ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 10. maj 2022 — FL mod Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-312/22)

(2022/C 294/22)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Appellant: FL

Indstævnt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Præjudicielt spørgsmål

Er det foreneligt med EU-retten, at indtægter i form af renter på obligationer og værdipapirer, der blev betalt af en ikke-hjemmehørende schweizisk bank til sagsøgeren i den foreliggende sag i 2005, skal være genstand for akkumulering af indkomst og derfor beskattes med samme sats for indkomstskat for fysiske personer som de øvrige indtægter, hvilket indebærer, at disse indtægter beskattes med en langt højere sats end den, der ville finde anvendelse (frigørende sats), såfremt disse indtægter blev betalt af en bank, der var hjemmehørende på det nationale område?
Appel iværksat den 3. maj 2022 af United Parcel Service, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Udvidede Afdeling) den 23. februar 2022 i sag T-834/17, United Parcel Service mod Kommissionen

(Sag C-297/22 P)

(2022/C 284/21)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: United Parcel Service, Inc. (ved solicitor A. Ryan, advocaten W. Knibbeler, F. Roscam Abbing, A. Pliego Selie og T.C. van Helfteren og advokat F. Hoseinian)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Retten ophæves, således som der er nedlagt påstand om i nærværende appel.

— Der træffes endelig afgørelse, og appellanten tilkendes erstatning for det ifaldne tab med gældende renter, således som der er nedlagt påstand om i første instans som en del af nærværende appel i henhold til artikel 340 TEUF, eller subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse i overensstemmelse med Domstolens dom.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i nærværende sag og i sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Med det første appelanbringende har appellanten anført, at Retten begik retlige fejl, da den konkluderede, at den alvorlige proceduremæssige fejl, som Kommissionen havde begået med hensyn til den økonometriske model (og de materielle uregelmæssigheder, som den godtager), var utilstrækkelig med henblik på at godtgøre en årsagssammenhæng, og da den undlod at kvalificere de materielle uregelmæssigheder i forhold til den økonometriske model som tilstrækkeligt alvorlige til at fastslå et ansvar.

Med det andet appelanbringende har appellanten anført, at Retten begik en retlig fejl, da den konkluderede, at opsigelsesgodtgørelsen er en uerholdelig fordring, fordi den er pådraget »frit«.

Med det tredje anbringende har appellanten anført, at Retten begik en retlig fejl, da den konkluderede, at de mistede synergier udgør uerholdelige fordringer.

Med det fjerde anbringende har appellanten anført, at Retten begik en retlig fejl, da den konkluderede, at Kommissionen råder over et skøn med hensyn til at acceptere effektivitetsgevinster, og at Kommissionen derfor ikke begik en tilstrækkeligt alvorlig fejl hvad angår vurderingen af effektivitetsgevinster.

Med det femte anbringende har appellanten nedlagt påstand om, at Retten begik en retlig fejl, da den konkluderede, at UPS ikke havde indgivet de nødvendige anmodninger til høringskonsulenten angående Fedex-dokumenter.

Med det sjette anbringende har appellanten anført, at Retten begik en retlig fejl, da den konkluderede, at det tab, som var lidt som følge af tab af muligheder, udgør en ny skade, som skal afvises.
2.

at forældelsesfristen for den erhvervsdrivendes krav om tilbagebetaling af uberettigede ydelser, som er blevet opfyldt i henhold til aftalen, først begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor forbrugeren har afgivet erklæringen, som omhandlet i punkt 1, selv om forbrugeren tidligere har anmodet den erhvervsdrivende om betaling, og at den erhvervsdrivende på forhånd kunne have forventet, at aftalen, som den er udformet af den erhvervsdrivende, indeholdt urimelige vilkår,
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 18. februar 2022 — Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Warszawie mod W. Sp. z o.o.

(Sag C-114/22)

(2022/C 284/14)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Appellant: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Warszawie

Indstævnt: W. Sp. z o.o.

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelser i artikel 167, artikel 168, litra a), artikel 178, litra a), og artikel 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) samt neutralitetsprincippet og proportionalitetsprincippet fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som artikel 88, stk. 3a, nr. 4, litra c, i Ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (lov af 11.3.2004 om afgift på varer og tjenesteydelser) (Dz.U. af 2011, nr. 177, position 1154 med senere ændringer), hvorefter den afgiftspligtige person fratages retten til at fratrække den indgående moms på grundlag af en erhvervelse (af varer), som anses for at være en proformatransaktion i de nationale civilretlige reglers forstand, uanset om det er konstateret, om transaktionens tilsigtede retsvirkning var at opnå en afgiftsfordel, hvis tilkendelse ville være i strid med et eller flere formål med direktivet, og hvorvidt denne afgiftsfordel var hovedformålet med den gennemførte aftalemæssige løsning?

(1) EUT 2006, L 347, s. 1.
1)

Skal artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13/EØF (1) af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, fortolkes således, at de er til hinder for en fortolkning af national ret, hvorefter påbegyndelsen af forældelsesfristen for den erhvervsdrivendes modkrav, i det tilfælde, hvor det ikke er muligt at opretholde aftalen efter at urimelige kontraktvilkår er blevet fjernet, er afhængig af, at en af følgende begivenheder er indtrådt: a) forbrugeren har fremsat krav eller påstand mod en erhvervsdrivende vedrørende urimelige kontraktvilkår eller retten har ex officio fastslået, at visse vilkår i kontrakten er urimelige kontraktvilkår, eller b) forbrugeren har afgivet en erklæring om, at den pågældende har modtaget al information om virkningerne (retsvirkningerne) af, at det ikke er muligt at opretholde aftalen, herunder oplysninger om den erhvervsdrivendes mulighed for at fremsætte modkrav om tilbagebetaling og størrelsen af dette modkrav, eller c) forbrugeren har viden om (er bevidst) om virkningerne (retsvirkningerne) af, at det ikke er muligt at opretholde aftalen, hvilket er godtgjort inden for rammerne af retssagen eller som følge af rettens belæring af forbrugeren herom, eller d) der er afsagt en endelig dom, der afgør tvisten mellem den erhvervsdrivende og forbrugeren?
Appel iværksat den 9. juni 2022 af Japan Airlines Co. Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 30. marts 2022 i sag T-340/17, Japan Airlines mod Kommissionen

(Sag C-381/22 P)

(2022/C 303/33)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Japan Airlines Co. Ltd (ved avocat J.-F. Bellis, advocaat K. Van Hove og solicitor R Burton)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves, for så vidt som det heri fastslås, at artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 finder anvendelse på indgående fragtydelser på ruterne mellem EØS og tredjelande.

— Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen og artikel 8 i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (sag AT.39258 — Luftfragt) (herefter »afgørelsen«) annulleres som helhed, eller subsidiært annulleres afgørelsen, for så vidt som det heri blev konstateret, at artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 finder anvendelse på indgående luftfragttjenester på ruterne mellem EØS og tredjelande, og den bøde, som appellanten blev pålagt, nedsættes til 26 775 000 EUR eller til et andet beløb, som Domstolens måtte finde passende.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat følgende anbringender.

Retten begik en retlig fejl ved at afslå at behandle appellantens anbringende om, at afgørelsen var i strid med artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53, for så vidt som den forbød adfærd med hensyn til de indgående luftfragttjenester, som ikke begrænser konkurrencen i EØS, og i stedet med urette støttede sig på det folkeretlige begreb om kvalificerede virkninger for at fastslå, at Kommissionen havde kompetence i henhold til EU-retten.

Subsidiært begik Retten en retlig fejl ved anvendelsen af kriteriet om de kvalificerede virkninger, idet den fastslog, at Kommissionen havde kompetence til at anvende artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 på de indgående luftfragttjenester på ruterne mellem EØS og tredjelande.
Appel iværksat den 8. juni 2022 af Air France-KLM til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 30. marts 2022 i sag T-337/17, Air France-KLM mod Europa-Kommissionen

(Sag C-370/22 P)

(2022/C 303/28)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Air France-KLM (ved avocats A. Wachsmann og M. Blayney)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Principalt, — Den appellerede dom ophæves i sin helhed. — Følgelig annulleres Europa-Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen (sag AT.39258 — Luftfragt), for så vidt som den vedrører Air France-KLM SA, og de grunde, der underbygger dens dispositive del, annulleres, for så vidt som Air France-KLM SA ved denne afgørelse blev pålagt en bøde.

— Subsidiært nedsættes den bøde på 307 360 000 EUR, som på den ene side Air France-KLM og Air France SA og på den anden side KLM blev pålagt til solidarisk hæftelse ved artikel 3, litra b), i Europa-Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen (sag AT.39258 — Luftfragt), til et passende beløb i henhold til artikel 261 TEUF.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale samtlige sagsomkostninger, herunder de omkostninger, som Air France-KLM SA har afholdt for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen er støttet på et principalt anbringende om ophævelse, på et subsidiært anbringende om annullation og på to mere subsidiære anbringender om ændring.

Principalt har France-KLM med det første anbringende gjort gældende, at den appellerede dom med urette tiltrådte, at appellanten blev tilregnet Air Frances praksis og en del af den praksis, som selskabet Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (herefter »KLM«) udviste. Air France-KLM har i medfør heraf nedlagt påstand om annullation af afgørelsen.

Subsidiært har France-KLM med det andet anbringende gjort gældende, at Retten ikke foretog en korrekt bedømmelse af Kommissionens kompetence til at anvende artikel 101 TEUF på de indgående (inbound) tjenester, dvs. fra et tredjeland til EØS. Air France-KLM har gjort gældende, at analysen af de kvalificerede virkninger er behæftet med retlige fejl, og at Retten tilsidesatte begrundelsespligten. Air France-KLM har i medfør heraf nedlagt påstand om annullation af afgørelsen.

Mere subsidiært har Air France-KLM med det tredje anbringende gjort gældende, at Retten tilsidesatte begrundelsespligten og ligebehandlingsprincippet hvad angår hensyntagen til lovgivningsordninger.

Med det fjerde og sidste anbringende har Air France-KLM gjort gældende, at Retten begik retlige fejl ved at vende bevisbyrden, idet den fastslog, at Air France deltog uafbrudt i overtrædelsen fra den 7. december 1999 til den 14. februar 2006.
Appel iværksat den 8. juni 2022 af Air France SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 30. marts 2022 i sag T-338/17, Air France mod Europa-Kommissionen

(Sag C-369/22 P)

(2022/C 303/27)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Air France SA (ved avocats A. Wachsmann og M. Blayney)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Principalt, — Den appellerede dom ophæves i sin helhed. — Følgelig annulleres Europa-Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen (sag AT.39258 — Luftfragt), for så vidt som den vedrører Air France SA, og de grunde, der underbygger dens dispositive del, annulleres, for så vidt som Air France SA ved denne afgørelse blev pålagt en bøde.

— Subsidiært nedsættes den bøde på 182 920 000 EUR, som Air France-KLM og Air France SA blev pålagt til solidarisk hæftelse ved artikel 3, litra b), i Europa-Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen (sag AT.39258 — Luftfragt), til et passende beløb i henhold til artikel 261 TEUF.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale samtlige sagsomkostninger, herunder de omkostninger, som Air France SA har afholdt for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen er støttet på et principalt anbringende om ophævelse og på to subsidiære anbringender om ændring.

Principalt har Air France SA med det første anbringende gjort gældende, at Retten ikke foretog en korrekt bedømmelse af Kommissionens kompetence til at anvende artikel 101 TEUF på de indgående (inbound) tjenester, dvs. fra et tredjeland til EØS. Air France SA har gjort gældende, at analysen af de kvalificerede virkninger er behæftet med retlige fejl, og at Retten tilsidesatte begrundelsespligten.

Subsidiært har Air France SA med det andet anbringende gjort gældende, at Retten tilsidesatte begrundelsespligten og ligebehandlingsprincippet hvad angår hensyntagen til lovgivningsordninger.

Med det tredje og sidste anbringende har Air France SA gjort gældende, at Retten begik retlige fejl ved at vende bevisbyrden, idet den fastslog, at Air France SA deltog uafbrudt i overtrædelsen fra den 7. december 1999 til den 14. februar 2006.
2.

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: (a) Følger det heraf, at en anmodende medlemsstat er afskåret fra at gennemføre en afgørelse om overførsel, indtil der er truffet afgørelse om en anmodning fra en ansøger om udøvelse af skønsbeføjelser i henhold til Dublin III-forordningens artikel 17, stk. 1? (b) Omfatter bestemmelserne i artikel 27, stk. 3, hvorefter medlemsstaterne i deres nationale lovgivning med henblik på tilfælde, hvor afgørelser om overførsel påklages eller indbringes, skal fastsætte en af tre former for opsættende virkning, også en anfægtelse af en afgørelse i henhold til artikel 17, stk. 1, om afslag på at gøre brug af muligheden for at påtage sig ansvaret for en ansøgning om international beskyttelse (»et artikel 17-afslag«)? (c) Såfremt der ikke i nogen specifik national lovgivning er fastsat en af de tre former for opsættende virkning i artikel 27, stk. 3, for det tilfælde, at et artikel 17-afslag anfægtes, er retten da i tilfælde af en sådan anfægtelse forpligtet til at indrømme opsættende virkning i en af disse tre former i national ret, og i bekræftende fald hvilken? (d) Skal alle de opsættende retsmidler i henhold til artikel 27, stk. 3, fortolkes således, at de virker som en udsættelse af fristen for gennemførelse af en afgørelse om overførsel i henhold til Dublin III-forordningens artikel 29, stk. 1?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, er artikel 167 i direktiv 2006/112 og de grundlæggende principper såsom princippet om momsens neutralitet og proportionalitetsprincippet med hensyn til begrænsning af retten til momsfradrag da til hinder for en national ordning, der i artikel 30, stk. 4, i lov nr. 724/1994 nægter en afgiftspligtig person, som i tre på hinanden følgende afgiftsperioder foretager udgående momspligtige transaktioner i et begrænset omfang, som ikke anses for at stå i forhold til det, der i overensstemmelse med lovbestemte kriterier rimeligt kan forventes på grundlag af de aktiver, som personen råder over i tre på hinanden følgende år, retten til fradrag af den betalte overvæltede moms på erhvervelser, retten til tilbagebetaling af denne moms eller retten til at overføre det respektive tilgodehavende til en senere afgiftsperiode, når den pågældende ikke kan bevise, at der foreligger objektive forhindringer for denne omstændighed?
—

Rettens dom ophæves, for så vidt som det deri fastslås, at en del af appellanternes søgsmål er forældet, og for så vidt som appellanternes påstand om ansvar uden for kontraktforhold derved blev forkastet. Følgelig:
2)

Skal bestemmelsen i artikel 107 TEUF fortolkes og anvendes således, at det investeringsprojekt, som en modtager af ulovlig statsstøtte har ansøgt om og faktisk beskrevet, og som skal realiseres på en statslig grund på et skovareal, som er blevet erhvervet ved ombytning og udgør en betingelse for indledningen af en efterfølgende procedure for udskilning af de grunde, der er blevet erhvervet ved bebyggelse, skal tages i betragtning som en retligt relevant omstændighed henset til egenskaben som »virksomhed« og ved anvendelsen af kriterierne for »virksomheder« og henset til de indhentede oplysninger om den afsluttede første fase af den administrative procedure for forudgående afstemning, uanset at det som følge af det af parlamentet indførte moratorium og den efterfølgende indførte lovbestemmelse, som indeholder et udtrykkeligt forbud mod at ændre den fastlagte anvendelse af de grunde, der er blevet erhvervet fra staten, og mod at bebygge disse grunde, er blevet objektivt umuligt at realisere investeringsprojektet?
1.

Er neutralitetsprincippet og momsdirektivets (1) artikel 90, såfremt der foreligger en fravigelse som omhandlet i dette direktivs artikel 90, stk. 2, til hinder for en national retsforskrift såsom artikel 129, stk. 1, andet punktum i Danatjno-osiguritelen protsesualen kodeks (lov om skatteproces og socialforsikringsproceduren), som fastsætter en præklusionsfrist for at indgive en anmodning om modregning eller tilbagebetaling af den afgift, som den skatte- og afgiftspligtige person har faktureret for leveringen af varer eller tjenesteydelser, i tilfælde af ikke-betaling eller kun delvis betaling fra modtageren af leveringen eller ydelsen?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Cassatie (Belgien) den 28. april 2022 — KBC Verzekeringen NV mod P&V Verzekeringen CVBA

(Sag C-286/22)

(2022/C 303/19)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: KBC Verzekeringen NV

Sagsøgt: P&V Verzekeringen CVBA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF (1) af 16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, således som bestemmelsen fandt anvendelse før ændringen ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2021/2118 (2) af 24. november 2021, hvori »køretøj« blev defineret som »ethvert motordrevet køretøj, der er bestemt til trafik til lands, og som ikke kører på skinner, såvel som påhængskøretøjer, selv om de ikke er tilkoblede«, fortolkes således, at en elektrisk cykel (»speed pedelec«), hvis motor kun yder pedalhjælp, således at cyklen ikke selvstændigt og uden brug af muskelkraft kan bevæge sig fremad, idet dette kræver brug af motor- og muskelkraft, og en elektriske cykel, der har en boosterfunktion, hvorved cyklen — ved et tryk på boost-knappen og uden at der trædes i pedalerne — kan accelerere til 20 km/t, men hvor muskelkraft dog er nødvendig for at kunne anvende boosterfunktionen, ikke er køretøjer i dette direktivs forstand?

(1) EUT 2009, L 263, s. 11.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2021/2118 af 24.11.2021 om ændring af direktiv 2009/103/EF om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EUT 2021, L 430, s. 1).
1.

Skal artikel 3, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 785/2004 (1) af 21. april 2004 om forsikringskrav til luftfartsselskaber og luftfartøjsoperatører fortolkes på en sådan måde, at en person, — som befinder sig uden for en helikopter, som tilhører en af fællesskabets lufttransportører, men som under helikopterflyvningen er ophængt i et løftetov, som er et integreret udstyr (eller som er en del) af helikopteren, og som lettede sammen med helikopteren (på grund af ophængningen i et løftetov); — som gratis blev transporteret af staten (en statshelikopter, der blev brugt i polititjenester) som er et luftfartsselskab inden for rammerne af en »aftale om transport« mellem luftfartsselskabet (staten) og arbejdsgiveren for den person, der udfører en speciel opgave (i henhold til uznesenie vlády Slovenskej republiky č. 411/2006 Z.z., z 10. mája 2006 k návrhu zásad vykonávania letov lietadiel v policajných službách (Den Slovakiske Republiks regerings resolution nr. 411/2006 af 10. maj 2006 om udkast til regler for driften af flyvninger i politiet) og nariadenie Ministerstva vnútra Slovenskej republiky č. 50/2012 zo dňa 14. marca 2012 o vyžadovaní a schvaľovaní letov (bekendtgørelse fra Indenrigsministeriet i Den Slovakiske Republik nr. 50/2012 af 14. marts 2012 om behovet for og godkendelse af flyvninger), der bestemmer, at luftfartsselskabets luftfartøj udfører flyvninger for at sikre udførelsen af den pågældende persons arbejdsgivers opgaver); — hvor formålet med transporten var at udføre en særlig opgave, ligesom den opgave, der er genstand for hovedsagen (implementering af den officielle opgave bestående af specialuddannelsen af betjentene ved Hasičský og Záchranný Zbor (brandsluknings- og redningsenheden) ved hjælp af luftfartsudstyr (helikopter) i form af en øvelse med en redningsmand og [en reddet person]), og — som deltog i udførelsen af træningsopgaven som et medlem af brandslukningsenheden, der efter pilotens og helikopteroperatørens befaling blev fastgjort med et løftetov til helikopteren som et integreret udstyr (eller en del af det) på helikopteren og under flyvningen skulle hejses om bord på helikopteren, a) er en passager eller b) er medlem af luftfartøjets besætning eller kabinepersonale?
C 303/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien) den 21. april 2022 — straffesag mod IP, DD, ZI, SS og HYa

(Sag C-269/22)

(2022/C 303/17)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien)

Tiltalte i straffesagen

IP, DD, ZI, SS og HYa

Præjudicielt spørgsmål

Er chartrets artikel 47, stk. 2. som opstiller kravet om en upartisk domstol, og chartrets artikel 48, stk. 1, hvori uskyldsformodningen er forankret, til hinder for forelæggelse af en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, hvori det lægges til grund, at bestemte handlinger fra de tiltaltes side er konstateret, hvis retten forud for forelæggelsen af anmodningen overholdt alle påkrævede proceduremæssige garantier, som skal overholdes i forbindelse med en realitetsafgørelse?
3)

Såfremt det første og det andet spørgsmål besvares bekræftende, eller uafhængigt af svarene på disse to spørgsmål, skal konventionens artikel 9, stk. 3, 4 [og] 5, og [chartrets] artikel 47 [første og andet afsnit] sammenholdt med artikel 19 [stk. 1, andet afsnit, TEU] fortolkes således, at udtrykket, at de passende og effektive retsmidler, herunder vedtagelsen af en retsafgørelse, ikke må være »uoverkommeligt dyre« forudsætter, at der er fastsat regler og/eller kriterier til begrænsning af de omkostninger, der kan pålægges den tabende part i sagen, i den forstand, at den nationale ret skal sikre, at kravet om, at omkostningerne ikke må være uoverkommeligt dyre, overholdes, idet der tages hensyn til [både] den interesse, som den person, der søger at forsvare sine rettigheder, har, og til den almene interesse i at beskytte miljøet?