Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – elektroniske kommunikationsnet og -tjenester – roaming på offentlige mobiltelefonnet i Fællesskabet – forordning nr. 717/2007 – hjemmel – artikel 95 EF – gyldighed

(Art. 95 EF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 717/2007)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – elektroniske kommunikationsnet og -tjenester – roaming på offentlige mobiltelefonnet i Fællesskabet – forordning nr. 717/2007 – artikel 4 og artikel 6, stk. 3 – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – foreligger ikke

(Art. 95, stk. 3, EF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 717/2007, art. 4 og art. 6, stk. 3)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – elektroniske kommunikationsnet og -tjenester – roaming på offentlige mobiltelefonnet i Fællesskabet – forordning nr. 717/2007 – artikel 4 og artikel 6, stk. 3 – tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet – foreligger ikke

(Art. 5, andet afsnit, EF og artikel 95 EF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 717/2007, art. 4 og art. 6, stk. 3)

Sammendrag

1. Ifølge artikel 1 samt 16. og 38. betragtning til forordning nr. 717/2007 om roaming på offentlige mobiltelefonnet i Fællesskabet indføres der ved forordningen en fælles tilgang for at sikre, at brugere af jordbaserede offentlige mobiltelefonnet ikke betaler for høje takster for roamingtjenester i Fællesskabet, og således at mobiludbyderne kan benytte ét sammenhængende regelsæt baseret på objektive kriterier. Forordningen sigter således mod at opnå et velfungerende indre marked med henblik på at opnå et højt forbrugerbeskyttelsesniveau og beskytte konkurrencen mellem mobiltelefonudbyderne.

Fællesskabslovgiver, der ønskede at beskytte konkurrencen mellem mobiltelefonudbyderne, valgte at iværksætte tiltag for at undgå de foranstaltninger, som sandsynligvis ville blive vedtaget af medlemsstaterne på basis af deres residualkompetence på forbrugerbeskyttelsesområdet. Henset til roamingmarkedets funktion og i lyset af, at detailtakster og engrostakster for roamingtjenester i udstrakt grad er afhængige af hinanden, kunne en uensartet udvikling af de nationale lovgivninger, der udelukkende har til formål at nedbringe niveauet i detailtaksterne uden at røre ved niveauet i de engrosomkostninger, der er forbundet med at levere roamingtjenester i Fællesskabet, have givet anledning til væsentlige konkurrenceforvridninger og forstyrre roamingmarkedets funktion i Fællesskabet. En sådan situation berettigede fællesskabslovgiver til at forfølge formålet om at beskytte det indre markeds funktion.

Det fremgår af det anførte, at forordning nr. 717/2007 reelt har til formål at forbedre betingelserne for, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende, og at den kunne vedtages på grundlag af artikel 95 EF.

(jf. præmis 38 og 46-48)

2. For så vidt angår domstolskontrollen med overholdelsen af de krav, der følger af proportionalitetsprincippet, tilkommer der ved udøvelsen af de beføjelser, som er tillagt fællesskabslovgiver, denne et vidt skøn på områder, hvor de foranstaltninger, der skal træffes, indebærer valg af både politisk og økonomisk og social karakter, og når fællesskabslovgiver skal foretage komplekse vurderinger.

Selv om der tilkommer fællesskabslovgiver en sådan beføjelse, er denne dog forpligtet til at basere sin beslutning på kriterier, som er objektive. Inden for rammerne af undersøgelsen af de med de forskellige mulige foranstaltninger forbundne begrænsninger skal fællesskabslovgiver desuden undersøge, om de tilstræbte formål med den valgte foranstaltning kan være af så stor betydning, at de kan begrunde, at foranstaltningerne har væsentlige negative økonomiske følger for visse erhvervsdrivende.

Herved overskred fællesskabslovgiver ved fastsættelsen i artikel 4 i forordning nr. 717/2007 om roaming på offentlige mobiltelefonnet i Fællesskabet af maksimumstakstgrænser på detailniveau ud over maksimumstakstgrænserne på engrosniveau ikke grænserne for sit skøn. Det samme gælder for den i forordningens artikel 6, stk. 3, fastsatte oplysningspligt, fordi denne bestemmelse styrker den effektive virkning af lovgivningen vedrørende detailtakster og således er begrundet i forbrugerbeskyttelsesformålet.

Det skal herved bemærkes, at Kommissionen forud for udarbejdelsen af forordningsforslaget havde gennemført en tilbundsgående analyse, hvis resultat er sammenfattet i en konsekvensanalyse. Det fremgår af denne, at Kommissionen undersøgte forskellige handlingsmuligheder på området, herunder bl.a. regulering af enten detailtaksterne, engrostaksterne eller begge, og at den vurderede den økonomiske indvirkning af disse forskellige typer regulering og virkningerne af de forskellige fremgangsmåder for takstfastsættelse.

Henset imidlertid til vigtigheden af forbrugerbeskyttelsesformålet inden for rammerne af artikel 95, stk. 3, EF, fremtræder en tidsmæssigt begrænset intervention på et marked, der er undergivet konkurrence, og som øjeblikkeligt sørger for at sikre beskyttelsen af forbrugere mod for høje priser, som den i hovedsagen omhandlede, som forholdsmæssig i forhold til det tilstræbte mål, selv om den kan have negative økonomiske følger for visse operatører. Heraf følger, at artikel 4 og artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 717/2007 ikke tilsidesætter proportionalitetsprincippet.

(jf. præmis 52, 53, 55 og 69-71)

3. Når fællesskabslovgiver anvender artikel 95 EF som hjemmel, finder subsidiaritetsprincippet anvendelse, idet nævnte bestemmelse ikke giver lovgiver en enekompetence til at regulere de økonomiske aktiviteter i det indre marked.

Bestemmelserne i artikel 4 og artikel 6, stk. 3, i forordning nr. 717/2007 om roaming på offentlige mobiltelefonnet i Fællesskabet kan imidlertid ikke anses for ugyldige som følge af en tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet.

Som det således fremgår af 14. betragtning til denne forordning, er detailtakster og engrostakster i udstrakt grad afhængige af hinanden, således at initiativer til udelukkende at nedbringe niveauet i detailtaksterne uden at røre ved niveauet i engrosomkostningerne for roamingtjenester i Fællesskabet kunne have indebåret risiko for at forstyrre roamingmarkedets funktion i Fællesskabet. Fællesskabslovgiver konkluderede på denne baggrund, at dens handling krævede en fælles tilgang med hensyn til både engrostakster og detailtakster for at bidrage til et velfungerende indre marked for sådanne tjenester.

Det følger af denne indbyrdes afhængighed mellem detail- og engrostakster, at fællesskabslovgiver med rimelighed kunne skønne, at dens handling også skulle indeholde et indgreb på detailniveau. På grund af virkningerne af den fælles tilgang, der blev indført ved den nævnte forordning, kunne det formål, som forfølges med forordningen, bedre opnås på fællesskabsplan.

(jf. præmis 75 og 77-79)