Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte – Kommissionens beslutning, som fastslår, at en statsstøtte er uforenelig med fællesmarkedet og skal tilbagebetales

(EF-traktaten, art. 93 (nu art. 88 EF) og art. 173, stk. 5 (efter ændring nu art. 230, stk. 5, EF))

2. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse

(EF-traktaten, art. 38 og 92 (efter ændring nu art. 32 EF og 87 EF) samt art. 42 og 93 (nu art. 36 EF og 88 EF); Rådets forordning nr. 26 og nr. 797/85)

3. Statsstøtte – eksisterende støtte og ny støtte

4. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse

(Rådets forordning nr. 659/1999)

5. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte

(EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (nu art. 88, stk. 3, EF))

6. Statsstøtte – Kommissionens beslutning, der fastslår, at en støtte, der ikke er anmeldt, er uforenelig med fællesmarkedet

(EF-traktaten, art. 93, stk. 3, og art. 190 (nu art. 88, stk. 3, EF og art. 253 EF))

7. Statsstøtte – forbud – undtagelser – rækkevidde – streng fortolkning

[EF-traktaten, art. 92, stk. 2, litra b) (efter ændring nu art. 87, stk. 2, litra b), EF)]

8. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte til fremme af den økonomiske udvikling i visse regioner eller erhvervsgrene

[EF-traktaten, art. 92, stk. 3, litra a) og c) (efter ændring nu art. 87, stk. 3, litra a) og c), EF)]

Sammendrag

1. Kravene om retssikkerhed, og særligt om afgørelsers retskraft, fører til at afskære en modtager af støtte, der er genstand for en beslutning vedtaget af Kommissionen i henhold til traktatens artikel 93 (nu artikel 88 EF), fra at anfægte beslutningens lovlighed ved de nationale domstole i forbindelse med et søgsmål til prøvelse af de nationale myndigheders foranstaltninger til gennemførelse af denne beslutning, når støttemodtageren kunne have anfægtet beslutningen, men har ladet den bindende frist i traktatens artikel 173, stk. 5 (efter ændring nu artikel 230, stk. 5, EF), udløbe. Hvis man anerkendte, at vedkommende under sådanne omstændigheder ved den nationale ret kunne modsætte sig gennemførelsen af beslutningen under påberåbelse af, at den var ulovlig, ville det svare til at give den pågældende adgang til at omgå beslutningens endelighed i forhold til ham efter søgsmålsfristernes udløb.

Dette er særligt tilfældet, når Kommissionens beslutning, som er rettet til den pågældende medlemsstat, udtrykkeligt nævner den omhandlede individuelle støttemodtager, og medlemsstaten har underrettet sidstnævnte om beslutningen og oplyst, at støttemodtageren kunne rejse et annullationssøgsmål til prøvelse heraf.

Det forholder sig derimod anderledes, når den anfægtede beslutning, som er rettet til medlemsstaten, vedrører støtteordninger bestemt for generelt definerede persongrupper og ikke udtrykkeligt identificerede støttemodtagere, og den pågældende beslutning ikke er blevet meddelt af medlemsstaten til nogen af de omhandlede støttemodtagere. I sidstnævnte tilfælde er det således ikke åbenbart, at et annullationssøgsmål til prøvelse af den anfægtede beslutning rejst af støttemodtagere ville være blevet antaget til realitetsbehandling, og anmodningerne om præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden af beslutningen fra en national ret, ved hvilken støttemodtagerne har anfægtet denne gyldighed, skal derfor antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 31-34)

2. Det fremgår af traktatens artikel 42 (nu artikel 36 EF), at de konkurrenceretlige bestemmelser alene finder anvendelse på produktionen af og handelen med landbrugsvarer, som defineret i traktatens artikel 38 (efter ændring nu artikel 32 EF), i det omfang, Rådet beslutter dette. Rådet har vedtaget forskellige forordninger, navnlig forordning nr. 26 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer, forordninger vedrørende de fælles markedsordninger, som vedrører støtteordninger, og en række andre forordninger, særligt forordning nr. 797/85 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet, som også vedrører disse. Ved vurderingen af, hvorvidt Kommissionen ved at gennemgå støtteforanstaltninger, henset til traktatens artikel 92 (efter ændring nu artikel 87 EF) og artikel 93 (nu artikel 88 EF), har vedtaget beslutningen med en korrekt hjemmel og havde beføjelse til at vedtage den, skal det afgøres, om de varer, der var omfattet af støtteforanstaltningerne, er landbrugsvarer i traktatens artikel 38’s forstand, og i givet fald, om de er omfattet af traktatens statsstøttebestemmelser i lyset af eventuelle forordninger, der skal finde anvendelse. Alene landbrugsvarer, som ikke hører under en fælles markedsordning, falder således ind under de traktatbestemmelser om statsstøtte, hvis anvendelse er begrænset ved forordning nr. 26.

(jf. præmis 37-42 og 48)

3. Støtteordninger, som er indført efter traktatens ikrafttrædelse, skal anses for nye støtteordninger, såfremt der er tale om en påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger, hvorved bemærkes, at ændringer i denne forstand kan vedrøre såvel eksisterende støtteordninger som oprindelige planer om påtænkt støtte, som Kommissionen er blevet underrettet om. Det forhold, at en lov, som er vedtaget før traktatens ikrafttrædelse, er nævnt i en lov, der er vedtaget efter dette tidspunkt, er følgelig ikke i sig selv tilstrækkeligt til at fastslå, at de støtteforanstaltninger, der er indført ved sidstnævnte lov, har hjemmel i den første lov og skal betragtes som eksisterende støtte, når den lov, der således henvises til, efterfølgende er blevet ændret og suppleret.

(jf. præmis 51 og 52)

4. Selv om Kommissionen indtil vedtagelsen af forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 88 EF) ikke var underlagt bestemte tidsfrister for undersøgelse af støtteforanstaltninger, skulle den, når der ikke forelå bestemmelser om forældelsesfrister, ikke desto mindre bestræbe sig på ikke i det uendelige at udsætte udøvelsen af sine beføjelser for at undgå, at det grundlæggende krav om retssikkerhed blev tilsidesat.

(jf. præmis 61)

5. Henset til, at den kontrol, som Kommissionen i medfør af traktatens artikel 93 (nu artikel 88 EF) fører med statsstøtte, har sit grundlag i ufravigelige principper, kan der hos støttemodtagerne principielt ikke bestå en berettiget forventning om, at den støtte, de har modtaget, er lovlig, medmindre den er blevet ydet under iagttagelse af den i nævnte artikel fastlagte procedure. En påpasselig erhvervsdrivende må normalt være i stand til at forvisse sig om, at denne procedure er blevet fulgt. Når en støtte gennemføres, uden at Kommissionen på forhånd får underretning herom, således at den er ulovlig i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, kan støttemodtageren navnlig ikke på dette tidspunkt have en berettiget forventning om, at støtten er lovligt ydet.

(jf. præmis 64 og 65)

6. Hvad angår støtte, som ikke er anmeldt til Kommissionen i projektfasen, er Kommissionen forpligtet til i begrundelsen for sin beslutning i det mindste at anføre de omstændigheder, hvorunder en støtte er blevet ydet, når omstændighederne godtgør, at støtten kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, men Kommissionen er ikke forpligtet til at føre bevis for, at en allerede ydet støtte faktisk har haft en sådan virkning. Et sådant krav ville nemlig føre til en begunstigelse af de medlemsstater, der yder støtte i strid med anmeldelsesforpligtelsen i traktatens artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF), på bekostning af dem, der anmelder en påtænkt støtte.

(jf. præmis 74)

7. Traktatens artikel 92, stk. 2, litra b) [efter ændring nu artikel 87, stk. 2, litra b), EF], bestemmer, at støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, er forenelige med fællesmarkedet. Da bestemmelsen er en undtagelse til det generelle princip om statsstøttes uforenelighed med fællesmarkedet, skal den fortolkes strengt. Kun de skader, der direkte er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, gør denne bestemmelse anvendelig. Følgelig skal der være en direkte sammenhæng mellem de skader, der er forårsaget af den usædvanlige begivenhed, og statsstøtten, og det er nødvendigt med så præcis en vurdering af de skader, producenterne har lidt, som muligt.

(jf. præmis 79)

8. Kommissionen har ved vurderingen af støttens gyldighed, henset til bestemmelserne i traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c) [efter ændring nu artikel 87, stk. 3, litra a) og c), EF], angående støtte til fremme af den økonomiske udvikling i visse regioner eller erhvervsgrene, et vidt skøn ved vurderingen af de økonomiske og sociale faktorer, der kommer i betragtning på fællesskabsplan. Fællesskabets retsinstanser kan ikke ved kontrollen med, hvorvidt denne beføjelse udøves retmæssigt, erstatte de kompetente myndigheders skøn med sit eget, men skal begrænse sig til at vurdere, om skønnet er åbenbart urigtigt, eller om det er behæftet med magtfordrejning.

(jf. præmis 84)