Samling af Afgørelser  
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling) 
23. november 2017 * 
»Præjudiciel forelæggelse – etableringsfrihed – direkte beskatning – selskabsskat – direktiv 
90/434/EØF – artikel 10, stk. 2 – tilførsel af aktiver – ikke-hjemme hørende fast driftssted, der i 
forbindelse med en tilførsel af aktiver overføres til et ligeledes ikke-hjemme hørende modtagende 
selskab – retten for den medlemsstat, hvori det indskydende selskab er hjemme hørende, til at beskatte 
overskud eller kapitalvinding af dette driftssted, som er opstået som følge af tilførslen af aktiver – 
national lovgivning, som fastsætter omgående beskatning af overskuddet eller kapitalvindingen i det år, 
hvor overdragelsen har fundet sted – opkrævning af den skyldige skat som indkomst i det skatteår, 
hvor tilførslen af aktiver har fundet sted« 
I sag C-292/16, 
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Helsingin 
hallinto-oikeus (forvaltningsdomstolen i Helsinki, Finland) ved afgørelse af 20. maj 2016 , indgået til 
Domstolen den 25. maj 2016 , i sag anlagt af 
A Oy, 
har 
DOMSTOLEN (Første Afdeling), 
samme nsat af afdelingsformanden, R. Silva de Lapuerta, og domme rne C.G. Fernlund (refererende  
domme r), J.C. Bonichot, A. Arabadjiev og E. Regan,  
generaladvokat: J. Kokott,  
justitssekretær: fuldmægtig C. Strömholm,  
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 8. juni 2017 ,  
efter at der er afgivet indlæg af:  
– A Oy ved T. Torkkel, som befuldmægtiget, 
– den finske regering ved S. Hartikainen, som befuldmægtiget, 
– den tyske regering ved T. Henze, som befuldmægtiget, 
– den svenske regering ved A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, U. Persson og N. Otte Widgren, som 
befuldmægtigede, 
* Processprog: finsk. 
DA 
ECLI:EU:C:2017 :888 1 
Dom af 23.11.2017 – sag C-292/16  
A  
– Europa-Kommissionen ved W. Roels og I. Koskinen, som befuldmægtigede, 
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 13. juli 2017 , 
afsagt følgende 
Dom 
1 Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 49 TEUF og artikel 10, stk. 2, 
i Rådets direktiv 90/434/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, 
tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater (EFT 1990 , 
L 225, s. 1, herefter »fusionsdirektivet«). 
2 Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en sag anlagt ved Helsingin hallinto-oikeus 
(forvaltningsdomstolen i Helsinki, Finland) af A Oy, et finsk selskab, vedrørende omgående beskatning 
af kapitalvinding fra dette selskabs ikke-hjemme hørende faste driftssted, som er opstået ved 
overdragelse af dette driftssted til et ligeledes ikke-hjemme hørende selskab i forbindelse med en 
tilførsel af aktiver og opkrævning af skyldig skat som indkomst i det skatteår, hvor transaktionen har 
fundet sted. 
Retsforskrifter 
EU-retten 
3 Fusionsdirektivets artikel 2, litra c), bestemme r: 
»I dette direktiv forstås ved: 
[…] 
c) tilførsel af aktiver, den transaktion, hvorved et selskab uden at være opløst tilfører den samlede eller 
en eller flere grene af sin virksomhed til et andet selskab mod at få tildelt aktier eller anparter i det 
modtagende selskabs kapital 
[…]« 
4 Direktivets artikel 10, stk. 2, bestemme r: 
»[…] den medlemsstat, hvori det indskydende selskab er hjemme hørende, [har,] når den anvender 
globalindkomstprincippet, ret til at beskatte overskud eller kapitalvinding, der opstår for det faste 
driftssted ved fusion, spaltning eller tilførsel af aktiver, hvis den tillader fradra g af den skat, som i 
mangel af bestemme lserne i dette direktiv ville være pålagt dette overskud eller denne kapitalvinding i 
den medlemsstat, hvor dette faste driftssted er beliggende, og hvis den tillader dette fradra g på samme 
måde og for samme beløb, som den ville have gjort, hvis denne skat faktisk var opgjort og indbetalt.« 
Finsk ret 
5 I henhold til § 9, stk. 1, nr. 1, i tuloverolaki (indkomstskattelov) er en fysisk eller juridisk person, et 
interessefællesskab eller et arvefællesskab med hjemsted i Finland forpligtet til at betale indkomstskat 
af sine inden-og udenlandske indtægter (ubegrænset skattepligt). 
ECLI:EU:C:2017 :888 2 
Dom af 23.11.2017 – sag C-292/16  
A  
6 Fusionsdirektivet er gennemført i finsk ret ved laki elinkeinotulon verottamisesta annetun lain 
muuttamisesta (1733 /1995 ) (lov om ændring af lov om beskatning af erhvervsindkomst (1733 /1995 )) af 
29. december 1995 , som trådte i kraft den 1. januar 1996 . 
7 § 52e, stk. 3, i elinkeinotulon verottamisesta annettu laki (lov om beskatning af erhvervsindkomst), som 
således ændret (herefter »EVL«), har følgende ordlyd: 
»Hvis de tilførte aktiver og passiver henhører under et driftssted i en anden EU-medlemsstat, som 
tilhører et hjemme hørende selskab, medregnes den forventede kapitalvinding af disse aktiver og de 
reserver og hensættelser, som ved beskatningen er fradra get fra driftsstedets indtægter, til det 
indskydende selskabs skattepligtige indtægt. Fra den skat, som i Finland skal betales af disse indtægter, 
fradra ges den skat, som uden bestemme lserne i det i § 52 nævnte [fusions]direktiv ville skulle betales af 
disse indtægter i den stat, hvor driftsstedet er beliggende.« 
8 Det fremgår af bemærkningerne til det lovforslag, der førte til vedtagelsen af lov om ændring af lov om 
beskatning af erhvervsindkomst, at EVL’s § 52e, stk. 3, som gennemfører den i fusionsdirektivets 
artikel 10, stk. 2, fastsatte undtagelse i finsk ret, regulerer situationer, hvor aktiver, som følge af 
overdragelse fra et ikke-hjemme hørende fast driftssted til et ligeledes ikke-hjemme hørende selskab, 
ikke længere er underlagt Finlands beskatningsret. I disse tilfælde medregnes dagsværdien af de 
tilførte aktiver og de reserver og hensættelser, som er fradra get ved beskatningen i Finland af dette 
driftssted, i driftsstedets skattepligtige indtægt i det skatteår, hvor transaktionen har fundet sted. Fra 
den skat, som i Finland skal betales af disse indtægter, fradra ges den skat, som ville skulle betales af 
disse indtægter i den medlemsstat, hvor det faste driftssted er beliggende, hvis direktivet ikke fandt 
anvendelse. 
T visten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål 
9 A overdrog i 2006 i forbindelse med en tilførsel af aktiver et fast driftssted beliggende i Østrig til et 
østrigsk selskab og modtog til gengæld aktier i dette sidstnævnte selskab. I henhold til EVL’s § 52e, 
stk. 3, blev A beskattet af den herved opnåede kapitalvinding i skatteåret 2006 , og den fastsatte skat 
blev opkrævet i forbindelse med indkomsten i dette skatteår. 
10 A indgav en begæring om berigtigelse til Verotuksen oikaisulautakunta (skatteankenævnet, Finland). 
Da denne begæring blev forkastet, anlagde A sag ved Helsingin hallinto-oikeus (forvaltningsdomstolen i 
Helsinki, Finland), idet selskabet gjorde gældende, at den i hovedsagen omhandlede lovgivning 
begrænsede etableringsfriheden, eftersom beskatningen i en tilsvarende national situation først ville 
finde sted på tidspunktet for realisering af denne kapitalvinding, dvs. ved salg af de tilførte aktiver. 
11 Den forelæggende ret har anført, at Verohallinto – Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö 
(skattemyndigheden – instans til varetagelse af de skatteberettigedes rettigheder, Finland) var af den 
opfattelse, at EVL’s § 52e, stk. 3, ikke kan betragtes som i strid med de EU-retlige bestemme lser og 
principper, eftersom denne bestemme lse har til formål at gennemføre fusionsdirektivets artikel 10, 
stk. 2, i finsk ret. 
12 Denne ret har imidlertid bemærket, at selv om denne sidstnævnte bestemme lse tillader beskatning af 
kapitalvinding i en situation som den i hovedsagen omhandlede, præciserer bestemme lsen ikke, på 
hvilket tidspunkt en sådan beskatning skal finde sted. 
13 Nævnte ret er således i tvivl om, hvorvidt den i hovedsagen omhandlede lovgivning udgør en 
begrænsning af etableringsfriheden ved at fastsætte en beskatning af kapitalvindingen i det skatteår, 
hvor tilførslen af aktiver har fundet sted, skønt der i en tilsvarende national situation først ville ske 
beskatning på tidspunktet for realiseringen af gevinsten, dvs. ved salg af de tilførte aktiver. Hvis dette er 
ECLI:EU:C:2017 :888 3 
Dom af 23.11.2017 – sag C-292/16  
A  
tilfældet, ønsker den forelæggende ret oplyst, om den pågældende lovgivning kan begrundes i et 
tvingende alment hensyn til fordelingen af beskatningskompe tencen mellem medlemsstaterne, og i 
bekræftende tilfælde om hindringen står i et rimeligt forhold til dette formål. 
14 Under disse omstændigheder har Helsingin hallinto-oikeus (forvaltningsdomstolen i Helsinki) besluttet 
at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: 
»1) Er artikel 49 TEUF til hinder for en finsk bestemme lse, hvorefter der i en situation, hvor et 
hjemme hørende selskab afhænder aktiver i et driftssted, som er beliggende i en anden 
EU-medlemsstat, i form af tilførsel af en virksomhed til et selskab med hjemsted i denne stat, og 
til gengæld herfor modtager nye andele, straks foretages beskatning af overførslen af aktiverne i det 
år, hvor overførslen finder sted, hvorimod beskatningen i en tilsvarende national situation først sker 
på tidspunktet for realiseringen? 
2) Er der tale om en indirekte eller direkte forskelsbehandling, hvis Finland foretager beskatningen 
straks i det år, hvor overførslen af [virksomheden] finder sted, før gevinsten er realiseret, og i 
nationale situationer først på tidspunktet for realiseringen? 
3) Såfremt første og andet spørgsmål besvares bekræftende, kan begrænsningen af etableringsfriheden 
da være berettiget af grunde som tvingende almene hensyn eller opretholdelse af den nationale 
beskatningsret? Er den forbudte begrænsning forenelig med proportionalitetsprincippet?« 
Om de præjudicielle spørgsmål 
15 Med de præjudicielle spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere 
bestemt oplyst, om artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national 
lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som i tilfælde af, at et hjemme hørende selskab i 
forbindelse med tilførsel af aktiver overdrager et ikke-hjemme hørende fast driftssted til et ligeledes 
ikke-hjemme hørende selskab, for det første fastslår, at der skal ske omgående beskatning af den 
kapitalvinding, der følger af denne transaktion, og for det andet ikke tillader udskudt opkrævning af 
den skyldige skat, skønt der i en tilsvarende national situation først ville ske beskatning af en sådan 
kapitalvinding ved salg af de tilførte aktiver. 
16 Det skal indledningsvis bemærkes dels, at det er ubestridt, at den i hovedsagen omhandlede 
transaktion, hvorved A har overdraget et ikke-hjemme hørende fast driftssted til et ligeledes 
ikke-hjemme hørende selskab, udgør en tilførsel af aktiver som omhandlet i fusionsdirektivets artikel 2, 
litra c). Dels, at det er ubestridt, at beskatningen af den ved denne transaktion opståede kapitalvinding 
af dette faste driftssted henhører under dette direktivs artikel 10, stk. 2. 
17 Det fremgår af fusionsdirektivets artikel 10, stk. 2, at i tilfælde, hvor der blandt de goder, der tilføres i 
forbindelse med en fusion, spaltning eller tilførsel af aktiver, findes et fast driftssted for det 
indskydende selskab beliggende i en anden medlemsstat end den, hvori dette selskab er 
hjemme hørende, har den medlemsstat, hvori det indskydende selskab er hjemme hørende, når den 
anvender globalindkomstprincippet, ret til at beskatte overskud eller kapitalvinding, der opstår for det 
faste driftssted ved denne transaktion, hvis den tillader fradra g af den skat, som i mangel af 
bestemme lserne i dette direktiv ville være pålagt dette overskud eller denne kapitalvinding i den 
medlemsstat, hvor dette faste driftssted er beliggende, og hvis den tillader dette fradra g på samme 
måde og for samme beløb, som den ville have gjort, hvis denne skat faktisk var opgjort og indbetalt. 
18 Denne bestemme lse giver således den medlemsstat, hvori det indskydende selskab er hjemme hørende, 
mulighed for at beskatte et overskud eller en kapitalvinding, som følger af en fusion, spaltning eller 
tilførsel af aktiver, så længe medlemsstaten overholder de betingelser, der er fastsat i denne 
bestemme lse. 
ECLI:EU:C:2017 :888 4 
Dom af 23.11.2017 – sag C-292/16  
A  
19 I det foreliggende tilfælde fremgår det for det første af de sagsakter, som Domstolen råder over, at 
kapitalvindingen ved et hjemme hørende selskabs ikke-hjemme hørende faste driftssted i henhold til 
den i hovedsagen omhandlede lovgivning beskattes, når dette faste driftssted overdrages til et ligeledes 
ikke-hjemme hørende selskab i forbindelse med en tilførsel af aktiver. Den skyldige skat fradra ges den 
skat, som i mangel af bestemme lserne i fusionsdirektivet ville være pålagt denne kapitalvinding i den 
medlemsstat, hvor dette faste driftssted er beliggende. For det andet opkræves denne skat som 
indkomst i det skatteår, hvor transaktionen har fundet sted. 
20 Ved at fastsætte, at denne kapitalvinding skal beskattes, samtidig med, at der indrømme s fradra g af den 
skat, som i mangel af bestemme lserne i dette direktiv ville være pålagt kapitalvindingen i den 
medlemsstat, hvor det faste driftssted er beliggende, har lovgivningen blot gennemført den mulighed, 
som medlemsstaterne råder over i medfør af nævnte direktivs artikel 10, stk. 2. 
21 Derimod indeholder hverken artikel 10, stk. 2, eller nogen anden artikel i fusionsdirektivet 
bestemme lser om, på hvilket tidspunkt opkrævningen af den skyldige skat skal foregå. 
22 Det tilkomme r således medlemsstaterne at fastsætte sådanne bestemme lse under overholdelse af 
EU-retten. 
23 I denne forbindelse bemærkes, at det fremgår af Domstolens praksis, at transaktioner henhørende 
under fusionsdirektivet udgør en særlig måde at udøve etableringsfriheden på, som er vigtig for det 
indre markeds tilfredsstillende funktion, og hører dermed til blandt de erhvervsmæssige aktiviteter, 
med hensyn til hvilke medlemsstaterne er forpligtede til at respektere denne frihed (jf. i denne retning 
dom af 8.3.2017 , Euro Park Service, C-14/16, EU:C:2017 :177, præmis 28 og den deri nævnte 
retspraksis). 
24 I henhold til Domstolens faste praksis stiller artikel 49 TEUF krav om ophævelse af restriktioner for 
etableringsfriheden. Selv om EUF-traktatens bestemme lser om etableringsfriheden ifølge deres ordlyd 
skal sikre national behandling i værtsmedlemsstaten, indebærer de samtidig et forbud mod, at 
oprindelsesmedlemsstaten lægger hindringer i vejen for, at en af dens statsborgere etablerer sig i en 
anden medlemsstat, eller at et selskab, som er stiftet i overensstemme lse med dens lovgivning, gør det 
(jf. dom af 8.3.2017 , Euro Park Service, C-14/16, EU:C:2017 :177, præmis 58 og den deri nævnte 
retspraksis). 
25 Alle foranstaltninger, som forbyder, medfører ulempe r for eller gør udøvelsen af etableringsfriheden 
mindre attraktiv, skal i øvrigt betragtes som restriktioner for denne frihed (dom af 8.3.2017 , Euro Park 
Service, C-14/16, EU:C:2017 :177, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis). 
26 I den foreliggende sag fremgår det af sagsakterne for Domstolen, at det kun er i tilfælde af, at et 
hjemme hørende selskab i forbindelse med en tilførsel af aktiver overfører et ikke-hjemme hørende fast 
driftssted til et ligeledes ikke-hjemme hørende selskab, at den i hovedsagen omhandlede lovgivning 
indeholder bestemme lser om omgående beskatning af kapitalvindingen og opkrævning af den skyldige 
skat som indkomst i det skatteår, hvor denne transaktion har fundet sted. 
27 En sådan forskelsbehandling vil kunne afholde selskaber etableret i Finland fra at udøve 
erhvervsvirksomhed i en anden medlemsstat via et fast driftssted og udgør følgelig en hindring for 
etableringsfriheden. 
28 En sådan hindring kan kun være tilladt, hvis den vedrører situationer, som ikke er objektivt 
samme nlignelige eller er begrundet i tvingende almene hensyn, der er anerkendt i EU-retten. Hvis 
dette er tilfældet, kræves det desuden, at den er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det pågældende 
mål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det (dom af 29.11.2011 , National Grid 
Indus, C-371/10, EU:C:2011 :785, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis). 
ECLI:EU:C:2017 :888 5 
Dom af 23.11.2017 – sag C-292/16  
A  
29 Hvad angår de omhandlede situationers samme nlignelighed bemærkes, at i forhold til en medlemsstats 
lovgivning, der tilsigter at beskatte de kapitalgevinster, der er opstået inden for dennes 
beskatningskompe tence, svarer situationen for et selskab, som i forbindelse med tilførsel af aktiver 
overfører et ikke-hjemme hørende fast driftssted til et ligeledes ikke-hjemme hørende selskab, nemlig 
for så vidt angår beskatningen af kapitalgevinsterne af dette faste driftssted, der er opstået inden for 
den første af disse medlemsstaters beskatningskompe tence forud for denne tilførselstransaktion, til 
situationen for et hjemme hørende selskab, som i forbindelse med tilførsel af aktiver foretager en 
overførsel af et fast driftssted til et andet hjemme hørende selskab (jf. i denne retning dom af 
21.5.2015 , Verder LabTec, C-657/13, EU:C:2015 :331, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis). 
30 Hvad angår spørgsmålet, om hindringen kan begrundes i tvingende almene hensyn, der er anerkendt i 
EU-retten, bemærkes for det første, at begrundelsen i nødvendigheden af at opretholde fordelingen af 
beskatningskompe tencen mellem medlemsstaterne udgør et lovligt formål, der er anerkendt af 
Domstolen, og at medlemsstaterne, når der ikke på EU-plan er truffet foranstaltninger med henblik på 
at indføre ensartede eller harmoniserede regler, fortsat er kompe tente til at fastlægge kriterierne for 
fordelingen af deres respektive beskatningsbeføjelser, enten gennem overenskomst eller ensidigt, for at 
afskaffe dobbeltbeskatning (dom af 21.5.2015 , Verder LabTec, C-657/13, EU:C:2015 :331, præmis 42 og 
den deri nævnte retspraksis). 
31 For det andet har en medlemsstat i henhold til det skattemæssige territorialprincip i tilfælde af 
overførsel af et ikke-hjemme hørende fast driftssted i forbindelse med tilførsel af aktiver til et 
ikke-hjemme hørende selskab ret til på tidspunktet for overførslen at beskatte de kapitalgevinster, der 
er opstået inden for dens beskatningskompe tence før den pågældende tilførsel. En sådan 
foranstaltning tilsigter at forhindre situationer, som kan bringe denne første medlemsstats ret til at 
udøve sin beskatningskompe tence i forbindelse med aktiviteter gennemført inden for denne 
kompe tence i fare (jf. i denne retning dom af 21.5.2015 , Verder LabTec, C-657/13, EU:C:2015 :331, 
præmis 43 og den deri nævnte retspraksis). 
32 Overførslen af et hjemme hørende selskabs ikke-hjemme hørende faste driftssted i forbindelse med 
tilførsel af aktiver til et ikke-hjemme hørende selskab kan således ikke medføre, at den pågældende 
medlemsstat skal afstå fra sin beskatningsret i forhold til kapitalgevinster, som er opstået, mens den 
har haft beskatningskompe tence, forud for denne tilførsel (jf. i denne retning dom af 21.5.2015 , Verder 
LabTec, C-657/13, EU:C:2015 :331, præmis 44). 
33 I det foreliggende tilfælde forholder det sig således, at eftersom overførslen af et ikke-hjemme hørende 
driftssted til et ligeledes ikke-hjemme hørende selskab i forbindelse med tilførsel af aktiver medfører, at 
Finland mister enhver forbindelse med dette driftssted og følgelig mister sin kompe tence til at beskatte 
kapitalvinding af dette faste driftssteds aktiver efter transaktionen, skal det fastslås, at en national 
lovgivning som den i hovedsagen omhandlede er egnet til at sikre opretholdelsen af fordelingen af 
beskatningskompe tencen mellem medlemsstaterne. 
34 Hvad angår forholdsmæssigheden af den i hovedsagen omhandlede lovgivning fremgår det for det 
første af Domstolens praksis, at proportionalitetsprincippet overholdes, hvis det den medlemsstat, 
hvori det indskydende selskab er hjemme hørende, med henblik på at sikre udøvelsen af sin 
beskatningskompe tence fastsætter den skat, som skal betales af kapitalgevinster, der er opstået inden 
for dens beskatningskompe tence på det tidspunkt, hvor dens beskatningskompe tence i forhold til de 
pågældende aktiver ophører med at eksistere, hvilket i det foreliggende tilfælde vil sige på tidspunktet 
for den omhandlede tilførsel (jf. i denne retning dom af 21.5.2015 , Verder LabTec, C-657/13, 
EU:C:2015 :331, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis). 
35 Det er for det andet fastslået, at en lovgivning i en medlemsstat, som giver den skattepligtige mulighed 
for at vælge mellem på den ene side den øjeblikkelige betaling af skattebeløbet – hvilket skaber en 
likviditetsmæssig ulempe for selskabet, men som fritager det for senere administrative byrder – og på 
den anden side en udskudt betaling af nævnte skattebeløb, i givet fald med tillæg af renter i henhold 
ECLI:EU:C:2017 :888 6 
Dom af 23.11.2017 – sag C-292/16 
A 
til den nationale lovgivning, der finder anvendelse – hvilket nødvendigvis indebærer en administrativ 
byrde for det omhandlede selskab i forbindelse med opfølgningen på de udflyttede aktiver – udgør en 
foranstaltning, som både er egnet til at sikre den afbalancerede fordeling af beskatningskompe tencen 
mellem medlemsstaterne, og som er mindre indgribende i etableringsfriheden end den umiddelbare 
opkrævning af nævnte skat (jf. i denne retning dom af 29.11.2011 , National Grid Indus, C-371/10, 
EU:C:2011 :785, præmis 73). 
36 Hvad angår de administrative byrder har Domstolen præciseret, at den skattepligtige person bør gives 
mulighed for at vælge mellem dels at bære de administrative byrder forbundet med den udskudte 
betaling af skatten, dels den øjeblikkelige opkrævning af denne skat. I det tilfælde, hvor den 
skattepligtige person er af den opfattelse, at disse byrder ikke er urimelige, og vælger at bære disse, 
kan de byrder, som påhviler skattemyndigheden, heller ikke kvalificeres som urimelige (jf. i denne 
retning dom af 16.4.2015 , Kommissionen mod Tyskland, C-591/13, EU:C:2015 :230, præmis 73 og den 
deri nævnte retspraksis). 
37 Det følger heraf, at for så vidt som den i hovedsagen omhandlede lovgivning ikke overlader det til et 
hjemme hørende selskab, der i forbindelse med en tilførsel af aktiver overdrager et 
ikke-hjemme hørende fast driftssted til et ligeledes ikke-hjemme hørende selskab, at vælge mellem på 
den ene side en øjeblikkelig betaling af skatten på kapitalvindingen af dette faste driftssted og på den 
anden side en udskudt betaling af nævnte beløb, går denne lovgivning ud over, hvad der er 
nødvendigt for at nå målet om at sikre en afbalanceret fordeling af beskatningskompe tencen mellem 
medlemsstaterne. 
38 Denne vurdering kan ikke drages i tvivl af den omstændighed, at lovgivningen i overensstemme lse med 
fusionsdirektivets artikel 10, stk. 2, tillader fradra g af den skat, som i mangel af bestemme lserne i dette 
direktiv ville ramme sådan kapitalvinding i den medlemsstat, hvor det ikke-hjemme hørende faste 
driftssted er beliggende, idet denne lovgivnings uforholdsmæssighed ikke afhænger af størrelsen af den 
skyldige skat, men skyldes det forhold, at denne lovgivning ikke giver den skattepligtige mulighed for at 
udskyde tidspunktet for opkrævningen af den skyldige skat (jf. i denne retning dom af 14.9.2017 , 
Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements, C-646/15, EU:C:2017 :682, 
præmis 60). 
39 Hvad angår begrundelsen om nødvendigheden af at sikre en effektiv opkrævning af skatten, som den 
tyske og den svenske regering har påberåbt sig, bemærkes, at selv om Domstolen allerede har 
anerkendt, at den kan udgøre et tvingende alment hensyn, der kan begrunde en restriktion for den 
frie udveksling af tjenesteydelser sikret ved EUF-traktaten (jf. i denne retning dom af 19.6.2014 , 
Strojírny Prostějov og ACO Industries Tábor, C-53/13 og C-80/13, EU:C:2014 :2011 , præmis 46 og den 
deri nævnte retspraksis), er den i hovedsagen omhandlede lovgivning ikke egnet til at sikre 
gennemførelse heraf, hvorfor det nævnte formål ikke i en sag som den i hovedsagen omhandlede kan 
begrunde en eventuel hindring for etableringsfriheden. Som Kommissionen har påpeget, påvirker det 
forhold, at en medlemsstat kan give et hjemme hørende indskydende selskab mulighed for at vælge 
udskudt betaling af skatten, hverken denne medlemsstats mulighed for at anmode selskabet om de 
nødvendige oplysninger til opkrævning af den skyldige skat eller muligheden for effektivt at foretage 
denne opkrævning (jf. analogt dom af 19.6.2014 , Strojírny Prostějov og ACO Industries Tábor, 
C-53/13 og C-80/13, EU:C:2014 :2011 , præmis 49-53). 
40 Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 49 
TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen 
omhandlede, som i tilfælde af, at et hjemme hørende selskab i forbindelse med tilførsel af aktiver 
overdrager et ikke-hjemme hørende fast driftssted til et ligeledes ikke-hjemme hørende selskab, for det 
første fastslår, at der skal ske umiddelbar beskatning af den kapitalvinding, der følger af denne 
transaktion, og for det andet ikke tillader udskudt opkrævning af den skyldige skat, skønt der i en 
ECLI:EU:C:2017 :888 7 
Dom af 23.11.2017 – sag C-292/16 
A 
tilsvarende national situation først ville ske beskatning af en sådan kapitalvinding ved salg af de tilførte 
aktiver, for så vidt som denne lovgivning ikke giver mulighed for en udskudt opkrævning af en sådan 
skat. 
Sagsomkostninger 
41 Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den 
forelæggende ret, tilkomme r det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte 
parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, 
ikke erstattes. 
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret: 
Artikel 4 9 T EUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i 
hovedsagen omhandlede, som i tilfælde af, at et hjemm ehørende selskab i forbindelse med 
tilførsel af aktiver overdrager et ikke-hjemm ehørende fast driftssted til et ligeledes 
ikke-hjemm ehørende selskab, for det første fastslår, at der skal ske umiddelbar beskatning af den 
kapitalvinding, der følger af denne transaktion, og for det andet ikke tillader udskudt 
opkrævning af den skyldige skat, skønt der i en tilsvarende national situation først ville ske 
beskatning af en sådan kapitalvinding ved salg af de tilførte aktiver, for så vidt som denne 
lovgivning ikke giver mulighed for en udskudt opkrævning af en sådan skat. 
Underskrifter 
ECLI:EU:C:2017 :888 8