Foreløbig udgave

RETTENS KENDELSE (Femte Afdeling)

21. juli 2020 ( )

»Retspleje – fastsættelse af sagsomkostninger – afvisning«

I sag T-334/18 DEP,

Bodegas Altún, SL, Baños de Ebro (Spanien), ved advokaterne I. Temiño Ceniceros og J. Oria Sousa-Montes,

sagsøger,

mod

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) ved S. Palmero Cabezas og H. O’Neill, som befuldmægtigede,

sagsøgt,

den anden part i sagen for appelkammeret ved EUIPO og intervenient ved Retten:

Codorníu, SA, Esplugues de Llobregat (Spanien), ved advokaterne M. Ceballos Rodríguez og E. Stoyanov Edissonov,

angående en påstand om fastsættelse af de sagsomkostninger, som intervenienten skal erstatte sagsøgeren efter dom af 27. juni 2019, Bodegas Altún mod EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T-334/18, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:451),

har

Retten (Femte Afdeling),

sammensat afdelingsformanden, D. Spielmann (refererende dommer), og dommerne U. Öberg og R. Mastroianni,

justitssekretær: E. Coulon,

afsagt følgende

Kendelse

Faktiske omstændigheder, retsforhandlinger og parternes påstande

1 Den 31. maj 2013 indgav sagsøgeren, Bodegas Altún, SL, en ansøgning om registrering af et EU-varemærke til Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) i henhold til Rådets forordning nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EU-varemærker (EUT 2009, L 78, s. 1) med senere ændringer (erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 af 14. juni 2017 om EU-varemærker (EUT 2017, L 154, s. 1)). Den 1. oktober 2013 rejste intervenienten, Codorníu, SA, indsigelse mod registreringen af det ansøgte varemærke i henhold til artikel 41 i forordning nr. 207/2009 (nu artikel 46 i forordning 2017/1001). Den 28. november 2014 fastslog indsigelsesafdelingen, at der bestod en risiko for forveksling mellem det ansøgte varemærke og det ældre varemærke. Den 22. januar 2015 påklagede sagsøgeren indsigelsesafdelingens afgørelse til EUIPO i henhold til artikel 58-64 i forordning nr. 207/2009 (nu artikel 66-71 i forordning 2017/1001). Ved afgørelse af 9. december 2015 annullerede Andet Appelkammer ved EUIPO indsigelsesafdelingens afgørelse.

2 Den 9. december 2015 lagde intervenienten sag an ved Retten til prøvelse af afgørelsen truffet af EUIPO’s Andet Appelkammer. Ved dom af 18. september 2017, Codorníu mod EUIPO – Bodegas Altún (ANA DE ALTUN) (T-86/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:627), gav Retten intervenienten medhold, annullerede appelkammerets afgørelse og pålagde EUIPO og sagsøgeren hver at bære deres egne omkostninger og at betale halvdelen af de af intervenienten afholdte omkostninger.

3 Efter afsigelsen af dom af 18. september 2017, ANA DE ALTUN (T-86/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:627), blev indsigelsessagen hjemvist til Første Appelkammer ved EUIPO, som ved afgørelse af 14. marts 2018 vurderede, at indsigelsen som følge af procesøkonomiske hensyn skulle undersøges på baggrund af artikel 8, stk. 5, i forordning 2017/1001, og forkastede sagsøgerens klage.

4 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 31. maj 2018 anlagde sagsøgeren sag med påstand om annullation af afgørelsen af 14. marts 2018 truffet af Første Appelkammer ved EUIPO.

5 Ved dom af 27. juni 2019, Bodegas Altún mod EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T-334/18, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:451), annullerede Retten afgørelsen af 14. marts 2018 truffet af Første Appelkammer ved EUIPO og pålagde EUIPO og intervenienten hver at bære deres egne omkostninger og betale halvdelen af de af sagsøgeren afholdte omkostninger.

6 Sagsøgeren har anført, at denne havde søgt på mindelig vis at opnå erstatning for sine omkostninger forbundet med den sag, der gav anledning til dom af 27. juni 2019, ANA DE ALTUN (T-334/18, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:451), fra intervenienten, uden at de dog kunne blive enige om en aftale.

7 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 20. december 2019 har sagsøgeren i medfør af artikel 170, stk. 1, i Rettens procesreglement fremsat begæring om fastsættelse af sagsomkostninger, hvorved sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Retten admitterer begæringen og fastsætter de omkostninger, som kan kræves erstattet af de tabende parter i den sag, der gav anledning til dom af 27. juni 2019, ANA DE ALTUN (T-334/18, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:451).

8 Den 18. februar 2018 har EUIPO fremsat sine bemærkninger til sagsøgerens begæringen om fastsættelse af sagsomkostninger. EUIPO har bestridt at være blevet kontaktet af sagsøgeren med henblik på erstatning af sagsomkostninger, og for så vidt angår sagens realitet har EUIPO anmodet Retten om at fastsætte de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, til i alt 6 000 EUR, som EUIPO og intervenienten skal betale i lige dele.

9 Intervenienten har fremsat sine bemærkninger den 20. februar 2020. Denne har gjort en formalitetsindsigelse gældende over for sagsøgerens begæring om fastsættelse af sagsomkostninger, idet der ikke foreligger en tvist, således som dette udtryk er anvendt i procesreglementets artikel 170. Intervenienten har anført, at tvistigheden mellem parterne under alle omstændigheder fortsat pågår, og at en delvis fastsættelse af sagsomkostningerne ikke er hensigtsmæssig. Intervenienten har fremsat påstand om, at Retten skal afvise begæringen om fastsættelse af sagsomkostninger og pålægge sagsøgeren at betale omkostningerne i forbindelse med nærværende sag. Subsidiært har intervenienten fremsat påstand om, at Retten ligeledes skal beregne de omkostninger, som intervenienten har afholdt i forbindelse med den sag, der gav anledning til dom af 18. september 2017, ANA DE ALTUN (T-86/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:627).

10 Sagsøgeren har den 6. marts 2020 fremsat bemærkninger til EUIPO’s og intervenientens bemærkninger, som Retten har besluttet ikke at føje til sagens akter.

Retlige bemærkninger

11 Det fremgår af procesreglementets artikel 170, at hvis der opstår tvist om, hvilke sagsomkostninger der kan kræves erstattet, træffer Retten efter anmodning fra den berørte part ved kendelse endelig afgørelse efter at have givet den part, som anmodningen vedrører, lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger.

12 Det følger af denne bestemmelse, at det i dette tilfælde er nødvendigt at undersøge, om der foreligger en tvist vedrørende de sagsomkostninger, der kunne kræves erstattet, forud for indleveringen af begæringen om fastsættelse af sagsomkostninger (kendelse af 24.1.2017, Natorski og Pokrywa mod EUIPO – PIS Opakowania (Del af dør), T-251/14 DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:39, præmis 13).

13 Som også påpeget af EUIPO kan det for det første ikke udledes af sagsakterne, at sagsøgeren har kontaktet EUIPO med henblik på erstatning af sagsomkostninger, og at EUIPO således har bestridt de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet.

14 Følgelig er det tilstrækkeligt at konstatere, at eftersom der ikke foreligger en tvist mellem EUIPO og sagsøgeren om, hvilke sagsomkostninger der kan kræves erstattet, eller betalingen af disse, skal sagsøgerens begæring afvises for så vidt angår EUIPO.

15 Sagsøgeren har for det andet anført, at denne uden held har søgt at opnå erstatning for de pågældende sagsomkostninger på mindelig vis hos intervenientens repræsentant.

16 Intervenienten har for sit vedkommende bestridt, at begæringen om fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, kan antages til realitetsbehandling, idet sagsøgeren ikke har forlangt udbetaling af disse omkostninger af intervenienten.

17 Retten bemærker, at begæringen om fastsættelse af sagsomkostninger, ud over at den hverken indeholder en beløbsmæssig opgørelse af kravet eller nogen oplysninger om de pågældende udgifter og begrænser sig til at henvise til et bilag i denne henseende, ikke henviser til nogen anmodning om betaling af sagsomkostninger, som skulle have været fremsat over for intervenienten.

18 Det fremgår ganske vist af sagsakterne, at sagsøgeren og intervenienten havde til hensigt at finde en samlet og mindelig løsning på tvisten vedrørende de pågældende varemærker, herunder for så vidt angår sagsomkostningerne.

19 Som det ligeledes er fastslået i præmis 12 ovenfor, skal det imidlertid afgøres, hvorvidt der på tidspunktet for indleveringen af begæringen bestod en tvist vedrørende de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, og særligt med hensyn til størrelsen og betalingen heraf (jf. i denne retning kendelse af 9.11.2017, Nestlé Unternehmungen Deutschland mod Lotte, C-586/15 P-DEP, ikke trykt i Sml., EU:C:2017:855, præmis 9 og 10 og den deri nævnte retspraksis).

20 Selv om ingen bestemmelse i procesreglementet forpligter en part til at påvise sine hensigter på tidspunktet for den kontakt, der går forud for indleveringen af en begæring om fastsættelse af sagsomkostninger (jf. i denne retning kendelse af 20.6.2013, Marcuccio mod Kommissionen, T-16/09 P-DEP, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:330, præmis 7), skal den part, der skal betale sagsomkostningerne, dog gives mulighed for at tage stilling til de sagsomkostninger, som den begærende part har krævet, forud for indleveringen af begæringen om fastsættelse af sagsomkostninger.

21 Selv om sagsøgeren og intervenienten i den foreliggende sag havde til hensigt at indgå en samlet mindelig aftale vedrørende det pågældende varemærke, fremgår det dog ikke af sagsakterne, at spørgsmålet om sagsomkostninger blev forelagt intervenienten særskilt fra resten af aftalen, således at intervenienten havde mulighed for på et oplyst grundlag at tage stilling til dette spørgsmål uafhængigt af diskussionerne vedrørende sagens realitet.

22 Under disse omstændigheder er det forhold, at det ikke lykkedes sagsøgeren og intervenienten at indgå en mindelig samlet aftale, ikke i sig selv tilstrækkeligt til at fastslå, at der foreligger en tvist om, hvilke sagsomkostninger der kan kræves erstattet, eller betalingen heraf, i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i procesreglementets artikel 170, stk. 1.

23 Det skal følgelig fastslås, at nærværende begæring heller ikke kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som den angår intervenienten.

24 Det følger heraf, at begæringen om fastsættelse af sagsomkostninger, henset til, at der ikke forud for indleveringen heraf bestod en tvist om, hvilke sagsomkostninger der kan kræves erstattet, skal afvises.

Sagsomkostninger

25 Ifølge procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.

26 Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges denne at bære sine egne omkostninger og at betale de af intervenienten afholdte omkostninger i nærværende sag i overensstemmelse med dennes påstand herom.

27 Da EUIPO ikke har nedlagt påstand om sagsomkostninger i relation til nærværende sag, skal det fastslås, at EUIPO bærer sine egne omkostninger.

På grundlag af disse præmisser bestemmer,

RETTEN (Femte Afdeling):

Underskrifter