Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte – begreb – foranstaltninger med henblik på kompensation for udgifter til offentlig tjeneste, som en virksomhed har påtaget sig – ikke omfattet – betingelserne i henhold til dommen af 24. juli 2003, sag C-280/00

(art. 87, stk. 1, EF)

2. Appel – anbringender – Domstolens kontrol med vurderingen af fakta og beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt

(art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1)

3. Appel – anbringender – anbringende vedrørende en doms præmis, der ikke er nødvendig som begrundelse for domskonklusionen – anbringende uden betydning

(art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58)

4. Annullationssøgsmål – kommissionsbeslutning vedrørende statsstøtte – domstolskontrol – grænser

(art. 230 EF)

5. Statsstøtte – begreb – foranstaltninger med henblik på kompensation for udgifter til offentlig tjeneste, som en virksomhed har påtaget sig – ikke omfattet – betingelserne i henhold til dommen af 24. juli 2003, sag C-280/00

(art. 87, stk. 1, EF og 230 EF)

Sammendrag

1. Foranstaltninger anses – uanset hvilken form de end måtte have – for statsstøtte, for så vidt som de øvrige betingelser ifølge artikel 87, stk. 1, EF er opfyldt, hvis de direkte eller indirekte kan favorisere visse virksomheder, eller den begunstigede virksomhed opnår en økonomisk fordel, som den ikke ville have opnået under sædvanlige markedsvilkår. Domstolen har i denne sammenhæng med hensyn til virksomheder, der er pålagt at udføre en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse, præciseret, at i den udstrækning en statslig foranstaltning skal betragtes som en kompensation, der er et vederlag for de af de begunstigede virksomheder leverede ydelser til opfyldelse af forpligtelser til offentlig tjeneste, således at disse virksomheder reelt ikke har en økonomisk fordel, og denne foranstaltning således ikke har til virkning at sætte disse virksomheder i en konkurrencemæssigt fordelagtig stilling i forhold til de konkurrerende virksomheder, henhører nævnte foranstaltning ikke under artikel 87, stk. 1, EF.

For at en kompensation i det enkelte tilfælde således alligevel kan falde uden for begrebet statsstøtte, skal en række betingelser, som er opstillet i dommen af 24. juli 2003, sag C-280/00, Altmark, være opfyldt. Kompensationen må navnlig ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvist at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne. Det følger heraf, at når Kommissionen skal undersøge, om en finansieringsordning for en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse er gyldig efter artikel 87 EF, er den bl.a. forpligtet til at undersøge, om denne betingelse er opfyldt. Kommissionen er således forpligtet til at undersøge de beviser, som parterne i den administrative procedure fremlægger for den, der kan vise sig at være relevante i forbindelse med undersøgelsen vedrørende tilstedeværelsen af en »fordel« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF. Kommissionen kan anvende en anden metode end den, der følger af anvendelse af kriterierne i Altmark-dommen, hvis den af objektive grunde var forhindret i at foretage en undersøgelse af parternes oplysninger.

I tilfælde af overførsel af statsmidler til en virksomhed, der har fået overdraget en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse, kan Kommissionen ikke antage, at disse overførsler udgør en fordel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, hvis den har undladt at undersøge, dels om det samlede beløb, der blev overført, oversteg det samlede beløb for den begunstigede virksomheds meromkostninger, dels om denne ikke havde opvist andre nettomeromkostninger forbundet med opfyldelsen af en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse, for hvilke den ville have haft krav på kompensation ved hjælp af de samlede overførsler under de betingelser, der er fastsat i Altmark-dommen.

(jf. præmis 38, 40-44, 46, 47, 54 og 57)

2. Det følger af artikel 225 EF og artikel 58, stk. 1, i statutten for Domstolen, at Domstolen ikke har kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder. Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse er blevet overholdt, er det alene Retten, der har kompetence til at vurdere, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Rettens vurdering heraf udgør derfor ikke et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Domstolens prøvelsesret, medmindre oplysningerne er gengivet urigtigt. En urigtig gengivelse af omstændighederne skal endvidere fremgå på åbenbar vis af sagsakterne, uden at det skal være fornødent at foretage en fornyet vurdering af de faktiske omstændigheder og beviserne.

(jf. præmis 63 og 64)

3. I en appelsag kan klagepunkter, der er rettet mod præmisser, som er anført for fuldstændighedens skyld, i en dom afsagt af Retten, ikke føre til dens ophævelse og er derfor uvirksomme.

(jf. præmis 75)

4. Det følger af artikel 230 EF, at genstanden for annullationssøgsmålet er legalitetskontrollen med de retsakter, som vedtages af de fællesskabsinstitutioner, der er opregnet heri. Undersøgelsen af anbringender rejst i forbindelse med et sådant søgsmål har hverken til formål eller til følge at træde i stedet for en fuldstændig undersøgelse af sagen under en administrativ procedure.

I tilfælde af overførsel af statsmidler til en virksomhed, der har fået overdraget en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse, når Retten har foretaget en undersøgelse af den af Kommissionen anvendte metode i den anfægtede beslutning med henblik på at efterprøve, om overførslerne kunne have udgjort en fordel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, kan Retten ikke kritiseres for at have overskredet sine kompetencer i strid med artikel 230 EF, hvis dens undersøgelse har begrænset sig til en retslig prøvelse af den anfægtede beslutnings lovlighed, uden at sætte sin egen metode i stedet for Kommissionens.

(jf. præmis 84, 85 og 87-89)

5. Den kontrol, som Fællesskabets retsinstanser udøver vedrørende komplicerede økonomiske vurderinger, der er foretaget af Kommissionen, må nødvendigvis begrænse sig til en efterprøvelse af, om procedureregler er overholdt, om begrundelsen er tilstrækkelig, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og om der foreligger en åbenbar vildfarelse eller magtfordrejning.

Sådanne komplicerede økonomiske vurderinger foretages, når Kommissionen skal undersøge, om en finansieringsordning for en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse er gyldig efter artikel 87 EF, hvilket betyder, at den skal undersøge, om de betingelser, som er opstillet i dommen af 24. juli 2003, sag C-280/00, Altmark, er opfyldt. Retten er ikke forpligtet til at undersøge alle de kriterier, der er opstillet af Domstolen i Altmark-dommen, når kommissionsbeslutningens ulovlighed en gang er blevet fastslået på baggrund af en af disse betingelser.

(jf. præmis 97 og 98)