Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel — anbringender — fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder — afvisning — Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurderingen af beviserne — udelukket, medmindre de er gengivet forkert — (Art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 51)

2. Appel — anbringender — anbringende om, at beviserne er gengivet forkert — anbringende, der uændret gentager de for Retten fremførte argumenter — afvisning — [Art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 51; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)]

3. Konkurrence — fællesskabsregler — overtrædelser — ansvar herfor — kriteriet økonomisk succession i relation til virksomheden — et nystiftet selskab pålagt ansvar for en overtrædelse, der er begået af et andet selskab, som fortsat eksisterer — lovligt i betragtning af kapitalforbindelserne mellem de to selskaber — (EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

4. Konkurrence — administrativ procedure — overholdelse af retten til kontradiktion — begæring om oplysninger rettet til en virksomhed — ret til at nægte at give et svar, som indebærer anerkendelse af at have handlet i strid med reglerne — begæring rettet til en sammenslutning af virksomheder — ret til at nægte at vidne mod sammenslutningens medlemmer — ikke omfattet — (Rådets forordning nr. 17, art. 11)

5. Konkurrence — administrativ procedure — meddelelse af klagepunkter — foreløbig karakter — frafald af anbringender, der har vist sig ubegrundede — pligt for Kommissionen til at underrette de berørte herom ved en udvidelse af klagepunkterne — ikke omfattet — (Rådets forordning nr. 17, art. 19; Kommissionens forordning nr. 99/63, art. 2)

6. Konkurrence — administrativ procedure — menneskerettighedskonventionens artikel 6 ikke anvendelig — Kommissionen skal respektere de proceduremæssige garantier — kontradiktionsprincip — rækkevidde — grænser — ret for virksomheden til at udspørge forfatterne af de belastende dokumenter — ikke omfattet

7. Konkurrence — administrativ procedure — overholdelse af retten til kontradiktion — aktindsigt — rækkevidde — afslag på at udlevere et dokument — følger — med hensyn til bevisbyrden, der påhviler den berørte virksomhed, nødvendigt at sondre mellem belastende og diskulperende dokumenter

8. Konkurrence — karteller — en virksomheds deltagelse i et initiativ i strid med konkurrencereglerne — tilstrækkeligt til at pådrage virksomheden ansvar for en stiltiende godkendelse, såfremt den hverken har taget offentligt afstand eller underrettet de kompetente myndigheder — (EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

9. Konkurrence — bøder — størrelse — fastsættelse — kriterier — overtrædelsens grovhed og varighed — overtrædelse begået af flere virksomheder — grovhed i forhold til den enkeltes deltagelse — (Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

10. Konkurrence — administrativ procedure — tilsidesættelse af retten til kontradiktion — ikke forskriftsmæssig aktindsigt — aktindsigt givet under retssagen — lovliggørelse — ikke omfattet

11. Appel — anbringender — anbringende, der anfægter Rettens bedømmelse af, om der foreligger en tilsidesættelse af retten til kontradiktion under en procedure i henhold til konkurrencereglerne — antagelse til realitetsbehandling — (Art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 51)

12. Konkurrence — administrativ procedure — overholdelse af retten til kontradiktion — aktindsigt — fastlæggelse af de dokumenter, der kan anvendes til forsvar, af Kommissionen alene — ulovlig — udelukkelse fra sagsakten af dokumenter, der ikke har objektiv forbindelse med påstandene i meddelelsen af klagepunkter — lovlig

13. Konkurrence — karteller — forbud — overtrædelser — aftaler og former for samordnet praksis, der kan betragtes som en enkelt overtrædelse — en virksomhed pålagt ansvar på grund af deltagelse i overtrædelsen betragtet i sin helhed uanset dens begrænsede rolle — lovlig — (EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

14. Konkurrence — administrativ procedure — kommissionsbeslutning, hvorved der konstateres en overtrædelse, vedtaget efter en national konkurrencemyndigheds beslutning vedrørende den samme virksomhed — tilsidesættelse af princippet non bis in idem — foreligger ikke

15. Appel — anbringender — utilstrækkelig begrundelse — Rettens anvendelse af en indirekte begrundelse — lovlig — betingelser — (Art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 51)

Sammendrag

1. I henhold til artikel 225 EF og artikel 51, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen er appel begrænset til retsspørgsmål og kan kun støttes på, at Retten savner kompetence, at der er begået rettergangsfejl, som krænker appellantens interesser, eller at Retten har overtrådt fællesskabsretten. En appel kan derfor kun støttes på, at Retten har overtrådt retsregler, og enhver bedømmelse af de faktiske omstændigheder er udelukket. Det er alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge, hvilke faktiske omstændigheder der skal lægges til grund, bortset fra tilfælde, hvor det fremgår af de sagsakter, den har fået forelagt, at den har lagt materielt urigtige omstændigheder til grund, dels at bedømme disse faktiske omstændigheder. Det følger heraf, at bedømmelsen af de faktiske omstændigheder ikke – medmindre der er tale om en forkert gengivelse af de for Retten fremlagte beviser – udgør et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Domstolens prøvelsesret i forbindelse med en appel.

(jf. præmis 47-49)

2. Det følger af artikel 225 EF, artikel 51, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen og procesreglementets artikel 112, stk. 1, første afsnit, litra c), at det påhviler en appellant, der gør gældende, at Retten har gengivet beviserne forkert, præcist at angive, hvilke beviser der er blevet forkert gengivet af Retten, og at påvise de fejl i dens undersøgelse, der efter appellantens opfattelse har foranlediget Retten til denne forkerte gengivelse.

Kravene, der følger af disse bestemmelser, er ikke opfyldt, når appelskriftet blot gentager de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremført for Retten, herunder de anbringender og argumenter, der var støttet på faktiske omstændigheder, som Retten udtrykkeligt har afvist at lægge til grund. En sådan appel har i realiteten kun til formål at opnå, at de i stævningen for Retten fremsatte påstande bedømmes endnu en gang, hvilket falder uden for Domstolens kompetence.

(jf. præmis 50 og 51)

3. Ved anvendelsen af traktatens artikel 85 (nu artikel 81, stk. 1, EF) har den omstændighed, at en virksomhed ændrer juridisk form og navn, ikke nødvendigvis den virkning, at der opstår en ny virksomhed, der er fritaget for ansvar for den tidligere virksomheds konkurrencestridige adfærd, såfremt de to virksomheder er identiske i økonomisk henseende.

En sådan identitet foreligger, når den virksomhed, der tidligere blev udøvet af et selskab, før det blev omdannet til et holdingselskab, overtages af et nyoprettet selskab, hvori det ejer halvdelen af kapitalen.

(jf. præmis 59, 357 og 358)

4. Ved udførelsen af den opgave, som den er blevet pålagt ved traktatens artikel 89 (efter ændring nu artikel 85 EF), har Kommissionen ret til at stille spørgsmål til den virksomhed, der er genstand for en undersøgelsesforanstaltning, om alle de andre berørte virksomheders adfærd, og forordning nr. 17 pålægger virksomheden en forpligtelse til aktiv medvirken, der kun begrænses af dens ret til – såfremt den modtager en anmodning om oplysninger – at afslå at besvare s pørgsmål, hvorved den ville afgive tilståelse om at have begået retsstridige handlinger, som det påhviler Kommissionen at føre bevis for.

Disse betragtninger finder også anvendelse med hensyn til spørgsmål til en sammenslutning af virksomheder om dens medlemmers individuelle adfærd. En ret for sammenslutningen til at nægte at udtale sig, hvis virkning ville være at beskytte medlemmerne, idet den afskæres fra at vidne mod dem, ville således være mere vidtgående end nødvendigt for at sikre virksomhedernes ret til kontradiktion og ville udgøre en ubegrundet hindring for Kommissionens opfyldelse af pligten til at påse, at konkurrencereglerne overholdes inden for fællesmarkedet.

(jf. præmis 65, 207 og 208)

5. Meddelelsen af klagepunkter er et forberedende dokument, hvis faktiske og retlige bedømmelser alene er af foreløbig karakter, for så vidt som beslutningen, hvorved den administrative procedure afsluttes, ikke nødvendigvis skal gengive alle klagepunkterne i meddelelsen. Dette er begrundelsen for, at Kommissionen kan – og endog skal – tage hensyn til resultatet af den administrative procedure, bl.a. med henblik på at frafalde klagepunkter, der viser sig ikke at være tilstrækkeligt begrundede.

I en sådan situation påhviler det ikke Kommissionen at give de berørte parter lejlighed til at udtale sig om frafaldet af klagepunkterne, da det kun er nødvendigt at give de berørte meddelelse om en udvidelse af klagepunkterne, når resultatet af undersøgelserne foranlediger Kommissionen til at foreholde virksomhederne nye omstændigheder eller mærkbart at ændre vurderingen af beviserne for de bestridte overtrædelser.

(jf. præmis 67og 192)

6. Overholdelsen af kontradiktionsprincippet, ligesom overholdelsen af de andre processuelle garantier, der er fastslået i den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6, stk. 1, vedrører kun behandlingen for en »domstol«, og der opstilles intet generelt og abstrakt princip om, at parterne i alle situationer skal have adgang til at være til stede ved afholdte drøftelser eller til at få udleveret alle de aktstykker, der er taget i betragtning, og som vedrører andre personer.

Under en administrativ procedure ved Kommissionen om anvendelse af konkurrencereglerne er Kommissionen følgelig ikke forpligtet til at give den berørte virksomhed mulighed for at udspørge et bestemt vidne, som f.eks. forfatteren af dokumenter, der indeholder belastende beviser, og undersøge vidnets forklaringer under sagens forberedelse.

(jf. præmis 70 og 200)

7. Som det logiske supplement til princippet om overholdelse af retten til kontradiktion indebærer retten til aktindsigt under en administrativ procedure om anvendelse af konkurrencereglerne, at Kommissionen skal give den pågældende virksomhed mulighed for at undersøge samtlige dokumenter blandt de forberedende sagsakter, der kan være relevante for virksomhedens forsvar. Disse omfatter såvel belastende som diskulperende dokumenter, bortset fra andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger.

Den omstændighed, at et dokument ikke er blevet udleveret, udgør dog kun en tilsidesættelse af retten til kontradiktion, hvis den berørte virksomhed for det første påviser, at Kommissionen har anvendt dette dokument til støtte for sit klagepunkt om, at der foreligger en overtrædelse, og for det andet, at dette klagepunkt kun ville kunne bevises ved henvisning til det nævnte dokument. Det påhviler navnlig virksomheden at bevise, at det resultat, som Kommissionen er kommet til i beslutningen, ville have været et andet, såfremt et ikke udleveret dokument, som Kommissionen har benyttet som grundlag for at anse denne virksomhed for skyldig, måtte udelukkes som belastende bevis. Hvad derimod angår den situation, hvor et diskulperende dokument ikke er blevet fremlagt, skal den berørte virksomhed blot godtgøre, at den manglende fremlæggelse heraf har kunnet påvirke procedurens forløb og indholdet af Kommissionens beslutning til skade for virksomheden, i det omfang den havde kunnet gøre omstændigheder gældende, der ikke stemte overens med de følgeslutninger, som Kommissionen var nået frem til.

(jf. præmis 68, 71, 73-75)

8. Den stiltiende godkendelse, som en virksomhed har givet af et initiativ, der er ulovligt, fordi det er i strid med konkurrencereglerne, uden offentligt at tage afstand fra dets indhold eller gøre myndighederne opmærksom på det, virker som en tilskyndelse til at fortsætte overtrædelsen og hindrer, at den bliver opdaget. Denne medvirken udgør en form for passiv deltagelse i overtrædelsen, som kan pådrage virksomheden ansvar. Den omstændighed, at virksomheden ikke følger udfaldet af et møde, der havde et konkurrencebegrænsende formål, fritager den heller ikke for ansvaret for sin deltagelse i et kartel, medmindre den offentligt har taget afstand fra dets indhold.

(jf. præmis 84 og 85)

9. Bødebeløbet, hvormed overtrædelsen af konkurrencereglerne sanktioneres, fastsættes under hensyn til overtrædelsens grovhed og, hvis det er relevant, dens varighed. Overtrædelsens grovhed skal fastslås på grundlag af kriterier såsom sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning. Objektive faktorer, såsom den konkurrencebegrænsende adfærds indhold, dens hyppighed og dens intensitet, hvor stort det påvirkede marked er, og hvilken skade der er påført de samfundsøkonomiske interesser, skal tages i betragtning. Der skal endvidere tages hensyn til de ansvarlige virksomheders relative størrelse og markedsandel såvel som til en eventuel gentagelsessituation.

Såfremt en overtrædelse er begået af flere virksomheder, skal der navnlig foretages en undersøgelse af, hvor alvorlig den enkeltes deltagelse har været. Dette kan fastslås bl.a. under hensyntagen til den fortsatte tilslutning til en konkurrencebegrænsende aftale som følge af deltagelse eller samarbejde i en eller flere af foranstaltningerne til gennemførelse af denne og handlingernes virkning på konkurrencen og på opdelingen af hjemmemarkederne.

(jf. præmis 89-92 og 374)

10. En hel eller delvis annullation af en beslutning, hvorved virksomheder pålægges bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne, kan kun foretages med den begrundelse, at der ikke er givet forskriftsmæssig aktindsigt under den administrative procedure, såfremt det er fastslået, at denne ikke-forskriftsmæssige aktindsigt afskar de berørte virksomheder fra at få kendskab til dokumenter, som de kunne have anvendt til deres forsvar, og at deres ret til kontradiktion dermed blev tilsidesat.

Under en retssag, der er anlagt til prøvelse af den nævnte beslutning, har Retten adgang til at anordne foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse og tilrettelægge en fuld aktindsigt i sagen for herved at kunne bedømme, om Kommissionens afslag på at udlevere et dokument eller fremlægge et dokument kan skade den berørte virksomheds forsvar.

Idet denne bedømmelse er begrænset til en retlig prøvelse af de fremførte anbringender, har den hverken til formål eller til følge at træde i stedet for en fuldstændig undersøgelse af sagen under en administrativ procedure. Det sene kendskab til visse dokumenter i sagsakterne placerer nemlig ikke den virksomhed, der har anlagt sag, i den situation, den ville have stået i, såfremt den kunne have henvist til de samme dokumenter ved fremsættelsen af sine skriftlige og mundtlige bemærkninger for denne institution, og lovliggør ikke den krænkelse af retten til kontradiktion, der har fundet sted under den administrative procedure.

(jf. præmis 100-104)

11. Spørgsmålet om, hvorvidt Retten har anvendt rigtige kriterier med henblik på at fastslå, om det afslag på aktindsigt i et dokument, som Kommissionen har givet under en administrativ procedure om anvendelse af konkurrencereglerne, har skadet den berørte virksomheds ret til kontradiktion, er et retsspørgsmål, der kan prøves af Domstolen i forbindelse med en appel. Det samme gælder spørgsmålet om, hvorvidt et dokument skal betegnes som et diskulperende dokument, der kan være relevant for en virksomheds forsvar.

(jf. præmis 125)

12. Under den administrative procedure om anvendelse af konkurrencereglerne tilkommer det ikke alene Kommissionen, der meddeler klagepunkterne og træffer beslutningen, hvorved der pålægges en bøde, at bestemme, hvilke dokumenter der kan være nyttige for den berørte virksomheds forsvar. Den kan dog udelukke omstændigheder fra sagsakterne i den administrative procedure, der ikke har nogen forbindelse med de faktiske og retlige påstande, der fremgår af meddelelsen af klagepunkter, og som følgelig er uden relevans for undersøgelsen. Dette kriterium, der hviler på en objektiv forbindelse, gør det ikke muligt at udelukke dokumenter, der indeholder diskulperende forhold eller oplysninger om situationen på markedet eller om den adfærd, der udvises af de erhvervsdrivende på dette marked, forudsat at de har en objektiv forbindelse med de klagepunkter, der måtte være fastslået over for den pågældende virksomhed.

(jf. præmis 126 og 128)

13. En tilsidesættelse af traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), kan foreligge ikke alene ved en enkeltstående handling, men også ved en række handlinger eller en sammenhængende adfærd, selv om et eller flere elementer i rækken af handlinger eller i den sammenhængende adfærd også i sig selv og isoleret betragtet kan udgøre en tilsidesættelse af den nævnte bestemmelse. Det følger heraf, at når disse forskellige handlinger indgår i en samlet plan, fordi de har det samme formål, nemlig at fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, kan Kommissionen med rette pålægge ansvaret for disse handlinger på grundlag af deltagelsen i overtrædelsen betragtet i sin helhed.

Sondringen mellem en samlet aftale og en samlet ulovlig plan har heller ingen betydning, da det ved anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, når det fremgår, at aftalen har til formål at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, ikke er nødvendigt at tage hensyn til aftalens konkrete virkninger.

Når der er ført bevis for, at en virksomhed er bekendt med de øvrige karteldeltageres ulovlige adfærd eller med rimelighed kan forudse den, og at den er indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko, anses den, for så vidt angår hele det tidsrum, hvor den har deltaget i overtrædelsen, for ansvarlig for de handlinger, som andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtrædelse.

Den omstændighed, at en virksomhed ikke har deltaget i samtlige de elementer, som skal være til stede, for at der er tale om et kartel, eller at den kun har spillet en mindre rolle i de elementer, som den har deltaget i, er ikke relevant i forbindelse med beviset for, at den har begået en overtrædelse, idet denne omstændighed først skal tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed og i givet fald ved udmålingen af bøden.

(jf. præmis 258, 261, 292 og 328)

14. Anvendelsen af princippet om ne bis in idem afhænger af, at tre betingelser er opfyldt, nemlig at de faktiske omstændigheder er identiske, at lovovertræderen er den samme person, og at den retsbeskyttede interesse er den samme. Efter dette princip er det således forbudt at straffe den samme person mere end en gang for samme ulovlige adfærd for at beskytte det samme retsgode.

Følgelig er princippet om ne bis in idem ikke blevet tilsidesat, såfremt Kommissionen straffer en virksomhed for en adfærd, der er en anden end den, som den samme virksomhed er blevet draget til ansvar for ved en beslutning truffet af en national konkurrencemyndighed.

(jf. præmis 338-340)

15. I medfør af begrundelsespligten påhviler det ikke Retten i sin dom udtømmende og et for et at behandle alle de argumenter, der er fremført af parterne i sagen. Begrundelsen kan således fremgå indirekte, forudsat at de berørte parter kan få kendskab til de grunde, som dommen hviler på, og således at Domstolen kan råde over de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan udøve sin prøvelsesret i forbindelse med en appel.

(jf. præmis 372)