Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist — (Art. 226 EF)

2. Institutionernes retsakter — direktiver — medlemsstaternes gennemførelse — nødvendigheden af en klar og præcis gennemførelse — gennemførelse af direktivet uden lovgivning — betingelser — retsgrundsætninger, der sikrer direktivets fulde efterlevelse — (Art. 249, stk. 3, EF)

3. Institutionernes retsakter — direktiver — medlemsstaternes gennemførelse — nødvendigheden af en fuldstændig gennemførelse — bestemmelse, der kun vedrører forholdet mellem medlemsstaterne og Kommissionen — bestemmelse, der ikke nødvendigvis kræver særlige gennemførelsesforanstaltninger — Kommissionens mulighed for at godtgøre nødvendigheden af at vedtage særlige gennemførelsesforanstaltninger

4. Retspleje — stævning — formkrav — utvetydig formulering af sagsøgerens påstande — (Domstolens procesreglement, art. 38, stk. 1)

Sammendrag

1. Spørgsmålet om, hvorvidt der – i forbindelse med et søgsmål i medfør af artikel 226 EF – foreligger et traktatbrud, skal vurderes på baggrund af medlemsstatens forhold ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og ændringer af forholdene i tiden derefter kan ikke tages i betragtning af Domstolen.

(jf. præmis 43)

2. Direktivbestemmelser skal gennemføres ved bestemmelser, hvis bindende virkning er uomtvistelig, og som er tilstrækkeligt specifikke, bestemte og klare til, at de er i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet. I denne forbindelse kan en rent administrativ praksis, som ifølge sagens natur kan ændres af forvaltningen, og som ikke er bragt til offentlighedens kundskab på passende måde, ikke anses for at udgøre en gyldig opfyldelse af forpligtelserne i henhold til fællesskabsretten, når der i kraft af en sådan praksis for de berørte personer opretholdes en usikkerhed med hensyn til omfanget af deres rettigheder og forpligtelser på et område, der er reguleret ved fællesskabsretten.

Selv om det altså er nødvendigt, at den retsstilling, der følger af de nationale gennemførelsesforanstaltninger, er tilstrækkelig præcis og klar, således at de berørte personer kan kende omfanget af deres rettigheder og forpligtelser, er det ifølge selve ordlyden af artikel 249, stk. 3, EF overladt til medlemsstaterne at bestemme form og midler for gennemførelse af direktiver med henblik på at sikre det resultat, der tilsigtes med dem, og det fremgår af denne bestemmelse, at hver enkelt medlemsstat ikke nødvendigvis behøver at vedtage lovgivning for at gennemføre et direktiv i national ret. En ordret gentagelse af direktivets bestemmelser i en udtrykkelig, specifik lovbestemmelse er således ikke altid nødvendig, men det kan, afhængig af direktivets indhold, være tilstrækkeligt til gennemførelse heraf, at der er fastlagt en generel retlig ramme. Navnlig kan almindelige forfatnings- eller forvaltningsretlige retsgrundsætninger overflødiggøre en gennemførelse ved særlige bestemmelser, som er fastsat ved lov eller administrativt, forudsat disse retsgrundsætninger giver en sikker hjemmel for, at direktivet efterleves fuldt ud af de nationale myndigheder, at retstilstanden efter disse retsgrundsætninger er tilstrækkelig bestemt og klar, såfremt direktivet tilsigter at skabe rettigheder for private, og at de personer, som omfattes af direktivet, har mulighed for fuldt ud at kende deres rettigheder og i givet fald påberåbe sig dem ved de nationale domstole.

(jf. præmis 54 og 55)

3. En direktivbestemmelse, som kun vedrører forholdet mellem medlemsstaterne og Kommissionen, skal principielt ikke gennemføres. Da medlemsstaterne imidlertid er forpligtet til at sikre, at fællesskabsretten overholdes fuldt ud, kan Kommissionen godtgøre, at overholdelsen af en bestemmelse i et direktiv, der regulerer disse forhold, kræver vedtagelse af særlige gennemførelsesforanstaltninger i den nationale retsorden.

Har en medlemsstat besluttet sig for ikke udtrykkeligt at fastlægge den retlige ramme, inden for hvilken de nationale myndigheder skal pleje sådanne relationer, er den ansvarlig for en eventuel tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger af fællesskabsretten.

(jf. præmis 92 og 93)

4. Det fremgår af artikel 38, stk. 1, i Domstolens procesreglement, at påstandene skal være formuleret på en utvetydig måde, således at Domstolen ikke risikerer enten at træffe afgørelse ultra petita, eller at undlade at tage stilling til enkelte punkter i påstandene.

(jf. præmis 121)