Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik — tilnærmelse af lovgivningerne — beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens — direktiv 80/987 — medlemsstaternes mulighed for at vedtage de nødvendige foranstaltninger med henblik på forhindring af misbrug — begrebet misbrug — ansøgning fra en arbejdstager, som samtidig er selskabsdeltager, om garantibetaling ved manglende lønudbetaling fremsat efter udløbet af præklusionsfristen, som løber fra det tidspunkt, hvor den pågældende får kendskab til virksomhedens finansielle vanskeligheder — ikke omfattet — ansøgning fra en arbejdstager, som samtidig er selskabsdeltager, om garantibetaling ved manglende lønudbetaling for perioder, der ligger efter det formodede tidspunkt, hvor en arbejdstager, som ikke er selskabsdeltager, ville have opsagt sin stilling — omfattet — begrænsninger — [Rådets direktiv 80/987, art. 3, stk. 1, art. 4, stk. 2, første og andet afsnit, og art. 10, litra a)]

Sammendrag

I henhold til artikel 10, litra a), i direktiv 80/987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens har medlemsstaterne i princippet ret til at træffe foranstaltninger, der er nødvendige for at undgå misbrug, der defineres som adfærd, der påfører de garantiinstitutioner, som sikrer betaling af arbejdstagernes tilgodehavender hidrørende fra arbejdsaftaler eller ansættelsesforhold, tab ved fiktivt at skabe et lønkrav og således uretmæssigt udløse disse institutioners betalingsforpligtelse.

I den forbindelse kan den opførsel, som udvises af en selskabsdeltager, der også er arbejdstager, og som har en betydelig andel i det andelsselskab, hvori den pågældende arbejder, men ikke udøver en dominerende indflydelse i dette, og som består i, at arbejdstageren rejser krav om garantibetaling af tilgodehavender, som allerede var stiftet i forbindelse med dennes løn, på den ene side ikke betegnes som retsstridig adfærd til skade for garantiinstitutionen, selv om arbejdstageren ikke har gjort effektivt krav herpå inden 60 dage efter det tidspunkt, hvor han kunne have optaget det pågældende selskabs manglende kreditværdighed. Den nævnte arbejdstager har nemlig ikke fiktivt skabt de betingelser, der kræves for at opnå garantibetaling.

På den anden side er selve det forhold, at en selskabsdeltager, der også er arbejdstager, fortsætter arbejdsforholdet efter det tidspunkt, hvor en arbejdstager, der ikke er selskabsdeltager, i den samme situation ville have opsagt sin stilling på grund af manglende lønudbetaling, et indicium for, at der foreligger hensigt til misbrug. Herefter er en foranstaltning, som træffes af en medlemsstat med henblik på at undgå misbrug, og som består i at nægte en selskabsdeltager, der også er arbejdstager, ret til garanti for løntilgodehavender stiftet efter dette tidspunkt, en foranstaltning, der er vedtaget med henblik på at undgå misbrug som omhandlet i artikel 10, litra a), i direktiv 80/987. Imidlertid er denne omstændighed ikke nødvendigvis ensbetydende med, at der foreligger misbrug. Det følger af artikel 4, stk. 2, første og andet led, i nævnte direktiv, at fællesskabslovgiver har antaget, at det ikke er usædvanligt, at en arbejdstager fortsætter med at arbejde, så længe den tilgodehavende løn vedrører en periode på endnu ikke tre måneder. Hvad angår garantibetaling for krav, der er omfattet af artikel 4, stk. 2, kan medlemsstaten derfor ikke med føje antage, at en arbejdstager, der ikke er selskabsdeltager, almindeligvis ville have opsagt sin stilling på grund af manglende lønudbetaling, før den tilgodehavende løn vedrører en periode på tre måneder.

(jf. præmis 31, 36, 39, 40, 43, 44, 47-50 og 52 samt domskonkl. 1 og 2)