Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer – foreløbige forholdsregler – betingelser – uopsættelighed – »fumus boni juris« – kumulativ karakter – afvejning af samtlige interesser i sagen – Rettens skøn

(Art. 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Særlige rettergangsformer – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – realitetspåkendelse af hovedsagen – uden betydning – grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

3. Passivitetssøgsmål – passivitetens ophør efter sagens anlæg – bortfald af sagens genstand – ufornødent at træffe afgørelse – forslag til afgørelse om ikke at optage det aktive stof endosulfan i bilag I til direktiv 91/414 – Rettens skøn

(Art. 230 EF, 232 EF og 233 EF; Rådets direktiv 91/414, bilag I)

Sammendrag

1. Ifølge artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement skal begæringer om foreløbige forholdsregler angive søgsmålets genstand, de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget (fumus boni juris). Disse betingelser er kumulative, således at der ikke kan anordnes foreløbige forholdsregler, når en af dem ikke er opfyldt. Fællesskabets retsinstanser kan endvidere i sager om foreløbige forholdsregler i givet fald foretage en interesseafvejning.

I forbindelse med denne samlede vurdering råder Fællesskabets retsinstanser i sager om foreløbige forholdsregler desuden over et vidt skøn og kan frit under hensyn til sagens særegenheder afgøre, hvorledes disse forskellige betingelser skal efterprøves samt rækkefølgen for denne undersøgelse, når ingen fællesskabsretlig bestemmelse pålægger dem af anvende et forud fastsat skema for vurderingen af nødvendigheden af at træffe foreløbig afgørelse.

(jf. præmis 34 og 35)

2. Spørgsmålet, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, bør som hovedregel ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes. Når det imidlertid gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, kan det være nødvendigt at fastslå, at der foreligger omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning kan antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 53)

3. Et søgsmål i henhold til artikel 232 EF bygger på den tankegang, at retsstridig passivitet fra den pågældende institutions side giver adgang til at anlægge sag ved Domstolen eller Retten for at opnå dom for, at undladelsen af at handle er i strid med traktaten, for så vidt den pågældende institution ikke har rådet bod på undladelsen. Afgørelsen herom medfører ifølge artikel 233 EF, at den sagsøgte institution har pligt til at gennemføre de til Domstolens eller Rettens doms opfyldelse nødvendige foranstaltninger, uden at dette berører adgangen til på grundlag af samme dom at rejse krav støttet på Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold. Såfremt den handling, hvis undladelse er genstand for retssagen, er foretaget efter sagsanlægget, men inden dommens afsigelse, kan en afgørelse fra Domstolen eller Retten, der fastslår, at den oprindelige undladelse er retsstridig, ikke længere få de i artikel 233 EF nævnte retsvirkninger. I et sådant tilfælde er sagens genstand følgelig bortfaldet, således at det ikke længere er nødvendigt at træffe afgørelse, i lighed med det tilfælde, hvor den sagsøgte institution inden fristen på to måneder har efterkommet opfordringen til at handle.

I denne forbindelse finder Retten under sagen om foreløbige forholdsregler, at den omstændighed, at Kommissionen formelt, som led i proceduren til vurdering af det aktive stof endosulfan med henblik på dettes eventuelle optagelse i bilag I til direktiv 91/414 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, har fremlagt et forslag til afgørelse om ikke at optage dette stof i nævnte bilag I, er et klart udtryk for institutionens ønske om at afslutte undersøgelsen af pågældende aktive stof og således udgør en stillingtagen, som bringer passiviteten til ophør. Den omstændighed, at et sådant forslag ikke umiddelbart udgør en retsakt, der kan anfægtes under annullationssøgsmål, er herved uden betydning, når det er et nødvendigt forberedende led i en procedure, der principielt skal udmunde i en retsakt, der kan anfægtes under et annullationssøgsmål.

(jf. præmis 67-70)