Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter – artikel 13 i forordning nr. 1430/79

[Rådets forordning nr. 1430/79, art. 1, stk. 2, litra a), og art. 13; Kommissionens forordning nr. 2670/81, art. 3]

2. Landbrug – fælles markedsordning – sukker – produktion ud over kvoterne (C-sukker)

(Rådets forordning nr. 1785/81; Kommissionens forordning nr. 2670/81)

Sammendrag

1. Artikel 13 i forordning nr. 1430/79 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, hvorefter godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter kan indrømmes, når der foreligger særlige forhold, og der ikke er begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse af den berettigede, kan ikke være hjemmel for en fritagelse for eller en godtgørelse af beløb, som skyldes i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2670/81 om gennemførelsesbestemmelser for produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren for C-sukker, som afsættes på det indre marked.

Et sådant beløb opkræves således for det første ikke ved passage af Fællesskabets ydre grænser af en mængde C-sukker, men derimod fordi den pågældende mængde ikke er blevet udført fra Fællesskabet, eller fordi udførslen ikke har været i overensstemmelse med de betingelser og frister, der er fastsat i forordning nr. 2670/81. Et sådant beløb svarer således ikke til nogen af de tre kategorier, som er opregnet i artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1430/79, dvs. told og afgifter med tilsvarende virkning samt landbrugsafgifter ved indførsel, og er derfor ikke en importafgift i forordningens artikel 13’s forstand.

For det andet er der intet, der tyder på, at fællesskabslovgiver har villet sidestille et beløb, der skyldes i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2670/81, med importafgifter i henhold til artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1430/79 med henblik på anvendelsen af denne forordnings artikel 13. Et sådant beløb og de i artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1430/79 anførte importafgifter forfølger for det første ikke samme formål. Det fremgår for det andet hverken af artikel 26 i forordning nr. 1785/81 eller af tredje betragtning til samt af artikel 3 i forordning nr. 2670/81, at fællesskabslovgiver ønskede, at importører af sukker fra tredjelande og producenter af C-sukker, som afsættes på det indre marked, skulle placeres i samme situation. Hvad for det tredje angår den omstændighed, at de landbrugsimportafgifter og andre afgifter ved indførsel, som er omhandlet i artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1430/79, på den ene side, og det beløb, som skyldes i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2670/81, på den anden side, udgør en del af Fællesskabets egne indtægter, er uden relevans ved afgørelsen af, hvorvidt beløbet henhører under anvendelsesområdet for artikel 13 i forordning nr. 1430/79. Fællesskabets egne indtægter består således af meget forskellige indtægter, der stammer fra ordninger, som ligeledes er forskellige.

For det tredje gælder, at selv om en erhvervsdrivende i visse undtagelsestilfælde kan påberåbe sig en analog anvendelse af en forordning, han ikke umiddelbart omfattes af, såfremt han godtgør, at de for ham gældende bestemmelser dels er nøje sammenlignelige med de bestemmelser, der påstås anvendt analogt, dels indebærer en undladelse, der er uforenelig med en fællesskabsretlig grundsætning, og som analogien kan afhjælpe, befinder en fællesskabsproducent af sukker, som skylder et beløb i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2670/81, sig derimod ikke i samme situation som en importør af sukker fra tredjelande, som skal betale importafgift, hvorfor disse to kategorier af erhvervsdrivende ikke henhører under sammenlignelige retlige ordninger.

(jf. præmis 32-35, 42, 46, 48, 51 og 52)

2. Med forbehold for særlige tilfælde, som udtrykkeligt er fastslået af fællesskabslovgiver, indeholder fællesskabsretten ikke en almindelig retsgrundsætning, hvorefter en gældende fællesskabsbestemmelse ikke må bringes i anvendelse af en national myndighed, når bestemmelsen for den berørte medfører særligt alvorlige følger, som fællesskabslovgiver klart ville have forsøgt at undgå, såfremt man ved udstedelsen af bestemmelsen havde forudset dette tilfælde. Fællesskabsbestemmelserne kan således ikke fraviges ud fra billighedsbetragtninger, medmindre det følger af bestemmelserne, eller såfremt bestemmelserne erklæres ugyldige.

Fællesskabslovgiver har ikke givet de nationale myndigheder mulighed for af billighedsgrunde at indrømme en fritagelse for eller en godtgørelse af beløb, som skyldes i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2670/81 om gennemførelsesbestemmelser for produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren for C-sukker, som afsættes på det indre marked. Følgelig skal forordning nr. 1785/81 om den fælles markedsordning for sukker og nævnte forordning nr. 2670/81 fortolkes således, at de bortset fra i tilfælde af force majeure ikke tillader fritagelse for eller godtgørelse af sådanne beløb.

Den manglende mulighed for af billighedsgrunde at meddele fritagelse for eller godtgørelse af beløb, som skyldes i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2670/81, udgør i øvrigt hverken en tilsidesættelse af lighedsprincippet eller retssikkerhedsprincippet.

Hvad for det første angår lighedsprincippet, befinder en producent af C-sukker sig ikke i en situation, der kan sammenlignes med den, som en importør af sukker fra tredjelande befinder sig i, idet C-sukker, som er afsat på det indre marked, hverken kan sammenlignes med indført sukker eller skal behandles på samme måde. For det andet kan den situation, som en producent af C-sukker, hvis produktion er blevet gjort til genstand for svig, befinder sig i, ikke sammenlignes med den situation, som en producent, hvis C-sukker er blevet udført i overensstemmelse med de frister og betingelser, som er fastsat i artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 2670/81, befinder sig i. Hvad for det andet angår retssikkerhedsprincippet udgør artikel 3 i forordning nr. 2670/81, ved at fastsætte bestemmelser om opkrævning af et beløb i alle tilfælde bortset fra tilfælde af force majeure, hvor et parti C-sukker ikke er blevet udført i overensstemmelse med de betingelser og frister, der er fastsat i samme forordnings artikel 1, stk. 1, en klar og præcis bestemmelse.

(jf. præmis 63-66, 73-75, 77, 81 og 82)