Det første spørgsmål er om »udtrykket ’i detailsalgspakninger, til medicinsk eller kirurgisk anvendelse’ i pos. 30.04 i den fælles toldtarif [skal] fortolkes således, at pakningerne ikke må overskride en bestemt størrelse«. Jeg skal her henvise til mit citat af denne toldposition ovenfor. Med forbehold af mine bemærkninger i det følgende vil jeg gerne straks sige, at det afgørende efter denne position ikke er varens størrelse. Heri er Bundesfinanzhof enig. Det, der ønskes oplyst med spørgsmålet er altså, om tariferingen bestemmes af forordning nr. 2282/79, ifølge hvilken hygroskopisk bomuldsstof (gaze) af en nærmere angiven størrelse henhører under pos. 55.09 AI.

Men lad os gå frem i den rigtige rækkefølge. Som jeg tidligere fremhævede i sag 175/82, Dinter, har Domstolen gentagne gange fastslået, at tariferingen af varer i henhold til den fælles toldtarif af retssikkerhedsgrunde skal foretages på grundlag af varernes objektive kendetegn og egenskaber i den stand, de foreligger ved toldbehandlingen. Det må i den foreliggende sag undersøges, om den omhandlede vare opfylder betingelsen om at være emballeret i en »detailsalgspak-ning«. Hvorledes dette begreb skal forstås, har Domstolen allerede tidligere haft lejlighed til at tage stilling til. Det fremgår af dommen i sag 278/80, Chem-Tec mod Hauptzollamt Koblenz (Smi. 1982, s. 439, præmis 12), at der må antages at foreligge detailsalgspakning — således som dette begreb forstås i FFT — når »varen objektivt set uden yderligere indpakning [i sig selv] er egnet til salg i detailleddet«, det vil med andre ord sige, når varen sælges direkte til den endelige forbruger.

Undersøgelsen må følgelig rettes mod, hvem der er aftager. Man kan i denne sag rejse det spørgsmål, om den af firmaet Lohmann solgte gaze, der som ovenfor nævnt for mere end 90%'s vedkommende sælges til hospitaler og klinikker, kan siges at udgøre et salg i detailleddet. Dette mener jeg, kun kan besvares bekræftende. At der foreligger et detailsalg fremgår endvidere udtrykkeligt af pos. 30.04 i de forklarende bemærkninger til TSR-nomenklaturen, som har til formål nærmere at afgrænse anvendelsesområdet for de enkelte positioner, og som udgør et gyldigt middel til fortolkningen af den fælles toldtarif, så længe EF ikke har udstedt forklarende bemærkninger, hvilket Domstolen fastslog i dommen af 8. december 1970 i sag 14/70, Deutsche Bakels mod Oberfinanzdirektion München (Smi. 1970, s. 191).

I den forklarende bemærkning til pos. 30.04 hedder det således i tredje afsnit: »Under nærværende position hører også vat og gaze til forbindinger (sædvanligvis af absorberende bomuld) og bandager mv., som ikke er imprægneret eller overtrukket med pharmaceutiske præparater, såfremt de kendetegner sig (f.eks. ved etikettering eller speciel sammenfoldning) som udelukkende bestemt til salg direkte uden ompakning til forbrugere (private personer, hospitaler etc.) til medicinsk eller kirurgisk anvendelse« (min understregning) ( 2 ).

Over for en så klar bestemmelse må også Kommissionen erkende, at afsætningen af gaze til hospitaler eller lignende institutioner må betragtes som et detailsalg. Kommissionen bestrider imidlertid, at der i Lohmann's tilfælde er tale om et detailsalg og anfører til støtte herfor en række argumenter, der ikke tager hensyn til hvem, der aftager varen. Kommissionen anfører, at gazen kan anvendes til andre formål, f.eks. til at emballere forskellige ostesorter, filtrere mælk eller til at fremstille materialer til varmeisolering, samt til bogbinding og hygiejnebind. Endvidere fremfører Kommissionen, at gazens størrelse udelukker, at den kan tariferes under pos. 30.04. Dels adskiller den sig nemlig fra den størrelse, der normalt anvendes i detailhandelen (f.eks. i apoteker), og dels opfylder den i sagen foreliggende gaze ikke direkte forbrugernes behov. Det anføres i den forbindelse, at hospitalerne og klinikkerne selv er nødt til at pakke den om, sterilisere den og skære den i størrelse, de har brug for.

Disse argumenter finder jeg ikke overbevisende. Det er ganske vist rigtigt, at den her omhandlede gaze kan anvendes til de af Kommissionen angivne formål, men i disse tilfælde skal de så også tariferes under de hertil angivne positioner i den fælles toldtarif. Således henhører hygiejnebind og -tamponer under pos. 48.21.E. og drejervævet bomuldsstof under pos. 56.07 etc. Spørgsmålet om gazens størrelse skal jeg senere behandle mere indgående i forbindelse med min behandling af forordning nr. 2282. Allerede på nuværende tidspunkt må jeg imidlertid understrege inkonsekvensen i den af Kommissionen fremførte opfattelse. Man kan nemlig ikke på én gang antage, at salget af gaze til hospitaler og klinikker er et detailsalg og samtidig anse størrelsen af den gaze, der sælges i apotekerne, for afgørende. Når alt kommer til alt, har enkeltpersoner og hospitaler nemlig forskellige, inkommensurable behov.

Det virker ej heller overbevisende, når Kommissionen under henvisning til gazens størrelse — erklærer, at gazen ikke kan antages at være emballeret i en »detailsalgspakning«, såfremt hospitalerne er nødt til selv at skære den ud og sterilisere den. I den forbindelse bemærkes, at det ikke ifølge pos. 30.04 er en nødvendig betingelse, at produkterne steriliseres, navnlig ikke de produkter, som ikke er imprægneret eller overtrukket med farmaceutiske præparater. Endvidere er det kun muligt at sidestille en tilskæring med en reemballering, såfremt denne foretages med henblik på en senere overdragelse af produktet til tredjemand. Under alle omstændigheder kan der ikke være tvivl om, at gazens emballering afhænger af, hvem køberen er (en privatperson eller et hospital) og af, hvorledes gazen anvendes.