Sag C-89/16

Radosław Szoja

mod

Sociálna poisťovňa

og

WEBUNG, s.r.o.

(anmodning om præjudiciel afgørelse

indgivet af Najvyšší súd Slovenskej republiky)

»Præjudiciel forelæggelse – anvendelse af sociale sikringsordninger – vandrende arbejdstagere – person, der udøver lønnet beskæftigelse og selvstændig beskæftigelse i to forskellige medlemsstater – fastsættelse af den lovgivning, der finder anvendelse – forordning (EF) nr. 883/2004 – artikel 13, stk. 3 – forordning (EF) nr. 987/2009 – artikel 14, stk. 5b – artikel 16 – virkninger af afgørelser fra Den Administrative Kommission for Koordinering af Sociale Sikringsordninger – afvisning«

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. juli 2017

Social sikring – vandrende arbejdstagere – lovgivning, der finder anvendelse – person, der samtidig udøver lønnet beskæftigelse og selvstændig beskæftigelse i to forskellige medlemsstater – forpligtelse til at tage hensyn til kravene i artikel 14, stk. 5b, og artikel 16 i forordning nr. 987/2009

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 883/2004, art. 13, stk. 3, og forordning nr. 987/2009, art. 14, stk. 5b, og art. 16)

Artikel 13, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 465/2012 af 22. maj 2012, skal fortolkes således, at der – med henblik på fastlæggelsen af, hvilken national lovgivning der finder anvendelse i henhold til denne bestemmelse på en person såsom sagsøgeren i hovedsagen, som normalt udøver lønnet beskæftigelse og selvstændig virksomhed i forskellige medlemsstater – skal tages hensyn til de krav, der er fastsat i artikel 14, stk. 5b, og artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004, som ændret ved forordning nr. 465/2012.

Ifølge det første tilfælde nævnt i grundforordningens artikel 13, stk. 3, som skal fastlægge, hvilken national lovgivning der finder anvendelse på en person, som normalt udøver lønnet beskæftigelse i en medlemsstat og selvstændig virksomhed i en anden medlemsstat, er denne person undergivet lovgivningen i den medlemsstat, hvori han udøver lønnet beskæftigelse.

Det bestemmes dog i artikel 14, stk. 5b, i gennemførelsesforordningen, som har til formål at fastlægge de nærmere regler til gennemførelse af grundforordningen, at der ses bort fra virksomhed af marginalt omfang ved fastlæggelse af, hvilken lovgivning der finder anvendelse i henhold til artikel 13 i grundforordningen.

Det bemærkes i øvrigt, at det fremgår af gennemførelsesforordningens artikel 14, stk. 5b, at forordningens artikel 16 finder anvendelse i alle tilfælde, som er omfattet af artikel 14. I en sag som den i hovedsagen foreliggende skal der derfor ligeledes tages hensyn til denne forordnings artikel 16, som angiver den procedure, der skal følges for at fastlægge, hvilken lovgivning der finder anvendelse i henhold til grundforordningens artikel 13.

I denne henseende bemærkes, at de ved grundforordningen fastsatte kollisionsnormer pålægges medlemsstaterne på bindende vis, og det kan derfor ikke tillades, at de socialt forsikrede, der henhører under disse bestemmelsers anvendelsesområde, kan modarbejde virkningen ved at have en valgfrihed til at unddrage sig denne (jf. i denne retning dom af 14.10.2010, van Delft m.fl., C-345/09, EU:C:2010:610, præmis 52).

(jf. præmis 36, 38, 41, 42 og 44 samt domskonkl.)