Artikel 3, stk. 2, i direktiv 95/46 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger undtager udtrykkeligt behandling af personoplysninger, der bl.a. vedrører den offentlige sikkerhed, forsvar, statens sikkerhed og statens aktiviteter på det strafferetlige område, fra direktivets anvendelsesområde. Heraf følger, at selv om behandling af personoplysninger til brug for forvaltning af lovgivningen om opholdsret og til statistisk brug henhører under anvendelsesområdet for direktiv 95/46, forholder det sig ikke på samme måde med hensyn til behandling af sådanne oplysninger med henblik på kriminalitetsbekæmpelse.

Et system til behandling af personoplysninger om unionsborgere, der ikke er statsborgere i den pågældende medlemsstat, hvorved et centralt udlændingeregister oprettes, som er til brug for nationale myndigheder med ansvar for forvaltningen af lovgivningen om opholdsret, opfylder kun nødvendighedskravet fastsat i artikel 7, litra e), i direktiv 95/46 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger fortolket i lyset af forbuddet mod i nationalitet begrundet forskelsbehandling, hvis

— systemet udelukkende indeholder oplysninger, som er nødvendige for de nævnte myndigheders forvaltning af denne lovgivning, og

— centraliseringen muliggør en mere effektiv forvaltning af denne lovgivning for så vidt angår opholdsret for unionsborgere, der ikke er statsborgere i denne medlemsstat.

Det tilkommer den nationale ret at efterprøve disse omstændigheder i hovedsagen.

I betragtning af hensynet bag direktiv 95/46 til at sikre et ensartet beskyttelsesniveau i alle medlemsstater må nødvendighedsbegrebet i direktivets artikel 7, litra e), følgelig ikke tillægges forskelligt indhold i medlemsstaterne. Dermed er det et selvstændigt fællesskabsretligt begreb.

Hvad angår brugen af et centralt udlændingeregister med henblik på forvaltningen af lovgivningen om opholdsret må det i overensstemmelse med den nævnte bestemmelse anses for nødvendigt for en medlemsstat at besidde relevante oplysninger og dokumenter med henblik på inden for rammerne af gældende fællesskabsret at kontrollere, om der består en ret til ophold på dens område for en statsborger fra en anden medlemsstat, og at der ikke foreligger hensyn, som begrunder en begrænsning af retten. Dermed er anvendelsen af et register til brug for myndigheder med ansvar for forvaltningen af lovgivningen om opholdsret principielt lovlig og efter omstændighederne forenelig med forbuddet i artikel 12, stk. 1, EF mod i nationalitet begrundet forskelsbehandling. Et sådant register må dog ikke indeholde andre oplysninger end dem, der er nødvendige til det formål. I denne forbindelse må behandlingen af personoplysninger indeholdt i de dokumenter, der er nævnt i artikel 8, stk. 3, og artikel 27, stk. 1, i direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 og 93/96 på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin anses for nødvendig i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7, litra e), i direktiv 95/46, for forvaltningen af lovgivningen om opholdsret.

Vedrørende nødvendigheden af at have et centralt register af hensyn til de myndigheder, der er ansvarlige for forvaltningen af lovgivningen om opholdsret, bemærkes, at selv hvis det antages, at decentrale registre, såsom kommunale folkeregistre, indeholder alle relevante oplysninger, for at myndighederne kan udføre deres opgaver, kan en centralisering af disse oplysninger vise sig nødvendig i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7, litra e), i direktiv 95/46, hvis den bidrager til en mere effektiv forvaltning af lovgivningen om opholdsret i forhold til de unionsborgere, der ønsker at tage ophold i en medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere.

Under alle omstændigheder kan opbevaring og behandling af navngivne personoplysninger inden for rammerne af et sådant register til statistisk brug ikke anses for nødvendig i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den nævnte bestemmelse. Selv om fællesskabsretten ikke har frataget medlemsstaterne deres ret til at træffe foranstaltninger til at sikre, at de nationale myndigheder får nøje kendskab til befolkningens bevægelser på deres område, gør udøvelsen af denne beføjelse det dog ikke nødvendigt at indsamle og opbevare navngivne oplysninger. Et sådant formål nødvendiggør nemlig kun behandling af anonyme oplysninger.

(jf. præmis 52, 58, 59, 62, 63 og 65-68 samt domskonkl. 1)