Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel – anbringender – utilstrækkelig begrundelse – sag med påstand om konstatering af Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold – ulovlighed af forordning nr. 2362/98, der påstås at være årsag til det påberåbte tab – dom, som ikke undersøger den påståede ulovlighed –appellen begrundet

2. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tab – årsagsforbindelse

(Art. 288, stk. 2, EF)

3. Landbrug – fælles markedsordning – bananer – importordning – toldkontingent – indførelse og fordeling – delegation af gennemførelseskompetencen til Kommissionen, der indebærer væsentlige skønsbeføjelser – åbenbart urigtigt skøn foreligger ikke

(Art. 211 EF; Rådets forordning nr. 404/93, art. 19, stk. 1, og art. 20; Kommissionens forordning nr. 2362/98)

4. Fællesskabsret – principper – grundlæggende rettigheder – begrænsninger – lovlighed – betingelser – fælles markedsordning – toldkontingenter for bananimport – ejendomsret – velerhvervet rettighed – fri erhvervsudøvelse – overtrædelse – foreligger ikke

(Art. 33 EF; Rådets forordning nr. 404/93; Kommissionens forordning nr. 2362/98)

5. Landbrug – fælles markedsordning – importlicenser – tildeling af referencemængder – sikring af, at der foreligger de nævnte referencemængder og en ret til at udføre disse mængder – foreligger ikke

Sammendrag

1. For at udelukke ethvert ansvar for Kommissionen påhviler det Retten i en sag med påstand om konstatering af Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold, ud over appellanternes vanskeligheder med at benytte deres referencemængder og importlicenser fuldt ud, at efterprøve, om det af appellanterne påståede tab ikke netop skyldtes den påståede ulovlighed af forordning nr. 2362/98 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 404/93 for så vidt angår ordningen for indførsel af bananer til Fællesskabet, særligt den af Kommissionen indførte samlede forvaltning af toldkontingenterne, som således direkte ville have været årsag til de økonomiske vanskeligheder, som de traditionelle tredjelandserhvervsdrivende havde mødt. Disse erhvervsdrivende skulle endeligt have været forpligtet til at indføre AVS-bananer.

En sådan efterprøvelse påhviler så meget desto mere Retten, som den påståede ulovlighed af nævnte forordning udgør et afgørende forhold i den af appellanterne i stævningerne anførte argumentation. Appellanterne søgte at påvise de skadelige virkninger af disse bestemmelser for de virksomheder, som traditionelt indfører tredjelandsbananer, henset til deres vanskeligheder med at indkøbe AVS-bananer.

Ved i denne forbindelse at afholde sig fra at undersøge, om den påståede ulovlighed af forordning nr. 2362/98 kan være årsag til det af appellanterne påståede tab, har Retten ikke begrundet den appellerede dom tilstrækkeligt.

(jf. præmis 57-59)

2. Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold i medfør af artikel 288, stk. 2, EF forudsætter opfyldelse af en række betingelser vedrørende retsstridigheden af den adfærd, som institutionerne hævdes at have udvist, og eksistensen af en skade samt vedrørende årsagsforbindelsen mellem den pågældende institutions adfærd og den påberåbte skade.

(jf. præmis 61)

3. Det følger af traktatens opbygning, som artikel 211 EF må ses som en del af, samt af praktiske hensyn, at begrebet gennemførelse skal fortolkes vidt. Da Kommissionen er den eneste, der er i stand til stadigt og opmærksomt at følge udviklingen på landbrugsmarkederne og til at handle med den fornødne hurtighed, kan Rådet se sig foranlediget til på dette område at tildele Kommissionen vide beføjelser. Derfor må grænserne for denne kompetence hovedsagelig bedømmes på grundlag af de vigtigste generelle mål bag den omhandlede markedsordning.

Kommissionen er på landbrugsområdet beføjet til at træffe samtlige de foranstaltninger, der er nødvendige eller hensigtsmæssige med henblik på at gennemføre de grundlæggende bestemmelser, forudsat at de ikke strider mod disse bestemmelser eller de af Rådet fastsatte gennemførelsesbestemmelser.

Da forordning nr. 2362/98 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 404/93 for så vidt angår ordningen for indførsel af bananer til Fællesskabet er blevet udstedt af Kommissionen på grundlag af artikel 19, stk. 1, og artikel 20 i forordning nr. 404/93, og tillægger Kommissionen opgaven bestående i at fastsætte foranstaltninger til forvaltning af toldkontingenterne efter en metode, der er baseret på hensyntagen til de traditionelle samhandelsstrømme, at træffe specifikke foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre overgangen fra den importordning, der anvendtes fra den 1. juli 1993, til den ordning, der blev indført ved afsnit IV i forordning nr. 404/93, og at vedtage de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre overholdelsen af de forpligtelser, der følger af aftaler, som Fællesskabet har indgået i overensstemmelse med artikel 300 EF, har sagsøgerne ikke godtgjort, at Kommissionen har misfortolket de grundlæggende bestemmelser, der finder anvendelse på området, eller åbenbart har overskredet grænserne for de skønsbeføjelser, som Rådet har tildelt den, ved valget af gennemførelsesbestemmelser.

(jf. præmis 74-77 og 81)

4. Såvel ejendomsretten som retten til fri erhvervsudøvelse hører til fællesskabsrettens almindelige principper. Imidlertid skal disse principper ikke behandles som absolutte forrettigheder, men skal ses i sammenhæng med deres funktion i samfundet. Udøvelsen af ejendomsretten og af retten til erhvervsudøvelse kan derfor underkastes begrænsninger, navnlig inden for rammerne af en fælles markedsordning, forudsat at sådanne begrænsninger er i virkelig overensstemmelse med de formål, som Fællesskabet forfølger i almenhedens interesse, og ikke, når henses til det forfulgte formål, indebærer et uforholdsmæssigt og uacceptabelt indgreb, der krænker selve kernen i de således sikrede rettigheder.

Hvad for det første angår ejendomsretten for importørerne af tredjelandsbananer anfægtes denne rettighed ikke ved indførelsen af et fællesskabskontingent og reglerne om fordeling af dette. Ingen erhvervsdrivende kan nemlig gøre krav på ejendomsret til en markedsandel, som han havde på et tidspunkt før indførelsen af en fælles markedsordning, da en sådan markedsandel blot er en midlertidig økonomisk position, som er undergivet de vilkår, der følger af skiftende omstændigheder. En erhvervsdrivende kan heller ikke gøre gældende, at han har en velerhvervet rettighed eller blot en berettiget forventning om opretholdelse af en bestående situation, som kan ændres ved beslutninger truffet af fællesskabsinstitutionerne inden for rammerne af deres skøn.

Hvad for det andet angår den påståede tilsidesættelse af retten til fri erhvervsudøvelse skal det bemærkes, at indførelsen af en samlet metode til forvaltning af toldkontingenterne såsom den, der er foreskrevet ved forordning nr. 2362/98 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 404/93 for så vidt angår ordningen for indførsel af bananer til Fællesskabet, faktisk kan ændre tredjelandsimportørernes konkurrencemæssige stilling i det omfang, alle de erhvervsdrivende i henhold til den pågældende metode uden forskel kan indføre bananer. Det skal dog bemærkes, at hvis importørerne af tredjelandsbananer således konkurrerer mod importørerne af AVS-bananer, er de ikke længere genstand for den nedsættelse på 30% af deres indførsler, som var fastsat ved den tidligere ordning, til fordel for importører af AVS-bananer i kategori B. Desuden kan de ligeledes i henhold til den nye ordning frit indkøbe AVS-bananer, da de påberåbte vanskeligheder med at finde leverandører, der kan forsyne dem med AVS-bananer, ikke kan rejse tvivl om lovligheden af en ordning, som netop tilkender dem retten til at indføre sådanne bananer under fællesskabskontingentet. De begrænsninger af muligheden for at indføre tredjelandsbananer, som åbningen af ethvert toldkontingent og dets fordelingsordning indebærer, er under alle omstændigheder uadskilleligt forbundet med indførelsen af en fælles markedsordning, som tilsigter at sikre beskyttelsen af de i artikel 33 EF anførte mål og overholdelsen af de af Fællesskabet påtagne internationale forpligtelser. Sådanne begrænsninger er følgelig ikke uretmæssige indgreb i den frie erhvervsudøvelse for de erhvervsdrivende, der traditionelt indfører tredjelandsbananer.

(jf. præmis 86 og 88-91)

5. En referencemængde, som tildeles en erhvervsdrivende inden for rammerne af en fælles markedsordning, udgør den maksimale mængde, inden for hvilken denne erhvervsdrivende i løbet af et givent år kan indgive ansøgninger om importlicenser for at benytte sig af de rettigheder, der er forbundet med et toldkontingent. Tildelingen af referencemængder sikrer derfor ikke, at disse er til rådighed, eller at de erhvervsdrivende faktisk opnår ret til at eksportere alle de under toldkontingentet tildelte mængder til Fællesskabet.

(jf. præmis 87)