Domstolens Kendelse af 8. juli 1999. - Edouard Dubois & fils SA mod Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Appel - Ansvar uden for kontraktforhold - Europæisk fælles akt - Speditør. - Sag C-95/98 P.



Samling af Afgørelser 1999 side I-04835



Sammendrag



Nøgleord

1 Ansvar uden for kontraktforhold - sagsgenstand - handlinger foretaget af faellesskabsinstitutionerne eller handlinger foretaget af Faellesskabets ansatte - begreb - retsakter, som er en del af den primaere faellesskabsret - ikke omfattet - skade, der har sit udspring i faellesakten

(EF-traktaten, art. 7 A (efter aendring nu art. 14 EF), art. 178 (nu art. 235 EF) og art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

2 Appel - anbringender - anbringende, der fremsaettes foerste gang under appellen - afvisning

(EF-statutten for Domstolen, art. 51)

3 Appel - anbringender - urigtig bedoemmelse af faktiske omstaendigheder - afvisning - Domstolens proevelsesret med hensyn til vurdering af beviserne - udelukket, medmindre de er gengivet forkert

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51)

Sammendrag

1 Hvad angaar spoergsmaalet om et objektivt ansvar for Faellesskabet kan aarsagen til den skade, speditoererne har lidt som foelge af fjernelsen af de fiskale graenser og toldkontrollen, og som beror paa faellesaktens ikrafttraeden, ikke tilskrives Raadet og Kommissionen. Det er nemlig faellesaktens artikel 13, hvorved traktaten blev suppleret med en artikel 8 A, som er blevet til EF-traktatens artikel 7 A (efter aendring nu artikel 14 EF), der bestemmer, at »det indre marked indebaerer et omraade uden indre graenser«, der er den direkte og afgoerende aarsag til det paagaeldende tab. Faellesakten er en del af den primaere faellesskabsret, der saaledes hverken udgoer en handling foretaget af Faellesskabets institutioner eller en handling foretaget af Faellesskabets ansatte under udoevelsen af deres hverv som omhandlet i traktatens artikel 215, stk. 2 (nu artikel 288, stk. 2, EF), og kan derfor ikke danne grundlag for et objektivt ansvar uden for kontraktforhold for Faellesskabet.

2 Et anbringende, der for foerste gang fremsaettes under appellen, skal afvises. En parts adgang til foerst for Domstolen at fremfoere et anbringende, der ikke er blevet fremfoert for Retten, er nemlig ensbetydende med en adgang til at forelaegge Domstolen - der har en begraenset kompetence i appelsager - en mere omfattende tvist end den, der blev forelagt Retten. Under en appel har Domstolen saaledes kun kompetence til at tage stilling til den retslige afgoerelse, der er blevet truffet vedroerende de anbringender, der er blevet behandlet i foerste instans.

3 Det er alene Retten, der er kompetent til dels at fastlaegge de faktiske omstaendigheder i sagen, naar bortses fra tilfaelde, hvor den indholdsmaessige urigtighed af dens konstateringer foelger af de akter, den har faaet forelagt i sagen, dels at tage stilling til disse faktiske omstaendigheder. Bedoemmelsen af de faktiske omstaendigheder udgoer saaledes ikke - medmindre de beviser, der er fremfoert for Retten, er gengivet forkert - et retsspoergsmaal og er dermed ikke undergivet Domstolens proevelsesret.