ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – fritagelse for udlejning af fast ejendom – begreb – tildeling af en midlertidig ret til ibrugtagning mod betaling af et fast vederlag, der hovedsagelig er fastsat på grundlag af det benyttede areal – omfattet – betingelse – aftaler, der i det væsentlige har til formål passivt at stille lokaler eller arealer i fast ejendom til rådighed mod et vederlag, der er knyttet til den tid, der forløber

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra b)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt B, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at transaktioner – hvorved et selskab samtidigt, i form af særskilte aftaler, overdrager selskaber, der er forbundet med dette, en midlertidig ret til at tage den samme faste ejendom i brug mod betaling af et fast vederlag, der hovedsagelig er fastsat på grundlag af det benyttede areal – er »udlejning af fast ejendom« i denne bestemmelses forstand, når disse aftaler, således som de opfyldes, i det væsentlige har til formål passivt at stille lokaler eller arealer i fast ejendom til rådighed mod et vederlag, der er knyttet til den tid, der forløber, og ikke levering af en tjenesteydelse, som kan undergives en anden kvalifikation.

(jf. præmis 28 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter – direktiv 92/46 – begrebet »mælk til fremstilling af mælkebaserede produkter« – mælkebestanddele i et produkt, som også indeholder andre bestanddele, der ikke er mælkebestanddele, og som ikke kan adskilles fra mælkebestanddelene – ikke omfattet

(Rådets direktiv 92/46, art. 2, nr. 2)

2. Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter – direktiv 92/46 – begrebet »mælkebaserede produkter« – halvfabrikata – omfattet – betingelser – produktets kendetegn og objektive egenskaber

(Rådets direktiv 92/46, art. 2, nr. 4)

Sammendrag

1. Artikel 2, nr. 2, i direktiv 92/46 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter skal fortolkes således, at begrebet »mælk til fremstilling af mælkebaserede produkter« ikke omfatter mælkebestanddele i et produkt, som også indeholder andre bestanddele, der ikke er mælkebestanddele, således at mælkebestanddelene ikke kan adskilles fra de øvrige bestanddele. Denne bestemmelse omfatter kun mælk som simpelt produkt, hvis sammensætning kun kan ændres ved tilsætning og/eller fjernelse af mælkens naturlige bestanddele.

(jf. præmis 26 og 28 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 2, nr. 4, i direktiv 92/46 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter skal fortolkes således, at begrebet »mælkebaserede produkter« omfatter såvel færdigvarer som halvfabrikata, som skal yderligere forarbejdes, inden de kan sælges til den endelige forbruger. I et sådant tilfælde skal det med hensyn til halvfabrikatet undersøges, om den mælk, der findes i produktet, udgør et væsentligt element, enten mængdemæssigt eller i kraft af de kendetegn, som det giver halvfabrikatet. Med henblik herpå skal der tages hensyn til halvfabrikatets kendetegn og objektive egenskaber på tidspunktet for dets indførsel, navnlig andelen af mælken eller mejeriproduktet i halvfabrikatet, den anvendelse, der kan foretages af halvfabrikatet, eller dets smag.

(jf. præmis 34 og 37-39 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser – forholdet til andre konventioner – konventioner vedrørende et særligt retsområde – konvention, der indeholder regler om retternes kompetence – sagsøgtes indsigelse mod den internationale kompetence i medfør af en sådan konvention hos den ret, ved hvilken sagen er anlagt – den pågældende rets overholdelse af kompetencereglerne i specialkonventionen i henhold til Bruxelles-konventionens artikel 57

[Bruxelles-konventionen af 27.9.1968, art. 20 og art. 57, stk. 2,litra a)]

Sammendrag

Artikel 57, stk. 2, litra a), i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse, ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse, ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltrædelse og ved konventionen af 29. november 1996 om Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse, skal fortolkes således, at en ret i en kontraherende stat, for hvilken en sagsøgt med bopæl i en anden kontraherende stat er sagsøgt, kan anse sig for kompetent i medfør af en specialkonvention, som den førstnævnte stat også er part i, og som indeholder særlige regler om retternes kompetence, selv om sagsøgte under den pågældende sag ikke har nedlagt påstand vedrørende sagens realitet og har fremsat en formalitetsindsigelse vedrørende den internationale kompetence hos den ret, ved hvilken sagen er anlagt.

I denne henseende skal den pågældende ret ifølge artikel 20 i konventionen af 27. september 1968, som finder anvendelse i medfør af dens artikel 57, stk. 2, litra a), andet punktum, ganske vist på embeds vegne erklære sig inkompetent, såfremt den ikke er kompetent efter reglerne i denne konvention, men retten skal ikke desto mindre anses for at være kompetent i medfør af den samme konvention, eftersom dennes artikel 57 netop bestemmer, at kompetenceregler i medfør af specialkonventioner ikke berøres af denne konvention.

Under disse omstændigheder skal en ret i en kontraherende stat, ved hvilken en sagsøgt med bopæl i en anden kontraherende stat er sagsøgt, men ikke giver møde, når den på embeds vegne efterprøver sin kompetence efter den nævnte konvention, tage kompetenceregler i medfør af specialkonventioner, som den førstnævnte stat også er part i, i betragtning.

(jf. præmis 16-20 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter – anvendelsesområde – afgift opkrævet af den bruttofortjeneste, som værdipapirhandlere erhverver af deres virksomhed i forbindelse med værdipapirer – udelukket fra direktivets anvendelsesområde

(Rådets direktiv 69/335, art. 4, 10 og 11)

Sammendrag

Direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at værdipapirhandlere opkræves en afgift, der beregnes på grundlag af bruttofortjenesten af deres virksomhed i forbindelse med værdipapirer, idet en sådan afgift ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde.

For det første består den omstændighed, som udløser afgiften, ikke i gennemførelsen af en bestemt transaktion såsom de transaktioner, der er omhandlet i direktivets artikel 4, 10 og 11, men i udøvelse af en mere omfattende virksomhed, der generelt vedrører værdipapirer.

For det andet har afgiften, da grundlaget for beregningen heraf er de bruttofortjenester, som værdipapirhandlere erhverver ved udøvelsen af forskellig virksomhed, mere lighed med en direkte indkomstskat og henhører dermed under en kategori af skatter, som ikke er omfattet af direktiv 69/335.

(jf. præmis 31-35 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – fritagelse af tjenesteydelser i forbindelse med forsikringstransaktioner, som udføres af forsikringsmæglere og forsikringsformidlere – begreb – »backoffice«-virksomhed, der består i at bistå et forsikringsselskab i at udføre dets opgaver – ikke omfattet

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra a)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt B, litra a), i sjette direktiv 77/388 vedrørende fritagelse for merværdiafgift for forsikrings- og genforsikringstransaktioner, herunder visse tjenesteydelser i forbindelse med disse transaktioner, skal fortolkes således, at »backoffice«-virksomhed, der består i mod vederlag at udføre tjenesteydelser for et forsikringsselskab, ikke er tjenesteydelser i forbindelse med forsikringstransaktioner, som udføres af forsikringsmæglere eller -formidlere i bestemmelsens forstand.

For så vidt som disse tjenesteydelser for det første har visse særpræg, såsom opgørelse og betaling af provision til forsikringsformidlere, opfølgning på kontakten med forsikringsformidlerne, administration af forholdene vedrørende genforsikring og informationsformidling til forsikringsformidlere og afgiftsmyndighederne, og der for det andet er væsentlige dele af en forsikringformidlers opgaver, der ikke foreligger, såsom at søge efter kundeemner og at sætte dem i kontakt med forsikringsgiveren, må den pågældende virksomhed anses for en form for samarbejde, der består at bistå forsikringsselskabet i at udføre de opgaver, der normalt påhviler det, uden at indgå kontraktmæssige forhold med forsikringstagerne og er en opdeling af forsikringsselskabets virksomhed og ikke tjenesteydelser, der udføres af en forsikringsformidler.

(jf. præmis 35, 36, 38 og 39 samt domskonkl.)
Nøgleord



Nøgleord

Appel – genstand – ophævelse af dom afsagt af Retten, hvorved det fastslås, at en beslutning om påbud om deling af virksomheder er ulovlig som følge af ulovligheden af beslutningen, hvori fusionen mellem de deltagende parter erklæres uforenelig med fællesmarkedet – ingen genstand som følge af, at appellen til prøvelse af dommen, hvorved beslutningen om uforenelighed blev annulleret, er blevet forkastet – ufornødent at træffe afgørelse

(EF-statutten for Domstolen, art. 49)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af at forsyne Domstolen med tilstrækkelige faktiske og retlige oplysninger – rækkevidden af forpligtelsen på konkurrenceområdet

(Art. 82 EF, 86 EF og 234 EF; Domstolens statut, art. 23)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – begrænsninger – afgift på reklamering i det fri og for opklæbning af plakater opkrævet af en kommunal myndighed – søgsmålsadgang – betingelser

(Art. 49 EF)

Sammendrag

1. For at Domstolen kan give et nyttigt svar på de forelagte præjudicielle spørgsmål, er det nødvendigt, at den nationale ret afgrænser den faktiske og retlige baggrund, som spørgsmålene er omfattet af, eller i det mindste forklarer de faktiske situationer, som de nævnte spørgsmål har grundlag i.

Dette præcisionskrav med hensyn til den faktiske og retlige baggrund gælder særligt på konkurrenceområdet, som er kendetegnet ved komplicerede faktiske og retlige situationer.

Hvad angår den faktiske baggrund for de præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 82 EF og 86 EF udgør afgrænsningen af det relevante marked for så vidt angår produkter og geografisk område såvel som beregningen af de markedsdele, som de forskellige virksomheder, som opererer på dette marked, har, udgangspunktet for enhver vurdering af en situation i relation til konkurrenceretten.

(jf. præmis 22, 23, 25 og 27)

2. Artikel 49 EF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en kommunal myndigheds opkrævning af en reklameafgift på reklamering i det fri og for opklæbning af plakater, som dels – idet en sådan afgift finder anvendelse uden forskel på samtlige tjenesteydelser, som indebærer reklamering i det fri og det offentliges reklameopklæbning – ikke fastsætter nogen sondring, som har forbindelse med hverken tjenesteyderens forretningssted eller modtageren af det offentliges reklameopklæbning, eller med de produkter eller tjenesteydelsers oprindelsessted, som er genstand for de udbredte reklamebudskaber, dels – idet en sådan afgift alene finder anvendelse på reklamering i det fri, som indebærer anvendelse af offentligt område, der forvaltes af de kommunale myndigheder, og afgiftens størrelse er fastsat til et niveau, der kan anses for beskedent i forhold til værdien af præstationen af de ydelser, som er underlagt afgiften – ikke under nogen omstændigheder kan forbyde, hindre eller på anden måde gøre erlæggelsen af offentlige opklæbningsydelser, som skal udføres på de pågældende kommuners områder, mindre tiltrækkende. Dette gælder også, når disse præstationer er grænseoverskridende på grund af enten tjenesteyderens eller modtageren af denne ydelses forretningssted.

(jf. præmis 37-39 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – afgrænsning under den administrative procedure – tilpasning af klagepunkterne efter den begrundede udtalelse på grund af en ændring i den nationale lovgivning – lovligt

(Art. 226 EF)

2. Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse og arbejdsvilkår – ligebehandling – undtagelser – beskyttelse af kvinder – rækkevidde – forbud mod beskæftigelse af kvinder i den underjordiske mineindustri, med arbejde under overtryk og med dykkerarbejde – ulovligt

(Rådets direktiv 76/207, art. 2, stk. 3)

Sammendrag

1. Selv om genstanden for en sag anlagt i medfør af artikel 226 EF afgrænses af den administrative procedure, der er foreskrevet i denne bestemmelse, og de klagepunkter, der fremføres til støtte for Kommissionens begrundede udtalelse og sagsanlægget, følgelig skal være de samme, kan dette krav dog ikke indebære, at der under alle omstændigheder skal være fuldstændigt sammenfald mellem konklusionen i den begrundede udtalelse og påstandene i stævningen, når sagsgenstanden ikke er blevet udvidet eller ændret, men tværtimod blot er blevet begrænset.

Såfremt der således er gennemført ændringer i lovgivningen under den administrative procedure, kan søgsmålet angå nationale retsforskrifter, som ikke er identiske med dem, der er omhandlet i den begrundede udtalelse. Da det er tilstrækkeligt, at den ordning, der er indført gennem den lovgivning, som er påtalt under den administrative procedure, som helhed er blevet opretholdt ved de nye bestemmelser, som medlemsstaten har udstedt efter den begrundede udtalelse, og som anfægtes under sagen, er det ikke udelukket, at det også kan være tilstrækkeligt, at der ved de nye bestemmelser er indført undtagelser i den ordning, som er omhandlet i den begrundede udtalelse, og som dermed delvis afhjælper det påståede traktatbrud.

(jf. præmis 28-30)

2. Selv om artikel 2, stk. 3, i direktiv 76/207 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår tillader en forskelsbehandling af hensyn til beskyttelsen af kvinder, navnlig under graviditeten og efter fødslen, giver den ikke hjemmel til at udelukke kvinder fra en beskæftigelse alene med den begrundelse, at de skal sikres en videre beskyttelse end mænd mod risici, som berører mænd og kvinder på samme måde, og som ikke har sammenhæng med de særlige beskyttelsesbehov for kvinder, såsom de udtrykkeligt nævnte.

Følgelig udgør hverken et generelt forbud mod beskæftigelse af kvinder i den underjordiske mineindustri og med arbejde under overtryk, selv om der er knyttet undtagelser hertil, eller et absolut forbud mod, at kvinder beskæftiges med dykkerarbejde, en forskelsbehandling, som er lovlig efter nævnte bestemmelse.

(jf. præmis 43, 45, 50, 69 og 74)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – bortskaffelse af olieaffald – direktiv 75/439 – forpligtelse for medlemsstaterne til at prioritere behandlingen af olieaffald ved regenerering – grænser – tekniske, økonomiske eller organisatoriske hensyn – begreb

(Rådets direktiv 75/439, art. 3, stk. 1)

Sammendrag

Det fremgår af artikel 3, stk. 1, i direktiv 75/439 om bortskaffelse af olieaffald, som ændret ved direktiv 87/101, at henvisningen til »tekniske, økonomiske og organisatoriske hensyn« i nævnte artikel er en del af en bestemmelse, som fastlægger en samlet forpligtelse for medlemsstaterne, og at fællesskabslovgiver ikke med denne henvisning har villet fastsætte en begrænset undtagelse til en generel gennemførelsesbestemmelse, men har villet definere anvendelsesområdet for og indholdet af en positiv forpligtelse, der består i at prioritere regenerering af olieaffald.

Såfremt det antoges, at de bestående tekniske, økonomiske og organisatoriske forhold i en medlemsstat nødvendigvis er hensyn, som er til hinder for, at der træffes de foranstaltninger, der er fastsat i den nævnte bestemmelse, ville det nemlig være ensbetydende med, at denne mistede sin effektive virkning, eftersom den forpligtelse, der er pålagt medlemsstaterne, ville være begrænset til, at status quo skulle opretholdes, og bestemmelsen ville således ikke pålægge dem en reel forpligtelse til at træffe de fornødne foranstaltninger til fordel for en prioritering af behandling af olieaffald ved regenerering.

(jf. præmis 35 og 36)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – bortskaffelse af olieaffald – direktiv 75/439 – forpligtelse for medlemsstaterne til at prioritere behandlingen af olieaffald ved regenerering – grænser – tekniske, økonomiske eller organisatoriske hensyn – begreb

(Rådets direktiv 75/439, art. 3, stk. 1)

Sammendrag

Det fremgår af artikel 3, stk. 1, i direktiv 75/439 om bortskaffelse af olieaffald, som ændret ved direktiv 87/101, at henvisningen til »tekniske, økonomiske og organisatoriske hensyn« i nævnte artikel er en del af en bestemmelse, som angiver en samlet forpligtelse for medlemsstaterne, og at fællesskabslovgiver ikke med denne henvisning har villet fastsætte en begrænset undtagelse til en generel gennemførelsesbestemmelse, men har villet definere anvendelsesområdet for og indholdet af en positiv forpligtelse, der består i at prioritere regenerering af olieaffald.

Såfremt det antoges, at de bestående tekniske, økonomiske og organisatoriske forhold i en medlemsstat nødvendigvis er hensyn, som er til hinder for, at der træffes de foranstaltninger, der er fastsat i den nævnte bestemmelse, ville det nemlig være ensbetydende med, at bestemmelsen mistede sin effektive virkning, eftersom den forpligtelse, der er pålagt medlemsstaterne, ville være begrænset til, at status quo skulle opretholdes, og bestemmelsen ville således ikke pålægge dem en reel forpligtelse til at træffe de nødvendige foranstaltninger til fordel for en prioritering af behandling af olieaffald ved regenerering.

(jf. præmis 38 og 39)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – kollektive afskedigelser – direktiv 98/59 – begrebet kollektive afskedigelser – begivenhed, der indebærer afskedigelse

(Rådets direktiv 98/59, art. 2-4)

2. Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – kollektive afskedigelser – direktiv 98/59 – konsultations- og meddelelsesprocedurerne – arbejdsgiveren forpligtet til ikke at foretage afskedigelser inden afslutningen af konsultationsproceduren og inden meddelelsen til de kompetente myndigheder

(Rådets direktiv 98/59, art. 2-4)

Sammendrag

1. Artikel 2-4 i direktiv 98/59 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, hvori er fastsat en konsultations- og meddelelsesforpligtelse for arbejdsgiveren, skal fortolkes således, at den begivenhed, der indebærer afskedigelse, er arbejdsgiverens viljeserklæring om at ville opsige ansættelseskontrakten, hvor det effektive ophør af ansættelsesforholdet ved udløbet af opsigelsesvarslet kun er virkningen af denne beslutning om afskedigelse.

(jf. præmis 36 og 39 samt domskonkl. 1)

2. Arbejdsgiveren har ret til at foretage kollektive afskedigelser, efter at konsultationsproceduren i artikel 2 i direktiv 98/59 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser er afsluttet, og efter at planen om kollektiv afskedigelse er blevet meddelt som fastsat i direktivets artikel 3 og 4.

(jf. præmis 54 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – lægemidler – direktiv 89/105 – humanmedicinske lægemidler – ansøgning om optagelse af et lægemiddel på listen over de lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning – afgørelsesfristens bindende karakter – annullation af afgørelsen vedrørende ansøgningen – udstedelse af en ny afgørelse – tilladt – betingelse – overholdelse af fristen for at træffe afgørelse

(Rådets direktiv 89/105, art. 6, nr. 1, første afsnit)

Sammendrag

Den frist for at træffe afgørelse om en ansøgning om optagelse af et lægemiddel på listen over de lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning, der er fastsat i artikel 6, nr. 1, første afsnit, i Rådets direktiv 89/105 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger, er en bindende frist, som de nationale myndigheder ikke må overskride.

Det påhviler medlemsstaterne at fastslå, om overskridelse af denne frist ikke er til hinder for, at de kompetente myndigheder træffer en ny udtrykkelig afgørelse, når den tidligere afgørelse er blevet annulleret ad rettens vej, idet en sådan mulighed dog kun kan udøves inden for en rimelig frist, der under alle omstændigheder ikke må overskride den i den nævnte artikel fastsatte frist.

(jf. præmis 30 og 39 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – lægemidler – direktiv 89/105 – humanmedicinske lægemidler – ansøgning om optagelse af et lægemiddel på listen over de lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning – afgørelsesfristens bindende karakter – overskridelse af fristen – konsekvenser – ikke automatisk opførelse på listen

(Rådets direktiv 89/105, art. 6, nr. 1, første afsnit)

Sammendrag

Den frist for at træffe afgørelse om en ansøgning om optagelse af et lægemiddel på listen over de lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning, der er fastsat i artikel 6, nr. 1, første afsnit, i Rådets direktiv 89/105 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger, er en bindende frist, som de nationale myndigheder ikke må overskride.

Direktivets artikel 6, nr. 1, første afsnit, foreskriver imidlertid ikke, at et lægemiddel automatisk opføres på listen over farmaceutiske specialiteter, der er dækket af sygesikringsordningen, i tilfælde af overskridelse af den frist, der er fastsat i nævnte artikel.

(jf. præmis 24 og 34 samt domskonkl. 1 og 2)