ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Første anbringende om en ulovlighedsindsigelse i medfør af artikel 277 TEUF, der tilsigter, at Retten fastslår, at artikel 5, stk. 1, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 af 21. oktober 2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår ex ante-bidrag til afviklingsfinansieringsordninger (EUT 2015, L 11, s. 44). Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at denne artikel i den delegerede forordning: — Udgør en tilsidesættelse af artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59, ved at fastsætte et beregningssystem, som pålægger et institut med en konservativ risikoprofil et ex ante-bidrag for et institut med en meget høj risikoprofil. — Udgør en tilsidesættelse af artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den med urette begrænser sagsøgerens grundlæggende frihed til at oprette og drive egen virksomhed. — Udgør en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet ved ikke at tage hensyn til den dobbelte medregning af visse af sagsøgerens passiver, hvilket hermed udgør en åbenbart ugrundet, unødvendig og uforholdsmæssig begrænsning.
—

Under alle omstændigheder annulleres afgørelsens artikel 2-4, for så vidt som de a) kræver tilbagesøgning fra andre enheder end dem, der har været genstand for »excess profit ruling« [fritagelse for overskydende fortjeneste] som defineret i afgørelsen, og b) kræver tilbagesøgning af et beløb svarende til støttemodtagerens skattebesparelser, uden at Belgien gives mulighed for at tage hensyn til en anden skattemyndigheds faktiske opjustering.
—

Det fastslås, at sagsøgtes anmodning i debetnota nr. 3241606289 af 26. maj 2016 om, at Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis tilbagebetaler en del af den finansiering, som denne fik for MINATRAN-projektet på 245 525,43 EUR, er ubegrundet, og det fastslås, at dette beløb udgør støtteberettigede udgifter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/38

Sag anlagt den 29. juni 2016 — Inox Mare mod Kommissionen

(Sag T-347/16)

(2016/C 296/48)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Inox Mare Srl (Rimini, Italien) (ved advokat R. Holzeisen)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstand

Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Kommissionens afgørelse af 6. januar 2016, hvorved det fastslås, at godtgørelse af importafgift i en konkret sag (REM 02/14 — C (2015) 9672 final, er ubegrundet, annulleres, og at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den anfægtede afgørelse i den foreliggende sag udgør en opfølgning på afgørelsen, der er anfægtet i sag T-289/16, Inox Mare mod Kommissionen.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede retsakt er ulovlig som følge af de alvorlige retlige fejl, der er begået i forbindelse med den procedure, der blev udført af OLAF og konkluderet i den anfægtede endelige rapport i sag T-289/16, der er nævnt ovenfor.

Den anfægtede retsakter er konkret behæftet med:

— en tilsidesættelse og urigtig anvendelse af fællesskabslovgivningen om antidumpingtold.

— en tilsidesættelse og urigtig anvendelse af både fællesskabslovgivningen og den filippinske lovgivning om det krav, som de filippinske toldmyndigheder er pålagt om at kontrollere oprindelsen af de varer, som disse myndigheder har certificeret.

— en tilsidesættelse og urigtig anvendelse af artikel 220, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT 1992, L 302, s. 1).

Sagsøgeren har således nedlagt påstand om annullation af den anfægtede afgørelse som følge af en tilsidesættelse af traktaterne og af retsreglerne om deres anvendelse samt Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og navnlig dens artikel 41.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/32

Sag anlagt den 15. juni 2016 — Colgate-Palmolive mod EUIPO (360o)

(Sag T-332/16)

(2016/C 296/42)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Colgate-Palmolive Co. (New York, New York, De Forenede Stater) (ved advokaterne M. Zintler og A. Stolz)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærke »360o« — registreringsansøgning nr. 14 042 162

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 14. april 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2288/2015-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringende
—

Sagsøgeren gør gældende, at afgørelsen af 6. april 2016 er behæftet med fejl på grund af en manglende undersøgelse af beviserne, der godtgør, at der ikke er gjort tilstrækkelig brug af de af modparten påberåbte varemærker, og at der ikke foreligger en omhyggelig vurdering af risikoen for forveksling mellem varemærkerne og varerne i lyset af alle relevante forhold.
—

Det er sagsøgerens opfattelse, at den anfægtede afgørelse var ugyldig allerede fordi der blev foretaget en utilstrækkelig undersøgelse af beviserne, men navnlig fordi der blev foretaget en overfladisk bedømmelse af varemærkerne for så vidt angår forveksling på italiensk, hvilket sprog EUIPO synes at henvise til.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/33

Sag anlagt den 15. juni 2016 — Colgate-Palmolive mod EUIPO (360o)

(Sag T-333/16)

(2016/C 296/43)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Colgate-Palmolive Co. (New York, New York, De Forenede Stater) (ved advokaterne M. Zintler og A. Stolz)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »360o« — registreringsansøgning nr. 14 042 188

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 14. april 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2287/2015-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringende
—

Tilsidesættelse af artikel 63, stk. 2, i forordning nr. 6/2002, idet for sent fremlagt bevismateriale blev godtaget — en erklæring fra repræsentanten for virksomheden Klamex, uanset den omstændighed, at det omhandlede bevismateriale indeholdt helt nye oplysninger i sagen, der ikke var bekræftet af bevismateriale fremlagt for ugyldighedsafdelingen
—

Appelkammeret lagde med urette til grund, at der var tilstrækkeligt bevis for goodwill på grundlag af det bevismateriale, der var indgivet inden for fristen
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionens henvisning til beskyttelsen af forretningsmæssige interesser er forkert, og at den har undladt at angive de generelle betragtninger, hvorpå den har baseret formodningen om, at videregivelse af de ønskede dokumenter er til fare for forretningsmæssige interesser. — De oplysninger, som Kommissionen tilbageholder med den begrundelse, at de er til fare for forretningsmæssige interesser, opfylder ikke betingelserne for at være forretningsoplysninger, og Kommissionen tog ikke hensyn til, hvor gamle disse oplysninger var ved den genfremsatte begæring. — Der er en tungtvejende offentlig interesse i videregivelse af de ønskede oplysninger, idet videregivelse af nuklear viden er af offentlige interesse.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat artikel 107 TEUF, har undladt at give en begrundelse og har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at antage, at den belgiske ordning med bindende forhåndstilsagn for overskydende fortjeneste udgør en statsstøtteforanstaltning.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 107 TEUF, undlod at give en begrundelse og anlagde et åbenbart urigtigt skøn, da den fastslog, at den belgiske ordning med bindende forhåndstilsagn for overskydende fortjeneste udgjorde en statsstøtteforanstaltning.
—

Kommissionen tilpligtes at betale appellanten de udlandstillæg, som denne har haft ret til siden den 1. september 2007, med tillæg af morarenter beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med to point, af de beløb, som allerede er udbetalt til appellanten i form af løntilgodehavender (udlandstillæg), og af de beløb, som fortsat skyldes, at regne fra disse beløbs respektive forfaldsdatoer og til fuld betaling sker, med fradrag af de beløb, der allerede er betalt.
—

Såvel Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/603 af 18. april 2016 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2016, L 104, s. 8) som Rådets afgørelse (FUSP) 2016/609 af 18. april 2016 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2016, L 104, s. 19) annulleres, for så vidt som de finder anvendelse på sagsøgeren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 305/51

Sag anlagt den 7. juli 2016 — ArcelorMittal Tubular Products Ostrava m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-364/16)

(2016/C 305/69)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. (Ostrava Kunčice, Den Tjekkiske Republik) og 12 andre sagsøgere (ved advokat G. Berrisch og solicitor B. Byrne)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse, som er vedtaget senest den 6. juni 2016, om at fjerne Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd fra listen af selskaber, der er opført under Taric-tillægskode A950, og om i stedet at opføre det under en ny Taric-tillægskode C129, for samtlige de Taric-koder, der er nævnt i artikel 1, stk. 1, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/2272 af 7. december 2015 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse sømløse rør af jern eller stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 (EUT 2015 L 332, s. 21), og om derved at nedsætte den antidumpingtold, der finder anvendelse på import af sømløse rør af jern og stål, som fremstilles af Hubei, til 0 %, annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende om, at den anfægtede afgørelse manglede et retsgrundlag og derfor tilsidesætter artikel 1, stk. 2, og bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/2272.

Europa-Kommissionen støttede den anfægtede afgørelse på Domstolens dom i sagen ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s. m.fl. mod Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd og Rådet for Den Europæiske Union mod Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd (forenede sager C-186/14 P og C-193/14 P, EU:C:2016:209), hvorved Domstolen stadfæstede Rettens dom i Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union (T-528/09, EU:T:2014:35), hvorved Retten havde ophævet Rådets forordning (EF) nr. 926/2009 om indførelse af en antidumpingtold på visse sømløse rør af jern eller stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina, for så vidt som den indførte en antidumpingtold på varer fremstillet af Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd. Efter sagsøgernes opfattelse udvidede Europa-Kommissionen med urette annullationen af Rådets forordning (EF) nr. 926/2009 til at omfatte Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/2272, idet sidstnævnte forordning ikke var genstand for tvisten i de tidligere retssager. Europa-Kommissionen kunne derfor først have vedtaget den anfægtede afgørelse efter, at den havde ophævet forordning (EU) 2015/2272.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt som Retten finder det passende, således at varemærket nægtes registreret i det hele for alle de ansøgte varer og tjenesteydelser.
2.

Det andet anbringende er, at der er sket en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af de kontraktbestemmelser, som binder appellanterne og CEPOL, og af appellanternes velerhvervede rettigheder, at der foreligger en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, at begrundelsespligten er tilsidesat, at ligebehandlingsprincippet er tilsidesat og at der er sket en retlig fejl i forbindelse med anvendelsen af princippet om god forvaltningsskik og om påpasselighed.
7.

Syvende anbringende om en begrundelse, der ikke er baseret på faktiske forhold, men på formodninger og om en tilsidesættelse af retten til at blive hørt. Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at punkt 17-22 i den anfægtede afgørelse indeholder åbenbare fejlskøn på grundlag af rent ugrundede formodninger. For det andet har sagsøgeren anført, at den omstændighed, at vigtige og væsentlige faktiske omstændigheder og argumenter, som sagsøgeren har fremført, er blevet fuldstændig ignoreret og tilsidesat, er en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til reelt at blive hørt.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionens afgørelse af 4. april 2016 er ulovlig, da den udgør en tilsidesættelse af Novartis’ eksklusive ret på markedet for lægemidler til sjældne sygdomme for dets produkt TOBI Podhaler i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 141/2000 (1) om lægemidler til sjældne sygdomme, og idet betingelserne i denne forordnings artikel 8, stk. 3, for at tillade en undtagelse til den eksklusive ret på markedet for lægemidler til sjældne sygdomme ikke er opfyldt.
3.

Tredje anbringende vedrører magtfordrejning: — Da der foreligger objektive, relevante og indbyrdes sammenhængende indicier for, at Kommissionen ved at vedtage den anfægtede forordning, hvorved grænseværdierne for NOx-emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer blev højnet, hverken har forfulgt det anførte mål i EU-retten eller det mål, som Kommissionen selv har erklæret at ville opnå. — Fordi den særlige procedure, der er fastsat i TEUF, er blevet omgået for at kunne imødegå omstændighederne. For så vidt som Kommissionen har fulgt forskriftsproceduren med kontrol og ikke den almindelige lovgivningsprocedure, har den tilsidesæt væsentlige formforskrifter i forbindelse med proceduren for vedtagelse af den anfægtede forordning, der er behæftet med en kompetencemangel. — Endelig er den ovennævnte forordning heller ikke i EU’s interesse.
1.

Første anbringende om den eksterne ulovlighed af Europa-Parlamentets afgørelse D 201714 af 9. juni 2016 om ikke at antage sagsøgerens tilbud, afgivet i forbindelse med udbud 06D30/2015/M064 vedrørende proceduren »France-Strasbourg: Rammekontrakt for fjernelse af asbest i Europa-Parlamentets bygninger i Strasbourg« (EUT 2015/S 242 438527), og af afgørelsen om at tildele denne kontrakt til en anden tilbudsgiver (herefter »den anfægtede afgørelse«), for så vidt som den person, der har underskrevet den skrivelse til sagsøgeren, der indeholder den anfægtede afgørelse, ikke har fået delegeret en beføjelse, som er nødvendig for, at den pågældende kan forpligte den ordregivende myndighed, dvs. Europa-Parlamentet.
1.

Første anbringende vedrørende en manglende opfyldelse af grundlaget for opførelse i bilaget til den anfægtede afgørelse og den anfægtede forordning som anført i artikel 28, stk. 1, i afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (»den oprindelige afgørelse«) og i artikel 15, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger over for Syrien på baggrund af situationen i Syrien (»den oprindelige forordning«).
1.

Det første anbringende er, at Kommissionen har begået ulovligheder, der udgør kvalificerede tilsidesættelser af en retsregel, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder og som medfører, at Kommissionen ifalder ansvar uden for kontraktforhold. For det første er sagsøgeren af den opfattelse, at Kommissionen ikke på forskriftsmæssig vis har underrettet ham om de beskyldninger og forhold, der er blevet foreholdt ham, og at den ikke gav ham mulighed for på en effektiv måde at fremsætte sine bemærkninger hertil inden afgørelsen om fjernelse blev truffet, hvilket er i strid med artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, almindelige principper om god forvaltning, overholdelsen af retten til forsvar og artikel 16 i den europæiske kodeks for god forvaltningsskik. For det andet undersøgte Kommissionen ikke omhyggeligt og upartisk alle de relevante elementer i den konkrete sag, inden den traf afgørelse om at fjerne sagsøgeren fra Team Europa-netværket, i strid med omsorgsprincippet som knæsat i chartrets artikel 41 og kodeksens artikel 8, 9 og 11. Herved tilsidesatte Kommissionen også uskyldsformodningen i forhold til sagsøgeren som knæsat i chartrets artikel 48. For det tredje har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen ikke begrundede sin afgørelse forskriftsmæssigt, idet den angav vage beskyldninger, der i øvrigt var ukorrekte, i strid med chartrets artikel 41, stk. 2, og kodeksens artikel 18. Endelig er den afgørelse, som Kommissionen har truffet, åbenbart ubegrundet og uforholdsmæssig i betragtning af sagens omstændigheder.
—

Principalt annulleres Europa-Kommissionens afgørelse — Generaldirektoratet for Mobilitet og Transport (Generaldirektoratet for Energi — SRD.3 — Financial management) af 23. maj 2016 (Ref. nr.: ENER/SRD.3/JCM/cID(2016)2952913), som blot bekræfter den tidligere foranstaltning af 6. juli 2015 (Move.srd.3.dir(2015)2669621, samt Europa-Kommissionens foranstaltning — Generaldirektoratet for Mobilitet og Transport (Generaldirektoratet for Energi — SRD.3 — Financial management) af 14. juni 2016 (Ref. nr.: SRD.3/JCM/cl/D/(2016)4477388) om fremsendelse af debetnota nr. 3 241 608 548 til betaling af 494 871,39 EUR inden den 28. juli 2016, og om annullation som følge heraf af Europa-Kommissionens afgørelse — Generaldirektoratet for Mobilitet og Transport (Generaldirektoratet for Energi — SRD.3 — Financial management) af 6. juli 2015 (Ref. nr.: Move.srd3.dir(2015)2669621), for så vidt som denne afgørelse udelukker godtgørelse af de udgifter, som er afholdt af Terna vedrørende projekt nr. 2009-E255/09-ENER/09-TEN-E-SI2.564583 og nr. 2007-E221/07/2007-TREN/07TEN-E-S07.91403, og der pålægges en pligt til tilbagebetaling af de beløb, der er tildelt i forbindelse med disse projekter i det omfang, som er angivet i tabellen vedhæftet den anfægtede afgørelse.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at de anfægtede beslutninger er i strid med artikel 5, stk. 12, litra b), i forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme (EF) nr. 141/2000 (1), sammenholdt med proportionalitetsprincippet. — I henhold til artikel 5, stk. 12, litra b), i forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme (EF) nr. 141/2000 kan der for det første ikke under artikel 3 i forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme (EF) nr. 141/2000 tages hensyn til et lægemiddel, som har fået markedsføringstilladelse efter ansøgningen om markedsføringstilladelse for lægemidlet til sjældne sygdomme. — I henhold til artikel 5, stk. 12, i forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme (EF) nr. 141/2000 kan udpegelsen som et lægemiddel til sjældne sygdomme, for det andet kun tilbagekaldes, når kriterierne i artikel 3 i forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme (EF) nr. 141/2000 ikke længere er opfyldt. — I henhold til artikel 5, stk. 12, litra b), i forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme (EF) nr. 141/2000 skal EMA og Kommissionen for det tredje anvende beviskrav, der støtter forordningens formål.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 5a, stk. 3, i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (EFT 1999, L 184, s. 23), af tredje betragtning til Rådets afgørelse 2006/512/EF af 17. juli 2006 om ændring af afgørelse 1999/468/EF om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (EUT 2006, L 200, s. 11), af 25. betragtning til forordning (EF) nr. 715/2007, af artikel 5, stk. 3, i sidstnævnte forordning, samt om Kommissionens manglende kompetence til at vedtaget den anfægtede forordning og den magtfordrejning, som Kommissionen har begået.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 314/27

Sag anlagt den 26. juni 2016 — Ville de Paris mod Kommissionen

(Sag T-339/16)

(2016/C 314/38)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Ville de Paris (Paris, Frankrig) (ved advokat J. Assous)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens forordning (EU) nr. 2016/646 af 20. april 2016 om ændring af forordning (EF) nr. 692/2008 med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 6) annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale et symbolsk beløb på 1 EUR til dækning af det tab, som Ville de Paris har lidt som følge af vedtagelsen af denne forordning.

— Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.

1. Første anbringende: Kommissionens forordning (EU) nr. 2016/646 af 20. april 2016 om ændring af forordning (EF) nr. 692/2008 med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 6) (EUT 2016, L 109, s. 1, herefter den »anfægtede forordning«) er ugyldig på grund af manglende kompetence som følge af Europa-Kommissionens uhensigtsmæssige brug af forskriftsproceduren med kontrol. Kommissionen har ingen materiel kompetence, og den har tilsidesat væsentlige formforskrifter i forbindelse med vedtagelsen af den anfægtede forordning.

2. Andet anbringende: Den anfægtede forordning er ugyldig som følge af tilsidesættelsen af primære retsregler, den afledede ret på miljøområdet og afledte bestemmelser i EU-retten som følge af den manglende overholdelse af de generelle principper inden for europæiske miljøret samt retssikkerhedsprincippet og princippet om den berettigede forventning.

Hvad angår søgsmålets erstatningskrav har sagsøgeren anført, at betingelserne for at udløse Unionens ansvar uden for kontrakt er opfyldt, for det første idet den anfægtede forordning indeholder både formelle og materielle uregelmæssigheder, for det andet idet den anfægtede forordning har forårsaget et reelt og sikkert tab for sagsøgeren og for det tredje, idet den direkte årsagssammenhæng mellem Kommissionens adfærd og det påståede tab ikke kan bestrides.
3.

Tredje anbringende om, at den omstændighed, at der ikke blev oplyst om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger eller givet tilstrækkelig tid til at indsende bemærkninger, udgjorde en tilsidesættelse af artikel 20, stk. 4 og 5, i Rådets forordning nr. 1225/2009.
—

Sagsøgeren har anført, at Kommissionen ved antagelsen om, at forhåndsbeskeder ikke kan anses for gennemførelsesforanstaltninger, og at den af Kommissionen beskrevne ordning for overskydende fortjeneste skal anses for en støtteforanstaltning, har anlagt et åbenbart urigtigt skøn.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den stadfæstede undersøgerens afgørelse, hvorefter det ansøgte varemærke var beskrivende og manglede fornødent særpræg for de varer og tjenesteydelser, i forhold til hvilke det blev antaget at være beskrivende og uden fornødent særpræg.
—

Kommissionen foretog en uretmæssig bred afgrænsning af kontrolundersøgelsens genstand og formål i den anfægtede afgørelse. Den anfægtede afgørelse er endvidere utilstrækkeligt begrundet. Kommissionen gav ikke i afgørelsens begrundelse en specifik beskrivelse af de faktiske omstændigheder og hypoteser, som den skulle kontrollere ved hjælp af en kontrolundersøgelse. Den angav heller ikke nogen indicier til at underbygge sin mistanke. Den i den anfægtede afgørelse foretagne afgrænsning af kontrolundersøgelsens genstand og formål gav ikke sagsøgeren mulighed for at fastlægge sine tilsvarende forpligtelser på en tilstrækkelig præcis måde. Den anfægtede afgørelse er derfor også i strid med sagsøgerens ret til forsvar.
—

Appelkammeret fastslog med urette, at varemærket ikke kunne registreres for et bredere sortiment af varer og tjenesteydelser end hvad dette bevismateriale berettigede. Appelkammeret foretog en urigtig anvendelse af reglerne om uhjemlet benyttelse af forretningskendetegn (passing off), idet det konkluderede, at der forelå vildledende angivelser i forhold til disse varer og/eller af indsigerens goodwill i forhold til disse varer.