Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Femte Udvidede Afdeling) den 7. marts 2000. - Industrie des poudres sphériques mod Rådet for Den Europæiske Union. - Fastsættelse af sagsomkostninger - En intervenients omkostninger - Advokatsalær - Rejse- og opholdsudgifter. - Sag T-2/95 (92).



Samling af Afgørelser 2000 side II-00463



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

1 Retspleje - sagsomkostninger - udmåling - genstand

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b), og art. 92, stk. 1]

2 Retspleje - sagsomkostninger - udmåling - forhold, der skal tages i betragtning

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b), og art. 92, stk. 1]

3 Retspleje - sagsomkostninger - udmåling - omkostninger, der kan kræves erstattet - intervenient

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b), og art. 92, stk. 1]

Sammendrag

1 Fællesskabets retsinstanser er inden for rammerne af en sag om udmåling af sagsomkostninger ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i honorarer til deres egne advokater, hvorimod de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges godtgjort hos den part, som idømmes sagens omkostninger.

(jf. præmis 21)

2 Da der ikke i fællesskabsretten findes bestemmelser om fastsættelse af sådanne honorarer, er Fællesskabets retsinstanser frit stillet ved deres vurdering af de foreliggende oplysninger, idet de dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter fællesskabsretten og dens sværhedsgrad, såvel som til den arbejdsbyrde, som de pågældende befuldmægtigede og rådgivere har båret i forbindelse med sagen, samt til parternes økonomiske interesse i sagen, og der skal herved ikke tages hensyn til en national tarif for advokaters salærer eller til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller advokater.

(jf. præmis 22)

3 Der skal inden for rammerne af en begæring om udmåling af sagsomkostninger, der er indgivet af en intervenient, tages hensyn til, at da en intervention i sagens natur er underordnet i forhold til den pågældende egentlige parts rolle, kan en intervention, bortset fra i ganske usædvanlige tilfælde, ikke være forbundet med så store opgaver som dem, der påhviler den egentlige part.

Når den egentlige part imidlertid er en institution, hvis sag er blevet varetaget af dens juridiske tjeneste bistået af en advokat, og det beløb, som denne institution har krævet i sagsomkostninger, alene omfatter advokatsalær uden hensyntagen til de arbejdstimer, som institutionens befuldmægtigede har anvendt på sagen, er dette beløb hverken tilstrækkeligt repræsentativt for den arbejdsbyrde eller de vanskeligheder, som sagen har stillet institutionen over for. Det kan derfor ikke anvendes som reference med henblik på at fastsætte det beløb, i forhold til hvilket det skal bedømmes, hvilken del af intervenientens advokatsalær der udgør nødvendige omkostninger.

(jf. præmis 23 og 25)

Parter

I sag T-2/95 (92),

Industrie des poudres sphériques, Annemasse (Frankrig), ved avocat C. Momège, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokatkontoret A. May, 398, route d'Esch,

sagsøger,

mod

Rådet for Den Europæiske Union, først ved juridiske konsulent R. Torrent og J. Monteiro, derefter ved R. Torrent og Y. Cretien, og endelig ved R. Torrent og A. Tanca, alle Rådets Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, bistået af barrister P. Bentley, og med valgt adresse i Luxembourg hos generaldirektør A. Morbili, Den Europæiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100, boulevard Konrad Adenauer,

sagsøgt,

støttet af

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved H. Khan og X. Lewis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

Péchiney électrométallurgie, Courbevoie (Frankrig),

og

Chambre syndicale de l'électrométallurgie et de l'électrochimie, Paris (Frankrig),

først ved avocats J.-P. Gunther og H. de Broca, Paris, derefter alene J.-P. Gunther, og endelig avocat O. Prost, Paris, rue de la Loi 99-101, Bruxelles (Belgien),

intervenienter,

angående en påstand om udmåling af de omkostninger, som sagsøgeren skal erstatte intervenienten Péchiney électrométallurgie som følge af Rettens dom af 15. oktober 1998, Industrie des poudres sphériques mod Rådet (sag T-2/95, Sml. II, s. 3939),

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

(Femte Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, R. García-Valdecasas, samt dommerne P. Lindh, R.M. Moura Ramos, J.D. Cooke og M. Vilaras,

justitssekretær: H. Jung,

afsagt følgende

Kendelse

Dommens præmisser

De faktiske omstændigheder, retsforhandlingerne og parternes påstande

1 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 9. januar 1995, anlagde Industrie des poudres sphériques (herefter »IPS«) sag om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 2557/95 af 19. oktober 1994 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af calciummetal med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og Rusland (EFT L 270, s. 27). Ved kendelse af 28. april og 28. november 1995 tillod formanden for Rettens Femte Udvidede Afdeling dels Kommissionen og dels Péchiney électrométallurgie (herefter »PEM«) og Chambre syndicale de l'électrométallurgie et de l'électrochimie (herefter »Chambre syndicale«) at indtræde i sagen til støtte for Rådets påstande.

2 Ved dom af 15. oktober 1998, Industrie des poudres sphériques mod Rådet (sag T-2/95, Sml. II, s. 3939, herefter »dommen IPS mod Rådet«), frifandt Retten sagsøgte og pålagde IPS at bære sine egne omkostninger og Rådets omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med begæringen om foreløbige forholdsregler, samt intervenienten PEM's omkostninger. Chambre syndicale og Kommissionen blev pålagt at bære deres egne omkostninger.

3 IPS appellerede den 15. december 1998 denne dom, og appelsagen verserer for Domstolen.

4 IPS nægtede efter en skriftveksling mellem selskabets advokat og PEM's advokat at erstatte PEM det beløb, sidstnævnte har krævet i sagsomkostninger, men tilbød ikke desto mindre at betale et beløb, der størrelsesmæssigt svarede til det, som Rådet krævede.

5 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 14. juli 1999 har PEM anlagt sag om udmåling af sagsomkostninger, som selskabet har anmodet om bliver fastsat i henhold til artikel 92, stk. 1, i Rettens procesreglement; PEM kræver i alt i sagsomkostninger 773 810,50 franske franc (FRF), hvilket svarer til 704 345 FRF i advokatsalær, 7 507,50 FRF i honorar til domiciliat i Luxembourg og 61 958 FRF i diverse udgifter.

6 IPS har den 20. september 1999 indleveret sine bemærkninger, hvorefter selskabet har anset PEM's krav for overdrevne og har tilbudt at betale PEM 152 250 FRF i sagsomkostninger, der kan kræves erstattet.

Realiteten

Parternes argumenter

7 PEM har for det første anført, at selskabet havde en betydelig økonomisk interesse i tvisten i hovedsagen, idet en annullation af forordning nr. 2557/94 og dermed ophævelsen af enhver beskyttelse mod indførsel af calciummetal med oprindelse i Kina og Rusland ville have udsat selskabet for dumping og have påført det en meget betydelig skade, der i sidste ende kunne have tvunget selskabet til at indstille produktionen af calciummetal, således som Retten har anerkendt i dommen i sagen IPS mod Rådet, præmis 389.

8 PEM har for det andet gjort gældende, at interessen i tvisten i hovedsagen ud fra et fællesskabsretligt synspunkt og sagens sværhedsgrad medførte, at selskabet fik betragtelige advokatudgifter. Retten traf inden for rammerne af en antidumpingprocedure afgørelse om problemet med virkningen af de faktorer, der er forbundet med konkurrencepolitikken og for første gang om spørgsmålet om, hvorvidt fællesskabsinstitutionerne som følge af en dom om annullation af antidumpingforanstaltninger er berettiget til at genoptage undersøgelsen inden for rammerne af den oprindelige procedure. I dommen IPS mod Rådet behandlede Retten ligeledes komplekse spørgsmål vedrørende kontradiktionsprincippet, Fællesskabets interesse i at indføre antidumpingtold og undersøgte ligheden mellem det af PEM fremstillede calciummetal og det produkt, der indførtes fra Kina eller Rusland.

9 PEM har endelig bemærket, at selskabet på hensigtsmæssig vis bidrog til Rettens behandling af sagen, idet flere af de argumenter, der var udviklet i selskabets indlæg, blev taget i betragtning. I dommen i sagen IPS mod Rådet blev PEM's forhold til IPS mellem 1991 og 1994 således gengivet, hvilket navnlig var afgørende for at bevise, at PEM ikke havde afvist at opfylde IPS' behov for calciummetal (præmis 231-284); beviset for, at fællesskabsinstitutionerne ved genoptagelsen af undersøgelsen gav IPS flere rettigheder end inden for rammerne af en ny procedure (præmis 101); argumenterne for så vidt angik kontradiktionsprincippet, hvorefter dels IPS havde givet afkald på at gøre sit synspunkt gældende inden genoptagelsen af undersøgelsen, og dels at de oplysninger, der er fremkommet fra virksomheder i referencelandene, og som blev brugt ved beregningen af den normale værdi, krævede fortrolighed (præmis 111, 113 og 162, 163 og 164); de negative følger, som den manglende pålæggelse af told påførte PEM (præmis 186-194), og endelig undersøgelsen af ligheden mellem det af PEM fremstillede calciummetal og det produkt, der indførtes fra Kina eller Rusland.

10 IPS har for det første gjort gældende, for så vidt angår den økonomiske interesse i tvisten, at PEM's fortsatte eksistens ikke var truet af indførslerne af calciummetal med oprindelse i Kina og Rusland, idet aktiviteten vedrørende calcium alene udgjorde 0,05% af PEM's omsætning i 1995, og idet det årlige salg af calciummetal i Fællesskabet ikke udgør mere end cirka 1 000 til 1 500 tons. Der blev i øvrigt indført antidumpingtold ved forordning nr. 2557/94, der udløb den 21. oktober 1999, og PEM har ikke anmodet om en forlængelse.

11 Hvad for det andet angår interessen i tvisten ud fra et fællesskabsretligt synspunkt, har IPS anført, at med undtagelse af problemet med genoptagelse af undersøgelsen er alle de andre spørgsmål, der vedrørte kontradiktionsprincippet, den skade der er lidt at fællesskabsindustrien, Fællesskabets interesse i at pålægge antidumpingtold og undersøgelsen af ligheden mellem det af PEM fremstillede calciummetal og det produkt, der indførtes fra Kina eller Rusland, allerede blevet behandlet af Retten. Hvad angår problemet med konkurrence, er det genstanden for en sag, der i øjeblikket verserer for Retten, og kan således ikke behandles igen.

12 IPS har for det tredje bestridt, at PEM's bidrag havde betydning for afgørelsen af tvisten. Hvad angår det forretningsmæssige forhold mellem de to selskaber, har PEM blot i sit interventionsprocesskrift gentaget oplysninger, der allerede var givet til Kommissionen, til generaldirektoratet »Eksterne forbindelser: handelspolitik, forbindelser med Nordamerika, Fjernøsten, Australien og New Zealand« under den administrative procedure eller til generaldirektoratet »Konkurrence« under en klage om misbrug af dominerende stilling. Hvad angår de fire andre spørgsmål, var PEM's argumenter enten ikke afgørende, eller de fandtes allerede i Rådets indlæg.

13 IPS har for det fjerde anført, at PEM's krav er overdrevent for så vidt angår det udførte arbejde og er fuldstændigt uforholdsmæssigt sammenholdt med det beløb, som sagsøgte, Rådet, har krævet for et meget mere betydeligt arbejde.

14 IPS har i denne forbindelse for det første understreget, at de talrige ydelser, som PEM's rådgiver har præsteret i andre sager, er blevet indregnet i denne sag. IPS har erindret om, at der samtidig med, at annullationssagen blev anlagt ved Retten, verserede andre sager, nemlig om en mellemkommende fornyet prøvelse af de antidumpingforanstaltninger, der blev indført ved forordning nr. 2557/94, om prøvelse, som Kommissionen indledte den 5. januar 1996 (EFT C 2, s. 2), og som førte til vedtagelsen af Rådets forordning (EF) nr. 733/1999 af 30. marts 1999 indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af calciummetal med oprindelse i Rusland og Folkerepublikken Kina og om ændring af forordning (EF) nr. 2557/94 (EFT L 94, s. 1), og en klage om misbrug af dominerende stilling, som IPS indgav den 11. juni 1994, og hvis afvisning er genstand for en sag, der verserer for Retten. De ydelser, som PEM's advokater har præsteret i den foreliggende sag, er begrænset til et interventionsprocesskrift indleveret til Rettens Justitskontor den 9. juni 1995, et interventionsindlæg indleveret den 16., april 1996 og deres mundtlige indlæg under retsmødet den 2. december 1997.

15 Endvidere har IPS gjort gældende, at det antal timer, som PEM er blevet faktureret i denne sag, er uforholdsmæssigt, idet PEM blot var intervenient. PEM's to advokater brugte mere end 430 timer på sagen, mens Rådet, der var sagsøgt, og som endvidere var involveret i begæringen om foreløbige forholdsregler, indgav tre skriftlige indlæg og krævede 91 timers arbejde erstattet for hele processen.

16 Hvad angår beløbet på 61 958 FRF, som PEM har krævet for diverse udgifter, har IPS gjort gældende, at det er overdrevent, og at det omfatter udgifter, der ikke har noget med denne sag at gøre.

17 IPS har endelig tilbudt at erstatte PEM det samme beløb, som Rådet har krævet for hele processen for Retten, hvilket svarer til 152 250 FRF, der omfatter advokatsalær og diverse udgifter.

18 I øvrigt har IPS gjort gældende, at alene halvdelen af PEM's omkostninger skal bæres af selskabet selv, den anden halvdel bør bæres af Chambre syndicale. IPS har i denne forbindelse erindret om, at dommen IPS mod Rådet bestemte, at Chambre syndicale skulle bære sine egne omkostninger. Chambre syndicale og PEM havde imidlertid valgt den samme advokat, hvorfor deres interventionsproceskrift var fælles.

Rettens bemærkninger

19 Procesreglementets artikel 92, stk. 1, har følgende ordlyd:

»Opstår der tvist om, hvilke udgifter der kan kræves erstattet, træffer Retten efter begæring af en part og efter at have hørt den anden part ved kendelse endelig afgørelse herom.«

20 Ifølge procesreglementets artikel 91, litra b), anses »nødvendige udgifter, som parterne har afholdt med henblik på sagens behandling, især rejse- og opholdsudgifter og vederlag til befuldmægtigede, rådgivere eller advokater« som udgifter, der kan kræves erstattet.

21 Ifølge fast retspraksis er fællesskabets retsinstanser ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i honorarer til deres egne advokater, hvorimod de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges godtgjort hos den part, som idømmes sagens omkostninger (Domstolens kendelse af 26.11.1985, sag 318/82, Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 3727, præmis 2, og Rettens kendelse af 25.2.1992, forenede sager T-18/89 og T-24/89, Tagaras mod Domstolen, Sml. II, s. 153, præmis 13, og af 9.6.1993, sag T-78/89 sagsomkostninger, PPG Industries Glass mod Kommissionen, Sml. II, s. 573, præmis 36).

22 Da der ikke i fællesskabsretten findes bestemmelser om fastsættelse af sådanne honorarer, er fællesskabets retsinstanser frit stillet ved deres vurdering af de foreliggende oplysninger, idet de dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter fællesskabsretten og dens sværhedsgrad, såvel som til den arbejdsbyrde, som de pågældende befuldmægtigede og rådgivere har båret i forbindelse med sagen, samt til parternes økonomiske interesse i sagen. Der skal herved ikke tages hensyn til en national tarif for advokaters salærer eller til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller advokater (kendelsen i sagen Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, præmis 3, og Rettens kendelse i sagen Tagaras mod Domstolen, præmis 13, af 8.3.1995, sag T-2/93 (92), Air France mod Kommissionen, Sml. II, s. 533, præmis 16, og af 24.3.1998, sag T-175/94 (92), International Procurement Services mod Kommissionen, Sml. II, s. 601, præmis 10).

23 Der skal endelig tages hensyn til, at en intervenients procesmæssige opgave som en generel regel er mærkbart lettere end det arbejde, som den egentlige part, der er interveneret til støtte for, skal udføre (Domstolens kendelse af 4.2.1993, sag C-191/86 DEP, TEC mod Rådet, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser). Da en intervention i sagens natur er underordnet i forhold til den pågældende egentlige parts rolle, kan en intervention, bortset fra i ganske usædvanlige tilfælde, ikke være forbundet med så store opgaver som dem, der påhviler den egentlige part (kendelse af 22.3.1999, sag T-97/95 (92), Sinochem mod Rådet, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 17). Intervenientens advokatsalær kan således i princippet ikke være større end den egentlige parts.

24 Det skal i denne sag for det første fastslås, at det advokatsalær, som intervenienten PEM anser for omkostninger, der kan kræves erstattet, nemlig 704 345 FRF, er meget højere end det, som den egentlige part Rådet har krævet i den anledning, nemlig 732 000 BEF (119 029 FRF).

25 Det skal i denne forbindelse anføres, at det beløb, som Rådet har krævet, alene omfatter salæret til den advokat, der har bistået Rådets befuldmægtigede. Rådets sag er ligeledes blevet varetaget af to befuldmægtigede, der er juridiske rådgivere og tilknyttet Rådets Juridiske Tjeneste. Disse befuldmægtigede yder institutionens advokater en betydelig hjælp ved forberedelsen af sagen og samarbejder med dem under alle sagens faser. Da Rådets advokatsalær ikke under disse omstændigheder omfatter de arbejdstimer, som institutionens befuldmægtigede har anvendt på sagen, er det samlede omkostningsbeløb, som Rådet har krævet, hverken tilstrækkeligt repræsentativt for den arbejdsbyrde eller de vanskeligheder, som sagen har stillet Rådet over for, og det kan derfor ikke anvendes som reference med henblik på at fastsætte det beløb i forhold til hvilket, det skal bedømmes, hvilken del af PEM's advokatsalær, der udgør nødvendige omkostninger.

26 Det skal for det andet understreges, at tvisten bestemt er af betydning ud fra en fællesskabsretlig vinkel, og problemstillingen i sagen nødvendiggjorde en analyse af både økonomiske og retlige spørgsmål samt en undersøgelse af komplekse faktiske forhold, som blev behandlet og fortolket af PEM's advokater. Der blev således i sagen stillet et spørgsmål, der ikke var udtrykkeligt behandlet i retspraksis, nemlig om fællesskabsinstitutionernes mulighed for som følge af en dom om annullation af antidumpingforanstaltninger at genoptage undersøgelsen inden for rammerne af den oprindelige procedure. Retten skulle ligeledes undersøge, om PEM's mulige konkurrencebegrænsende adfærd medførte, at årsagsforbindelsen mellem dumpingen og den skade, som fællessskabsindustrien led, blev brudt, og dermed at der ikke kunne pålægges antidumpingtold.

27 Det er for det tredje vigtigt at anføre, at PEM ikke har begrænset sig til at gentage sagsøgtes argumenter, men har tilføjet nye og har tydeliggjort de faktiske omstændigheder, der var væsentlige for sagens behandling. PEM har således tydeliggjort sit forretningsmæssige forhold til IPS samt andre punkter af betydning for tvisten.

28 Hvad angår den økonomiske interesse, er det tilstrækkeligt at bemærke, at PEM var den eneste producent i Fællesskabet af det produkt, der er omhandlet i forordning nr. 2557/94, og at selskabet havde en betydelig økonomisk interesse i sagen.

29 Både det arbejde, som PEM's advokater har udført, og tvistens sværhedsgrad og den økonomiske interesse heri, berettiger derfor et betydeligt salær, der er højere end det salær, som Rådet har krævet erstattet.

30 Det arbejde, som sagen har kunnet kræve af PEM's rådgivere, hvilket omfatter undersøgelser og analyser af doktrinen, lovgrundlaget og retspraksis, har imidlertid ikke haft et sådan omfang, der kan berettige et beløb i salær, der er så højt som det krævede. Endvidere havde PEM's rådgivere allerede kendskab til sagen, idet de havde repræsenteret selskabet under den administrative procedure ved Kommissionen. Dette kunne ikke alene lette deres arbejde, men ligeledes begrænse den tid, de skulle bruge på sagen (Rettens kendelse af 30.10.1998, sag T-290/94 (92), Kaysersberg mod Kommissionen, Sml. II, s. 4105, præmis 20).

31 Hvad angår det antal timer, som PEM's advokater ifølge PEM har anvendt på sagen, nemlig 430 timer, har IPS med rette den opfattelse, at det er uforholdsmæssigt i forhold til det udførte arbejde.

32 Sagens omstændigheder berettiger således ikke et salær af den størrelsesorden, som PEM har krævet.

33 Hvad angår beløbet på 61 958 FRF, der er krævet i sagsomkostninger, rejse- og opholdsudgifter, skal det understreges, at PEM i dette beløb har medtaget udgifter fra Paris, hvor selskabet og dets advokatfirma har kontorer, og fra Bruxelles, hvor dets advokatfirma har et andet kontor. PEM har medtaget regninger fra taxi og restauranter i Paris og Bruxelles, hotelregninger fra Paris og ekspresforsendelser fra Bruxelles til Paris, samt rejser mellem disse to byer. Endelig har PEM medtaget omkostninger til oversættelse fra tysk til fransk af Kommissionens afgørelse af 23. september 1991 Mannesmann/Boge. Disse udgifter kan ikke anses for nødvendige med henblik på sagens behandling i procesreglementets artikel 91, litra b)'s forstand.

34 Endelig kan IPS' argument om, at halvdelen af de tjenesteydelser, der er præsteret af PEM's og Chambre syndicale's rådgivere skal bæres af sidstnævnte, ikke tages til følge. Det påhviler nemlig Retten af efterprøve, om de af PEM påberåbte omkostninger kan kræves erstattet. Det fremgår imidlertid af sagen, at de fakturaer, der begrunder det beløb, som PEM's rådgivere har krævet, er rettet til PEM. Den omstændighed, at PEM og Chambre syndicale besluttede at være repæsenteret af de samme advokater og indlevere et fælles skriftligt indlæg, er under disse omstændigheder uden betydning for den foreliggende udmåling af sagsomkostninger.

35 Under hensyn til tvistens art, dens sværhedsgrad og betydningen af PEM's bidrag til dens behandling, skal de omkostninger, der med rimelighed kan kræves erstattet i denne sag indtil i dag, fastsættes til et samlet beløb på 207 507,50 FRF.

36 Idet dette beløb tager alle sagens omstændigheder indtil i dag i betragtning, skal der ikke træffes særskilt afgørelse om de udgifter, parterne har afholdt med henblik på den foreliggende proces.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Femte Udvidede Afdeling)

Det samlede beløb, som Industrie des poudres sphériques skal erstatte intervenienten, Péchiney électrométallurgie i sagsomkostninger, fastsættes til 207 507,50 FRF.