130.

Det er herefter min opfattelse, at de for Domstolen forelagte spørgsmål skal besvares som følger: Forenede sager C-427/93, C-429/93 og C-436/93 »1) Traktatens artikel 30 og 36 og artikel 7, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at såfremt varer, der er forsynet med et varemærke, bringes på markedet i en medlemsstat med varemærkeindehaverens samtykke, og en anden person køber disse varer, anbringer dem i en ny ydre emballage, hvorpå han anbringer varemærket, og markedsfører de ompakkede varer i en anden medlemsstat, kan varemærkeindehaveren ikke under henvisning til varemærket forhindre denne markedsføring, medmindre ompakningen foretages på en sådan måde, at den kan berøre varernes oprindelige tilstand eller på anden måde skade varemærkets omdømme. For så vidt angår lægemidler skal den person, der foretager ompakningen af varerne, principielt underrette varemærkeindehaveren og give denne et eksemplar af det ompakkede produkt. Han skal endvidere på det ompakkede produkt oplyse, at han er ansvarlig for ompakningen, men behøver ikke at angive producenten af varerne eller at oplyse, at indehaveren af varemærket ikke har givet tilladelse til ompakningen. 2) Hvorvidt ompakningen vil kunne berøre varernes oprindelige tilstand eller på anden måde skade varemærkets omdømme, er i det væsentlige et spørgsmål om de faktiske omstændigheder, som den nationale ret skal fastslå i overensstemmelse med sine egne nationale bestemmelser vedrørende processuelle spørgsmål som f.eks. bevisbyrden, beviskravet og de bevismidler, der kan anvendes. Disse bestemmelser må ikke behandle krav, der hviler på fællesskabsretten, mindre fordelagtigt end krav i henhold til national ret og må ikke gøre det urimeligt vanskeligt at gennemføre rettigheder, der følger af fællesskabsretten. 3) Såfremt produktet er et lægemiddel, der oprindeligt var emballeret i blisterpakninger, hætteflasker, ampuller eller aerosolbeholdere, og den person, der er ansvarlig for ompakningen, blot fjerner blisterkortene, hætteflaskerne, ampullerne eller aerosolbeholderne fra deres originale ydre emballage og anbringer dem i en ny ydre emballage uden at beskære eller åbne dem, og såfremt den nævnte person råder over passende lokaler, har ansat et kvalificeret personale og træffer enhver rimelig sikkerhedsforanstaltning, er der principielt intet grundlag for at fastslå, at varernes originale tilstand kan være berørt, og den nationale ret må ikke komme til et sådant resultat, medmindre der foreligger konkrete beviser herfor. 4) Den omstændighed, at den for ompakningen ansvarlige person anvender det samme farvevalg på det ompakkede produkt som indehaveren af varemærket, er uden betydning. 5) [Gælder kun for sag C-427/93] Såfremt den for ompakningen ansvarlige person indlægger yderligere varer i den nye emballage, der ikke er produceret på varemærkeindehaverens ansvar, kan denne principielt modsætte sig, at de ompakkede varer fortsat markedsføres under varemærket, medmindre oprindelsen af det yderligere indlagte materiale er oplyst på en sådan måde, at det udelukker ethvert indtryk af, at varemærkeindehaveren er ansvarlig for det.« Forenede sager C-71/94, C-72/94 og C-73/94 »1) Traktatens artikel 30 og 36 og artikel 7, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at såfremt varer, der er forsynet med et varemærke, bringes på markedet i en medlemsstat med varemærkeindehaverens samtykke, og en anden person køber disse varer, anbringer dem i en ny ydre emballage, igennem hvilken varemærket, der er anbragt på den indre emballage, stadig kan ses, og markedsfører de ompakkede varer i en anden medlemsstat, kan indehaveren af varemærket ikke under, henvisning til varemærket forhindre denne markedsføring, medmindre ompakningen foretages på en sådan måde, at den kan berøre varernes oprindelige tilstand eller på anden måde skade varemærkets omdømme. Såfremt der er tale om lægemidler, skal den person, der foretager ompakningen af varerne, principielt underrette varemærkeindehaveren og give ham et eksemplar af det ompakkede produkt. Han skal endvidere anføre på det ompakkede produkt, at han er ansvarlig for ompakningen, men behøver ikke at angive producenten af varerne eller at oplyse, at indehaveren af varemærket ikke har givet tilladelse til ompakningen. 2) Hvorvidt ompakningen vil kunne berøre varernes oprindelige tilstand eller på anden måde skade varemærkets omdømme, er i det væsentlige et spørgsmål om de faktiske omstændigheder, som den nationale ret skal fastslå i overensstemmelse med sine egne nationale bestemmelser vedrørende processuelle spørgsmål som f.eks. bevisbyrde, beviskravet og de bevismidler, der kan anvendes. Disse bestemmelser må ikke behandle krav, der hviler på fællesskabsretten, mindre fordelagtigt end krav i henhold til national ret og må ikke gøre det urimeligt vanskeligt at gennemføre rettigheder, der følger af fællesskabsretten. 3) Såfremt produktet er et lægemiddel, der oprindeligt var emballeret i blisterpakninger, og den person, der er ansvarlig for ompakningen, blot fjerner blisterkortene fra deres originale ydre emballage og anbringer dem i en ny ydre emballage uden at beskære dem, og den nævnte person råder over passende lokaler, beskæftiger et kvalificeret personale og træffer enhver rimelig sikkerhedsforanstaltning, er der principielt intet grundlag for at fastslå, at varernes oprindelige tilstand kan være berørt, og den nationale ret må ikke komme til et sådant resultat, medmindre der foreligger konkrete beviser herfor. 4) Såfremt blisterkortene beskæres, er indehaveren af varemærket berettiget til at modsætte sig fortsat markedsføring af varerne, såfremt den nationale ret finder, at en sådan fremgangsmåde vil kunne berøre varernes oprindelige tilstand under hensyn til risikoen for forurening. 5) Indehaveren af varemærket er berettiget til at modsætte sig, at ompakkede varer fortsat markedsføres under varemærket, ikke alene, såfremt ompakningen berører varernes tekniske kvalitet, men også såfremt den giver dem et. billigt udseende, der kan være til skade for varemærkets omdømme. 6) [Gælder kun for sag C-71/94] Såfremt der på undersiden af blisterkortene er trykt oplysninger, ifølge hvilke tabletterne hører til bestemte dage i ugen i en bestemt periode, og denne periode ikke længere er fuldstændig som- følge af beskæringen af blisterkortene, er indehaveren af varemærket berettiget til at modsætte sig fortsat markedsføring af varerne, såfremt den nationale ret finder, at afbrydelsen af rækken af ugedage giver anledning til urimelig forvirring for forbrugerne eller udsætter deres sundhed for fare eller er til skade for varemærkets omdømme. 7) [Gælder kun for sag C-73/94] Såfremt en varemærkeindehaver sælger to versioner af et produkt i medlemsstat A under navnene Sermion og Sermion forte og i medlemsstat B sælger et produkt under navnet Sermion, der svarer til det produkt, som kendes under betegnelsen Sermion forte i medlemsstat A, kan han ikke under henvisning til sine varemærkerettigheder forhindre, at der i medlemsstat A videresælges varer, som han har bragt på markedet i medlemsstat B under navnet Sermion, selv om den person, der videresælger varerne, betegner dem som Sermion forte.« Sag C-232/94 »1) Traktatens artikel 30 og 36 og artikel 7, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at såfremt varer, der er forsynet med et varemærke, bringes på markedet i en medlemsstat med varemærkeindehaverens samtykke, og en anden person køber disse varer, anbringer dem i en ny ydre emballage, hvorpå han anbringer varemærket, og markedsfører de ompakkede varer i en anden medlemsstat, kan varemærkeindehaveren ikke under henvisning til varemærket forhindre denne markedsføring, medmindre ompakningen foretages på en sådan måde, at den kan berøre varernes oprindelige tilstand eller på anden måde skade varemærkets omdømme. Den person, der ompakker varerne, skal principielt underrette varemærkeindehaveren og give denne et eksemplar af det ompakkede produkt. Han skal endvidere anføre på det ompakkede produkt, at han er ansvarlig for ompakningen, men behøver ikke at angive producenten af varerne eller at oplyse, at indehaveren af varemærket ikke har givet tilladelse til ompakningen. Angivelsen af, hvem der er ansvarlig for ompakningen, skal skrives således, at en person med en normal synsevne, der udviser en normal grad af opmærksomhed, vil være i stand til at forstå den. 2) Hvorvidt ompakningen vil kunne berøre varernes oprindelige tilstand eller på anden måde skade varemærkets omdømme, er i det væsentlige et spørgsmål om de faktiske omstændigheder, som den nationale ret skal fastslå i overensstemmelse med sine egne nationale bestemmelser vedrørende processuelle spørgsmål som f.eks. bevisbyrden, beviskravet og de bevismidler, der kan anvendes. Disse bestemmelser må ikke behandle krav, der hviler på fællesskabsretten, mindre fordelagtigt end krav i henhold til national ret og må ikke gøre det urimeligt vanskeligt at gennemføre rettigheder, der følger af fællesskabsretten. 3) Såfremt produktet er et lægemiddel, der oprindeligt var emballeret i blisterpakninger, og den person, der er ansvarlig for ompakningen, blot fjerner blisterkortene fra deres originale ydre emballage og anbringer dem i en ny ydre emballage uden at beskære dem, og den nævnte person råder over passende lokaler, har ansat et kvalificeret personale og træffer enhver rimelig sikkerhedsforanstaltning, er der principielt intet grundlag for at fastslå, at varernes originale tilstand kan være berørt, og den nationale ret må ikke komme til et sådant resultat, medmindre der foreligger konkrete beviser herfor.«