Forenede sager T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 og T-136/02

Bolloré SA m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Konkurrence – karteller − markedet for karbonfrit papir – retningslinjer for beregning af bøder – overtrædelsens varighed – overtrædelsens grovhed – forhøjelse i afskrækkende øjemed – skærpende omstændigheder – formildende omstændigheder – samarbejdsmeddelelsen«

Sammendrag af dom

1. Konkurrence – administrativ procedure – retten til forsvar – aktindsigt

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17)

2. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – udelukkelse af beviser, som ikke er meddelt den pågældende virksomhed

(Art. 81, stk. 1, EF)

3. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – ikke overensstemmelse mellem beslutningen og klagepunktsmeddelelsen – tilsidesættelse af retten til forsvar – betingelse

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17)

4. Konkurrence – administrativ procedure – udelukket at anvende artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention – anvendeligheden af fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger

(Rådets forordning nr. 17, art. 19, stk. 2)

5. Institutionernes retsakter – retsakter vedtaget som led i udøvelsen af et skøn – overholdelse af de garantier, som er sikret borgerne

6. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelse begået af et datterselskab – tilregnet moderselskabet – betingelser

(Art. 81, stk. 1, EF)

7. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – anvendelse af erklæringer fra andre virksomheder, der har deltaget i overtrædelsen, som bevismidler

(Art. 81 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 11)

8. Konkurrence – karteller – en virksomheds deltagelse i en konkurrencebegrænsende praksis

(Art. 81, stk. 1, EF)

9. Konkurrence – karteller – tilregnet en virksomhed

(Art. 81, stk. 1, EF)

10. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – beviser, som skal foreligge

(Art. 81, stk. 1, EF)

11. Konkurrence – karteller – samordnet praksis – begreb

(Art. 81, stk. 1, EF)

12. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – bøder – fastsættelse – kriterier – skærpelse af det generelle bødeniveau

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

13. Konkurrence – administrativ procedure – meddelelse af klagepunkter – krav til indholdet

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17)

14. Konkurrence – administrativ procedure – meddelelse af klagepunkter – krav til indholdet

(Art. 81, stk. 1, EF og 229 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 17 og art. 19, stk. 1)

15. Konkurrence – karteller – forbud – overtrædelser – aftaler og samordnet praksis, der kan behandles som én enkelt overtrædelse

(Art. 81, stk. 1, EF)

16. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Art. 81, stk. 1, EF; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

17. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – konkret indvirkning på markedet

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

18. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

19. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

20. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

21. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

22. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 96/C 207/04 og 98/C 9/03)

23. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

24. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – skærpende omstændigheder

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punk 2)

25. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3)

26. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

27. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3, tredje led)

28. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – bødefritagelse eller bødenedsættelse på grund af den pågældende virksomheds samarbejde

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 96/C 207/04)

29. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – bødenedsættelse på grund af den pågældende virksomheds samarbejde

(Rådets forordning nr. 17, art. 11, stk. 4 og 5, og art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 96/C 207/04, punkt D, nr. 2)

30. Retspleje – bevisoptagelse – anmodning om fremlæggelse af dokumenter

(Rettens procesreglement, art. 65 og art. 66, stk. 1)

1. Under en procedure om anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler er Kommissionen forpligtet til af hensyn til de pågældende virksomheders mulighed for at forsvare sig effektivt mod de klagepunkter, der gøres gældende mod dem i meddelelsen af klagepunkter, at give dem aktindsigt i hele undersøgelsesmaterialet, med undtagelse af dokumenter vedrørende andre virksomheders forretningshemmeligheder eller andre fortrolige oplysninger samt Kommissionens interne dokumenter.

Endvidere skal retten for virksomheder og sammenslutninger af virksomheder til at beskytte deres forretningshemmeligheder afvejes over for hensynet til aktindsigt i alle sagens akter.

Hvis Kommissionen derfor er af den opfattelse, at visse af dokumenterne i dens undersøgelsesmateriale indeholder forretningshemmeligheder eller andre fortrolige oplysninger, er den forpligtet til at udarbejde ikke-fortrolige versioner af disse dokumenter eller lade de virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder, som disse dokumenter hidrører fra, udarbejde sådanne versioner. Hvis det er vanskeligt at udarbejde ikke-fortrolige versioner af alle dokumenterne, er Kommissionen forpligtet til at tilsende de berørte parter en tilstrækkelig præcis liste over de dokumenter, som rejser problemer, så de har mulighed for at vurdere, om det har noget formål at begære aktindsigt i bestemte dokumenter.

(jf. præmis 45 og 46)

2. Da dokumenter, som ikke er meddelt de berørte parter under den administrative procedure i en konkurrencesag, ikke udgør bevismidler, som kan gøres gældende mod de pågældende, kan sådanne dokumenter ikke anvendes som beviser, hvis det viser sig, at Kommissionen i den endelige beslutning har baseret sig på dokumenter, som ikke er indeholdt i undersøgelsesmaterialet og ikke meddelt sagsøgerne.

Hvis Kommissionen har til hensigt under en procedure vedrørende anvendelsen af artikel 81, stk. 1, EF at basere sig på en passage i et svar på en klagepunktsmeddelelse eller på et dokument, som er bilagt et sådant svar, som bevis for, at konkurrencereglerne er tilsidesat, skal de øvrige parter, som er impliceret i proceduren, derfor have mulighed for at udtale sig om det pågældende beviselement.

(jf. præmis 56 og 57)

3. Meddelelsen af klagepunkter skal, selv om den er kortfattet, være tilstrækkelig klart formuleret til, at parterne kan forstå, hvilken adfærd Kommissionen lægger dem til last. Kun såfremt dette er tilfældet, kan meddelelsen af klagepunkter opfylde sin funktion i henhold til fællesskabsreglerne, som er at give virksomheder og sammenslutninger af virksomheder alle de oplysninger, der er nødvendige, for at de kan forsvare sig effektivt, inden Kommissionen vedtager en endelig beslutning.

Denne betingelse er ikke opfyldt, når et moderselskab ved en beslutning tilregnes ansvaret for en overtrædelse dels på grund af dets datterselskabs deltagelse i et kartel, dels på grund af moderselskabets direkte implikation i kartellets virksomhed, hvis ikke det er muligt for moderselskabet at udlede klagepunktet om, at det er direkte impliceret i overtrædelsen, af klagepunktsmeddelelsen eller af de faktiske omstændigheder, som Kommissionen endeligt har lagt til grund i beslutningen til støtte for dette klagepunkt.

Selv om Kommissionens beslutning imidlertid indeholder nye faktiske eller retlige påtalepunkter, som de berørte virksomheder ikke har haft lejlighed til at udtale sig om, kan denne mangel kun medføre, at beslutningen annulleres for så vidt angår dette punkt, hvis de pågældende påtalepunkter ikke underbygges af andet materiale, som lægges til grund i beslutningen, og hvorom de berørte virksomheder har haft lejlighed til at udtale sig.

Såfremt visse begrundelser for en beslutning i sig selv kan retfærdiggøre beslutningen, vil eventuelle mangler ved andre af beslutningens begrundelser dog under alle omstændigheder ikke have nogen betydning for beslutningens konklusion.

(jf. præmis 67, 71, 77 og 79-81)

4. Selv om Kommissionen ikke er nogen domstol i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention, og selv om de af Kommissionen pålagte bøder ikke er sanktioner i strafferetlig forstand, er Kommissionen forpligtet til at overholde fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger under den administrative procedure.

Herved gælder dog dels, at selv om Kommissionen kan høre fysiske eller juridiske personer, når den finder det nødvendigt, har den ikke ret til at indkalde vidner til støtte for sine klagepunkter uden at have opnået deres samtykke, dels at det ikke er i strid med almindelige retsgrundsætninger, at Kommissionen ikke ifølge fællesskabsrettens konkurrencebestemmelser er forpligtet til at indkalde de vidner i virksomhedernes interesse, der ønskes hørt.

(jf. præmis 86 og 87)

5. Når der tilkommer Fællesskabets institutioner et skøn ved varetagelsen af deres opgaver, er overholdelsen af de garantier, som er foreskrevet i fællesskabsretten vedrørende den administrative sagsbehandling, af særlig stor betydning. Disse garantier omfatter bl.a. kravet om, at den kompetente institution omhyggeligt og upartisk undersøger alle relevante forhold i den enkelte sag.

(jf. præmis 92)

6. Den omstændighed, at et datterselskab udgør en i forhold til moderselskabet selvstændig juridisk person, udelukker ikke, at datterselskabets adfærd kan tilregnes moderselskabet, bl.a. når datterselskabet ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra moderselskabet.

I den forbindelse udgør den omstændighed, at moderselskabet ejer hele aktiekapitalen i datterselskabet, ganske vist et stærkt indicium for, at det øver en afgørende indflydelse på datterselskabets adfærd på markedet, men er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at tilregne moderselskabet ansvaret for datterselskabets adfærd. Der kræves flere omstændigheder end kapitalandelen, men disse kan bestå i indicier. De supplerende omstændigheder behøver ikke nødvendigvis kunne godtgøres ved fremlæggelse af bevis for, at moderselskabet har givet datterselskabet faktiske instrukser om at deltage i kartellet.

(jf. præmis 131 og 132)

7. En erklæring fra en virksomhed, der beskyldes for at have deltaget i et kartel, og hvis rigtighed bestrides af flere andre sigtede virksomheder, kan ikke uden støtte i andre beviser betragtes som tilstrækkeligt bevis for, at de sidstnævnte virksomheder har begået en overtrædelse.

I øvrigt bør erklæringer, der går imod den erklærendes interesser, principielt betragtes som særligt troværdige beviser.

(jf. præmis 166 og 167)

8. Det er tilstrækkeligt bevis for, at den pågældende virksomhed har deltaget i et kartel, hvis Kommissionen godtgør, at virksomheden har deltaget i møder, hvorunder der blev indgået konkurrencestridige aftaler, uden klart at have taget afstand herfra. Når deltagelsen i sådanne møder er bevist, har virksomheden bevisbyrden for, at dens deltagelse i møderne ikke skete for at begrænse konkurrencen, og for, at den over for konkurrenterne havde oplyst, at den deltog i møderne med et andet formål end deres.

Begrundelsen herfor er, at virksomheden, der har deltaget i sådanne møder uden offentligt at tage afstand fra det, der blev drøftet, har givet de andre deltagere det indtryk, at den tilsluttede sig mødets resultat og ville rette sig efter det.

Selv om en virksomhed ikke efterlever udfaldet af sådanne møder, fritager det den ikke for ansvaret for sin deltagelse i et kartel, medmindre den offentligt har taget afstand fra dets indhold.

Når en sådan ordning for afholdelse af møder indgår i de pågældende virksomheders adfærd med henblik på at nå et bestemt økonomisk mål, nemlig at fordreje den normale prisudvikling på det pågældende marked, vil det være kunstigt at opdele denne adfærd, der har et og samme formål, i forskellige særskilte overtrædelser.

(jf. præmis 188, 189, 196, 312, 360 og 424)

9. En virksomhed, der har deltaget i en forskelligartet overtrædelse af konkurrencereglerne ved egne handlinger, der udgør en aftale eller en samordnet praksis ifølge artikel 81, stk. 1, EF, og som har til formål at begrænse konkurrencen og at medvirke til gennemførelsen af overtrædelsen i sin helhed, kan også være ansvarlig for de handlinger, som andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtrædelse, for så vidt angår hele det tidsrum, hvor virksomheden har deltaget i den, når der er ført bevis for, at den pågældende virksomhed er bekendt med de øvrige deltageres ulovlige adfærd eller med rimelighed kan forudse denne og er indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko.

Den omstændighed alene, at der i henseende til formålet er identitet mellem en aftale, som en virksomhed har deltaget i, og et mere omfattende kartel, er ikke tilstrækkeligt til at anse virksomheden for at have deltaget i det større kartel. Det er således kun, såfremt virksomheden i forbindelse med sin deltagelse i denne aftale vidste eller burde have vidst, at den dermed indgik i det mere omfattende kartel, at dens deltagelse i den pågældende aftale kan betragtes som udtryk for dens deltagelse i det mere omfattende kartel.

(jf. præmis 207, 209 og 236)

10. Hvad angår fremlæggelsen af bevis for en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF påhviler det Kommissionen at føre bevis for de fastslåede overtrædelser og for, at der er indtruffet de omstændigheder, som overtrædelsen udgør.

Det er nødvendigt, at Kommissionen fremlægger præcise og samstemmende beviser for, at overtrædelsen er begået, men hver enkelt af de beviser, som Kommissionen har fremlagt, behøver ikke opfylde disse kriterier i forhold til hvert enkelt led i overtrædelsen. Det er tilstrækkeligt, at den række af indicier, som Kommissionen har påberåbt sig, bedømt i deres helhed opfylder dette krav.

(jf. præmis 256-258)

11. Det krav om de erhvervsdrivendes uafhængighed i den politik, de fører, og som ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, udelukker kategorisk enhver direkte eller indirekte kontakt mellem sådanne erhvervsdrivende, som enten kan påvirke en aktuel eller potentiel konkurrents markedsadfærd eller informere en sådan konkurrent om den markedsadfærd, som man har besluttet sig til – eller overvejet – selv at følge, når denne kontakt har til formål eller til følge, at der opstår konkurrencevilkår, som ikke svarer til det pågældende markeds normale vilkår. Det må i denne forbindelse antages – medmindre de pågældende erhvervsdrivende fører modbevis herfor, hvilket de har bevisbyrden for – at de virksomheder, som deltager i samordningen, og som forbliver aktive på markedet, tager hensyn til informationsudvekslingen med deres konkurrenter ved fastlæggelsen af deres adfærd på markedet.

(jf. præmis 291)

12. Den omstændighed, at Kommissionen tidligere har anvendt bøder af en vis størrelse på visse typer af overtrædelser, kan ikke fratage den muligheden for at forhøje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er nødvendigt for at sikre gennemførelsen af Fællesskabets konkurrencepolitik.

Det er nødvendigt af hensyn til en effektiv gennemførelse af Fællesskabets konkurrenceregler, at Kommissionen til enhver tid har mulighed for at tilpasse bødeniveauet efter konkurrencepolitikkens krav.

Virksomheder, som er parter i en administrativ procedure, der kan give anledning til pålæggelse af en bøde, kan ikke have nogen berettiget forventning om, at Kommissionen ikke vil overskride det hidtil anvendte bødeniveau.

(jf. præmis 376 og 377)

13. Kommissionen er ikke forpligtet til, når den har angivet de faktiske og retlige omstændigheder, hvorpå den har baseret beregningen af bødernes størrelse, at præcisere i klagepunktsmeddelelsen, hvorledes den vil vurdere hver af disse omstændigheder ved fastsættelsen af bødeniveauet. Hvis Kommissionen afgav oplysninger om størrelsen af de påtænkte bøder, inden virksomhederne havde haft mulighed for at fremsætte deres bemærkninger til de klagepunkter, der er gjort gældende mod dem, ville det på utilladelig vis foregribe Kommissionens beslutning.

Kommissionen er derfor heller ikke forpligtet til under den administrative procedure at underrette de pågældende virksomheder om, at den vil anvende en ny metode for beregning af bødernes størrelse.

(jf. præmis 392 og 403)

14. Kommissionen opfylder sine forpligtelser til at sikre virksomhedernes ret til at blive hørt, når den i meddelelsen af klagepunkter udtrykkeligt angiver at ville undersøge, om der bør pålægges de berørte virksomheder bøder, og angiver de væsentligste faktiske og retlige omstændigheder, som kan medføre pålæggelse af en bøde, herunder den formodede overtrædelses grovhed og varighed, og hvorvidt denne er begået forsætligt eller uagtsomt. Herved giver Kommissionen virksomhederne de fornødne oplysninger til, at de kan forsvare sig ikke blot over for konstateringen af overtrædelsen, men også over for den omstændighed, at de er blevet pålagt en bøde.

Hvad angår bødeudmålingen for overtrædelse af konkurrencereglerne er de berørte virksomheders ret til kontradiktion over for Kommissionen således sikret gennem deres adgang til at udtale sig om varigheden, grovheden og de konkurrencebegrænsende virkninger af de forhold, som de er lagt til last. I øvrigt tilkommer der virksomhederne yderligere en garanti hvad angår bødeudmålingen, da Retten har fuld prøvelsesret og således i medfør af artikel 17 i forordning nr. 17 navnlig kan ophæve eller nedsætte bøden.

(jf. præmis 397 og 398)

15. Den omstændighed, at en virksomhed ikke har deltaget i alle elementerne i et kartel, er ikke relevant hvad angår beviset for, at overtrædelsen er begået, men denne omstændighed skal tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed og i givet fald ved udmålingen af bøden.

(jf. præmis 429)

16. I forbindelse med udmålingen af bøder for overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler skal der ved bedømmelsen af overtrædelsens grovhed navnlig tages hensyn til konkurrencebegrænsningernes karakter.

De overtrædelser, der består i fastsættelse af priser og opdeling af markeder, skal betragtes som særligt alvorlige, eftersom de indebærer et direkte indgreb i de væsentlige konkurrenceparametre på det pågældende marked.

Det er dog ikke nogen betingelse for at betegne en overtrædelse som meget alvorlig, at der er foretaget en afskærmning af markederne. Tværtimod antages horisontale aftaler vedrørende priskarteller og markedsopdelende kvoter at skade det indre markeds funktion, og også andre former for praksis, som kan have en sådan virkning, vil kunne betegnes som meget alvorlige overtrædelser.

Det er således ikke nogen betingelse for at betegne en overtrædelse som meget alvorlig efter gældende retspraksis eller retningslinjerne for beregningen af bøder, der pålægges i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, at der foreligger flere af disse former for praksis. Et horisontalt priskartel kan i sig selv udgøre en sådan overtrædelse, hvis det skader markedets funktion.

Det fremgår endvidere hverken af retningslinjerne eller af gældende retspraksis, at kartellet skal indeholde særlige institutionelle strukturer for at kunne betegnes som en meget alvorlig overtrædelse.

(jf. præmis 434-437 og 441)

17. Ifølge retningslinjerne for beregningen af bøder, der pålægges i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, skal der ved vurderingen af overtrædelsens grovhed tages hensyn til overtrædelsens art, dens konkrete indvirkning på markedet – når den kan måles – og det berørte markeds udstrækning. Ifølge retningslinjerne er overtrædelsens grovhed således ikke direkte afhængig af dens indvirkning. Den konkrete indvirkning udgør ét blandt flere elementer, som der endog bør ses bort fra, når den ikke kan måles.

(jf. præmis 447)

18. Den omstændighed alene, at et marked har været i tilbagegang, og at visse virksomheder har lidt tab, er ikke til hinder for, at der kan foreligge et kartel, og for at bringe artikel 81 EF i anvendelse. Det forhold, at situationen på markedet er forringet, indebærer i øvrigt ikke, at kartellet ikke kan have nogen indvirkning. Aftalte prisforhøjelser kan nemlig kontrollere eller begrænse prisfaldet og dermed fordreje konkurrencen.

Desuden er Kommissionen ikke forpligtet til, når den pålægger bøde for overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler, at anse det for en formildende omstændighed, at den pågældende sektor er i finansielle vanskeligheder. Selv om Kommissionen i tidligere sager har anset den økonomiske situation inden for den pågældende sektor for en formildende omstændighed, er den ikke nødvendigvis forpligtet til at fortsætte denne praksis. Som hovedregel opstår karteller nemlig, når der er problemer i en sektor.

(jf. præmis 462 og 663)

19. Blandt de faktorer, der kan tages hensyn til ved bedømmelsen af en overtrædelses grovhed, indgår også antallet og værdien af de varer, som overtrædelsen vedrører, virksomhedens størrelse og økonomiske betydning og dermed den indflydelse, den har kunnet udøve på markedet. Heraf følger for det første, at det ved fastsættelsen af bødens størrelse er lovligt at tage hensyn dels til virksomhedens samlede omsætning, som giver et indtryk af dens størrelse og økonomi – selv om det er omtrentligt og ufuldstændigt – dels til den del af omsætningen, der hidrører fra de varer, som er genstand for overtrædelsen, og som dermed kan give en indikation af overtrædelsens omfang. For det andet følger heraf, at der ikke må tillægges et enkelt af disse tal en uforholdsmæssig stor betydning i forhold til de andre faktorer, der indgår i skønnet, hvorfor det ikke er muligt at fastsætte en passende bøde alene på grundlag af en beregning af den samlede omsætning.

(jf. præmis 468)

20. Når Kommissionen udmåler bøderne under hensyn til den pågældende overtrædelses grovhed og varighed, er den ikke forpligtet til at foretage bødeberegningen på grundlag af beløb, der er baseret på de pågældende virksomheders omsætning, eller forpligtet til i tilfælde, hvor flere virksomheder, der er impliceret i samme overtrædelse, pålægges bøder, at sikre, at de endelige bødebeløb, som dens beregninger resulterer i for de pågældende virksomheder, afspejler alle forskelle mellem disse i henseende til deres samlede omsætning eller deres omsætning på markedet for det relevante produkt.

(jf. præmis 484)

21. Når Kommissionen inddeler de berørte virksomheder i kategorier med henblik på bødeudmålingen, skal fastlæggelsen af tærsklerne for hver af de således fastsatte kategorier være sammenhængende og objektivt begrundet. Da virksomhedens omsætning i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde og dens markedsandele giver en indikation af virksomhedens betydning, kan Kommissionen i den nævnte sammenhæng tage hensyn dertil.

Det ville være i strid med ligebehandlingsprincippet at anvende virksomhedernes markedsandele som en af flere faktorer til en klassifikation af virksomhederne, hvis ikke dette kriterium blev anvendt over for alle virksomheder.

(jf. præmis 504, 507 og 511)

22. Hensyntagen til den afskrækkende virkning af bøder, som pålægges for overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler, ved fastsættelsen af grundbeløbet, indgår i bødeudmålingen under hensyn til overtrædelsens grovhed.

Kommissionen kan pålægge en virksomhed en større bøde, hvis dens handlinger på markedet har større indvirkning end andre virksomheders, der har begået den samme overtrædelse, fordi den indtager en bestemmende stilling på markedet. Denne måde at beregne bødens størrelse på opfylder også behovet for, at den er tilstrækkelig afskrækkende.

En forhøjelse i afskrækkende øjemed af de bøder, som pålægges for overtrædelse af konkurrencereglerne, er ikke uforenelig med anvendelse af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, da disse to elementer er klart forskellige, og en samtidig anvendelse deraf ikke er indbyrdes modstridende. Forhøjelsen af bøden i afskrækkende øjemed indgår nemlig i fasen for beregningen af den med bøden sanktionerede overtrædelse. Når dette beløb er fastsat, har anvendelsen af samarbejdsmeddelelsen til formål at yde de virksomheder en kompensation, som har besluttet at samarbejde med Kommissionen. Den omstændighed, at en virksomhed beslutter at samarbejde i en undersøgelse for at opnå en nedsættelse af den bøde, som er pålagt den inden for denne ramme, udgør ingen garanti for, at virksomheden vil afholde sig fra at begå en lignende overtrædelse i fremtiden.

(jf. præmis 526, 540 og 541)

23. Ved udmålingen af bøder for overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler kan Kommissionen foretage en første forhøjelse af bødens grundbeløb under hensyn til virksomhedens betydning på markedet for det pågældende produkt og en anden forhøjelse i afskrækkende øjemed, hvorved virksomhedens eller den pågældende koncerns samlede aktivitet tages i betragtning, således at der tages hensyn til disses samlede midler. Disse to forhøjelser tager således ikke hensyn til de samme elementer.

(jf. præmis 535 og 536)

24. Når en overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler er begået af flere virksomheder, skal der ved fastsættelsen af bødernes størrelse foretages en undersøgelse af hver enkelt af disses forholdsmæssige andel, hvilket navnlig indebærer, at hver enkelt af virksomhedernes rolle i overtrædelsen i den periode, hvori de deltog deri, skal fastslås. Heraf følger navnlig, at der ved beregningen af bødens størrelse skal tages hensyn til, om en eller flere virksomheder har spillet en førende rolle i kartellet, da de virksomheder, som har spillet en sådan rolle, af denne grund har et særligt ansvar i forhold til de øvrige virksomheder. I overensstemmelse med disse principper er der i retningslinjerne for beregningen af bøder, der pålægges i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, som er fastsat af Kommissionen, i afsnittet om skærpende omstændigheder under punkt 2 fastsat en ikke-udtømmende liste over de omstændigheder, der kan føre til en forhøjelse af bødens grundbeløb, hvilket bl.a. gælder, »hvis en virksomhed har spillet en førende rolle eller har tilskyndet til overtrædelsen«.

(jf. præmis 561 og 622)

25. Selv om de omstændigheder, der er opregnet på listen i punkt 3 i retningslinjerne for beregningen af bøder, der pålægges i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, hører til de omstændigheder, Kommissionen kan tage i betragtning i et konkret tilfælde, er den ikke forpligtet til automatisk at give en yderligere nedsættelse på dette grundlag, fordi en virksomhed fremlægger oplysninger, der tyder på, at en af disse omstændigheder foreligger. Spørgsmålet om, hvorvidt en eventuel nedsættelse af bøden er rimelig på grund af formildende omstændigheder, skal nemlig bedømmes ud fra en helhedsbetragtning under hensyn til samtlige relevante omstændigheder. Da retningslinjerne ikke indeholder bindende angivelser vedrørende de formildende omstændigheder, der kan tages i betragtning, tilkommer der Kommissionen et vist skøn, således at den kan anlægge en samlet betragtning af, i hvilket omfang bøderne bør nedsættes på grund af formildende omstændigheder.

(jf. præmis 602 og 624)

26. Den omstændighed, at der er fremsat trusler og udøvet pression på en virksomhed, ændrer intet ved den begåede overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler eller dennes grovhed og kan ikke udgøre en formildende omstændighed. En virksomhed, som sammen med andre udøver en konkurrencebegrænsende aktivitet, kan nemlig anmelde den pression, som udøves over for den, til de kompetente myndigheder og indgive en klage til Kommissionen i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 i stedet for at deltage i det pågældende kartel. Det gælder for alle virksomheder, som deltager i et kartel, uden at der er grund til at differentiere mellem dem efter den påståede grad af pressionens intensitet.

(jf. præmis 638 og 639)

27. En af de formildende omstændigheder, som udtrykkeligt er opregnet i punkt 3 i retningslinjerne for beregningen af bøder, der pålægges i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, er den omstændighed, at en virksomhed bringer overtrædelsen til ophør straks efter Kommissionens første indgreb.

Kommissionen er dog som hovedregel hverken forpligtet til at anse fortsættelsen af en overtrædelse for en skærpende omstændighed eller til at anse ophøret af en overtrædelse for en formildende omstændighed.

I øvrigt ville en nedsættelse af bøden i det tilfælde, hvor datoen for ophøret af en overtrædelse ligger forud for Kommissionens første indgreb eller kontrolundersøgelser, være ensbetydende med, at man tog hensyn til den samme omstændighed to gange, nemlig i første omgang ved, at der i forbindelse med bødeudmålingen i overensstemmelse med retningslinjerne tages hensyn til overtrædelsernes varighed. Dette hensyn til varigheden har netop til formål at pålægge de virksomheder en strengere sanktion, som overtræder konkurrencereglerne i en længere periode end dem, hvis overtrædelser er kortvarige. Såfremt et bødebeløb blev nedsat med den begrundelse, at en virksomhed har bragt sin ulovlige adfærd til ophør før Kommissionens første kontrolundersøgelser, ville virkningen heraf være, at de, som har begået kortvarige overtrædelser, blev begunstiget endnu en gang.

(jf. præmis 643-646)

28. Det fremgår af selve ordlyden af punkt B, litra b), i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, at den »første« virksomhed ikke behøver at have fremlagt hele det bevismateriale, som godtgør alle detaljerne i forbindelse med kartellets virksomhed, men at det er tilstrækkeligt, at den forelægger »afgørende elementer«. Navnlig kræver disse bestemmelser ikke, at de fremlagte elementer i sig selv er »tilstrækkelige« til at kunne udarbejde en klagepunktsmeddelelse, endsige træffe endelig beslutning, hvori der fastslås at foreligge en overtrædelse.

Det fremgår i øvrigt klart af samarbejdsmeddelelsen, at det væsentlige for anvendelsen af punkt B og C er, om virksomheden er den første til at fremlægge de afgørende elementer. Denne omstændighed er derimod ikke bestemmende for anvendelsen af punkt D, som ikke taler om og ikke indrømmer nogen belønning for at være den første af to virksomheder, der samarbejder med Kommissionen.

(jf. præmis 692 og 697)

29. En bødenedsættelse som følge af en virksomheds samarbejde under den administrative procedure er kun berettiget, hvis den pågældende virksomheds adfærd har gjort det lettere for Kommissionen at konstatere og i givet fald bringe en overtrædelse til ophør.

Der tilkommer Kommissionen et skøn på dette punkt, som det fremgår af ordlyden af punkt D, stk. 2, i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager.

Navnlig er en nedsættelse på grundlag af samarbejdsmeddelelsen kun berettiget, såfremt de fremlagte oplysninger og den pågældende virksomheds adfærd generelt kan betragtes som udtryk for et reelt samarbejde fra dennes side.

Tilståelser, hvortil er knyttet forbehold, eller tvetydige erklæringer kan ikke betragtes som udtryk for et virkeligt samarbejde og gør ikke opgaven lettere for Kommissionen, da de gør det nødvendigt at foretage kontrolundersøgelser. Det gælder så meget mere, når forbeholdene vedrører spørgsmål såsom overtrædelsens varighed, salgskvoter, markedsopdelinger eller udveksling af oplysninger.

(jf. præmis 716 og 717)

30. Kommissionens interne dokumenter vedrørende en procedure for anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler må ikke bringes til sagsøgernes kundskab under en sag ved Fællesskabets retsinstanser, medmindre ganske særlige omstændigheder i sagen gør det nødvendigt, hvilket det påhviler sagsøgerne at tilvejebringe seriøse indicier for.

(jf. præmis 736)

RETTENS DOM (Femte Afdeling)

26. april 2007 ( )

»Konkurrence – karteller − markedet for karbonfrit papir – retningslinjer for beregning af bøder – overtrædelsens varighed – overtrædelsens grovhed – forhøjelse i afskrækkende øjemed – skærpende omstændigheder – formildende omstændigheder – samarbejdsmeddelelsen«

I de forenede sager T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 og T-136/02,

Bolloré SA, Puteaux (Frankrig), ved advokaterne R. Saint-Esteben og H. Calvet,

sagsøger i sag T-109/02,

Arjo Wiggins Appleton Ltd, Basingstoke (Det Forenede Kongerige), ved advokat F. Brunet, solicitor J. Temple Lang og barrister J. Grierson,

sagsøger i sag T-118/02,

støttet af:

Kongeriget Belgien, ved A. Snoecx og M. Wimmer, som befuldmægtigede,

intervenient i sag T-118/02,

Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld GmbH, tidligere Stora Carbonless Paper GmbH, Bielefeld (Tyskland), ved advokat I. van Bael og solicitor A. Kmiecik,

sagsøger i sag T-122/02,

Papierfabrik August Köhler AG, Oberkirch (Tyskland), ved advokaterne I. Brinker og S. Hirsbrunner,

sagsøger i sag T-125/02,

M‑real Zanders GmbH, tidligere Zanders Feinpapiere AG, Bergisch Gladbach (Tyskland), ved advokaterne J. Burrichter og M. Wirtz,

sagsøger i sag T-126/02,

Papeteries Mougeot SA, Laval‑sur‑Vologne (Frankrig), først ved advokaterne G. Barsi, J. Baumgartner og J.‑P. Hordies, og derefter ved advokaterne G. Barsi og J. Baumgartner,

sagsøger i sag T-128/02,

Torraspapel, SA, Barcelona (Spanien), ved advokaterne O. Brouwer, F. Cantos og C. Schillemans,

sagsøger i sag T-129/02,

Distribuidora Vizcaína de Papeles, SL, Derio (Spanien), ved advokaterne E. Pérez Medrano og I. Delgado González,

sagsøger i sag T-132/02,

Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga, SA, Hernani (Spanien), ved advokat I. Quintana Aguirre,

sagsøger i sag T-136/02,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, i sagerne T-109/02 og T-128/02 ved W. Mölls og F. Castillo de la Torre, som befuldmægtigede, bistået af advokat N. Coutrelis, i sagerne T-118/02 og T-129/02 ved W. Mölls og A. Whelan, som befuldmægtigede, bistået af advokat M. van der Woude, i sag T-122/02 først ved R. Wainwright og W. Mölls og derefter ved R. Wainwright og A. Whelan, som befuldmægtigede, i sagerne T-125/02 og T-126/02 ved W. Mölls og F. Castillo de la Torre, bistået af advokat H.-J. Freund, i sagerne T-132/02 og T-136/02 ved W. Mölls og F. Castillo de la Torre, bistået af advokaterne J. Rivas Andrés og J. Gutiérrez Gisbert,

sagsøgt,

hvori der er nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2004/337/EF af 20. december 2001 om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E-1/36.212 − Karbonfrit papir) (EFT 2004 L 115, s. 1), subsidiært nedsættelse af den bøde, der blev pålagt sagsøgerne ved beslutningen,

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

(Femte Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, M. Vilaras, og dommerne F. Dehousse og D. Sváby,

justitssekretær: fuldmægtig J. Palacio González,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmøderne den 2. juni 2005 (i sagerne T-132/02 og T-136/02), den 7. juni 2005 (i sagerne T-109/02 og T-128/02), den 14. juni 2005 (i sag T-122/02), den 16. juni 2005 (i sagerne T-118/02 og T-129/02) og den 21. juni 2005 (i sagerne T-125/02 og T-126/02),

afsagt følgende

Dom

Faktiske omstændigheder

1 I efteråret 1996 tilsendte papirkoncernen Sappi, hvis moderselskab er Sappi Ltd, Kommissionen en række oplysninger og dokumenter, som gav denne anledning til at nære mistanke om, at der bestod eller tidligere havde bestået et hemmeligt kartel om prisfastsættelse inden for sektoren for karbonfrit papir. Sappi var aktiv på dette marked som producent.

2 På foranledning af Sappis oplysninger foretog Kommissionen en række kontrolundersøgelser hos visse producenter af karbonfrit papir i henhold til artikel 14, stk. 2 og 3, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler [81] og [82] (EFT 1959-1962, s. 81). Der blev således i medfør af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 foretaget kontrolundersøgelser den 18. og 19. februar 1997 hos Arjo Wiggins Belgium SA, hos Papeteries Mougeot SA (herefter »Mougeot«), hos Torraspapel, SA, hos Sarriopapel y Celulosa, SA (herefter »Sarrió«), og hos Grupo Torras, SA. Endvidere blev der i medfør af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 foretaget kontrolundersøgelser mellem juli og december 1997 hos Sappi, Arjo Wiggins Appleton plc (herefter »AWA«), Arjo Wiggins Europe Holdings Ltd, Arjo Wiggins SA og dettes datterselskab Guérimand SA, hos Mougeot, Torraspapel, Sarrió, Unipapel, Sociedade Comercial de Celulose e Papel Lda, Stora Carbonless Paper GmbH (herefter »Stora«; tidligere Stora‑Feldmühle AG) og hos Papierfabrik August Köhler AG (herefter »Köhler«).

3 Endvidere fremsatte Kommissionen i 1999 i medfør af artikel 11 i forordning nr. 17 en række begæringer om oplysninger over for AWA, Mougeot, Torraspapel, Cartiere Sottrici Binda SpA (herefter »Binda«), Carrs Paper Ltd (herefter »Carrs«), Distribuidora Vizcaína de Papeles, SL (herefter »Divipa«), Ekman Iberica, SA (herefter »Ekman«), Papelera Guipuzcoana de Zicuñaga, SA (herefter »Zicuñaga«), Köhler, Stora, Zanders Feinpapier AG (herefter »Zanders«) og Copigraph SA. I begæringerne blev de pågældende virksomheder opfordret til at afgive oplysninger vedrørende deres meddelelser om prisforhøjelser, salgsmængder, kunder, omsætning og møder med konkurrenter.

4 I besvarelsen af begæringen om oplysninger erkendte AWA, Stora og Copigraph, at de havde deltaget i multilaterale kartelmøder mellem producenter af selvkopierende papir. De tilsendte Kommissionen forskellige dokumenter og oplysninger.

5 Mougeot tog kontakt med Kommissionen den 14. april 1999 og erklærede at være indstillet på at samarbejde i undersøgelsen i medfør af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EFT 1996 C 207, s. 4, herefter»samarbejdsmeddelelsen«). Mougeot erkendte, at der fandtes et kartel med det formål at fastsætte priser på selvkopierende papir, og tilsendte Kommissionen oplysninger om kartellets struktur, navnlig de forskellige møder, som selskabets repræsentanter havde deltaget i.

6 Den 26. juli 2000 indledte Kommissionen proceduren i den foreliggende sag og vedtog en meddelelse om klagepunkter, som det tilsendte 17 virksomheder, herunder AWA, Bolloré SA og dettes datterselskab Copigraph, Carrs, Zicuñaga, Divipa, Mitsubishi HiTech Paper Bielefeld GmbH (herefter »MHTP«), tidligere Stora, Mougeot, Köhler, Sappi, Torraspapel og Zanders. Selskaberne fik aktindsigt i Kommissionens undersøgelsesmateriale i form af en kopi på cd-rom, som de fik tilsendt den 1. august 2000.

7 Alle de selskaber, som fik tilsendt meddelelsen af klagepunkter, bortset fra Binda, International Paper og Mitsubishi Paper Mills Ltd, afgav skriftlige bemærkninger som svar på Kommissionens klagepunkter.

8 Der blev foretaget afhøringer den 8. og 9. marts 2001.

9 Efter indhentning af udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål og efter at have fået forelagt den endelige rapport fra høringskonsulenten vedtog Kommissionen den 20. december 2001 beslutning 2004/337/EF om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Samarbejdsområde (EØS) (sag COMP/E-1/36.212 – Karbonfrit papir) (EFT 2004 L 115, s. 1, herefter »beslutningen«).

10 I beslutningens artikel 1, stk. 1, fastslår Kommissionen, at 11 virksomheder har overtrådt artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved at deltage i et kompleks af aftaler og samordnet praksis inden for sektoren for karbonfrit papir.

11 I beslutningens artikel 1, stk. 2, fastslår Kommissionen, at AWA, Bolloré, MHTP, Köhler, Sappi, Torraspapel og Zanders har deltaget i overtrædelsen fra januar 1992 til september 1995, Carrs fra januar 1993 til september 1995, Divipa fra marts 1992 til januar 1995, Zicuñaga fra oktober 1993 til januar 1995 og Mougeot fra maj 1992 til september 1995.

12 Ved beslutningens artikel 2 pålægges de i artikel 1 nævnte virksomheder at bringe den i samme artikel nævnte overtrædelse til ophør, hvis de ikke allerede har gjort det, og i forbindelse med deres virksomhed inden for karbonfrit papir at afholde sig fra aftaler eller samordnet praksis, der har samme eller tilsvarende formål eller virkninger som overtrædelsen.

13 Ifølge beslutningens artikel 3, stk. 1, pålægges virksomhederne følgende bøder:

– AWA: 184,27 mio. EUR

– Bolloré: 22,68 mio. EUR

– Carrs: 1,57 mio. EUR

– Divipa: 1,75 mio. EUR

– MHTP: 21,24 mio. EUR

– Zicuñaga: 1,54 mio. EUR

– Mougeot: 3,64 mio. EUR

– Köhler: 33,07 mio. EUR

– Sappi Ltd: 0 EUR

– Torraspapel: 14,17 mio. EUR

– Zanders: 29,76 mio. EUR.

14 Ifølge beslutningens artikel 3, stk. 2, skal bøderne indbetales inden tre måneder efter meddelelsen af beslutningen. Ifølge beslutningens artikel 3, stk. 3, påløber der efter denne periodes udløb automatisk renter til den sats, som Den Europæiske Centralbank anvender ved sine vigtigste refinansieringstransaktioner pr. 1. december 2001, plus 3,5 procentpoint, dvs. 6,77%.

15 De 11 virksomheder, som er nævnt i beslutningens artikel 1 og 2, er adressater for beslutningen.

16 Det fremgår af beslutningen (betragtning 77), at karteldeltagerne vedtog en overordnet konkurrencebegrænsende plan, der hovedsageligt tog sigte på at forbedre deltagernes rentabilitet gennem kollektive prisforhøjelser. Ifølge beslutningen var det inden for rammerne af denne overordnede plan hovedformålet med kartellet at aftale prisforhøjelser og fastsætte en tidsplan for deres gennemførelse.

17 Med henblik herpå blev der afholdt møder på forskellige niveauer, nemlig generelt, nationalt eller regionalt. Ifølge beslutningens betragtning 89 blev de generelle kartelmøder efterfulgt af en række nationale eller regionale kartelmøder med det formål at sikre, at de prisforhøjelser, der var blevet vedtaget på de generelle kartelmøder, blev gennemført på de enkelte markeder. Under disse møder udvekslede deltagerne detaljerede, individuelle oplysninger om deres priser og salgsmængder (betragtning 97). På nogle nationale kartelmøder blev der fordelt salgskvoter og fastsat markedsandele for de enkelte deltagere for at sikre, at de aftalte prisforhøjelser blev gennemført (betragtning 81).

18 Ifølge Kommissionen havde alle de største virksomheder inden for EØS deltaget i kartelarrangementerne, som blev planlagt, styret og befordret på højt niveau i de enkelte deltagende virksomheder. Gennemførelsen af denne type kartel førte automatisk til betydelige konkurrencefordrejninger (betragtning 377). Kommissionen fandt i betragtning af den pågældende adfærd, dens konkrete indvirkning på markedet for karbonfrit papir og den omstændighed, at den omfattede hele fællesmarkedet, og, efter oprettelsen af EØS, hele EØS, at de virksomheder, beslutningen vedrørte, havde begået en meget alvorlig overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1 (betragtning 404).

19 Ved fastsættelsen af bødernes grundbeløb efter overtrædelsens grovhed opdelte Kommissionen de pågældende virksomheder i fem kategorier afhængig af deres relative betydning på det relevante marked (betragtning 406-409). For at sikre, at bøden havde en tilstrækkelig afskrækkende virkning, forhøjede Kommissionen derpå bødens grundbeløb med 100% for AWA, Bolloré og Sappi (betragtning 410-412). Endvidere tog Kommissionen ved fastsættelsen af bødernes grundbeløb hensyn til varigheden af den overtrædelse, der var begået af den enkelte virksomhed (betragtning 413-417).

20 Under hensyn til, at AWA var kartellets primus motor, forhøjede Kommissionen grundbeløbet for dennes bøde med 50%, idet dette forhold blev anset for en skærpende omstændighed (betragtning 418-424). Kommissionen fandt ikke, der forelå nogen formildende omstændigheder i sagen.

21 Kommissionen justerede de endelige beløb i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 (betragtning 434) og anvendte samarbejdsmeddelelsen, som indebar en nedsættelse af bøderne med 50% for Mougeot, 35% for AWA, 20% for »Bolloré (Copigraph)« og 10% for Carrs, MHTP og Zanders (betragtning 435-458).

Retsforhandlinger og parternes påstande

22 Ved individuelle stævninger indgivet til Rettens Justitskontor mellem den 11. og 18. april 2002 har Bolloré (sag T‑109/02), AWA (sag T-118/02), MHTP (sag T-122/02), Köhler (sag T-125/02), Zanders (sag T-126/02), Mougeot (sag T-128/02), Torraspapel (sag T-129/02), Divipa (sag T-132/02) og Zicuñaga (sag T-136/02) anlagt de foreliggende sager.

23 Bolloré har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningens artikel 1, 2 og 3 annulleres, i det omfang de vedrører Bolloré.

– Subsidiært nedsættes den bøde, der er pålagt Bolloré ved beslutningens artikel 3, væsentligt.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

24 AWA har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningen annulleres, subsidiært nedsættes den bøde, AWA er pålagt, væsentligt.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

– Retten anordner de øvrige foranstaltninger, som den finder hensigtsmæssige.

25 Kongeriget Belgien, som er indtrådt i sagen til støtte for AWA’s påstande, har nedlagt påstand om, at den bøde, som er pålagt AWA, nedsættes væsentligt.

26 MHTP har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningens artikel 1 annulleres, i det omfang det fastslås heri, at MHTP har deltaget i en overtrædelse før den 1. januar 1993.

– Den bøde, som er pålagt MHTP, nedsættes væsentligt.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

27 Köhler har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningen annulleres.

– Subsidiært nedsættes den bøde, som er pålagt Köhler ved beslutningens artikel 3.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

28 Zanders har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningens artikel 3 annulleres, i det omfang der herved pålægges Zanders en bøde på 29,76 mio. EUR.

– Subsidiært nedsættes bøden.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

29 Mougeot har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningen annulleres.

– Subsidiært nedsættes den af Kommissionen pålagte bøde væsentligt.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

30 Torraspapel har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningens artikel 1 annulleres, i det omfang det fastslås heri, at Torraspapel har overtrådt artikel 81, stk. 1, EF mellem den 1. januar 1992 og september måned 1993, og bøden nedsættes som følge heraf.

– Den bøde, der er pålagt Torraspapel ved beslutningens artikel 3, nedsættes væsentligt.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, inklusive omkostninger og renter i forbindelse med stillelse af en bankgaranti eller den hele eller delvise betaling af bøden.

31 Divipa har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningen annulleres, i det omfang det fastslås heri, at Divipa dels har deltaget i et kartel vedrørende det spanske marked, dels i et kartel, som dækker hele EØS-markedet, og subsidiært nedsættes den bøde, Divipa er pålagt ved beslutningen.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

32 Zicuñaga har nedlagt følgende påstande:

– Beslutningens artikel 1, 3 og 4 annulleres, i det omfang de vedrører Zicuñaga.

– Subsidiært nedsættes den bøde, som Kommissionen har pålagt Zicuñaga, på følgende måde:

– Forhøjelsen af bøden på 10% annulleres, da Zicuñagas medvirken i overtrædelsen strakte sig over mindre end et år.

– Bødens grundbeløb nedsættes væsentligt, mindst med 60%, på grund af formildende omstændigheder.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

33 I hver af sagerne har Kommissionen nedlagt påstand om frifindelse og om, at sagsøgerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

34 Retten har stillet skriftlige spørgsmål i sagerne T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-128/02, T-132/02 og T-136/02, som parterne har besvaret inden for den fastsatte frist.

35 Ved skrivelse dateret den 14. juni 2005, som også indeholder bemærkninger vedrørende retsmøderapporten, har sagsøgeren i sag T-126/02 givet Retten meddelelse om, at selskabet har ændret navn og vedtægter. Selskabets navn, som tidligere var Zanders Feinpapiere AG, er nu M-real Zanders GmbH (herefter fortsat »Zanders«).

36 Parterne har afgivet særskilte mundtlige indlæg og besvaret Rettens spørgsmål i retsmøderne den 2., 7., 14., 16. og 21. juni 2005.

37 Retten har i hver af de afholdte retsmøder opfordret parterne til at tilkendegive deres opfattelse vedrørende en eventuel forening af sagerne med henblik på dommens afsigelse. Da parterne ikke har rejst nogen indvendinger herimod, finder Retten, at de foreliggende sager i overensstemmelse med procesreglementets artikel 50 bør forenes med henblik på dommens afsigelse.

Retlige bemærkninger

38 Sagsøgerne har med deres påstande enten rejst krav om annullation af den anfægtede beslutning og/eller ophævelse eller nedsættelse af bøden.

I – Anbringenderne om annullation af beslutningen

39 Sagsøgernes påstande om annullation vedrører enten hele beslutningen eller nogle af de bestemmelser heri, som angår de pågældende sagsøgere. Disse påstande om annullation er baseret på en række formelle anbringender vedrørende afviklingen af den administrative procedure og en række anbringender vedrørende realiteten, som angår Kommissionens konstateringer og vurderinger af visse virksomheders medvirken i overtrædelsen.

A – Anbringenderne om afviklingen af den administrative procedure

1. Første anbringende om tilsidesættelse af retten til at blive hørt som følge af, at Kommissionen under den administrative procedure afviste at gøre sagsøgerne bekendt med dokumenter, som Kommissionen betegnede som fortrolige

a) Parternes argumenter

40 Zicuñaga har gjort gældende, at fuld aktindsigt i undersøgelsesmaterialet såvel ifølge retslitteraturen som artikel 19 i forordning nr. 17 udgør en processuel garanti, som skal sikre den faktiske udøvelse af retten til forsvar, navnlig retten til at blive hørt. Denne garanti skal give den berørte part mulighed for ikke blot at anfægte de dokumenter, som Kommissionen påberåber sig til dennes ugunst, men også at få adgang til dokumenter, der er til gunst for den pågældende, og som kan støtte dennes forsvar.

41 Hvad angår fortrolige dokumenter må Kommissionen ganske vist afveje hensynet til den pågældende virksomheds berettigede krav om fortrolighed, på den ene side, over for kontradiktionsprincippet, på den anden side. Kommissionen er dog ikke berettiget til at støtte den endelige beslutning på dokumenter, som den sigtede part ikke har haft lejlighed til at udtale sig om. Kommissionens afslag på at tilsende en part et dokument under den administrative procedure er i strid med retten til forsvar, når der er mulighed for, at den administrative procedure kunne have fået et andet udfald, såfremt parten var blevet gjort bekendt med dokumentet. Det er derfor i strid med Zicuñagas ret til forsvar, at selskabet ikke er blevet gjort bekendt med dokumenter, som Kommissionen har betegnet som fortrolige.

42 Kommissionen har gjort gældende, at den har tilgodeset alle de nødvendige garantier i forbindelse med sin undersøgelse og ikke tilsidesat nogen retsgrundsætninger. Zicuñagas argumentation må afvises, i det omfang sagsøgeren ikke har præciseret, hvilke dokumenter Kommissionen har anvendt til ugunst for selskabet.

b) Rettens bemærkninger

43 Indledningsvis bemærkes, at Zicuñagas argumentation er tvetydig. Den måde, det pågældende anbringende betegnes på i overskriften (»Tilsidesættelse af retten til at blive hørt. Dokumenter, som er anvendt til ugunst, ikke fremlagt«), giver grund til at tro, at sagsøgeren kun anfægter den omstændighed, at Kommissionen under den administrative procedure har undladt at gøre selskabet bekendt med dokumenter, der er anvendt i beslutningen til ugunst for dette. Det fremgår dog af andre passager i stævningen, at sagsøgeren også anfægter, at Kommissionen under den administrative procedure har undladt at gøre selskabet bekendt med dokumenter, som kan tænkes at indeholde elementer, der er til gunst for dette.

44 Hvad angår Zicuñagas kritik om, at Kommissionen under den administrative procedure har undladt at tilsende sagsøgeren dokumenter, som angiveligt anvendes til beslutningen til ugunst for selskabet, skal det fremhæves, som anført af Kommissionen i dennes skriftlige indlæg, at Zicuñaga ikke har nævnt nogen af disse dokumenter. Da påstanden herom ikke har nogen støtte, kan den ikke tages til følge.

45 Hvad angår Zicuñagas kritik om, at Kommissionen under den administrative procedure har nægtet sagsøgeren aktindsigt i dokumenter, som angiveligt kan være til gunst for sagsøgeren og dermed støtte selskabets forsvar, bemærkes, at Kommissionen er forpligtet til af hensyn til de pågældende virksomheders mulighed for at forsvare sig effektivt mod de klagepunkter, der gøres gældende imod dem i meddelelsen af klagepunkter, at give dem aktindsigt i hele undersøgelsesmaterialet, med undtagelse af dokumenter vedrørende andre virksomheders forretningshemmeligheder eller andre fortrolige oplysninger og Kommissionens interne dokumenter (Rettens dom af 20.3.2002, sag T-23/99, LR af 1998 mod Kommissionen, Sml. II, s. 1705, præmis 170 og den deri nævnte retspraksis).

46 Endvidere skal retten for virksomheder og sammenslutninger af virksomheder til beskyttelse af deres forretningshemmeligheder afvejes over for hensynet til aktindsigt i alle sagens akter. Hvis Kommissionen derfor er af den opfattelse, at visse af dokumenterne i dens undersøgelsesmateriale indeholder forretningshemmeligheder eller andre fortrolige oplysninger, er den forpligtet til at udarbejde ikke-fortrolige versioner af disse dokumenter eller lade de virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder, som disse dokumenter hidrører fra, udarbejde sådanne versioner. Hvis det er vanskeligt at udarbejde ikke-fortrolige versioner af alle dokumenterne, er Kommissionen forpligtet til at tilsende de berørte parter en tilstrækkelig præcis liste over de dokumenter, som rejser problemer, så de har mulighed for at vurdere, om det har noget formål at begære aktindsigt i bestemte dokumenter (jf. i denne retning Rettens dom af 29.6.1995, sag T-30/91, Solvay mod Kommissionen, Sml. II, s. 1775, præmis 88-94).

47 Det fremgår i den foreliggende sag af Zicuñagas skriftlige indlæg, at selskabet navnlig har kritiseret, at Kommissionen har nægtet det aktindsigt i de detaljerede oplysninger, som er nævnt i beslutningens betragtning 288, vedrørende flere af de sigtede virksomheders, herunder Zicuñagas, afsætning pr. land inden for EØS i kartellets referenceperiode. Ifølge Zicuñaga indeholder disse oplysninger formentlig elementer, hvormed selskabet havde kunnet godtgøre, at det ikke samordnede sin prispolitik med de europæiske producenter af karbonfrit papir.

48 Hvad dette spørgsmål angår fremgår det af den liste over dokumenter, som indgår i akterne i sag T-136/02, og som Kommissionen har fremlagt som svar på et spørgsmål fra Retten, at Kommissionen under den administrative procedure tilsendte parterne en ikke-fortrolig version af dokumenterne med de oplysninger, som er nævnt i betragtning 288, når disse dokumenter var klassificeret som fortrolige. Zicuñaga havde hermed mulighed for at vurdere hensigtsmæssigheden af at begære aktindsigt i specifikke dokumenter.

49 I denne forbindelse skal bemærkes, at Kommissionen under en procedure med henblik på at fastslå en overtrædelse af artikel 81 EF ikke er forpligtet til på eget initiativ at give de berørte parter adgang til dokumenter, som ikke findes i dens undersøgelsesmateriale, og som den ikke agter at anvende til ugunst for dem i den endelige beslutning. En sagsøger, som under den administrative procedure får kendskab til, at Kommissionen er i besiddelse af dokumenter, som vedkommende eventuelt kan anvende til sit forsvar, skal over for Kommissionen fremsætte en udtrykkelig anmodning om aktindsigt i disse dokumenter. Fremsættes der ikke en sådan anmodning under den administrative procedure, fortaber parten sine rettigheder på dette punkt hvad angår et annullationssøgsmål, som senere måtte blive anlagt til prøvelse af den endelige beslutning (Rettens dom af 15.3.2000, forenede sager T-25/95, T-26/95, T-30/95 – T-32/95, T-34/95 – T-39/95, T-42/95 – T-46/95, T-48/95, T-50/95 – T-65/95, T-68/95 – T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 og T-104/95, Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 491, herefter »cementdommen«, præmis 383).

50 Zicuñaga har imidlertid ikke under den administrative procedure udtrykkeligt anmodet om aktindsigt i den fortrolige version af de pågældende oplysninger. Zicuñaga har i sit svar på Rettens spørgsmål omtalt en skriftlig anmodning om aktindsigt i disse oplysninger og fremlagt den skrivelse, hvorved Kommissionen afslog denne anmodning, men sagsøgerens anmodning er dateret den 3. april 2002 og blev derfor indgivet efter afslutningen af den administrative procedure og vedtagelsen af beslutningen. Den omstændighed, at Zicuñaga ikke har indgivet anmodningen herom under den administrative procedure, indebærer derfor, at sagsøgeren fortaber sine rettigheder i forbindelse med annullationssøgsmålet.

51 Zicuñagas anbringende kan derfor ikke tages til følge.

2. Andet anbringende om tilsidesættelse af retten til aktindsigt på grund af Kommissionens undladelse af at meddele dokumenter, der ikke var omfattet af det undersøgelsesmateriale, som blev meddelt på cd-rom

a) Parternes argumenter

52 Köhler har kritiseret Kommissionen for ikke at have givet selskabet aktindsigt i visse dokumenter, som ikke indgik i det undersøgelsesmateriale, som blev meddelt adressaterne for klagepunktsmeddelelsen den 1. august 2000 på en cd-rom. Selskabet sigter herved navnlig til de øvrige adressaters svar på klagepunktsmeddelelsen og til bilagene til disse svar, navnlig til den ekspertrapport, som er nævnt i beslutningens fodnote 365, og som AWA tilsendte Kommissionen. Köhler anfører, at de mange henvisninger i beslutningen til svarene på klagepunktsmeddelelsen viser, at Kommissionen baserede sig på disse svar ved sin undersøgelse af de faktiske omstændigheder og beregningen af bøderne. Også Mougeots svar på klagepunktsmeddelelsen viser, at undersøgelsesmaterialet indeholdt andre oplysninger, som kunne have støttet Köhlers forsvar.

53 Heroverfor har Kommissionen gjort gældende, at den ganske vist kun kan basere sig på faktiske omstændigheder, som de pågældende virksomheder har haft lejlighed til at afgive forklaring om, men at svarene på klagepunktsmeddelelsen ikke indgår i det undersøgelsesmateriale, som der skal gives aktindsigt i. Den administrative procedure må anses for afsluttet ved modtagelsen af disse svar og kan ikke fortsættes i det uendelige, fordi hver enkelt virksomhed ønsker at tage stilling til de øvrige virksomheders bemærkninger. Köhler har ikke fremført nogen forhold til ugunst for denne, på grundlag af hvilke Kommissionen rejste et klagepunkt over for selskabet, uden at det havde mulighed for at tage stilling dertil.

b) Rettens bemærkninger

54 Köhlers argumentation kan forstås på to måder. For det første, at visse dokumenter, som ikke er indeholdt i det undersøgelsesmateriale, selskabet har fået aktindsigt i, er blevet anvendt af Kommissionen i beslutningen til ugunst for selskabet, uden at det har fået aktindsigt deri under den administrative procedure og mulighed for at udtale sig derom. For det andet, at Kommissionen ikke har meddelt Köhler dokumenter, som ikke er indeholdt i det undersøgelsesmateriale, selskabet har fået aktindsigt i, og som kunne tænkes at indeholde forhold til gunst for selskabet. Disse to punkter skal behandles hver for sig.

55 Hvad for det første angår undladelsen af at give meddelelse om forhold, der angiveligt er til ugunst for Köhler, og som ikke er indeholdt i det undersøgelsesmateriale, selskabet fik aktindsigt i, bemærkes indledningsvis, at et dokument kun kan anses for belastende materiale for sagsøgeren, såfremt Kommissionen har anvendt det med henblik på at fastslå en overtrædelse, som sagsøgeren angiveligt deltog i (cementdommen, præmis 284).

56 Dokumenter, som ikke er meddelt de berørte parter under den administrative procedure, udgør ikke bevismidler, som kan gøres gældende mod de pågældende (jf. i denne retning Domstolens dom af 3.7.1991, sag C‑62/86, AKZO mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, præmis 21, Rettens domme af 10.3.1992, sag T-11/89, Shell mod Kommissionen, Sml. II, s. 757, præmis 55 og 56, og sag T-13/89, ICI mod Kommissionen, Sml. II, s. 1021, præmis 34 og 35). Hvis det viser sig, at Kommissionen i den anfægtede beslutning har baseret sig på dokumenter, som ikke er indeholdt i undersøgelsesmaterialet og ikke meddelt sagsøgerne, kan sådanne dokumenter ikke anvendes som beviser (cementdommen, præmis 382; se endvidere i samme retning Domstolens dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 3151, præmis 24-30, dommen i sagen Solvay mod Kommissionen, som er nævnt ovenfor i præmis 46, jf. dommens præmis 57, og dommen i sagen ICI mod Kommissionen, præmis 36).

57 Hvis Kommissionen har til hensigt under en procedure vedrørende anvendelsen af artikel 81, stk. 1, EF at basere sig på en passage i et svar på en klagepunktsmeddelelse eller på et dokument, som er bilagt et sådant svar, som bevis for, at konkurrencereglerne er tilsidesat, skal de øvrige parter, som er impliceret i proceduren, derfor have mulighed for at udtale sig om det pågældende beviselement (jf. i denne retning dommen i sagen AKZO mod Kommissionen, som er nævnt ovenfor i præmis 56, præmis 21, dommen i sagen Shell mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 56, præmis 55, og dommen i sagen ICI mod Kommissionen, som ligeledes er nævnt ovenfor i præmis 56, præmis 34).

58 I den foreliggende sag har sagsøgeren generelt anført i stævningen, »at der på grund af de talrige henvisninger i fodnoterne ikke kan være tvivl om, at Kommissionen har anvendt bemærkningerne fra de øvrige parter i proceduren til støtte såvel for dens fremstilling af sagens faktiske omstændigheder som beregningen af bødens størrelse«. Det er imidlertid ikke på grundlag af en så generel udtalelse muligt at afgøre, hvilke dokumenter der konkret måtte være anvendt som bevismidler mod Köhler i beslutningen. I øvrigt har Köhler erkendt under den mundtlige forhandling, at der ikke fandtes nogen dokumenter til ugunst for selskabet, som det ikke var blevet gjort bekendt med.

59 Hvad for det andet angår undladelsen af at give meddelelse om elementer, der angiveligt er til ugunst for Köhler, og som ikke er indeholdt i det undersøgelsesmateriale, selskabet fik aktindsigt i, fremgår det, at Köhler sigter til de øvrige virksomheders svar på klagepunktsmeddelelsen og bilagene hertil. Köhler har imidlertid ikke godtgjort udtrykkeligt at have anmodet Kommissionen om at få meddelt disse elementer og har endog erkendt under den mundtlige forhandling, at selskabet ikke har fremsat nogen anmodning om aktindsigt i disse dokumenter. Köhler er derfor afskåret fra at anfægte den omstændighed ved Retten, at selskabet ikke har fået aktindsigt i de pågældende dokumenter (jf. i denne retning cementdommen, præmis 383; se endvidere ovenfor, præmis 49).

60 Desuden har Köhler ikke godtgjort, at selskabet, hvis det havde fået aktindsigt i de øvrige virksomheders svar på klagepunktsmeddelelsen og bilagene hertil, havde fået argumenter på hånden, der kunne have påvirket afgørelsens resultat (jf. i denne retning Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers mod Kommissionen, Sml. s. 2229, præmis 26, og Rettens dom af 27.11.1990, sag T‑7/90, Kobor mod Kommissionen, Sml. II, s. 721, præmis 30).

61 Hvad for det første angår den ekspertrapport, der er indeholdt i bilaget til AWA’s svar på klagepunktsmeddelelsen – i det omfang Köhlers henvisning til denne rapport sigter til identificering af et dokument, som ikke er indeholdt i det undersøgelsesmateriale, selskabet har fået aktindsigt i, og som kunne have været til støtte for dets forsvar – fremgår det af beslutningen (betragtning 390, 392 og 396), at Kommissionen udtrykkeligt har tilbagevist de argumenter, AWA fremførte under den administrative procedure på grundlag af denne rapport, om, at overtrædelsen ikke have nogen konkret virkning på markedet. Der kan derfor ikke gives Köhler medhold i argumentet om, at det var til skade for selskabets forsvar, at det ikke blev gjort bekendt med denne rapport under den administrative procedure.

62 Hvad dernæst angår Mougeots svar på klagepunktsmeddelelsen har Köhler gjort gældende i replikken, at det fremgår af dette svar, at sagsakterne øjensynligt indeholdt oplysninger til nytte for selskabets forsvar. Det henviser i den forbindelse til den passage af nævnte svar, som er citeret i beslutningens betragtning 293, og hvori Mougeot bestrider sin tidligere udtalelse over for Kommissionen og hævder, at »klagepunktsmeddelelsen ikke beviser, at AEMCP-møderne [Association of European Manufacturers of Carbonless Paper] skulle have dannet ramme om hemmelige ordninger, inden foreningen blev omstruktureret i september 1993«. Kommissionen har imidlertid udtrykkeligt tilbagevist dette argument i beslutningens betragtning 295, hvori den anfører, at det godtgøres af Sappis, Mougeots og AWA’s udtalelser, når disse sammenholdes indbyrdes, at der blev holdt generelle kartelmøder i hvert fald fra 1992 og frem. Endvidere anfører Kommissionen under henvisning til beslutningens betragtning 112 og 113, at materialet fra Sappi bekræfter, at der før september 1993 også fandt et hemmeligt samarbejde sted på AEMCP-møderne eller på møder, der blev afholdt i forbindelse hermed. Den af Köhler nævnte passage i Mougeots svar på klagepunktsmeddelelsen beviser derfor ikke, som selskabet hævder, at det havde haft mulighed for på grundlag af svarene på klagepunktsmeddelelsen og bilagene hertil at udvikle argumenter, der kunne have ført til et andet resultat under den administrative procedure.

63 På grundlag af samtlige de anførte betragtninger kan det foreliggende anbringende ikke tages til følge.

3. Det tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar og kontradiktionsprincippet som følge af manglende overensstemmelse mellem klagepunktsmeddelelsen og beslutningen

a) Parternes argumenter

64 Bolloré har i klagepunktsmeddelelsen gjort gældende, at Kommissionens eneste grundlag for at fastslå virksomhedens medvirken i overtrædelsen var, at denne som moderselskab var ansvarlig for datterselskabet Copigraphs adfærd. Beslutningen indeholder imidlertid et nyt klagepunkt i forhold til Bolloré, som baseres på, at selskabet i kraft af sin egen adfærd har deltaget selvstændigt i kartellet. Bolloré anfører, at Kommissionen har tilsidesat selskabets ret til forsvar ved ikke at give det mulighed for at tage stilling til dette klagepunkt under den administrative procedure.

65 Kommissionen bestrider, at Bolloré i beslutningen er blevet anset for at være selvstændigt impliceret i overtrædelsen. Når sagsøgeren tilregnes datterselskabets adfærd, er begrundelsen, at sagsøgeren og datterselskabet tilhører samme virksomhed. Der kan derfor kun gives sagsøgeren medhold i anbringendet, såfremt det godtgøres, at sagsøgerens begrundelse for at tilregne denne overtrædelsen ikke fremgår af klagepunktsmeddelelsen, eller at Kommissionen i beslutningen baserede sin vurdering på omstændigheder, som Bolloré ikke fik lejlighed til at udtale sig om under den administrative procedure. Dette er imidlertid ikke tilfældet efter Kommissionens opfattelse.

b) Rettens bemærkninger

66 Hvad angår dette anbringende bemærkes, at iagttagelsen af retten til kontradiktion, der er et grundlæggende princip i fællesskabsretten, som skal overholdes under alle omstændigheder, navnlig under procedurer, der kan føre til pålæggelse af sanktioner, selv om der er tale om en administrativ procedure, forudsætter, at den pågældende virksomhed får mulighed for at tage stilling til rigtigheden og relevansen af det faktum, de klagepunkter og de omstændigheder, som er gjort gældende af Kommissionen (Rettens dom af 16.12.2003, forenede sager T-5/00 og T-6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie mod Kommissionen, Sml. II, s. 5761, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).

67 Ifølge retspraksis skal meddelelsen af klagepunkter, selv om den er kortfattet, være tilstrækkelig klart formuleret til, at parterne kan forstå, hvilken adfærd Kommissionen lægger dem til last. Kun såfremt dette er tilfældet, kan meddelelsen af klagepunkter opfylde sin funktion i henhold til fællesskabsreglerne, som er at give virksomhederne og sammenslutninger af virksomhederne alle de oplysninger, der er nødvendige, for at de kan forsvare sig effektivt, inden Kommissionen vedtager en endelig beslutning (Domstolens dom af 31.3.1993, forenede sager C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 og C-125/85 – C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1307, præmis 42, og Rettens dom af 14.5.1998, sag T-352/94, Mo och Domsjö mod Kommissionen, Sml. II, s. 1989, præmis 63).

68 Endvidere skal vurderingen af, om kontradiktionsprincippet er tilsidesat under den administrative procedure, vurderes på grundlag af de klagepunkter, som Kommissionen har fremført i klagepunktsmeddelelsen og beslutningen (Rettens dom af 29.6.1995, sag T-36/91, ICI mod Kommissionen, Sml. II, s. 1847, præmis 70, og dommen i sagen Solvay mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 46, præmis 60). Konstateringen af, at kontradiktionsprincippet er tilsidesat, forudsætter derfor, at det klagepunkt, som virksomheden hævder ikke blev rejst i klagepunktsmeddelelsen, er gjort gældende af Kommissionen i den anfægtede beslutning.

69 Under hensyn til gældende retspraksis, som er omtalt i de tre foregående præmisser, skal det i den foreliggende sag først undersøges, på hvilket grundlag Kommissionen antog i beslutningen, at Bolloré var ansvarlig for overtrædelsen. De relevante oplysninger herom findes i beslutningens betragtning 353-356 (del II (Retlig vurdering), punkt 2.3 (Ansvaret for overtrædelsen) (2.3.2 Copigraph og Bolloré)).

70 Disse betragtninger lyder:

»(353) Copigraph SA var i hele overtrædelsesperioden et helejet datterselskab af [Bolloré] (tidligere betegnet Bolloré Technologies SA), og blev overtaget af AWA i november 1998. Copigraph indstillede sin virksomhed den 2. februar 2000 med virkning fra 30. december 2000. Bolloré fremfører, at det ikke kan holdes ansvarligt for Copigraphs adfærd, fordi Copigraph økonomisk set var fuldstændig uafhængigt. Ifølge Bolloré beror denne uafhængighed på følgende: Copigraphs og Bollorés ledelsesstrukturer var helt adskilte, Copigraph havde sin egen infrastruktur, og det førte en selvstændig forretningspolitik, fordi det dækkede næsten 35% af sit behov for råmaterialer ved køb hos virksomheder uden for Bolloré-koncernen, blandt andet en konkurrent.

(354) Copigraph hørte under Bollorés afdeling for specialpapir, og den daværende chef for denne afdeling, [V.], var samtidig Copigraphs administrerende direktør. Desuden havde Copigraphs daværende kommercielle direktør, [J.B.], også haft en stilling som salgsmedarbejder i Thonon-anlægget siden 1994. Derfor blev [Bolloré] nødvendigvis underrettet om sit datterselskabs deltagelse i kartellet.

(355) Der foreligger også beviser på, at moderselskabet Bolloré SA var direkte involveret i kartelaktiviteterne. Bolloré var medlem af AEMCP, hvis officielle møder også tjente som kartelmøder fra januar 1992 til september 1993. Bollorés repræsentant, nemlig chefen for afdelingen for specialpapir, [V.], deltog i disse kartelmøder sammen med Copigraphs kommercielle direktør. Chefen for Bollorés afdeling for specialpapir deltog også i kartelmødet om det franske marked den 1. oktober 1993. I alle de efterfølgende kartelmøder, hvor man kender navnet på Copigraphs repræsentanter, var det Copigraphs kommercielle direktør, der deltog. Alle disse møder fandt sted i 1994, og Copigraphs kommercielle direktør indtog som nævnt samtidig en stilling som salgsmedarbejder hos Bolloré.

(356) På denne baggrund konkluderer Kommissionen, at Bolloré bør holdes ansvarlig ikke blot for sin egen adfærd, men også for Copigraphs adfærd i forbindelse med kartellet i hele den pågældende periode.«

71 Det fremgår af dette uddrag af beslutningen, at Bolloré blev tilregnet overtrædelsen, fordi selskabet dels måtte anses for at være ansvarligt for datterselskabet Copigraphs deltagelse i kartellet, og der dels fandtes bevis for, at selskabet var direkte impliceret i kartellets virksomhed.

72 Bolloré bestrider ikke, at selskabet kunne udlede af klagepunktsmeddelelsen – og havde mulighed for at tage stilling dertil – at Kommissionen tilregnede selskabet overtrædelsen på grund af dets ansvar for Copigraphs deltagelse i kartellet som følge af, at det var 100% moderselskab for Copigraph på tidspunktet for overtrædelsen. Bollorés indsigelse angår den omstændighed, at det ikke var angivet i klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen havde til hensigt også at tilregne selskabet overtrædelsen, fordi det var direkte impliceret i kartellets virksomhed.

73 De relevante passager i klagepunktsmeddelelsen er indeholdt i punkt 240-245 og 248 (del II (Retlig vurdering), punkt B (Anvendelse af konkurrencereglerne) 8 (Ansvar for overtrædelsen)).

74 For det første bemærkes, at Kommissionen ikke i de nævnte punkter i klagepunktsmeddelelsen angav, at Bolloré var direkte impliceret i kartellet, i modsætning til de tilsvarende angivelser vedrørende de øvrige moderselskaber, som var nævnt i klagepunktsmeddelelsen – såsom AWA og Torraspapel – og som ifølge Kommissionen (således som den angav for AWA’s vedkommende) – havde »deltaget direkte og selvstændigt i det ulovlige kartel via afdelingen Arjo Wiggins Carbonless Paper Operation«, og for hvilke – således som den angav for Torraspapels vedkommende – der »også var bevis for, at moderselskabet var direkte impliceret i den hemmelige virksomhed«.

75 Endvidere fremgår det af klagepunktsmeddelelsens punkt 243, som Bolloré med rette har fremhævet, at Kommissionen foretog en sondring mellem følgende to typer af situationer:

»Hvad angår forholdet mellem moderselskaber og datterselskaber har Kommissionen tilsendt denne klagepunktsmeddelelse til moderselskabet, såfremt

– to eller flere af dets datterselskaber har deltaget i overtrædelsen

– datterselskabet har været impliceret i overtrædelsen.

I de øvrige tilfælde, hvor et datterselskab har deltaget, er klagepunktsmeddelelsen sendt såvel til datterselskabet som til moderselskabet.«

76 Hvad angår den koncern, som udgøres af Bolloré og Copigraph, blev klagepunktsmeddelelsen ikke blot tilsendt Bolloré, men også Copigraph, hvilket i betragtning af kriterierne i klagepunktsmeddelelsens punkt 243 kunne bekræfte Bolloré i den opfattelse, at Kommissionen ikke i klagepunktsmeddelelsen anså Bolloré, som var koncernens moderselskab, for at være direkte impliceret i overtrædelsen.

77 Det må derfor fastslås, at Kommissionen ifølge klagepunktsmeddelelsens ordlyd alene tilregnede Bolloré ansvaret for overtrædelsen som følge af, at dette selskab i kraft af at være moderselskab for koncernen – som på tidspunktet for overtrædelsen bestod af Bolloré og Copigraph, Bollorés helejede datterselskab – måtte anses for at være ansvarlig for Copigraphs retsstridige adfærd. Bolloré kunne ikke efter klagepunktsmeddelelsens ordlyd forudse, at Kommissionen, da den tilregnede Bolloré ansvaret for overtrædelsen, også ville lægge til grund, som det er gjort i beslutningen, at Bolloré var direkte impliceret i kartellets virksomhed.

78 Det tilføjes, at de omstændigheder, som Kommissionen har nævnt i beslutningens betragtning 355 til støtte for sin opfattelse om, at Bolloré var direkte impliceret i overtrædelsen – nemlig at Bolloré var medlem af AEMCP og var repræsenteret ved V. og J.B. i flere kartelmøder – ikke var nævnt i klagepunktsmeddelelsen. Selv om det i overensstemmelse med Kommissionens opfattelse antages, at det fremgik af klagepunktsmeddelelsens bilag, at Bolloré var medlem af AEMCP, må det konstateres, at Kommissionen i klagepunktsmeddelelsen kun nævnte Copigraph blandt medlemmerne af AEMCP og ikke på noget tidspunkt Bolloré. Endvidere var V. og J.B. konsekvent nævnt i klagepunktsmeddelelsen som Copigraphs og ikke Bollorés repræsentanter i kartelmøderne. Desuden nævnte Kommissionen intetsteds i klagepunktsmeddelelsen Bolloré blandt de virksomheder, som var repræsenteret ved kartelmøderne.

79 Bolloré kunne derfor hverken udlede klagepunktet om, at selskabet var direkte impliceret i overtrædelsen, af klagepunktsmeddelelsen, eller af de faktiske omstændigheder til støtte for dette klagepunkt, som Kommissionen lagde til grund i beslutningen, hvorfor Bolloré ikke, som det fremgår af selskabets svar på klagepunktsmeddelelsen, havde mulighed for at forsvare sig effektivt over for dette klagepunkt og disse faktiske omstændigheder under den administrative procedure.

80 Det skal dog fremhæves, at selv om beslutningen indeholder nye faktiske eller retlige påtalepunkter, som de berørte virksomheder ikke har haft lejlighed til at udtale sig om, kan denne mangel kun medføre, at beslutningen annulleres for så vidt angår dette punkt, hvis de pågældende påtalepunkter ikke underbygges af andet materiale, som lægges til grund i beslutningen, og hvorom de berørte virksomheder har haft lejlighed til at udtale sig (Rettens dom af 30.9.2003, forenede sager T-191/98 og T-212/98 – T-214/98, Atlantic Container Line m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 3275, præmis 196; se endvidere i samme retning Rettens dom af 28.2.2002, sag T-86/95, Compagnie générale maritime m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1011, præmis 447). I øvrigt kan en tilsidesættelse af Bollorés ret til kontradiktion kun berøre beslutningens gyldighed i forhold til denne, såfremt beslutningen alene var baseret på, at Bolloré var direkte impliceret i overtrædelsen (jf. i denne retning dommen i sagen Mo och Domsjö mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 67, præmis 74). I så fald ville Bolloré ikke kunne tilregnes ansvaret for overtrædelsen, da det nye klagepunkt, som i beslutningen støttes på, at Bolloré var direkte impliceret i kartellet, ikke kan tages til følge.

81 Hvis det derimod ved behandlingen af sagens realitet viser sig (jf. nedenfor, præmis 123-150), at Kommissionen med rette har anset Bolloré for at være ansvarlig for datterselskabet Copigraphs deltagelse i kartellet, kan Kommissionens fejlagtige opfattelse dog ikke bevirke, at beslutningen skal annulleres, fordi den ikke har haft nogen afgørende indflydelse på den konklusion, institutionen er nået til (jf. i denne retning Rettens dom af 14.5.2002, sag T-126/99, Graphischer Maschinenbau mod Kommissionen, Sml. II, s. 2427, præmis 49, og af 14.12.2005, sag T-209/01, Honeywell mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 49). Det fremgår af fast retspraksis, at såfremt visse begrundelser for en beslutning i sig selv kan retfærdiggøre beslutningen, vil eventuelle mangler ved andre af beslutningens begrundelser under alle omstændigheder ikke have nogen betydning for beslutningens konklusion (Rettens dom af 21.9.2005, sag T-87/05, EDP mod Kommissionen, Sml. II, s. 3745, præmis 144; se endvidere i denne retning Domstolens dom af 12.7.2001, forenede sager C-302/99 P og C-308/99 P, Kommissionen og Frankrig mod TF1, Sml. I, s. 5603, præmis 26-29).

4. Fjerde anbringende om tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet, retten til en retfærdig rettergang og formodningen for uskyld

a) Parternes argumenter

82 Zicuñaga har for det første gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat princippet om formodningen for uskyld ved at basere sin opfattelse om Zicuñagas deltagelse i kartellet på simple formodninger og indirekte erklæringer. Selskabet anfører, at den omstændighed, at der ikke er fastsat tilstrækkelig klare sanktioner for meddelelse af fejlagtige eller ufuldstændige oplysninger, kan tilskynde virksomheder til at give Kommissionen rekonstruerede eller fordrejede oplysninger for at drage fordel af at samarbejde med Kommissionen. I begyndelsen havde en virksomhed god mulighed for at formilde Kommissionen, såfremt den fremlagde afgørende beviser, men Kommissionen har sidenhen indtaget en mere fleksibel holdning. Efter Zicuñagas opfattelse bør Sappis erklæringer derfor vurderes med forsigtighed og kun anses for troværdige, såfremt de støttes af andre beviser.

83 For det andet har Zicuñaga gjort gældende, at Kommissionen ikke er berettiget til at støtte sin vurdering på vidneudsagn fra en ukendt person, da det er i strid med kontradiktionsprincippet, hvis ikke Kommissionen giver den berørte part mulighed for at imødegå udsagnene fra det pågældende vidne i forbindelse med sin høring. Zicuñaga henviser i den forbindelse til praksis ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og gør gældende, at det er et krav, at der skal være mulighed for en konfrontation af vidnets erklæringer for at kunne bedømme dettes og den pågældende persons troværdighed og give den sigtede part mulighed for at bestride et vidneudsagn, der er til ugunst for denne, og udspørge vidnet i forbindelse med afgivelsen af vidneforklaringen eller på et senere tidspunkt.

84 Kommissionen bestrider at have støttet sit bevis for Zicuñagas deltagelse i overtrædelsen på simple formodninger eller indirekte erklæringer. Den gør gældende, at Fællesskabets retsinstanser ikke har rejst tvivl om lovligheden af samarbejdsmeddelelsen eller af bevisværdien af de erklæringer, virksomhederne afgiver i den forbindelse. I øvrigt indeholder forordning nr. 17 ikke grundlag for at udspørge vidner inden for rammerne af den administrative procedure, og sagsøgeren har ikke fremsat nogen anmodning herom over for Retten.

b) Rettens bemærkninger

85 Da Zicuñaga med sin argumentation anfægter bevisværdien af erklæringer afgivet af uidentificerede personer, som Kommissionen har påberåbt sig til støtte for sine klagepunkter mod Zicuñaga i beslutningen, må denne argumentation behandles i forbindelse med den gennemgang af sagens realitet, som foretages senere i dommen, og hvorved det skal efterprøves, om disse klagepunkter er tilstrækkelig godtgjort.

86 I det omfang, det med denne argumentation gøres gældende, at kontradiktionsprincippet og retten til en retfærdig rettergang er tilsidesat, idet klagepunktsmeddelelsen ikke angiver ophavsmanden/ophavsmændene til de erklæringer, som støtter Kommissionens vurderinger vedrørende Zicuñaga – hvorved selskabet er blevet afskåret fra at anfægte disse vurderinger ved at rejse krav om en høring af ophavsmanden/ophavsmændene under den administrative procedure – skal bemærkes, at artikel 6, stk. 3, litra d), i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (EMRK) ganske vist indeholder en bestemmelse om, at »[e]nhver, der er anklaget for en lovovertrædelse, [har ret bl.a. til] at afhøre eller lade afhøre imod ham førte vidner og at få vidner for ham tilsagt og afhørt på samme betingelser som vidner, der føres imod ham«, men at det fremgår af fast retspraksis, at Kommissionen ikke er nogen domstol i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i EMRK’s artikel 6 (Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, præmis 81, og af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825, præmis 7). I øvrigt bestemmer artikel 15, stk. 4, i forordning nr. 17 udtrykkeligt, at Kommissionens beslutninger om pålæggelse af bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne ikke er sanktioner i strafferetlig forstand (Rettens dom af 6.10.1994, sag T‑83/91, Tetra Pak mod Kommissionen, Sml. II, s. 755, præmis 235).

87 Kommissionen er dog forpligtet til at overholde fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger under den administrative procedure (dommen i sagen Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 86, præmis 8). Herved skal imidlertid fremhæves dels, at selv om Kommissionen kan høre fysiske eller juridiske personer, når den finder det nødvendigt, har den ikke ret til at indkalde vidner til støtte for sine klagepunkter uden at have opnået deres samtykke, dels, at det ikke er i strid med almindelige retsgrundsætninger, at Kommissionen ikke ifølge fællesskabsrettens konkurrencebestemmelser er forpligtet til at indkalde de vidner i virksomhedernes interesse, der ønskes hørt (Rettens dom af 20.3.2002, sag T‑9/99, HFB m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1487, præmis 392).

88 I øvrigt har Zicuñaga ikke under sagen fremført noget holdepunkt for, at selskabet under den administrative procedure har bedt Kommissionen præcisere, hvilke personer der afgav de erklæringer, som Kommissionen har påberåbt sig i klagepunktsmeddelelsen til støtte for sine klagepunkter mod Zicuñaga, med henblik på en afhøring af disse personer med tilstedeværelse af repræsentanter for Zicuñaga. Selskabet har heller ikke godtgjort, at det under den administrative procedure har anmodet om indkaldelse og afhøring af vidner til gunst for selskabet.

89 På grundlag af det anførte må det foreliggende anbringende forkastes, i det omfang det vedrører tilsidesættelsen af kontradiktionsprincippet og retten til en retfærdig rettergang. I det omfang Zicuñaga med anbringendet anfægter bevisværdien af de forhold, som Kommissionen har påberåbt sig til støtte for sine klagepunkter mod Zicuñaga i beslutningen, skal anbringendet behandles i forbindelse med realiteten.

5. Femte anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltning i forbindelse med sagens undersøgelse og om, at beslutningen er behæftet med en begrundelsesmangel

a) Parternes argumenter

90 Zanders har kritiseret Kommissionen for, at denne kun har inddraget forhold til ugunst for selskabet i undersøgelsesmaterialet. Ifølge Zanders burde Kommissionen have taget hensyn til de oplysninger, selskabet gav den i december 2000 og marts 2001, hvorefter selskabet spillede en afgørende rolle i kartellets ophør, og Kommissionen burde have foretaget supplerende undersøgelser, såfremt den var i tvivl om værdien af disse oplysninger. Selskabet kritiserer endvidere, at Kommissionen ikke tog hensyn til den ekspertrapport, som selskabet fremlagde i marts 2001 til godtgørelse af, at forsøgene på at danne et kartel vedrørende priserne havde en meget ringe virkning, om overhovedet nogen. Beslutningen indeholder ingen som helst begrundelse for, at der ikke er taget hensyn til disse to omstændigheder. Desuden undersøges Zanders’ individuelle rolle overhovedet ikke i beslutningen.

91 Kommissionen har gjort gældende, at Zanders ikke har fremført noget til støtte for, at selskabet spillede en vigtig rolle i kartellets ophør. Hvad angår prisaftalernes indvirkning på markedet anvendte Kommissionen et helt afsnit i beslutningen (betragtning 382-402) til behandling heraf i forbindelse med undersøgelsen af overtrædelsens konkrete virkninger. Beslutningen opfylder fuldt ud begrundelseskravet, da der i betragtning 263-271 blev foretaget en samlet vurdering af sagsøgerens og fem andre virksomheders adfærd. I øvrigt har Zanders ikke i besvarelsen af klagepunktsmeddelelsen gjort gældende, at selskabet udelukkende spillede en passiv rolle.

b) Rettens bemærkninger

92 I et tilfælde som det foreliggende, hvor der tilkommer institutionerne et skøn ved varetagelsen af deres opgaver, er overholdelsen af de garantier, som er foreskrevet i fællesskabsretten vedrørende den administrative sagsbehandling, af særlig stor betydning. Disse garantier omfatter bl.a. kravet om, at den kompetente institution omhyggeligt og upartisk undersøger alle relevante forhold i den enkelte sag (Domstolens dom af 21.11.1991, sag C-269/90, Technische Universität München, Sml. I, s. 5469, præmis 14, samt Rettens dom af 24.1.1992, sag T-44/90, La Cinq mod Kommissionen, Sml. II, s. 1, præmis 86, og af 11.7.1996, forenede sager T-528/93, T-542/93, T-543/93 og T-546/93, Métropole télévision m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 649, præmis 93).

93 I øvrigt fremgår det af fast retspraksis, at den begrundelse, som kræves i henhold til traktatens artikel 253 EF, klart og utvetydigt skal angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det nærmere indhold af begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af den pågældende retsakt, karakteren af de anførte grunde samt den interesse, som retsaktens adressater og andre, der må anses for umiddelbart og individuelt berørt af retsakten, kan have i begrundelsen (Domstolens dom af 2.4.1998, sag C-367/95 P, Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, Sml. I, s. 1719, præmis 63, og Rettens dom af 20.3.2002, sag T-16/99, Løgstør Rør mod Kommissionen, Sml. II, s. 1633, præmis 368).

94 Det må i så henseende fastslås, at Kommissionens betragtninger fremgår klart og utvetydigt af beslutningen, således at Zanders har kunnet få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og Retten har kunnet udøve sin prøvelsesret. I beslutningens betragtning 263-271 har Kommissionen undersøgt såvel Zanders’ som AWA’s, Köhlers, Sappis, Storas og Torraspapels deltagelse i kartellet.

95 Mere specifikt har Zanders gjort gældende, at der ikke er taget hensyn til selskabets rolle ved kartellets ophør og til den ekspertrapport, selskabet har fremlagt.

96 Vedrørende Zanders rolle i kartellets ophør bemærkes, at Zanders i sin besvarelse af klagepunktsmeddelelsen den 12. december 2000 henviste til skrivelsen af 1. april 1996 fra International Papers bestyrelsesformand/administrerende direktør til alle koncernens ansatte, hvori han bemærkede, at koncernen lagde meget stor vægt på, at gældende lovgivning og etiske krav blev overholdt i virksomhedens kontakt udadtil med kunder, handelspartnere, myndigheder og andre instanser. Zanders har også anført, at der blev afholdt et møde inden for virksomheden med det formål at sikre, at virksomhedens ledende medarbejdere overholdt konkurrencereglerne, og for at vedtage en plan til sikring heraf. Endelig har Zanders henvist til, at virksomhedens administrerende direktør, som blev formand for AEMCP den 1. januar 1996, efter udnævnelsen heraf udtrykkeligt erklærede offentligt, at virksomheden var ophørt med at deltage i det hemmelige kartelsamarbejde.

97 Det skal herom bemærkes, at Zanders allerede i sit svar på klagepunktsmeddelelsen anførte de omstændigheder, som er nævnt i den foregående præmis, til støtte for sin indsigelse mod det klagepunkt, Kommissionen gjorde gældende i klagepunktsmeddelelsen om, at Zanders fortsatte de hemmelige kartelmøder efter efteråret 1995. De anførte omstændigheder indgik således i den argumentation, Zanders har gjort gældende til godtgørelse af, at selskabet fra efteråret 1995 ikke længere deltog i de hemmelige kartelmøder eller i nogen samordnet praksis med konkurrenter vedrørende priser, at selskabet førte sin egen prispolitik, og at selskabets prisforhøjelse i september 1996 ikke var resultatet af et hemmeligt kartelmøde.

98 Det fremgår uomtvisteligt, at Kommissionen under den administrative procedure tog hensyn til Zanders’ argumentation, som denne er gengivet i den foregående præmis. Ifølge beslutningen ophørte Zanders’ overtrædelse i september 1995 og ikke, som antaget i klagepunktsmeddelelsen, i marts 1997.

99 Derimod fremgår det hverken af Zanders’ svar den 12. december 2000 på klagepunktsmeddelelsen eller på Zanders’ supplerende bemærkninger til Kommissionen den 2. marts 2001, at Zanders under den administrative procedure – således som selskabet nu forsøger at påvise – fremførte de i præmis 96 nævnte forhold eller andre forhold til godtgørelse af, at selskabet spillede en afgørende rolle i det ulovlige kartels ophør i et sådant omfang, at det kan anses for en formildende omstændighed ved fastsættelsen af bøden. Under disse omstændigheder kan Zanders ikke med rette kritisere Kommissionen for at have tilsidesat princippet om god forvaltning under henvisning til, at Kommissionen ikke tog hensyn til de anførte forhold som bevis for, at selskabet bidrog afgørende til kartellets ophør, inden Kommissionen foretog de første undersøgelser.

100 Det skal tillige fremhæves, at Zanders ikke gjorde gældende i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at selskabet udelukkende havde spillet en passiv rolle i kartellet. Selskabet kan derfor ikke påberåbe sig, at beslutningen lider af en begrundelsesmangel på dette punkt. I øvrigt bestred selskabet i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at det spillede den førende eller vigtigste rolle fra perioden mellem 1992 og efteråret 1995, som selskabet blev tilskrevet i klagepunktsmeddelelsens punkt 187 og 199. Zanders gjorde altså gældende, at der ikke forelå nogen skærpende omstændigheder, hvilket Kommissionen imidlertid ikke godtog.

101 Hvad angår den ekspertrapport, som Köhler, MHTP og Zanders bestilte hos selskabet PricewaterhouseCoopers, bemærkes, at rapporten er dateret den 2. marts 2001 og bærer titlen »Konkurrenceforholdene på det europæiske marked for karbonfrit papir fra sommeren eller efteråret 1995 til februar eller marts 1997« (herefter »PricewaterhouseCoopers-rapporten«).

102 Det fremgår af PricewaterhouseCoopers’ følgeskrivelse ved fremsendelsen af rapporten, at rapportens formål var at afkræfte Kommissionens påstande i klagepunktsmeddelelsen vedrørende den måde, kartellet på markedet for karbonfrit papir fungerede på i perioden mellem sommeren eller efteråret 1995 og februar eller marts 1997. I øvrigt angives det udtrykkeligt i denne rapports konklusion, at ifølge den økonomiske analyse i rapporten havde de tre pågældende producenter ikke samordnet deres praksis i perioden mellem sommeren eller efteråret 1995 og februar eller marts 1997.

103 Det må konstateres, at PricewaterhouseCoopers-rapporten vedrører en anden periode end den, som overtrædelsen omfatter ifølge beslutningen. Rapporten kan derfor ikke anses for relevant i det omfang, dette er tilfældet.

104 Det fremgår dog af stævningen, at Zanders’ kritik vedrørende den omstændighed, at Kommissionen ikke tog hensyn til de angivelser – der tillige er indeholdt i PricewaterhouseCoopers-rapporten – hvormed det søgtes godtgjort, at forsøgene på at etablere priskarteller i perioden mellem januar 1992 og efteråret 1995, havde meget ringe, om overhovedet nogen effekt.

105 Herom bemærkes, at selv om der antages at burde tages hensyn til supplerende angivelser til støtte for en omstændighed, som er irrelevant, kan Kommissionen ikke kritiseres for, at den ikke har taget hensyn til Zanders’ argumenter om kartellets angiveligt begrænsede effekt.

106 Det hedder således i beslutningens betragtning 388:

»AWA, Carrs, MHTP (Stora), Köhler, Sappi og Zanders hævder, at kartellet havde meget begrænset indvirkning på markedet for karbonfrit papir i EØS, eller at kartellet slet ikke havde nogen negative virkninger. I denne forbindelse koncentrerer de deres argumentation om, at der ikke eller kun i begrænset omfang var tale om prispåvirkning, fordi de faktiske priser på markedet var lavere end de aftalte eller de bekendtgjorte forhøjelser. Ifølge disse karteldeltagere viser dette, at de aftalte prisforhøjelser ikke blev gennemført i praksis. De har fremsat mange argumenter til støtte for denne påstand, herunder at priserne og producenternes avancer er faldet væsentligt, at priserne på karbonfrit papir hovedsageligt afspejler ændringer i papirmasseomkostningerne og efterspørgslen og, i kartellets senere faser, kapacitetsbegrænsningerne, at konkurrencen mellem producenterne fortsatte, og at producenterne måtte forhandle med kunderne om prisforhøjelser på individuelt grundlag.«

107 Selv om der ikke i dette uddrag af beslutningen udtrykkeligt henvises til PricewaterhouseCoopers-rapporten, som Zanders tilsendte Kommissionen under den administrative procedure, fremgår det uomtvisteligt af uddraget, at Kommissionen under proceduren tog hensyn til angivelserne bl.a. fra Zanders til godtgørelse af, at de forsøg på dannelse af priskarteller, som blev gjort inden for overtrædelsesperioden, havde en meget ringe, om overhovedet nogen effekt. Kommissionens tilbagevisning af de argumenter fra virksomhederne, som støttedes af disse angivelser, betyder, at Kommissionen fandt, at argumenterne ikke kunne ændre dens opfattelse vedrørende overtrædelsens konkrete virkning på markedet, som er gengivet i beslutningens betragtning 382-387. Derimod kan uddraget af beslutningen ikke fortolkes som et bevis for, at Kommissionen i sin vurdering af sagen forsømte at tage hensyn til de elementer, Zanders fremførte til sit forsvar (jf. i denne retning Rettens dom af 11.3.1999, sag T-141/94, Thyssen Stahl mod Kommissionen, Sml. II, s. 347, præmis 118).

108 Ud fra disse betragtninger må det femte anbringende forkastes.

6. Det sjette anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltning, retten til aktindsigt og tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet som følge af vanskeligheden ved at identificere visse dokumenter i undersøgelsesmaterialet og den omstændighed, at listen over de i materialet indeholdte dokumenter var ubrugelig

a) Parternes argumenter

109 AWA har gjort gældende, at den dokumentliste, Kommissionen vedlagde cd-rommen, og som selskabet fik tilsendt under den administrative procedure, var ubrugelig. Listen indeholdt hverken noget indeks over de pågældende dokumenter eller nogen beskrivelse heraf, men angav blot grundene til, at visse af dem angiveligt var fortrolige og i givet fald var erstattet af en tilsvarende ikke-fortrolig version.

110 Köhler har gjort gældende, at Kommissionen, inden den tilsendte klagepunktsmeddelelsens adressater cd-rommen, tog visse fortrolige dokumenter ud af undersøgelsesmaterialet og erstattede dem med ikke-fortrolige versioner, der blev sat ind på andre steder i sagsakterne. Kommissionen gjorde sig imidlertid ikke den ulejlighed, hverken i klagepunktsmeddelelsen eller i beslutningen, også at ændre referencerne til de dokumenter, der var flyttet. Kommissionen nævnte heller ikke, at der fandtes disse ikke-fortrolige versioner, eller angav, hvor de kunne findes i sagsakterne. Den af Kommissionen udfærdigede liste over dokumenter var meget upræcis, hvorfor det ikke var muligt klart at fastslå, hvilke dokumenter der var tale om. Det var endda undertiden umuligt at genfinde dokumentet.

111 Kommissionen har gjort gælden