ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Efter reglen om overensstemmelse mellem en administrativ klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, og det efterfølgende søgsmål er det en betingelse for, at sagen kan realitetsbehandles, at et klagepunkt, der rejses for Fællesskabets retsinstanser, forinden er blevet påberåbt under den administrative procedure, således at ansættelsesmyndigheden har været i stand til at tage stilling til de kritikpunkter, som den berørte part retter mod den anfægtede afgørelse. Denne regel er begrundet i formålet med den administrative klageprocedure, der har til formål at løse konflikter mellem tjenestemænd og administrationen i mindelighed.

Opførelse af en tjenestemand på listen over de tjenestemænd, der findes at have gjort sig mest fortjent til en forfremmelse inden for en stillingsgruppe, er blot en forberedende akt og er følgelig ikke en akt, der indeholder et klagepunkt. For så vidt som ansættelsesmyndigheden ikke strengt taget er forpligtet til at forfremme en tjenestemand, der er opført på listen, berører opførelsen på denne liste som sådan ikke direkte den pågældendes retsstilling, da afgørelsen vedrørende hans eventuelle forfremmelse endnu henstår. Med hensyn til de udelukkede tjenestemænd ændrer den blotte omstændighed, at en anden tjenestemand opføres på listen, heller ikke deres retsstilling, som kun berøres af en faktisk forfremmelse af denne. Lovligheden af nævnte liste kan derfor anfægtes i forbindelse med et annullationssøgsmål til prøvelse af den afgørelse, der er truffet efter afslutningen af forfremmelsesproceduren.

Kun såfremt ansættelsesmyndigheden anser sig for bundet af den liste, der udarbejdes efter arbejdet i forfremmelsesudvalget, således at den udelukker personer fra forfremmelse, som ikke figurerer på listen, ændrer et afslag på at opføre en tjenestemand på denne liste umiddelbart den udelukkede tjenestemands retsstilling og er i forhold til denne en akt, der indeholder et klagepunkt.

(jf. præmis 47 og 48)

Henvisning til: Retten, 5. december 1990, sag T-82/89, Marcato mod Kommissionen, Sml. II, s.735, præmis 40 og 52; Retten, 3. oktober 2000, sag T187/98, Cubero Vermurie mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 195, og II. s. 885, præmis 3.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber – ordmærket »APPLIED MOLECULAR EVOLUTION«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Ordmærket APPLIED MOLECULAR EVOLUTION, der er søgt registreret for »forskning inden for den molekylære opbygning«, som henhører under klasse 42 i Nice-arrangementet, kan efter opfattelsen inden for målgruppen, der består af specialister inden for proteinteknologi, være en betegnelse i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker for en af de væsentlige egenskaber ved de af varemærkeansøgningen omfattede tjenesteydelser.

Den relevante kundekreds, der er særligt oplyst, vil således uden en særlig indsats være i stand til at forbinde navnlig udtrykket »molecular evolution« med området for genetisk materiale, hvilket område er omfattet af de omhandlede tjenesteydelser. Adjektivet »applied« betyder en yderligere styrkelse af dette udtryk. Den omstændighed, at udtrykket vil kunne have en anden betydning, kan ikke fratage udtrykket dens beskrivende karakter i relation til de omhandlede tjenesteydelser. Da det pågældende ordmærke som helhed består af en kombination af ord, der overholder syntaksen på engelsk, kan sammenstillingen af disse ord heller ikke formindske deres beskrivende karakter.

(jf. præmis 23, 27 og 28)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – klagesag – søgsmål for Fællesskabets retsinstanser – lovligheden af et appelkammers afgørelse – anfægtet ved påberåbelse af nye faktiske omstændigheder – formalitetsbetingelse – indsigelsessag

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 63 og art. 74, stk. 1)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – begrundelse for afslag – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærket »GAS STATION« og figurmærket »BLUE JEANS GAS«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Sager, der indbringes for Retten vedrørende afgørelser fra appelkamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), har til formål at få efterprøvet lovligheden af disse afgørelser i medfør af artikel 63 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker. Faktiske omstændigheder, der er påberåbt for Retten, men som ikke tidligere er blevet gjort gældende ved Harmoniseringskontorets instanser, kan kun påvirke lovligheden af en sådan afgørelse, såfremt Harmoniseringskontoret ex officio burde have taget disse omstændigheder i betragtning.

Det fremgår således af artikel 74, stk. 1, in fine, at i sager vedrørende registreringshindringer begrænser Harmoniseringskontoret sig til at prøve de af parterne fremsatte anbringender og påstande, og Harmoniseringskontoret er ikke forpligtet til ex officio at tage sådanne forhold i betragtning, som ikke er fremført af parterne. Følgelig kan sådanne kendsgerninger ikke påvirke lovligheden af appelkammerets afgørelse.

(jf. præmis 13)

2. Der er for en italiensk forbruger risiko for forveksling af ordmærket »GAS STATION«, som er registreret som EF-varemærke for »beklædningsgenstande, fodtøj og hovedbeklædning« under klasse 25 i Nice-arrangementet, med figurmærket, der indeholder ordtegnet »BLUE JEANS GAS«, som tidligere er registreret i Italien for »bukser, jakker, jeans, skjorter, nederdele, tykke jakker, jeansshirts, sweatere, skulderstykker til skjorter, frakker, strømper, sokker, fodtøj, støvler, hjemmesko«, som indeholdes i samme klasse.

De varer, som mærkerne vedrører, er nemlig af samme eller lignende art. For de to mærkers vedkommende er det dominerende element således ordet »gas«, idet mærkerne visuelt, fonetisk og begrebsmæssigt er identiske. Med hensyn til en helhedsvurdering af de omhandlede tegn kan den relevante kundekreds ikke huske forskel på disse tegn, der består dels af en underordnet grafisk bestanddel »BLUE JEANS«, dels af en underordnet orddel »station«, idet kun ordet »gas« vil kunne huskes.

(jf. præmis 31, 34, 36, 37 og 39)
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

7. juli 2004

Sag T-175/03

Norbert Schmitt

mod

Det Europæiske Genopbygningsagentur (AER)

»Midlertidig ansat — opsigelse af kontrakten — artikel 47, stk. 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne — overholdelse af kontraktens bestemmelser — berettiget forventning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-939

Angående:

Påstand om annullation af Det Europæiske Genopbygningsagenturs afgørelse om at opsige sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat, og, subsidiært, en påstand om tilkendelse af erstatning.

Udfald:

Den af Det Europæiske Genopbygningsagentur (AER) trufne afgørelse af 25. februar 2003 annulleres. Det Europæiske Genopbygningsagentur betaler sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – skrivelse om opsigelse af kontrakten for en midlertidig ansat – omfattet

En skrivelse om opsigelse af kontrakten for en midlertidig ansat må anses for at være en akt, der indeholder et klagepunkt, idet der er tale om en foranstaltning, som er truffet af den kompetente myndighed, og som har bindende retsvirkninger, der direkte og umiddelbart berører sagsøgerens interesser ved en væsentlig ændring af hans retsstilling. (jf. præmis 28) Henvisning til: Retten, 30. november 1994, sag T-558/93, Düchs mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 265, og II, s. 837, præmis 36; Retten, 12. maj 1998, sag T-184/94, O'Casey mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 183, og II, s. 565, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis.

Reglen om, at der skal være overensstemmelse mellem den administrative klage i vedtægtens artikel 90, stk. 2's forstand og det efterfølgende søgsmål, indebærer — idet søgsmålet ellers kan afvises — at et anbringende, der fremsættes for Fællesskabets retsinstanser, allerede er blevet fremført under den administrative procedure, således at ansættelsesmyndigheden har været i stand til tilstrækkeligt præcist at gøre sig bekendt med de klagepunkter, som den pågældende fremfører mod den anfægtede afgørelse. Selv om de for Fællesskabets retsinstanser nedlagte påstande kun kan indeholde de »klagepunkter«, som hviler på samme grundlag som dem, der er angivet i klagen, kan disse klagepunkter dog uddybes for Fællesskabets retsinstanser ved fremsættelse af anbringender og argumenter, der ikke nødvendigvis figurerer i klagen, men som er snævert forbundet hermed. (jf. præmis 42) Henvisning til: Retten, 14. oktober 2003, sag T-174/02, Wieme mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 241, og II, s. 1165, præmis 18 og den deri nævnte retspraksis.
Eftersom vedtægtens artikel 90 og 91 ikke indeholder nogen sondring mellem annulations- og erstatningssøgsmål, hverken med hensyn til den administrative procedure eller med hensyn til den processuelle behandling, og da de forskellige retsmidler er uafhængige af hinanden, kan vedkommende frit vælge mellem dem eller vælge dem begge samtidigt under forudsætning af, at der anlægges sag inden for fristen på tre måneder efter afvisning af klagen.

Der er blevet indført en undtagelse fra princippet om, at de forskellige retsmidler er uafhængige, i tilfælde, hvor erstatningssøgsmålet er nært forbundet med annullationssøgsmålet. En part kan ganske vist anlægge erstatningssag uden at være tvunget til at kræve annullation af den ulovlige retsakt, som har forårsaget tabet, men parten kan ikke ved at nedlægge en erstatningspåstand omgå afvisningen af en påstand, som vedrører lovligheden af den samme retsakt og har samme økonomiske mål.

Det følger heraf, at et erstatningssøgsmål, som udelukkende har til formål at opnå erstatning for en økonomisk skade, såsom tab af de yderligere indtægter, som den pågældende ville have oppebåret, hvis han var blevet forfremmet, en skade, som han i øvrigt ikke ville have lidt, hvis han fået medhold i et inden for de krævede frister anlagt annullationssøgsmål, ikke er af selvstændig karakter. Således kan den pågældende, som ikke har anfægtet de akter, der indeholder klagepunkter mod ham, ved at anlægge annullationssag inden for de krævede frister, ikke bøde på denne undladelse og opnå en længere søgsmålsfrist ved at anlægge en erstatningssag.

(jf. præmis 24-26)

Henvisning til: Domstolen, 15. december 1966, sag 59/65, Schreckenberg mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 327; org.ref.: Rec. s. 785, på s. 797; Domstolen, 12. december 1967, sag 4/67, Collignon mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 415; org.ref.: Rec. s. 469, på s. 480; Domstolen, 22. oktober 1975, sag 9/75, Meyer-Burckhardt mod Kommissionen, Sml. s. 1171, præmis 10 og 11; Retten, 24. januar 1991, sag T-27/90, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 35, præmis 36 og 37; Retten, 27. juni 1991, sag T-156/89, Valverde Mordh mod Domstolen, Sml. II, s. 407, præmis 144; Retten, 13. juli 1993, sag T-20/92, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 799, præmis 46; Retten, 28. maj 1997, sag T-59/96, Búrban mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 109, og II, s. 331, præmis 25-27; Retten, 19. september 2000, forenede sager T-101/98 og T-200/98, Stodtmeister mod Rådet, Sml. Pers. IA, s. 177, og II, s. 807, præmis 38.
I henhold til vedtægtens artikel 91, stk. 1, kan kun sager anlagt til prøvelse af en akt, der indeholder et klagepunkt imod den pågældende sagsøger, antages til realitetsbehandling, og kun akter, som direkte og umiddelbart kan berøre de pågældendes retsstilling, indeholder et klagepunkt.

Undtagelsesvis tildeling af uddannelsestillæg til en tjenestemand er ikke en aktuel afgørelse, som begrænser tjenestemandens rettigheder. Kun såfremt den undtagelsesvise karakter efterfølgende gøres gældende over for tjenestemanden som begrundelse for at afslå tildelingen, står denne over for en afgørelse, som indeholder et klagepunkt imod hende.

(jf. præmis 16)

Henvisning til: Domstolen, 21. januar 1987, sag 204/85, Streghili mod Revisionsretten, Sml. s. 389, præmis 6 og 11.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – beskrivende karakter og et tegns manglende særpræg – forbindelser mellem bestemmelserne herom

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b) og c)]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskab – ordmærket CELLTECH

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b) og c)]

Sammendrag

1. Et ordmærke, som er beskrivende for egenskaberne ved varer eller tjenesteydelser i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, mangler af denne grund nødvendigvis det fornødne særpræg i forhold til de samme varer eller tjenesteydelser i henhold til forordningens artikel 7, stk. 1, litra b).

For at bevise, at et varemærke, som ikke omfattes af registreringshindringerne i forordningens artikel 7, stk. 1, litra c), ikke desto mindre mangler fornødent særpræg i henhold til samme bestemmelses litra b), skal Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) redegøre for grundene til, at det er af den opfattelse, at varemærket ikke har fornødent særpræg.

(jf. præmis 23 og 24)

2. Ud fra den engelsktalende gennemsnitsforbrugers synsvinkel mangler ordmærket CELLTECH, der er ansøgt registreret som EF-varemærke for »farmaceutiske og veterinærmedicinske præparater, sammensætninger og stoffer samt præparater, sammensætninger og stoffer til sundhedspleje«, »kirurgiske, medicinske, odontologiske og veterinære apparater og instrumenter« og »forsknings- og udviklingsvirksomhed; konsulentvirksomhed; alt i forbindelse med biologisk, medicinsk og kemisk videnskab«, som henhører under henholdsvis klasse 5, 10 og 42 i Nice-arrangementet, ikke fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, da det dels ikke er bevist, at det ansøgte varemærke er omfattet af registreringshindringen i artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, fordi det skulle være beskrivende for de varer og tjenesteydelser, som registreringsansøgningen vedrører, og da der dels ikke er angivet andre grunde til, at det nævnte varemærke ikke desto mindre mangler fornødent særpræg i henhold til denne bestemmelses litra b), fordi varemærket – betragtet som en helhed – ikke gør det muligt for den tilsigtede kundekreds at adskille de omhandlede varer og tjenesteydelser fra dem, der har en anden handelsmæssig oprindelse.

(jf. præmis 31, 41, 44 og 45)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – fælles landbrugspolitik – fællesskabsinstitutionernes skønsbeføjelse – grænser – overholdelse af de garantier, som fællesskabsretten giver med hensyn til den administrative sagsbehandling – hensyntagen til prisen på råvaren i et af de vigtigste producerende og eksporterende tredjelande ved fastsættelsen af en produktionsstøtte – foreligger ikke – retsstridig adfærd kan indebære, at Fællesskabet ifalder ansvar uden for kontrakt

(Rådets forordning nr. 2201/96, art. 4, stk. 1 og 2; Kommissionens forordning nr. 1519/2000)

2. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – faktisk og reel skade forårsaget af en ulovlig retsakt – bevisbyrde

(Art. 235 EF og 288, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. Selv om Kommissionen i medfør af principperne om omsorgspligt og god forvaltningsskik på den fælles landbrugspolitiks område er forpligtet til at indsamle de faktiske oplysninger, som er uundværlige for udøvelsen af dens skønsbeføjelse, råder den over en skønsmargen. I tilfælde, hvor en fællesskabsinstitution råder over en betydelig skønsbeføjelse, skal der dog lægges endnu større vægt på overholdelsen af de garantier, som fællesskabsretten giver med hensyn til den administrative sagsbehandling. Disse garantier omfatter bl.a. kravet om, at den kompetente institution omhyggeligt og upartisk skal undersøge alle relevante forhold i den enkelte sag.

Da Kommissionen ikke har taget hensyn til prisen på råvaren i et af de vigtigste producerende og eksporterende tredjelande, nemlig Kina, har den, hvad angår forordning nr. 1519/2000 om fastsættelse for produktionsåret 2000/2001 af minimumspris og støttebeløb for produkter forarbejdet på basis af tomater, tilsidesat den forpligtelse, der følger af de ufravigelige betingelser, der er fastlagt i artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 2201/96 om den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager, som bestemmer, hvilke oplysninger Kommissionen skal tage hensyn til, når den fastsætter produktionsstøttebeløbet.

En sådan retsstridig adfærd er en tilstrækkelig kvalificeret krænkelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder, til, at Fællesskabet ifalder ansvar uden for kontrakt på grund af de skadelige følger.

(jf. præmis 49 og 61)

2. Inden for rammerne af Fællesskabets ansvar uden for kontrakt skal den skade, som kræves erstattet, være faktisk og reel. Det påhviler sagsøgeren over for Fællesskabets retsinstanser at føre bevis for, at dette tab faktisk er indtrådt, samt for tabets omfang. Hvis ikke det tab, som sagsøgerne har beregnet, har en reel karakter, bør Kommissionen således frifindes for påstanden om ansvar uden for kontrakt.

(jf. præmis 70, 71 og 77)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærket Hai og figurmærkerne SHARK

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk.1, litra b)]

Sammendrag

For gennemsnitsforbrugeren i Den Europæiske Union, og navnlig i Østrig, er der ikke risiko for forveksling mellem ordmærket Hai, som søges registreret som EF-varemærke bl.a. for varer henhørende under klasse 5, 32 og 33 i Nice-arrangementet, og figurmærkerne SHARK med en særlig grafisk udformning, hvis bogstaver er stiliseret på en sådan måde, at hele tegnet danner formen af en haj, der tidligere er registreret i Østrig og som EF-varemærke for varer af samme eller lignende art, nemlig for »ikke-alkoholholdige drikke, saft og andre præparater til fremstilling af drikke« henhørende under klasse 32 i Nice-arrangementet, i det omfang – og idet det er præciseret, at de ældre varemærker i sig selv har fornødent særpræg – de væsentlige visuelle og fonetiske forskelle mellem de omhandlede varemærker er af en sådan beskaffenhed, at de i vidt omfang ophæver den begrebsmæssige lighed, der kræver en forudgående oversættelse, således at graden af lighed mellem disse varemærker ikke er tilstrækkelig høj til, at det kan fastslås, at kundekredsen kan antage, at de pågældende varer hidrører fra den samme virksomhed eller i givet fald fra økonomisk forbundne virksomheder.

(jf. præmis 38, 46, 60, 62, 64 og 65)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber – ordmærket MunichFinancialServices

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Ordmærket, der er søgt registreret for »finansielle tjenesteydelser« henhørende under klasse 36 i Nice-arrangementet, er i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 efter opfattelsen hos engelsktalende gennemsnitsforbrugere i Fællesskabet samt hos gennemsnitsforbrugere i andre af Fællesskabets sprogområder – herunder navnlig tyske forbrugere – som i det mindste har et grundlæggende kendskab til engelsk, beskrivende for de tjenesteydelser, der er omfattet af ansøgningen om EF-varemærket, da den relevante kundekreds ikke vil have vanskeligt ved at opfatte bestanddelen »FinancielServices« som en perfekt engelsksproget beskrivelse af de omhandlede finansielle tjenesteydelser, og idet der intet belæg er for, at tilføjelsen af ordet »Munich« skulle tilføre det ansøgte varemærke en særlig yderligere bestanddel, hvis virkning er, at det fratages sin rent beskrivende karakter i relation til finansielle tjenesteydelser, der udbydes fra München.

(jf. præmis 27, 29, 38 og 43)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – klagesag – søgsmål for Fællesskabets retsinstanser – Rettens kompetence – efterprøvelse af lovligheden af afgørelser fra appelkamrene med hensyn til de retsspørgsmål, der er blevet fremført for dem – ex officio-undersøgelse af, om der er overensstemmelse mellem klagesag og søgsmål

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 63)

2. EF-varemærker – klagesag – en klagesags frist og form – indgivelse skriftligt og inden for en frist på to måneder – overførsel af et beløb svarende til klagegebyret – i sig selv utilstrækkeligt

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 59)

Sammendrag

1. Sagen, der er indbragt for Retten i henhold til artikel 63 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, har til formål at efterprøve lovligheden af afgørelser fra appelkamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i den nævnte bestemmelses forstand. Ifølge artikel 63, stk. 3, i forordning nr. 40/94 har Retten ganske vist »kompetence til at ophæve eller omgøre den indklagede afgørelse«, men denne bestemmelse skal læses i lyset af artikel 63, stk. 2, hvorefter »indbringelse af klager kan ske under påberåbelse af inkompetence, væsentlige formmangler eller overtrædelse af traktaten, af denne forordning eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse eller under påberåbelse af magtfordrejning«, og på baggrund af artikel 229 EF og artikel 230 EF. Rettens kontrol af lovligheden af appelkammerets afgørelse skal således foretages med hensyn til de retsspørgsmål, der er blevet fremført for appelkammeret, idet det præciseres, at spørgsmålet, om sagen for appelkammeret er overensstemmende med sagen for Retten, vedrører en ufravigelig procesforudsætning, som der skal tages stilling til ex officio.

(jf. præmis 25 og 28)

2. I henhold til artikel 59 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker skal klagen indgives skriftligt til Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) inden to måneder efter den dato, på hvilken der er givet meddelelse om den afgørelse, der påklages.

Ganske vist anses klagen i henhold til den bestemmelse kun for indgivet, når klagegebyret er blevet betalt, men den blotte overførsel af gebyrbeløbet kan ikke anses for at have tilsvarende virkning som den klageskrivelse, der kræves i henhold til denne bestemmelse. I den forbindelse påhviler der ikke Harmoniseringskontoret, og nærmere bestemt dets Finansafdeling, en forpligtelse til at advare eventuelle klagere for appelkammeret mod konsekvenserne af ikke at overholde de formalitetskrav, der er fastsat i forordning nr. 40/94.

(jf. præmis 56, 58 og 59)