ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - fradrag af indgående afgift - afgiftspligtig person, der både udfører afgiftspligtige og afgiftsfrie transaktioner - afgift, der påhviler tjenesteydelser, der erhverves med henblik på at foretage en hel eller delvis overdragelse af en samlet formuemasse - medlemsstat betragter ikke en sådan overdragelse som levering af goder - ret til fradrag - betingelser

(Rådets direktiv 77/388, art. 5, stk. 8, og art. 17, stk. 5)

Sammendrag

$$Når en medlemsstat har gjort brug af den mulighed, der er foreskrevet i artikel 5, stk. 8, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter på en sådan måde, at en hel eller delvis overdragelse af en samlet formuemasse betragtes, som om der ikke foreligger en levering af goder, udgør de udgifter, som overdrageren har afholdt for de tjenesteydelser, der er erhvervet for at gennemføre denne overdragelse, en del af denne afgiftspligtige persons almindelige omkostninger, og har således i princippet en direkte og umiddelbar tilknytning til den nævnte skattepligtige persons samlede økonomiske virksomhed. Hvis overdrageren foretager såvel transaktioner, der giver ret til fradrag, som transaktioner, der ikke giver ret til fradrag, følger det af artikel 17, stk. 5, i sjette direktiv 77/388, at overdrageren alene kan fradrage den del af merværdiafgiften, der forholdsmæssigt svarer til beløbet for den førstnævnte form for transaktioner. Hvis de forskellige tjenesteydelser, som overdrageren har erhvervet med henblik på at gennemføre overdragelsen, har en direkte og umiddelbar tilknytning til en klart afgrænset del af hans økonomiske virksomhed, således at omkostningerne for de nævnte tjenesteydelser er en del af de almindelige omkostninger, som er forbundet med denne del af virksomheden, og alle transaktionerne fra denne del af virksomheden er pålagt merværdiafgift, kan den afgiftspligtige dog fradrage hele den merværdiafgift, der har belastet de udgifter, som han har afholdt med henblik på at erhverve disse tjenesteydelser.

( jf. præmis 42 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Transport - luftfart - EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet - Kommissionens undersøgelse af spørgsmålet om fordelingen af trafikken mellem de enkelte lufthavne inden for et lufthavnssystem - kontrol af nationale foranstaltninger med hensyn til princippet om forbud mod forskelsbehandling og proportionalitetsprincippet - tilladt

(Rådets forordning nr. 2408/92, art. 8, stk. 1 og 3)

2. Transport - luftfart - EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet - Kommissionens undersøgelse af spørgsmålet om fordelingen af trafikken mellem de enkelte lufthavne inden for et lufthavnssystem - Kommissionens overholdelse af proportionalitetsprincippet - rækkevidde

(Rådets forordning nr. 2408/92, art. 8, stk. 3)

Sammendrag

1. Det er med rette, at Kommissionen inden for rammerne af den beføjelse, den er tillagt i henhold til artikel 8, stk. 1 og 3, i forordning nr. 2408/92 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet, har undersøgt dels, om nationale foranstaltninger, der indfører restriktioner i den frie udveksling af tjenesteydelser, finder anvendelse uden forskel, dels om de pågældende restriktioner er egnede til at sikre opnåelsen af det mål, de tilsigter, og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det.

( jf. præmis 36 )

2. I henhold til artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 2408/92 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet tilkommer det kun Kommissionen at undersøge den nationale foranstaltning, den berørte medlemsstat har truffet, og, efter høring af det i forordningens artikel 11 omhandlede udvalg, at træffe beslutning om, hvorvidt medlemsstaten kan fortsætte med at anvende den pågældende foranstaltning. Da Kommissionen under disse omstændigheder ikke var bemyndiget til at foreslå en ændring af de nationale foranstaltninger, der var fastsat, kan den ikke kritiseres for at have tilsidesat proportionalitetsprincippet derved, at den ikke har foreslået, at der blev truffet foranstaltninger, der var mindre indgribende for de nationale myndigheder.

( jf. præmis 72 og 73 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - fælles landbrugspolitik - strukturreform - forbedring af strukturernes effektivitet - anerkendelse af status som driftsleder med landbrug som hovederhverv - forordning nr. 797/85 og nr. 2328/91 - kapitalselskabers søgsmål ved en national retsinstans i mangel af gennemførelsesbestemmelser i den nationale retsorden - ikke tilladt

(Rådets forordning nr. 797/85, art. 2, stk. 5, og Rådets forordning nr. 2328/91, art. 5, stk. 5)

Sammendrag

$$Artikel 2, stk. 5, sidste afsnit, i forordning nr. 797/85 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet og artikel 5, stk. 5, sidste afsnit, i forordning nr. 2328/91 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet kan ikke påberåbes af kapitalselskaber for en national retsinstans for at opnå status som driftsleder med landbrug som hovederhverv, når en medlemsstats lovgiver ikke har truffet de nødvendige bestemmelser for gennemførelsen i den nationale retsorden.

( jf. præmis 29 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tjenestemænd - søgsmål - forudgående administrativ klage - frister - udløbet - fristfornyelse - betingelse - ny omstændighed - beslutning om ændring af kriterierne for indplacering i lønklasse ved ansættelsen

(Tjenestemandsvedtægten, art. 31, stk. 2, art. 90 og 91)

2. Tjenestemænd - ligebehandling - ansættelse - indplacering i lønklasse - fornyet bedømmelse - ret til at anmode om fornyet bedømmelse begrænset til tjenestemænd ansat efter afsigelsen af dom af 5. oktober 1995, sag T-17/95 - manglende objektiv begrundelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 5, stk. 3)

Sammendrag

1. Kommissionens beslutning af 7. februar 1996 om ændring af kriterierne for indplacering i lønklasse af tjenestemænd ansat efter den 5. oktober 1995 skal betragtes som en generelt anvendelig beslutning, der anfægter en række administrative afgørelser, der var blevet endelige, og udgør dermed en ny faktisk omstændighed, der udgør et klagepunkt for tjenestemænd ansat før den 5. oktober 1995 og åbner for så vidt angår disse mulighed for at indgive en ansøgning under overholdelse af fristerne i vedtægtens artikel 90 og 91 med henblik på at opnå en ændring af deres indplacering.

( jf. præmis 49 )

2. Beslutningen af 7. februar 1996, der blev truffet som følge af dommen af 5. oktober 1995, sag T-17/95, Alexopoulou, og som ændrede kriterierne for indplacering i lønklasse af tjenestemænd ansat efter den 5. oktober 1995, tilsidesatte det almindelige princip om ligebehandling, der indeholdes i vedtægtens artikel 5, stk. 3, idet forskelsbehandlingen, der følger af, at tjenestemænd ved Kommissionen udnævnt efter den 5. oktober 1995 kunne anmode om en fornyet bedømmelse af deres indplacering, mens personer, der var blevet ansat før denne dato, var afskåret herfra, ikke er objektivt berettiget som følge af, at datoen den 5. oktober 1995 er datoen for afsigelsen af den nævnte dom.

Med henblik på fuldbyrdelsen af dommen var det ikke i forhold til de tjenestemænd, der ikke var parter i sagen, nødvendigt at anvende denne dato for ikrafttrædelsen af beslutningen af 7. februar 1996. I øvrigt bemærkes, at selv om Kommissionen, da den vedtog denne beslutning, udviste hensyntagen til de tjenestemænd, der var blevet ansat efter den 5. oktober 1995 og ikke inden for den fastsatte frist havde anfægtet afgørelsen om deres indplacering, er der intet, der kan berettige og heller ikke forklare, at den ikke udstrakte denne hensyntagen til de tjenestemænd, der var blevet ansat mellem 1983 og den 5. oktober 1995 og befandt sig i den samme situation.

( jf. præmis 55-57 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Frie kapitalbevægelser - restriktioner - en medlemsstats forbud mod tinglysning af en panteret i fast ejendom for en fordring i en anden medlemsstats valuta - retsstridigt

(EF-traktaten, art. 73 B (nu art. 56 EF))

2. Frie kapitalbevægelser - traktatbestemmelser - artikel 73 B (nu artikel 56 EF) - anvendelse i Østrig på det tidspunkt, hvor denne stat tiltrådte Den Europæiske Union - betydning af traktatens ikrafttræden - berigtigelse af en tinglysning af en panteret i fast ejendom, der er behæftet med en mangel i henhold til det nationale retssystem - ikke mulig

(EF-traktaten, art. 73 B (nu art. 56 EF), tiltrædelsesakten af 1994)

Sammendrag

1. EF-traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF) skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter indførelse i tingbogen af en panteret, som stilles som sikkerhed for en fordring, der skal betales i en anden medlemsstats valuta, skal tinglyses i den nationale valuta.

( jf. præmis 19 og domskonkl. 1 )

2. I overensstemmelse med traktatens artikel 73 A (ophævet ved Amsterdam-traktaten) trådte dens artikel 73 B (nu artikel 56 EF) i kraft den 1. januar 1994 i de stater, der på daværende tidspunkt var medlemmer af Den Europæiske Union. Republikken Østrig tiltrådte først Unionen fra den 1. januar 1995, og da der ikke i tiltrædelsesakten af 1994 findes nogen bestemmelser om, at andet skulle være gældende, fik traktatens artikel 73 B først virkning for denne stats vedkommende fra denne dato.

Traktatens artikel 73 B skal derfor fortolkes således, at bestemmelsen ikke fandt anvendelse i Østrig, før Republikken Østrig tiltrådte Den Europæiske Union. Bestemmelsen kan ikke med virkning fra ikrafttrædelsen af EF-traktaten i Østrig gøre en tinglysning af en panteret i fast ejendom gyldig, når ugyldigheden i det pågældende nationale retssystem er absolut og uafhjælpelig og har virkning ex tunc og medfører, at tinglysningen er virkningsløs.

( jf. præmis 21, 22 og 25 samt domskonkl. 2 og 3 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tjenestemænd - søgsmål - forudgående administrativ klage - frister - udløbet - fristfornyelse - betingelse - ny omstændighed - beslutning om ændring af kriterierne for indplacering i lønklasse ved ansættelsen

(Tjenestemandsvedtægten, art. 31, stk. 2, art. 90 og 91)

2. Tjenestemænd - ligebehandling - ansættelse - indplacering i lønklasse - fornyet bedømmelse - ret til at anmode om fornyet bedømmelse begrænset til tjenestemænd ansat efter afsigelsen af dom af 5. oktober 1995, sag T-17/95 - manglende objektiv begrundelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 5, stk. 3)

Sammendrag

1. Kommissionens beslutning af 7. februar 1996 om ændring af kriterierne for indplacering i lønklasse af tjenestemænd ansat efter den 5. oktober 1995 skal betragtes som en generelt anvendelig beslutning, der anfægter en række administrative afgørelser, der var blevet endelige, og udgør dermed en ny faktisk omstændighed, der udgør et klagepunkt for tjenestemænd ansat før den 5. oktober 1995 og åbner for så vidt angår disse mulighed for at indgive en ansøgning under overholdelse af fristerne i vedtægtens artikel 90 og 91 med henblik på at opnå en ændring af deres indplacering.

( jf. præmis 45 )

2. Beslutningen af 7. februar 1996, der blev truffet som følge af dommen af 5. oktober 1995, sag T-17/95, Alexopoulou, og som ændrede kriterierne for indplacering i lønklasse af tjenestemænd ansat efter den 5. oktober 1995, tilsidesatte det almindelige princip om ligebehandling, der indeholdes i vedtægtens artikel 5, stk. 3, idet forskelsbehandlingen, der følger af, at tjenestemænd ved Kommissionen udnævnt efter den 5. oktober 1995 kunne anmode om en fornyet bedømmelse af deres indplacering, mens personer, der var blevet ansat før denne dato, var afskåret herfra, ikke er objektivt berettiget som følge af, at datoen den 5. oktober 1995 er datoen for afsigelsen af den nævnte dom.

Med henblik på fuldbyrdelsen af dommen var det ikke i forhold til de tjenestemænd, der ikke var parter i sagen, nødvendigt at anvende denne dato for ikrafttrædelsen af beslutningen af 7. februar 1996. I øvrigt bemærkes, at selv om Kommissionen, da den vedtog denne beslutning, udviste hensyntagen til de tjenestemænd, der var blevet ansat efter den 5. oktober 1995 og ikke inden for den fastsatte frist havde anfægtet afgørelsen om deres indplacering, er der intet, der kan berettige og heller ikke forklare, at den ikke udstrakte denne hensyntagen til de tjenestemænd, der var blevet ansat mellem 1983 og den 5. oktober 1995 og befandt sig i den samme situation.

( jf. præmis 51-53 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - forpligtelse for mineralolieselskaber, der ønsker at overdrage deres oplagringsforpligtelse til raffinaderier på det nationale område, til at forsyne sig hos disse raffinaderier - ikke tilladt - begrundelse - beskyttelse af den offentlige sikkerhed - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 30 og 36 (efter ændring nu art. 28 EF og 30 EF))

Sammendrag

$$En medlemsstat, som indfører og opretholder en ordning med obligatorisk opretholdelse af sikkerhedslagre af mineralolieprodukter, der direkte forbinder mineralolieselskabers mulighed for at overdrage deres oplagringsforpligtelse til raffinaderier på det nationale område med en forpligtelse til at aftage disse produkter fra de nævnte raffinaderier, tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF).

En sådan ordning udgør en forskelsbehandling af mineralolieprodukter fra raffinaderier, der er beliggende i andre medlemsstater, idet den gør deres afsætning vanskeligere, da mineralolieselskaberne ikke kan frigøre sig fra forpligtelsen til at oplagre mineralolieprodukter i deres anlæg, når de køber deres mineralolieprodukter hos raffinaderier i disse stater, og den er ikke begrundet i formålet med hensyn til den offentlig sikkerhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 36 (efter ændring nu artikel 30 EF), idet dette formål har kunnet opnås ved mindre restriktive foranstaltninger.

( jf. præmis 26, 31 og 32 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - fritagelser i henhold til sjette direktiv - fritagelse for udlejning af fast ejendom - begreb - ejerens betaling af en sum penge til den fremtidige lejer - ikke omfattet

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra b)]

2. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - fritagelser i henhold til sjette direktiv - fritagelse for udlejning af fast ejendom - begreb - optionsaftale vedrørende leje af en fast ejendom mod ejerens betaling af en sum penge - ikke omfattet

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra b)]

Sammendrag

1. Udlejning af fast ejendom i henhold til artikel 13, punkt B, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter består grundlæggende i, at ejeren af en fast ejendom mod betaling af leje og for en aftalt periode overlader lejeren brugsretten til sin ejendom og retten til at udelukke andre herfra. Det er således ejeren, der udfører den afgiftspligtige tjenesteydelse, og lejeren, der til gengæld herfor betaler vederlaget. Når en person, som ikke inden da har rettigheder over en given fast ejendom, med ejeren af ejendommen indgår en aftale vedrørende leje af den faste ejendom og/eller accepterer et lejemål i ejendommen mod, at ejeren betaler den pågældende en sum penge, udfører den pågældende person derfor ikke derved en tjenesteydelse omfattet af direktivets artikel 13, punkt B, litra b).

( jf. præmis 31, 32 og 36 samt domskonkl. 1 )

2. Når en person, som ikke inden da har rettigheder over en given fast ejendom, indgår en optionsaftale vedrørende leje af den faste ejendom mod, at ejeren betaler en sum penge, og på det vilkår, at pengene skal forblive stående på en særlig konto til sikkerhed for opfyldelse af den pågældendes forpligtelser i henhold til optionsaftalen, og som derefter udøver optionerne i henhold til optionsaftalen og accepterer at indgå lejemål vedrørende den faste ejendom mod, at pengene på den særlige konto i den pågældendes navn frigives, udfører den pågældende person på intet tidspunkt en tjenesteydelse, der er omfattet af artikel 13, punkt B, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter.

( jf. præmis 39 og domskonkl. 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Konkurrence - administrativ procedure - undersøgelse af klager - begrundelse for beslutninger om henlæggelse - forpligtelse - rækkevidde

(Rådets forordning nr. 17, art. 3)

2 Konkurrence - administrativ procedure - undersøgelse af klager - hensyn til Fællesskabets interesse i undersøgelsen af en sag - vurderingskriterier

(Rådets forordning nr. 17, art. 3)

Sammendrag

1 Kommissionen er ved afvisningen af en klage indgivet i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 forpligtet til at forklare grundene til sin afvisning og navnlig til at begrunde vurderingen af, om det er hensigtsmæssigt at fortsætte undersøgelsen af klagen, og denne begrundelse skal være tilstrækkelig præcis og detaljeret til, at Fællesskabets retsinstanser kan foretage en effektiv prøvelse af Kommissionens udøvelse af sin skønsbeføjelse til at opstille prioriteter. Derimod er Kommissionen ikke forpligtet til at foretage en udtrykkelig henvisning i sin beslutning til betingelsen om Fællesskabets interesse.

(jf. præmis 54)

2 Ganske vist er Kommissionen ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse forpligtet til at tage hensyn til alle relevante retlige og faktiske omstændigheder med henblik på at afgøre, hvilken stilling der bør tages til en klage vedrørende tilsidesættelse af konkurrencereglerne, og den er navnlig forpligtet til omhyggeligt at undersøge samtlige faktiske og retlige omstændigheder, som klageren bringer til dens kundskab, men da vurderingen af en klages interesse for Fællesskabet afhænger af omstændighederne i hvert enkelt konkret tilfælde, bør antallet af kriterier, som Kommissionen kan lægge vægt på, ikke begrænses, og det bør modsat heller ikke pålægges Kommissionen udelukkende at anvende bestemte kriterier.

(jf. præmis 57 og 58)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Konkurrence - administrativ procedure - undersøgelse af klager - Kommissionens pligt til at træffe beslutning om, hvorvidt der foreligger en overtrædelse - ingen pligt - hensyn til Fællesskabets interesse i undersøgelsen af en sag - Kommissionens skønsbeføjelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 3)

2 Konkurrence - administrativ procedure - undersøgelse af klager - hensyn til Fællesskabets interesse i undersøgelsen af en sag - vurderingskriterier

(Rådets forordning nr. 17, art. 3)

3 Annullationssøgsmål - anfægtet retsakt - bedømmelse af dens lovlighed på grundlag af de oplysninger, som stod til rådighed på tidspunktet for retsaktens vedtagelse - efterfølgende betragtninger - uden betydning

(EF-traktaten, art. 173 (nu art. 230 EF))

Sammendrag

1 Den, som klager over en tilsidesættelse af konkurrencereglerne, har krav på at få meddelt resultatet af sin klage ved en beslutning fra Kommissionen, som kan anfægtes under et søgsmål, men artikel 3 i forordning nr. 17 giver ikke klageren ret til at kræve, at Kommissionen træffer en endelig beslutning om, hvorvidt den påståede overtrædelse foreligger, og forpligter ikke Kommissionen til under alle omstændigheder at fortsætte sagens behandling, indtil der er truffet en endelig beslutning.

Kommissionens skønsbeføjelse, som indebærer, at den er berettiget til at prioritere de klager, den modtager, forskelligt, afhænger ikke af, om sagens behandling befinder sig på et mere eller mindre fremskredent stadium. Dette forhold er derimod en af de omstændigheder, som Kommissionen skal tage hensyn til ved udøvelsen af sit skøn.

(jf. præmis 35-37)

2 Ganske vist er Kommissionen ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse forpligtet til at tage hensyn til alle relevante retlige og faktiske omstændigheder med henblik på at afgøre, hvilken stilling der bør tages til en klage vedrørende tilsidesættelse af konkurrencereglerne, og den er navnlig forpligtet til omhyggeligt at undersøge samtlige faktiske og retlige omstændigheder, som klageren bringer til dens kundskab, men da vurderingen af en klages interesse for Fællesskabet afhænger af omstændighederne i hvert enkelt konkret tilfælde, bør antallet af kriterier, som Kommissionen kan lægge vægt på, ikke begrænses, og det bør modsat heller ikke pålægges Kommissionen udelukkende at anvende bestemte kriterier.

(jf. præmis 45 og 46)

3 Under et annullationssøgsmål i henhold til traktatens artikel 173 (nu artikel 230 EF) skal lovligheden af en fællesskabsretsakt bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt, og navnlig kan lovligheden af en retsakt ikke afhænge af efterfølgende betragtninger vedrørende dens effektivitet.

(jf. præmis 87)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Traktatbrudssøgsmål - Kommissionens søgsmålsret - skønsmæssig udøvelse

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF))

2 Traktatbrudssøgsmål - administrativ procedure - genstand - afgrænsning af sagsgenstanden i den begrundede udtalelse

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226))

3 Miljø - forurening af vandmiljøet - direktiv 76/464 - pligt til at fastsætte specifikke programmer med henblik på at formindske forureningen med visse farlige stoffer - rækkevidde

(Rådets direktiv 76/464, art. 2, 6 og 7 og bilagets liste I og II)

Sammendrag

1 Efter den ordning, der er indført ved traktatens artikel 169, har Kommissionen et vidt skøn ved afgørelsen af, om der skal indledes et traktatbrudssøgsmål, og det tilkommer ikke Domstolen at tage stilling til, om det er udøvet hensigtsmæssigt.

(jf. præmis 20)

2 Under et traktatbrudssøgsmål har den administrative procedure til formål at give den berørte medlemsstat lejlighed til dels at opfylde sine fællesskabsretlige forpligtelser, dels virkningsfuldt at tage til genmæle over for Kommissionens klagepunkter. Genstanden for et søgsmål i henhold til traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) fastlægges følgelig under den administrative procedure i henhold til denne traktatbestemmelse. Stævningen kan derfor ikke støttes på andre klagepunkter end dem, der er nævnt i den begrundede udtalelse.

(jf. præmis 23)

3 Det følger utvetydigt af den ordning, der er indført ved direktiv 76/464 om forurening, der er forårsaget af udledningen af visse farlige stoffer i fællesskabets vandmiljø, samt af ordlyden af første afsnit, første led i bilagets liste II, at så længe Rådet ikke i henhold til direktivets artikel 6 har fastsat grænseværdier, som emissionsnormerne ikke må overskride, skal disse stoffer foreløbig behandles som stoffer, der hører under liste II, og for hvilke de nærmere regler er fastsat i direktivets artikel 7. Selv om formålet med Rådets fastsættelse af grænseværdier for udledning er at eliminere forureningen af vandområderne med stofferne på liste I, mens ordningen i artikel 7 i direktiv 76/464 kun vedrører udarbejdelse af programmer, der indeholder kvalitetsmålsætninger med henblik på formindskelse af forureningen, står det dog fast, at denne eliminering ikke kan indtræde, blot fordi der fastsættes grænseværdier, idet den til syvende og sidst fuldt ud afhænger af, hvilke værdier der er valgt. Følgelig er det ikke en fravigelse af direktivets formål midlertidigt at lade stoffer henhørende under liste I indgå under den ordning, der er fastsat for stoffer henhørende under liste II.

Når direktiv 76/464 selv opstiller, hvilke bindende foranstaltninger medlemsstaterne skal træffe, såfremt Rådet ikke har fastsat grænseværdier for emission af de stoffer, der er opført på liste I, fritager direktivet ikke en medlemsstat fra at overholde de heri opstillede forpligtelser, indtil Rådet har truffet foranstaltninger i henhold til artikel 6.

(jf. præmis 32, 33 og 35)