Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – Kommissionens søgsmålsret – udøvelsen ikke afhængig af, at en særlig søgsmålsinteresse påvises

(Art. 226 EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – administrativ procedure – formål – begrundet udtalelse – indhold

(Art. 226 EF)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter og inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation – direktiv 89/665 og 92/13 – den procedure, hvorefter Kommissionen forebyggende kan gribe ind over for en medlemsstat, når den finder, at der er begået en klar og åbenbar tilsidesættelse af fællesskabsbestemmelserne vedrørende indgåelse af offentlige kontrakter – proceduren har ingen betydning for traktatbrudsproceduren i artikel 226 EF

(Art. 226 EF; Rådets direktiv 89/665, art. 3, og Rådets direktiv 92/13, art. 8)

4. Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation – direktiv 93/38 – fravigelse af de fælles regler – betingelser – snæver fortolkning – bevisbyrde

[Rådets direktiv 93/38, art. 20, stk. 2, litra c) og d)]

Sammendrag

1. Det påhviler ikke Kommissionen som et led i dens beføjelser i henhold til artikel 226 EF at påvise, at den har en søgsmålsinteresse. Det er således Kommissionens opgave af egen drift og i den almindelige interesse at påse, at medlemsstaterne anvender fællesskabsretten, og at drage omsorg for, at det bliver fastslået, at eventuelle tilsidesættelser af heraf udspringende forpligtelser foreligger, med henblik på at bringe sådanne tilsidesættelser til ophør. Artikel 226 EF har således ikke til formål at beskytte denne institutions egne rettigheder. Det tilkommer alene Kommissionen at afgøre, hvorvidt det må anses for formålstjenligt at indlede en traktatbrudsprocedure, og i givet fald at fastlægge, på grundlag af hvilken handlemåde eller undladelse denne procedure bør iværksættes.

(jf. præmis 14-16)

2. Selv om den begrundede udtalelse i en traktatbrudssag skal indeholde en sammenhængende og detaljeret redegørelse for Kommissionens grunde til at antage, at den pågældende stat har tilsidesat en af sine forpligtelser efter traktaten, har Kommissionen dog ikke pligt til i denne udtalelse at angive, hvilke foranstaltninger den mener ville kunne bringe det påtalte traktatbrud til ophør.

Den administrative procedure har således til formål at afgrænse traktatbrudssøgsmålets genstand med henblik på at give den nævnte medlemsstat lejlighed til at opfylde sine fællesskabsretlige forpligtelser eller virkningsfuldt tage til genmæle over for Kommissionens klagepunkter.

Som følge heraf er det kun, når Kommissionen agter at gøre den manglende indførelse af foranstaltninger, der ville gøre det muligt at afhjælpe det påtalte traktatbrud, til genstand for sit traktatbrudssøgsmål, at den særligt skal angive disse foranstaltninger i den begrundede udtalelse.

(jf. præmis 21-23)

3. Den direkte interventionsprocedure, som er indført ved artikel 8 i direktiv 92/13 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation og ved artikel 3 i direktiv 89/665 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, i henhold til hvilken Kommissionen kan gribe ind over for en medlemsstat, når den finder, at der er begået en klar og åbenbar tilsidesættelse af fællesskabsbestemmelserne vedrørende indgåelse af offentlige kontrakter, udgør en forebyggende foranstaltning, der hverken kan begrunde undtagelser fra eller erstatte Kommissionens virksomhed på grundlag af traktatens artikel 226 EF, således at spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen havde anvendt den pågældende procedure eller ikke, er uden betydning, når det drejer sig om at vurdere formaliteten i en traktatbrudssag. Valget mellem de to procedurer hører således under Kommissionens beføjelser.

(jf. præmis 27 og 28)

4. Bestemmelserne i artikel 20, stk. 2, litra c) og d), i direktiv 93/38 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, som i visse tilfælde giver ordregiverne mulighed for at anvende en procedure uden forudgående udbud, skal – som undtagelser til bestemmelserne om fremgangsmåderne for indgåelse af offentlige kontrakter – fortolkes strengt. Derudover påhviler bevisbyrden den part, som ønsker at påberåbe sig disse bestemmelser.

Hvad angår for det første direktivets artikel 20, stk. 2, litra c), er anvendelsen af denne bestemmelse underlagt to kumulative betingelser, nemlig dels, at der er tekniske grunde forbundet med de arbejder, der er genstand for kontrakten, dels at disse tekniske grunde gør det strengt nødvendigt at tildele nævnte kontrakt til en bestemt virksomhed.

Hvad angår for det andet den i direktivets artikel 20, stk. 2, litra d), fastsatte undtagelse er der opstillet tre kumulative betingelser, nemlig at der foreligger en uforudseelig begivenhed, en uopsættelighed af tvingende karakter, der ikke tillader at overholde de frister, som kræves ved et udbud, og en årsagsforbindelse mellem den uforudseelige begivenhed og den deraf følgende tvingende uopsættelighed.

Det forhold, at en myndighed, som skal godkende det pågældende projekt, kan opstille frister, udgør i denne forbindelse en forudseelig faktor i gennemførelsen af proceduren for godkendelse af det nævnte projekt.

(jf. præmis 33, 34, 40 og 43)