Jeg skal kort resumere sagens faktiske omstændigheder. Sagsøgeren har fra den 4. september 1979 til den 31. oktober 1980 været ansat ved Domstolen som hjælpeansat maskinskriver, først i kategori C, gruppe VII, 2. løntrin, og dernæst i kategori C, gruppe VI, 1. løntrin. Fra 1. til 31. juli 1981 var hun midlertidig ansat i lønklasse C 4, 3. løntrin, og den 1. august 1981 blev hun udnævnt som tjenestemand i samme lønklasse og på samme løntrin. I 1980 deltog hun i den generelle udvælgelsesprøve CJ 49/79, som blev afholdt med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af fransksprogede sekretærer med stenografi og maskinskrivning og fransksprogede maskinskrivere. Den 12. december 1980 afgav udvælgelseskomiteen for nævnte udvælgelsesprøve sin endelig rapport. Ved skrivelse af 27. januar 1981 meddelte direktøren for Domstolens administration sagsøgeren, at hun var optaget på reservelisten uden nærmere angivelse af, hvorvidt det var reservelisten over sekretærer med stenografi og maskinskrivning eller reservelisten over maskinskrivere. Ved et memorandum til Domstolens justitssekretær, som var dateret den 19. juli 1981, men sandsynligvis skrevet i løbet af august samme år, rejste Detti indsigelse mod de karakterer, udvælgelseskomiteen havde givet hende ved nævnte udvælgelsesprøve, og anmodede om en fornyet bedømmelse af opgaven ved stenografiprøven. Det havde nemlig vist sig — og dette er det centrale i sagen — at stenografiprøverne (der bestod i stenografering af 240 ord på tre minutter) som blev afholdt i Luxembourg og Bruxelles, ikke var helt ens de to steder. Det er således ubestridt, at de ansøgere, som deltog i prøven i Luxembourg, herunder Detti, ikke fik dikteret overskriften til prøven, som indeholdt elleve ord. For at sikre en lige behandling af alle ansøgerne, besluttede udvælgelseskomiteen derfor at udligne den fordel, som deltagerne i Luxembourg havde haft ved at have fået dikteret en kortere tekst inden for det samme tidsrum, og at korrigere bedømmelsen af opgaverne fra de ansøgere, som havde deltaget i prøven i Luxembourg. Til brug herfor anmodede direktøren for administrationen udvælgelseskomiteen om en supplerende rapport. I denne rapport, som blev udarbejdet i september 1981, og af Domstolens justitssekretær tilsendt Detti den 14. oktober samme år, fremhævede udvælgelseskomiteen, at det var vanskeligt for udvælgelseskomiteen atter at udtale sig om ansøgerne mere end ni måneder efter afgivelsen af den endelige rapport, hvorfor den konkluderede, at den ikke kunne tage den tidligere trufne beslutning op til fornyet overvejelse. Den erkendte dog, at den ved bedømmelsen af opgaverne havde taget hensyn til, at diktatet ved stenografiprøven i Luxembourg »var foregået langsommere«.

I mellemtiden, den 13. oktober 1981, forelagde sagsøgeren ansættelsesmyndigheden en ansøgning i medfør af tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 1, hvori hun anmodede om omgørelse af den beslutning af 11. august 1981, hvorved hun blev udnævnt til tjenestemand på prøve i en stilling som maskinskriver i lønklasse C 4, og at hun fra samme tidspunkt blev udnævnt i en anden stilling som sekretær med stenografi og maskinskrivning i lønklasse C 3. Til støtte herfor gjorde hun gældende, at udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve CJ 49/79 ikke havde optaget hende på reservelisten over sekretærer med stenografi og maskinskrivning, fordi den havde betragtet udeladelsen af de elleve ord i overskriften som en fejl. Ved memorandum af 5. november 1981 til ansættelsesmyndigheden anmodede sagsøgeren om, at hendes ansøgning af 13. oktober 1981 blev betragtet som en administrativ klage i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2.

I tilknytning til denne klage og som kommentar til de betænkeligheder, personaleudvalget havde givet udtryk for i et memorandum af 23. oktober 1981 vedrørende lovligheden af udvælgelseskomiteens arbejde, rettede direktøren for administrationen en fornyet henvendelse til udvælgelseskomiteen. Ved memorandum af 24. november 1981 gav udvælgelseskomiteen en lidt mere udførlig forklaring på den anvendte metode. Under hensyn til, at »de ansøgere, som havde deltaget i udvælgelsesprøven i Luxembourg, ikke behøvede at medtage overskriften (på elleve ord) i stenografiprøven« og »for at sikre en lige behandling af alle ansøgere« havde udvælgelseskomiteen — anføres det — »bedømt prøven i Luxembourg noget strengere« og havde med henblik herpå i første omgang »tillagt de forskellige mulige typer af fejl forskellig vægt ... uden hensyn til de af ansøgerne afleverede opgaver«. Herefter havde udvælgelseskomiteen »på grundlag af disse kriterier gennemgået opgaverne fra de ansøgere, som havde deltaget i prøven i Luxembourg«.

Ved beslutning af 11. februar 1982 afviste Domstolens præsident i sin egenskab af ansættelsesmyndighed frk. Detti's klage. Det erkendtes i beslutningen, at det var en fejl, at overskriften ved stenografiprøven ikke var blevet dikteret, men man anså de af udvælgelseskomiteen foretagne korrektioner i forbindelse med gennemgangen af prøven for rimelige. Efter ansættelsesmyndighedens opfattelse havde fejlen ikke »... haft så skadelige virkninger, at det kunne berøve proceduren dens lovlighed«. Den anvendte korrektionsmetode (»en noget strengere bedømmelse«) havde ifølge ansættelsesmyndigheden ej heller urimelige konsekvenser i øvrigt, fordi flere af de ansøgere, som havde deltaget i prøven i Luxembourg, var blevet optaget på reservelisten.