Sag T-253/03

Akzo Nobel Chemicals Ltd og Akcros Chemicals Ltd

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Intervention – afvisning – enhed uden status som juridisk person – ikke repræsentativ sammenslutning – sammenslutning, der ikke har til formål at varetage medlemmernes interesser – ingen individuel interesse for sammenslutningens medlemmer«

Rettens kendelse (Femte Afdeling) af 28. maj 2004

Sammendrag af kendelse

1. Retspleje – intervention – personer med berettiget interesse – begæring om intervention fremsat af enhed uden status som juridisk person – betingelser

(Domstolens statut, art. 40, stk. 2, og art. 53, stk. 1)

2. Retspleje – intervention – personer med berettiget interesse – repræsentativ sammenslutning, der har til formål at varetage medlemmernes interesser – formaliteten i sager om principielle spørgsmål, der kan have betydning for medlemmerne

(Domstolens statut, art. 40, stk. 2, og art. 53, stk. 1)

1. I henhold til artikel 40, stk. 2, i Domstolens statut, som ifølge nævnte statuts artikel 53, stk. 1, finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, tilkommer retten til at intervenere i retstvister, der er indbragt for Retten, ikke blot medlemsstaterne og Fællesskabernes institutioner, men ligeledes alle andre personer, der godtgør at have en berettiget interesse i afgørelsen af en retstvist.

Selv om enheder uden status som juridisk person kan få tilladelse til at intervenere, skal de imidlertid opfylde de betingelser, som udgør grundlaget for en sådan status som juridisk person, særligt selvstændighed og ansvar, også hvor dette kun er begrænset.

En ikke-registreret sammenslutning uden status som juridisk person, som omfatter virksomhedsjurister ansat i store selskaber beliggende i Europa, som er oprettet blot ved en uformel beslutning fra sammenslutningens stiftere, som ikke har vedtægter, og som kun er et forum for udveksling af oplysninger og praktiske erfaringer samt for drøftelser af visse aspekter af interesse for sammenslutningens medlemmer, opfylder ikke de minimumsbetingelser, der danner grundlag for juridiske personers status som juridisk person.

(jf. præmis 16-19)

2. I henhold til artikel 40, stk. 2, i Domstolens statut, som ifølge nævnte statuts artikel 53, stk. 1, finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, indrømmes der en ret til at intervenere for repræsentative sammenslutninger, hvis formål er at varetage deres medlemmers interesser i sager om principielle spørgsmål, der kan have betydning for medlemmerne. Nærmere bestemt kan en sammenslutning få tilladelse til at intervenere, såfremt den repræsenterer et stort antal virksomheder inden for den pågældende sektor, såfremt den har til formål bl.a. at varetage medlemsvirksomhedernes interesser, såfremt sagen kan medføre principielle spørgsmål vedrørende den berørte sektors funktion, og endelig såfremt den dom, der skal afsiges, kan berøre medlemsvirksomhedernes i væsentligt omfang.

En sammenslutning, hvis sammensætning er begrænset til 25 medlemmer, kan ikke anses for at repræsentere et tilstrækkeligt stort antal aktive erhvervsdrivende inden for en sektor som sektoren for virksomhedsjurister. I øvrigt er det i mangel af vedtægter umuligt at kontrollere, om sammenslutningens formål faktisk er at varetage medlemmernes interesser.

Medlemmerne af en sammenslutning, som ikke er direkte berørt af selve den retsakt, der påstås annulleret i den for Retten indbragte sag, for så vidt som denne retsakt ikke direkte vedrører de selskaber, som medlemmerne repræsenterer, har ikke en direkte og aktuel interesse i afgørelsen vedrørende den anfægtede retsakt, men blot en interesse i forhold til de påberåbte anbringender.

(jf. præmis 21-23)

RETTENS KENDELSE (Femte Afdeling)

28. maj 2004 ( )

»Intervention – afvisning – repræsentativ sammenslutning, der ikke har til formål at varetage medlemmernes interesser«

I sag T-253/03,

Akzo Nobel Chemicals Ltd, Surrey (Det Forenede Kongerige),

Akcros Chemicals Ltd, Surrey,

ved lawyers C. Swaak og M. Mollica,

sagsøgere,

støttet af:

Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Bruxelles (Belgien), ved J. Flynn, QC,

af

Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Haag (Nederlandene), ved advocaat O. Brouwer,

og af

European Company Lawyers Association (ECLA), Bruxelles, ved avocats M. Dolmans og K. Nordlander samt solicitor J. Temple-Lang,

intervenienter,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved R. Wainwright og C. Ingen-Housz, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgt,

angående en begæring om intervention indgivet af Section on Business Law of the International Bar Association til støtte for sagsøgernes påstande i den foreliggende sag, som vedrører en påstand om annullation af beslutning K(2003) 1533 endelig udg. af 8. maj 2003, der afslår en anmodning om anvendelse af princippet om beskyttelse af fortrolighedsforholdet mellem advokat og klient (»legal professional privilege«) på visse dokumenter, der blev beslaglagt i forbindelse med en kontrolundersøgelse i henhold til artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962: Første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler [81] og [82] (EFT 1959-1962, s. 81),

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

(Femte Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, P. Lindh, og dommerne R. García-Valdecasas og J.D. Cooke,

justitssekretær: H. Jung,

afsagt følgende

Kendelse

1 Den 30. januar 2003 vedtog Kommissionen på grundlag af artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962: Første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler [81] og [82] (EFT 1959-1962, s. 81), beslutning K(2003) 85/4, hvori det bl.a. pålægges Akzo Nobel Chemicals Ltd og Akcros Chemicals Ltd (herefter »sagsøgerne«) og selskabernes respektive datterselskaber at underkaste sig en kontrolundersøgelse, med henblik på indhentning af beviser på eventuel konkurrencebegrænsende adfærd (herefter »beslutningen af 30. januar 2003«). Den 10. februar 2003 vedtog Kommissionen ligeledes på grundlag af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 beslutning K(2003) 559/4 (herefter »beslutningen af 10. februar 2003«) om ændring af beslutningen af 30. januar 2003.

2 Den 12. og 13. februar 2003 blev der på grundlag af nævnte beslutninger foretaget kontrolundersøgelser på stedet i sagsøgernes lokaler i Eccles, Manchester (Det Forenede Kongerige). Ved disse kontrolundersøgelser tog Kommissionens tjenestemænd kopier af et stort antal dokumenter. Repræsentanter for sagsøgerne påpegede i forbindelse med kontrolundersøgelserne over for Kommissionens tjenestemænd, at visse dokumenter kunne være omfattet af princippet om beskyttelse af fortrolighedsforholdet mellem advokat og klient. I forbindelse med undersøgelsen af de pågældende dokumenter opstod der uenighed med hensyn til fem dokumenter, som blev gjort til genstand for to forskellige behandlingsmåder. Kommissionens tjenestemænd nåede nemlig ikke på stedet frem til en endelig konklusion med hensyn til, hvilken beskyttelse der eventuelt burde gives to dokumenter. De tog derfor kopier af disse dokumenter og anbragte dem i en forseglet konvolut, som de medtog efter afslutningen af kontrolundersøgelserne. Hvad angår de tre øvrige omstridte dokumenter var den tjenestemand fra Kommissionen, som var ansvarlig for kontrolundersøgelsen, af den opfattelse, at disse ikke var beskyttet af tavshedspligt, han tog følgelig kopier af disse dokumenter og vedlagde dem den øvrige sag, uden at anbringe dem for sig selv i en forseglet konvolut.

3 Den 17. februar 2003 fremsendte sagsøgerne en skrivelse til Kommissionen, hvori de redegjorde for grundene til, at disse fem dokumenter ifølge sagsøgerne var beskyttet af fortrolighedsforholdet. Ved skrivelse af 1. april 2003 meddelte Kommissionen sagsøgerne, at de argumenter, der var anført i deres skrivelse af 17. februar 2003, ikke gjorde det muligt for denne at konkludere, at de omhandlede dokumenter faktisk var omfattet af fortrolighedsforholdet. Kommissionen oplyste imidlertid i samme skrivelse sagsøgerne om, at de havde mulighed for at fremsætte bemærkninger til disse foreløbige konklusioner inden for en frist på to uger, efter hvis udløb Kommissionen ville vedtage en endelig beslutning.

4 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 11. april 2003 anlagde sagsøgerne sag i det væsentlige med påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 10. februar 2003 og om fornødent af beslutningen af 30. januar 2003, som forpligtede selskaberne og deres respektive datterselskaber til at underkaste sig de pågældende kontrolundersøgelser (Akzo Nobel Chemicals og Akcros Chemicals mod Kommissionen, sag T-125/03).

5 Den 8. maj 2003 vedtog Kommissionen beslutning K(2003) 1533 endelig udg. på grundlag af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 (herefter »beslutningen af 8. maj 2003«). I beslutningens artikel 1 afslog Kommissionen sagsøgernes anmodning om tilbagelevering af de omstridte dokumenter og om, at Kommissionen bekræftede, at alle kopier af disse dokumenter i Kommissionens besiddelse var blevet destrueret. I øvrigt anførte Kommissionen i artikel 2 i beslutningen af 8. maj 2003, at den havde til hensigt at åbne den forseglede konvolut, som indeholdt to af disse dokumenter.

6 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 4. juli 2003 anlagde sagsøgerne sag med påstand om annullation af beslutningen af 8. maj 2003 på grundlag af artikel 230, stk. 4, EF.

7 Ved begæringer indgivet henholdsvis den 30. juli 2003, den 7. august 2003 og den 18. august 2003 anmodede Council of Bars and Law Societies of the European Union (herefter »CCBE«), Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten (herefter »det nederlandske advokatråd«) og European Company Lawyers Association (herefter »ECLA«) om tilladelse til at intervenere til støtte for sagsøgernes påstande. Ved en enkelt kendelse afsagt af formanden for Rettens Femte Afdeling den 4. november 2003 fik CCBE, det nederlandske advokatråd og ECLA tilladelse til at intervenere.

8 Den 25. november 2003 indgav Section on Business Law of the International Bar Association (herefter »SBL«), ved avocat J. Buhart, en begæring om intervention til støtte for sagsøgernes påstande.

9 SBL har i begæringen om intervention gjort gældende, at denne har en væsentlig interesse i udfaldet af nærværende sag. SBL har anført, at retstvisten rejser principielle spørgsmål vedrørende fortroligheden af korrespondancen mellem advokat og klient, og at en dom, som ikke giver sagsøgerne medhold, følgelig berører SBL’s medlemmer, som er virksomhedsjurister, direkte. SBL har herved bemærket, at SBL den 31. maj 2002 har godkendt en resolution, som støtter princippet om tavshedspligt for virksomhedsjurister ved alle retsinstanser. SBL er af den opfattelse, at den har en direkte og specifik interesse i sagens udfald, og at dens interventionsbegæring er i overensstemmelse med retspraksis, som tillader interventionsbegæringer fra repræsentative sammenslutninger, hvis formål omfatter varetagelsen af medlemmernes interesser. SBL har endelig nedlagt påstand om, at Retten tilpligter Kommissionen at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med nærværende interventionsbegæring.

10 Begæringen om intervention blev forkyndt for parterne i overensstemmelse med artikel 116, stk. 1, første afsnit, i Rettens procesreglement.

11 Ved dokument indleveret den 18. december 2003 antog sagsøgerne, at SBL havde godtgjort en berettiget interesse i afgørelsen af denne sag og opfordrede Retten til at imødekomme dennes begæring om intervention. Ved særskilt dokument indleveret samme dag fremlagde sagsøgerne en begæring om fortrolig behandling i forhold til SBL.

12 Ved dokument indleveret den 9. december 2003 gav Kommissionen udtryk for den opfattelse, at SBL ikke havde fremlagt tilstrækkelige oplysninger til klart at fastslå sin retlige eksistens eller i det mindste sin selvstændige partshabilitet i overensstemmelse med procesreglementets artikel 44, stk. 5, litra a). Kommissionen gjorde således gældende, at det ikke følger af SBL’s forretningsorden, at SBL har kompetence til at anlægge sag ved Retten. Endelig anmodede Kommissionen Retten om at pålægge SBL at betale de sagsomkostninger, som Kommissionen havde afholdt i forbindelse med denne begæring om intervention. Ved særskilt dokument indleveret samme dag præciserede Kommissionen, at den ikke begærede fortrolig behandling i forhold til SBL.

13 I bemærkninger indleveret den 7. januar 2004 gjorde CCBE gældende, at SBL’s begæring om intervention skulle afvises. CCBE udtrykte navnlig tvivl, med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt SBL opfyldte de betingelser som udgør grundlaget for en status som juridisk person (Domstolens kendelse af 11.12.1973, forenede sager 41/73, 43/73-48/73, 50/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Générale sucrière m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1465, præmis 3), bl.a. fordi SBL ikke selvstændigt kan repræsentere medlemmerne. CCBE anførte, at SBL kun var en del af International Bar Association (herefter »IBA«), som den ikke kunne repræsentere. CCBE anførte ligeledes, at SBL ikke var en repræsentativ sammenslutning til varetagelse af medlemmernes interesser.

14 De øvrige intervenienter rejste ikke indsigelse mod begæringen om intervention.

15 Formanden for Rettens Femte Afdeling har i overensstemmelse med artikel 116, stk. 1, tredje afsnit, i Rettens procesreglement henskudt afgørelsen om begæringen om intervention til Retten.

Rettens bemærkninger

16 Det bemærkes, at SBL er en af de tre sektioner i IBA, som er et repræsentativt organ for jurister på verdensplan, og som omfatter såvel advokatsamfund som sammenslutninger af virksomhedsjurister samt individuelle jurister og advokater. SBL omfatter for sit vedkommende individuelle jurister, navnlig mere end 12 500 praktiserende jurister inden for international erhvervsret, som både er selvstændigt praktiserende jurister og virksomhedsjurister (mere end 3 000) fra 185 lande.

17 I henhold til artikel 40, stk. 2, i Domstolens statut, som ifølge nævnte statuts artikel 53, stk. 1, finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, tilkommer retten til at intervenere i retstvister, der er indbragt for Retten, ikke blot medlemsstaterne og Fællesskabernes institutioner, men ligeledes alle andre personer, der godtgør at have en berettiget interesse i afgørelsen af en retstvist.

18 Ifølge fast retspraksis indrømmes der en ret til at intervenere for sammenslutninger, hvis formål er at varetage deres medlemmers interesser i sager om principielle spørgsmål, der kan have betydning for medlemmerne (kendelse afsagt af Domstolens Præsident den 17.6.1997, forenede sager C-151/97 P(I) og C-157/97 P(I), National Power og PowerGen, Sml. I, s. 3491, præmis 66, og af 28.9.1998, sag C-151/98 P, Pharos mod Kommissionen, Sml. I, s. 5441, præmis 6, kendelse afsagt af Rettens Præsident den 22.3.1999, sag T-13/99 R, Pfizer mod Rådet, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 15, og af 28.5.2001, sag T-53/01 R, Poste Italiane mod Kommissionen, Sml. II, s. 1479, præmis 51). Nærmere bestemt kan en sammenslutning få tilladelse til at intervenere, såfremt den repræsenterer et stort antal virksomheder inden for den pågældende sektor, den har til formål bl.a. at varetage medlemsvirksomhedernes interesser, sagen kan medføre principielle spørgsmål vedrørende den berørte sektors funktion og endelig såfremt den dom, der skal afsiges, kan berøre medlemsvirksomhedernes interesser i væsentligt omfang (jf. i denne retning Rettens kendelse af 8.12.1993, sag T-87/92, Kruidvat mod Kommissionen, Sml. II, s. 1375, præmis 14, som ikke imødekom Yves Saint Laurent Parfums SA’s begæring om intervention).

19 Retten bemærker i denne forbindelse, at det af SBL forfulgte formål i henhold til artikel II i dennes vedtægter er blandt medlemmerne at fremme en udveksling af informationer og synspunkter vedrørende lovgivninger, praksis og professionelt ansvar inden for erhvervsretlige og økonomiske sager over hele verden, at lette kommunikationen blandt medlemmerne og at iværksætte konnekse projekter, som kan godkendes af »Section Council«.

20 Retten konstaterer imidlertid, at SBL’s vedtægter ikke blandt dennes formål foreskriver varetagelse af medlemmernes interesser eller repræsentation af disse. SBL har nemlig kun til formål at fremme udvekslinger af informationer og kontakter blandt medlemmerne, samt afholdelsen af konferencer, som har til formål at lette undersøgelsen af visse retsområder. SBL har således i sin begæring om intervention anført, at dens opgave er at tilvejebringe et forum for diskussion og vejledning for medlemmerne, dvs. virksomhedsjurister, vedrørende måden at virke effektivt i virksomhederne under overholdelse af virksomhedens mål i overensstemmelse med de højeste professionelle standarder.

21 Retten bemærker desuden, at medlemmerne af SBL i henhold til artikel III, afsnit 1, i dennes vedtægter formelt er medlemmer af IBA, hvoraf SBL udgør en af sektionerne. Ifølge artikel I i SBL’s vedtægter er SBL således oprettet inden for IBA. Det bemærkes, at SBL ikke ifølge vedtægternes artikel VII, afsnit 6, kan iværksætte nogen retsskridt på IBA’s vegne eller som repræsentant for IBA uden bemyndigelse eller specifik godkendelse fra IBA’s »Council«. SBL har i sit skriftlige indlæg i denne forbindelse præciseret, at dens begæring om intervention ikke er fremsat på IBA’s vegne eller på vegne af en anden sektion i IBA.

22 Retten finder herefter, at SBL ikke udgør en repræsentativ sammenslutning, der har til formål at varetage de interne juristers interesser som omhandlet i førnævnte retspraksis (ovenfor i præmis 18).

23 Under hensyn til det ovenfor anførte må det konkluderes, at SBL ikke har godtgjort en interesse i afgørelsen af retstvisten som omhandlet i artikel 40, stk. 2, i statutten for Domstolen.

24 Følgelig bør begæringen om intervention ikke tages til følge.

Sagens omkostninger

25 I henhold til artikel 87, stk. 1, i Rettens procesreglement træffes afgørelsen om sagens omkostninger ved den dom eller kendelse, hvorved sagens behandling afsluttes. Da sagens behandling i forhold til SBL afsluttes ved nærværende kendelse, bør der træffes afgørelse om sagens omkostninger i forbindelse med sammenslutningens begæring om intervention.

26 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da SBL har tabt sagen, bør det i overensstemmelse med Kommissionens påstand pålægges denne at bære sine egne omkostninger og betale Kommissionens omkostninger i forbindelse med interventionen. Da sagsøgerne og intervenienterne ikke har nedlagt påstand herom, pålægges det dem at bære deres egne omkostninger.

På grundlag af disse præmisser

bestemmer

RETTEN (Femte Afdeling)

1) Den af Section on Business Law of the International Bar Association fremsatte begæring om intervention tages ikke til følge.

2) Det er ufornødent at tage stilling til den af sagsøgerne fremsatte begæring om fortrolig behandling i forhold til Section on Business Law of the International Bar Association.

3) Section on Business Law of the International Bar Association betaler Kommissionens omkostninger i forbindelse med interventionen og bærer sine egne omkostninger.

4) Sagsøgerne og intervenienterne bærer deres egne omkostninger i forbindelse med interventionen.

Således bestemt i Luxembourg den 28. maj 2004.

H. Jung P. Lindh