Sag C-510/06 P

Archer Daniels Midland Co.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel — konkurrence — karteller — natriumgluconatmarkedet — bøder — retningslinjer for beregning af bødebeløbet — Fællesskabets konkurrencepolitik — ligebehandling — hensyntagen til omsætning — formildende omstændigheder«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat V. Trstenjak fremsat den 15. maj 2008 I ‐ 1848

Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. marts 2009 I ‐ 1908

Sammendrag af dom

Virksomheder, der deltager i en administrativ procedure, som kan give anledning til pålæggelse af en bøde, bør tage i betragtning, at Kommissionen til enhver tid kan beslutte at forhøje størrelsen af bødebeløbene i forhold til det tidligere anvendte niveau. Dette er ikke alene tilfældet, når Kommissionen forhøjer bødeniveauet i individuelle beslutninger, men også, hvis forhøjelsen gennemføres ved, at der i konkrete tilfælde anvendes vejledende regler, der har generel rækkevidde, som det er tilfældet med retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten. Disse retningslinjer kan anvendes på overtrædelser, begået før retningslinjernes vedtagelse, uden at dette udgør en tilsidesættelse af forbuddet mod tilbagevirkende kraft eller en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, og uden at forlange af Kommissionen, at den fremkommer med særlige begrundelser ud over, hvad der kræves i henhold til de pågældende retningslinjer. Det er ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, at det tilkommer Kommissionen at tage hensyn til særlige omstændigheder i det foreliggende tilfælde, og den sammenhæng, overtrædelsen indgår i, og påse, at den trufne forholdsregel er af tilstrækkeligt forebyggende karakter, herunder ved at tage hensyn, der er forbundet med nødvendigheden af at forhøje bødeniveauet. (jf. præmis 59, 62, 63 og 66)

Det er ved fastsættelsen af bødens størrelse for tilsidesættelse af konkurrencereglerne lovligt at tage hensyn dels til virksomhedens samlede omsætning, der giver et, ganske vist omtrentligt og ufuldstændigt, indtryk af virksomhedens størrelse og økonomiske styrke, dels til den del af denne omsætning, som vedrører de varer, der er genstand for overtrædelsen, og som således kan give en indikation af overtrædelsens omfang. Der skal ikke tillægges et enkelt af disse momenter urimelig betydning i forhold til de andre skønsfaktorer, og som følge heraf kan en passende bøde derfor kun fastsættes på grundlag af en enkelt beregning med udgangspunkt i den samlede omsætning opnået gennem salg af det omhandlede produkt. Fællesskabsretten indeholder ikke noget almengyldigt princip, hvorefter sanktionen skal stå i forhold til den omsætning, som virksomheden har opnået gennem salget af det produkt, der er genstand for overtrædelsen. Omsætningen opnået gennem salg af det produkt, der var genstand for overtrædelsen, udgør derfor ikke nødvendigvis grundlaget for beregningen af bøderne, eller langt mindre det eneste kriterium, hvorefter Kommissionen kan bedømme overtrædelsens grovhed. At pålægge Kommissionen at tage hensyn til en sådan omsætning, ville føre til en tilsidesættelse af de regler, der er fastsat i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten. (jf. præmis 74-77)

Det tilkommer ikke Domstolen inden for rammerne af en appelsag at anfægte Rettens suveræne vurdering af de faktiske omstændigheder, da Retten alene har kompetence til at efterprøve den måde, hvorpå Kommissionen i hvert enkelt tilfælde har vurderet grovheden af den ulovlige adfærd på grundlag af Fællesskabets konkurrenceret. (jf. præmis 80)

I forbindelse med fastsættelsen af bøden i medfør af retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten er kartellets konkrete indvirkning på det relevante marked en faktor, som kan tages i betragtning ved bedømmelsen af den begåede overtrædelses grovhed. Konstateringen af, at en virksomhed ikke har påvist, at det omhandlede kartels indvirkning på det bredere marked, som virksomheden hævder, er det relevante marked, ville være ubetydelig eller endog ikke eksisterende, betyder ikke, at bevisbyrden vendes hvad angår definitionen af det relevante marked. Det kan således kræves af den pågældende virksomhed, at den fremkommer med beviser, der gør det muligt at tilbagevise den vurdering, som havde til formål at påvise korrelationen mellem udviklingen i priserne på markedet for det produkt, der er genstand for kartellet, og det pågældende kartels ikrafttræden. (jf. præmis 95, 101 og 102)

Det følger af artikel 225 EF og artikel 58, stk. 1, i statutten for Domstolen, at Retten er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af de sagsakter, som er blevet fremlagt for den, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Når Retten har fastlagt eller vurderet de faktiske omstændigheder, har Domstolen i henhold til artikel 225 EF kompetence til at gennemføre en kontrol med den retlige subsumption af disse faktiske omstændigheder og de retlige konsekvenser, Retten har draget. Domstolen har således ikke kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder. Rettens vurdering heraf udgør derfor ikke et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Domstolens prøvelsesret, medmindre oplysningerne er gengivet urigtigt. Retten foretager en urigtig gengivelse af bevismateriale ved at tilskrive en virksomhed, der er medlem af et ulovligt kartel, udarbejdelsen af et dokument under et møde, hvorimod dette dokument alene blev fremlagt af denne virksomhed, og det blev udarbejdet efter det omtalte møde. Når Retten støttede sig på flere beviser, foruden det pågældende dokument, kan en sådan urigtig gengivelse imidlertid ikke føre til, at dommen bliver ugyldig. (jf. præmis 105, 117 og 132-138)

For at føre tilstrækkeligt bevis for, at en virksomhed deltager i et kartel, er det tilstrækkeligt at bevise, at den pågældende virksomhed har deltaget i møder, hvorunder der blev indgået konkurrencestridige aftaler, uden klart at have taget afstand herfra. Når deltagelsen i sådanne møder er blevet bevist, påhviler det virksomheden at fremføre indicier af en sådan beskaffenhed, at de kan påvise, at dens deltagelse i nævnte møder ikke var sket for at begrænse konkurrencen, og herved påvise, at den over for konkurrenterne havde oplyst, at den deltog i møderne med et andet formål end deres. De andre karteldeltageres opfattelse af, hvad der er den omhandlede virksomheds intention, er afgørende for vurderingen af, om denne virksomhed har forsøgt at distancere sig fra den ulovlige aftale. Herefter kan den blotte omstændighed bestående i at forlade et møde ikke i sig selv anses for en offentlig afstandtagen fra det omhandlede kartel, og det tilkommer den pågældende virksomhed at fremføre indicier for, at karteldeltagerne antog, at den bragte sin deltagelse i kartellet til ophør. (jf. præmis 119 og 120)