DOMSTOLENS DOM AF 9. FEBRUAR 1994. - SALOMONE HAIM MOD KASSENZAHNAERZTLICHE VEREINIGUNG NORDRHEIN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: BUNDESSOZIALGERICHT - TYSKLAND. - ETABLERING OG UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER - TANDLAEGER - ANERKENDELSE AF KVALIFIKATIONSBEVISER. - SAG C-319/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-00425

svensk specialudgave side I-00023

finsk specialudgave side I-00023



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Fri bevaegelighed for personer - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - tandlaeger - sygeforsikringsanerkendte tandlaeger - national bestemmelse om en obligatorisk turnusperiode for statsborgere fra andre medlemsstater, der har autorisation som tandlaege, men kun er i besiddelse af et eksamensbevis fra et tredjeland - lovlighed - en anden medlemsstats anerkendelse af kvalifikationsbeviset som ligestillet - ingen betydning

(Raadets direktiv 78/686, art. 3 og 20, og Raadets direktiv 78/687, art. 1, stk. 4)

2. Fri bevaegelighed for personer - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - tandlaeger - sygeforsikringsanerkendte tandlaeger - national bestemmelse om en obligatorisk turnusperiode for statsborgere fra andre medlemsstater, der kun er i besiddelse af et eksamensbevis fra et tredjeland, men som har virket som tandlaege i flere medlemsstater - forpligtelse for de kompetente myndigheder til at undersoege, om den paagaeldendes hidtidige faglige erfaring opfylder kravet i national ret om faglig erfaring

(EOEF-traktaten, art. 52)

Sammendrag

1. En medlemsstat er ikke efter artikel 20 i direktiv 78/686 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlaeger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, afskaaret fra at kraeve, at en statsborger fra en anden medlemsstat, som ikke er i besiddelse af et af de i dette direktivs artikel 3 naevnte kvalifikationsbeviser, skal gennemfoere en forberedende turnus som betingelse for anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring, selv om den paagaeldende har autorisation til at udoeve virksomhed paa den foerste stats omraade.

Endvidere er en statsborger fra en medlemsstat, der er i besiddelse af et i et tredjeland udstedt eksamensbevis, der i en anden medlemsstat er blevet anerkendt som ligestillet med et af de i direktivets artikel 3 naevnte eksamensbeviser, ikke efter direktivets artikel 20 fritaget for at gennemfoere den forberedende turnus.

Saafremt en fritagelse fra kravet om gennemfoerelse af en turnus blot forudsatte, at der er tale om en EF-borger, der i et vist tidsrum har vaeret erhvervsaktiv i en stat i Faellesskabet, og der ikke tillige blev stillet krav med hensyn til uddannelse, ville der ikke i direktiv 78/686 vaere gennemfoert en sondring mellem EF-borgere, der ansoeger om anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring foer udloebet af perioden paa otte aar fra direktivets meddelelse, og EF-borgere, der ansoeger om en saadan anerkendelse paa et senere tidspunkt, dvs. paa et tidspunkt, hvor de garantier, der foelger af de i direktiv 78/687 opstillede betingelser for teoretisk og praktisk uddannelse, skal vaere opfyldt. Det foelger desuden af artikel 1, stk. 4, i direktiv 78/687, at en medlemsstats anerkendelse af kvalifikationsbeviser, der er udstedt i tredjeland, ikke forpligter de oevrige medlemsstater, heller ikke selv om disse eksamensbeviser er blevet anerkendt som ligestillet i en eller flere medlemsstater.

2. En medlemsstats myndigheder kan ikke efter traktatens artikel 52 afslaa at meddele anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring til en statsborger fra en anden medlemsstat, der ikke er i besiddelse af et af de i artikel 3 i direktiv 78/686 naevnte eksamensbeviser, men har faaet meddelt autorisation som tandlaege i begge medlemsstater og faktisk har virket som tandlaege i dem begge, med den begrundelse, at han ikke har gennemfoert den forberedende turnus, der stilles krav om i den foerste stats lovgivning, uden at undersoege, om den paagaeldendes hidtidige faglige erfaring, herunder den erfaring, han har erhvervet som sygeforsikringsanerkendt tandlaege i en anden medlemsstat, helt eller delvis opfylder de krav til faglig erfaring, der stilles i naevnte lovgivning.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 20. maj 1992, indgaaet til Domstolen den 28. juli s.aa., har Tysklands Bundessozialgericht i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 20 i Raadets direktiv 78/686/EOEF af 25. juli 1978 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlaeger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser (EFT L 233, s. 1), subsidiaert af EOEF-traktatens artikel 52.

2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag, som Salomone Haim har anlagt mod Kassenzahnaerztliche Vereinigung Nordrhein (sammenslutning af sygeforsikringsanerkendte tandlaeger i Nordrhein, herefter benaevnt "KVN") i anledning af dennes afslag paa hans ansoegning om optagelse i det tyske register for sygeforsikringsanerkendte tandlaeger.

3 Direktiv 78/686 handler om gensidig anerkendelse medlemsstaterne imellem af de af medlemsstaterne udstedte eksamensbeviser, der er udtoemmende opregnet i direktivets artikel 3. Reglerne om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som tandlaege findes i Raadets direktiv 78/687/EOEF af 25. juli 1978 (EFT L 233, s. 10). Ifoelge artikel 2 i direktiv 78/686 anerkendes de eksamensbeviser, der er udstedt i en medlemsstat, og som opfylder de mindstekrav til teoretisk og praktisk uddannelse, der stilles i direktiv 78/687, uden videre i de oevrige medlemsstater.

4 Artikel 20 i direktiv 78/686 har foelgende ordlyd:

"De medlemsstater, der af deres egne statsborgere som betingelse for at kunne anerkendes som tandlaege for en sygeforsikring kraever gennemfoerelse af en forberedende turnus, kan i et tidsrum af otte aar fra meddelelsen af dette direktiv paalaegge statsborgere fra de oevrige medlemsstater den samme pligt. Turnusperiodens varighed kan dog ikke overstige seks maaneder."

5 Denne bestemmelse er gennemfoert i tysk ret ved § 3 i Zulassungsverordnung fuer Kassenzahnaerzte (bekendtgoerelse om anerkendelse af tandlaeger for en sygeforsikring, herefter benaevnt "den tyske bekendtgoerelse"), hvorefter optagelse i registret for sygeforsikringsanerkendte tandlaeger forudsaetter, at den paagaeldende har autorisation som tandlaege og har afsluttet en turnusperiode paa to aar. De tandlaeger, der i en anden EF-medlemsstat har erhvervet et i henhold til faellesskabsretten anerkendt eksamensbevis og har ansoegt om optagelse efter den 30. juni 1986, er dog fritaget for kravet om gennemfoerelse af en turnus. For tandlaeger, der har ansoegt om optagelse foer denne dato, varer turnusperioden seks maaneder.

6 Haim er italiensk statsborger og er indehaver af et eksamensbevis for tandlaegeuddannelse, der er udstedt i 1946 af universitetet i Istanbul, Tyrkiet. Den 18. september 1981 meddelte Regierungspraesident i Arnsberg ham autorisation som tandlaege i Forbundsrepublikken Tyskland, og han kunne derefter have privat tandlaegepraksis dér.

7 I 1982 blev Haim' s tyrkiske eksamensbevis anerkendt af den belgiske minister for uddannelse og fransk kultur som ligestillet med "diplôme légal belge de licencié en science dentaire" (belgisk tandlaegeeksamen). Paa grundlag af denne anerkendelse arbejdede Haim i otte aar i Bruxelles som sygeforsikringsanerkendt tandlaege.

8 I 1988 ansoegte Haim KVN om optagelse i tandlaegeregistret for at kunne praktisere som sygeforsikringsanerkendt tandlaege. KVN afslog den 10. august 1988 hans ansoegning herom med den begrundelse, at Haim ikke havde gennemfoert den i den tyske bekendtgoerelse kraevede toaarige turnus. Under den af Haim til anfaegtelse af denne afgoerelse anlagte sag blev KVN frifundet, foerst den 28. maj 1990 ved Sozialgericht Duesseldorf, og senere - efter anke - den 24. oktober 1990 af Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen.

9 Haim har derefter ved revisionsanke indbragt sagen for Bundessozialgericht med paastand om, at det fastslaas, at der i medfoer af artikel 20 i direktiv 78/686 i hans tilfaelde kan dispenseres fra kravet i den tyske bekendtgoerelse om gennemfoerelse af en toaarig turnus. Da sagen rejser spoergsmaal om fortolkning af faellesskabsretten, har Bundessozialgericht udsat den og anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:

"1) Skal artikel 20 i Raadets direktiv 78/686/EOEF af 25. juli 1978 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlaeger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser (EFT L 233, s. 1), fortolkes saaledes, at medlemsstater, der af deres egne statsborgere som betingelse for, at de kan anerkendes som tandlaege for en sygeforsikring, kraever gennemfoerelse af en forberedende turnus, efter 1986 ikke laengere kan forlange dette af statsborgere fra andre medlemsstater, hvis disse i vaertslandet i henhold til dettes lovgivning allerede har ret til at udoeve virksomhed, ogsaa selv om de ikke har et kvalifikationsbevis, der skal anerkendes efter direktivet?

2) Hvis spoergsmaalet besvares benaegtende, har statsborgere fra andre medlemsstater, der har et eksamensbevis fra et tredjeland, som af en anden medlemsstat er anerkendt som ligestillet med et i henhold til denne stats bestemmelser erhvervet og i direktiverne naevnt eksamensbevis, da alligevel i henhold til naevnte bestemmelse krav paa at blive anerkendt, uden at de har gennemfoert en forberedende turnus?

3) Hvis spoergsmaalet besvares benaegtende, kan der da, naar henses til EOEF-traktatens artikel 52, gives en statsborger fra en anden medlemsstat, der ikke har et af direktivet omfattet eksamensbevis, men som i den anden medlemsstat og i vaertslandet har ret til at udoeve virksomhed, afslag paa anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring, fordi han ikke har gennemgaaet en forberedende turnus, uden at det undersoeges, om vedkommendes hidtidige faglige erfaring helt eller delvis kan anses for at opfylde denne betingelse?"

Det foerste spoergsmaal

10 Den forelaeggende ret oensker i det vaesentlige med det foerste spoergsmaal en afgoerelse af, om der efter artikel 20 i direktiv 78/686 gaelder et forbud mod, at en medlemsstat over for en statsborger fra en anden medlemsstat, der ikke er i besiddelse af et af de i dette direktivs artikel 3 naevnte eksamensbeviser, stiller krav om en forberedende turnus som betingelse for registrering som sygeforsikringsanerkendt tandlaege, selv om den paagaeldende har faaet meddelt autorisation til at praktisere som tandlaege paa den foerste medlemsstats omraade.

11 Ved besvarelsen af dette spoergsmaal maa den naevnte bestemmelse ses i den regelsammenhaeng, den indgaar i.

12 Artikel 20 findes i det kapitel i direktiv 78/686, der indeholder afsluttende bestemmelser, og gaelder udelukkende for de saerlige ordninger vedroerende registrering som sygeforsikringsanerkendt tandlaege. Forbuddet i artikel 20 mod efter den 30. juni 1986 at stille krav til EF-borgere om gennemfoerelse af en turnus er begrundet med, at de eksamensbeviser for statsborgere fra medlemsstaterne, der er opregnet i artikel 3 i direktiv 78/686, efter udloebet af tidsrummet paa otte aar fra direktivets meddelelse giver fuld sikkerhed for, at indehaverne opfylder alle uddannelsesbetingelser.

13 Omvendt har medlemsstaterne i det naevnte tidsrum ifoelge artikel 20, der herved tager hoejde for, at de garantier, der opnaas ved opfyldelsen af de krav om teoretisk og praktisk uddannelse, der stilles i direktiv 78/687, endnu ikke kan vaere tilvejebragt, adgang til at paalaegge statsborgere fra de oevrige medlemsstater at gennemfoere en forberedende turnus af hoejst seks maaneders varighed, saafremt de paalaegger deres egne borgere den samme pligt.

14 Haim har gjort gaeldende, at han, der er EF-borger og har faaet meddelt autorisation til at arbejde som tandlaege i Forbundsrepublikken Tyskland, ikke er forpligtet til at gennemfoere den i bestemmelsen omhandlede turnus. Han anser det for uden betydning, at han har faaet sin uddannelse i et tredjeland.

15 Denne argumentation kan ikke laegges til grund.

16 Saafremt en fritagelse fra kravet om gennemfoerelse af en turnus blot forudsatte, at der er tale om en EF-borger, der i et vist tidsrum har vaeret erhvervsaktiv i en stat i Faellesskabet, og der ikke tillige blev stillet krav med hensyn til uddannelse, ville der ikke i direktiv 78/686 vaere en sondring mellem EF-borgere, der ansoeger om anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring foer udloebet af perioden paa otte aar fra direktivets meddelelse, og EF-borgere, der ansoeger om en saadan anerkendelse paa et senere tidspunkt. Artikel 20 bygger netop paa denne sondring, hvilket er konsekvent efter systemet i direktiverne 78/686 og 78/687.

17 Heraf foelger, at artikel 20 har samme anvendelsesomraade som det direktiv, den findes i, og at den kun omfatter personer, der er i besiddelse af et af medlemsstaterne udstedt eksamensbevis.

18 Det foerste spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at en medlemsstat ikke efter artikel 20 er afskaaret fra at kraeve, at en statsborger fra en anden medlemsstat, som ikke er i besiddelse af et af de i dette direktivs artikel 3 naevnte kvalifikationsbeviser, skal gennemfoere en forberedende turnus som betingelse for anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring, selv om den paagaeldende har autorisation til at udoeve virksomhed paa den foerste stats omraade.

Det andet spoergsmaal

19 Med det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret fastslaaet, om en statsborger fra en medlemsstat, der er i besiddelse af et i et tredjeland udstedt eksamensbevis, efter artikel 20 i direktiv 78/686 er fritaget for at opfylde kravet om gennemfoerelse af en turnus, saafremt eksamensbeviset i en anden medlemsstat er blevet anerkendt som ligestillet med et af de i direktivets artikel 3 naevnte eksamensbeviser.

20 Med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal skal der henvises til artikel 1, stk. 4, i direktiv 78/687, hvorefter

"dette direktiv ... ikke paa nogen maade [beroerer] medlemsstaternes mulighed for paa deres eget omraade og i henhold til deres lovgivning at give indehavere af eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, som ikke er erhvervet i en medlemsstat, adgang til at optage og udoeve virksomhed som tandlaege".

21 Af denne bestemmelse foelger, som Domstolen har fastslaaet i dom af dags dato, Tawil-Albertini (sag C-154/93, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 13), at en medlemsstats anerkendelse af kvalifikationsbeviser, der er udstedt i et tredjeland, ikke forpligter de oevrige medlemsstater, selv om de er blevet anerkendt som ligestillet i en eller flere medlemsstater.

22 Det andet spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at en statsborger fra en medlemsstat, der er i besiddelse af et i et tredjeland udstedt eksamensbevis, der i en anden medlemsstat er blevet anerkendt som ligestillet med et af de i artikel 3 i direktiv 78/686 naevnte eksamensbeviser, ikke efter direktivets artikel 20 er fritaget for at gennemfoere den forberedende turnus.

Det tredje spoergsmaal

23 Den forelaeggende ret oensker med det tredje spoergsmaal fastslaaet, om en medlemsstats myndigheder efter traktatens artikel 52 kan afslaa at meddele anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring til en statsborger fra en anden medlemsstat, der ikke er i besiddelse af et af de i artikel 3 i direktiv 78/686 naevnte eksamensbeviser, men har faaet meddelt autorisation som tandlaege i begge medlemsstater og faktisk har arbejdet som tandlaege i dem begge, med den begrundelse, at den paagaeldende ikke har gennemfoert den forberedende turnus, der stilles krav om i den foerste stats lovgivning, uden at det undersoeges, om kravet herom helt eller delvis kan anses for opfyldt, naar henses til den paagaeldendes faglige erfaring.

24 Traktatens artikel 52 vedroerer ophaevelse af restriktioner for etableringsfriheden for en medlemsstats statsborgere paa en anden medlemsstats omraade.

25 En situation som den, der er omhandlet i den foreliggende sag, hvor en EF-borger benytter sig af sin traktatsikrede frihed til at etablere sig i en anden medlemsstat end den, han er statsborger i, er omfattet af denne bestemmelses anvendelsesomraade.

26 Domstolen har allerede i dom af 7. maj 1991 (sag C-340/89, Vlassopoulou, Sml. I, s. 2357, praemis 15) fastslaaet, at selv om nationale regler om bestemte kvalifikationer anvendes uden forskelsbehandling med hensyn til nationalitet, kan de have til foelge, at statsborgere i andre medlemsstater hindres i at udoeve etableringsretten, der er sikret i traktatens artikel 52. Dette kan vaere tilfaeldet, saafremt der ved de paagaeldende nationale regler ikke tages hensyn til kundskaber og kvalifikationer, som vedkommende allerede har erhvervet i en anden medlemsstat.

27 I praemis 16 i samme dom fastslog Domstolen desuden, at naar der til en medlemsstat indgives ansoegning om tilladelse til at udoeve et erhverv, hvortil adgangen ifoelge national ret er betinget af, at vedkommende har et eksamensbevis eller erhvervsmaessige kvalifikationer, skal medlemsstaten tage hensyn til eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som vedkommende har erhvervet med henblik paa at kunne udoeve dette erhverv i en anden medlemsstat, idet den skal foretage en sammenligning mellem den kompetence, der er dokumenteret ved beviserne, og de krav om kundskaber og kvalifikationer, der stilles i de nationale regler.

28 For saa vidt angaar det foreliggende tilfaelde foelger det af dette princip, at de kompetente nationale myndigheder ved afgoerelsen af, om kravet ifoelge de nationale bestemmelser om gennemfoerelse af en turnus er opfyldt, skal tage hensyn til den faglige erfaring, sagsoegeren i hovedsagen har erhvervet, herunder den erfaring, han har erhvervet som sygeforsikringsanerkendt tandlaege i en anden medlemsstat.

29 Det tredje spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at en medlemsstats myndigheder ikke efter traktatens artikel 52 kan afslaa at meddele anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring til en statsborger fra en anden medlemsstat, der ikke er i besiddelse af et af de i artikel 3 i direktiv 78/686 naevnte eksamensbeviser, men har faaet meddelt autorisation som tandlaege i begge medlemsstater og faktisk har arbejdet som tandlaege i dem begge, med den begrundelse, at han ikke har gennemfoert den forberedende turnus, der stilles krav om i den foerste stats lovgivning, uden at undersoege, om den paagaeldendes hidtidige faglige erfaring helt eller delvis opfylder de krav til faglig erfaring, der stilles i naevnte lovgivning.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

30 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bundessozialgericht ved kendelse af 20. maj 1992, for ret:

1) En medlemsstat er ikke efter artikel 20 i Raadets direktiv 78/686/EOEF af 25. juli 1978 - om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlaeger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser - afskaaret fra at kraeve, at en statsborger fra en anden medlemsstat, som ikke er i besiddelse af et af de i dette direktivs artikel 3 naevnte kvalifikationsbeviser, skal gennemfoere en forberedende turnus som betingelse for anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring, selv om den paagaeldende har autorisation til at udoeve virksomhed paa den foerste stats omraade.

2) En statsborger fra en medlemsstat, der er i besiddelse af et i et tredjeland udstedt eksamensbevis, der i en anden medlemsstat er blevet anerkendt som ligestillet med et af de i artikel 3 i direktiv 78/686/EOEF naevnte eksamensbeviser, er ikke efter direktivets artikel 20 fritaget for at gennemfoere den forberedende turnus.

3) En medlemsstats myndigheder kan ikke efter EOEF-traktatens artikel 52 afslaa at meddele anerkendelse som tandlaege for en sygeforsikring til en statsborger fra en anden medlemsstat, der ikke er i besiddelse af et af de i artikel 3 i direktiv 78/686/EOEF naevnte eksamensbeviser, men har faaet meddelt autorisation som tandlaege i begge medlemsstater og faktisk har arbejdet som tandlaege i dem begge, med den begrundelse, at han ikke har gennemfoert den forberedende turnus, der stilles krav om i den foerste stats lovgivning, uden at undersoege, om den paagaeldendes hidtidige faglige erfaring helt eller delvis opfylder de krav til faglig erfaring, der stilles i naevnte lovgivning.