Dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) den 7. juli 1999. - Wirtschaftsvereinigung Stahl mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - EKSF - Annullationssøgsmål - Formaliteten - Statstøtte - Individuel beslutning om godkendelse af statsstøtte til en jern- og stålvirksomhed - Hjemmel - Traktatens artikel 4, litra c), og artikel 95, stk. 1 - Modstrid med traktatens bestemmelser - Lighedsprincip - Proportionalitetsprincip - Beskyttelse af den berettigede forventning - Modydelser for en offentlig støtte - Ingen kapacitetsnedsættelse - Tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter. - Sag T-106/96.



Samling af Afgørelser 1999 side II-02155



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Annullationssoegsmaal - frister - begyndelsestidspunktet - tidspunktet for kendskab til retsakten - subsidiaert - offentliggoerelsestidspunktet

(EKSF-traktaten, art. 33, stk. 3)

2 EKSF - stoette til jern- og staalindustrien - Kommissionens godkendelse - generelle og individuelle beslutninger - vedtagelse af individuelle beslutninger om godkendelse af stoette ikke omfattet af stoette, der godkendes ved en generel beslutning - kompetence

[EKSF-traktaten, art. 4, litra c), og art. 95; generel beslutning nr. 3855/91]

3 EKSF - stoette til jern- og staalindustrien - Kommissionens godkendelse - betingelser - afvejning mellem traktatens maalsaetninger - Kommissionens skoensbefoejelse - judiciel kontrol - graenser

[EKSF-traktaten, art. 3, art. 4, litra c), og art. 95]

4 EKSF - stoette til jern- og staalindustrien - tildeling af en ikke paa forhaand meddelt stoette - Kommissionens senere beslutning om stoettens forenelighed med faellesmarkedet - lovlighed - soegsmaal ved de nationale retsinstanser

[EKSF-traktaten, art. 4, litra c), og art. 95]

5 Faellesskabsret - principper - ligebehandling - forskelsbehandling - begreb

6 Institutionernes retsakter - valg af hjemmel - kriterier - EKSF-traktatens artikel 95 - raekkevidde

(EKSF-traktaten, art. 95; EF-traktaten, art. 235 (nu art. 308 EF))

7 Faellesskabsret - principper - beskyttelse af den berettigede forventning - graenser - en forudseende og paapasselig erhvervsdrivende

8 EKSF - stoette til jern- og staalindustrien - Kommissionens godkendelse - betingelser - overholdelse af proportionalitetsprincippet - Kommissionens forpligtelse til at paalaegge kapacitetsnedskaeringer - ingen - hensyntagen til hensyn af politisk, oekonomisk eller social art

(EKSF-traktaten, art. 5 og art. 95, stk. 1)

9 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - EKSF-beslutning

(EKSF-traktaten, art. 5 og 15 samt art. 33, stk. 2)

Sammendrag

1 Saafremt en retsakt hverken er offentliggjort eller meddelt, skal den, som er bekendt med, at retsakten beroerer ham, selv inden for en rimelig frist begaere retsaktens fuldstaendige ordlyd meddelt. Bortset fra denne begraensning loeber soegsmaalsfristen foerst fra det tidspunkt, hvor den beroerte tredjemand erhverver et saa noejagtigt kendskab til retsaktens indhold og begrundelse, at han kan goere brug af sin soegsmaalsret.

Kriteriet om den dato, paa hvilken sagsoegeren har faaet kendskab til retsakten, som udgangspunkt for soegsmaalsfristen, er dog subsidiaert i forhold til kriterierne om retsaktens offentliggoerelse eller meddelelse.

2 Den femte faellesskabskodeks om stoette til jern- og staalindustrien er kun et udtoemmende og bindende regelsaet for saa vidt angaar de former for stoette, som er opregnet deri, og som i kodeksen anses for forenelige med EKSF-traktaten. Paa dette omraade indfoerer den almindeligt gaeldende ordning, som har til formaal at sikre, at enhver stoette, som er omfattet af de i kodeksen fastlagte fritagne kategorier, underlaegges ensartede vilkaar som led i en og samme procedure. Kommissionen er derfor bundet af denne ordning, naar den skal vurdere, om stoette, der er omfattet af kodeksen, er forenelig med traktaten. Kommissionen kan foelgelig godkende en saadan stoette ved en individuel beslutning, naar der er tale om stoette, som strider mod de ved kodeksen indfoerte generelle regler.

Hvad derimod angaar stoette, der ikke er omfattet af de former for stoette, som i henhold til kodeksen er undtaget fra forbuddet, kan saadanne former for stoette vaere genstand for en individuel fritagelse fra forbuddet, hvis Kommissionen som led i sine skoensmaessige befoejelser i henhold til den naevnte traktats artikel 95 finder, at der er tale om stoette, som er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten. Stoettekodeksen kan ikke have til formaal at forbyde stoette, der ikke er omfattet af nogle af de kategorier, som udtoemmende opregnes i den.

3 EKSF-traktatens artikel 4, litra c), forbyder principielt statsstoette, saafremt denne form for stoette kan undergrave virkeliggoerelsen af de afgoerende maalsaetninger med Faellesskabet, som disse er fastlagt i traktaten, herunder navnlig maalsaetninger om indfoerelse af en ordning med fri konkurrence.

Denne bestemmelse kan dog ikke vaere til hinder for, at Kommissionen undtagelsesvis paa grundlag af traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, for at tage hoejde for situationer, der ikke har vaeret forudsete, godkender stoette, som medlemsstaterne paataenker at yde, og som er forenelig med traktatens maalsaetninger. Kommissionen er befoejet til at traeffe bestemmelser om enhver foranstaltning, der er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, og dermed til efter den i traktaten fastlagte procedure, at godkende stoette, som den finder er noedvendig for at virkeliggoere disse maalsaetninger. Dette krav er navnlig opfyldt, naar jern- og staalindustrien er udsat for en ganske usaedvanlig kritisk situation. I denne situation maa der tages hensyn til den snaevre forbindelse, der inden for rammerne af EKSF-traktatens gennemfoerelse bestaar i krisetider mellem tildeling af stoette til jern- og staalindustrien og den strukturomlaegningsindsats, der paahviler den industri. Det henhoerer under Kommissionen som led i denne gennemfoerelse skoensmaessigt at vurdere, om den stoette, der tiltaenkes ydet som bidrag til strukturomlaegningerne, er forenelige med traktatens grundlaeggende principper. Paa dette omraade skal Domstolen saaledes alene efterproeve, om Kommissionen har overskredet graenserne for sit skoen som foelge af en urigtig opfattelse af de faktiske forhold eller en aabenbart urigtig bedoemmelse af disse eller som foelge af magtfordrejning eller procedurefordrejning.

Naar henses til de i traktaten fastlagte forskelligartede maalsaetninger, er det Kommissionens rolle at paase, at der hele tiden foretages en rimelig afvejning mellem hensynene til disse forskellige maalsaetninger med henblik paa at tilgodese til faelles interesse. Naar Kommissionen paaviser eventuelle modsaetninger mellem de forskellige individuelt forfulgte formaal, skal den give det ene eller det andet maal i traktatens artikel 3 den forrang, som i betragtning af de oekonomiske omstaendigheder, som ligger til grund for dens beslutninger, forekommer den noedvendig.

Naar en virksomhed saaledes privatiseres med henblik paa at sikre dens levedygtighed, og der i rimeligt omfang nedlaegges arbejdspladser, bidrager dette til at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, naar henses til jern- og staalindustriens saarbarhed og til, at en fortsat eller ligefrem forvaerret krise ville have kunnet skabe en meget alvorlig og vedvarende forstyrrelse i den paagaeldende medlemsstats oekonomi.

4 Manglende underretning af statsstoette paa EKSF-omraadet er ikke tilstraekkelig til at fritage eller endog forhindre Kommissionen i at traeffe foranstaltninger paa grundlag af traktatens artikel 95 og, i givet fald, erklaere stoetten forenelig med faellesmarkedet.

Naar Kommissionen har fundet, at stoetten til omstrukturering af en staalvirksomhed var noedvendig for, at det faelles marked kunne fungere efter hensigten, og at den ikke medfoerer en uacceptabel konkurrencefordrejning, kan manglende underretning ikke paavirke den anfaegtede beslutnings gyldighed, hverken for saa vidt angaar beslutningen som helhed eller for saa vidt angaar den stoette, som ikke var blevet meddelt.

Desuden er Kommissionens stillingtagen ikke til hinder for, at retsundergivne, der er beroert af den forskudsvise udbetaling af stoetten, kan anlaegge sag ved de nationale domstole for at udvirke, at foranstaltningerne til gennemfoerelse af den ulovlige stoette kendes retsstridig, eller for at opnaa erstatning for tab, som de maatte have lidt, ogsaa selv om stoetten efterfoelgende er blevet erklaeret forenelig med faellesmarkedet.

5 Kommissionen kan kun antages at have gjort sig skyldig i forskelsbehandling, saafremt den har behandlet sammenlignelige forhold forskelligt og dermed stillet visse erhvervsdrivende daarligt i forhold til andre, uden at denne forskellige behandling er tilstraekkelig begrundet i objektive forskelle af vis vaegt.

6 En institutions valg af hjemmel for en retsakt kan ikke foretages alene paa grundlag af dens egen opfattelse med hensyn til det formaal, der soeges tilgodeset, men skal foretages paa grundlag af objektive forhold, som Domstolen kan efterproeve. Saadanne forhold omfatter bl.a. retsaktens formaal og indhold.

Anvendelsen af en bestemmelse, der udgoer en »sidste udvej«, saasom traktatens artikel 95, der svarer til EF-traktatens artikel 235 EF (nu artikel 308 EF), som hjemmel for en retsakt, er kun berettiget, hvis ingen anden bestemmelse giver faellesskabsinstitutionerne den fornoedne kompetence til at udstede den paagaeldende retsakt.

7 Selv om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning hoerer til et af Faellesskabets grundlaeggende principper, kan de erhvervsdrivende dog ikke have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en bestaaende situation, som Faellesskabet kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen. Det er en aabenbar forudsaetning for, at det faelles marked for jern- og staalprodukter kan fungere efter hensigten, at der foretages en konstant tilpasning i forhold til aendringerne i den oekonomiske situation, og de erhvervsdrivende kan ikke paaberaabe sig en velerhvervet ret i form af, at der skulle bestaa et krav paa opretholdelse af den retstilstand, der har vaeret gaeldende paa et bestemt tidspunkt. Naar en »forudseende og paapasselig erhvervsdrivende« kan forudse, at der vil kunne blive truffet saerlige faellesskabsforanstaltninger for at tage hoejde for aabenbare krisesituationer, kan der ikke stoettes ret paa princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

8 I henhold til traktatens artikel 95, stk. 1, skal de beslutninger, som Kommissionen traeffer for at tage hoejde for tilfaelde, som ikke omhandles i traktaten, vaere i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 5, hvorefter Kommissionen skal varetage sine opgaver ved »begraensede indgreb«. Denne bestemmelse maa fortolkes som en knaesaetning af proportionalitetsprincippet.

Med hensyn til statsstoette forudsaetter proportionalitetsprincippet ikke, at der er et bestemt kvantitativt forhold mellem stoettebeloebene og de kapacitetsnedskaeringer, der skal foretages. Det foelger heller ikke af dette princip, at kapacitetsnedskaeringer er den eneste modydelse, der kan kraeves for godkendelse af stoette, og den eneste, som er fyldestgoerende. Naar Kommissionen finder, at kapacitetsnedskaering ikke er mulig, eller en saadan i relation til de fulgte maal ikke er den bedste loesning, kan den altid fastsaette andre modydelser, saasom produktions- og salgsbegraensninger, saafremt disse bidrager til at minimere stoettens indvirkning paa konkurrencen. Kommissionens vurdering kan ikke efterproeves alene paa grundlag af oekonomiske kriterier. Kommissionen kan retmaessigt tilgodese en lang raekke forskellige hensyn af politisk, oekonomisk eller social art som led i udoevelsen af sine skoensmaessige befoejelser i henhold til traktatens artikel 95.

9 En begrundelse skal tilpasses karakteren af den paagaeldende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund, saaledes at de beroerte parter kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og saaledes at Faellesskabets retsinstanser kan udoeve deres proevelsesret. Det kraeves dog ikke, at begrundelsen angiver alle forskellige relevante faktiske og retlige momenter. En begrundelse skal ikke blot vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes i forhold til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt under hensyn til de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade. Endvidere skal begrundelsen for en retsakt vurderes bl.a. paa grundlag af den interesse, som adressaterne eller andre af akten beroerte personer, jf. EKSF-traktatens artikel 33, stk. 2, har i at modtage yderligere oplysninger. Klagepunktet om utilstraekkelig begrundelse er desuden saa meget mindre begrundet, naar henses til, at den paagaeldende virksomhed ved selskabets repraesentant i Det Raadgivende Udvalg i vid udstraekning var inddraget i den procedure, der gik forud for vedtagelsen af beslutningen, og selskabet var vidende om, hvilke faktiske og retlige grunde der foranledigede Kommissionen til at afgoere, at stoetten var forenelig med faellesmarkedet.

Parter

I sag T-106/96,

Wirtschaftsvereinigung Stahl, Duesseldorf (Tyskland), ved advokat Jochim Sedemund, Berlin, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31, Grand-rue,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Paul F. Nemitz og Frank Paul, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsoegt,

stoettet af

Raadet for Den Europaeiske Union ved Guus Houttuin og Stephan Marquardt, Raadets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos generaldirektoeren for Den Europaeiske Investeringsbanks Juridiske Afdeling, Alessandro Morbilli, 100, boulevard Konrad Adenauer,

intervenient,

angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 96/315/EKSF af 7. februar 1996 om den stoette, Irland paataenker at yde til staalvirksomheden Irish Steel (EFT L 121, s. 16),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Fjerde Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, R.M. Moura Ramos, og dommerne R. García-Valdecasas, V. Tiili, P. Lindh og P. Mengozzi,

justitssekretaer: fuldmaegtig A. Mair,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 25. november 1998,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Relevante retsforskrifter

1 Traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab (herefter »traktaten« eller »EKSF-traktaten«), forbyder principielt statsstoette til jern- og staalindustrien. Det fastslaas i traktatens artikel 4, litra c), at foelgende er uforeneligt med faellesmarkedet for kul og staal: »tilskud eller anden stoette ydet af staterne eller saerlige byrder paalagt af dem, i hvilken som helst form dette sker«.

2 Traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, indeholder foelgende bestemmelser:

»I alle de tilfaelde, som ikke omhandles i denne traktat, og hvor en beslutning eller en henstilling fra Kommissionen forekommer noedvendig for inden for rammerne af det faelles marked for kul og staal og i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 5 at virkeliggoere et af Faellesskabets maal, saaledes som de naermere er angivet i artikel 2, 3 og 4, kan en saadan beslutning traeffes eller en saadan henstilling vedtages efter samstemmende og enstemmig udtalelse fra Raadet og efter hoering af Det Raadgivende Udvalg.

Den samme beslutning eller henstilling, vedtaget paa samme maade, fastsaetter eventuelt de sanktioner, der skal ivaerksaettes.«

3 For at tilgodese behovet for strukturomlaegninger inden for jern- og staalindustrien indfoerte Kommissionen i begyndelsen af 1980'erne paa grundlag af ovennaevnte bestemmelser i traktatens artikel 95 en faellesskabsordning for stoette, hvorefter der kan ydes statsstoette til jern- og staalindustrien i et begraenset antal tilfaelde. Ordningen er loebende blevet tilpasset for at loese konjunkturproblemerne inden for jern- og staalindustrien. Den faellesskabskodeks for stoette til jern- og staalindustrien, der var gaeldende i det tidsrum, som er relevant for denne sag, var saaledes den femte i raekken. Den blev indfoert ved Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF af 27. november 1991 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien (EFT L 362, s. 57, herefter »stoettekodeksen« eller »femte kodeks«). Den var gaeldende indtil den 31. december 1996, hvor den, med virkning fra den 1. januar 1997, blev afloest af Kommissionens beslutning nr. 2496/96/EKSF af 18. december 1996 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien (EFT L 338, s. 42), som udgoer sjette kodeks for stoette til jern- og staalindustrien. Det fremgaar af betragtningerne til femte kodeks, at den, i lighed med de foregaaende kodekser, indfoerte en faellesskabsordning, der omfattede saavel specifik som generel stoette fra medlemsstaterne i en hvilken som helst form. Femte kodeks tillod hverken driftsstoette eller stoette til strukturomlaegninger, medmindre der var tale om stoette til lukning (jf. Rettens dom af 24.10.1997, sag T-243/94, British Steel mod Kommissionen, Sml. II, s. 1887, praemis 3, herefter »British Steel-dommen«).

4 Samtidig med stoettekodeksen, som var en generel beslutning, har Kommissionen flere gange anvendt traktatens artikel 95 for at kunne udstede individuelle beslutninger, hvorved den undtagelsesvis har godkendt specifikke stoetteforanstaltninger. Saaledes udstedte Kommissionen den 12. april 1994 seks ad hoc-beslutninger, hvorved den godkendte, at der blev ydet offentlig stoette til en raekke jern- og staalvirksomheder. Disse beslutninger har vaeret genstand for tre annullationssoegsmaal ved Retten, som er blevet afgjort ved domme af 24. oktober 1997 (sag T-239/94, EISA mod Kommissionen, Sml. II, s. 1839 (herefter »EISA-dommen«), British Steel-dommen og dommen i sag T-244/94, Wirtschaftsvereinigung Stahl m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1963 (herefter »Wirtschaftsvereinigung-dommen«)).

Faktiske omstaendigheder

5 Irish Steel Ltd (herefter »Irish Steel«) er et 100% statsejet selskab, som driver Irlands eneste staalvalsevaerk. Det er beliggende i Haulbowline, Cobh, County Cork. Det har en aarlig produktionskapacitet paa 500 000 tons flydende staal og 343 000 tons varmvalsede faerdigprodukter (staalprofiler). I de fem driftsaar 1990-1995 udgjorde vaerkets faktiske produktion af varmvalsede produkter henholdsvis 278 000, 248 000, 272 000, 276 000 og 258 000 tons aarligt, svarende til et produktivitetsniveau, der var vaesentligt lavere end vaerkets kapacitet.

6 I perioden 1980-1985 modtog Irish Steel med Kommissionens forudgaaende godkendelse stoette fra den irske stat til en samlet vaerdi af 183 mio. IEP. Derefter blev selskabet ramt af en raekke vedvarende oekonomiske problemer, som foerte til et samlet tab ved udgangen af driftsaaret 1994/1995 paa over 138 mio. IEP.

7 I 1993 stillede den irske stat garanti for to laan (paa henholdsvis 10 mio. IEP og 2 mio. IEP), hvis effektive rente var under markedsrenten. Disse laan ansaas for noedvendige for, at virksomheden kunne fortsaette driften. Stoetten blev ikke forelagt Kommissionen paa det paagaeldende tidspunkt.

8 Irish Steel's stadig ringere oekonomi foerte til, at den irske regering ved skrivelse af 1. marts 1995 gav Kommissionen underretning om en omstruktureringsplan for selskabet og om en offentlig oekonomisk stoette, som den paataenkte at yde i forbindelse hermed. Staten skulle ifoelge planen yde et bidrag paa 40 mio. IEP som aktiekapital og stille ovennaevnte garanti for et laan paa 10 mio. IEP (herefter »den foerste omstruktureringsplan«). Samtidig indledte de irske myndigheder forhandlinger om privatisering af Irish Steel.

9 Ved meddelelse fra Kommissionen (95/C 284/04) i henhold til artikel 6, stk. 4, i stoettekodeksen til de oevrige medlemsstater og andre interesserede parter angaaende den stoette, Irland har ydet Irish Steel (EFT C 284, s. 5) (herefter »meddelelse 95/C«), blev de beroerte parter den 4. april 1995 opfordret til at fremsaette deres bemaerkninger med hensyn til, om de forelagte foranstaltninger var forenelige med faellesmarkedet. Ved skrivelse af 7. september 1995 trak de irske myndigheder imidlertid deres foerste meddelelse af 1. marts 1995 tilbage og forelagde Kommissionen en revideret meddelelse. Denne omhandlede en ny plan for offentlig stoette, som skulle vaere en modydelse for, at Ispat International - et privatejet selskab med hjemsted i Indonesien, som kontrolleres af indisk kapital, og som driver virksomhed i flere lande - erhvervede Irish Steel efter en offentlig udbudsprocedure. Denne anden plan blev ikke meddelt andre interesserede parter.

10 Ifoelge Kommissionens skoen udgjorde vaerdien af den paataenkte statsstoette i forbindelse med salget af Irish Steel i alt 38,298 mio. IEP. Den skulle fordeles paa foelgende maade:

- et beloeb paa maksimalt 17 mio. IEP til afskrivning af det rentefrie statslaan

- et kontant tilskud paa maksimalt 2,831 mio. IEP til daekning af virksomhedens underskud

- et kontant tilskud paa maksimalt 2,36 mio. IEP til daekning af saerlige miljoeforanstaltninger

- et kontant tilskud paa maksimalt 4,617 mio. IEP til daekning af renteudgifter i forbindelse med gaelden

- et kontant tilskud paa maksimalt 0,628 mio. IEP til daekning af et underskud i pensionsfonden

- yderligere et kontant tilskud paa maksimalt 7,2 mio. IEP for at tage hensyn til de aendringer i omstruktureringsplanen, som var en betingelse for Raadets godkendelse

- et beloeb paa maksimalt 2,445 mio. IEP til daekning af eventuelt resterende skat og andre omkostninger og oekonomiske krav som foelge af tidligere dispositioner

- et beloeb paa maksimalt 1,217 mio. IEP, som udgoer stoetteelementet i statsgarantierne paa to laan paa i alt 12 mio. IEP (som var omfattet af den efter artikel 6, stk. 4, i stoettekodeksen indledte procedure, og som investor nu overtager i henhold til koebsaftalen, idet investor stiller moddaekning, som sikrer staten mod risici ved garantierne).

11 Ifoelge den anden omstruktureringsplan skulle Ispat International koebe samtlige aktier i Irish Steel for 1 IEP og overtage al udestaaende gaeld samt alle udestaaende gaeldsforpligtelser undtagen det rentefrie statslaan paa 17 mio. IEP, som ville blive afskrevet. Derudover paatog Ispat International sig at foretage et oejeblikkeligt kapitalindskud paa 5 mio. IEP og at foretage investeringer for i alt 25 mio. IEP i loebet af de foelgende fem aar.

12 Ved skrivelse af 11. oktober 1995 forelagde Kommissionen den anden plan for Raadet (herefter »meddelelsen af 11.10.1995«), som godkendte den den 22. december 1995. Den paataenkte statsstoette blev godkendt ved Kommissionens beslutning 96/315/EKSF af 7. februar 1996 om den stoette, Irland paataenker at yde til staalvirksomheden Irish Steel (herefter »den anfaegtede beslutning«). Beslutningen blev offentliggjort den 21. maj 1996 (EFT L 121, s. 16).

13 Kommissionen gjorde sin godkendelse betinget af, at de krav, som angives i den anfaegtede beslutnings afsnit V-VII og dens artikel 2-5, overholdes. Navnlig bestemmes det i beslutningens afsnit V: »Den eksisterende produktionskapacitet inden for flydende staal og varmvalsede faerdigprodukter maa [...] ikke oeges med andet, end hvad der foelger af produktivitetsforbedringer, i mindst fem aar efter datoen for den sidste udbetaling af stoette ifoelge omstruktureringsplanen.«

14 I den anfaegtede beslutning stilles der dog i modsaetning til beslutningerne af 12. april 1994 ikke krav om nedskaeringer af produktionskapaciteten, eftersom der ikke vil »kunne foretages kapacitetsnedskaeringer [...] uden at det medfoerer en lukning af virksomheden, da Irish Steel kun har ét varmvalsevaerk« (afsnit V). Dog paalaegges der i beslutningen Irish Steel foelgende yderligere betingelser:

- Virksomhedens sortiment af faerdigprodukter som meddelt Kommissionen i november 1995 maa ikke udvides i de foerste fem aar, efter at stoetten er blevet udbetalt.

- Virksomheden maa ikke producere stoerre staalbjaelker end dem, der indgaar i dens eksisterende serie.

- Virksomheden maa ikke i hvert regnskabsaar frem til den 30. juni 2000 overskride et loft over den aarlige produktionen af varmvalsede faerdigprodukter og halvfabrikata (blokstaal).

- Virksomheden skal i samme tidsrum begraense sin afsaetning af faerdigprodukter paa det europaeiske marked (dvs. i Faellesskabet, Norge og Schweiz), saaledes at den ikke overstiger et bestemt loft.

15 Ved akt af 18. juni 1996 aendrede Irish Steel navn til Irish Ispat Ltd (herefter »Ispat«).

Retsforhandlinger

16 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juli 1996 har Wirtschaftsvereinigung Stahl i medfoer af traktatens artikel 33 anlagt sag med paastand om annullation af den anfaegtede beslutning.

17 Parallelt hermed har ogsaa British Steel anlagt sag med paastand om annullation af beslutningen. Denne sag er indfoert i registeret ved Retten som sag T-89/96.

18 I naervaerende sag har Raadet ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 13. december 1996 fremsat begaering om at maatte intervenere i sagen til stoette for Kommissionens paastande. Ved kendelse af 5. februar 1997 har formanden for Rettens Foerste Udvidede Afdeling taget denne begaering til foelge.

19 Sagsoegeren har i staevningen anmodet Retten om som led i sagens tilrettelaeggelse at paalaegge Kommissionen at fremlaegge samtlige dokumenter vedroerende dens medlemmers vedtagelse af den anfaegtede beslutning.

20 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og opfordret parterne til skriftligt at besvare visse spoergsmaal samt anmodet Kommissionen om at fremlaegge en bekraeftet kopi af dokument SEC(96) 199 og af den godkendte protokol for Kommissionens moede den 7. februar 1996. Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret mundtlige spoergsmaal fra Retten i retsmoedet den 25. november 1998.

Parternes paastande

21 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Den anfaegtede beslutning annulleres.

- Subsidiaert annulleres den anfaegtede beslutning, i den udstraekning den tillader Irish Steel at foroege produktionen ud over den samlede produktion i driftsaaret 1994/1995.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

22 Kommissionen har, stoettet af Raadet, nedlagt foelgende paastande:

- Sagen afvises.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Formaliteten

Parternes argumenter

23 Kommissionen har anfoert, at sagen ikke kan antages til realitetsbehandling. Den har anfoert, at annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 33 »skal vaere indgivet inden en maaned, efter at beslutningen eller henstillingen, alt efter sin art, er meddelt eller offentliggjort«. Dertil kommer, at Domstolen har fortolket EKSF-traktatens artikel 33 i forbindelse med EF-traktatens artikel 173 (efter aendring nu artikel 230 EF), hvori bestemmes, at soegsmaalsfristen i tilfaelde af, at den anfaegtede retsakt hverken er offentliggjort eller meddelt, loeber fra det tidspunkt, hvor sagsoegeren har faaet kendskab til den (jf. Domstolens dom af 6.7.1988, sag 236/86, Dillinger Huettenwerke mod Kommissionen, Sml. s. 3761).

24 Sagsoegeren er hverken blevet underrettet om eller meddelt den anfaegtede beslutning, som er en individuel beslutning rettet til Irland. Kommissionen har ikke desto mindre haevdet, at sagsoegeren i det foreliggende tilfaelde fik kendskab til den foerste gang paa moedet i Det Raadgivende EKSF-Udvalg (herefter »udvalget«) den 25. oktober 1995. Under alle omstaendigheder viser de udtalelser af sagsoegeren, som blev offentliggjort i to artikler i pressen, nemlig i Engineer den 21. marts 1996 og Irish Times den 28. marts 1996, at sagsoegeren allerede paa dette tidspunkt var bekendt med den anfaegtede beslutnings indhold i dets helhed. Tidsfristen paa en maaned begyndte saaledes at loebe senest ved slutningen af marts 1996, hvorfor sagen, som blev indbragt den 10. juli 1996, er anlagt for sent.

25 Kommissionen har endvidere, modsat hvad sagsoegeren har gjort gaeldende, anfoert, at artikel 33 ikke goer det muligt at vaelge mellem tidspunktet for offentliggoerelsen af retsakten og tidspunktet for, hvornaar kendskabet til den blev opnaaet. Denne fortolkning foelger af en raekke betragtninger vedroerende bl.a. meningen og formaalet med tidsfristen, som navnlig er begrundet i hensynet til retssikkerheden, betydningen for de interesserede parter af at kunne reagere hurtigt, og bl.a. af Rettens dom af 12. december 1996 (sag T-380/94, AIUFFASS og AKT mod Kommissionen, Sml. II, s. 2169, praemis 42).

26 Selv om man til sagsoegerens fordel antog, at selskabet paa det paagaeldende tidspunkt ikke havde kendskab til den anfaegtede beslutning som helhed, foelger det under alle omstaendigheder af fast retspraksis, at det paahviler den, som er blevet bekendt med en retsakt, »inden for en rimelig frist at begaere retsaktens fuldstaendige ordlyd meddelt« (jf. Domstolens kendelse af 5.3.1993, sag C-102/92, Ferriere Acciaierie Sarde mod Kommissionen, Sml. I, s. 801, praemis 18 og 19). Sagsoegeren har ikke overholdt denne forpligtelse.

27 Sagsoegeren har for sin part bestridt, at sagen er anlagt for sent. Ifoelge traktatens artikel 33 er retsaktens offentliggoerelse den begivenhed, hvorfra fristen begynder at loebe. Sagsoegeren har ligeledes paastaaet ikke at have haft kendskab til den anfaegtede beslutnings fulde ordlyd, foer den blev offentliggjort. Under alle omstaendigheder kunne sagsoegeren ifoelge traktatens artikel 33 vaelge mellem at indbringe soegsmaalet umiddelbart efter at have faaet kendskab til den anfaegtede beslutning, eller efter at denne var blevet offentliggjort.

Rettens bemaerkninger

28 Det bestemmes i traktatens artikel 33, stk. 3, at annullationssoegsmaal skal indbringes inden en maaned, efter at beslutningen eller henstillingen, alt efter tilfaeldet, er meddelt eller offentliggjort. Domstolen har fortolket denne bestemmelse i relation til EF-traktatens artikel 173, stk. 5, og afgjort, at hvis en retsakt hverken er offentliggjort eller meddelt - og kun i dette tilfaelde - skal den, som er bekendt med, at retsakten beroerer ham, selv inden for en rimelig frist begaere retsaktens fuldstaendige ordlyd meddelt. Bortset fra denne begraensning loeber soegsmaalsfristen foerst fra det tidspunkt, hvor den beroerte tredjemand erhverver et saa noejagtigt kendskab til retsaktens indhold og begrundelse, at han kan goere brug af sin soegsmaalsret (jf. dommen i sagen Dillinger Huettenwerke mod Kommissionen, praemis 14, og den deri naevnte retspraksis, og af 6.12.1990, sag C-180/88, Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie mod Kommissionen, Sml. I, s. 4413, praemis 22, 23 og 24).

29 Desuden har Retten allerede inden for rammerne af EF-traktaten afgjort, at kriteriet om den dato, paa hvilken sagsoegeren har faaet kendskab til retsakten, som udgangspunkt for soegsmaalsfristen, er subsidiaert i forhold til kriterierne om retsaktens offentliggoerelse eller meddelelse (jf. Rettens dom af 15.9.1998, sag T-11/95, BP Chemicals mod Kommissionen, Sml. II, s. 3235, praemis 47, og den deri naevnte retspraksis).

30 I den foreliggende sag blev den anfaegtede beslutning offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den 21. maj 1996. Da staevningen blev indleveret den 10. juli 1996, maa det derfor konstateres, at den blev indgivet inden udloebet af den frist paa en maaned, der er fastsat i traktatens artikel 33, stk. 3, og som i henhold til artikel 102, stk. 1 og 2, i Rettens procesreglement og artikel 1 i bilag II til Domstolens procesreglement begynder at loebe femtendedagen efter, at retsakten er blevet offentliggjort, forlaenget med seks dage under hensyn til afstanden.

31 Det er derfor ufornoedent at lade det subsidiaere kriterium finde anvendelse, og Kommissionens argumenter om, at sagsoegeren havde faaet kendskab til den anfaegtede beslutning, foer den blev offentliggjort, eller at sagsoegeren inden for en rimelig frist burde have begaeret dens fulde ordlyd meddelt, er saaledes irrelevante.

32 Det foelger af det foranstaaende, at der ikke kan gives Kommissionen medhold i formalitetsindsigelsen.

Realiteten

33 Sagsoegeren har til stoette for sin annullationspaastand fremfoert en raekke klagepunkter, som kan sammenfattes i to anbringender, hvoraf den foerste er, at der er sket en tilsidesaettelse af traktaten eller af en retsregel vedroerende dennes gennemfoerelse, og den anden, at der er sket en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter.

34 Efter at Kommissionen havde fremlagt en raekke dokumenter, frafaldt sagsoegeren under retsmoedet et af punkterne i sidstnaevnte anbringende, hvorefter kollegialitetsprincippet var blevet overtraadt.

Anbringendet om tilsidesaettelse af traktaten eller af en retsregel vedroerende dennes gennemfoerelse

35 Dette anbringende omfatter i det vaesentlige ni af de af sagsoegeren fremfoerte klagepunkter. Den anfaegtede beslutning er ugyldig, fordi den ikke er i overensstemmelse med femte kodeks, fordi den tilsidesaetter betingelserne for anvendelse af traktatens artikel 95, fordi den tilsidesaetter den indre sammenhaeng i traktatens artikel 3, fordi den tilsidesaetter princippet om indskraenkende fortolkning, fordi den lovliggoer ikke-forelagt stoette, fordi den tilsidesaetter ligebehandlingsprincippet, fordi den tilsidesaetter traktatens artikel 56, stk. 2, fordi den tilsidesaetter princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, og, endelig, fordi den kraenker proportionalitetsprincippet.

Tilsidesaettelse af femte kodeks

- Parternes argumenter

36 Sagsoegeren har anfoert, at femte kodeks er en overordnet generel retsregel, som Kommissionen skal overholde, naar den vedtager individuelle beslutninger. Stoettekodeksen er i henhold til traktatens artikel 14, stk. 2, bindende i alle sine enkeltheder og skal overholdes af alle, som er undergivet Faellesskabets retsorden, herunder ogsaa institutionerne. Da den indeholder detaljerede regler for politikken med hensyn til stoette til jern- og staalindustrien, har Kommissionen ved at goere undtagelse fra dens bestemmelser tilsidesat princippet om retskildernes trinfoelge og legalitetsprincippet. Sagsoegeren har herved henvist til Rettens domme af 8. juni 1995 (sag T-7/93, Langnese-Iglo mod Kommissionen, Sml. II, s. 1533, praemis 208, og sag T-9/93, Schoeller mod Kommissionen, Sml. II, s. 1611).

37 Endvidere giver femte kodeks i modsaetning til de foregaaende efter sagsoegerens opfattelse ikke mulighed for at goere undtagelse. Det er saaledes kun stoette, der overholder bestemmelserne i stoettekodeksens artikel 2-5, der kan anses for forenelig med faellesmarkedets retmaessige funktion og, foelgelig, godkendes af Kommissionen.

38 Desuden gav Raadet og Kommissionen, som var klar over Irish Steel's vanskelige situation, i forbindelse med vedtagelsen af femte kodeks udtrykkelig udtryk for, at de noeje ville kraeve forbuddet mod offentlig stoette inden for jern- og staalindustrien overholdt og forhindre, at der blev gjort undtagelse herfra. Irish Steel's krise er typisk for denne industri og udgoer derfor paa ingen maade en uventet udvikling.

39 Kommissionen har bestridt, at femte kodeks har den bindende og udtoemmende karakter, som sagsoegeren har anfoert. Dette ville forudsaette, at Kommissionens beslutning om vedtagelse af kodeksen havde medfoert en aendring af traktaten i form af en bindende fastlaeggelse af raekkevidden af traktatens artikel 95. Den fortolkning, hvorefter en bestemmelse i en sekundaer retsakt - saaledes, at hele proceduren for traktataendringer omgaas - kan foere til en aendring af en bestemmelse i en primaer retsakt, kan ikke godtages. Efter Kommissionens opfattelse kan traktatens artikel 95 altid danne hjemmel for vedtagelse af ad hoc-beslutninger om tildeling af stoette under saerlige omstaendigheder, saafremt betingelserne for dens anvendelse er opfyldt.

40 Raadet har anfoert, at stoettekodeksen og den anfaegtede beslutning formelt begge er baseret paa traktatens artikel 95, stk. 1. De to retsakter har derfor samme juridiske karakter og rang. Stoettekodeksen er foelgelig ikke en retskilde, som er placeret hoejere i trinfoelgen end den anfaegtede beslutning, og det kraeves ikke, at beslutningen er i overensstemmelse hermed.

- Rettens bemaerkninger

41 Det bemaerkes indledningsvis, at det fremgaar af begrundelsen for femte kodeks (jf. navnlig afsnit I), at den foerst og fremmest tog sigte paa »at sikre, at jern- og staalindustrien ikke fratages muligheden for at faa tildelt stoette til forskning og udvikling og stoette til tilpasning af anlaeggene til de nye miljoebeskyttelsesnormer«. For at mindske overkapaciteten og genskabe markedsligevaegten tillod kodeksen endvidere paa visse betingelser »stoette med socialt sigte, som vil kunne fremme en delvis lukning af anlaeg, og stoette til finansiering af en definitiv afvikling af de mindst konkurrencedygtige virksomheders EKSF-aktiviteter«. Retten har allerede afgjort, bl.a. i British Steel-dommen (praemis 47 og 49), at kodeksen generelt omhandlede visse former for stoette, som efter kodeksen ansaas for forenelige med traktaten. Ved kodeksen indfoertes der en raekke generelle undtagelser fra statsstoetteforbuddet, men de omfattede udelukkende stoette til forskning og udvikling, stoette til miljoebeskyttelse, stoette til lukning samt regional stoette til jern- og staalvirksomheder etableret i visse medlemsstater eller i en del af disse, og de paagaeldende stoetteforanstaltninger skulle opfylde visse betingelser.

42 Stoettekodeksen er saaledes kun et udtoemmende og bindende regelsaet for saa vidt angaar de former for stoette, som er opregnet i den, og som i kodeksen anses for forenelige med traktaten. Paa dette omraade indfoerer den en almindeligt gaeldende ordning, som har til formaal at sikre, at enhver stoette, som er omfattet af de i kodeksen fastlagte fritagne kategorier, underlaegges ensartede vilkaar som led i én og samme procedure. Kommissionen er kun bundet af denne ordning, naar den skal vurdere, om stoette, der er omfattet af kodeksen, er forenelig med traktaten. Kommissionen kan foelgelig ikke godkende stoette af den art ved en individuel beslutning, naar der er tale om stoette, som strider mod de ved kodeksen indfoerte generelle regler (jf. EISA-dommen, praemis 71, British Steel-dommen, praemis 50, og Wirtschaftsvereinigung-dommen, praemis 42).

43 Hvad derimod angaar stoette, der ikke er omfattet af en de former for stoette, som i henhold til kodeksen er undtaget fra forbuddet, kan saadanne former for stoette vaere genstand for en individuel fritagelse fra forbuddet, hvis Kommissionen som led i sine skoensmaessige befoejelser i henhold til traktatens artikel 95 finder, at der er tale om stoette, som er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten. Stoettekodeksen kan ikke have til formaal at forbyde stoette, der ikke er omfattet af nogen af de kategorier, som udtoemmende opregnes i den. Kommissionen har ikke kompetence efter traktatens artikel 95, stk. 1 og 2 - der kun angaar tilfaelde, som ikke omhandles i traktaten (jf. Domstolens dom af 12.7.1962, sag 9/61, Nederlandene mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 325, org. ref.: Rec. s. 413, praemis 2) - til at forbyde visse former for stoette, idet et saadant forbud allerede fremgaar af selve traktaten, jf. artikel 4, litra c). Stoette, der ikke falder ind under en af de kategorier, som kodeksen undtager fra forbuddet, er saaledes fortsat alene omfattet af traktatens artikel 4, litra c). Det gaelder herefter, at maa saadanne former for stoette alligevel anses for noedvendige for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, kan Kommissionen goere brug af sin kompetence i henhold til traktatens artikel 95 til at gribe ind over for en saadan situation, der ikke har vaeret forudset, i givet fald i form af en individuel beslutning (jf. EISA-dommen, praemis 72, British Steel-dommen, praemis 51 og Wirtschaftsvereinigung-dommen, praemis 43).

44 I den foreliggende sag muliggoer den statsstoette, som er omhandlet i den anfaegtede beslutning, en omstrukturering og dermed en privatisering af Irish Steel, og den er derfor ikke omfattet af stoettekodeksens anvendelsesomraade. Kommissionen havde derfor fornoedent grundlag til at godkende stoetten ved en individuel beslutning vedtaget paa grundlag af traktatens artikel 95, saafremt de deri fastsatte betingelser var opfyldt.

45 Under retsmoedet gjorde sagsoegeren derimod under henvisning til EISA-dommen, British Steel-dommen og Wirtschaftsvereinigung-dommen gaeldende, at de kontante tilskud paa 2,36 mio. IEP og 0,628 mio. IEP til daekning af henholdsvis saerlige miljoeforanstaltninger og et underskud i pensionsfonden var omfattet af de i kodeksen opregnede kategorier, og at Kommissionen derfor ikke havde kompetence til at godkende dem uden at foelge den i kodeksen fastsatte procedure.

46 I stoettekodeksens artikel 3 undtages »stoette ydet til fremme af tilpasningen til nye lovbestemte miljoebeskyttelsesnormer af anlaeg, som har vaeret i drift i mindst to aar foer disse normers ikrafttraedelse«, forudsat at den samlede stoette »udtrykt i nettosubventionsaekvivalent [...] ikke overstige[r] 15% af de investeringsudgifter, der er direkte knyttet til den paagaeldende miljoebeskyttelsesforanstaltning«.

47 Den del af stoetten, der skal anvendes til daekning af saerlige miljoeforanstaltninger (jf. ovenfor, praemis 10), er ikke omfattet af anvendelsesomraadet for kodeksens artikel 3. Det har ganske vist til formaal at finansiere tilpasningen af anlaeggene til de nye miljoebeskyttelsesnormer, men det overstiger udtrykt i nettosubventionsaekvivalent 15% af de investeringsudgifter, der er knyttet til de paagaeldende foranstaltninger. Det er derfor ikke undtaget fra det generelle forbud i traktatens artikel 4, litra c), i medfoer af kodeksens artikel 3.

48 Paa samme maade undtager stoettekodeksens artikel 4 i princippet »stoette til daekning af ydelser, der udbetales til arbejdstagere, som er stillet til raadighed, eller som foertidspensioneres«, fra forbuddet i traktatens artikel 4, litra c), hvis en raekke betingelser er opfyldt.

49 Ovennaevnte tilskud paa 0,628 mio. IEP indgaar imidlertid i en paataenkt stoette til omstruktureringen af Irish Steel, som hverken tager sigte paa en delvis lukning af virksomheden eller en definitiv indstilling af dens produktion.

50 De naevnte stoetteforanstaltninger kunne derfor godkendes ved en individuel beslutning direkte baseret paa traktatens artikel 95, eftersom de deri fastsatte betingelser var opfyldt (jf. praemis 43 og 44 ovenfor). Da den anfaegtede beslutnings anvendelsesomraade ikke er sammenfaldende med stoettekodeksens, idet den kun i et enkeltstaaende tilfaelde godkender stoetteforanstaltninger, hvis begrundelser har karakter af undtagelser, og som principielt er uforenelige med traktaten, er stoettekodeksen helt irrelevant for den undtagelse, som godkendes ved beslutningen. Den er derfor ikke undergivet de i kodeksen fastsatte betingelser og har foelgelig karakter af en tilfoejelse hertil, som er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten.

51 Det foelger af det foranstaaende, at den anfaegtede beslutning ikke kan anses for at udgoere en uberettiget undtagelse fra femte kodeks, men at den tvaertimod udgoer en foranstaltning, der, ligesom kodeksen, er baseret paa traktatens artikel 95, stk. 1 og 2. Henvisningen til dommene i sagerne Langnese-Iglo mod Kommissionen og Schoeller mod Kommissionen er derfor ikke relevant i denne forbindelse, eftersom den anfaegtede beslutning ikke er vedtaget inden for rammerne af femte kodeks.

52 Det foelger af det foranstaaende, at den anfaegtede beslutning ikke er retsstridig, fordi den, som paastaaet, tilsidesaetter stoettekodeksen.

Tilsidesaettelse af betingelserne for anvendelse af traktatens artikel 95

- Parternes argumenter

53 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke kunne basere den anfaegtede beslutning paa traktatens artikel 95. Traktatens artikel 4, litra c), forbyder »tilskud eller anden stoette ydet af staterne eller saerlige byrder paalagt af dem, i hvilken som helst form dette sker«. Offentlig stoette udgoer derfor ikke »et tilfaelde, som ikke omhandles i denne traktat«, hvori det er berettiget at stoette sig paa traktatens artikel 95. Sagsoegeren har ligeledes anfoert, at udtrykket »et tilfaelde, som ikke omhandles i denne traktat«, skal opfattes saaledes, at det indbefatter »ikke-regulerede« tilfaelde, hvilket i betragtning af forbuddet i traktatens artikel 4, litra c), ikke omfatter offentlig stoette. Offentlig stoette er tvaertimod omhandlet i traktaten og forbudt. Der er i oevrigt tale om et rent retligt spoergsmaal, hvor Kommissionen ikke er indroemmet noget skoen.

54 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at selv om Kommissionen i den anfaegtede beslutnings afsnit IV, foerste afsnit, anfoerer, at tilskuddet til Irish Steel bidrager til gennemfoerelsen af traktatens maal, navnlig de i artikel 2 og 3 fastsatte, fremgaar det ikke klart, hvilke maal det drejer sig om. Desuden praeciseres det i traktatens artikel 2, stk. 1, at Faellesskabets maal skal soeges virkeliggjort »ved oprettelsen af et faelles marked paa de i artikel 4 fastsatte betingelser«. Sagsoegeren mener ikke, at det i betragtning af forbuddet i artikel 4, litra c), er lovligt at traeffe foranstaltninger, som er i strid med denne bestemmelse, og begrunde dem med gennemfoerelsen af de i traktatens artikel 2, 3 og 4 angivne maal.

55 Desuden bidrager den omtvistede stoette efter sagsoegerens opfattelse ikke til virkeliggoerelsen af de i traktatens artikel 2 og 3 angivne maal. Ingen af stoetteelementerne bidrager til en »modernisering af produktionen« eller en »kvalitetsforbedring«, eftersom stoetten tager sigte paa at kompensere tidligere lidte tab. I betragtning af det for store udbud inden for jern- og staalindustrien kan den heller ikke bidrage til at »fremme udviklingen af den internationale vareudveksling«. For saa vidt angaar det i traktatens artikel 3, litra d), angivne maal, hvorefter Faellesskabet skal »overvaage opretholdelsen af saadanne vilkaar, at virksomhederne tilskyndes til at udvikle og forbedre deres produktionsapparat«, ville sikkerheden for altid at kunne opnaa kompensation for tab i form af offentlig stoette fritage en virksomhed for at klare sig i konkurrencen gennem fornyelse og rationalisering. Det samme gaelder hensynet til forbrugernes interesser. Stoetten tager nemlig hverken sigte paa »en regelmaessig forsyning af det faelles marked under hensyntagen til tredjelandes behov« eller paa at »sikre alle forbrugere i det faelles marked [...] lige adgang til produktionskilderne«, eftersom forsyningen efter sagsoegerens opfattelse kan sikres af Faellesskabets rentable staalproducenter. Heller ikke det i traktatens artikel 2, stk. 1, angivne maal, »fremme af beskaeftigelsen«, kan paa grund af forbuddet i traktatens artikel 4, litra c), soeges virkeliggjort gennem offentlig stoette eller individuelle foranstaltninger.

56 Endelig er den anfaegtede beslutning efter sagsoegerens opfattelse ligeledes ugyldig, fordi den ikke er uomgaengeligt noedvendig for at opfylde traktatens maal. Sagsoegeren har herved henvist til Domstolens dom af 3. oktober 1985 i sagen Tyskland mod Kommissionen (sag 214/83, Sml. s. 3053, praemis 30).

57 Med hensyn til, om betingelserne for anvendelse af traktatens artikel 95 var opfyldt, har Kommissionen understreget, at formaalet med denne bestemmelse er at goere det muligt for den at reagere hurtigt, effektivt og hensigtsmaessigt paa uforudsete situationer, som bringer virkeliggoerelsen af traktatens maal i fare. Derfor er Kommissionen, i modsaetning til hvad sagsoegeren har anfoert, indroemmet et bredt skoen med hensyn til at vurdere, om en faktisk situation udgoer »et tilfaelde, som ikke omhandles i denne traktat«, og som kan begrunde anvendelsen af traktatens artikel 95. Desuden har sagsoegeren heller ikke forklaret, hvorledes Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning ved at betegne Irish Steel's situation som et ekstraordinaert tilfaelde, der ikke er forudset i traktaten, og ved at vedtage den anfaegtede beslutning. Det samme gaelder betingelserne om, at stoetten skal vaere noedvendig, henholdsvis uomgaengeligt noedvendig.

- Rettens bemaerkninger

58 Traktatens artikel 4, litra c), forbyder principielt statsstoette inden for Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, for saa vidt denne form for stoette kan undergrave virkeliggoerelsen af de afgoerende maalsaetninger med Faellesskabet, saaledes som disse er fastlagt i traktaten, herunder navnlig maalsaetningen om indfoerelse af en ordning med fri konkurrence.

59 Det naevnte forbud indebaerer dog ikke, at enhver statsstoette inden for EKSF skal anses for uforenelig med maalsaetningerne med traktaten. Fortolket i lyset af samtlige maalsaetninger med denne, saaledes som disse er fastlagt i artikel 2, 3 og 4, tilsigter traktatens artikel 4, litra c), ikke at vaere til hinder for ydelse af statsstoette, der kan bidrage til virkeliggoerelsen af maalsaetningerne med traktaten. I henhold til bestemmelsen tilkommer det faellesskabsinstitutionerne at vurdere, om en statsstoette er forenelig med traktaten, og i givet fald at godkende ydelsen af en saadan stoette inden for traktatens anvendelsesomraade. Dette bekraeftes af Domstolens dom af 23. februar 1961 (sag 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 211, org. ref.: Rec. s. 1, paa s. 43) og British Steel-dommen, praemis 41, hvori det fastslaas, at ligesom visse former for ikke-statslig finansiel bistand til kul- og staalproducerende virksomheder, der har hjemmel i traktatens artikel 55, stk. 2, og artikel 58, stk. 2, kun kan ydes via Kommissionen eller paa grundlag af dennes udtrykkelige tilladelse, skal traktatens artikel 4, litra c), fortolkes saaledes, at bestemmelsen tillaegger faellesskabsinstitutionerne en eksklusiv kompetence med hensyn til stoette inden for Faellesskabet.

60 Ifoelge ordningen i henhold til traktaten som helhed er artikel 4, litra c), derfor ikke til hinder for, at Kommissionen undtagelsesvis paa grundlag af samme traktats artikel 95, stk. 1 og 2, for at tage hoejde for situationer, der ikke har vaeret forudset, godkender stoette, som medlemsstaterne paataenker at yde, og som er forenelig med traktatens maalsaetninger (jf. dommen i sagen Nederlandene mod Den Hoeje Myndighed, og British Steel-dommen, praemis 42).

61 Desuden er Kommissionen, for saa vidt EKSF-traktaten i modsaetning til EF-traktaten ikke tillaegger den eller Raadet nogen saerlig kompetence til at godkende statsstoette, foelgelig i henhold til traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, befoejet til at traeffe bestemmelse om enhver foranstaltning, der er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, og dermed til efter den i traktaten fastlagte procedure at godkende stoette, som den finder noedvendig for at virkeliggoere disse maalsaetninger (jf. bl.a. EISA-dommen, praemis 61-64, og den deri naevnte retspraksis). I modsaetning til hvad sagsoegeren har anfoert, forbyder traktaten ikke statsstoette, som er fundet noedvendig for, at det faelles staalmarked kan fungere efter hensigten.

62 Dette krav er navnlig opfyldt, naar jern- og staalindustrien er udsat for en ganske usaedvanlig krisesituation. Domstolen har herved i dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, fremhaevet »den snaevre forbindelse, der inden for rammerne af EKSF-traktatens gennemfoerelse bestaar i krisetider mellem tildelingen af stoette til jern- og staalindustrien og den strukturomlaegningsindsats, der paahviler denne industri« (praemis 30). Det henhoerer under Kommissionen som led i denne gennemfoerelse skoensmaessigt at vurdere, om den stoette, der tiltaenkes ydet som bidrag til strukturomlaegningen, er forenelig med traktatens grundlaeggende principper (jf. EISA-dommen, praemis 77 og 78).

63 Paa dette omraade skal Domstolen saaledes alene efterproeve, om Kommissionen har overskredet graenserne for sit skoen som foelge af en urigtig opfattelse af de faktiske forhold eller en aabenbart urigtig bedoemmelse af disse eller som foelge af magtfordrejning eller procedurefordrejning (jf. bl.a. Domstolens dom af 15.6.1993, sag C-225/91, Matra mod Kommissionen, Sml. I, s. 3203, praemis 25).

64 Det anfoeres i afsnit IV i den anfaegtede beslutning, at dens maalsaetning er »at tilfoere den irske staalindustri en struktur, som er sund og oekonomisk levedygtig«. Det skal derfor efterproeves, for det foerste, om en saadan maalsaetning er forenelig med de i traktatens artikel 2 og 3 angivne maal, og, for det andet, om den anfaegtede beslutning var noedvendig for at virkeliggoere disse maal.

65 Det bemaerkes, at det fremgaar af fast retspraksis, at Kommissionens rolle, naar henses til de i traktaten fastlagte forskelligartede maalsaetninger, er at paase, at der hele tiden foretages en rimelig afvejning mellem hensynene til disse forskellige maalsaetninger, naermere bestemt saaledes, at Kommissionen skal goere brug af sine skoensmaessige befoejelser med henblik paa at tilgodese den faelles interesse (jf. Domstolens dom af 13.6.1958, sag 9/56, Meroni mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 55, org. ref.: Rec. s. 9, paa s. 43, af 21.6.1958, sag 8/57, Groupement des hauts fourneaux et aciéries belges mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 105, org. ref.: Rec. s. 223, paa s. 242, og af 29.9.1987, forenede sager 351/85 og 360/85, Fabrique de fer de Charleroi og Dillinger Huettenwerke mod Kommissionen, Sml. s. 3639, praemis 15). Domstolen har navnlig i dommen af 18. marts 1980 (forenede sager 154/78, 205/78, 206/78, 226/78, 227/78, 228/78, 263/78, 264/78, 31/79, 39/79, 83/79 og 85/79, Valsabbia m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 907, praemis 54) fastslaaet, at hvis Kommissionen paaviser modsaetninger mellem de forskellige individuelt forfulgte maal, skal den give det ene eller det andet af maalene i traktatens artikel 3 den forrang, som i betragtning af de oekonomiske omstaendigheder, som ligger til grund for dens beslutninger, forekommer den noedvendig.

66 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt en sanering af den stoettemodtagende virksomheds oekonomi bidrager til virkeliggoerelsen af maalsaetningerne med traktaten, bemaerkes, saadan som Retten udtalte i EISA-dommen, British Steel-dommen og Wirtschaftsvereinigung-dommen, at naar en virksomhed privatiseres med henblik paa at sikre dens levedygtighed, og der i et rimeligt omfang nedlaegges arbejdspladser, bidrager det til at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, naar henses til jern- og staalindustriens saarbarhed og til, at en fortsat eller ligefrem forvaerret krise ville have kunnet skabe meget alvorlige og vedvarende forstyrrelser i den paagaeldende medlemsstats oekonomi. Det er ikke blevet bestridt, at hensigten med den omtvistede stoette er at lette privatiseringen af den offentlige virksomhed, som den er blevet tildelt, omstruktureringen af de eksisterende anlaeg og nedlaeggelsen af arbejdspladser i et rimeligt omfang (jf. afsnit II i den anfaegtede beslutning). Det er heller ikke blevet bestridt, at jern- og staalindustrien i flere medlemsstater har en afgoerende betydning som foelge af, at produktionsanlaeggene er beliggende i omraader med stor arbejdsloeshed, og som foelge af de involverede oekonomiske interesser. Under disse omstaendigheder ville eventuelle beslutninger om lukning af anlaeg og om nedlaeggelse af arbejdspladser i mangel af stoetteforanstaltninger fra det offentlige kunne skabe meget alvorlige samfundsproblemer, navnlig i form af en stoerre arbejdsloeshed og en risiko for, at der blev skabt en alvorlig oekonomisk og social krisesituation (jf. British Steel-dommen, praemis 107). At Irish Steel er Irlands eneste jern- og staalvirksomhed, ville uundgaaeligt forstaerke de skadevirkninger, som en lukning ville medfoere for oekonomien og beskaeftigelsen i denne medlemsstat.

67 Under disse omstaendigheder opfylder den anfaegtede beslutning derved, at den har til formaal at loese de naevnte problemer paa grundlag af en sanering af Irish Steel's oekonomi, traktatens krav, idet den ubestrideligt tilsigter at »bevare stabiliteten i beskaeftigelsen«, jf. artikel 2, stk. 2. Desuden forfoelger den de i traktatens artikel 3 fastlagte maalsaetninger vedroerende bl.a. »opretholdelsen af saadanne vilkaar, at virksomhederne tilskyndes til at udvikle og forbedre deres produktionsapparat« [litra d)], samt vedroerende fremme af »en regelmaessig udvidelse og modernisering af produktionen samt en kvalitetsforbedring paa en maade, der udelukker enhver beskyttelsesforanstaltning mod konkurrerende industrier« [litra g)] (jf. herom British Steel-dommen, praemis 108).

68 Det foelger af det foranstaaende, at der i den anfaegtede beslutning er foretaget en rimelig afvejning af forskellige maalsaetninger med traktaten med henblik paa at sikre, at faellesmarkedet fungerer efter hensigten.

69 Dernaest maa det efterproeves, om den anfaegtede beslutning var noedvendig for at virkeliggoere disse maalsaetninger. Som Domstolen har fastslaaet i dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen (praemis 30), kan Kommissionen »under ingen omstaendigheder godkende tildeling af statsstoette, som ikke [er] uomgaengeligt noedvendig for at opfylde traktatens formaal, og som [er] egnet til at skabe konkurrencefordrejninger paa det faelles staalmarked« (British Steel-dommen, praemis 110).

70 Det bemaerkes indledningsvis, at det af Domstolens faste praksis vedroerende statsstoette fremgaar, at »Kommissionen har faaet tillagt et skoen, hvis udoevelse indebaerer oekonomiske og sociale vurderinger, som maa foretages i en faellesskabssammenhaeng« (Domstolens dom af 17.9.1980, sag 730/79, Philip Morris mod Kommissionen, Sml. s. 2671, praemis 24, og dommen i sagen Matra mod Kommissionen, Rettens dom af 13.9.1995, forenede sager T-244/93 og T-486/93, TWD mod Kommissionen, Sml. II, s. 2265, praemis 82, samt British Steel-dommen, praemis 112).

71 Det fremgaar af saavel den anfaegtede beslutning (jf. afsnit III) som meddelelsen af 11. oktober 1995, at den omstruktureringsplan, der var knyttet til privatiseringen af Irish Steel, blev forelagt Kommissionen som den eneste loesning, der ville goere det muligt for selskabet at genvinde sin levedygtighed med de mindst mulige sociale og oekonomiske omkostninger (jf. navnlig meddelelsens punkt 5 ff.). At selskabet skulle saelges til en privat investor, som ville drive virksomhed paa internationalt plan, som havde stor erfaring inden for jern- og staalindustrien samt evne til at sanere urentable jern- og staalvirksomheders oekonomi, indgik i den afvejning, der foranledigede Kommissionen til at vedtage den anfaegtede beslutning. Desuden var gennemfoerligheden af den omstruktureringsplan, der var knyttet til privatiseringen af Irish Steel, blevet bekraeftet af uafhaengige eksperter, der havde fundet, at de investeringer, som Ispat International havde foreslaaet, ville goere det muligt at gennemfoere den noedvendige effektivitetsforbedring og mindske omkostningerne (jf. bl.a. punkt 7.15-7.18 og 13.1 i meddelelsen af 11.10.1995).

72 Det foelger af det foranstaaende, at sagsoegeren intet konkret har fremfoert, hvoraf det kan udledes, at Kommissionen har tilsidesat betingelserne for anvendelse af traktatens artikel 95.

Tilsidesaettelse af den indre sammenhaeng i traktatens artikel 3

- Parternes argumenter

73 Sagsoegeren har anfoert, at den anfaegtede beslutning hverken bidrager til virkeliggoerelsen af de i traktatens artikel 3 angivne maal eller, naar det ikke er muligt at bringe disse i indbyrdes overensstemmelse, blot ét af dem, og at den under alle omstaendigheder ikke er noedvendig for virkeliggoerelsen af de maal, den foregiver at forfoelge. Det af Kommissionen angivne maal, hvorefter »forsyningen skal ske taet paa forbrugeren«, fremgaar, for det foerste, ikke af traktaten, og er, for det andet, irrelevant, eftersom hovedmaalet paa dette omraade er at sikre forbrugerne lige adgang til markedet og ikke en adgang taet paa markedet. Sagsoegeren har herved anfoert, at kun 6% af Irish Steel's omsaetning finder sted i Irland.

74 Kommissionen har bestridt paastanden om, at den anfaegtede beslutning ikke kan bidrage til virkeliggoerelsen af de i traktatens artikel 3 angivne maal.

- Rettens bemaerkninger

75 Denne del af foerste anbringende er en gentagelse af sagsoegerens argumentation med hensyn til, om stoetten er noedvendig for at virkeliggoere traktatens maal (jf. ovenfor, praemis 55, 56 og 57). Retten har allerede fundet, at der ikke er grundlag for dette klagepunkt. Det skal dog under alle omstaendigheder understreges, at Domstolen i sin dom i sagen Groupement des hauts fourneaux et aciéries belges mod Den Hoeje Myndighed (Rec. s. 242) udtalte: »I praksis maa man, da maalene i artikel 3 udgoer almindelige principper, mod hvis gennemfoerelse og indbyrdes overensstemmelse man i videst muligt omfang skal straebe, dog tilvejebringe en vis overensstemmelse mellem disse forskellige maal, idet det er aabenbart umuligt at gennemfoere dem alle samtidig og hver isaer fuldt ud.«

76 I det foreliggende tilfaelde fastslog Kommissionen som led i udoevelsen af sine skoensbefoejelser, at saneringsplanen for Irish Steel i den krisesituation, som havde ramt jern- og staalindustrien (og som omtales i afsnit I i den anfaegtede beslutning), udgjorde et passende middel med henblik paa virkeliggoerelsen af en raekke af de i traktaten angivne maal, bl.a. de ovenfor i praemis 67 naevnte. Den af sagsoegeren fremfoerte argumentation, navnlig med hensyn til det maal, hvorefter »forsyningen skal ske taet paa forbrugeren«, er ikke tilstraekkelig til at godtgoere, at Kommissionen anlagde et aabenbart urigtigt skoen, eftersom dette maal kun er et af dem, der indgik i den afvejning, Kommissionen foretog, da den vedtog den anfaegtede beslutning.

77 Sagsoegeren har saaledes intet fremfoert, der goer det muligt at antage, at Kommissionen anlagde et urigtigt skoen, da den fandt den omtvistede stoette formaalstjenlig og noedvendig for virkeliggoerelsen af en raekke af traktatens maal. Det maa herefter fastslaas, at klagepunktet vedroerende tilsidesaettelse af den indre sammenhaeng i traktatens artikel 3 ligeledes maa forkastes.

Tilsidesaettelse af princippet om indskraenkende fortolkning

- Parternes argumenter

78 Sagsoegeren har anfoert, at den anfaegtede beslutning tilsidesaetter princippet om indskraenkende fortolkning, saaledes som det fremgaar af Domstolens praksis vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 36 (efter aendring nu artikel 30 EF), EF-traktatens artikel 48 (efter aendring nu artikel 39 EF) og EF-traktatens artikel 55 (efter aendring nu artikel 45 EF). Efter sagsoegerens opfattelse har Kommissionen selv forsvaret dette princip i forbindelse med anvendelsen af EF-traktatens artikel 92 (efter aendring nu artikel 87 EF), idet den har udtalt, at »undtagelserne fra det i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, anfoerte princip, der er anfoert i samme artikels stk. 3, [skal] fortolkes restriktivt ved undersoegelsen af enhver stoetteordning eller individuel stoetteforanstaltning« (Kommissionens beslutning 89/348/EOEF af 23.11.1988 om den franske regerings stoette til en virksomhed, som fremstiller udstyr til automobilsektoren - Valéo (EFT 1989 L 143, s. 44, afsnit VI, andet afsnit).

79 Sagsoegeren mener, at det maa udledes heraf, at varigheden og omfanget af de undtagelser fra traktatens artikel 4, litra c), der goeres paa grundlag af traktatens artikel 95, skal begraenses til det strengt noedvendige, at de kun kan godkendes som midlertidige, og at de skal anvendes ens over for alle virksomheder. Det er foelgelig kun stoettekodeksen, der opfylder disse betingelser. At stoette sig paa traktatens artikel 95, som i den anfaegtede beslutning, tjener kun til at goere stoette til virksomhederne til en permanent foranstaltning, men vil aldrig goere dem rentable.

80 Sagsoegeren har anfoert, at Irish Steel gentagne gange har modtaget offentlig stoette. Saaledes modtog virksomheden i perioden 1980-1985 stoette til en samlet vaerdi af 183 mio. IEP (jf. meddelelse 95/C). Dette tilskud oversteg den indbetalte egenkapital paa 125 mio. IEP. Hvis princippet om indskraenkende fortolkning anvendes, vil en virksomhed kun én gang kunne subsidieres i et omfang, der svarer til dens egen kapital.

81 Kommissionen finder, at sagsoegeren med urette ligestiller traktatens artikel 95 med en undtagelsesordning. Denne bestemmelse henviser ikke specifikt til noget princip i traktaten, men skal, i lighed med EF-traktatens artikel 235 (efter aendring nu artikel 308 EF), goere det muligt at virkeliggoere traktatens maal i tilfaelde, som ikke er forudset heri.

- Rettens bemaerkninger

82 Sagsoegerens argumentation bygger paa den antagelse, som Retten allerede har fundet fejlagtig, at kun stoettekodeksen opfylder betingelserne for at anvende traktatens artikel 95 i forbindelse med statsstoette. Med hensyn til stoettens noedvendighed for at virkeliggoere en raekke af traktatens maal har Retten ligeledes fastslaaet, at betingelserne for at anvende traktatens artikel 95 er opfyldt i det foreliggende tilfaelde (jf. ovenfor, praemis 70, 71 og 72).

83 Under alle omstaendigheder er det anfoerte princip ikke blevet tilsidesat. Det fremgaar nemlig af afsnit IV, andet afsnit, og afsnit VI i den anfaegtede beslutning, at den omtvistede stoette er gjort tidsbegraenset. Der er saaledes i beslutningen (artikel 1, stk. 2) fastsat en frist for, hvornaar den stoettemodtagende virksomhed skal vaere blevet rentabel igen, nemlig den 30. juni 1998. Paa samme maade er der i beslutningen fastsat en raekke betingelser (jf. ovenfor, praemis 13 og 14), som skal sikre, at stoetten er begraenset til det strengt noedvendige. Bl.a. foreskrives det, at nettofinansieringsomkostningerne fra begyndelsen skal udgoere mindst 3,5% af aarsomsaetningen, svarende til gennemsnittet i Faellesskabets jern- og staalindustri (artikel 2 og 3).

84 At Irish Steel tidligere har modtaget stoette, og at de paagaeldende tilskud har oversteget virksomhedens indbetalte egenkapital paa 125 mio. IEP, er kun én af de faktorer, som indgik i den vurdering af bl.a. virksomhedens muligheder for at blive rentabel inden for et overskueligt tidsrum, Kommissionen foretog, da beslutningen blev truffet. Som allerede naevnt (jf. praemis 71 ovenfor), fremgaar det af den anfaegtede beslutning, og mere detaljeret af meddelelsen af 11. oktober 1995, at en hel raekke faktorer, herunder Ispat International's indgriben, blev taget i betragtning. Desuden kan det ikke udgoere en absolut hindring, at virksomheden tidligere har modtaget stoette, saadan som sagsoegeren har paastaaet.

85 Det foelger af det foranstaaende, at klagepunktet vedroerende tilsidesaettelse af princippet om indskraenkende fortolkning maa forkastes.

Lovliggoerelse af ikke paa forhaand meddelte stoetteforanstaltninger

- Parternes argumenter

86 Sagsoegeren har, ubestridt af Kommissionen, anfoert, at den irske stat i 1993 stillede garanti paa 10 mio. IEP for et laan til Irish Steel. Dette blev ydet til en rente, som var mere fordelagtig end markedsrenten. Den stoette, som dette laan udgjorde, blev imidlertid ikke meddelt Kommissionen i overensstemmelse med stoettekodeksens artikel 6, stk. 4 (jf. ovenfor, praemis 7).

87 Disse formelt retsstridige stoetteforanstaltninger kan ikke efterfoelgende lovliggoeres ved en godkendelsesbeslutning udstedt af Kommissionen. Dette bekraeftedes af Domstolen i dom af 21. november 1991 (sag C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires og Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, Sml. I, s. 5505 (herefter »FNCE-dommen«), praemis 16).

88 Sagsoegeren har i sin replik tilfoejet, at det ikke fremgaar af den anfaegtede beslutning, at Kommissionen undersoegte, om den omtvistede stoette var forenelig med faellesmarkedet. Dertil kommer, at Kommissionen ikke kan lovliggoere stoette, som ikke er blevet forelagt den, paa grundlag af traktatens artikel 95, eftersom denne bestemmelse kun omhandler udstedelse af beslutninger, der regulerer fremtidige tilfaelde.

89 Kommissionen har anfoert, at manglende overholdelse af underretningsproceduren hverken i relation til EF-traktatens artikel 93, stk. 3 (efter aendring nu artikel 88, stk. 3, EF) eller i relation til femte kodeks' artikel 6, som fastsaetter den samme pligt til forudgaaende underretning, og som ogsaa forbyder forskudsvise udbetalinger, har nogen betydning for stoettens materielle forenelighed med faellesmarkedet. Endelig er Kommissionen uenig i sagsoegerens fortolkning af FNCE-dommen.

- Rettens bemaerkninger

90 Naar visse betingelser er opfyldt, og proceduren i traktatens artikel 95 iagttages, kan Kommissionen inden for rammerne af den ordning for statsstoette, som er indfoert ved EKSF-traktaten, godkende stoette, som er noedvendig for, at faellesmarkedet for staal kan fungere efter hensigten. Forbuddet i artikel 4, litra c), er saaledes hverken ubetinget eller absolut.

91 For individuelle beslutninger kraever godkendelsesordningens indre logik for det foerste, at medlemsstaten anmoder Kommissionen om at indlede proceduren i traktatens artikel 95, og for det andet, at Kommissionen afgoer, om stoetten er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten. Den ved EKSF-traktaten indfoerte ordning omfatter saaledes i lighed med ordningen i henhold til EF-traktatens artikel 93 to saerskilte trin. Paa det foerste, som vedroerer den formelle fremgangsmaade, skal medlemsstaterne underrette Kommissionen om paataenkt stoette, idet det er dem forbudt at udbetale stoetten, foerend Kommissionen har godkendt den [dette foelger umiddelbart af traktatens artikel 4, litra c)]. Paa det andet, som vedroerer realiteten, skal Kommissionen afgoere, om stoetten er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten. Derudover er der i artikel 6 i stoettekodeksen fastsat en fuldstaendig sammenlignelig procedure for, hvorledes der skal gives underretning om stoette, der ifoelge denne artikel er undtaget fra forbuddet i traktatens artikel 4, litra c), og for, hvorledes det skal vurderes, om stoetten er forenelig med kodeksen.

92 Ifoelge sagens akter blev den omtvistede stoette, som beloeber sig til 1,217 mio. IEP (jf. ovenfor, praemis 7) - svarende til statsgarantien for to laan paa i alt 12 mio. IEP - tildelt, uden at Kommissionen paa forhaand var blevet underrettet om det (jf. bl.a. punkt 9 i meddelelse 95/C). Det skal herefter undersoeges, om den anfaegtede beslutning i betragtning af den manglende forudgaaende underretning udgoer et ulovligt forsoeg paa at lovliggoere stoetten, saaledes som sagsoegeren har gjort gaeldende.

93 Domstolen har i relation til EF-traktaten fastslaaet, at tilsidesaettelse af de i EF-traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte forpligtelser ikke fritager Kommissionen for dens pligt til at undersoege, om en stoetteforanstaltning er forenelig med faellesmarkedet efter EF-traktatens artikel 92, og at Kommissionen ikke kan erklaere stoetteforanstaltninger ulovlige uden foerst at undersoege, om de er forenelige med faellesmarkedet (jf. FNCE-dommen, praemis 13).

94 Eftersom forbuddet i traktatens artikel 4, litra c), kun er principielt, og Kommissionen er bemyndiget til at godkende statsstoette, som er fundet noedvendig for, at faellesmarkedet kan fungere efter hensigten, vedroerer kravet om forudgaaende underretning i modsaetning til den endelige afgoerelse om, hvorvidt stoetten er forenelig med faellesmarkedet, og, mere vaesentligt, om den er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, ligeledes den formelle fremgangsmaade. Manglende underretning er ikke tilstraekkelig til at fritage eller endog forhindre Kommissionen i at traeffe foranstaltninger paa grundlag af traktatens artikel 95 og, i givet fald, erklaere stoetten for forenelig med faellesmarkedet. I det foreliggende tilfaelde fandt Kommissionen, at stoetten til omstruktureringen af Irish Steel, herunder den omtvistede stoette, var noedvendig for, at det faelles staalmarked kunne fungere efter hensigten, og at den ikke medfoerte en uacceptabel konkurrenceforvridning. Den manglende underretning har saaledes ikke nogen betydning for den anfaegtede beslutnings gyldighed, hverken for saa vidt angaar beslutningen som helhed eller for saa vidt angaar den stoette, som ikke var blevet meddelt.

95 Desuden er Kommissionens stillingtagen ikke til hinder for, at retsundergivne, der er beroert af den forskudsvise udbetaling af stoetten, kan anlaegge sag ved de nationale domstole for at udvirke, at foranstaltningerne til gennemfoerelse af den ulovlige stoette kendes retsstridige, eller for at opnaa erstatning for tab, som de maatte have lidt, ogsaa selv om stoetten efterfoelgende er blevet erklaeret forenelig med faellesmarkedet. Domstolen har nemlig allerede fastslaaet, at det i traktatens artikel 4, litra c), fastsatte forbud mod statsstoette har direkte virkning (jf. Domstolens dom af 23.4.1956, forenede sager 7/54 og 9/54, Groupement des industries sidérurgiques luxembourgeoises mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 21, org. ref.: Rec. s. 53, paa s. 91). Som Kommissionen korrekt har anfoert, understregede Domstolen ydermere i FNCE-dommen, at de nationale domstole har pligt til at drage alle noedvendige retlige konsekvenser af den direkte virkning af EF-traktatens artikel 93, stk. 3, med henblik paa at lovliggoere forholdene og i givet fald tilkende personer erstatning for tab, som de maatte have lidt som foelge af ulovlig tildeling af statsstoette. Den omstaendighed, at EF-traktatens artikel 93, stk. 3, har direkte virkning, har dog ikke noedvendigvis nogen betydning for den konkrete vurdering af stoetten. Den kan heller ikke medfoere, at Kommissionens afgoerelse af, om stoetten er forenelig med faellesmarkedet, er ugyldig (praemis 13 og 14).

96 Desuden er der ikke grundlag for sagsoegerens argument om, at det ikke blev undersoegt, om stoetten var forenelig med faellesmarkedet. Det fremgaar nemlig klart af afsnit II, syvende afsnit, ottende led, i den anfaegtede beslutning, at den omtvistede stoette indgik i den samlede raekke planlagte stoetteforanstaltninger, og at den var blevet forelagt Kommissionen. I oevrigt fremgaar det af meddelelsen af 11. oktober 1995 (jf. navnlig punkt 11.8-11.11), at Kommissionen havde beregnet beloebet 1,217 mio. IEP paa foelgende maade:

»Det er Kommissionens opfattelse, at garantierne indeholder og kommer til at indeholde et stoetteelement, da der ikke er knyttet nogen provision til dem, og da det nye selskab ogsaa kommer til at drage nytte af de saaledes opnaaede fordele. I betragtning af laanenes loebetid (henholdsvis ca. tolv maaneder og ti aar) og ud fra den antagelse, at der normalt havde skullet betales 3% i provision, er det Kommissionens vurdering, at garantierne svarer til et stoetteelement paa 1,217 mio. IEP (1,502 mio. ECU), dvs. ca. 10% af det laante beloeb« (punkt 11.10).

97 Der er derfor intet grundlag for klagepunktet om, at der retsstridigt er sket lovliggoerelse af stoette, som ikke paa forhaand var blevet meddelt.

Tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet

- Parternes argumenter

98 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved stoettekodeksen har fastlagt reglerne for sine foranstaltninger i denne sektor. Enhver tilsidesaettelse af disse regler, som ikke er tilstraekkelig begrundet, udgoer derfor en overtraedelse af ligebehandlingsprincippet (jf. Domstolens dom af 1.12.1983, sag 190/82, Blomefield mod Kommissionen, Sml. s. 3981, praemis 20, og af 29.3.1984, sag 25/83, Buick mod Kommissionen, Sml. s. 1773, praemis 15).

99 Sagsoegeren mener ikke, at Kommissionen i den anfaegtede beslutning har angivet, hvorledes Irish Steel's situation begrundede, at stoettekodeksen ikke skulle foelges. Den anfaegtede beslutning beskriver saaledes kun i generelle vendinger den krisesituation, som jern- og staalindustrien som helhed befinder sig i. Denne sammenhaeng, som Kommissionen allerede var bekendt med, da den vedtog stoettekodeksen, kunne ikke begrunde, at dens regler blev fraveget, uden at tilsidesaette ligebehandlingsprincippet.

100 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ligeledes har tilsidesat ligebehandlingsprincippet derved, at sagsoegte har behandlet sammenlignelige tilfaelde forskelligt. Kommissionen har saaledes under henvisning til femte kodeks afslaaet at godkende offentlig stoette til jern- og staalvirksomheder som Hamburger Stahlwerke GmbH og Neue Maxhuette GmbH, der befandt sig i en situation, som kan sammenlignes med Irish Steel's. Sagsoegeren har dog anfoert, at den tyske forbundsregering i disse to tilfaelde ikke havde fremsat anmodning om, at der blev gjort en undtagelse i henhold til traktatens artikel 95.

101 Kommissionen har for sin part bestridt, at den har afslaaet at godkende tildeling af stoette i sammenlignelige tilfaelde. De tilfaelde, som sagsoegeren har henvist til, kan ikke laegges til grund, da der i de naevnte sager ikke var blevet fremsat anmodning om, at der blev gjort en undtagelse i henhold til traktatens artikel 95. Spoergsmaalet om, hvorvidt denne bestemmelse skulle anvendes, forelaa saaledes ikke. Desuden var Hamburger Stahlwerke GmbH's og Neue Maxhuette GmbH's tilfaelde ogsaa paa anden maade vaesentligt anderledes end Irish Steel's; bl.a. var der ikke udarbejdet en egentlig omstruktureringsplan.

- Rettens bemaerkninger

102 Det skal indledningsvis bemaerkes, at dette klagepunkt delvis bygger paa den, allerede forkastede, antagelse, at Kommissionen skulle have anvendt femte kodeks' regler i det foreliggende tilfaelde. Ved at paaberaabe sig en tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet anerkender sagsoegeren dog tilsyneladende, at Kommissionen, selv i tilfaelde, hvor femte kodeks er det relevante regelsaet, kan goere en undtagelse fra dens bestemmelser under forudsaetning af, at undtagelsen er objektivt og tilstraekkeligt begrundet. Som naevnt ovenfor, kan dette raesonnement imidlertid ikke tiltraedes. Kommissionen har i det foreliggende tilfaelde ikke gjort en undtagelse fra femte kodeks, men blot med foeje vurderet, at femte kodeks ikke fandt anvendelse.

103 Med hensyn til det klagepunkt, hvorefter Kommissionen har tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved at behandle Irish Steel's tilfaelde anderledes end Hamburger Stahlwerke GmbH's og Neue Maxhuette GmbH's, henvises til fast retspraksis, hvorefter »Kommissionen kun [kan] antages at have gjort sig skyldig i en forskelsbehandling, saafremt den har behandlet sammenlignelige tilfaelde forskelligt og dermed stillet visse erhvervsdrivende daarligere i forhold til andre, uden at denne forskellige behandling er tilstraekkeligt begrundet i objektive forskelle af en vis vaegt« (jf. bl.a. Domstolens dom af 13.7.1962, forenede sager 17/61 og 20/61, Kloeckner Werke mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 331, org. ref.: Rec. s. 615, paa s. 652, og af 15.1.1985, sag 250/83, Finsider mod Kommissionen, Sml. s. 131, praemis 8). For at afgoere, om den behandling af Irish Steel, som Kommissionen kritiseres for, udgoer en tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet, maa det undersoeges, om den bygger paa objektive forskelle.

104 Som Kommissionen har anfoert, var Irish Steel's tilfaelde ikke sammenligneligt med de andre naevnte selskabers. Saaledes forelaa der i Hamburger Stahlwerke GmbH's og Neue Maxhuette GmbH's tilfaelde hverken en anmodning fra den tyske regering om en undtagelse i henhold til traktatens artikel 95 eller en omstruktureringsplan, som gjorde det muligt for Kommissionen at vurdere, om de forelagte stoetteplaner var gennemfoerlige. Paa grund af disse omstaendigheder, som sagsoegeren ikke har bestridt, adskiller de naevnte selskabers tilfaelde sig objektivt fra Irish Steel's.

105 Det foelger af det foranstaaende, at klagepunktet vedroerende tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet maa forkastes.

Tilsidesaettelse af traktatens artikel 56, stk. 2

- Parternes argumenter

106 Sagsoegeren har kritiseret Kommissionen for ikke at have anvendt traktatens artikel 56, stk. 2, litra a) og b), ved behandlingen af Irish Steel's situation. Ifoelge denne bestemmelse burde den irske regering have forelagt Kommissionen en begaering om at godkende stoette til lukning.

107 At traktaten indeholder en bestemmelse, der goer det muligt effektivt at imoedekomme en ikke-rentabel jern- og staalvirksomheds behov, og navnlig afhjaelpe de sociale foelger af noedvendige lukninger, indebaerer, at grundbetingelsen for at kunne stoette sig paa artikel 95 ikke var opfyldt, eftersom det tilfaelde, som Kommissionen oenskede at reagere paa, var reguleret i traktaten.

108 Kommissionen har bestridt sagsoegerens argumentation.

- Rettens bemaerkninger

109 Det fremgaar af Domstolens praksis, herunder navnlig af dommen af 26. marts 1987 (sag 45/86, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 1493, praemis 11), at en institutions valg af hjemmel for en retsakt ikke kan foretages alene paa grundlag af dens egen opfattelse med hensyn til det formaal, der soeges tilgodeset, men skal foretages paa grundlag af objektive forhold, som Domstolen kan efterproeve. Saadanne forhold omfatter bl.a. retsaktens formaal og indhold (jf. dom af 11.6.1991, sag C-300/89, Kommissionen mod Raadet, Sml. I, s. 2687, praemis 10). Det fremgaar endvidere af Domstolens praksis, at anvendelsen af en bestemmelse, der udgoer en »sidste udvej«, saasom traktatens artikel 95 (der svarer til EF-traktatens artikel 235), som hjemmel for en retsakt, kun er berettiget, hvis ingen anden bestemmelse giver faellesskabsinstitutionerne den fornoedne kompetence til at udstede den paagaeldende retsakt (jf. dommen af 26.3.1987 i sagen Kommissionen mod Raadet, praemis 13).

110 I det foreliggende tilfaelde maa det efterproeves, om tildelingen af stoette til Irish Steel var omfattet af traktatens artikel 56, stk. 2, og om den, som paastaaet af Kommissionen, faldt uden for denne ramme, hvorfor artikel 95 maatte anvendes.

111 De former for stoette, der er omhandlet i traktatens artikel 56, stk. 2, tager sigte paa at give personalet i de virksomheder, som er blevet noedsaget til at indstille produktionen, mulighed for at finde anden beskaeftigelse. De vedroerer bl.a. omskoling, genansaettelse og nybeskaeftigelse af arbejdstagere, der er blevet arbejdsloese som foelge af afsaetningsvanskeligheder inden for kul- og staalindustrien. Derfor kunne traktatens artikel 56, stk. 2, eventuelt goere det muligt at loese en del af de problemer, som var forbundet med omstruktureringen af Irish Steel, nemlig problemerne med hensyn til omskoling og nybeskaeftigelse af arbejdstagerne. Den ramme, som artiklen fastlaegger, gjorde det dog ikke muligt at loese det grundlaeggende problem, nemlig selskabets rentabilitet. Det er aabenbart, at den valgte loesning, der bestaar i en omstruktureringsplan paa basis af en privatisering af selskabet ledsaget af en raekke offentlige stoetteforanstaltninger, falder uden for de tilfaelde, som kan loeses inden for rammerne af traktatens artikel 56, stk. 2.

112 Desuden var Kommissionen, saaledes som den korrekt har paapeget, blevet anmodet om at tage stilling til, om den stoetteplan for Irish Steel, som den irske regering paataenkte at ivaerksaette, var forenelig med traktaten. Ovennaevnte artikel 56 omhandler imidlertid ikke national stoette, men stoetteplaner, som finansieres direkte over faellesskabsbudgettet. At de to former for foranstaltninger (national stoette/faellesskabsstoette) er parallelle og kan komplettere hinanden, fremgaar af foelgende passage i meddelelsen af 11. oktober 1995: »Omskolingstilskuddet paa 0,2 mio. IEP (0,247 mio. ECU) repraesenterer ifoelge de irske myndigheder den irske stats modydelse for et tilskud i henhold til EKSF-traktatens artikel 56, stk. 2, litra b), som skal anvendes til at finansiere omskolingen af 134 arbejdstagere. I overensstemmelse med den politik, som den normalt foelger paa dette omraade, accepterer Kommissionen, at dette tilskud betragtes som en statslig stoetteforanstaltning, der er forenelig med det faelles marked, idet den udgoer det nationale samfinansieringsbidrag, der skal supplere faellesskabsstoetten i henhold til artikel 56, stk. 2, litra b)« (punkt 11.6).

113 Det foelger af det anfoerte, at de formaal, som Kommissionen forfulgte, da den vedtog den anfaegtede beslutning, falder uden for den i traktatens artikel 56, stk. 2, fastlagte ramme, og at beslutningen derfor ikke er ugyldig, fordi den er vedtaget i henhold til traktatens artikel 95.

114 Klagepunktet vedroerende tilsidesaettelse af traktatens artikel 56, stk. 2, kan foelgelig ikke tiltraedes.

Tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

- Parternes argumenter

115 Sagsoegeren mener, at Kommissionen ved at godkende den omtvistede stoette har fraveget de principper, som den og Raadet selv har fastlagt paa dette omraade. Den har derfor svigtet de forventninger, som virksomhederne inden for sektoren har haft om, at der ikke ville blive godkendt stoette uden for rammerne af femte kodeks.

116 Sagsoegeren mener, at det, for at en virksomhed kan paaberaabe sig den berettigede forventning, ikke er noedvendigt, at den har sikkerhed for, at der ikke vil blive godkendt yderligere stoette til fordel for dens konkurrenter, i form af en formel retsakt. Det er tilstraekkeligt, at den kan forlade sig paa, at hver enkelt retsakt, der udstedes af faellesskabsinstitutionerne, er tydelig og klar, og at institutionerne ikke kan fravige den uden gyldig objektiv grund (jf. generaladvokat Trabucchi's forslag til afgoerelse vedroerende Domstolens dom af 4.2.1975, sag 169/73, Compagnie Continentale mod Raadet, Sml. s. 117, paa s. 137, og Domstolens dom af 24.11.1987, sag 223/85, RSV mod Kommissionen, Sml. s. 4617).

117 Denne opfattelse stoettes ikke alene paa ordlyden af femte kodeks, som efter sagsoegerens mening er udtoemmende og bindende, men ogsaa paa en raekke udtalelser fra Kommissionen og Raadet, hvorved de har forpligtet sig til at gennemfoere en streng tilbageholdenhed med hensyn til offentlig stoette inden for sektoren og kun tillade stoette, som er forenelig med femte kodeks.

118 Jern- og staalvirksomhederne har derfor vaeret overbevist om, at deres investeringer frem til 1996 (hvor femte kodeks hoerte op med at gaelde) ikke ville tabe i vaerdi som foelge af, at subsidierede konkurrenter opererede med lavere priser. Denne forventning er blevet svigtet ved den anfaegtede beslutning uden nogen rimelig grund hertil.

119 At Kommissionen tidligere havde truffet lignende beslutninger, kunne ikke vaere til hinder for, at sagsoegeren kom til at naere en berettiget forventning, eftersom saadanne beslutninger, ligesom den anfaegtede, er retsstridige.

120 Sagsoegte har for sin part bestridt, at de af sagsoegeren naevnte retsakter har kunnet skabe den paastaaede berettigede forventning, og ligeledes anfoert, at den anfaegtede beslutning under alle omstaendigheder ikke kan paavirke denne forventning.

121 Kommissionen har understreget, at den anfaegtede beslutning blev baseret paa traktatens artikel 95, der goer det muligt for den at gribe ind i tilfaelde, som ikke er omhandlet i traktaten. Beslutninger, der hviler paa dette retsgrundlag, kan derfor pr. definition ikke paavirke den berettigede forventning.

122 Bortset fra, om de naevnte retsakter og udtalelser kunne give sagsoegeren anledning til at naere en berettiget forventning, kan den anfaegtede beslutning ikke have paavirket denne forventning, eftersom der tidligere var blevet truffet lignende beslutninger.

123 Raadet har for sin part tilfoejet, at den anfaegtede beslutning blev vedtaget for at tage hensyn til en »aendring i den oekonomiske situation« i et konkret tilfaelde. Foranstaltninger truffet paa grundlag af artikel 95, herunder femte kodeks, kan derfor paa grund af deres art og formaal ikke skabe en tvingende og uforanderlig retlig situation, der vedroerer samtlige erhvervsdrivende.

- Rettens bemaerkninger

124 Denne paastand bygger paa den allerede forkastede opfattelse, at der kun kunne godkendes stoette, som var fritaget i henhold til femte kodeks. Men som Retten allerede fastslog i EISA-dommen, British Steel-dommen og Wirtschaftsvereinigung-dommen, var formaalet med stoettekodeksen et andet end formaalet med den anfaegtede beslutning, som blev vedtaget for at gribe ind over for en ganske usaedvanlig situation. Kodeksen kunne derfor paa ingen maade have givet anledning til nogen berettiget forventning med hensyn til, om der paa grundlag af traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, i en uforudset situation som den, der foerte til vedtagelsen af den anfaegtede beslutning, kunne goeres en individuel undtagelse fra statsstoetteforbuddet (jf. British Steel-dommen, praemis 75).

125 Desuden fremgaar det under alle omstaendigheder af Domstolens faste praksis, at »selv om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning [...] er et af Faellesskabets grundlaeggende principper, kan de erhvervsdrivende dog ikke have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en bestaaende situation, som Faellesskabets institutioner kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen« (jf. Domstolens dom af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, praemis 33, og British Steel-dommen, praemis 76).

126 Det er herved en aabenbar forudsaetning for, at det faelles marked for jern- og staalprodukter kan fungere efter hensigten, at der foretages en konstant tilpasning i forhold til aendringerne i den oekonomiske situation, og de erhvervsdrivende kan ikke paaberaabe sig en velerhvervet ret i form af, at der skulle bestaa et krav paa en opretholdelse af den retstilstand, der har vaeret gaeldende paa et bestemt tidspunkt (jf. Domstolens dom af 27.9.1979, sag 230/78, Eridania m.fl., Sml. s. 2749, praemis 22, og Rettens dom af 21.2.1995, sag T-472/93, Campo Ebro m.fl. mod Raadet, Sml. II, s. 421, praemis 52). Domstolen har endvidere under henvisning til begrebet »forudseende og paapasselig erhvervsdrivende« fastslaaet, at det i visse tilfaelde er muligt at forudse, at der vil kunne blive truffet saerlige foranstaltninger for at tage hoejde for aabenbare krisesituationer, saaledes at der ikke kan stoettes ret paa princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (jf. bl.a. British Steel-dommen, praemis 77, og den deri naevnte retspraksis).

127 Det kan ikke bestrides, at sagsoegeren efter vedtagelsen af foeromtalte individuelle beslutninger af 12. april 1994, som sagsoegeren oven i koebet indbragte klage over ved Retten, vidste, at Kommissionen med henblik paa virkeliggoerelsen af en raekke af traktatens maal benyttede traktatens artikel 95 som retsgrundlag for vedtagelsen af individuelle beslutninger om godkendelse af statsstoette.

128 Det foelger af det foranstaaende, at klagepunktet vedroerende tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning maa forkastes.

Tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet

- Parternes argumenter

129 Sagsoegeren har kritiseret Kommissionen for at have tilsidesat proportionalitetsprincippet, idet de fordele, der foelger af den omtvistede stoette, ikke opvejes af krav om nedskaeringer af produktionskapaciteten.

130 Sagsoegeren mener, at dette princip finder anvendelse, som foelge af traktatens artikel 5, hvori der henvises til traktatens artikel 95, stk. 1. Ifoelge traktatens artikel 5 skal Kommissionen ved varetagelsen af sin opgave kun anvende begraensede indgreb (jf. Domstolens dom af 12.6.1958, sag 2/57, Compagnie des hauts fourneaux de Chasse mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 103, org. ref.: Rec. s. 129).

131 Ifoelge sagsoegeren er det fast retspraksis, at godkendelse af statsstoette med hjemmel i traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, under ingen omstaendigheder maa foere til konkurrencefordrejning inden for Faellesskabets jern- og staalindustri (jf. dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, praemis 30). Alligevel giver enhver godkendelse af stoette til en virksomhed i sig selv denne en fordel i forhold til andre virksomheder, hvilket altid paavirker konkurrencevilkaarene (jf. Domstolens dom af 24.2.1987, sag 304/85, Falck mod Kommissionen, Sml. s. 871, praemis 24).

132 Det er derfor kun stoette, som er tildelt i »en vis begraenset periode«, og som er forbundet med »en betydelig nedskaering af produktionskapaciteten« (jf. dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, praemis 31), der kan godkendes, eftersom en saadan stoette ikke medfoerer alt for store ulemper for konkurrenterne i forhold til de forventede fordele for faellesmarkedet.

133 Sagsoegeren har anfoert, at den anfaegtede beslutning i det foreliggende tilfaelde udtrykkelig tillader en betydelig produktionsforoegelse, og at de produktionslofter, som Kommissionen har fastsat, saaledes at »de markedsfordrejende virkninger begraenses« (artikel 2, stk. 3 og 4, i den anfaegtede beslutning), ikke er tilstraekkelige.

134 Ifoelge de oplysninger, der blev meddelt Raadet (jf. punkt 4 i meddelelsen af 11.10.1995), havde Irish Steel en aarlig produktionskapacitet paa 500 000 tons flydende staal og 343 000 tons lange varmvalsede faerdigprodukter. I driftsaaret 1994/1995 udgjorde vaerkets produktion af varmvalsede produkter 258 000 tons. Ifoelge omstruktureringsplanen skal den aktuelle produktionskapacitet med hensyn til flydende staal derimod udnyttes fuldt ud til fremstilling af blokstaal og varmvalsede produkter. De produktionslofter, der fastsaettes i den anfaegtede beslutning, tillod allerede i driftsaaret 1995/1996 den samlede produktion at stige til 350 000 tons, svarende til en forhoejelse paa ca. 40% i forhold til det foregaaende driftsaar.

135 De af Kommissionen fastsatte modydelser er efter sagsoegerens opfattelse ikke tilstraekkelige til at forhindre, at den godkendte stoette medfoerer en uforholdsmaessig stor konkurrenceforvridning. Denne vil navnlig ramme markedet for legeret blokstaal, som er kendetegnet ved overkapacitet inden for Faellesskabet, og som en raekke tyske producenter trak sig ud af i 1993.

136 Sagsoegeren har tilfoejet, at det marked, som er relevant for beregningen af, hvor stor en andel af markedet for blokstaal Irish Steel tegner sig for, er markedet for legeret blokstaal, og ikke markedet for halvfabrikata, som angivet af Kommissionen. Heraf foelger, at Irish Steel's markedsandel ikke er 0,2%, som anfoert af Kommissionen, men 10%.

137 Kommissionen har anfoert, at de fastsatte modydelser, herunder produktions- og salgsbegraensningerne, er rimelige og ikke giver anledning til konkurrenceforvridning. I oevrigt har sagsoegeren kun paastaaet, ikke paavist, at en saadan forvridning har fundet sted. Desuden vil Irish Steel's produktion af blokstaal ved slutningen af det tidsrum, som den anfaegtede beslutning omfatter (90 000 tons), kun udgoere 0,2% af Faellesskabets nuvaerende produktion paa omkring 40 000 tons, hvilket i praksis helt udelukker en forvridning af konkurrencen.

138 Endvidere mener Kommissionen ikke, at en kapacitetsnedskaering, som i oevrigt ikke ville vaere mulig i Irish Steel's tilfaelde, er en noedvendig modydelse, og at den inden for rammerne af sin skoensfrihed kan fastsaette andre modydelser.

139 Kommissionen har tilfoejet, at de tal, som sagsoegeren har anvendt, er vildledende, idet en raekke omfattende strejker i perioden 1994/1995 foerte til et unormalt fald i den samlede produktion. Den har desuden anfoert, at det relevante marked rent faktisk er markedet for blokstaal, saaledes som den lagde til grund, og ikke markedet for legeret blokstaal, eftersom producenterne uden vanskelighed kan omlaegge produktionen fra én type blokstaal til en anden.

- Rettens bemaerkninger

140 Sagsoegeren har i sin argumentation i det vaesentlige paastaaet, at den anfaegtede beslutning ikke staar ikke i forhold til formaalet, baade fordi den ikke indeholder krav om kapacitetsnedskaeringer, og fordi de fastsatte modydelser ikke er tilstraekkelige til at begraense stoettens indvirkning paa konkurrencen mest muligt.

141 I henhold til traktatens artikel 95, stk. 1, skal de beslutninger, Kommissionen traeffer for at tage hoejde for tilfaelde, som ikke omhandles i traktaten, vaere i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 5, hvorefter Kommissionen skal varetage sine opgaver ved »begraensede indgreb«. Dette maa fortolkes som en knaesaetning af proportionalitetsprincippet (jf. i denne retning generaladvokat Roemer's forslag til afgoerelse vedroerende Domstolens dom af 4.4.1960, sag 31/59, Acciaieria e Tubificio di Brescia mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 171, org. ref.: Rec. s. 151, paa s. 178 og 189).

142 Hvad naermere angaar statsstoette har Domstolen i sagen Tyskland mod Kommissionen fastslaaet, at Kommissionen ikke kan godkende stoette, »som [er] egnet til at skabe konkurrencefordrejninger paa det faelles staalmarked« (praemis 30). I samme retning har Domstolen i dom af 13. juni 1958 (sag 15/57, Compagnie des hauts fourneaux de chasse mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 103, org. ref.: Rec. s. 155, paa s. 187) fastslaaet, at Kommissionen »er forpligtet til kun at gribe ind efter grundige overvejelser og efter noeje at have foretaget en afvejning mellem hensynene til de forskellige involverede interesser, saaledes at forudsigelige skader for tredjemand i stoerst muligt omfang begraenses«.

143 Det fremgaar endvidere af fast retspraksis, at Kommissionen paa dette omraade har et »vidt skoen, der modsvarer det politiske ansvar«, den er tillagt (jf. Domstolens dom af 26.6.1990, sag C-8/89, Zardi, Sml. I, s. 2515, praemis 11). Det er foelgelig kun, saafremt en beslutning fra Kommissionen er »aabenbart uhensigtsmaessig« eller uforholdsmaessig i forhold til den maalsaetning, Kommissionen forfoelger, at beslutningen kan vaere retsstridig (jf. Domstolens dom af 9.7.1985, sag 179/84, Bozzetti, Sml. s. 2301, og af 11.7.1989, sag 265/87, Schraeder, Sml. s. 2237, praemis 22).

144 I Faellesskabets retspraksis, bl.a. i dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen (praemis 30), er det ganske vist til stadighed blevet fremhaevet, hvor snaever en forbindelse der bestaar mellem tildelingen af stoette til jern- og staalindustrien og den strukturomlaegningsindsats, der paahviler denne industri. Faellesskabets retsinstanser har desuden ved flere lejligheder understreget, at denne indsats navnlig indebaerer, at de stoettemodtagende virksomheder nedskaerer deres kapacitet. De faktorer, som kan have indflydelse paa den naermere fastsaettelse af de beloeb, der gives bemyndigelse til at yde, bestaar imidlertid ikke blot i antallet af tons produktionsnedskaeringer, men kan ogsaa omfatte en raekke andre faktorer, som veksler fra den ene region af Faellesskabet til den anden, saasom den hidtidige strukturomlaegningsindsats, de regionale og sociale problemer, som er fremkaldt af krisen i jern- og staalindustrien, den tekniske udvikling samt virksomhedernes tilpasning til markedsvilkaarene (jf. dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, praemis 31 og 34, og British Steel-dommen, praemis 136).

145 Paa samme maade som proportionalitetsprincippet, anvendt paa dette omraade, ikke forudsaetter, at der er et bestemt kvantitativt forhold mellem stoettebeloebene og de kapacitetsnedskaeringer, der skal foretages, foelger det derfor heller ikke af det, at kapacitetsnedskaeringer er den eneste modydelse, der kan kraeves for godkendelse af stoette, og den eneste, som er fyldestgoerende. Naar Kommissionen finder, at en kapacitetsn