Appel iværksat den 2. december 2021 af Altice Group Lux Sàrl, tidligere New Altice Europe BV, under likvidation, til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 22. september 2021 i sag T-425/18, Altice Europe mod Kommissionen

(Sag C-746/21 P)

(2022/C 119/27)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Altice Group Lux Sàrl, tidligere New Altice Europe BV, under likvidation (ved abogados R. Allendesalazar Corcho og H. Brokelmann)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Rådet for den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Artikel 1, 2, 3 og 4 i Kommissionens afgørelse C(2018) 2418 final af 24. april 2018 om pålæggelse af bøder for at gennemføre en fusion i strid med artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i forordning (EF) nr. 139/2004 (1) (sag M.7993 — Altice/PT Portugal, artikel 14, stk. 2, procedure) (»den omtvistede afgørelse«) annulleres.

— Subsidiært, Domstolen udøver sin fulde prøvelsesret og nedsætter de bøder, som er blevet pålagt i henhold til den anfægtede afgørelses artikel 3 og 4, væsentligt, idet nævnte afgørelse ændres af Domstolen.

— Mere subsidiært, sagen hjemvises til retten, idet Retten er bundet af de afgørelser om retsspørgsmål, der er indeholdt i Domstolens afgørelse.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale appellantens sagsomkostninger, både i appelsagen og i sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende: Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som Altice’s ulovlighedsindsigelse blev forkastet

Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl og er i strid med proportionalitetsprincippet og princippet om forbuddet mod dobbeltstraf, der er rodfæstet i de almindelige retsgrundsætninger, som er fælles for medlemsstaternes retssystemer vedrørende konkurrencelovgivningen, idet Altice’s ulovlighedsindsigelse (artikel 277 TEUF) vedrørende artikel 14, stk. 2, litra a), sammenholdt med artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 139/2004 (EF-fusionsforordningen) blev forkastet. Der er ikke fastsat en »anmeldelsespligt« i EF-fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, til forskel fra »udsættelsespligten« i EF-fusionsforordningens artikel 7, stk. 1, idet en overtrædelse af artikel 4, stk. 1, nødvendigvis forudsætter, at en fusion »gennemføres«. Artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, første led, finder anvendelse på den samme adfærd og forfølger samme retlige interesse. Muligheden for at pålægge to kumulative bøder efter litra a) og litra b) i EF-fusionsforordningens artikel 14, stk. 2, er derfor i strid med den nævnte EU-retlige grundsætninger.

Andet anbringende: Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, idet det heri afvises, at den omtvistede afgørelse for så vidt som der heri pålægges kumulative bøder for den samme adfærd er i strid med proportionalitetsprincippet og princippet om forbuddet mod dobbeltstraf

Det kræves i henhold til Domstolens praksis, at når princippet ne bis in idem ikke udelukker, at en virksomhed pålægges to bøder i én og samme afgørelse for samme faktiske omstændigheder, skal myndigheden »dog sikre sig, at bøderne samlet set står i et rimeligt forhold til overtrædelsen«. Den appellerede dom opfylder ikke dette krav. Det er kun pålæggelsen af én bøde i henhold til EF-fusionsforordningens artikel 14, stk. 2, litra b), for overtrædelse af EF-fusionsforordningens artikel 7, stk. 1, der kan være forenelig med kravet om proportionalitet. En yderligere bøde, der pålæggges i medfør af EF-fusionsforordningens artikel 14, stk. 2, litra a), er pr. definition overdreven og dermed uforholdsmæssig og ligeledes i strid med princippet om forbuddet mod dobbeltstraf, der er rodfæstet i de almindelige retsgrundsætninger, som er fælles for medlemsstaternes retssystemer vedrørende konkurrencelovgivningen.

Tredje anbringende: Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af begrebet »gennemføre[lse]« i EF-fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1

Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, idet det heri fastslås, at »mulighed[en] for at få afgørende indflydelse« allerede svarer til gennemførelse af en fusion, idet begrebet »fusion« i dommen forveksles med begrebet »gennemføre[lse]«, og idet dommen beror på en urigtig fortolkning af dom af 31. maj 2018 i sag C-633/16, Ernst & Young, hvori det blev præciseret, at transaktioner, der ikke er nødvendige for at opnå en sådan ændring af kontrolforholdene, ikke henhører under EF-fusionsforordningens artikel 7, stk. 1, eftersom de ikke har nogen funktionel forbindelse med gennemførelsen af fusionen.

Fjerde anbringende: Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af begrebet »vetoret« som omhandlet i EF-fusionsforordningens artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, eller subsidiært er aktiekøbsaftalen gengivet urigtigt, idet den er fortolket således, at den gav »vetorettigheder«

Såfremt det lægges til grund, quod non, at »mulighed[en] for at få afgørende indflydelse« i sig selv svarer til, at en fusion »gennemføres«, kræver EF-fusionsforordningens artikel 3, stk. 2, en ændring af kontrolforholdene på et varigt grundlag, der beror på måder, der giver »vetoret i strategiske forretningsanliggender«, dvs. giver »mulighed for at blokere for« en virksomheds strategiske adfærd. Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, idet begrebet »vetoret« i dommen udvides til situationer, hvor der ikke gives mulighed for at blokere for strategiske beslutninger. Subsidiært, aktiekøbsaftalen er gengivet urigtigt, idet tiltagene forud for afslutningen af erhvervelsen er fortolket således, at de gav Altice »vetorettigheder«.

Femte anbringende: Retten begik en retlig fejl, idet den fastslog, at udvekslingerne af oplysninger svarer til, at en fusion »gennemføres«, som omhandlet i EF-fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1

Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, idet det heri lægges til grund, at udvekslingerne af oplysninger i sammenhæng med en fusion henhører under EF-fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, mens artikel 101 TEUF og forordning (EF) 1/2003 (2) forudsætter en ex-post mekanisme. I den appellerede dom er den omtvistede afgørelse ligeledes gengivet urigtigt, idet det i dommen fastslås, at udvekslingerne af oplysninger ikke fortolkes således i den omtvistede afgørelse, at de i sig selv overtræder EF-fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, men blot »bidrager« til at påvise overtrædelsen.

Sjette anbringende: Retten begik en retlig fejl, idet den forkastede Altice’s anbringender om, at bøderne er ulovlige og uforholdsmæssige

Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, idet det i dommen fastslås, at Altice har udvist uagtsomhed. Desuden er det niveau for bøderne, der følger af den appellerede dom, ikke alene upassende, men også overdrevent i et sådant omfang, at bøderne bliver uforholdsmæssige. Retten begik derfor en retlig fejl, idet den ikke nedsatte bødernes størrelse væsentligt under udøvelse af sin fulde prøvelsesret.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) (EUT 2004, L 24, s. 1).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003, L 1, s. 1).