ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 6. november 2019 –

BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti og Secapital

(Sag C-75/19) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – direktiv 93/13/EØF – forbrugeraftaler – forbrugerkredit – tvangsfuldbyrdelsesprocedure – 15 dages frist fra forkyndelsen af tvangsfuldbyrdelsesproceduren til at fremsætte indsigelse om, at et vilkår er urimeligt«

Forbrugerbeskyttelse – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13 – tvangsfuldbyrdelsesprocedure – national ordning, hvorefter forbrugerens ret til at påberåbe sig, at et kontraktvilkår er urimeligt, i en procedure, hvor forbrugeren fremsætter indsigelse mod fuldbyrdelsen, er undergivet en meget kort frist – ikke tilladt – uforenelighed med effektivitetsprincippet – national ordning, der giver forbrugeren ret til at påberåbe sig, at et kontraktvilkår er urimeligt, i en anden procedure end den procedure, hvor forbrugeren fremsætter indsigelse mod fuldbyrdelsen – proceduren ikke undergivet nogen frist og har ingen konsekvenser for tvangsfuldbyrdelsesproceduren – ingen betydning

(Rådets direktiv 93/13)

(jf. præmis 28-34 og konkl.)

Konklusion

Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at det er til hinder for en national retsregel, hvorefter en forbruger, som har indgået en låneaftale med et kreditinstitut, og over for hvem denne erhvervsdrivende har iværksat en tvangsfuldbyrdelsesprocedure, efter udløbet af en frist på 15 dage fra forkyndelsen af de første akter i den nævnte procedure er udelukket fra at påberåbe sig urimelige kontraktvilkår for at gøre indsigelse mod denne procedure, selv om forbrugeren i henhold til national ret kan anlægge et søgsmål med påstand om, at det fastslås, at der foreligger urimelige kontraktvilkår, og anlæggelsen af et sådant søgsmål ikke er underkastet nogen frist, men afgørelsen heraf ikke har konsekvenser for tvangsfuldbyrdelsesproceduren, der kan fuldføres over for forbrugeren, inden der træffes afgørelse i søgsmålet med påstand om, at det fastslås, at der foreligger urimelige kontraktvilkår.

( 1 ) – EUT C 164 af 13.5.2019.
4.

Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – spørgsmål, der ikke har været genstand for behandling ved Domstolen – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 17)
3.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres – udelukkende hensyntagen til de EU-retlige bestemmelser – afgørelser truffet af de nationale myndigheder, som ikke binder Unionens retsinstanser (Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001) (jf. præmis 5 og 6)
1.

Appel – retlig interesse – betingelse – appel, der kan medføre en fordel for den part, som har iværksat den – indsigelsessag – tilbagetagelse af indsigelsen mod registrering af de omhandlede ansøgte varemærker – appelsager, der har mistet deres genstand – ufornødent at træffe afgørelse (Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 56, stk. 2; Domstolens procesreglement, art. 149 og art. 190, stk. 1) (jf. præmis 20-24)
Domstolens kendelse (Afdelingen for bevilling af appel) af 18. marts 2020 – European Food mod EUIPO

(Sag C-908/19 P)

»Appel – EU-varemærker – forudgående bevilling for appeller – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 12)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling om appel – formkrav – rækkevidde (Domstolens statut, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 13-16)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Domstolens statut, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 17-22)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
1.

Retslig procedure – intervention – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – interesse i afgørelsen af tvisten – begreb – krav om en direkte og aktuel interesse – tvist vedrørende lovligheden af en kommissionsafgørelse om statsstøtte – støttemodtagende virksomhed udsat for en risiko for, at en tilbagesøgning anordnes af en national domstol – hvorvidt der foreligger en direkte og aktuel interesse i afgørelse af tvisten (Art. 108, stk. 2 og 3, TEUF; statutten for Domstolen, art. 40, stk. 2) (jf. præmis 28-30 og 41-43)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 24. oktober 2019 –

Porr Építési Kft.

(Sag C-292/19) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – det fælles system for merværdiafgift (moms) – afgiftsgrundlag – nedsættelse – direktiv 2006/112/EF – artikel 90 – princippet om afgiftens neutralitet – fordring, der er blevet uerholdelig som følge af en konkursbehandling«

Harmonisering af skattelovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – beskatningsgrundlag – forpligtelse til nedsættelse af afgiftsgrundlaget i tilfælde af hel eller delvis ikke-betaling – rækkevidde – den afgiftspligtige godtgør, at dennes fordring er endeligt uerholdelig – omfattet – undtagelse – tilfælde af ikke-betaling omfattet af medlemsstaternes mulighed for at fravige den nævnte forpligtelse

(Rådets direktiv 2006/112, art. 90)

(jf. præmis 19, 22-26, 28 og 29 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 90 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en medlemsstat skal tillade en nedsættelse af afgiftsgrundlaget for merværdiafgift, såfremt den afgiftspligtige person kan godtgøre, at den fordring, som den pågældende har mod sin debitor, reelt er uerholdelig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, eftersom denne situation ikke udgør et tilfælde af ikke-betaling, som kan være omfattet af den i denne artikels stk. 2 fastsatte fravigelse af forpligtelsen til at nedsætte afgiftsgrundlaget for merværdiafgift.

( 1 ) – EUT C 220 af 1.7.2019.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 11. december 2019 –

Ville de Verviers

(Sag C-483/19) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – socialpolitik – direktiv 1999/70/EF – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § 2 – rammeaftalens anvendelsesområde – medlemsstaternes mulighed for at udelukke erhvervsmæssig grunduddannelse og lærlingeuddannelse samt ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold, der er indgået i forbindelse med særlige offentlige eller offentligt støttede programmer med henblik på uddannelse, integration og omskoling – konsekvenser«

1. Præjudicielle spørgsmål – besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis – anvendelse af procesreglementets artikel 99 (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 99) (jf. præmis 18 og 19)

2. Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – anvendelsesområde – ansættelseskontrakt eller ansættelsesforhold, som er defineret ved lov eller national praksis – national ordning, hvorefter en bestemt kategori af kontrakter udelukkes fra direktivets anvendelsesområde – lovlighed – betingelse – forpligtelse til at vedtage nationale foranstaltninger, der kan sikre arbejdstagere, der er omfattet af denne kategori af kontrakter, at de formål, der forfølges med rammeaftalen, overholdes – foreligger ikke [Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 2, stk. 1, og § 2, stk. 2, litra b)] (jf. præmis 21-26 og 29 samt konkl.)

Konklusion

§ 2, stk. 2, litra b), i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999 og indeholdt i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en national lovgiver, som i overensstemmelse med den mulighed, som han er tillagt i denne bestemmelse, har udelukket en bestemt kategori af kontrakter fra anvendelsesområdet for den nationale lovgivning til gennemførelse af direktiv 1999/70 og rammeaftalen, fritages for at vedtage nationale foranstaltninger, der kan sikre de arbejdstagere, der er omfattet af denne kategori af kontrakter, at de formål, der forfølges med rammeaftalen, overholdes.

( 1 ) – EUT C 288 af 26.8.2019.
3.

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – mulighed for at se bort fra denne betingelse under påberåbelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse – foreligger ikke – påståede utilstrækkelige retsmidler i national ret – ingen betydning (Art. 6, stk. 1, tredje afsnit, TEU; art. 263, stk. 4, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47 og art. 52, stk. 7) (jf. præmis 44, 62-65 og 82)
Domstolens kendelse (Afdelingen for bevilling af appel) af 12. marts 2020 – Roxtec mod EUIPO

(Sag C-893/19 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 11)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 12-14)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – uoverensstemmelse med Domstolens praksis – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 15 og 16)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer –udelukket (Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1, og art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 17)

5. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 18-23)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 26. februar 2020 –

PAGE international

(Sag C-630/19) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – merværdiafgift (moms) – momsfradrag – direktiv 2006/112/EF – artikel 168 og 176 – undtaget fra retten til fradrag – erhvervelse af fødevaretjenester – standstill-klausul – tiltrædelse af Den Europæiske Union«

Harmonisering af skattelovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – momsfradrag – begrænsninger af fradragsretten – opretholdelse af udelukkelse af den fradragsret, som eksisterede på tidspunktet for tiltrædelsen af Den Europæiske Union – senere ændring, der begrænser udelukkelsen – lovlighed – udgifter, der fuldt ud vedrører den afgiftspligtiges økonomiske virksomhed – ingen betydning

[Rådets direktiv 2006/112, art. 168, litra a), og art. 176, stk. 2]

(jf. præmis 23, 26-30, 35, 36 og 38 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 168, litra a), og artikel 176 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der efter en medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union indsnævrer omfanget af de udgifter, der er udelukket fra fradragsretten for merværdiafgift, ved under visse betingelser at tillade et delvist fradrag af merværdiafgift for sådanne udgifter, herunder navnlig udgifter i forbindelse med fødevarer, selv om den afgiftspligtige person godtgør, at samtlige disse udgifter fuldt ud vedrører vedkommendes afgiftspligtige økonomiske virksomhed.

( 1 ) – EFT C 383 af 11.11.2019.
Domstolens kendelse (Afdelingen for bevilling af appel) af 3. marts 2020 – Esim Chemicals mod EUIPO

(Sag C-902/19 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Domstolens statut, art. 58a, stk. 3; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b, stk. 4) (jf. præmis 8)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling om appel – formkrav – rækkevidde (Domstolens statut, art. 58a, stk. 3; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b, stk. 4) (jf. præmis 9-11)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Domstolens statut, art. 58a, stk. 3; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b, stk. 4) (jf. præmis 12-14)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
Domstolens kendelse (Fjerde Afdeling) af 10. marts 2020 –

SATA International

(Sag C-766/19) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – åbenbart afvisningsgrundlag – luftfart – forordning (EF) nr. 261/2004 – artikel 5, stk. 3 – kompensation til passagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser – rækkevidde – fritagelse for forpligtelsen til at betale kompensation – begrebet »usædvanlige omstændigheder« – omfattende skade i en lufthavns system for påfyldning af brændstof«

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng og om grundene til, at en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål er nødvendig – spørgsmål forelagt i en sammenhæng, der udelukker et hensigtsmæssigt svar – åbenbart afvisningsgrundlag

(Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94)

(jf. præmis 14-23 og konkl.)

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse, der er indgivet af Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (ret i første instans, Azorerne, Portugal) ved afgørelse af 8. juli 2019, afvises.

( 1 ) – EUT C 19 af 20.1.2020.
2)

Artikel 7, nr. 5), i forordning nr. 1215/2012 skal fortolkes således, at en tvist som den i hovedsagen omhandlede, angående en forpligtelse, der skyldes, at et selskab ejer erhvervslokaler, hvor det udøver virksomhed, ikke udgør en sag vedrørende »driften af en filial, et agentur eller en anden virksomhed« som omhandlet i denne bestemmelse.
Domstolens kendelse (afdelingen for bevilling af appel) af 3. marts 2020 – – Pink Lady America mod OCVV

Sag C-886/19 P

»Appel – sortsbeskyttelse – bevilling af appel – artikel 170 i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke

(Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170)

(jf. præmis 12-15)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
1.

Fri bevægelighed for kapital og frihed til at foretage betalinger – kontrol med likvide midler, der indføres til eller forlader Den Europæiske Union – forordning (EU) nr. 1889/2005 – angivelsespligt – rækkevidde – medlemsstaternes mulighed for at anvende national kontrol med bevægelser af likvide midler inden for Unionen – lovlighed [Art. 65, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1889/2005, tredje betragtning samt art. 1, stk. 2, og art. 3, stk. 1] (jf. præmis 21, 22, 24 og 25)
6.

Den økonomiske og monetære politik – økonomisk politik – forbud mod at vedtage foranstaltninger, der giver en privilegeret adgang til finansielle institutioner uden tilsynsmæssig begrundelse – national lovgivning, der begrænser værdien af gældsinstrumenter udstedt eller garanteret af den pågældende medlemsstat – begrundet i nødvendigheden af at beskytte den nationale økonomi og euroområdet mod risikoen for den pågældende medlemsstats betalingsstandsning – lovlighed (Rådets forordning nr. 3604/93, art. 2) (jf. præmis 50-52)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 13. februar 2020 –

МАK ТURS

Sag C-376/19

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – national ordning, hvorefter en arbejdsgiver kan pålægges en bødestraf på et forud fastsat minimumsbeløb, der ikke kan gøres til genstand for domstolsprøvelse – manglende tilknytning til EU-retten – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence«

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af EU-retlige bestemmelser, som åbenbart ikke finder anvendelse i hovedsagen eller ikke er relevante for afgørelsen af den pågældende sag – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence (Art. 5, stk. 4, TEU; art. 153, stk. 1 og 2, og art. 267 TEUF) (jf. præmis 15, 18-20 og 25 samt konkl.)

2. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af Unionens charter om grundlæggende rettigheder – genstand for den nationale tvist uden tilknytning til EU-retten – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence (Art. 6, stk. 1, TEU; art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 17, stk. 1, art. 49, stk. 1 og 3, og art. 51, stk. 1 og 2; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2) (jf. præmis 21-25 samt konkl.)

Konklusion

Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol ikke har kompetence til at besvare de spørgsmål, som den er blevet forelagt af Rayonen sad Blagoevgrad (kredsdomstolen i Blagoevgrad, Bulgarien) ved afgørelse af 11. april 2019.
2.

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng og om grundene til, at en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål er nødvendig – spørgsmål forelagt i en sammenhæng, der udelukker et hensigtsmæssigt svar – åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94) (jf. præmis 19-21, 23-26, 31 og 33)
1)

Artikel 8 og 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 skal fortolkes således, at kvalificeringen af en handelspraksis som en aggressiv handelspraksis i disse bestemmelsers forstand kræver en konkret og specifik bedømmelse af samtlige særlige omstændigheder, der kendetegner denne praksis, i lyset af de i de nævnte bestemmelser fastsatte kriterier. I tilfælde, hvor kontrakten er indgået af en ældre person med et alvorligt handicap og begrænsede indtægter, som ikke tillader denne at betale de lån, som den pågældende har akkumuleret, er den omstændighed, at den således indgåede kontrakt bevirker, at det er muligt at omgå en national bestemmelse om forbrugerbeskyttelse, et indicium for, at den pågældende erhvervsdrivende har haft til hensigt bevidst at udnytte den særligt alvorlige karakter af den situation, som den pågældende person befandt sig i, for at påvirke dennes beslutning, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere.
2)

Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol ikke har kompetence til at besvare de spørgsmål, som den er blevet forelagt af Varhoven kasatsionen sad (øverste kassationsdomstol, Bulgarien) og af Sofiyski Rayonen sad (kredsdomstolen i Sofia, Bulgarien), for så vidt som de vedrører fortolkningen af artikel 16 og 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, princippet om forbud mod forskelsbehandling, retssikkerhedsprincippet samt princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 16. juni 2020 –

CJ mod Den Europæiske Unions Domstol

(Sag C-634/19 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – passivitetssøgsmål – artikel 265 TEUF – regler for institutionerne – dokumenter, som er tilgængelige for offentligheden på internettet, og som vedrører sager, der er afsluttede for Den Europæiske Unions Ret og for Retten for EU-Personalesager – begæring om anonymitet ex post – intet svar fra Den Europæiske Unions Domstol inden anlæggelsen af sagen i første instans – stillingtagen under sagen – bortfald af tvistens genstand – ufornødent at træffe afgørelse – appel åbenbart ugrundet«

1. Passivitetssøgsmål – passivitetens ophør efter sagens anlæg – søgsmålets genstand bortfaldet – ufornødent at træffe afgørelse (Art. 265 TEUF) (jf. præmis 27 og 28)

2. Appel – søgsmålsgrunde – anbringende vedrørende kvalificeringen af en skrivelse fra en institution som svar på en opfordring til at handle – retsspørgsmål (Art. 265 TEUF) (jf. præmis 29)

3. Passivitetssøgsmål – stillingtagen som omhandlet i artikel 265, stk. 2, TEUF inden anlæggelsen af søgsmålet – begreb (Artikel 265, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 31 og 34)

Konklusion

1) Appellen forkastes som åbenbart ugrundet.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 30. april 2020 –

Hochmann Marketing mod Parlamentet

(Sag C-557/19 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – opfordring til handling rettet til Europa-Parlamentet – afgørelse fra Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender – Parlementet ingen kompetence til at ændre Domstolens procesreglement – Den Europæiske Unions Ret åbenbart inkompetent og åbenbart, at sagen i første instans skal afvises – appel åbenbart ugrundet«

1. Appel – søgsmålsgrunde – utilstrækkelig begrundelse – Rettens begrundelse fremgår indirekte – lovlighed – betingelser (Domstolens procesreglement art. 181; statutten for Domstolen, art. 36, art. 53, stk. 1, og art. 59; Domstolens procesreglement, art. 117 og 119) (jf. præmis 19-22)

2. Retslig procedure – afgørelse truffet ved en begrundet kendelse – muligt at træffe afgørelse uden mundtlig forhandling – åbenbart, at sagen skal afvises (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47, stk. 2; Rettens procesreglement, art. 126) (jf. præmis 23, 24, 26 og 27)

Konklusion

1) Appellen forkastes som åbenbart ugrundet.