ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE (Anden Afdeling)

20. juli 2016

Luigi Marcuccio

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — procedure — fastsættelse af sagsomkostninger«

Angående:

Begæring om fastsættelse af sagsomkostninger indgivet af Europa-Kommissionen efter kendelse afsagt af Personaleretten den 14. maj 2013, Marcuccio mod Kommissionen (F-4/12, EU:F:2013:61).

Udfald:

Det samlede beløb, som Europa-Kommissionen kan kræve erstattet af Luigi Marcuccio i form af sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, i sag F-4/12, fastsættes til 1500 EUR. Det i punkt 1 nævnte beløb tillægges morarenter fra datoen for forkyndelsen af denne kendelse indtil betalingsdatoen, beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner, der er gældende den første dag i den måned, hvor beløbet forfalder til betaling, forhøjet med tre og et halvt procentpoint.

Sammendrag

Retslig procedure – sagsomkostninger – fastsættelse – fastsættelse baseret på detaljerede oplysninger, som sagsøgeren har indgivet, eller, såfremt dette ikke er muligt, på grundlag af en billighedsvurdering foretaget af Unionens retsinstanser – advokataflønnings faste karakter – ikke betydning for Unionens retsinstansers skønsbeføjelse

[Personalerettens procesreglement, art. 105, litra c)]

For at kunne vurdere, om de udgifter, der er afholdt i forbindelse med en sag, faktisk var nødvendige, skal den begærende part give detaljerede oplysninger. På samme måde har vederlagets faste karakter ikke betydning for Personalerettens vurdering af størrelsen af de udgifter, der kan erstattes, idet Personaleretten skal basere sig på veletablerede kriterier og de detaljerede oplysninger, som parterne skal fremlægge for denne. Selv om det ikke er umuligt for nævnte ret i mangel af sådanne oplysninger at fastsætte størrelsen af de udgifter, der kan kræves erstattet, på grundlag af en billighedsvurdering, må den imidlertid i et sådant tilfælde nødvendigvis anlægge en streng vurdering af den begærende parts krav.

(jf. præmis 28)

Henvisning til:

Domstolen: kendelse af 17. februar 2004, DAI mod ARAP m.fl.,C-321/99 P-DEP, EU:C:2004:103, præmis 23

Den Europæiske Unions Ret: kendelse af 31. marts 2011, Tetra Laval mod Kommissionen,T-5/02 DEP og T-80/02 DEP, EU:T:2011:129, præmis 68, og af 28. maj 2013, Marcuccio mod Kommissionen,T-278/07 P-DEP, EU:T:2013:269, præmis 16
Det følger af artikel 105, litra c), i Personalerettens procesreglement, at de udgifter, der kan kræves erstattet, er begrænset dels til de udgifter, der er afholdt til sagens behandling for Personaleretten, dels til de udgifter, som var nødvendige i denne forbindelse.

Ved fastsættelsen af de udgifter, der kan kræves erstattet, tager Personaleretten hensyn til alle omstændigheder i sagen frem til det tidspunkt, hvor den afsiger kendelse om fastsættelse af sagsomkostninger, herunder de nødvendige omkostninger, der er forbundet med sagen om fastsættelse af sagsomkostninger.

Som det fremgår af artikel 19, stk. 1, i statutten for Domstolen, der finder anvendelse på Personaleretten i medfør af artikel 7, stk. 1, i bilag I til den nævnte statut, kan institutionerne i denne forbindelse frit vælge at lade sig repræsentere ved en advokat. Sidstnævntes salær falder således ind under begrebet nødvendige udgifter, der er afholdt i forbindelse med sagen, uden at der består en pligt for institutionen til at godtgøre, at en sådan bistand var objektivt begrundet. Selv om den omstændighed, at Kommissionen har fået bistand fra to ansatte og en ekstern advokat i hovedsagen og i sagen om foreløbige forholdsregler, ikke er relevant for vurderingen af, om disse udgifter eventuelt kan kræves erstattet, idet der ikke principielt kan ses bort fra sådanne udgifter, kan denne omstændighed imidlertid påvirke fastsættelsen af størrelsen af de udgifter, der i sidste ende kan kræves erstattet i forbindelse med sagen.

(jf. præmis 26, 29 og 30)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: kendelse af 23. marts 2012, Kerstens mod Kommissionen, T-498/09 P-DEP, EU:T:2012:147, præmis 15 og 20, og af 28. maj 2013, Marcuccio mod Kommissionen, T-278/07 P-DEP, EU:T:2013:269, præmis 14

Personaleretten: kendelse af 26. april 2010, Schönberger mod Parlamentet, F-7/08 DEP, EU:F:2010:32, præmis 23
Det følger af artikel 105, litra c), i Personalerettens procesreglement, at de udgifter, der kan kræves erstattet, er begrænset dels til de udgifter, der er afholdt til sagens behandling for Personaleretten, dels til de udgifter, som var nødvendige i denne forbindelse.

Ved fastsættelsen af de udgifter, der kan kræves erstattet, tager Personaleretten hensyn til alle omstændigheder i sagen frem til det tidspunkt, hvor den afsiger kendelse om fastsættelse af sagsomkostninger, herunder de nødvendige omkostninger, der er forbundet med sagen om fastsættelse af sagsomkostninger.

Som det fremgår af artikel 19, stk. 1, i statutten for Domstolen, der finder anvendelse på Personaleretten i medfør af artikel 7, stk. 1, i bilag I til den nævnte statut, kan institutionerne i denne forbindelse frit vælge at lade sig repræsentere ved en advokat. Sidstnævntes salær falder således ind under begrebet nødvendige udgifter, der er afholdt i forbindelse med sagen, uden at der består en pligt for institutionen til at godtgøre, at en sådan bistand var objektivt begrundet. Selv om den omstændighed, at Kommissionen har fået bistand fra to ansatte og en ekstern advokat i hovedsagen og i sagen om foreløbige forholdsregler, ikke er relevant for vurderingen af, om disse udgifter eventuelt kan kræves erstattet, idet der ikke principielt kan ses bort fra sådanne udgifter, kan denne omstændighed imidlertid påvirke fastsættelsen af størrelsen af de udgifter, der i sidste ende kan kræves erstattet i forbindelse med sagen.

(jf. præmis 23, 26 og 27)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: kendelse af 23. marts 2012, Kerstens mod Kommissionen, T-498/09 P-DEP, EU:T:2012:147, præmis 15 og 20, og af 28. maj 2013, Marcuccio mod Kommissionen, T-278/07 P-DEP, EU:T:2013:269, præmis 14

Personaleretten: kendelse af 26. april 2010, Schönberger mod Parlamentet, F-7/08 DEP, EU:F:2010:32, præmis 23
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Tredje Afdeling)

15. juni 2016

Daniel Wille

og

Bo Skovsboell

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — pensioner — overførsel af nationale pensionsrettigheder — forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår — akt, der ikke indeholder et klagepunkt — afvisning af sagen — anmodning om, at der træffes afgørelse, uden at behandlingen af sagens realitet indledes — procesreglementets artikel 83«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Daniel Wille og Bo Skovsboell har nedlagt påstand om annullation af »afgørelserne« af henholdsvis den 21. november 2011 og den 5. marts 2012 om beregningen af godskrivningen, i Den Europæiske Unions pensionsordning, af de pensionsrettigheder, der er optjent tidligere i forbindelse med en anden ordning, og, om fornødent, af ansættelsesmyndigheden ved Europa-Kommissionens afgørelser af henholdsvis den 19. april 2012 og den 29. juni 2012 om afslag på deres klager over disse »afgørelser« om fastsættelse af den nævnte godskrivning.

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes. Daniel Wille og Bo Skovsboell bærer deres egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår med henblik på overførsel af pensionsrettigheder, optjent inden indtræden i Unionens tjeneste, til Unionens pensionsordning – foreligger ikke

(Tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 1, og bilag VIII, art. 11, stk. 2)

Et forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår, som fremsendes til en tjenestemand med henblik på overførsel af de pensionsrettigheder, som er optjent i et andet system, til Den Europæiske Unions pensionsordning, frembringer ikke retligt bindende virkninger, der direkte og umiddelbart berører adressatens retsstilling gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Følgelig udgør det ikke en bebyrdende retsakt som omhandlet i vedtægtens artikel 91, stk. 1.

(jf. præmis 18)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: domme af 13. oktober 2015, Kommissionen mod Verile og Gjergji, T-104/14 P, EU:T:2015:776, præmis 62, og Teughels mod Kommissionen, T-131/14 P, EU:T:2015:778, præmis 58
For så vidt angår en sagsøger, som på intet tidspunkt under sagen har anmodet Personaleretten om at afsige en udeblivelsesdom og om at give ham medhold, skal der tages hensyn til institutionens svar på en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse, selv om den nævnte institution ikke har indleveret sit svarskrift inden for den fastsatte frist.

Annullationspåstanden vedrørende et forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår med henblik på en overførsel til Den Europæiske Unions pensionsordning af de pensionsrettigheder, der er erhvervet i henhold til et andet system, skal fortolkes som en påstand om annullation af den endelige afgørelse om anerkendelse af en godskrivning af pensionsgivende tjenesteår, hvis det dels er ubestridt mellem parterne, at den pågældende havde givet sit samtykke til at fortsætte proceduren til overførsel af de pensionsrettigheder, der var optjent inden hans tiltrædelse af tjenesten, ved at give sit samtykke til det forslag, som var blevet fremsendt til ham, og hvis denne endelige afgørelse dels var blevet vedtaget inden anlæggelsen af søgsmålet ved Unionens retsinstanser.

Når de endelige afgørelser om anerkendelse af godskrivningerne af de pensionsgivende tjenesteår, der følger af de pensionsrettigheder, som sagsøgeren har optjent i to nationale pensionsordninger, er blevet vedtaget efter anlæggelsen af søgsmålet, kan sidstnævnte ikke ændres til et søgsmål rettet mod disse to endelige afgørelser og skal afvises fra realitetsbehandling, da det er rettet mod retsakter, som ikke er bebyrdende.

(jf. præmis 22-24)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: domme af 13. oktober 2015, Kommissionen mod Verile og Gjergji, T-104/14 P, EU:T:2015:776, præmis 62, 110 og 120, og Teughels mod Kommissionen, T-131/14 P, EU:T:2015:778, præmis 58.
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Tredje Afdeling)

15. juni 2016

Beata Stepien

og

Mario Animali

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — pensioner — overførsel af nationale pensionsrettigheder — forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår — akt, der ikke indeholder et klagepunkt — afvisning af sagen — anmodning om, at der træffes afgørelse, uden at behandlingen af sagens realitet indledes — procesreglementets artikel 83«

Angående:

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Beata Stepien og Mario Animali har nedlagt påstand om annullation af afgørelserne truffet af Europa-Kommissionens ansættelsesmyndighed henholdsvis den 2. marts 2012 og den 19. marts 2012 vedrørende afslag på disses klager over »afgørelserne« om fastsættelse af godskrivningen i Den Europæiske Unions pensionsordning af de pensionsrettigheder, som de har optjent tidligere inden for rammerne af en anden ordning, og om nødvendigt af »afgørelserne« truffet henholdsvis den 27. juli og den 5. oktober 2011 indeholdende beregninger af den nævnte godskrivning.

Udfald:

Sagen afvises. Beata Stepien og Mario Animali bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår med henblik på overførsel til Unionens pensionsordning af pensionsrettigheder, der er optjent inden indtræden i Unionens tjeneste – ikke omfattet

(Tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 1, og bilag VIII, art. 11, stk. 2)

Et forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår, der meddeles en tjenestemand med henblik på overførsel til Den Europæiske Unions pensionsordning af pensionsrettigheder, der er optjent inden for rammerne af en anden ordning, har ikke retligt bindende virkninger, der berører modtagerens retsstilling direkte og umiddelbart gennem en væsentlig ændring af dennes retsstilling. Følgelig udgør forslaget ikke en retsakt, der går den pågældende imod, som omhandlet i vedtægtens artikel 91, stk. 1.

(jf. præmis 18)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: domme af 13. oktober 2015, Kommissionen mod Verile og Gjergji, T-104/14 P, EU:T:2015:776, præmis 62, og Teughels mod Kommissionen, T-131/14 P, EU:T:2015:778, præmis 58
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

7. juni 2016

Marco Verile

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — pensioner — artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten — overførsel af pensionsrettigheder erhvervet i en national pensionsordning til Unionens pensionsordning — forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår — søgsmål — annullation — appel — ændring af påstanden om annullation af forslaget om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår — fortolkning af annullationspåstanden som værende en påstand om annullation af afgørelsen om anerkendelse af en godskrivning af pensionsgivende tjenesteår efter overførslen af pensionsrettigheder — påstanden forkastet — retskraftig dom i appelsagen — ufornødent at træffe afgørelse«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Marco Verile i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 9. december 2011 om anerkendelse for hans vedkommende af en godskrivning af pensionsgivende tjenesteår efter en overførsel, i henhold til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, i den affattelse, der var gældende på dette tidspunkt (herefter »vedtægten«), af den kapital, der repræsenterer de pensionsrettigheder, som han havde optjent i forbindelse med den nationale ordning, til Den Europæiske Unions pensionsordning samt, om fornødent, om annullation af ansættelsesmyndigheden ved Kommissionens afgørelse om afslag på hans klage over den nævnte afgørelse.

Udfald:

Det er ufornødent at træffe afgørelse i sag F-108/12, Verile mod Kommissionen. Marco Verile og Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger.

Sammendrag

Annullationssøgsmål – søgsmål, som er blevet uden genstand efter en endelig dom afsagt af Unionens retsinstanser i en anden sag, som, efter en ændring af genstanden for søgsmålet, vedrørte samme genstand – ufornødent at træffe afgørelse

(Personalerettens procesreglement, art. 85, stk. 1)

Et annullationssøgsmål er blevet uden genstand, og det er ufornødent at træffe afgørelse, når genstanden for en dom afsagt af Unionens retsinstanser i en anden sag, efter ændring af genstanden for søgsmålet i denne sag, er blevet den samme som genstanden i det pågældende søgsmål, idet parternes identitet i de to sager er den samme, og den førnævnte dom har fået retskraft og dermed er blevet endelig.

Da princippet om overholdelse af opnået retskraft har grundlæggende betydning i Unionens retsorden, med henblik på at sikre såvel en stabil retstilstand og stabile retlige relationer som retsplejehensyn, er det nemlig påkrævet, at retsafgørelser, der er blevet endelige, efter at de hjemlede appelmuligheder er udnyttet, eller efter at appelfristerne er udløbet, ikke længere kan anfægtes.

(jf. præmis 36-39)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 16. marts 2006, Kapferer, C-234/04, EU:C:2006:178, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Tredje Afdeling)

15. juni 2016

Jonas Poniskaitis

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — pensioner — overførsel af nationale pensionsrettigheder — forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår — akt, der ikke indeholder et klagepunkt — afvisning af sagen — anmodning om, at der træffes afgørelse, uden at behandlingen af sagens realitet indledes — procesreglementets artikel 83«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Jonas Poniskaitis har nedlagt påstand om annullation af »afgørelserne« af 26. marts 2012 om beregning af godskrivningen, i Den Europæiske Unions pensionsordning, af de pensionsrettigheder, som han havde erhvervet tidligere i forbindelse med to litauiske pensionsordninger og, om fornødent, af ansættelsesmyndigheden ved Europa-Kommissionens afgørelse af 3. september 2012 om afslag på hans klage over »afgørelserne« om fastsættelse af de nævnte godskrivninger.

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes. Jonas Poniskaitis bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår med henblik på overførsel af pensionsrettigheder, optjent inden indtræden i Unionens tjeneste, til Unionens pensionsordning – foreligger ikke

(Tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 1)

Et forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår, som fremsendes til en tjenestemand med henblik på overførsel af de pensionsrettigheder, som er optjent i et andet system, til Den Europæiske Unions pensionsordning, frembringer ikke retligt bindende virkninger, der direkte og umiddelbart berører adressatens retsstilling gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Følgelig udgør et sådant forslag ikke en bebyrdende retsakt som omhandlet i vedtægtens artikel 91, stk. 1.

(jf. præmis 14)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: domme af 13. oktober 2015, Kommissionen mod Verile og Gjergji, T-104/14 P, EU:T:2015:776, præmis 62, og Teughels mod Kommissionen, T-131/14 P, EU:T:2015:778, præmis 58
I forbindelse med den procedure til overførsel af pensionsrettigheder, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, er det den afgørelse, som er vedtaget af ansættelsesmyndigheden, når overførslen af den kapital, der repræsenterer de pensionsrettigheder, som den pågældende har erhvervet før hans tiltrædelse af tjenesten ved Unionen, rent faktisk er gennemført, som udgør den bebyrdende retsakt, som kan være genstand for et søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF og vedtægtens artikel 91, stk. 1. Til gengæld udgør et forslag om godskrivning af pensionsrettigheder, som er accepteret af den pågældende, ikke en bebyrdende retsakt, der kan være genstand for et søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF og vedtægtens artikel 91, stk. 1.

En godskrivning af pensionsgivende tjenesteår kan nemlig kun anerkendes, når tjenestemanden giver sit samtykke til at fortsætte proceduren til overførsel, til Unionens pensionsordning, af den kapital, der repræsenterer de pensionsrettigheder, som den pågældende har erhvervet i den pågældende eksterne pensionskasse, et samtykke, som sker på grundlag af det forslag om godskrivning af de pensionsgivende tjenesteår, som fremsættes af ansættelsesmyndigheden på grundlag af den foreløbige størrelse af den kapital, som meddeles af den pågældende nationale pensionskasse.

I denne forbindelse forpligter den pågældende institution sig på tidspunktet for forslaget om godskrivning af pensionsrettigheder blot til at anvende artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten og de almindelige gennemførelsesbestemmelser korrekt på den pågældendes situation. Denne forpligtelse for institutionen følger direkte af de pågældende vedtægtsbestemmelser, også selv om der ikke foreligger en udtrykkelig forpligtelse fra institutionens side.

Således følger der af en sådan forpligtelse, som udtrykkes i et forslag om godskrivning, hverken en ny forpligtelse, som påhviler den pågældende institution, eller, som en konsekvens heraf, en ændring af den pågældendes retlige situation, bl.a. fordi den institution, der er ophavsmand til forslaget, ikke, selv når den pågældende har givet samtykke til overførslen, har en tilsvarende pligt til, når der er sket overførsel af den kapital, der er meddelt af den nationale pensionskasse, automatisk at indrømme den pågældende det antal pensionsgivende tjenesteår, der er anført i det oprindelige forslag, henset til hvilket tjenestemanden bekræftede sit ønske om at overføre den nævnte kapital til Unionens pensionsordning.

(jf. præmis 28-32)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: domme af 13. oktober 2015, Kommissionen mod Verile og Gjergji, T-104/14 P, EU:T:2015:776, præmis 50, 52, 53 og 74, Kommissionen mod Cocchi og Falcione, T-103/13 P, EU:T:2015:777, præmis 66, og Teughels mod Kommissionen, T-131/14 P, EU:T:2015:778, præmis 37, 46, 48, 49, 58 og 70
I forbindelse med den procedure til overførsel af pensionsrettigheder, der er fastsat i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, er det den afgørelse, som er vedtaget, alt efter omstændighederne af ansættelsesmyndigheden eller af kontraktindgåelsesmyndigheden, når overførslen af den kapital, der repræsenterer de pensionsrettigheder, som den pågældende har erhvervet før hans tiltrædelse af tjenesten ved Unionen, rent faktisk er gennemført, som udgør den bebyrdende retsakt, som kan være genstand for et søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF og vedtægtens artikel 91, stk. 1. Til gengæld udgør et forslag om godskrivning af pensionsrettigheder, uanset om det er accepteret af den pågældende, ikke en bebyrdende retsakt, der kan være genstand for et søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF og vedtægtens artikel 91, stk. 1.

En godskrivning af pensionsgivende tjenesteår kan nemlig kun anerkendes, når tjenestemanden giver sit samtykke til at fortsætte proceduren til overførsel, til Unionens pensionsordning, af den kapital, der repræsenterer de pensionsrettigheder, som den pågældende har erhvervet i den pågældende eksterne pensionskasse, et samtykke, som sker på grundlag af det forslag om godskrivning af de pensionsgivende tjenesteår, som alt efter omstændighederne fremsættes af ansættelsesmyndigheden eller af kontraktindgåelsesmyndigheden, på grundlag af den foreløbige størrelse af den kapital, som meddeles af den pågældende nationale pensionskasse.

I denne forbindelse forpligter den pågældende institution sig på tidspunktet for forslaget om godskrivning af pensionsrettigheder blot til at anvende artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten og de almindelige gennemførelsesbestemmelser korrekt på den pågældendes situation. Denne forpligtelse for institutionen følger direkte af de pågældende vedtægtsbestemmelser, også selv om der ikke foreligger en udtrykkelig forpligtelse fra institutionens side.

Således følger der af en sådan forpligtelse, som udtrykkes i et forslag om godskrivning, hverken en ny forpligtelse, som påhviler den pågældende institution, eller, som en konsekvens heraf, en ændring af den pågældendes retlige situation, bl.a. fordi den institution, der er ophavsmand til forslaget, ikke, selv når den pågældende har givet samtykke til overførslen, har en tilsvarende pligt til, når der er sket overførsel af den kapital, der er meddelt af den nationale pensionskasse, automatisk at indrømme den pågældende det antal pensionsgivende tjenesteår, der er anført i det oprindelige forslag, henset til hvilket tjenestemanden bekræftede sit ønske om at overføre den nævnte kapital til Unionens pensionsordning.

(jf. præmis 36-40)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: dom af 13. oktober 2015, Kommissionen mod Verile og Gjergji, T-104/14 P, EU:T:2015:776, præmis 50, 52, 53 og 74, Kommissionen mod Cocchi og Falcione, T-103/13 P, EU:T:2015:777, præmis 66, og Teughels mod Kommissionen, T-131/14 P, EU:T:2015:778, præmis 37, 46, 48, 49, 58 og 70