Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Traktatbrudssøgsmål - administrativ procedure - genstand - begrundet udtalelse - indhold

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF))

2 Traktatbrudssøgsmål - administrativ procedure - formål - frister for medlemsstaten - krav om rimelige frister - bedømmelseskriterier

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF))

3 Tilnærmelse af lovgivningerne - klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter - direktiv 89/665 - procedure, som gør det muligt, at Kommissionen griber præventivt ind i tilfælde af en klar og åbenbar overtrædelse af fællesskabsbestemmelserne om indgåelse af offentlige kontrakter - procedure uden forbindelse med traktatsbrudsproceduren efter traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF)

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF)); Rådets direktiv 89/665)

4 Tilnærmelse af lovgivningerne - procedure for indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 93/37 - tilsidesættelse af fællesskabsbestemmelser begået af en ordregivende myndighed, der kontrolleres og finansieres af en føderativ enhed i en forbundsstat - tilsidesættelsen kan tilskrives staten

[Rådets direktiv 93/37, art. 1, litra b)]

Sammendrag

1 Da genstanden for et søgsmål i henhold til traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) afgrænses ved den administrative procedure, der fastsættes ved denne bestemmelse, kan stævningen ikke støttes på andre klagepunkter end dem, der er nævnt i Kommissionens begrundede udtalelse. Med hensyn til disse har Kommissionen ikke pligt til at angive, hvilke foranstaltninger der vil kunne bringe det påtalte traktatbrud til ophør; den skal dog specielt påpege over for den pågældende medlemsstat, at den skal træffe en bestemt foranstaltning, hvis Kommissionen agter at gøre den manglende indførelse af denne foranstaltning til genstand for sit traktatbrudssøgsmål.

2 Under et traktatbrudssøgsmål har den administrative procedure til formål at give den berørte medlemsstat lejlighed til dels at opfylde sine fællesskabsretlige forpligtelser, dels virkningsfuldt at tage til genmæle over for Kommissionens klagepunkter.

Dette dobbelte formål indebærer et krav til Kommissionen om at fastsætte en rimelig frist for medlemsstaterne til at besvare åbningsskrivelsen og til at efterkomme en begrundet udtalelse eller, efter omstændighederne, til at forberede deres forsvar. Ved afgørelsen af, om den fastsatte frist er rimelig, skal der tages hensyn til samtlige konkrete omstændigheder. Meget korte frister kan således være begrundet i særlige forhold, bl.a. når det haster med at råde bod på et traktatbrud, eller når den berørte medlemsstat er på det rene med Kommissionens standpunkt i god tid forud for sagen.

3 Den procedure, hvorefter Kommissionen på grundlag af direktiv 89/665 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter kan gribe ind over for medlemsstat, når den finder, at der er begået en klar og åbenbar tilsidesættelse af fællesskabsbestemmelserne vedrørende indgåelse af offentlige kontrakter, udgør en forebyggende foranstaltning, der ikke kan begrunde undtagelser fra eller erstatte Kommissionens virksomhed på grundlag af traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF). Det følger heraf, at de nærmere bestemmelser, der gælder for denne særlige procedure, ikke kan have betydning for spørgsmålet, om en sag anlagt i henhold til traktatens artikel 169 kan antages til realitetsbehandling.

4 En medlemsstat med forbundsstatsstruktur kan holdes ansvarlig for den adfærd, der udvises af en ordregivende myndighed i den betydning, der forudsættes i artikel 1, litra b), andet afsnit, i direktiv 93/37 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter, hvis aktiviteter alle kontrolleres og finansieres af en føderativ enhed i denne stat. Fællesskabsbestemmelserne om indgåelse af offentlige kontrakter ville nemlig miste deres tilsigtede virkning, hvis handlinger foretaget af en sådan ordregivende myndighed ikke kunne tilskrives den pågældende medlemsstat.