Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – punktafgifter – direktiv 92/12

[Rådets direktiv 92/12, art. 6, stk. 1, litra a), og art. 20, stk. 1]

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – punktafgifter – direktiv 92/12

(Rådets direktiv 92/12)

Sammendrag

1. Tyveri af tobaksvarer, som forsendes inden for rammerne af en punktafgiftssuspensionsordning, indebærer, at varerne uretmæssigt forlader en suspensionsordning i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, stk. 1, litra a), i direktiv 92/12 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, således at punktafgiften forfalder i den medlemsstat, hvor tyveriet er foregået, i overensstemmelse med direktivets artikel 20, stk. 1.

(jf. præmis 29)

2. Direktiv 92/12 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved forordning nr. 807/2003, er ikke til hinder for en medlemsstats bestemmelser, som udelukker godtgørelse af det beløb, der er erlagt for erhvervelsen af afgiftsmærker i denne medlemsstat, når disse mærker er blevet anbragt på punktafgiftspligtige varer, inden deres overgang til forbrug i nævnte medlemsstat, varerne herefter er blevet stjålet i en anden medlemsstat, hvilket indebærer, at der skal betales punktafgift i denne anden medlemsstat, og det ikke godtgøres, at de stjålne varer ikke er blevet afsat i den medlemsstat, hvor afgiftsmærkerne er udstedt.

Muligheden for at få godtgørelse for afgiftsmærker blot ved at hævde, at de varer, hvorpå de er blevet anbragt, er forsvundet, indebærer en risiko for, at misbrug og svig fremmes. Der består nemlig i den situation, der er omhandlet i ordningen, en ikke ubetydelig risiko for, at de stjålne varer bliver afsat i den medlemsstat, der har udstedt afgiftsmærkerne. Da varerne er forsynet med afgiftsmærker fra denne stat, kan de uden problemer indføres på det lovlige marked for tobaksvarer i staten og derved berøve denne medlemsstat de afgiftsmæssige indtægter, som den har ret til. Under alle omstændigheder er den omstændighed – selv hvis der ses bort fra enhver svig, der kan udøves af den erhvervsdrivende, der råder over varerne – at punktafgiften er blevet betalt i en anden medlemsstat, uden betydning for denne risiko.

Ifølge ordlyden af artikel 22, stk. 1 og 2, i direktiv 92/12 er det for punktafgiftspligtige varer, der er overgået til forbrug i en medlemsstat, og som i den forbindelse er forsynet med et afgiftsmærke fra denne medlemsstat, men som er bestemt til forbrug i en anden medlemsstat og transporteres hertil, nødvendigt, at skattemyndighederne i den medlemsstat, der har udstedt dem, konstaterer, at mærkerne er ødelagt. Med denne bestemmelse har fællesskabslovgiver lagt vægt på forebyggelsen af misbrug og svig på bekostning af princippet om beskatning i en enkelt medlemsstat. Det ville være paradoksalt, hvis der blev givet tilladelse til godtgørelse af afgiftsmærker, der er anbragt på punktafgiftspligtige varer, i et tilfælde som det, der er omhandlet i den pågældende ordning, hvor det ikke er muligt at foretage nogen kontrol af de stjålne varers bestemmelse, når artikel 22, stk. 2, litra d), i direktiv 92/12 i tilfælde, hvor risikoen for misbrug og svig er mindre, undergiver godtgørelse af punktafgift den betingelse, at det skal konstateres, at de afgiftsmærker, der beviser betalingen af afgiften, er blevet ødelagt.

(jf. præmis 46, 47, 49, 56, 57 og 59 samt domskonkl.)