RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

16. december 1999

Sag T-143/98

Michael Cendrowicz

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — udnævnelse — fastsættelse af indplaceringen af den ledige stilling — meddelelse om ledig stilling — sammenligning af fortjenester — åbenbar fejl«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-1341

Angående:

Påstand dels om annihilation af Kommissionens afgørelse om udnævnelse af Carlos Camino i stillingen KOM/98/97 som chef for Afdeling 1, »Indien, Nepal, Bhoutan, Sri Lanka«, i Direktorat C, »Syd- og Sydøstasien« i Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelse: Det sydlige Middelhavsområde, Mellemøsten, Latinamerika, Syd- og Sydøstasien og Nord-Syd-samarbejde (GD IB), samt af afslaget på at efterkomme sagsøgerens ansøgning til stillingen, og, om fornødent, afslaget på sagsøgerens klage, dels en erstatningspåstand.

Udfald:

Kommissionen frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Fællesskabets retsinstansers prøvelse af en afgørelse om indplacering i lønklasse af en stilling, der skal besættes, må begrænse sig til en undersøgelse af spørgsmålet om, hvorvidt ansættelsesmyndigheden under hensyn til de betragtninger, den har baseret sig på ved sin vurdering, har holdt sig inden for rimelige grænser og ikke har anvendt sin skønsbeføjelse åbenbart fejlagtigt. Den omstændighed, at der tidligere var anlagt et andet skøn, kan ikke i sig selv være bevis for, at der er sket en overskridelse af grænserne for eller en åbenbar fejlagtig anvendelse af det skøn, som ansættelsesmyndigheden har. (jf. præmis 23 og 28) Henvisning til: Retten, 16. oktober 1996, sag T-36/94, Capitanio mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1279, præmis 57 og 59.

En retsakt er kun behæftet med magtfordrejning, når det ud fra objektive, relevante og samstemmende indicier må antages, at den er truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfølge andre mål end dem, der er angivet, eller for at omgå en fremgangsmåde, der særlig er fastsat ved traktaten, for at imødegå konkrete foreliggende vanskeligheder. (jf. præmis 30) Henvisning til: Retten, 9. juni 1998, sag T-176/97, Hich mod ØSU, Sml. Pers. II, s. 845, præmis 27, og den deri anførte retspraksis.

Udøvelsen af det skøn, som ansættelsesmyndigheden har ved udnævnelser, forudsætter en nøje undersøgelse af sagsakterne og en omhyggelig iagttagelse af de i stillingsopslaget opstillede betingelser, og at ansættelsesmyndigheden skal se bort fra enhver ansøger, der ikke opfylder disse betingelser. Stillingsopslaget udgør den retlige ramme, ansættelsesmyndigheden selv har opstillet, og som den nøje skal overholde. Med henblik på at efterprøve, om ansættelsesmyndigheden ikke har overskredet grænserne for denne retlige ramme og derfor alene handlet i tjenestens interesse, jf. artikel 7 i tjenestemandsvedtægten, tilkommer det Retten først at fastslå, hvilke kvalifikationer der kræves efter stillingsopslaget, og derefter undersøge, om den ansøger, ansættelsesmyndigheden valgte til den ledige stilling, faktisk opfylder disse betingelser. Nævnte undersøgelse indebærer dog ikke, at Retten selvstændigt kan foretage en sammenligning af ansøgernes fortjenester, endsige sætte sin egen vurdering af disse fortjenester i stedet for ansættelsesmyndigheden, men er alene begrænset til spørgsmålet om, hvorvidt administrationen på baggrund af de forhold, den kan have lagt til grund for vurderingen, kan antages at have holdt sig inden for grænser, som ikke kan anfægtes, og ikke har anvendt sine beføjelser åbenbart fejlagtigt. Betingelserne i meddelelsen om ledig stilling omfatter såvel de almindelige betingelser, der er angivet i sammendraget af stillingsopslaget i rubrikken »Mindstekvalifikationer, der kræves for indgivelse af ansøgning om forflyttelse/forfremmelse«, som de særlige betingelser, der fremgår af beskrivelsen af den pågældende stilling. Da formålet med stillingsopslaget netop er at underrette interesserede så nøjagtigt som muligt om disse betingelser, skal den almindelige del og den særlige del i opslaget undersøges sammen. (jf. præmis 39, 40 og 41) Henvisning til: Retten, 3. mans 1993, sag T-58/91, Booss og Fischer mod Kommissionen, Sml. II, s. 147, præmis 68; Retten, 2. oktober 1996, sag T-356/94, Vecchi mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1251, præmis 57; Retten, 19. marts 1997, sag T-21/96, Giannini mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 211, præmis 19, 20 og 21.

Når en institution besætter en ledig stilling, kan den kun træffe afgørelse efter at have undersøgt alle indkomne ansøgninger, eftersom ansættelsesmyndigheden i medfør af en samlet anvendelse af vedtægtens artikel 7, artikel 29, stk. 1, litra a), og artikel 45, stk. 1, skal gennemføre en sammenligning af ansøgernes fortjenester. Når der foreligger en række tilstrækkeligt samstemmende indicier til støtte for et klagepunkt om, at der ikke er foretaget nogen virkelig sammenhængende bedømmelse af ansøgningerne, skal den sagsøgte institution fremlægge bevis — i form af objektive oplysninger, der kan prøves af Retten — for, at den har overholdt garantien i vedtægtens artikel 45 over for den pågældende tjenestemand, der ville kunne forfremmes, og at den har foretaget en sådan sammenlignende bedømmelse. (jf. præmis 58 og 59) Henvisning til: Retten, 18. april 1996, sag T-13/95, Kyrpitsismod ØSU, Sml. Pers. II, s. 503, præmis 32; Retten, 19. september 1996, sag T-386/94, Allo mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1161, præmis 39; Retten, 12. maj 1998, sag T-159/96, Wenk mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 593, præmis 55.

Inden for rammerne af en forfremmelsesprocedure er ansættelsesmyndigheden forpligtet til at træffe sit valg på grundlag af en sammenligning af de ansøgeres fortjenester, som kan forfremmes, samt på grundlag af ansøgernes bedømmelser efter den procedure eller metode, som den finder mest hensigtsmæssigt. Ansættelsesmyndigheden kan bl.a. lade sig bistå af dens administrative afdelinger med henblik på at opnå samtlige oplysninger til støtte for bedømmelsen af ansøgernes fortjenester. (jf. præmis 60) Henvisning til: Retten, 30. november 1993, sag T-76/92, Tsirimokos mod Parlamentet, Sml. II, s. 1281, præmis 16 og 17.

Ansættelsesmyndighedens skal ved udnævnelse af en tjenestemand i ledig stilling på grundlag af stillingsopslag i medfør af tjenestemandsvedtægtens artikel 7 udelukkende tage hensyn til tjenstlige synspunkter. Ved en sådan afgørelse har ansættelsesmyndigheden et vidt skøn med hensyn til vurderingen af de nævnte tjenstlige synspunkter samt ansøgernes kvalifikationer til den pågældende stilling. Fællesskabsinstansernes efterprøvelse er i den henseende begrænset til, om administrationen på baggrund af de forhold, den kan have lagt til grund for vurderingen, kan antages at have holdt sig inden for de grænser, som ikke kan anfægtes, og ikke har anvendt sine beføjelser åbenbart fejlagtigt. Denne efterprøvelse kan ikke indebære, at Fællesskabets retsinstanser sætter deres egen vurdering i stedet for ansættelsesmyndighedens. (jf. præmis 61) Henvisning til: Domstolen, 12. februar 1987, sag 233/85, Bonino mod Kommissionen, Sml. s. 755, præmis 5; Retten, 9. februar 1994, sag T-82/91, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 61, præmis 62.