Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 20. april 1988. - MIGUEL VICENTE NUNEZ MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAND - UDLANDSTILLAEG OG BOSAETTELSESPENGE. - SAG 211/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 02791



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

Nuñez, som er spansk statsborger, blev ansat ved Kommissionen med virkning fra den 1 . oktober 1986 og arbejder i Bruxelles . Han kraevede udlandstillaeg i henhold til artikel 4 i bilag VII til tjenestemandsvedtaegten, og han kraevede ogsaa bosaettelsespenge i henhold til samme bilags artikel 5 .

Kommissionen afviste begge krav og afviste ogsaa hans klage over den foerste afgoerelse . Under naervaerende sag har han anfaegtet Kommissionens afgoerelser .

Artikel 4, stk . 1, i bilag VII bestemmer, at der gives et udlandstillaeg til

"a ) den tjenestemand, der :

- ikke har eller har haft statsborgerskab i den stat, paa hvis omraade han goer tjeneste, og

- i den femaarsperiode, der udloeber seks maaneder foer hans tiltraedelse af tjenesten, hverken har udoevet sit hovederhverv eller haft bopael paa en varig maade paa statens europaeiske omraade . Ved anvendelse af denne bestemmelse ses der bort fra de tilfaelde, hvor vedkommende har gjort tjeneste for en anden stat eller en international organisation ".

Nuñez er foedt i 1953, og flyttede tilsyneladende omkring 1961 til Belgien, hvor han fuldfoerte sin skolegang . Han blev dér, indtil han i 1973 aabenbart fik ansaettelse hos en privat arbejdsgiver i Bruxelles . Han var ansat hos denne indtil 1976, hvor han fik en stilling i den spanske regerings tjeneste . Fra september 1980 var han fastansat som tjenestemand ved Den Spanske Ambassade i Bruxelles .

Han har i korthed gjort gaeldende, at han i de fem aar, som udloeb seks maaneder foer hans ansaettelse ved Kommissionen, var ansat af en anden medlemsstat . Han har anfoert, at der derfor i henhold til artikel 4 skal ses bort fra hans bopael og arbejde i denne periode, og at han kan goere krav paa de forskellige tillaeg . Han skal faktisk behandles, som om han ikke havde vaeret bosat i Bruxelles i den paagaeldende periode .

Hvis man ser paa ordlyden af artikel 4, er det klart, at de fremfoerte argumenter har en vis vaegt . Man kan - som sagsoegeren har gjort - anfoere, at andet punktum i artikel 4, stk . 1, litra a ), andet led, paalaegger faellesskabsinstitutionerne ikke blot at se bort fra det arbejde, der udfoeres, men ogsaa fra den bopael, der er foreskrevet . Hvis han med andre ord arbejdede for en anden medlemsstat i den femaarsperiode, der udloeb seks maaneder foer hans udnaevnelse ved Kommissionen, skal der gives ham medhold . Hvis det havde vaeret hensigten at se bort fra den periode, hvori en person gjorde tjeneste for en medlemsstat, mens han boede i en anden medlemsstat, og laegge en tidligere periode til grund, er det klart, at dette kunne have vaeret angivet . Under de foreliggende omstaendigheder er det ikke ansaettelsesperioden, der ses bort fra, men det sted, hvor den paagaeldende havde bopael i de fem aar, der udloeb seks maaneder foer hans udnaevnelse ved Kommissionen .

Denne bogstavelige fortolkning maa imidlertid ses i sammenhaeng med en raekke af Domstolens afgoerelser . I sag 246/83, De Angelis mod Kommissionen, Sml . 1985, s . 1253, understregede Domstolen, at formaalet med udlandstillaegget er at opveje de saerlige byrder og ulemper, som ansaettelsen ved Faellesskaberne forvolder tjenestemaendene, der af denne grund er tvunget til at skifte bopael og flytte til tjenestelandet . Ordene "af denne grund tvunget til at skifte bopael" er noeglen til forstaaelsen af udlandstillaeggets formaal .

Domstolen forklarede ogsaa i denne sag, at grunden til den undtagelse i bestemmelsens andet led, jeg har omtalt, var, at en tjenestemand ikke kan anses for at have et egentligt tilhoersforhold til det land, hvori han goer tjeneste for en anden stat eller en international organisation, eftersom han ikke under disse omstaendigheder opnaar samme tilknytning til landet som en person, som permanent arbejder dér, ville opnaa .

Den naevnte afgoerelse er for kort tid siden blevet fulgt op og knaesat af dommen i sag 105/87, Morabito mod Europa-Parlamentet, som blev afsagt den 23 . marts 1988 ( Sml . s . 0000 ).

Andet led i artikel 4, stk . 1, litra a ), er unaegtelig uklart, ja endog loest formuleret . Jeg mener ikke, at det er klarere angivet i den franske tekst, hvad hensigten har vaeret . Under hensyn til, hvad Domstolen allerede har anfoert i de to afgoerelser, jeg har henvist til, mener jeg imidlertid, at det vil vaere rigtigt at fortolke artikel 4, stk . 1, litra a ), saaledes, som Kommissionen har anfoert . Det er aabenbart, at en person, som allerede bor i det land, hvor han senere bliver ansat som tjenestemand ved Faellesskaberne, men som, mens han har bopael her, i en periode er ansat i samme land af en anden medlemsstat, ikke lever i udlaendighed i ordets virkelige betydning . Han flytter ikke til dette land af den grund eller skifter bopael, og han udsaetter sig saedvanligvis ikke for de saerlige byrder og ulemper, som er forbundet med ansaettelse i en anden stat .

Artiklen maa derfor efter min opfattelse fortolkes saaledes, som Kommissionen har foreslaaet . Man maa se bort fra den periode, hvori han var ansat ved Den Spanske Ambassade, og derefter overveje, hvorvidt han faktisk havde bopael og arbejdede i Belgien i den forudgaaende periode .

Hvis det ikke forholdt sig saaledes, ville Kommissionens argument om, at tjenestemaend ville blive behandlet ulige i situationer, som faktisk er ens, have stor vaegt . Hvis to personer flytter til Bruxelles i en ung alder og bliver dér i praktisk talt hele deres barndom og ungdom og endda i begyndelsen af deres karriere, og en af dem derefter tilfaeldigvis i en periode arbejder for sit eget land eller for en anden medlemsstat, mens den anden arbejder for en privat arbejdsgiver, ville det vaere meget underligt, hvis de blev behandlet forskelligt . Hvis man foelger sagsoegerens argumentation i denne sag, ville de blive behandlet forskelligt . Hvis man foelger Kommissionens argumentation, ville de blive behandlet ens .

Sagsoegeren har paaberaabt sig det, Domstolen anfoerte i sag 1322/79, Vutera, Sml . 1981, s . 127 . Efter at Domstolen i praemis 8 paa s . 138 har henvist til den grundlaeggende bestemmelse i artikel 4, fortsaetter den : "Der ses ved anvendelsen af denne bestemmelse bort fra de tjenestemaend, der i denne periode har vaeret bosat i det land, paa hvis omraade tjenestestedet er beliggende, naar de har gjort tjeneste for en anden stat eller en international organisation, fordi de under disse omstaendigheder ikke kan anses for at have haft bopael paa varig maade i det land, paa hvis omraade tjenestestedet er beliggende ".

Sagsoegerens advokat har fremhaevet ordene "denne periode ". Efter min mening havde Domstolen imidlertid ikke i Vutera-dommen det spoergsmaal i tankerne, som er opstaaet i naervaerende sag, og under alle omstaendigheder lader selv denne passage i dommen netop det spoergsmaal staa aabent, som sagen her vedroerer .

Endelig har sagsoegeren fremhaevet den tilknytning, han har opretholdt til Spanien, mens han har haft bopael i Bruxelles . Jeg anser ikke dette for et forhold, som taler imod Kommissionens fortolkning; den omstaendighed, at han som tjenestemand ved Den Spanske Ambassade kunne vaere blevet hjemkaldt til Spanien og kunne have paadraget sig udgifter, undergraver efter min opfattelse heller ikke det, der synes at vaere formaalet med den omtviste saerlige bestemmelse . Han paadrog sig ikke de ekstraudgifter, som dette ville have givet anledning til, og selv om det kan goeres gaeldende, at en person, som hjemkaldes, kunne paadrage sig ekstra udgifter, er det ikke et spoergsmaal, som skal afgoeres i denne sag . Under alle omstaendigheder ville han sandsynligvis ikke laengere have bopael i den paagaeldende medlemsstat .

Efter min opfattelse fortolkede Kommissionen derfor artikel 4, stk . 1, litra a ), andet led, korrekt, og det kan med rette antages, at den referenceperiode, som er relevant i denne sag, er de fem aar, der ligger umiddelbart foer den periode, hvor sagsoegeren var ansat ved Den Spanske Ambassade i Bruxelles . Eftersom det ikke bestrides, at han ikke opfyldte de omhandlede betingelser i denne periode, kan der ikke gives ham medhold i paastanden om, at han er berettiget til udlandstillaeg .

Han har ogsaa gjort krav paa bosaettelsespenge i henhold til artikel 5 . I medfoer af denne artikel har en fastansat tjenestemand krav paa bosaettelsespenge, naar han opfylder en af to betingelser : Han skal enten opfylde betingelserne for at faa udlandstillaeg, eller han skal kunne bevise, at han for at opfylde forpligtelserne i henhold til vedtaegtens artikel 20 har maattet skifte bopael .

Eftersom sagsoegeren efter min opfattelse ikke opfylder betingelserne for udlandstillaeg, er den foerste betingelse ikke opfyldt . Den anden betingelse kan under ingen omstaendigheder vaere opfyldt, da det er ubestrideligt, at sagsoegeren har boet paa samme adresse i Bruxelles siden 1978 .

Jeg mener derfor, at Kommissionen boer frifindes, og at hver part boer tilpligtes at baere sine sagsomkostninger i medfoer af procesreglementets artikel 70 .

(*) Oversat fra engelsk .