RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

17. december 1997

Sag T-159/95

Luigia Dricot m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — intern udvælgelsesprøve med henblik på overgang fra kategori C til kategori B — udvælgelseskomiteens afgørelse, hvori det fastslås, at ansøgerne ikke bestod den mundtlige prøve — overensstemmelse mellem klagen og stævningen — princippet om ligebehandling af mænd og kvinder — princippet om forbud mod forskelsbehandling — begrundelsespligtens omfang — udvælgelseskomiteens skøn«

Fuldstændig gengivelse pil fransk II-1035

Angående:

Påstand om annullation af afgørelser truffet af udvælgelseskomiteen for den interne udvælgelsesprøve KOM/B/9/93 om at tildele sagsøgerne lavere karakterer for udvælgelsesprøvens mundtlige prøve end det i meddelelsen om udvælgelsesprøve krævede minimum og som følge heraf ikke at opføre dem på listen over egnede ansøgere.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgerne, som er tjenestemænd ved Kommissionen i kategori C, indgav ansøgning til den interne udvælgelsesprøve KOM/B/9/93 med henblik på overgang fra kategori C til kategori B, som havde til formål at oprette en liste over egnede ansøgere til stillinger som assistenter i lønklasse 4 og 5 i kategori B, med henblik på under tilsyn at udføre almindeligt kontorarbejde som assistent, sekretariatsassistent eller teknisk assistent.

Sagsøgerne fik adgang til den mundtlige prøve, som fandt sted i perioden fra september til den 17. november 1994.

Ved skrivelse af 18. november 1994 fik sagsøgerne meddelelse om, at de ikke havde kunnet opføres på listen over egnede ansøgere, eftersom de ikke havde opnået den krævede minimumskarakter ved den mundtlige prøve.

I tidsrummet mellem den 12. og den 17. februar 1995 indgav sagsøgerne klager i medfør af artikel 90 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten). Klagerne var alle affattet på nøjagtig samme måde og blev siden udbygget med sagsøgernes supplerende noter af 10. maj 1995, som ligeledes var affattet på nøjagtig samme måde. I det følgende benævnes disse klager og noter henholdsvis »klagen« og »noten«.

Efter udløbet af den frist, som var fastsat til at besvare klagen, blev denne udtrykkeligt afvist af Kommissionen ved afgørelse af 25. juli 1995, som blev meddelt sagsøgerne ultimo august 1995.

Formaliteten

I stedet for át indbringe udvælgelseskomiteens afgørelse direkte for Retten, indgav sagsøgerne en administrativ klage for ansættelsesmyndigheden. Ved at handle således blev de forpligtet til at overholde samtlige formelle krav, som vedrørte den forudgående klageprocedure, som de havde valgt (præmis 21).

Henvisning til: Domstolen, 7. maj 1986, sag 52/85, Rihoux m.fl. mod Kommissionen, Sml. s 1555, præmis 1.

Retten bemærkede, at et anbringende, som gøres gældende for Fællesskabets retsinstanser, for ikke at blive afvist allerede skal have været gjort gældende under den forudgående administrative klageprocedure, således at ansættelsesmyndigheden kan få et tilstrækkelig præcist kendskab til de indvendinger, som klageren gør gældende over for den omtvistede afgørelse. Endvidere skal anbringendet gøres gældende i selve klagen (præmis 22 og 23).

Henvisning til: Retten, 29. marts 1990, sag T-57/89, Alexandrakismod Kommissionen, Sml. II, s. 143, præmis 8; Retten, 3. marts 1993, sag T-58/91, Booss og Fischer mod Kommissionen, Sml. II, s. 147, præmis 83; Retten, 6. juni 1996, sag T-262/94, Baiwir mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 739, præmis 40.

Retten tilføjede, at et anbringende, som er anført i klagen, ganske vist kan uddybes i supplerende noter under den administrative procedure på betingelse af, at den heri fremførte kritik er baseret på den samme begrundelse som de kritikpunkter, som er anført i klagen. Retten udtalte, at denne betingelse også gælder for, at et anbringende kan påberåbes for Retten (præmis 24).

Henvisning til: Alexandrakis mod Kommissionen, a.st., præmis 9; Booss og Fischer mod Kommissionen, a.st., præmis 83; Baiwir mod Kommissionen, a.st., præmis 41.

Retten udtalte, at denne betingelse derimod ikke er opfyldt, hvis et anbringende, som ikke har nogen forbindelse til de kritikpunkter, som er fremført i klagen, gøres gældende for første gang efter udløbet af den i vedtægtens artikel 90 angivne frist. De frister, der er fastsat for klageproceduren efter denne bestemmelse, skal således nøje overholdes af hensyn til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i retsplejen (præmis 25).

Henvisning til: Domstolen, 4. februar 1987, sag 276/85, Cladakis mod Kommissionen, Sml. s. 495, præmis 11.

Den omstændighed, at sagsøgernes indvendinger, som blev påstået afvist, blev fremført som led i et anbringende snarere end som selvstændige anbringender, indebar ikke, at de kunne fritages for de krav, som er fastslået i ovennævnte retspraksis (præmis 26).

Retten bemærkede, at det på denne baggrund, for hvert led af anbringendet, som blev påstået afvist, måtte undersøges, om Kommissionen ved at indtage en smidig holdning ved fortolkningen af klagen havde været i stand til at få et tilstrækkeligt præcist kendskab til den kritik, som sagsøgerne havde fremført over for afgørelserne (præmis 27).

Henvisning til: Domstolen, 14. marts 1989, sag 133/88, Del Amo Martinez mod Parlamentet, Sml. s. 689, præmis 11; Baiwir mod Kommissionen, a.st., præmis 42.

For så vidt angik det led af det andet anbringende, som vedrørte dels den påståede overtrædelse af meddelelsen om udvælgelsesprøven som følge af, at udvælgelseskomiteen havde stillet spørgsmål uden forbindelse til vejledningerne i denne meddelelse, dels den påståede overtrædelse af de bestemmelser, som gjaldt for udvælgelseskomiteens arbejde, idet ikke alle medlemmerne af udvælgelseskomiteen havde deltaget i samtlige ansøgeres mundtlige prøver, udtalte Retten, at klagen hverken udtrykkeligt eller stiltiende indeholdt nogen henvisning til disse. På denne baggrund blev disse led af anbringendet afvist (præmis 28).

Den omstændighed, at Kommissionen ikke desto mindre havde overvejet realiteten i disse led af anbringendet i sin udtrykkelige afvisning af klagen, uden at fremhæve, at disse var fremført for sent, kunne ikke føre til, at disse led af anbringendet skulle antages til realitetsbehandling, idet dette ville have været i strid med ordningen med ufravigelige frister, som er indført ved vedtægtens artikel 90 og 91, og således ville genindføre en søgsmålsadgang, som er endelig fortabt (præmis 29).

Henvisning til: Retten, 6. december 1990, sag T-130/89, B. mod Kommissionen, Sml. II, s. 761, summarisk offentliggørelse, og sag T-6/90, Petrilli mod Kommissionen, Sml. II, s. 765, summarisk offentliggørelse; Retten, 11. juli 1991, sag T-19/90, von Hoessle mod Revisionsretten, Sml. II, s. 615, præmis 23.

Med hensyn til det led af anbringendet, som vedrørte den påståede overtrædelse af princippet om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling af ansøgere til udvælgelsesprøver, vedrørte klagen navnlig en påstået forskelsbehandling på grundlag af køn samt udvælgelseskomiteens påståede overtrædelse af artikel 5, stk. 5, i bilag III til vedtægten. Klagen henviste ligeledes til princippet om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling (præmis 30).

Begrundelsen for sidstnævnte princip blev udviklet i noten af 10. maj 1995. Dette klagepunkt kunne således betragtes som værende tæt forbundet med de kritikpunkter, som var fremført i klagen (præmis 31, 32 og 33).

Retten udtalte, at det led af anbringendet, som vedrørte en påstået overtrædelse af princippet om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling af ansøgere til udvælgelsesprøver, således har de samme formål som de i klagen indeholdte påstande, og kun indeholdt kritikpunkter, som var baseret på den samme begrundelse som de kritikpunkter, der var anført i klagen. Retten udtalte således, at dette led af anbringendet ikke kunne afvises fra realitetsbehandling på grund af manglende overensstemmelse mellem den administrative klage og stævningen (præmis 34).

Realiteten

Det første anbringende om overtrædelse af begrundelsespligten

Retten bemærkede, at kravet om begrundelse i vedtægtens artikel 25 skal fortolkes på grundlag af de i sagen indeholdte omstændigheder, navnlig aktens indhold, de angivne grundes karakter og adressatens interesse i at modtage en begrundelse (præmis 49).

Henvisning til: Retten, 16. december 1993, sag T-80/92, Turner mod Kommissionen, Sml. II, s. 1465, præmis 62.

Ved de anfægtede afgørelser fik sagsøgerne meddelelse om, at de ikke havde opnået halvdelen af det mulige antal point, som krævedes for at bestå den mundtlige prøve, og de fik i denne forbindelse meddelelse om de ved prøverne opnåede karakterer (præmis 51).

Retten bemærkede, at det er korrekt, at denne begrundelse ikke er udtømmende i den forstand, at den hverken gengiver udvælgelseskomiteens vurdering eller bedømmelseskriterierne på en mere detaljeret måde end den, der var angivet i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Imidlertid hører disse forhold ind under fortroligheden af udvælgelseskomiteens votering, og der er således behov for at afveje hensynet til opfyldelsen af begrundelsespligten med hensynet til en overholdelse af princippet om den fortrolige karakter af udvælgelseskomiteens arbejde, jf. artikel 6 i bilag III til vedtægten. Retten udtalte, at det følger heraf, at meddelelsen om de ved de forskellige prøver opnåede karakterer udgør en tilstrækkelig begrundelse for udvælgelseskomiteens afgørelser. Retten fandt, at en begrundelse af denne art ikke strider mod ansøgernes rettigheder. En sådan begrundelse gør det muligt at få kendskab til den vurdering, der er blevet anlagt af ansøgernes præstationer, og skaber grundlag for, at ansøgerne i givet fald kan få klarlagt, at de ikke har opnået det antal point, der efter meddelelsen om udvælgelsesprøven kræves for at få adgang til visse prøver eller til samtlige disse (præmis 52, 53 og 54).

Henvisning til: Domstolen, 4. juli 1996, sag C-254/95 P, Parlamentet mod Innamorati, Smi. I, s. 3423, præmis 24, 31 og 32.

Det andet anbringende om forekomsten af adskillige uregelmæssigheder begået under den mundtlige prøve

Det led af anbringendet, som vedrørte overtrædelsen af artikel 5, stk. 5, i bilag III til vedtægten

Meddelelsen om udvælgelsesprøven bestemte, at »udvælgelseskomiteen vedtager listen over egnede ansøgere, som højst omfatter de 60 bedste. De skal have opnået halvdelen af det mulige antal point ved hver af prøverne a), b) og c)«. Det fulgte heraf, at udvælgelseskomiteen var bundet af ordvalget i meddelelsen om udvælgelsesprøven og ikke havde ret til at opstille en liste med over 60 ansøgere (præmis 66).

Henvisning til: Retten, 28. november 1991, sag T-158/89, van Hecken mod ØSU, Sml. II, s. 1341, præmis 23.

Retten udtalte, at artikel 5, stk. 5, i bilag III til vedtægten ganske vist bestemmer, at den af udvælgelseskomiteen opstillede liste over egnede ansøgere så vidt muligt skal indeholde et antal ansøgere, som er mindst dobbelt så stort som antallet af stillinger, der skal besættes, men at den kun indeholder en henstilling til udvælgelseskomiteen med det formal at lette ansættelsesmyndighedens afgørelser og således ikke giver udvælgelseskomiteen hjemmel til at overskride de rammer, som er pålagt den i medfør af meddelelsen om udvælgelsesprøven (præmis 67).

Henvisning til: Domstolen, 26. oktober 1978, sag 122/77, Agneessens m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2085, præmis 22.

Det led af anbringendet, som vedrørte udvælgelseskomiteens åbenbare fejlbedømmelse med hensyn til sagsøgerens egnethed til at udøve et hverv i kategori B

Retten bemærkede, at en udvælgelseskomite har en vid skønsbeføjelse, og at Fællesskabets retsinstanser alene kan udøve kontrol med retmæssigheden af udvælgelseskomiteens afgørelser, såfremt der er sket overtrædelse af de regler, som er gældende for dens opgaver (præmis 72).

Henvisning til: Retten, 15. juli 1993, forenede sager T-17/90, T-28/91, og T-17/92, Cámara Alloisio m. fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 841, præmis 90; Retten, 15. juni 1994, sag T-6/93, Pérez Jiménez mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 497, præmis 42; Retten, 1. december 1994, sag Ť-46/93, Michaël-Chiou mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 929, præmis 48.

Retten udtalte herefter, at det ikke tilkom den at bedømme udvælgelseskomiteens vurdering af sagsøgernes egnethed til at udøve et hverv i kategori B (præmis 73).

Det led af anbringendet, som vedrørte overtrædelsen af princippet om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling af ansøgere til udvælgelsesprøver

Retten bemærkede, at selv om en tjenestemand ikke til støtte for et søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse truffet af en udvælgelseskomite for en udvælgelsesprøve kan påberåbe sig anbringender, som vedrører påståede mangler i meddelelsen om udvælgelsesprøven, når han ikke rettidigt har anfægtet de dele af meddelelsen, der efter hans opfattelse indeholder et klagepunkt mod ham, kan en ansøger til en udvælgelsesprøve ikke fratages renen til at anfægte lovligheden af alle elementer i den individuelle afgørelse — inklusive sådanne, som var fastlagt i meddelelsen om udvælgelsesprøven - der er truffet vedrørende ansøgeren som følge af betingelser defineret i denne meddelelse, for så vidt som ansøgerens retlige situation først bliver individualiseret i kraft af denne gennemførelsesafgørelse, der gør det muligt for ansøgeren med sikkerhed at vide, hvordan og i hvilket omfang hans individuelle interesser vil blive berørt (præmis 80).

Henvisning til: Retten, 16. oktober 1990, sag T-132/89, Gallone mod Rådet, Sml. II, s. 549, præmis 20; Retten, 16. september 1993, sag T-60/92, Noonan mod Kommissionen, Sml. II, s. 911, præmis 21 og 23.

Retten bemærkede, at sagsøgerne derimod ikke i nærværende sag kunne vide, hvordan deres interesser ville blive berørt, før det blev klart, at ingen af de sager, der skulle behandles under den skriftlige prøve, svarede til deres særlige erfaring. Således udelukkede de generelle vendinger i meddelelsen om udvælgelsesprøven ikke, at en sag, navnlig en sådan, som benævnes »administrativ«, indeholdt dele, som knyttede sig til sekretariatsområdet. Det var således først fra det tidspunkt, hvor sagsøgerne blev stillet over for valget af en sag til behandling, at de var i stand til at vide med sikkerhed, hvorledes og i hvilket omfang deres individuelle interesser var berørt. Som følge heraf måtte dette led af anbringendet antages til realitetsbehandling (præmis 81).

Imidlertid kunne sagsøgernes påstand ikke tages til følge (præmis 82).

Retten bemærkede, at der foreligger en overtrædelse af princippet om ligebehandling som indeholdt i vedtægtens artikel 5, stk. 3, såfremt to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskiller sig væsentligt fra hinanden, bliver behandlet forskelligt (præmis 83).

Henvisning til: Retten, 7. februar 1991, forenede sager T-18/89 og T-24/89, Tagaras mod Domstolen, Sml. II, s. 53, præmis 68.

Det fulgte heraf, at den omstændighed, at der i forbindelse med den skriftlige prøve ikke var en valgmulighed, som udelukkende vedrørte sekretariatsområdet - under hensyntagen til det vide skøn, som ansættelsesmyndigheden har, når den fastlægger de kvalifikationer, som er nødvendige for de stillinger, der skal besættes, og når den i tjenestens interesse fastsætter betingelserne for og de nærmere bestemmelser om gennemførelsen af en udvælgelsesprøve — ikke indebar, at sagsøgerne var blevet forskelsbehandlet ved den mundtlige prøve (præmis 86).

Henvisning til: Gallone mod Rådet, a.st., præmis 27.

Det led af anbringendet, som vedrørte overtrædelsen af princippet om ligebehandling mellem mænd og kvinder

Retten bemærkede, at der med henblik på at undersøge, om der forelå forskelsbehandling, skulle foretages en sammenligning af behandlingen af to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskilte sig væsentligt fra hinanden (præmis 98).

Henvisning til: Tagaras mod Domstolen, a.st., præmis 68.

I nærværende sag anførte sagsøgerne, at den omstændighed - som fremgik af statistikkerne - at de stillinger, der skulle besættes ved udvælgelsesprøverne med henblik på overgang fra kategori B til kategori A, altid blev besat, hvilket ikke var tilfældet for udvælgelsesprøverne med henblik på overgang fra kategori C til kategori B, indebar, at der var tale om forskelsbehandling. De gjorde således gældende, at det påhvilede Kommissionen at begrunde denne forskel (præmis 99).

Dette anbringende kunne dog ikke tages til følge. Retten udtalte, at de således sammenlignede udvælgelsesprøver hver har deres egen karakter og er selvstændige med hensyn til deres resultater. Derudover var det utvivlsomt, at de af sagsøgerne påberåbte statistikker vedrørte udvælgelsesprøver, hvori såvel antallet af ansøgere som antallet af stillinger, der skulle besættes, var forskelligt, og for hvilke de nærmere bestemmelser i henhold til meddelelsen om udvælgelsesprøven og udvælgelseskomiteens sammensætning var forskellige. Dertil kom, at der var tale om forskellige kategorier (B og C) og ikke om to hverv på samme niveau (præmis 100).

Retten konkluderede, at det fulgte heraf, at de faktiske og retlige omstændigheder, som sagsøgerne havde påberåbt sig med henblik på at godtgøre en forskelsbehandling, frembød væsentlige forskelle. På denne baggrund forelå der ingen forskelsbehandling over for kvindelige arbejdstagere (præmis 101 og 102).

Konklusion:

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.