eller mulighed for at få at vide, hvad der er blevet af dem.

Denne opfattelse ligger ifølge sagsøgeren på linje med Domstolens praksis, idet det i dommene af 18. september 1980 (Handelsmaatschappij Pesch & Co. BV, 795/79, Smi. s. 2705) og af 1. oktober 1981 (Anglo-Irish Meat Company Ltd, 196/80, Smi. s. 2263) fremhæves, at der må sondres mellem ydelsen af de monetære udligningsbeløb og eksportmedlemsstatens udbetaling af beløbene, ved hvilken sidstnævnte stat blot har en betalingsbemyndigelse, men ikke kompetence til at kontrollere eller anfægte den dokumentation, importmedlemsstatens myndigheder har udfærdiget og fremlagt.
I henhold til den franske lov nr. 81-766 af 10. august 1981 om prisen for bøger skal enhver forlægger eller importør af bøger fastsætte en detailsalgspris for de bøger, som han udgiver eller importerer. Detailhandlerne skal anvende en effektiv salgspris, som ligger mellem 95 og 100% af denne pris. Loven indeholder nogle undtagelsesbestemmelser, hvorefter forpligtelsen til at overholde denne pris ikke gælder i forbindelse med salg til bestemte private og offentlige institutioner som f. eks. biblioteker og uddannelsesinstitutioner, og bogudsalg er under visse betingelser tilladt. I tilfælde af overtrædelser af lovens bestemmelser kan konkurrenter og forskellige sammenslutninger forlange forbud nedlagt eller kræve erstatning, ligesom den pågældende kan retsforfølges.

For så vidt angår importerede bøger, fastsættes det i artikel 1, stk. 5, i lov af 10. august 1981, at

»ved import af bøger, som udgives i Frankrig, skal den af importøren fastsatte detailsalgspris være lig med eller højere end den af forlaget fastsatte«.

I sin dom af 10. januar 1985 (Association des Centres distributeurs Edouard Leclerc m. fi. mod Sari »Au blé vert« m. fl., 229/83, Sml. s. 1), der angik et præjudicielt spørgsmål vedrørende denne lovgivning, fastslog Domstolen blandt andet, at bestemmelser i en sådan lovgivning, »som for salg af bøger, der udgives i selve den berørte medlemsstat og reimporteres efter forudgående eksport til en anden medlemsstat, foreskriver overholdelse af den salgspris, som forlæggeren har fastsat, medmindre det på grundlag af objektive kriterier kan godtgøres, at bøgerne er eksporteret udelukkende med henblik på reimport for derved at omgå en sådan lovgivning«,

skal anses for foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indførselsrestriktioner, som er forbudt efter EØF-traktatens artikel 30.

Efter denne dom indsattes der ved lov nr. 85-500 af 13. maj 1985 et stk. 6 i artikel 1 i lov af 10. august 1981. I henhold hertil finder bestemmelserne i stk. 5

»ikke anvendelse på bøger, der er importeret fra en af Det europæiske økonomiske Fællesskabs medlemsstater, medmindre det af objektive forhold fremgår, at formålet har været at omgå bestemmelserne i stk. 4 i forbindelse med detailsalg af bøger, hvilket navnlig må anses for tilfældet, såfremt den pågældende bog ikke rent faktisk er blevet bragt i handelen i den pågældende stat«,

C' således at formålet er at ramme omgåelser af bestemmelserne vedrørende de detailsalgspriser, som detailhandlerne er forpligtet til at overholde.
5.

Den 1. oktober 1985 afholdtes et møde mellem Revisionsrettens formand i egenskab af ansættelsesmyndighed og medlemmerne af udvælgelseskomiteen. Ved skrivelse af 4. oktober 1985 modtog udvælgelseskomiteens formand derefter underretning om, hvorledes ansættelsesmyndigheden fandt, at betingelserne for at deltage i udvælgelsesprøven skulle anvendes. Det hed i denne skrivelse: »Med hensyn til bilagene bemærkes, at udvælgelseskomiteen i medfør af artikel 2, stk. 2, i tjenestemandsvedtægtens bilag III i tvivlstilfælde kan afkræve ansøgerne supplerende papirer eller oplysninger. Henset til, at der her er tale om en intern udvælgelsesprøve med deltagelse af et begrænset antal ansøgere (fjorten), herunder flere fastansatte tjenestemænd, følger det af en velforstået omsorgspligt, at udvælgelseskomiteen benytter den nævnte bestemmelse. I øvrigt bemærkes, at det i den omhandlede meddelelse om udvælgelsesprøve — til forskel fra meddelelser om generelle udvælgelsesprøver — ikke foreskrives, at der i denne fase skal fremlægges originale dokumenter eller bekræftede kopier heraf«.
14

Såfremt ansættelsesmyndigheden, som i den foreliggende sag, er af den opfattelse, at udvælgelseskomiteen retsstridigt har givet en eller flere ansøgere afslag på at deltage i udvælgelsesprøven, og at udvælgelsesprøven af samme grund som helhed er behæftet med en mangel, er ansættelsesmyndigheden afskåret fra at udnævne nogen ansøger overhovedet. Det påhviler den herefter at fastslå dette forhold i en begrundet beslutning og gennemføre hele udvælgelsesproceduren på ny på grundlag af en ny meddelelse samt — eventuelt — efter udpegelse af en ny udvælgelseskomite. Har ansættelsesmyndigheden ikke truffet en sådan beslutning, tilkommer det Domstolen under et søgsmål anlagt af de pågældende ansøgere umiddelbart at efterprøve, om udvælgelseskomiteens beslutning er lovlig.
Jan Zoubek, sagsøgte, bestrider ikke, at kontrakten er hævet. Der blev indgået en aftale i slutningen af 1973 med den ansvarlige i Kommissionen, hvorefter han forpligtede sig til uden beregning og som betaling for de 33000 BFR, der kræves af Kommissionen, at levere publikationerne fra selskabet East-West, hvis chefredaktør han er, og hvilket selskab er skabt med henblik på at offentliggøre studier i lighed med dem, der blev bestilt ved kontrakten af 1971. Kommissionen stillede ikke noget krav om erstatning, da den hævede, og har i øvrigt ikke truffet nogen foranstaltning før 1979. Ganske vist blev der ikke optaget et klart og entydigt protokollat af forliget. Imidlertid nægtede man ikke at modtage de publikationer, som han for egen regning tilstillede Kommissionen den 20. december 1973. Kommissionens hensigt om så hurtigt som muligt at holde ham løbende underrettet om nyheder, der vedrørte ham, og som er omtalt i skrivelsen af 21. december 1973, blev fulgt af en mundtligt bekræftet aftale og en fortsat levering gennem fem år. Eksistensen af aftalen er utilstrækkelig bevist gennem opfyldelsen igennem fem år af Zoubek's forpligtelser, uden at dette er blevet bestridt af sagsøgeren. Kommissionen kan ikke efter en langvarig og konsekvent tavshed på det nuværende trin bestride eksistensen af denne aftale.

Dersom Domstolen finder, at der må gives Kommissionen medhold, skal der dog først betales procesrenter eller lovbestemte renter fra tidspunktet for stævningens indgivelse.
For så vidt angår artikel 95, stk. 1, har Kommissionen anført, at dieseldrevne biler med slagvolumen under 2500 cm3 uomtvisteligt er »lignende varer«, for så vidt som de fra et forbrugersynspunkt har samme egenskaber og i det væsentlige opfylder de samme behov som dieseldrevne biler med større slagvolumen. Det fremgår imidlertid, at der ikke findes nogen italiensk fremstillet bil med slagvolumen over det nævnte maksimum, hvorimod en sådan bil fremstilles i hvert fald i én anden medlemsstat. Dette er netop det forhold, der omhandles i EØF-traktatens artikel 95, stk. 1, nemlig at Den italienske Republik pålægger visse produkter fra andre medlemsstater en intern afgift, der er højere end den, der pålægges lignende indenlandske varer.

Over for den italienske regerings indsigelse, hvorefter Kommissionens begrundelse for at anse den differentierede afgiftsordning for dieseldrevne biler for ulovlig ligeledes har gyldighed, for så vidt angår beskatningsordningen for benzindrevne biler (også for disse er der fastsat et maksimalt slagvolumen — her 2000 cm3 — som skæringspunkt for anvendelsen af den højere momssats), som Kommissionen imidlertid ikke har anfægtet, har Kommissionen anført, at der i denne sidstnævnte situation ses at være tale om et objektivt kriterium, idet der findes lignende italienske varer, der er pålagt den samme momssats.

Efter Kommissionens opfattelse giver det anførte tilstrækkeligt grundlag for at træffe afgørelse i sagen; for fuldstændighedens skyld har den imidlertid ønsket at tage stilling til eventuelle andre stridspunkter.
DOMSTOLENS DOM AF 16. MAJ 1991. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - FORANSTALTNING MED TILSVARENDE VIRKNING - STOETTE TIL KOEB AF INDENLANDSK FREMSTILLEDE KOERETOEJER. - SAG 263/85.



Samling af Afgørelser 1991 side I-02457

Pub.RJ side Pub somm



Sammendrag

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Frie varebevaegelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - regel om en bestemt andel af offentlige indkoeb forbeholdt virksomheder beliggende i et bestemt omraade inden for det nationale omraade - utilladelighed - foranstaltning alene til gunst for en del af den nationale produktion - uden betydning

(EOEF-Traktaten, art. 30)

2. Frie varebevaegelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - foranstaltning, der kan anses for stoette efter Traktatens artikel 92 - mulighed, der ikke udelukker, at forbuddet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning er anvendeligt

(EOEF-Traktaten, art. 30 og 92)

Sammendrag

1. Traktatens artikel 30 er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en procentandel af offentlige indkoeb er forbeholdt virksomheder, der har produktionsanlaeg i visse dele af det nationale omraade.

Naar alene indenlandske producenter, selv om det ikke drejer sig om dem alle, begunstiges af den indroemmede fordel, er det kun af ringe betydning, at en saadan praeferenceordning ogsaa har restriktiv virkning i forhold til indenlandske producenter (jf. dom af 20.3.1990, sag C-21/88, Du Pont de Nemours Italiana, Sml. I, s. 889).

2. Som Domstolen har fastslaaet (jf. dom af 5.6.1986, sag 103/84, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 1759, og dom af 20.3.1990, naevnt ovenfor, Du Pont de Nemours Italiana), er den omstaendighed, at en national foranstaltning eventuelt kan bestemmes som en stoetteforanstaltning efter Traktatens artikel 92, ikke en tilstraekkelig begrundelse for at undtage foranstaltningen fra forbuddet i artikel 30.

Afgørelse

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 30 ved at kraeve, at offentlige organer skal koebe indenlandsk fremstillede motorkoeretoejer for at opnaa stoette i henhold til lov nr. 151 af 10. april 1981.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
27.

Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen uberettiget under henvisning til kriteriet byrde for statskassen har lagt den omtalte snævre fortolkning af begrebet subsidier til grund. Dog finder sagsøgeren, at der ved den argentinske ordning med differentierede afgiftssatser ved eksport netop er tale om en byrde for statskassen, idet det offentlige nemlig giver afkald på et afgiftsprovenu. Et sådant afkald kan nemlig ikke alene bestå i, at nogle indtægter ikke indgår i statskassen og dermed ikke kan benyttes til finansiering af udgifter, men også i, at myndighederne accepterer færre indtægter. For så vidt de differentierede afgiftssatser for sojaprodukter ikke udgør indirekte subsidier til sojakager trods det hermed forbundne prisfald på sojabønner på det indenlandske marked, men udgør direkte subsidier til sojakager som følge af den lavere afgift på 10% ved eksport i forhold til afgiften på 25% for sojabønner, har det offentlige givet delvis afkald på et afgiftsprovenu i forbindelse med eksport af forarbejdede produkter, idet der foreligger en allerede bestående afgiftspligt ved eksport af sojaprodukter, der, for så vidt angår forarbejdede produkter, er begrænset til 10 i stedet for 25%. Det manglende provenu, som forskellen mellem afgiften på 25% og afgiften på 10% er udtryk for, medfører et indtægtstab for statskassen. Når sojakager delvis fritages for eksportafgift, således at der på denne måde sker en subsidiering i form af, at der gives afkald på et afgiftsprovenu, er dette ifølge sagsøgeren ikke udtryk for nogen normal afgiftsordning. Det er meget sjældent, at man finder sådanne ordninger med differentierede afgiftssatser ved eksport, der har til formål at fremme eksporten af bestemte produkter.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

TRANSPORT - VEJTRANSPORT - SOCIALE BESTEMMELSER - UNDTAGELSER - BEGREBET "SPECIALKOERETOEJ, DER ANVENDES VED TRAFIKUHELD"

( RAADETS FORORDNINGER NR . 543/69, ART . 4, NR . 9, OG NR . 1463/70, ART . 3, STK . 1 )

Sammendrag

VED UDTRYKKET "SPECIALKOERETOEJ, DER ANVENDES VED TRAFIKUHELD", JFR . ARTIKEL 4, NR . 9, I RAADETS FORORDNING NR . 543/69, SKAL FORSTAAS ET KOERETOEJ, DER ER BYGGET, UDSTYRET OG I OEVRIGT VED FASTE INDRETNINGER ER BESTEMT TIL AT ANVENDES HOVEDSAGELIG TIL BORTFJERNELSE AF KOERETOEJER, DER KORT FORINDEN HAR VAERET INDBLANDET I TRAFIKUHELD, ELLER ANDRE DEFEKTE KOERETOEJER . BETINGELSERNE I HENHOLD TIL ARTIKEL 3, STK . 1, I RAADETS FORORDNING NR . 1463/70 SKAL IKKE VAERE OPFYLDT, FOR SAA VIDT ANGAAR ET KOERETOEJ AF DENNE ART, OG DET ER I DEN FORBINDELSE UDEN BETYDNING, HVORLEDES KOERETOEJETS EJER FAKTISK ANVENDER DETTE .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

LANDBRUG - FAELLES MARKEDSORDNING - OKSEKOED - KOEB AF INTERVENTIONSKOED TIL EN PRIS FASTSAT I ECU - AENDRING AF DE REPRAESENTATIVE KURSER EFTER INDGAAELSEN AF KOEBEKONTRAKTEN - KONTRAKTEN IKKE OPFYLDT AF KOEBEREN - FORTABELSE AF SIKKERHEDSSTILLELSEN - PROPORTIONALITETSPRINCIPPET - KRAENKELSE HERAF - FORELIGGER IKKE

( KOMMISSIONENS FORORDNING NR . 2173/79, ART . 16, STK . 2 )

Sammendrag

SAAFREMT DEN GROENNE KURS AENDRES, EFTER AT DER ER INDGAAET EN KONTRAKT OM KOEB AF OKSEKOED FRA INTERVENTIONSLAGRENE, OG KOEBEREN AF DENNE GRUND SER SIN FORDEL I IKKE AT OPFYLDE KONTRAKTEN PAA DE VILKAAR, SOM HAN HAR ACCEPTERET, ER DET INGEN UFORHOLDSMAESSIG SANKTION, AT DEN SIKKERHEDSSTILLELSE, DER SKAL SIKRE, AT KOEBEREN OVERHOLDER SINE FORPLIGTELSER, FORTABES I HENHOLD TIL ARTIKEL 16, STK . 2, I FORORDNING NR . 2173/79, OG DETTE SAA MEGET MINDRE, NAAR SAMME KOEBER MED INTERVENTIONSORGANETS MEDVIRKEN HAR OPNAAET EN NY KONTRAKT ANGAAENDE SAMME VAREPARTI, MEN TIL DEN LAVERE PRIS, DER SKYLDES AENDRINGEN AF DEN GROENNE KURS .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

INSTITUTIONERNES RETSAKTER - BEGRUNDELSE - PLIGT - FORMAAL - RAEKKEVIDDE - INDIVIDUELLE BESLUTNINGER

Sammendrag

FORPLIGTELSEN TIL AT BEGRUNDE EN INDIVIDUEL BESLUTNING HAR TIL FORMAAL AT GOERE DET MULIGT FOR DOMSTOLEN AT EFTERPROEVE BESLUTNINGENS LOVLIGHED SAMT AT GIVE DEN BEROERTE VIRKSOMHED DE OPLYSNINGER, VED HJAELP AF HVILKE DET KAN FASTSLAAS, OM DER ER GRUNDLAG FOR BESLUTNINGEN, ELLER OM DER MULIGT FORELIGGER EN SAADAN FEJL, AT DEN KAN ANFAEGTES . OMFANGET AF BEGRUNDELSESPLIGTEN AFHAENGER AF ARTEN AF DEN PAAGAELDENDE RETSAKT OG DEN SAMMENHAENG, HVORI DEN ER VEDTAGET .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . LANDBRUG - FAELLES MARKEDSORDNING - KORN - IMPORTAFGIFTER - OPKRAEVNING UAFHAENGIGT AF DEN REELLE KOEBSPRIS

( RAADETS FORORDNING NR . 2727/75 )

2 . LANDBRUG - FAELLES MARKEDSORDNING - KORN - IMPORTAFGIFT - INGEN FRITAGELSE FOR INDFOERSLER AF MAJS TIL REUNION - FORSKELSBEHANDLING - INGEN

( EOEF-TRAKTATEN, ART . 40, STK . 3, ANDET AFSNIT; RAADETS FORORDNING NR . 2727/75 )

3 . FAELLESSKABETS EGNE INDTAEGTER - GODTGOERELSE AF ELLER FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTER - ARTIKEL 13 I FORORDNING NR . 1430/79 - "SAERLIGE FORHOLD" - BEGREB

( RAADETS FORORDNING NR . 1430/79, ART . 13 )

Sammendrag

1 . DEN IMPORTAFGIFT, DER ER INDFOERT VED FORORDNING NR . 2727/75 OM DEN FAELLES MARKEDSORDNING FOR KORN, HAR TIL FORMAAL AT SIKRE OVERHOLDELSEN AF FAELLESSKABSPRAEFERENCEN SAMT OPNAAELSE AF DEN FAELLES LANDBRUGSPOLITIKS FORMAAL . DEN GAELDER OGSAA, NAAR DEN REELLE KOEBSPRIS IKKE SVARER TIL DEN FIKTIVE REFERENCEPRIS OG IKKE BLOT ER HOEJERE END DENNE, MEN OGSAA HOEJERE END FAELLESSKABSPRISEN .

2 . KOMMISSIONEN HAR IKKE OVERSKREDET SIT SKOEN PAA OMRAADET VED AT ANTAGE, AT REUNION' S SITUATION IKKE ER OBJEKTIVT FORSKELLIG FRA DET OEVRIGE FAELLESSKABS SITUATION OG IKKE BERETTIGER TIL FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTERNE FOR INDFOERSLER AF MAJS TIL DENS OMRAADE . FOELGELIG ER ANVENDELSE AF DEN VED FORORDNING NR . 2727/75 INDFOERTE IMPORTAFGIFT VED IMPORT AF MAJS TIL REUNION IKKE I STRID MED FORBUDDET MOD FORSKELSBEHANDLING I TRAKTATENS ARTIKEL 40, STK . 3, ANDET AFSNIT .

3 . REUNION' S GEOGRAFISKE OG OEKONOMISKE SITUATION ER AF OBJEKTIV ART OG BEROERER ET BEGRAENSET ANTAL ERHVERVSDRIVENDE, HVILKET UDELUKKER, AT DE OMSTAENDIGHEDER, UNDER HVILKE INDFOERSLERNE AF MAJS TIL DETTE OMRAADE ER FORETAGET, KAN BETRAGTES SOM "SAERLIGE FORHOLD" I DEN I ARTIKEL 13, STK . 1, I FORORDNING NR . 1430/79 FORUDSATTE BETYDNING, DER BERETTIGER GODTGOERELSE AF DE IMPORTAFGIFTER, DER ER OPKRAEVET VED DENNE IMPORT .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . INSTITUTIONERNES RETSAKTER - BEGRUNDELSE - PLIGT - RAEKKEVIDDE - HENVISNING TIL HJEMMELEN FOR EN RETSAKT

( EOEF-TRAKTATEN, ART . 190 )

2 . INSTITUTIONERNES RETSAKTER - VALG AF HJEMMEL - KRITERIER

( EOEF-TRAKTATEN, ART . 190 )

3 . EOEF-TRAKTATEN - ARTIKEL 235 - RAEKKEVIDDE

4 . FAELLES HANDELSPOLITIK - BEGREB - UDVIKLINGSPOLITIK - GENERELLE TOLDPRAEFERENCER - OMFATTET

( EOEF-TRAKTATEN, ART . 110 FF . OG 235; RAADETS FORORDNINGER NR . 3599/85 OG 3600/85 )

Sammendrag

1 . FOR AT BEGRUNDELSESPLIGTEN I HENHOLD TIL TRAKTATENS ARTIKEL 190 KAN ANSES FOR OPFYLDT, ER DET NOEDVENDIGT, AT FAELLESSKABSRETSAKTER INDEHOLDER EN ANGIVELSE AF DE GRUNDE, SOM HAR BEVAEGET INSTITUTIONEN TIL AT VEDTAGE DEM, SAALEDES AT DOMSTOLEN KAN UDOEVE SIN KONTROLBEFOEJELSE, OG SAALEDES AT SAAVEL MEDLEMSSTATERNE SOM DE BEROERTE BORGERE FAAR KENDSKAB TIL DE BETINGELSER, UNDER HVILKE FAELLESSKABSINSTITUTIONERNE HAR ANVENDT TRAKTATEN .

SELV OM DER I BEGRUNDELSEN TIL EN RETSAKT IKKE HENVISES TIL EN KONKRET BESTEMMELSE I TRAKTATEN, ER DETTE IKKE NOEDVENDIGVIS EN VAESENTLIG MANGEL, SAAFREMT HJEMMELEN FOR EN RETSAKT KAN FASTLAEGGES PAA GRUNDLAG AF ANDRE DELE AF RETSAKTEN, MEN EN SAADAN UDTRYKKELIG HENVISNING ER IMIDLERTID UBETINGET NOEDVENDIG, NAAR DE PERSONER, DER BEROERES AF RETSAKTEN, OG DOMSTOLEN ELLERS VIL SVAEVE I UVISHED MED HENSYN TIL, HVILKEN HJEMMEL DER KONKRET ER VALGT .

2 . INDEN FOR RAMMERNE AF KOMPETENCEFORDELINGEN INDEN FOR FAELLESSKABET KAN EN INSTITUTIONS VALG AF HJEMMEL FOR EN RETSAKT IKKE FORETAGES ALENE PAA GRUNDLAG AF DENS EGEN OPFATTELSE MED HENSYN TIL DET FORMAAL, DER SOEGES TILGODESET, MEN SKAL FORETAGES PAA GRUNDLAG AF OBJEKTIVE FORHOLD, SOM DOMSTOLEN KAN EFTERPROEVE .

3 . DET FREMGAAR AF SELVE ORDLYDEN AF ARTIKEL 235, AT DEN NAEVNTE ARTIKEL KUN KAN VAERE HJEMMEL FOR EN RETSAKT, HVIS INGEN ANDEN TRAKTATBESTEMMELSE GIVER FAELLESSKABSINSTITUTIONERNE DEN FORNOEDNE KOMPETENCE TIL AT UDSTEDE DEN PAAGAELDENDE RETSAKT .

4 . DET VILLE IKKE LAENGERE VAERE PRAKTISK MULIGT AT FOERE EN HENSIGTSMAESSIG FAELLES HANDELSPOLITIK, HVIS FAELLESSKABET AFSKAERES FRA OGSAA AT ANVENDE MIDLER, DER GAAR UD OVER DE INSTRUMENTER, SOM ALENE PAAVIRKER DE TRADITIONELLE DELE AF DEN YDRE HANDEL . MED DEFINITIONEN I TRAKTATENS ARTIKLER 110 FF . AF, HVAD DER ER KARAKTERISTISK FOR DEN FAELLES HANDELSPOLITIK OG DE INSTRUMENTER, DER INDGAAR HERI, ER DER I TRAKTATEN TAGET HOEJDE FOR DE FORSKELLIGE MULIGHEDER FOR EN UDVIKLING AF OPFATTELSEN AF DET INTERNATIONALE HANDELSSAMKVEM, SAALEDES SOM DEN KOMMER TIL UDTRYK GENNEM EN STADIG STAERKERE SAMMENHAENG MELLEM HANDEL OG UDVIKLING .

EF-ORDNINGEN MED GENERELLE TOLDPRAEFERENCER ER DET KONKRETE UDTRYK FOR EN NY OPFATTELSE MED HENSYN TIL DET INTERNATIONALE HANDELSSAMKVEM, HVOR UDVIKLINGSFORMAAL SPILLER EN VAESENTLIG ROLLE, OG RETSAKTERNE TIL GENNEMFOERELSE AF ORDNINGEN ER OMFATTET AF DEN FAELLES HANDELSPOLITIK . RAADET HAR KOMPETENCE TIL AT UDSTEDE DEM ALENE I HENHOLD TIL TRAKTATENS ARTIKEL 113 OG KAN DERFOR IKKE SOM HJEMMEL ANVENDE ARIKEL 235 .