Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 4. februar 1987. - SANDRO GHERARDI DANDOLO MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - ERHVERVSMAESSIG OPRINDELSE AF VEDVARENDE, TOTAL INVALIDITET. - SAG 214/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 02163



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Den sag, som Sandro Gherardi Dandolo har anlagt mod Kommissionen, vedroerer reglerne for den invalidepension, har har faaet tildelt . Sagsoegeren mener, at han er omfattet af tjenestemandsvedtaegtens artikel 78, stk . 2, og ikke af artikel 78, stk . 3, som Kommissionen har anvendt paa hans tilfaelde .

2 . En EF-tjenestemand goer normalt tjeneste, indtil han pensioneres, hvilket senest sker ved det fyldte 65 . aar . Der kan af flere grunde, herunder netop den i artikel 78 anfoerte, udbetales alderspension paa et tidligere tidspunkt .

Ifoelge denne bestemmelse er den tjenestemand, der er ramt af vedvarende invaliditet, som anses for fuldstaendig og medfoerer, at den paagaeldende er ude af stand til at goere tjeneste i en stilling i hans stillingsgruppe, berettiget til invalidepension ( stk . 1 ), som svarer til den pension, han ville vaere berettiget til, hvis han var forblevet i tjenesten indtil det fyldte 65 . aar ( stk . 3 ).

Hvis invaliditeten derimod skyldes f.eks . en arbejdsulykke eller en erhvervssygdom, udgoer invalidepensionen 70% af grundloennen ( stk . 2 ).

Konstateringen af, at der foreligger invaliditet som defineret ovenfor, paahviler invaliditetsudvalget ( vedtaegtens bilag VIII, artikel 13 ), som bestaar af tre laeger ( bilag II, stk . 7 ), der er udpeget henholdsvis af den paagaeldende tjenestemand, af den institution, han tilhoerer, og efter faelles aftale af de to saaledes udpegede laeger .

I den for nylig afsagte dom i Rienzi-sagen ( 1 ) udtalte Domstolen, at udvalget

"har enekompetence til at foretage laegelige vurderinger",

og at det ikke har kompetence

"i alle de tilfaelde, hvor det er noedvendigt at foretage en retlig kvalifikation" ( praemis 9 ),

der alene kan foretages af

"administrationen ... under Domstolens kontrol" ( praemis 11 ).

Domstolen udtalte videre, at Rienzi' s foerste to anbringender ikke kunne laegges til grund,

"for saa vidt som de forudsaetter, at invaliditetsudvalget ogsaa har kompetence til at bestemme begrebet erhvervssygdom ud fra et retligt synspunkt" ( praemis 12 ).

Skoent udvalget ikke havde kompetence til at udtale sig om den erhvervsmaessige oprindelse af en invaliderende sygdom, handlede det dog inden for rammerne af sine befoejelser, da det fastslog

"der er en aarsagsforbindelse mellem invaliditeten og en sygdom ... som udvalget imidlertid ikke havde kompetence til at bedoemme ud fra et retligt synspunkt" ( praemis 12 ).

Sagt med andre ord er udvalget alene befoejet til at vurdere forekomsten, graden og foelgerne af en invaliditet for at afgoere, om der bestaar en forbindelse mellem denne og en ulykke og/eller en sygdom, men derimod ikke til at udtale sig om den erhvervsmaessige oprindelse af ulykken henholdsvis sygdommen .

3 . Da det tilkommer administrationen at afgoere, om ulykken og/eller sygdommen har tilknytning til tjenesten, hvorledes kan da invaliditetsudvalget afgive en relevant udtalelse om administrationens eventuelle anvendelse af artikel 78, stk . 2?

I denne henseende er det kommissorium, som ansaettelsesmyndigheden den 23 . marts 1982 gav dr . Thomas, som er den laege, sagsoegeren udpegede til invaliditetsudvalget, med kopi til den af administrationen udpegede laege, dr . Nijs, oplysende . Det understreges i kommissoriet, at

"saafremt de laeger, der er medlem af invaliditetsudvalget, eller tjenestemanden selv mener, at det skal laegges til grund, at proceduren til fastsaettelse af invaliditeten indledes som foelge af en sygdoms erhvervsmaessige karakter eller eftervirkningerne af en arbejdsulykke, skal sagen forinden indbringes for den tjenestegren, der er ansvarlig for proceduren til anerkendelse af en sygdoms erhvervsmaessige oprindelse ...

Invaliditetsudvalget kan foerst efter afslutningen af denne procedure og i overensstemmelse med resultatet heraf tage stilling til dette aspekt ."

Hvis de ulykker og/eller sygdomme, som ifoelge udvalget har foert til fuldstaendig invaliditet, af administrationen allerede er betegnet som vaerende af erhvervsmaessig oprindelse, er der herefter intet til hinder for at anvende artikel 78, stk . 2 . I modsat fald skal udvalget forelaegge sagen for administrationen .

Saaledes forholdt det sig for Gherardi . Ved skrivelse af 6 . maj 1982 henvendte dr . Thomas sig vedroerende "de i 1968 og 1978 indtraadte ulykker" til administrationen, som svarede, at der ikke var tale om arbejdsulykker, og at der derfor "intet var til hinder for at indlede en normal procedure til fastsaettelse af invaliditeten ".

Under de i retsmoederapporten gengivne omstaendigheder besluttede Kommissionen ved afgoerelse af 21 . juni 1982 at pensionere Gherardi, idet invalidepensionen fastsattes paa grundlag af artikel 78, stk . 3 .

I anledning af denne afgoerelse skrev sagsoegeren foelgende to breve :

- I en skrivelse af 28 . juni 1982 anmodede han om, at sagen blev taget op til fornyet overvejelse "i overensstemmelse med det af laegeudvalget udfaerdigede dokument", hvorefter invaliditeten skyldtes "en ulykke, der delvis var opstaaet i forbindelse med udoevelsen af tjenesten"; skrivelsen maa opfattes som en klage, jfr . vedtaegtens artikel 90, stk . 2, med det formaal at opnaa, at sagsoegerens tilfaelde henfoeres under artikel 78, stk . 2 .

- I en skrivelse af 10 . august 1982 anmodede han ansaettelsesmyndigheden om "at indlede en procedure til anerkendelse af en erhvervssygdom"; han anmodede saaledes om, at administrationen indledte proceduren i henhold til artiklerne 16 ff i Ordning om Daekning af Risikoen for Ulykker og Erhvervssygdomme hos Tjenestemaend ved De europaeiske Faellesskaber, som er fastsat med hjemmel i vedtaegtens artikel 73 . Det skal her understreges, at administrationen, som har efterkommet denne anmodning, har ivaerksat en endnu ikke afsluttet undersoegelse .

4 . Jeg skal foreloebig kun tage stilling til reaktionen paa den foerste af disse to skrivelser .

Skrivelsen blev ikke besvaret inden for den i vedtaegten fastsatte frist . Gherardi' s klage maa derfor umiddelbart betragtes som vaerende stiltiende afvist . Da der ikke inden for den fastsatte frist blev anlagt sag til proevelse af denne stiltiende afvisning, kan den ikke laengere anfaegtes . Det er i oevrigt Kommissionens opfattelse . I et forsoeg paa at undgaa denne formalitetsindsigelse har sagsoegeren imidlertid gjort gaeldende, at det ikke er afgoerelsen af 21 . juni 1982 - som i oevrigt ikke er anfaegtet - der indeholder et klagepunkt imod ham, men derimod afgoerelsen af 20 . juli 1984, hvis art og raekkevidde der herefter skal goeres rede for; det er sidstnaevnte afgoerelse, sagsoegeren har indbragt for Domstolen .

Hvad skete der mellem disse to datoer?

Efter at afgoerelsen af 21 . juni 1982 var blevet endelig, fandt Kommissionen ikke desto mindre, at invaliditetsudvalgets erklaering kraevede supplerende oplysninger, og rettede derfor foelgende to forespoergsler til udvalget vedroerende Gherardi :

- Kommissionen oenskede for det foerste ved skrivelse af 26 . januar 1984 oplyst, hvilken ulykke der i udtalelsen af 28 . maj 1982 henvises til ved udtrykket "delvis", og om ulykken havde "fremkaldt eller vaeret afgoerende for den konstaterede invaliditet"; den 30 . marts 1984 svarede udvalget, dels at der skulle tages hensyn til to arbejdsulykker, indtraadt henholdsvis 17 . november 1964 og 3 . januar 1968, der maatte betragtes som saadanne, da de "skete paa vej til tjenesten", dels at eftervirkningerne af disse ulykker efter udvalgets opfattelse havde fremkaldt invaliditeten, og "i forbindelse med andre lidelser (( var )) afgoerende" for denne .

- For det andet gjorde Kommissionen ved skrivelse af 21 . maj 1984 opmaerksom paa, at ulykken i 1968 ikke var en arbejdsulykke, og oenskede oplyst, "om alene ulykken den 17 . november 1964 var afgoerende for eller havde fremkaldt invaliditeten ...", dvs . var "den vaesentlige og afgoerende aarsag" til invaliditeten .

Invaliditetsudvalget, som tog til efterretning, at "ulykken af 3 . januar 1968 ikke var anerkendt som arbejdsulykke" fastslog ved flertalsafgoerelse,

"at ulykken af 17 . november 1964 efter udvalgets opfattelse ikke alene kunne anses for et afgoerende og grundlaeggende element, dvs . for den vaesentlige og afgoerende aarsag til invaliditeten ."

I en skrivelse af 20 . juli 1984 til Gherardi' s advokat meddelte ansaettelsesmyndigheden denne, at den under disse omstaendigheder ikke kunne aendre sin afgoerelse af 21 . juni 1982 .

5 . Kan man, som Gherardi har haevdet, antage, at administrationen ved at traeffe beslutning om at tage sagen op til fornyet overvejelse, har trukket afgoerelsen af 21 . juni 1982 tilbage, og at afgoerelsen af 20 . juli 1984 i strid med Kommissionens opfattelse ikke er en bekraeftelse af den tidligere afgoerelse, men en helt ny afgoerelse, da den er truffet paa grundlag af nye momenter, som fremgaar af de to rapporter, som invaliditetsudvalget har udfaerdiget i 1984?

Af de nedenfor anfoerte grunde deler jeg ikke Gherardi' s opfattelse .

A - Tilbagekaldelsen af en administrativ afgoerelse sker ved en forvaltningsakt udstedt af den samme myndighed eller af den overordnede myndighed, som enten udtrykkeligt tilbagekalder den tidligere afgoerelse eller traeffer en ny afgoerelse, som stiltiende, men noedvendigvis traeder i stedet for den tidligere .

I modsaetning til det af sagsoegeren anfoerte kan ansaettelsesmyndighedens skrivelse af 20 . juni 1983 til sagsoegerens advokat imidlertid ikke anses for en tilbagekaldelse . Efter at have anfoert, at

"Gherardi' s skrivelse ... tilsyneladende ikke udtrykkeligt (( er )) besvaret, saaledes at det maa antages, at hans klage ... er stiltiende afvist, jfr . vedtaegtens artikel 90, stk . 2",

fastslaar ansaettelsesmyndigheden blot, at "aarsagen til Gherardi' s invaliditet fortsat er uafklaret", og at den har anmodet dr . Nijs om supplerende oplysninger vedroerende det forhold, som har fremkaldt invaliditeten, hvorefter den vil undersoege, om sagsoegerens invalidepension boer aendres .

Sammenfattende indeholder denne skrivelse en stadfaestelse af den endelige karakter af afgoerelsen af 21 . juni 1982 samt et loefte om at tage sagen op til fornyet overvejelse, saafremt det maatte vaere begrundet i laegelige oplysninger .

B - Invaliditetsudvalget har givet foelgende oplysninger, som ikke indeholder noget nyt . Det er rigtigt, at udvalget har udtalt sig i to omgange .

I erklaeringen af 19 . juni 1984 retter udvalget blot en fejl - nemlig at ulykken den 3 . januar 1968 skyldtes tjenesteforholdet - og drager konsekvensen heraf, for saa vidt angaar "ulykken den 17 . november 1964" som eneste "afgoerende eller grundlaeggende" aarsag til invaliditeten . Ved at anfoere, at denne ulykke "ikke er den vaesentlige og afgoerende aarsag til invaliditeten", giver udvalget ansaettelsesmyndigheden den oplysning, som i henhold til skrivelsen af 20 . juni 1983 er noedvendig for at fjerne den "usikkerhed", som den foerste erklaering kunne give anledning til . Selv om ulykken den 17 . november 1964 delvis var skyld i invaliditeten ( erklaeringen af 28 . maj 1982 ), var den dog ifoelge udvalget ikke af den grund den vaesentlige og afgoerende aarsag ( erklaeringen af 19 . juni 1984 ).

6 . Da afgoerelsen af 21 . juni 1982 ikke er tilbagekaldt, og der ikke foreligger nye oplysninger, der goer det muligt at forlaenge den fastsatte ufravigelige frist for at anfaegte denne afgoerelse, maa den i den foreliggende sag anses for den akt, der indeholder et klagepunkt imod sagsoegeren .

Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen har praeciseret, at den igen vil indbringe sagen for invaliditetsudvalget, saafremt det maatte vise sig, at den administrative procedure, som Gherardi har indledt i henhold til artikel 73, foerer til en konstatering af, at de sygdomme, som sagsoegeren har anmodet laegeudvalget om at undersoege, er af erhvervsmaessig oprindelse .

I henhold til Domstolens faste praksis ( 2 ) kan skrivelsen af 20 . juli 1984, som stadfaestede afgoerelsen af 21 . juni 1982, ikke danne nyt udgangspunkt for de ufravigelige frister for indgivelse af klager og sagsanlaeg .

7 . Uden at det herefter er fornoedent at tage stilling til den formalitetsindsigelse, der stoettes paa den forsinkede indgivelse af klagen af 22 . oktober 1984 over "afgoerelsen" af 20 . juli 1984, eller til realiteten, foreslaar jeg Domstolen at afvise den af Gherardi Dandolo anlagte sag og tilpligte ham at betale sagens omkostninger, jfr . dog procesreglementets artikel 70 .

(*) Oversat fra fransk .

( 1 ) Dom af 21 . januar 1987, sag 76/84, Rienzi mod Kommissionen, Sml . s . 315, 331 .

( 2 ) 1/76, Wack mod Kommissionen, Sml . 1976, s . 1017, praemis 7 .

17/71, Tontodonati mod Kommissionen, Sml . 1971, s . 323, Rec . 1971, s . 1062, praemis 3 .