ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 9/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 23. oktober 2020 — Schneider Electric SA m.fl. mod Premier ministre, Ministre de l'Economie, des Finances et de la Relance

(Sag C-556/20)

(2021/C 9/16)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Schneider Electric SA, Axa SA, BNP Paribas SA, Engie SA, Orange SA og L'Air liquide, société anonyme pour l'étude et l'exploitation des procédés Georges Claude

Sagsøgte: Premier ministre og Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i artikel 4 i direktiv 90/435/EF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (1), henset navnlig til direktivets artikel 7, stk. 2, til hinder for en bestemmelse såsom artikel 223e i code général des impôts, der med henblik på en korrekt gennemførelse af en ordning, der har til formål at ophæve den økonomiske dobbeltbeskatning af udbytte, indfører en mekanisme med indeholdelse i forbindelse med moderselskabets videreudlodning af udbytte, som er blevet udloddet af datterselskaber, der er hjemmehørende i en anden EU-medlemsstat?

(1) EFT 1990, L 225, s. 6.
1)

Er det foreneligt med den registreredes ret til respekt for sit privatliv (artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder) og til beskyttelse af personoplysninger, der vedrører den pågældende (chartrets artikel 8), hvis der ved den afvejning af modstridende rettigheder og interesser i medfør af chartrets artikel 7, 8, 11 og 16, som i henhold til artikel 17, stk. 3, litra a), i forordning (EU) 2016/679 (1) skal foretages i forbindelse med en prøvelse af vedkommendes anmodning til den dataansvarlige for en internetsøgetjeneste om fjernelse af links, i en situation, hvor det link, som anmodningen om fjernelse vedrører, leder til indhold, som indeholder erklæringer om fakta og værdidomme baseret på erklæringer om fakta, hvis sandhed bestrides af den registrerede, og hvor indholdets lovlighed afhænger af sandhedsværdien af de deri indeholdte erklæringer om fakta, også lægges afgørende vægt på, om den registrerede på rimelig måde — f.eks. ved et fogedforbud — kan opnå retsbeskyttelse over for indholdsudbyderen og dermed nå en i det mindste foreløbig afklaring af spørgsmålet om sandhedsværdien af det indhold, som den søgemaskineansvarlige formidler?
3.

Artikel 3 i forordning 2020/1054, der fastsætter datoen for, hvornår denne forordning træder i kraft (den 20.8.2020), uden at foreskrive en overgangsperiode, navnlig henset til, at der består en forpligtelse til øjeblikkeligt at anvende (i) de ændringer, der foretages af artikel 8, stk. 8, i forordning nr. 561/2006, som forbyder, at hviletiden kan afholdes i køretøjets førerhus, og (ii) de ændringer, der foretages af artikel 8, stk. 8a, i forordning nr. 561/2006, der vedrører forpligtelsen til at sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl hver fjerde uge, er i strid med: 3.1 Proportionalitetsprincippet, idet EU-institutionerne ved at fastsætte ikrafttrædelsesfristen til 20 dage (i) ikke har taget hensyn til den omstændighed, at medlemsstaterne og transportørerne af objektive grunde og som følge af, at der ikke er fastsat en overgangsperiode, ikke har mulighed for at tilpasse sig disse de ændrede forpligtelser, og (ii) ikke på nogen måde har fremført argumenter, der kan begrunde, at det haster med at sikre ikrafttrædelsen af disse nye forpligtelser. 3.2 Begrundelsespligten i artikel 296 TEUF, idet EU-institutionerne i forbindelse med behandlingen af forslaget som følge af konsekvensanalysen og andre kilder var vidende om, (i) at forbuddet mod at overnatte i førerhuset i de pågældende perioder i praksis vil være umuligt at håndhæve i de fleste medlemsstater (på grund af det utilstrækkelige udbud af alternative indkvarteringsmuligheder) og for transportvirksomhederne, (ii) at forpligtelsen til at sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl eller til virksomheden, vil give anledning til betydelige vanskeligheder, idet reglerne om gennemførelse af denne forpligtelse ikke er klare, hvilket indebærer, at EU-institutionerne var forpligtede til at fremføre argumenter, der forklarer, hvorfor der ikke er indført en overgangsperiode, eller hvorfor denne lovgivnings ikrafttrædelsestidspunkt ikke kan udskydes. 3.3 Princippet om loyalt samarbejde, idet EU-institutionerne ikke blot har undladt på nogen måde at begrunde nødvendigheden af at sikre den øjeblikkelige ikrafttrædelse af forbuddet mod at overnatte i køretøjets førerhus i de pågældende perioder og af forpligtelsen til at sikre, at førerne vender tilbage til deres bopæl, men heller ikke har taget hensyn til de data, som medlemsstater og berørte parter har fremført med hensyn til objektive forhindringer og nødvendigheden af at indføre en overgangsperiode, som vil gøre det muligt at forberede sig på de ændrede regler.
2)

Skal kravet om at give oplysninger og stille disse oplysninger til rådighed for forbrugeren på en klar og forståelig måde som omhandlet i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2011/83, fortolkes og anvendes således, at forpligtelsen til at give forbrugeren oplysninger anses for at være behørigt opfyldt, når sådanne oplysninger fremgår af formidlerens vilkår for levering af tjenesteydelser, som er gjort tilgængelige for forbrugeren på webstedet tiketa.lt, inden forbrugeren foretager betaling, idet denne via en såkaldt »click-wrap«-aftale, dvs. ved aktivt at afkrydse en konkret rubrik i online-systemet og klikke på et konkret link, bekræfter at være bekendt med formidlerens vilkår for levering af tjenesteydelser og påtager sig at overholde disse som en del af betingelserne for den aftale, der skal indgås? 2.1. Er det relevant for fortolkningen og anvendelsen af dette krav, at sådanne oplysninger ikke er givet på et varigt medium, og at der ikke efterfølgende gives en bekræftelse på aftalen, som indeholder alle de oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv 2011/83, på et varigt medium som krævet i medfør af artikel 8, stk. 7, i direktiv 2011/83? 2.2. Udgør disse oplysninger i formidlerens vilkår for levering af tjenesteydelser en integreret del af aftalen om fjernsalg i henhold til artikel 6, stk. 5, i direktiv 2011/83, uanset om disse oplysninger ikke er givet på et varigt medium, og/eller aftalen ikke efterfølgende er blevet bekræftet på et varigt medium?
Sag anlagt den 26. oktober 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-553/20)

(2021/C 19/40)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Artikel 1, stk. 6, litra d) i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 2020/1054 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006 for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer (1), annulleres.

— Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Subsidiært, såfremt Domstolen finder, at den anfægtede bestemmelse i forordning 2020/1054 ikke kan udskilles fra resten af forordningen uden at dette vil påvirke forordningens indhold, har Republikken Polen nedlagt påstand om, at forordning 2020/1054 annulleres i sin helhed.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Republikken Polen har fremsat følgende anbringender til støtte for sin påstand om annullation af de anfægtede bestemmelser i forordning 2020/1054:

1) tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), idet de steder, hvor førerne er forpligtede til at afholde hviletid, er vilkårligt udpeget

2) tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2 TEUF, idet der er vedtaget foranstaltninger uden hensyntagen til levestandarden og beskæftigelsen i visse områder samt udnyttelsen af transportinfrastrukturen.

3) tilsidesættelse af artikel 94 TEUF, idet der er vedtaget foranstaltninger uden hensyntagen til transportvirksomhedernes økonomiske situation

4) tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet bestemmelsen er formuleret på en upræcis måde og således at det ikke er muligt at fastslå hvilke forpligtelser, der følger af bestemmelsen.

5) tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav.

Republikken Polen har navnlig gjort gældende, at den anfægtede bestemmelse tilsidesætter proportionalitetsprincippet. Som følge af vedtagelsen af uegnede kriterier for, hvilke steder førerne skal afholde hviletid, er princippet om, at føreren frit kan disponere over sin tid, der fremgår af forordning 561/2006, blevet tilsidesat. Samtidig er operatørerne pålagt en urimelig byrde, som ikke kun vil påvirke situation negativt for de enkelte erhvervsdrivende, især små og mellemstore virksomheder, og markedet for transportydelser, men tillige det naturlige miljø. Det er især erhvervsdrivende fra landene uden for Den Europæiske Unions centrum, som vil lide under de negative følger af anvendelsen af den anfægtede bestemmelse. Samtidig er den vedtagne foranstaltning ikke objektivt begrundet med henvisning til førernes situation. Ej heller afspejler foranstaltningen de regulerede tjenesteydelsers specifikke karakter.

(1) EUT 2020, L 249, s 49.
—

Subsidiært, for det tilfælde, at Domstolen fastslår, at det foreliggende søgsmål med påstand om delvis annullation af den omtvistede forordning ikke kan tages til følge, annulleres Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer i sin helhed.
1.

Første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af det proportionalitetsprincip, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU. Rumænien har gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 3), vedrørende forpligtelsen til at levere køretøjet til driftscentralen i etableringsmedlemsstaten inden otte uger ikke er nødvendig for at styrke selskabets reelle og faktiske tilstedeværelse i denne medlemsstat og er åbenbart uegnet til at nå det erklærede mål. Den udgør en økonomisk ubegrundet forpligtelse, som er byrdefuld for operatørerne, og som medfører unødvendige driftsudgifter, en stigning i antallet af tomkørsler og CO2-emissioner. Rumænien har endvidere gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 2, nr. 4), litra a), b) og c), som begrænser cabotagekørsel, er åbenbart uegnet til at nå de erklærede mål og er ikke nødvendig for at løse de påpegede problemer vedrørende den manglende iagttagelse af reglerne om cabotagekørsel. Foranstaltningen udgør en forringelse i forhold til det nuværende niveau for liberaliseringen af markedet og kan skabe ubalance i organiseringen af transportvirksomhedernes logistiske kæder, forøge perioder med inaktivitet og antallet af tomkørsler. De nyligt indførte bestemmelser gør det vanskeligt at anvende reglerne om cabotagekørsel og gør kontrolmekanismerne mere komplicerede, idet de pålægger operatørerne unødvendige administrative byrder. Begge foranstaltninger er uforholdsmæssige i forhold til den negative indvirkning på transportvirksomhederne i EU’s medlemsstater, navnlig medlemsstaterne i Unionens geografiske periferi.
—

Tilsidesætter artikel 5, stk. 4, TEU og proportionalitetsprincippet, eftersom den medfører en alvorlig begrænsning for transportvirksomheders evne til at planlægge deres egen logistik og sikre, at deres flåde er velfungerende.
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Skal CUI’s artikel 8, stk. 1, litra b), fortolkes således, at infrastrukturforvalterens ansvar for materiel skade også omfatter de udgifter, som operatøren skal afholde som følge af, at den pågældende på grund af beskadigelsen af sine lokomotiver må leje andre lokomotiver som erstatning herfor?
1)

Er en medlemsstats centrale kontrolmyndighed ved meddelelse og certificering over for Europa-Kommissionen i henhold til kontrolforordningens (1) artikel 33, stk. 2, litra a), og artikel 34, begrænset til at meddele dataene om fangst på en bestemt fiskeplads, som fiskere har registreret i henhold til forordningens artikel 14 og 15, når den centrale kontrolmyndighed med god grund er af den opfattelse, at de registrerede data er aldeles upålidelige, eller kan den anvende rimelige, videnskabeligt gyldige metoder til at behandle og certificere de registrerede data for at opnå mere korrekte fangsttal til meddelelse over for Europa-Kommissionen?
Sag anlagt den 23. oktober 2020 — Republikken Cypern mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-550/20)

(2021/C 19/37)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Republikken Cypern (ved Eirini Neofytou)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2020/1057 (1) af 15. juli 2020 om fastsættelse af særlige regler med hensyn til direktiv 96/71/EF og direktiv 2014/67/EU om udstationering af førere i vejtransportsektoren og om ændring af direktiv 2006/22/EF, for så vidt angår håndhævelseskravene, og af forordning (EU) nr. 1024/2012 annulleres.

— Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender:

Første anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat det proportionalitetsprincip, som er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU og i artikel 1 i protokol (nr. 2) om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, der er knyttet som bilag til EU-traktaten og EUF-traktaten.

Andet anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling som fastsat i artikel 18 TEUF og i artikel 20 og 21 Den Europæiske Unions charter om grundlægende rettigheder, princippet om medlemsstaternes lighed over for traktaterne som fastsat i artikel 4, stk. 2, TEU, og, for så vidt som Domstolen måtte finde det nødvendigt, artikel 95, stk. 1, TEUF.

Tredje anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 91, stk. 1, TEUF.

Fjerde anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 91, stk. 2, TEUF, artikel 90 TEUF, sammenholdt med artikel 3, stk. 3, TEU, og artikel 94 TEUF.

Femte anbringende: Sagsøgeren har gjort gældende, at de sagsøgte har tilsidesat artikel 34 TEUF og 35 TEUF — hvilken tilsidesættelse ikke er berettiget i henhold til artikel 36 TEUF — og artikel 58, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 91 TEUF, eller, subsidiært, artikel 56 TEUF.

(1) EUT 2020, L 249, s. 49.
—

Artikel 1, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren (1) annulleres, for så vidt som denne bestemmelse indsætter litra b) i artikel 5, stk. 1 i forordning nr. 1071/2009. Såfremt Domstolen måtte finde, at dette ikke er muligt, annulleres artikel 1, stk. 3, i sin helhed.
4)

Angående artikel 2, stk. 5, litra b): a) tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet (artikel 5, stk. 4, TEU), tilsidesættelse af artikel 91, stk. 2 TEUF og artikel 94 TEUF, idet medlemsstaterne gives mulighed for at indføre begrænsninger i omfanget af udførelse af cabotageoperationer bestående af indledende og/eller afsluttende vejstrækninger, der indgår i kombineret transport mellem medlemsstater b) tilsidesættelse af artikel 11 TEUF og chartrets artikel 37 som følge af manglende hensyntagen til miljøbeskyttelseskrav. Republikken Polen har navnlig gjort gældende, at de anfægtede bestemmelser tilsidesætter proportionalitetsprincippet. Som følge af vedtagelsen af uegnede kriterier, som gør det muligt at begrænse udførelsen af cabotageoperationer i »cross-trade«, er operatørerne pålagt en urimelig byrde, som ikke kun vil påvirke situation negativt for de enkelte erhvervsdrivende, markedet for transportydelser, men tillige miljøet og udnyttelsen af transportinfrastrukturen. Det er især erhvervsdrivende fra landene uden for Den Europæiske Unions centrum, som vil lide under de negative følger af anvendelsen af de anfægtede bestemmelser. Samtidig er de vedtagne foranstaltninger ikke objektivt begrundede i førernes situation. Ej heller afspejler foranstaltningerne de regulerede tjenesteydelsers specifikke karakter.
Første anbringende om en tilsidesættelse af det proportionalitetsprincip, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU

Rumænien har gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 6), litra c), om et forbud mod at afholde de regulære ugentlige hviletider og den regulære ugentlige hviletid på mere end 45 timer, der afholdes som kompensation, i køretøjet, ikke er egnet til at nå de mål, der forfølges, særligt målet om at forbedre færdselssikkerheden og arbejdsvilkårene for førere. Endvidere fjerner den ikke de risici og hindringer, som Kommissionen har identificeret.

Dertil kommer, at de data og oplysninger, der indikerede, at foranstaltningen er åbenbart uegnet, var medlovgiverne bekendt på tidspunktet for dens vedtagelse.

Rumænien har ligeledes gjort gældende, at foranstaltningen i henhold til artikel 1, nr. 6), litra d) — vedrørende føreres tilbagevenden inden for hver fire på hinanden følgende uger (og tilsvarende inden den regulære ugentlige hviletid på mere end 45 timer, der afholdes som kompensation efter to reducerede ugentlige hviletider) hos arbejdsgiverens virksomhed i arbejdsgiverens etableringsmedlemsstat eller førerens bopælsland — er åbenbart uegnet, navnlig på baggrund af de nye administrative forpligtelser, der er blevet pålagt, af de betydelige udgifter, som er blevet afholdt af operatørerne, af begrænsningen af deres erhvervsvirksomhed samt af den omstændighed, at den ikke sikrer en tilstrækkelig beskyttelse af førerne.

Endvidere synes evalueringen af virkningen ikke at have taget hensyn til alle aspekter, i hvilken sammenhæng medlovgiverne ikke kunne tage hensyn til alle situationens relevante elementer og omstændigheder.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af det proportionalitetsprincip, der er fastsat i artikel 5, stk. 4, TEU Rumænien har gjort gældende, at løsningen med at henvise til kriteriet om typen af transporter med hensyn til identifikation af de situationer, hvori reglerne om udstationering af førere i vejtransportsektoren skal anvendes, ikke har været genstand for Kommissionens evaluering af virkningen og ikke er begrundet i nogen rapport, undersøgelse eller videnskabelige data. Medlovgiverne havde i det foreliggende tilfælde pligt til at foretage en evaluering af virkningen, idet de foretog en betydelig ændring af Kommissionens forslag uden at have tilstrækkelige oplysninger, som gjorde det muligt for dem at vurdere proportionaliteten af den nye foranstaltning. Endvidere skaber kriteriet om typen af transporter usikkerhed ved identifikationen af medlemsstaten og den anvendelige lovgivning. Følgelig krænker henvisningen til dette kriterium retssikkerheden, idet den bl.a. er i strid med de erklærede formål i direktiv (EU) 2020/1057. Desuden kan anvendelsen af reglerne om udstationering i vejtransportsektoren på baggrund af kriteriet om typen af transporter indvirke på den fleksibilitet og hurtighed, der kendetegner denne sektor.
4)

Såfremt det tredje spørgsmål besvares benægtende: Skal artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/115/EF fortolkes således, at der foreligger en anbringelse i en »særlig facilitet« for personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, når et fængsel indretter en særlig afdeling som et udsendelsesfængsel, driver denne afdeling på et særligt areal med tre bygninger inden for indhegningen for personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, og en af disse tre bygninger midlertidigt udelukkende anvendes til straffefanger, som afsoner forvandlingsstraffe eller korte frihedsstraffe, fængslet sørger for at adskille de personer, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, og straffefangerne, idet hvert hus navnlig har egne faciliteter (eget tøjdepot, egen sygeafdeling, eget sportsrum), og gården/udendørsarealet ganske vist er synlig fra alle huse, men hvert hus har sit eget indhegnede område til fangerne, og der således ikke er direkte adgang mellem husene?
4)

Skal artikel 13, stk. 1, litra c) og d), i direktiv 2015/849 fortolkes således, at det i disse litraer bestemmes, at den forpligtede enhed ved sin gennemførelse af skærpede kundekendskabsprocedurer skal anmode kunden om en kopi af den kontrakt, der er indgået mellem kunden og en tredjemand, og at det således anses for utilstrækkeligt at foretage en undersøgelse af den pågældende kontrakt in situ?
—

Mere subsidiært, og for det tilfælde at Domstolen finder, at påstanden om delvis annullation af den omtvistede forordning ikke kan tages til følge, annulleres Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1055 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 1071/2009, (EF) nr. 1072/2009 og (EU) nr. 1024/2012 med henblik på at tilpasse dem til udviklingen i vejtransportsektoren i sin helhed.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 13. oktober 2020 — Autoridade Tributária e Aduaneira mod Termas Sulfurosas de Alcafache SA

(Sag C-513/20)

(2021/C 19/22)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Autoridade Tributária e Aduaneira

Sagsøgt: Termas Sulfurosas de Alcafache SA

Præjudicielt spørgsmål

Kan betalinger, der foretages til gengæld for oprettelse af den enkelte brugers konto, som omfatter den lægejournal, der giver ret til at købe behandlinger, som henhører under kategorien »klassiske kurbadsbehandlinger«, henføres under begrebet »transaktioner i nær tilknytning […]« i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra b) (1) og dermed anses for at være fritaget for moms?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1).
1)

Er det i overensstemmelse med udøvelsen af etableringsfriheden som fastsat i artikel 49 TEUF og med udøvelsen af den frie udveksling af tjenesteydelser som fastsat i artikel 56 TEUF at indføre en bestemmelse som artikel 1, stk. 649, i lov 190/14, som nedsætter vederlag og provisioner udelukkende for en begrænset og specifik kategori af erhvervsdrivende, nemlig udelukkende for spiludbydere med spilleautomater, men ikke for alle erhvervsdrivende inden for spilsektoren?
1)

Skal bestemmelserne i artikel 2, stk. 1, i direktiv 2011/7/EU (1) af 16. februar 2011 […] om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (omarbejdning) fortolkes således, at de er til hinder for en fortolkning af bestemmelserne i artikel 2 og artikel 4, stk. 1, i Ustawa z dnia 8 marca 2013 r. o przeciwdziałaniu nadmiernym opóźnieniom w transakcjach handlowych (lov af 8.3.2013 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner), hvorefter begrebet varer ikke omfatter fast ejendom, og begrebet levering af varer ikke omfatter overdragelse af [retten til at råde over] fast ejendom inden for rammerne af langtidsleje i henhold til artikel 232 ff. i Kodeks Cywilny (lov om civilret), og alternativt, at en sådan aktivitet ikke kan anses for levering af tjenesteydelser?