ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 103/8

Appel iværksat den 11. november 2019 af ruwido austria GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 11. september 2019 i sag T-649/18 — ruwido austria GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-823/19 P)

(2020/C 103/12)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: ruwido austria GmbH (ved Rechtsanwalt A. Ginzburg)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 13. februar 2020 besluttet, at appellen ikke admitteres, og truffet afgørelse om, at ruwido austria GmbH bærer sine egne omkostninger.
Skal artikel 6, stk. 1, tredje afsnit, i Kommissionens afgørelse 2011/278/EU (2) fortolkes således, at den afgørende varmeproces for den varmebenchmarkede delinstallation vedrører en sektor eller delsektor, der anses for at være udsat for en betydelig risiko for kulstoflækage, jf. Kommissionens afgørelse 2010/2/EU (3), når denne varme anvendes til fremstilling af kulde, og kulden forbruges af et anlæg, der ikke er omfattet af emissionshandelsordningen, i en sektor eller delsektor, der er udsat for en betydelig risiko for kulstoflækage?

Er det afgørende for anvendeligheden af artikel 6, stk. 1, tredje afsnit, i Kommissionens afgørelse 2011/278/EU, om fremstillingen af kulde sker inden for anlægsgrænserne for det anlæg, der er omfattet af emissionshandelsordningen?
2)

Er artikel 9 i direktivet om fjernsalg og artikel 27 i direktivet om forbrugerrettigheder, sammenholdt med artikel 5, stk. 5, i direktivet om urimelig handelspraksis og nr. 29 i bilag I til sidstnævnte direktiv, til hinder for, at det antages, at der mellem drikkevandsvirksomheden og forbrugeren kommer en aftale om levering af drikkevand i stand, såfremt (i) forbrugeren som gennemsnitsforbrugeren i Nederlandene ved, at der er omkostninger forbundet med levering af drikkevand, (ii) forbrugeren over en lang periode ikke desto mindre regelmæssigt forbruger drikkevand, (iii) forbrugeren, også efter at have modtaget et velkomstbrev fra drikkevandsvirksomheden, fået tilsendt regninger og rykkerskrivelser fortsætter med at bruge vand, og (iv) forbrugeren, efter at en ret har givet tilladelse til at afbryde drikkevandstilslutningen til boligen, tilkendegiver, at han faktisk ønsker at indgå en aftale med drikkevandsvirksomheden?
2)

Skal § 4 i rammeaftalen, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP om tidsbegrænset ansættelse, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70/EF, fortolkes således, at begrundelsen for en forskelsbehandling mellem ansatte med tidsbegrænset ansættelse og fastansatte begrundet i objektive forhold omfatter et mål om at undgå betydelige forstyrrelser og ulemper i form af manglende kontinuitet personalet inden for et så følsomt område, som levering af sundhedsydelser er, i forbindelse med den forfatningssikrede ret til sundhedsbeskyttelse, således at det kan tjene som grundlag for at afslå at bevilge en bestemt tjenestefrihed til dem, som opnår en tidsbegrænset stilling, men ikke til dem, som opnår en fast stilling?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hamburg (Tyskland) den 12. august 2019 — Flightright GmbH mod IBERIA LAE SA Operadora Unipersonal

(Sag C-606/19)

(2020/C 103/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger/Appellant: Flightright GmbH

Sagsøgt/Indstævnt: IBERIA LAE SA Operadora Unipersonal

Den Europæiske Unions Domstol (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 13. februar 2020 fastslået at artikel 7, nr. 1), litra b), andet led, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) skal fortolkes således, at »opfyldelsesstedet« i denne bestemmelses forstand, når der er tale om en flyvning, som er kendetegnet ved en bekræftet samlet reservation for hele rejsen, og som er opdelt i flere delflyvninger, kan udgøres af afgangsstedet for den første delflyvning, når transporten på disse delflyvninger er udført af to forskellige luftfartsselskaber, og søgsmålet om kompensation i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (2) er baseret på aflysningen af den sidste delflyvning og er anlagt mod det luftfartsselskab, som havde ansvaret for denne sidste delflyvning.

(1) EUT 2012, L 351, s. 1.

(2) EUT 2004, L 46, s. 1.
C 103/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Trgovački sud u Zagrebu (Kroatien) den 18. marts 2019 — EOS Matrix d.o.o. mod Entazis d.o.o.

(Sag C-234/19)

(2020/C 103/07)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Trgovački sud u Zagrebu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: EOS Matrix d.o.o.

Sagsøgt: Entazis d.o.o.

Ved kendelse af 6. november 2019 har Domstolen fastslået, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at besvare de spørgsmål, som Trgovački sud u Zagrebu (Kroatien) har forelagt.
5)

Såfremt det tredje og det fjerde præjudicielle spørgsmål besvares bekræftende, er en medlemsstats praksis, hvorefter afgiftsmyndigheden afviser at tilbagebetale en afgift, der fejlagtigt er blevet angivet og betalt for levering af varer til udenlandske rejsende, uden at kvalificere disse transaktioner som levering af varer med henblik på udførsel og uden at foretage den nødvendige korrektion, selv om det er ubestrideligt, at varerne forlod Ungarn som rejsendes bagage, i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor udstederen af fakturaerne ved leveringen af varerne vidste, at disse varer var blevet købt med henblik på videresalg, men at den udenlandske køber ikke desto mindre ønskede at føre dem ud af området under ordningen for udenlandske rejsende, og udstederen af fakturaerne dermed handlede i ond tro, idet den pågældende udleverede formularen til ansøgning om tilbagebetaling af den for denne ordning fastsatte afgift og tilbagebetalte den opkrævede afgift i overensstemmelse med en fritagelse for udenlandske rejsende, forenelig med momsdirektivets artikel 146 og 147 og med det EU-retlige princip om afgiftsneutralitet og det EU-retlige proportionalitetsprincip?
1/A

Skal artikel 6, stk. 1, TEU og artikel 5, stk. 2, i direktiv 2010/64/EU (1) fortolkes således, at medlemsstaten for at kunne sikre retten til en retfærdig rettergang for tiltalte, som ikke er bekendte med processproget, skal oprette et register over uafhængige tolke og oversættere, som er behørigt kvalificerede, eller — i mangel heraf — på anden vis skal sikre, at kvaliteten af sprogtolkningen under retsforhandlingerne kan kontrolleres?
2)

I tilfælde af, at svaret på det foregående spørgsmål er, at det også er muligt for kvalificerede investorer at anlægge et sådant søgsmål, er det da muligt at vurdere deres grad af kendskab til den økonomiske situation i det selskab, som har udstedt udbuddet til offentligheden på tegning af aktier, ud over prospektet, som følge af deres juridiske eller handelsmæssige relationer med den nævnte udsteder (som aktionær i selskabet, medlem af dets bestyrelsesorganer osv.)?
3)

Er en national retlig fortolkning og praksis, hvorefter en afgiftspligtig person, som anvender varerne i forbindelse med sine afgiftspligtige transaktioner i den medlemsstat, hvor den pågældende gennemfører dem, og som er i besiddelse af en faktura i overensstemmelse med direktiv 2006/112, nægtes retten [til at fradrage moms], idet det gøres gældende, at den pågældende ikke har kendskab til samtlige elementer [af den transaktion], der er blevet gennemført af aktørerne i kæden, eller der påberåbes forhold, der er knyttet til de aktører i kæden, der befinder sig på et tidligere stadie end udstederen af fakturaen, og som den afgiftspligtige person ikke kunne udøve indflydelse på, hvilket ikke kan tilskrives den pågældende, og retten [til at fradrage moms] betinges af, at den afgiftspligtige person i forbindelse med de foranstaltninger, som det med rimelighed påhviler den pågældende at træffe, overholder en generel kontrolforpligtelse, som ikke blot skal opfyldes inden indgåelsen af aftalen, men også under aftalens gennemførelse og selv efter dens gennemførelse, i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 2006/112 om [fradrag for moms] og princippet om afgiftsneutralitet og effektivitetsprincippet? Er den afgiftspligtige person i denne forbindelse forpligtet til at undlade at udøve retten [til at fradrage moms], når den pågældende i forbindelse med et hvilket som helst element af den økonomiske transaktion, der fremgår af fakturaen, på et tidspunkt efter indgåelsen af aftalen, under aftalens gennemførelse eller efter dens gennemførelse, bemærker en uregelmæssighed eller får kendskab til et forhold, der medfører, at retten [til at fradrage moms] nægtes i henhold til afgiftsmyndighedens praksis?
1)

Skal artikel 19, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Union, artikel 325, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt artikel 2 og 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2017/1371 af 5. juli 2017 om strafferetlig bekæmpelse af svig rettet mod Den Europæiske Unions finansielle interesser (1) fortolkes således, at de er til hinder for, at et organ, der ikke er en del af det ordinære domstolssystem, Curtea Constituțională a României (forfatningsdomstol, Rumænien), træffer afgørelse om, at samtlige sager om korruption, der i en bestemt tidsperiode (2003-januar 2019) blev afgjort i første instans af afdelingen for straffesager ved kassationsdomstolen, og som nu befinder sig på appelstadiet, de plano skal hjemvises til fornyet behandling?
2.

Skal artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 47[, stk. 2,] i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at de er til hinder for, at et organ, der ikke er en del af det ordinære domstolssystem, erklærer sammensætningen af dommerkollegiet ved en afdeling ved den øverste retsinstans (et dommerkollegium bestående af siddende dommere, der på tidspunktet for deres udpegning til afdelingen for straffesager ved den øverste retsinstans bl.a. opfyldte kravet om specialisering) for ulovlig?
Appel iværksat den 20. december 2019 af Rubik’s Brand Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 24. oktober 2019 i sag T-601/17 — Rubik’s Brand Ltd mod EUIPO — Simba Toys

(Sag C-936/19 P)

(2020/C 201/11)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Rubik’s Brand Ltd (ved ügyvédek K. Szamosi og M. Borbás)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Simba Toys GmbH & Co. KG

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 23. april 2020 besluttet, at appellen ikke admitteres, og truffet afgørelse om, at Rubik’s Brand Ltd bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 31. december 2019 — M.A. mod Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

(Sag C-949/19)

(2020/C 191/03)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: M.A.

Sagsøgt: Konsul Rzeczypospolitej Polskiej w N.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 21, stk. 2a, i konvention om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985 (1) mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union, Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland of Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser sammenholdt med artikel 47, første afsnit, i Den Europæiske Unions Charter om grundlæggende rettigheder forstås således, at en tredjelandsstatsborger, som har fået afslag på visum til længerevarende ophold, og som ikke kan benytte sig af retten i artikel 21, stk. 1, i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen til frit at kunne færdes på de øvrige medlemsstaters område, bør sikres retten til effektive retsmidler ved en domstol?

(1) EFT 2000, L 239, s. 19.
a)

Skal proceduredirektivets artikel 6 og artikel 38, stk. 4, samt 34. betragtning til direktivet, som pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at behandle ansøgninger om international beskyttelse, i lyset af artikel 18 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) fortolkes på den måde, at en medlemsstats kompetente myndighed på asylområdet skal sikre, at ansøgeren gives mulighed for at indlede asylsagen i tilfælde af, at myndigheden ikke har undersøgt asylansøgningens berettigelse under henvisning til den afvisningsgrund, der er nævnt i det første præjudicielle spørgsmål, og følgelig har besluttet at tilbagesende ansøgeren til et tredjeland, som imidlertid har afvist at tilbagetage vedkommende?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Baden-Württemberg (Tyskland) den 10. september 2019 — Gardinia Home Decor GmbH mod Hauptzollamt Ulm

(Sag C-670/19)

(2020/C 161/21)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gardinia Home Decor GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Ulm

Ved kendelse af 27. februar 2020 kendte Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:

Den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (1), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 861/2010 af 5. oktober 2010 (2), skal fortolkes således, at toldtariffens underposition 8302 41 90 omfatter gardinstænger af uædelt metal, forudsat at der ikke er tale om profiler, stænger eller rør, som blot er afskåret i den ønskede længde, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve med henblik på selv at tarifere de i hovedsagen omhandlede varer under hensyntagen til de oplysninger, som Domstolen har givet i besvarelsen af det første præjudicielle spørgsmål.

(1) EFT 1987, L 256, s. 1.

(2) Forordning om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EUT 2010, L 284, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Győri Ítélőtábla (Ungarn) den 20. december 2019 — J.Z. mod OTP Jelzálogbank Zrt. m.fl.

(Sag C-932/19)

(2020/C 161/29)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Győri Ítélőtábla

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J.Z.

Sagsøgte: OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt. og OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1) til hinder for en national bestemmelse, som fastsætter, at et vilkår i en låneaftale indgået med en forbruger, hvorefter finansieringsinstituttet beslutter, at det er køberkursen, der finder anvendelse ved frigivelse af midler beregnet til erhvervelse af den ejendom, der er genstand for låneaftalen eller leasingaftalen, er ugyldigt — medmindre der er tale om et individuelt forhandlet aftalevilkår — når det er sælgerkursen eller enhver anden vekselkurs, som er forskellig fra den kurs, der er fastsat ved frigivelsen af midlerne, der finder anvendelse ved tilbagebetaling og erstatter ugyldige vilkår med en bestemmelse om anvendelse af den officielle vekselkurs fastsat af Ungarns nationalbank for den pågældende valuta både i forbindelse med frigivelsen af midlerne og ved tilbagebetaling, uden at tage højde for, om den nævnte bestemmelse under hensyn til alle kontraktens vilkår faktisk beskytter forbrugeren mod negative følger, og uden at give forbrugeren mulighed for at tilkendegive sin vilje om, hvorvidt denne ønsker at gøre brug af beskyttelsen i henhold til den nævnte lovbestemmelse?

(1) EFT 1993, L 95, s. 29.
C 161/17

Appel iværksat den 10. december 2019 af Esim Chemicals GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 9. oktober 2019 i sag T-713/18 — Esim Chemicals mod EUIPO

(Sag C-902/19 P)

(2020/C 161/25)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Esim Chemicals GmbH (ved Rechtsanwalt I. Rungg og Rechtsanwältin I. Innerhofer)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 3. marts 2020 besluttet, at appellen ikke admitteres, og truffet afgørelse om, at Esim Chemicals GmbH bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio de Stato (Italien) den 18. november 2019 — Autostrade Torino Ivrea Valle D'Aosta — Ativa S.p.A. mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze og Autorità di bacino del Po

(Sag C-835/19)

(2020/C 161/22)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio de Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Autostrade Torino Ivrea Valle D’Aosta — Ativa S.p.A.

Sagsøgt: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze og Autorità di bacino del Po

Præjudicielt spørgsmål

Er EU-retten, og især de i direktiv nr. 23/2014/EU (1) fastsatte principper, og navnlig friheden til at vælge tildelingsprocedure under overholdelse af gennemsigtighedsprincippet og ligebehandlingsprincippet i 68. betragtning og artikel 30, inden for rammerne af tildeling af koncessioner til hinder for en national bestemmelse som artikel 178, stk. 8a, i lovdekret nr. 50 af 18. april 2016, der ubetinget forbyder myndighederne at tildele udløbne eller udløbende motorvejskoncessioner ved brug af procedurerne i artikel 183, der regulerer projektfinansiering?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26.2.2014 om tildeling af koncessionskontrakter (EUT 2014, L 94, s. 1).
C 161/16

Appel iværksat den 3. december 2019 af Pink Lady America LLC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 24. september 2019 i sag T-112/18, Pink Lady America mod EF-Sortsmyndigheden

(Sag C-886/19 P)

(2020/C 161/23)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Pink Lady America LLC (ved avvocati R. Manno og S. Sernia)

De andre parter i appelsagen: EF-Sortsmyndigheden (CPVO) og Western Australian Agriculture Authority (WAAA)

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 3. marts 2020 besluttet, at appellen ikke admitteres, og truffet afgørelse om, at Pink Lady America LLC bærer sine egne omkostninger.
1)

Skal artikel 56 TEUF fortolkes således, at det afgørende ved bedømmelsen af koncessionshaverens reklamepraksis, som Domstolen i sin faste praksis har anset for ulovlig i tilfælde af et statsligt monopol på hasardspil, er, om der ved en helhedsbetragtning i den relevante periode reelt har været en vækst på markedet for hasardspil, eller er det tilstrækkeligt, at reklameringen tager sigte på at tilskynde til aktiv deltagelse i spil, navnlig ved at banalisere spil, ved at tegne et positivt billede heraf på grund af anvendelsen af indtægterne herfra til almennyttige aktiviteter eller ved at øge tiltrækningskraften ved spil ved hjælp af lokkende reklamer, som foregøgler store gevinster?
C 279/16

Appel iværksat den 3. december 2019 af Roxtec AB til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 24. september 2019 i sag T-261/18 — Roxtec mod EUIPO — Wallmax

(Sag C-893/19 P)

(2020/C 279/22)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Roxtec AB (ved Rechtsanwalt T. Lampel, Rechtsanwältin K. Wagner og advokat J. Olsson)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Wallmax Srl

Ved kendelse af 12. marts 2020 har Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) truffet afgørelse om, at appellen ikke admitteres og at Roxtec AB bærer sine egne omkostninger.
1)

Udgør konfiskation af ulovligt opnået formue en strafferetlig foranstaltning som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/42/EU (1) af 3. april 2014 om indefrysning og konfiskation af redskaber og udbytte fra strafbart forhold i Den Europæiske Union, hvis: A) det i den nationale lov erklærede mål med konfiskation af formue er generalpræventivt, altså at afskære mulighederne for ulovligt at opnå formue og råde over den, uden at det for konfiskationen kræves, at der er begået en strafbar handling eller en anden lovovertrædelse, og at der foreligger en direkte eller indirekte sammenhæng mellem lovovertrædelsen og den opnåede formue B) konfiskationen ikke vedrører en enkelt formuegenstand, men (I) den kontrollerede persons samlede formue, (II) (fysiske og juridiske) tredjemænds formuerettigheder, som mod vederlag eller vederlagsfrit er erhvervet af den kontrollerede person, og (III) formuerettigheder tilhørende den kontrollerede persons og tredjemændenes kontrahenter C) den eneste betingelse for konfiskationen er indførelsen af en uafkræftelig formodning om ulovligheden af den samlede formue, for hvilken der ikke er fastslået en lovlig oprindelse (uden en forudgående fastlagt definition af begreberne »lovlig/ulovlig oprindelse«) D) lovligheden af den erhvervede formue — i tilfælde af, at den kontrollerede person ikke kan dokumentere formueerhvervelsens oprindelse — for alle berørte (den kontrollerede person, tredjemænd og deres tidligere kontrahenter) fastsættes på ny med tilbagevirkende kraft i ti år, idet der på tidspunktet for erhvervelsen af den pågældende formuerettighed ikke fandtes en lovbestemt pligt til en sådan dokumentation?
C 255/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varhoven Kasatsionen sad (Bulgarien) og Sofiyski Rayonen sad (Bulgarien) henholdsvis den 6. november 2019 og den 3. december 2019 — »Marvik-Pastrogor« EOOD og »RODES — 08« EOOD

(Sagerne C-818/19 og C-878/19)

(2020/C 255/10)

Processprog: bulgarsk

De forelæggende retter

Varhoven Kasatsionen sad og Sofiyski Rayonen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Marvik-Pastrogor« EOOD og »RODES — 08« EOOD

Sagsøgt: Darzhavata, predstavlyavana ot Ministara na finansite og Narodno sabranie na Republika Bulgaria

Ved kendelse af 30. april 2020 har Domstolen (Tiende Afdeling) fastslået, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at besvare de forelagte spørgsmål.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 31. oktober 2019 — TN mod WWK Lebensversicherung auf Gegenseitigkeit og VP

(Sag C-803/19)

(2020/C 247/02)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: TN

Sagsøgte: WWK Lebensversicherung auf Gegenseitigkeit og VP

Den berørte part: UO

Den Europæiske Unions Domstol (Ottende Afdeling) har ved kendelse af 28. maj 2020 fastslået følgende:

Artikel 35, stk. 1, sammenholdt med artikel 36, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/83/EF af 5. november 2002 om livsforsikring (EFT 2002, L 345, s. 1) henholdsvis artikel 185, stk. 1, sammenholdt med artikel 186, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II) skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter den forsikringsafgift, som påhviler forsikringstageren og opkræves og videresendes til staten af forsikringsselskabet, i tilfælde af forsikringstagerens opsigelse af forsikringsaftalen, ikke henhører under de beløb, som forsikringsselskabet skal tilbagebetale til forsikringstageren, således at forsikringstageren er henvist til at forlange forsikringsafgiften tilbagebetalt af afgiftsmyndigheden eller i givet fald må gøre erstatningskrav gældende over for forsikringsselskabet, når de procedureregler, der i henhold til den lovgivning, der finder anvendelse på forsikringsaftalen, er gældende for så vidt angår tilbagesøgning af beløb, der er betalt i forsikringsafgift, ikke egner sig til at rejse tvivl om den effektive virkning af den opsigelsesret, som forsikringstageren har i henhold til EU-retten, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.