Parlamentet kan ikke indrømmes en generel beføjelse til at vurdere gyldigheden af medlemsstaternes valgprocedurer, henset til alle de principper, som hævdes at ligge til grund for artikel 6 i akten af 1976.

Artikel 6 i akten af 1976 om almindelige direkte valg af repræsentanterne i forsamlingen henviser udtrykkeligt til »Europa-Parlamentets medlemmer« og vedrører udøvelsen af det parlamentariske mandat. Samme bestemmelse henviser endvidere til medlemmernes stemmeprærogativ, som efter sin art ikke kan forbindes med kvalificeringen af kandidater, som officielt er udnævnt inden for rammerne af en rangfølge opstillet som følge af et valg. Denne bestemmelse finder, henset til sin klare ordlyd, ikke anvendelse på akter, som vedrører afkald afgivet af valgte kandidater.

Ordlyden af artikel 12 i akten af 1976 om almindelige direkte valg af repræsentanterne i forsamlingen viser, at prøvelsesbeføjelsen vedrørende prøvelsen af parlamentsmedlemmernes mandater, som sidstnævnte er tillagt, i henhold til bestemmelsens første punktum er underlagt to væsentlige begrænsninger, som fremgår af bestemmelsens andet punktum. I henhold til første del af andet punktum i artikel 12 »tager [Parlamentet] de valgresultater, der officielt er bekendtgjort af medlemsstaterne, til efterretning«. Den særlige beføjelse for Parlamentet til at behandle tvivlsspørgsmål, som fremgår af anden del af denne bestemmelses andet punktum, er ligeledes begrænset ratione materiae til de tvivlsspørgsmål, »der måtte opstå på grundlag af bestemmelserne i [akten af 1976], bortset fra tvivlsspørgsmål vedrørende de nationale bestemmelser, som denne akt henviser til«.

Det fremgår for det første af selve ordlyden af artikel 12 i akten af 1976, at denne bestemmelse ikke giver Parlamentet beføjelse til at træffe afgørelse i tvivlsspørgsmål rejst på grundlag af fællesskabsretten i sin helhed. Efter bestemmelsens klare ordlyd omfatter den alene »tvivlsspørgsmål [opstået] på grundlag af bestemmelserne i denne akt«. Parlamentet råder således ikke over en generel kompetence til at vurdere overensstemmelsen af medlemsstaternes valgprocedurer og deres anvendelse i sager som den foreliggende med fællesskabsretten. Parlamentets kompetence inden for rammerne af prøvelsen af dets medlemmers mandat er begrænset til de prærogativer, som er klart fastlagt i de relevante bestemmelser i akten af 1976. En fortolkning af denne akts artikel 12, hvorefter Parlamentet får en generel kompetence til at føre kontrol med medlemsstaternes myndigheders officielle kundgørelser, ville ikke alene være i strid med bestemmelsens ordlyd, men ligeledes være uforenelig med principperne i artikel 5 EF og 7 EF, hvorefter Fællesskabet og dets institutioners kompetencer er tildelt kompetencer.

For det andet skal anvendelsen af udtrykket »tage til efterretning« i forbindelse med akten af 1976 fortolkes som en angivelse af, at der overhovedet ikke er overladt Parlamentet noget skøn på området. De respektive kompetencer for Parlamentet og de nationale myndigheder ved prøvelsen af Parlamentets medlemmers mandat er klart fordelt mellem Fællesskabets institutioner og de nationale myndigheder. Parlamentet har i denne forbindelse i henhold til nævnte artikel 12 i akten af 1976 alene kompetence til at træffe afgørelse i eventuelle tvivlsspørgsmål, der måtte opstå på grundlag af bestemmelserne i denne akt, bortset fra tvivlsspørgsmål vedrørende de nationale bestemmelser, som denne akt henviser til, mens det tilkommer de nationale myndigheder at bekendtgøre det resultat, som følger af anvendelsen af nationale bestemmelser, der er i overensstemmelse med fællesskabsretten. Herefter skal Parlamentet i henhold til artikel 12 tage det italienske valgkontors bekendtgørelse til efterretning, uden at det har kompetence til at forkaste den på grundlag af hævdede uregelmæssigheder ved den nationale retsakt.

(jf. præmis 52-55, 66, 67, 74 og 75)