ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 382/13

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 14. september 2017 — K. mod Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem — Nederlandene)

(Sag C-18/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse - direktiv 2013/32/EU - artikel 9 - ret til at forblive i medlemsstaten under behandlingen af ansøgningen - direktiv 2013/33/EU - artikel 8, stk. 3, første afsnit, litra a) og b) - frihedsberøvelse - kontrol af identitet eller nationalitet - fastlæggelsen af de forhold, som ansøgningen om international beskyttelse støttes på - gyldighed - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 6 og 52 - begrænsning - proportionalitet))

(2017/C 382/15)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

Parter i hovedsagen

Sagsøger: K.

Sagsøgt: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

Konklusion

Der er i forbindelse med undersøgelsen af artikel 8, stk. 3, første afsnit, litra a) og b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse ikke fremkommet noget forhold, der kan berøre gyldigheden af denne bestemmelse i lyset af artikel 6 og artikel 52, stk. 1 og 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(1) EUT C 98 af 14.3.2016.
—

den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter, at i en situation, hvor frihedsberøvelsen af en ansøger om international beskyttelse indledes efter, at den anmodede medlemsstat har accepteret anmodningen om overtagelse, kan denne frihedsberøvelse opretholdes i maksimalt to måneder, forudsat for det første, at frihedsberøvelsens varighed ikke overstiger den tid, der er nødvendig med henblik på overførselsproceduren, vurderet under hensyntagen til de konkrete krav til denne procedure i hvert enkelt tilfælde, og for det andet, at varigheden ikke overstiger seks uger fra den dato, hvor henholdsvis klagen eller indbringelsen for en domstol ikke længere har opsættende virkning, og
DA Den Europæiske Unions Tidende C 382/23

Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. september 2017 — Casertana Costruzioni Srl mod Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti — Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise og Agenzia Regionale Campana per la Difesa del Suolo — A.R.CA.DI.S. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-223/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2004/18/EF - artikel 47, stk. 2, og artikel 48, stk. 3 - tilbudsgiver, der baserer sig på andre enheders formåen for at opfylde den ordregivende myndigheds krav - disse enheders tab af den fornødne formåen - national lovgivning, der bestemmer, at tilbudsgiveren udelukkes fra udbuddet, og at kontrakten tildeles en konkurrent))

(2017/C 382/26)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Casertana Costruzioni Srl

Sagsøgte: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti — Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise og Agenzia Regionale Campana per la Difesa del Suolo — A.R.CA.DI.S.

Procesdeltagere: Consorzio Stabile Infratech, W.E.E. Water Environment Energy SpA, Massimo Fontana, Studio Tecnico Associato Thinkd, Claudio Della Rocca, Nicola Maione, Vittorio Ciotola, Fin.Se.Co SpA, Edilgen SpA og Site Srl

Konklusion

Artikel 47, stk. 2, og artikel 48, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som udelukker muligheden for, at en økonomisk aktør, der deltager i et udbud, kan erstatte en hjælpevirksomhed, der har mistet de krævede kvalifikationer efter afgivelsen af nævnte aktørs bud, hvilket fører til automatisk udelukkelse af denne aktør.

(1) EUT C 251 af 11.7.2016.
2)

Artikel 4 i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i medfør af hvilken der opkræves en afgift på elektricitetsproducerende vindmøller, eftersom denne afgift ikke beskatter energiprodukter eller elektricitet som omhandlet i direktivets artikel 1 og artikel 2, stk. 1 og 2, og dermed ikke henhører under anvendelsesområdet for dette direktiv.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 382/19

Domstolens dom (Første Afdeling) af 20. september 2017 — Tilly-Sabco SAS mod Europa-Kommissionen og Doux SA

(Sag C-183/16 P) (1)

((Appel - landbrug - fjerkrækød - frosne kyllinger - eksportrestitutioner - gennemførelsesforordning (EU) nr. 689/2013, hvorved restitutionen fastsættes til 0 EUR - lovlighed - forordning (EF) nr. 1234/2007 - artikel 162 og 164 - restitutionernes formål og art - kriterier for fastsættelse af restitutionsbeløbet - generaldirektøren for Generaldirektorat for Landbrug og Udvikling af Landdistrikters kompetence til at undertegne den omtvistede forordning - magtfordrejning - »komitologi« - forordning (EU) nr. 182/2011 - artikel 3, stk. 3 - høring af Forvaltningskomitéen for den Fælles Markedsordning for Landbrugsprodukter - forelæggelse af udkast til gennemførelsesforordninger under møder i denne komité - overholdelse af fristerne - tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter - annullation med opretholdelse af virkningerne))

(2017/C 382/22)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Tilly-Sabco SAS (ved avocats R. Milchior, F. Le Roquais og S. Charbonnel)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Lewis og K. Skelly, som befuldmægtigede) og Doux SA

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 14. januar 2016, Tilly-Sabco mod Kommissionen (T-397/13, EU:T:2016:8), ophæves.

2) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 689/2013 af 18. juli 2013 om fastsættelse af eksportrestitutioner for fjerkrækød annulleres.

3) Virkningerne af gennemførelsesforordning nr. 689/2013 opretholdes, indtil en ny retsakt, der skal erstatte den, træder i kraft.

4) Europa-Kommissionen betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 211 af 13.6.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 382/25

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 14. september 2017 — Luís Isidro Delgado Mendes mod Crédito Agrícola Seguros — Companhia de Seguros de Ramos Reais, SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal da Relação de Évora — Portugal)

(Sag C-503/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer - direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 90/232/EØF og 2009/103/EØF - tyveri af bil - færdselsulykke - person- og tingsskade lidt af den forsikrede bilejer som fodgænger - civilretligt ansvar - erstatning - dækket af lovpligtig forsikring - klausuler om ansvarsfraskrivelse - national lovgivning, der udelukker den forsikrede bilejer fra erstatning i henhold til forsikringen - forenelighed med direktiverne - begrebet »skadelidt tredjemand«))

(2017/C 382/29)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação de Évora

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Luís Isidro Delgado Mendes

Sagsøgt: Crédito Agrícola Seguros — Companhia de Seguros de Ramos Reais, SA

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, som ændret ved Europa-Parlaments og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005, og artikel 1a i Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, som ændret ved direktiv 2005/14, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter de person- og tingsskader, som en fodgænger, der er offer for en trafikulykke, har lidt, ikke dækkes af den lovpligtige ansvarsforsikring for motorkøretøjer og dermed ikke erstattes alene med den begrundelse, at fodgængeren var forsikringstager og ejer af det køretøj, som har forvoldt disse skader.

(1) EUT C 454 af 5.12.2016.
2)

Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C. og Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. betaler sagsomkostningerne.
1)

Artikel 34 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1829/2003 af 22. september 2003 om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer, sammenholdt med artikel 53 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed, skal fortolkes således, at Europa-Kommissionen ikke er forpligtet til iværksættelse af beredskabsforanstaltninger som omhandlet i sidstnævnte artikel, når en medlemsstat officielt informerer Kommissionen om behovet for at iværksætte sådanne foranstaltninger i henhold til sidstnævnte forordnings artikel 54, stk. 1, når det ikke er åbenbart, at et produkt, som er tilladt ved forordning nr. 1829/2003, eller er i overensstemmelse hermed, må formodes at udgøre en alvorlig risiko for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet.
4)

I tilfælde af, at det fastslås, at der foreligger en overtrædelse af artikel 102, stk. 2, litra a), TEUF, skal vederlagene til rettighedshaverne med henblik på fastsættelsen af bødens størrelse indgå i omsætningen for den pågældende organisation for forvaltning af ophavsrettigheder på betingelse af, at disse vederlag indgår i værdien af de ydelser, som denne organisation leverer, og at denne medtagelse er nødvendig for at sikre, at den pålagte sanktion er effektiv, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning. Det tilkommer den forelæggende ret under hensyntagen til samtlige omstændigheder i sagen at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 382/17

Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. september 2017 — Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« — Sofia mod »Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments« EOOD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Varhoven administrativen sad — Bulgarien)

(Sag C-132/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 26, stk. 1, litra b), og artikel 168 og 176 - fradrag for indgående afgift - tjenesteydelser med henblik på opførelse eller forbedring af en fast ejendom, som ejes af en tredjeperson - tredjepersonens og den afgiftspligtiges anvendelse af tjenesterne - levering af en vederlagsfri tjenesteydelse til en tredjeperson - bogføring af de udgifter, der er forbundet med de udførte tjenesteydelser, som del af den afgiftspligtige persons generalomkostninger - afgørelse af, om der foreligger en direkte og umiddelbar tilknytning til den afgiftspligtiges økonomiske virksomhed))

(2017/C 382/19)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« — Sofia

Sagsøgt:»Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments« EOOD

Konklusion

Artikel 168, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en afgiftspligtig person har ret til fradrag for den indgående merværdiafgift i forbindelse med en tjenesteydelse bestående i opførelse eller forbedring af en fast ejendom, som ejes af en tredjeperson, når sidstnævnte vederlagsfrit drager fordel af resultatet af disse ydelser, og når de anvendes af såvel den afgiftspligtige person som af den pågældende tredjeperson i forbindelse med deres økonomiske virksomhed, for så vidt som de pågældende ydelser ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at give den pågældende afgiftspligtige person mulighed for at levere de udgående afgiftspligtige transaktioner, og for så vidt som omkostningerne herved indgår i disse transaktioners pris.

(1) EUT C 175 af 17.5.2016.
2)

Artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at kravet om, at et kontraktvilkår skal affattes klart og forståeligt, indebærer, at de finansielle institutioner i forbindelse med kreditaftaler skal give låntagerne tilstrækkelige oplysninger til, at de gør det muligt for disse at træffe velunderbyggede og forsigtige beslutninger. Med hensyn hertil indebærer dette krav, at et vilkår om, at lånet skal tilbagebetales i den samme udenlandske valuta som den, hvori lånet blev optaget, skal kunne forstås af forbrugeren både rent formelt og i sproglig henseende, men ligeledes med hensyn til vilkårets konkrete rækkevidde, således at en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger ikke blot er i stand til at forstå muligheden for stigning eller fald af værdien af den udenlandske valuta, som lånet er optaget i, men også til at vurdere de potentielt alvorlige økonomiske følger, som et sådant aftalevilkår kan have for dennes økonomiske forpligtelser. Det tilkommer den nationale ret at foretage de nødvendige efterprøvelser i denne forbindelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 382/17

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 14. september 2017 — Sandra Nogueira m.fl mod Crewlink Ireland Ltd (C-168/16), Miguel José Moreno Osacar mod Ryanair Designated Activity Company, tidligere Ryanair Ltd (C-169/16) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour du travail de Mons — Belgien)

(Forenede sager C-168/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - retternes kompetence - kompetence i sager om individuelle arbejdsaftaler - forordning (EF) nr. 44/2001 - artikel 19, nr. 2), litra a) - begrebet »det sted, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde« - luftfartssektor - kabinepersonale - forordning (EØF) nr. 3922/91 - begrebet »hjemmebase«))

(2017/C 382/20)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour du travail de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Sandra Nogueira, Victor Perez-Ortega, Virginie Mauguit, Maria Sanchez-Odogherty og José Sanchez-Navarro (C-168/16) og Miguel José Moreno Osacar (C-169/16)

Sagsøgte: Crewlink Ireland Ltd (C-168/16) og Ryanair Designated Activity Company, tidligere Ryanair Ltd (C-169/16)

Konklusion

Artikel 19, nr. 2), litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at når en sag anlægges af en arbejdstager, der er ansat som medlem af kabinepersonalet hos eller stillet til rådighed for et luftfartsselskab, med henblik på at afgøre den påkendende rets kompetence, kan begrebet »det sted, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde«, ikke sidestilles med begrebet »hjemmebase« som omhandlet i bilag III til Rådets forordning (EF) nr. 3922/91 af 16. december 1991 om harmonisering af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1899/2006 af 12. december 2006. Begrebet »hjemmebase« udgør ikke desto mindre en væsentlig indikation med henblik på at fastlægge »det sted, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde«.

(1) EUT C 191 af 30.5.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 382/14

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 14. september 2017 — Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) mod Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP og Bruichladdich Distillery Co.Ltd

(Sag C-56/16 P) (1)

((Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 8, stk. 4, og artikel 53, stk. 1, litra c), og stk. 2, litra d) - EU-ordmærket PORT CHARLOTTE - begæring om, at dette varemærke erklæres ugyldigt - beskyttelse tildelt de ældre oprindelsesbetegnelser »Porto« og »Port« i henhold til forordning (EF) nr. 1234/2007 og national lovgivning - spørgsmålet, om den beskyttelse, der er tildelt disse oprindelsesbetegnelser, er udtømmende - artikel 118m i forordning (EF) nr. 1234/2007 - begreberne »anvendelse« og »antydning« af en beskyttet oprindelsesbetegnelse))

(2017/C 382/16)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved E. Zaera Cuadrado og O. Mondéjar Ortuño, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto IP (ved advogado P. Sousa e Silva) og Bruichladdich Distillery Co. Ltd (ved avocate S. Havard Duclos)

Intervenient til støtte for appellanten: Europa-Kommissionen (ved B. Eggers, I. Galindo Martín, J. Samnadda og T. Scharf, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for den anden part i sagen Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto IP: Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, M. Figueiredo og A. Alves, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Den dom, der blev afsagt den 18. november 2015 af Den Europæiske Unions Ret, Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto mod KHIM — Bruichladdich Distillery (PORT CHARLOTTE) (T-659/14, EU:T:2015:863), ophæves.

2) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes i sag T-659/14, der blev indledt af Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto IP til prøvelse af afgørelse truffet den 8. juli 2014 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 946/2013-4).

3) Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto IP betaler de omkostninger, der er blevet afholdt af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og af Bruichladdich Distillery Co. Ltd i de to instanser.

4) Den Portugisiske Republik og Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 175 af 17.5.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 374/7

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. september 2017 — Austria Asphalt GmbH & Co. OG mod Bundeskartellanwalt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-248/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - konkurrence - virksomhedsovertagelser - forordning (EF) nr. 139/2004 - artikel 3, stk. 1, litra b), og stk. 4 - anvendelsesområde - begrebet »fusion« - ændring af karakteren af kontrollen over en eksisterende virksomhed fra enekontrol til fælles kontrol - oprettelse af et joint venture-selskab, der på et varigt grundlag varetager en selvstændig erhvervsvirksomheds samtlige funktioner))

(2017/C 374/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Austria Asphalt GmbH & Co. OG

Sagsøgt: Bundeskartellanwalt

Konklusion

Artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20. januar 2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) skal fortolkes således, at der efter en ændring i karakteren af den kontrol, der er blevet udøvet over en eksisterende virksomhed, fra enekontrol til fælles kontrol, kun er tale om en fusion, såfremt det joint venture-selskab, der opstår efter en sådan transaktion, på et varigt grundlag varetager en selvstændig erhvervsvirksomheds samtlige funktioner.

(1) EUT C 260 af 18.7.2016.
1)

Artikel 109, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EU-varemærker skal fortolkes således, at den heri opstillede betingelse om, at der skal være tale om krav, »der har samme genstand og hviler på samme retsgrundlag«, alene er opfyldt, når krav vedrørende krænkelse, som fremsættes mellem de samme parter for retterne i forskellige medlemsstater, på grundlag af henholdsvis et nationalt varemærke og et EU-varemærke, vedrører en påstået krænkelse af et nationalt varemærke og et identisk EU-varemærke på de samme medlemsstaters område.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 424/5

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 19. oktober 2017 — Agriconsulting Europe SA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-198/16 P) (1)

((Appel - Unionens ansvar uden for kontrakt - offentlig tjenesteydelseskontrakt - operationel teknisk bistand til oprettelse og drift af en netværksfacilitet til støtte for det europæiske innovationspartnerskab (EIP) »produktivitet og bæredygtighed inden for landbrug« - afvisning af et bud fra en tilbudsgiver - unormalt lavt bud - kontradiktorisk procedure)

(2017/C 424/06)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Agriconsulting Europe SA (ved avvocato R. Sciaudone)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved L. Di Paolo og F. Moro, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Agriconsulting Europe SA betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 279 af 1.8.2016.
2)

Artikel 201, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, skal fortolkes således, at en fysisk person, som bevidst har været dybt involveret i planlægningen og den kunstige oprettelse af en struktur af handelsstrømme som den i hovedsagen omhandlede, som har ført til en nedsættelse af den efter lovgivningen skyldige importtold, er omfattet af begrebet »debitor« for toldskylden som omhandlet i denne bestemmelse, skønt vedkommende ikke selv har meddelt de forkerte oplysninger, der har tjent som basis for udfærdigelsen af toldangivelsen, når det følger af de faktiske omstændigheder, at denne person var eller havde rimelig grund til at være bekendt med, at de af strukturen omfattede transaktioner ikke har fundet sted som led i almindelige kommercielle transaktioner, men alene har haft til formål retsstridigt at opnå fordele hjemlet i EU-retten. Den omstændighed, at den pågældende person først har foretaget planlægningen og den kunstige oprettelse af den omhandlede struktur efter at have opnået forsikring om lovligheden heraf fra eksperter i toldret, er i denne henseende uden betydning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 424/12

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 19. oktober 2017 — Lutz GmbH mod Hauptzollamt Hannover (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Hamburg — Tyskland)

(Sag C-556/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EØF) nr. 2658/87 - toldunion - den fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - toldpositioner - underposition 6212 20 00 (»panties«) - forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur - forklarende bemærkninger til det harmoniserede system))

(2017/C 424/16)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lutz GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Hannover

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 927/2012 af 9. oktober 2012, skal fortolkes således, at en trusse, som er kendetegnet ved en nedsat horisontal elasticitet, som imidlertid ikke indeholder uelastiske elementer, der er indarbejdet i horisontal retning, kan tariferes i underposition 6212 20 00 i den kombinerede nomenklatur, hvis det i en efterprøvelse påvises, at denne trusse har en stærkt nedsat horisontal elasticitet med henblik på støtte af menneskekroppen for at skabe en slankende effekt på figuren.

(1) EUT C 38 af 6.2.2017.