ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/20

Appel iværksat den 29. april 2008 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt den 14. februar 2008 af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) i sag T-351/05, Provincia di Imperia mod Kommissionen

(Sag C-183/08 P)

(2008/C 209/28)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Martin og L. Flynn, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Provincia di Imperia

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten i Første Instans den 14. februar 2008 i sag T-351/05 ophæves.

— Den af Provincia di Imperia anlagte sag afvises.

— Provincia di Imperia tilpligtes at betale Kommissionens omkostninger i denne sag.

Anbringender og væsentligste argumenter

I appelskriftet har Kommissionen kritiseret den appellerede dom for at have tilsidesat betingelserne for at realitetsbehandle et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF, særligt ved at antage, at sagsøgeren i første instans havde søgsmålsinteresse. Et annullationssøgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person kan nemlig kun admitteres, såfremt søgsmålet med sit resultat kan tilføre sagsøgeren en fordel. I det foreliggende tilfælde er det imidlertid åbenbart, at sagsøgerens sag må afvises, for så vidt som en dom om annullation af den anfægtede retsakt ikke i sig selv kan »tilføre« denne person en fordel. Tildeling af støtte er faktisk en gestus, der indrømmes af Kommissionen, og en bydende, som besvarer en indkaldelse af forslag, har derfor ikke nogen ret til at opnå en sådan støtte.

Kommissionen har subsidiært gjort gældende, at selv om sagsøgeren i første instans havde søgsmålsinteresse på tidspunktet for sagens anlæg, ville en sådan interesse under alle omstændigheder være faldet bort på tidspunktet for afsigelsen af den appellerede dom, for så vidt som hele det fastsatte budget for indkaldelse af forslag ville være opbrugt, og programmeringsfasen afsluttet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/23

Sag anlagt den 22. maj 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland

(Sag C-221/08)

(2008/C 209/34)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved R. Lyal og W. Mölls, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Irland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 95/59/EF (1) af 27. november 1995 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsætningsafgift, idet det har fastsat minimumsdetailsalgspriser og maksimale detailsalgspriser for cigaretter.

— Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 EF, idet det har undladt at meddele de nødvendige oplysninger om anvendelig irsk lovgivning, der gør det muligt for Kommissionen at gennemføre dens opgave med kontrol af overholdelsen af direktiv 95/59.

— Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I henhold til Tobacco Products (Control of Advertising, Sponsorship and Sales Promotion) (No. 2) Regulations 1986 (bekendtgørelse af 1986 om tobaksvarer (kontrol med reklamer, sponsorering og salgsfremme) (nr. 2)) og de aftaler, der er indgået med fabrikanter og importører af tobak til gennemførelse af denne bekendtgørelse, fastsætter Irland en minimumspris for cigaretter, der højest må være 3 % lavere end gennemsnitsprisen for cigaretter i den omhandlede kategori. Idet fabrikanter og importører ikke kan fastsætte priser, der er højere end 3 % over gennemsnitsprisen, fastsætter Irland tillige en maksimal pris for cigaretter. En sådan ordning er i strid med artikel 9, stk. 1, i direktiv 95/59, hvorefter tobaksfabrikanter »[frit] fastsætter de maksimale detailsalgspriser for hver enkelt af deres varer«.

I henhold til artikel 10 EF skal medlemsstaterne lette Kommissionens opgaver, navnlig ved efterkommelse af de anmodninger om oplysninger, som bliver fremsat i forbindelse med en traktatbrudsprocedure. Kommissionen har gjort gældende, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10 EF, eftersom det ikke har fremlagt nogen oplysninger om den anvendelige irske lovgivning, på trods af Kommissionens gentagne anmodninger.

(1) EFT L 291, s. 40.
1

a) Skal bestemmelserne i Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinske produkter (1) fortolkes således, at de er til hinder for anvendelsen af et nationalt forbud mod erhvervsmæssig udførsel af amalgam med kviksølv til tandfyldninger, der er begrundet i hensyn til miljø- og sundhedsbeskyttelse? b) Har det nogen betydning for fortolkningen, at produktet er forsynet med EF-mærkning?
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har meddelt Kommissionen disse.
2)

Følger det af almindelige fællesskabsretlige principper, navnlig princippet om en retfærdig rettergang, princippet om en god forvaltningsskik og retsstatsprincippet, at forkyndelsen for skyldneren af det dokument, der hjemler ret til eksekution (eksekutionsdokumentet), på et sprog, som han ikke forstår, og som desuden ikke er et officielt sprog i den stat, hvori dokumentet forkyndes for skyldneren, udgør en fejl, som gør det muligt at afvise inddrivelse på grundlag det dokument, der hjemler ret til eksekution (eksekutionsdokumentet)?
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/22/EF af 15. marts 2006 om minimumsbetingelser for gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 med hensyn til sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed og om ophævelse af Rådets direktiv 88/599/EØF (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/36

Sag anlagt den 25. juni 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-273/08)

(2008/C 209/55)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Rozet og A. Alcover San Pedro, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås at, Storhertugdømmet Luxembourg har undladt at opfylde de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 6, stk. 1, 2 og 3, artikel 7, stk. 1 og 2, samt artikel 8, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/81/EF af 23. oktober 2001 om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer (1), idet Luxembourg hverken har forelagt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber sine programmer for mindskelse af de nationale emissioner af svovldioxid (SO2), nitrogenoxider (NOx), flygtige organiske forbindelser (VOC) og ammoniak (NH3), sine nationale emissionsopgørelser for SO2, NOx, VOC og NH3 eller sine årlige emissionsfremskrivninger for 2010 for SO2, NOx, VOC og NH3.

— Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har anført, at Storhertugdømmet Luxembourg ikke har forelagt tre typer af dokumenter vedrørende nationale emissionslofter for svovldioxid (SO2), nitrogenoxider (NOx), flygtige organiske forbindelser (VOC) og ammoniak (NH3) inden for de i direktiv 2001/81/EF fastsatte frister.

For det første har sagsøgte undladt at opfylde den forpligtelse, der er fastsat i direktivets artikel 6, stk. 1, 2 og 3, til at udarbejde programmer for gradvis mindskelse af de nationale emissioner af de nævnte forureningsstoffer.

For det andet og tredje har Luxembourg for så vidt angår disse forureningsstoffer ikke overholdt bestemmelserne i artikel 7, stk. 1 og 2, med hensyn til udarbejdelsen og den årlige ajourføring af de nationale emissionsopgørelser og emissionsfremskrivninger for 2010.

Endelig har Storhertugdømmet undladt at opfylde sin forpligtelse til at forelægge Kommissionen de tre typer af dokumenter inden for de frister, der er fastsat i direktivets artikel 8, stk. 1 og 2.

(1) EFT L 309, s. 22.
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 17 i Rådets direktiv 2004/81/EF af 29. april 2004 om udstedelse af opholdstilladelser til tredjelandsstatsborgere, der har været ofre for menneskehandel, eller som er indrejst som led i ulovlig indvandring, og som samarbejder med de kompetente myndigheder (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv, eller i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen herom.
2.

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Indebærer bestemmelsen i artikel 10 a i VVM-direktivet — hvoraf fremgår, at den berørte offentlighed på visse betingelser skal have ret til ved en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk ved lov nedsat organ at få prøvet den materielle og processuelle lovlighed af en afgørelse — tillige et krav om, at den berørte offentlighed skal have ret til at appellere en domstols afgørelse i en sag om tilladelse i en situation, hvor den berørte offentlighed har haft mulighed for at deltage i domstolens behandling af spørgsmålet om tilladelse og haft lejlighed til at udtale sig i den forbindelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/18

Appel iværksat den 3. april 2008 af Japan Tobacco, Inc. til prøvelse af dom afsagt den 30. januar 2008 af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) i sag T-128/06, Japan Tobacco, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) — Torrefacção Camelo

(Sag C-136/08 P)

(2008/C 209/26)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Japan Tobacco, Inc. (ved abogada A. Ortiz López, abogado S. Ferrandis González og abogada E. Ochoa Santamaría)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Torrefacção Camelo Lda

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans' dom af 30. januar 2008 i sag T-128/06 ophæves, og der afsiges dom, hvorved det, idet den pågældende afgørelse ændres, fastslås, at det er nødvendigt at anvende forbuddet i artikel 8, stk. 5, i forordningen om EF-varemærker (1) på den foreliggende sag, og hvorved det under hensyntagen til de argumenter, der er fremsat af Japan Tobacco, følgelig besluttes at afslå registreringen af EF-varemærke nr. 1 469 121.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har i appelskriftet gjort gældende, at Retten har tilsidesat forordningen om EF-varemærker og nærmere bestemt artikel 8, stk. 5. Retten har nemlig på trods af, at den har anerkendt, at det ældre varemærke er velkendt, at de omhandlede varemærker ligner hinanden, og at der er lighed mellem de varer, der er omfattet af de omhandlede varemærker, krævet et faktisk, egentligt og aktuelt bevis for, at der er sket en krænkelse af det ældre varemærke, selv om der i henhold til nævnte artikel blot kræves risiko for, at der sker krænkelse af varemærket, at der sker utilbørlig udnyttelse af dets særpræg, eller at det påføres skade.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Umweltsenat (Østrig) den 19. maj 2008 — Umweltanwalt von Kärnten, de andre parter: Kärntner Landesregierung og Alpe Adria Energia SpA

(Sag C-205/08)

(2008/C 209/30)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Umweltsenat

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Umweltanwalt von Kärnten

De andre parter: Kärntner Landesregierung og Alpe Adria Energia SpA

Præjudicielt

Skal Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (1) (EFT L 175, s. 40) som ændret ved Rådets såkaldte ændringsdirektiv 97/11/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (2) (EFT L 73) og Europa-Parlamentets og Rådets såkaldte offentlig deltagelsesdirektiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet og om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF og 96/61/EF for så vidt angår offentlig deltagelse og adgang til klage og domstolsprøvelse (3) (EFT L 156) fortolkes således, at en medlemsstat også har pligt til at efterprøve de i bilag I til direktivet anførte projekttyper — nemlig i nr. 20, anlæg af stærkstrømsluftledninger med en spænding på mindst 220 kV og en længde på over 15 km — i forbindelse med planlagte anlægsarbejder på to eller flere medlemsstaters område, når grænseværdien, der udløser kravet om efterprøvelse (her længden på 15 km), ikke nås eller bliver overskredet på den del af anlægsarbejdet, som ligger på medlemsstatens område, mens dette er tilfældet for de dele af anlægsarbejdet, som ligger i nabostaten/-staterne?

(1) EFT L 175, s. 40.

(2) EFT L 73, s. 5.

(3) EFT 156, s. 17.
1)

Åbner artikel 4, stk. 2, første afsnit, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper (1) samt vilde dyr og planter mulighed for, at en medlemsstat i forhold til en eller flere lokaliteter nægter at give sit samtykke til det af Kommissionen udarbejdede udkast til en liste over lokaliteter af fællesskabsbetydning, hvis dette sker af andre grunde end naturbeskyttelse?
1)

Udgør det i sig selv en krænkelse af den eneret, som tilkommer varemærkeindehaveren i henhold til artikel 5 i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 (1), at en erhvervsdrivende — via en kontrakt om søge- og annonceringsydelser mod betaling på internettet — foretager en reservation af et søgeord, som i tilfælde af en søgning på dette ord fremkalder et link, der giver mulighed for at besøge den erhvervsdrivendes websted, hvorfra han udbyder varer og tjenesteydelser, når dette søgeord — uden varemærkeindehaverens tilladelse — gengiver eller plagierer et varemærke, som er registreret af tredjemand som betegnelse for varer af samme eller lignende art?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/24

Sag anlagt den 21. maj 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien

(Sag C-222/08)

(2008/C 209/35)

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. van Vliet og A. Nijenhuis, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien ved gennemførelsen af bestemmelserne om beregning af omkostninger og finansiering i forbindelse med forsyningspligtydelser ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til artikel 12, stk. 1, artikel 13, stk. 1, og bilag IV, del A, i direktiv 2002/22/EF.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Direktiv 2002/22 regulerer blandt andet de tilfælde, hvor slutbrugernes behov ikke opfyldes tilfredsstillende af markedet, og indeholder bestemmelser vedrørende adgangen til forsyningspligtydelser. Direktivets artikel 12, stk. 1, bestemmer, at hvis de nationale tilsynsmyndigheder finder, at varetagelsen af forsyningspligten kan udgøre en urimelig byrde for virksomheder med forsyningspligt, beregnes nettoomkostningerne herved på den i artikel 12 anførte måde. Bilag IV, del A, indeholder bestemmelser om beregningen af nettoomkostninger. Artikel 13, stk. 1, bestemmer, at såfremt de nationale tilsynsmyndigheder på grundlag af den i artikel 12 omhandlede nettoomkostningsberegning mener, at en virksomhed pålægges en urimelig byrde, skal medlemsstaterne efter anmodning fra en udpeget virksomhed beslutte at indføre en kompensationsordning.

Efter Kommissionens opfattelse har Belgien ikke gennemført bestemmelserne i direktivets artikel 12, stk. 1, artikel 13, stk. 1, og bilag IV, del A, forskriftsmæssigt. Den belgiske regering har således ikke truffet bestemmelse om, hvorvidt udbud af sociale takstvilkår ved levering af forsyningspligtydelser udgør en urimelig byrde for de udpegede virksomheder. Hermed overholder de belgiske regler ikke de krav til beregningen af nettoomkostninger, som bl.a. er fastsat i den sidste del af direktivets bilag IV, del A.
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har undladt at opfylde de forpligtelser, som påhviler det i henhold til artikel 11, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer (1), idet Luxembourg ikke har udarbejdet eksterne beredskabsplaner for foranstaltninger, der skal gennemføres uden for virksomheder, der er omfattet af direktivets artikel 9.
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, spørges: A) Krænkes varemærkeindehaverens eneret ved anvendelse af et søgeord, der er identisk med mærket, til at reklamere for varer eller tjenesteydelser, der er af samme eller lignende art, uanset om den pågældende reklame figurerer på listen over søgeresultater eller optræder i en derfra fysisk adskilt reklameblok, og uanset om den benævnes som en »annonce«? B) Kan risikoen for forvekslinger udelukkes ved anvendelsen af et tegn, der er identisk med mærket, for lignende varer eller tjenesteydelser eller ved anvendelse af et tegn, der ligner varemærket, for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art, når reklamen er betegnet som en »annonce« og/eller ikke figurerer på listen over søgeresultater, men optræder i en derfra fysisk adskilt reklameblok?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 223/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Salamanca (Spanien) den 26. maj 2008 — Eva Martín Martín mod EDP Editores, S.L. og Juan Caballo Bueno

(Sag C-227/08)

(2008/C 223/32)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Salamanca

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eva Martín Martín

Øvrige parter: EDP Editores, S.L. og Juan Caballo Bueno

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 153, sammenholdt med artikel 3 og 95 i traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber, artikel 38 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og Rådets direktiv 85/577/EØF (1) af 20. december 1985 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted, og navnlig dette direktivs artikel 4, fortolkes således, at en ret, som skal påkende en appel iværksat til prøvelse af en dom afsagt i første instans, af egen drift kan erklære en aftale omfattet af nævnte direktivs anvendelsesområde for ugyldig, når den sagsøgte forbruger, som led i sit forsvar mod en påstand om betaling ikke på noget tidspunkt under den mundtlige forhandling eller under appelsagen har påberåbt sig, at aftalen er ugyldig?

(1) EUT L 372, s. 31 — EE 15/06, s. 131.
3)

a) Er der tale om et legitimt formål inden for rammerne af artikel 6, stk. 1, første afsnit, i direktiv 2000/78/EF, hvis en arbejdsgiver ved at fastlægge en maksimal aldersgrænse for ansættelse varetager sin interesse i, at de tjenestemænd, der skal ansættes, får en længst mulig aktiv ansættelsesperiode? b) Er gennemførelsen af et sådant formål allerede uforholdsmæssig, hvis den bevirker, at tjenestemænd arbejder længere, end hvad der er nødvendigt for at opnå den lovmæssigt sikrede mindstepension ved en førtidspensionering efter udløbet af 5 beskæftigelsesår? c) Er gennemførelsen af et sådant formål først uforholdsmæssig, hvis den medfører, at tjenestemænd arbejder længere, end hvad der er nødvendigt for at optjene den lovmæssigt sikrede mindstepension ved en førtidspensionering, pt. 19,51 år?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 223/27

Appel iværksat den 24. juni 2008 af Christos Michail til prøvelse af dom afsagt den 16. april 2008 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-486/04, Michail mod Kommissionen

(Sag C-268/08 P)

(2008/C 223/42)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Christos Michail (ved avocat C. Meïdanis)

Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Appellen fremmes til realitetsbehandling, og appellanten gives medhold i sagen.

— Om fornødent ophæves dom afsagt den 16. april 2008 af Retten i Første Instans i sag T-486/04.

— Der træffes afgørelse om sagens omkostninger efter gældende bestemmelser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har fremsat tre anbringender til støtte for sin appel.

Med det første anbringende har Christos Michail gjort gældende, at Retten begik en fejl i relation til fortolkningen og anvendelsen af fællesskabsretten og tilsidesatte sin forpligtelse til at begrunde sine afgørelser, for så vidt som den i den appellerede dom anerkendte, at Kommissionen har bidraget til at fremkalde appellantens følelse af at være offer for psykisk chikane som omhandlet i tjenestemandsvedtægtens artikel 12a, men alligevel forkastede søgsmålet som ugrundet.

Med det andet anbringende har appellanten foreholdt Retten, at den har forvansket de faktiske omstændigheder, den havde fået forelagt til bedømmelse, bl.a. ved at gennemgå dem enkeltvis frem for at anlægge en samlet bedømmelse heraf, og at den har begået flere fejl ved den retlige kvalifikation af disse omstændigheder.

Med det tredje anbringende har appellanten endeligt kritiseret Rettens afgørelse om på grund af manglende præcision at afvise den række af anbringender, han havde fremsat til støtte for sin stævning vedrørende bl.a. en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 21a, 22a og 22b, af ligebehandlingsprincippet og af proportionalitetsprincippet. Retten fratog nemlig stævningen dens hovedformål og dens opbygning, da den splittede stævningen op i flere dele.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 223/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social nr. 23 de Madrid (Spanien) den 26. juni 2008 — Francisco Vicente Pereda mod Madrid Movilidad SA

(Sag C-277/08)

(2008/C 223/45)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social nr. 23 de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Francisco Vicente Pereda

Sagsøgt: Madrid Movilidad SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88/EF (1) fortolkes således, at i tilfælde hvor den ferieperiode, der er fastsat i virksomhedens ferieplan, tidsmæssigt falder sammen med en midlertidig uarbejdsdygtighed som følge af en arbejdsulykke, der er indtruffet før den fastsatte dato for feriens påbegyndelse, har den berørte arbejdstager efter at være blevet raskmeldt ret til at afholde ferien på andre tidspunkter end de oprindeligt fastsatte, uanset om det relevante kalenderår er udløbet eller ej?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4.11.2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, EUT L 229, s. 9.
—

Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet, eller i det mindste ikke har givet Kommissionen underretning herom.