Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – foranstaltninger med henblik på etablering af et konkurrencedygtigt marked inden for telekommunikationssektoren – direktiv 90/388 – forbud for medlemsstaterne mod at forskelsbehandle tilrådighedsstillere af offentlige telenet med hensyn til ret til adgang med henblik på tilrådighedsstillelse af sådanne net – forskelle i situationen uden betydning med henblik på konstatering af forskelsbehandling

(Kommissionens direktiv 90/388, som ændret ved direktiv 96/19, art. 4d)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – direktiv 90/388 – forskelsbehandling af virksomheder med hensyn til ret til adgang – begrundelse – foreligger ikke

(Kommissionens direktiv 90/388, som ændret ved direktiv 96/19, og direktiv 97/33, art. 5, stk. 3, samt bilag III)

Sammendrag

1. Artikel 4d i direktiv 90/388 om liberalisering af markedet for teletjenester, som ændret ved direktiv 96/19, indeholder et krav om, at medlemsstaterne ikke må diskriminere mellem tilrådighedsstillere af offentlige telenet med hensyn til ret til adgang med henblik på tilrådighedsstillelse af sådanne net, hvilket er et særligt udtryk for det almindelige lighedsprincip. Forbuddet mod forskelsbehandling, som hører til fællesskabsrettens grundlæggende principper, kræver, at ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet.

Det er i denne forbindelse ikke afgørende, at fritagelsen for betaling af skatter og afgifter for installation af teleinfrastruktur, for adgang til forskellige dele af anlægget eller for det udstyr, der er nødvendigt for driften af det pågældende net, beror på lovgivningen eller gældende retspraksis. I begge tilfælde beror fritagelsen nemlig på den retsstilling, som gælder i den pågældende medlemsstat ifølge national ret.

Desuden bør de situationer, som virksomhederne inden for telekommunikationssektoren befinder sig i, ikke begrænses til de virksomheder alene, som der påhviler forpligtelser til at præstere offentlige tjenesteydelser. Den situation, som en rådighedsstiller af et offentligt telenet befinder sig i, må nemlig sammenlignes med den situation, som alle dennes konkurrenter befinder sig i, og som ligeledes udøver deres virksomhed på markedet for telekommunikation og ønsker at installere alternative net. I modsat fald ville det formål, der forfølges med fællesskabsbestemmelserne, og som er at etablere et konkurrencedygtigt marked inden for telekommunikationssektoren, blive alvorligt i fare.

(jf. præmis 23-26, 28 og 29)

2. Den kompensation af udgifter, som en telekommunikationsvirksomhed, der igennem længere tid har haft koncession på området, modtager til gengæld for at holde de pågældende infrastrukturer i god stand hvad angår deres funktion, sikkerhed og vedligeholdelse samt at udvikle dem kvalitativt og kvantitativt for at sikre leveringen af teleydelser til almindeligt brug med henblik på opfyldelse af forsyningspligten på hele det nationale område, kan ikke ifølge direktiv 90/388 om liberalisering af markedet for teletjenester, som ændret ved direktiv 96/19, begrunde en forskelsbehandling af tilrådighedsstillere med hensyn til adgangsretten. Ved ydelsen af en sådan kompensation skal der nemlig i henhold til artikel 5, stk. 3, i direktiv 97/33 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne, sammenholdt med direktivets bilag III, tages hensyn til de nettoomkostninger, der er forbundet med opfyldelsen af forsyningspligten. Den omstændighed, at den etablerede koncessionshaver er forpligtet til at give konkurrerende virksomheder adgang til basistelenettet på en gennemskuelig og ikke-diskriminerende måde, kan i øvrigt heller ikke begrunde en sådan forskellig behandling.

(jf. præmis 30-34)