Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – bevismateriale, som skal indsamles – graden af nødvendig beviskraft

(Art. 81, stk. 1, EF)

2. EU-ret – principper – grundlæggende rettigheder – uskyldsformodning – konkurrencesag – anvendelse

(Art. 6, stk. 2, EU; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47)

3. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse, som består i indgåelsen af en konkurrencebegrænsende aftale – beslutning, der er baseret på direkte beviselementer – bevismæssige forpligtelser for virksomheder, der bestrider overtrædelsens eksistens

(Art. 81 EF og 82 EF)

4. Konkurrence – bøder – betingelser for, at Kommissionen kan pålægge bøder – overtrædelsen begået forsætligt eller uagtsomt – beslutning, hvorved det fastslås, at der foreligger et seglbrud – Kommissionens bevisbyrde – grænser

[Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 1, litra e)]

Sammendrag

1. Kommissionen skal på konkurrencerettens område i tilfælde af tvist om, hvorvidt der foreligger en overtrædelse, føre bevis for de fastslåede overtrædelser og for, at de omstændigheder, som udgør overtrædelsen, faktisk foreligger. Den skal herved fremlægge beviser, der er tilstrækkeligt præcise og samstemmende til at støtte den overbevisning, at den påståede overtrædelse er blevet begået.

(jf. præmis 48)

2. Princippet om uskyldsformodning, som det nærmere fremgår af artikel 6, stk. 2, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder, indgår blandt de grundlæggende rettigheder, som efter Domstolens praksis, der i øvrigt er bekræftet af præamblen til den europæiske fælles akt, artikel 6, stk. 2, EU og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, er beskyttet i Fællesskabets retsorden. Henset til karakteren af de pågældende overtrædelser samt til karakteren og graden af hårdhed af de hertil knyttede sanktioner, finder princippet om uskyldighedformodning anvendelse på sager vedrørende tilsidesættelser af konkurrencereglerne, der gælder for virksomhederne, og som vil kunne føre til at pålægge bøder eller tvangsbøder.

Såfremt der hos Retten foreligger en tvivl, skal dette komme den virksomhed til gode, der er adressat for beslutningen, hvorved en overtrædelse fastslås. Retten kan derfor ikke konkludere, at Kommissionen har ført fornødent bevis for den pågældende overtrædelse, hvis den fortsat nærer tvivl vedrørende dette spørgsmål, navnlig i en sag, hvori der er nedlagt påstand om annullation af en beslutning, hvorved der pålægges en bøde.

(jf. præmis 51, 52 og 238)

3. Hvis Kommissionen fastslår, at der er sket en tilsidesættelse af konkurrencereglerne under henvisning til de omhandlede virksomheders adfærd, skal Unionens retsinstanser annullere den pågældende beslutning, når de omhandlede virksomheder fremfører en argumentation, der kan sætte de af Kommissionen konstaterede faktiske omstændigheder i et andet lys og dermed gør det muligt at give en anden, sandsynlig forklaring på de faktiske omstændigheder end den, som Kommissionen har lagt til grund for sin konklusion om, at der foreligger en overtrædelse.

Når Kommissionen lægger direkte beviselementer til grund, som i princippet er tilstrækkelige til at godtgøre, at en overtrædelse har fundet sted, er det ikke tilstrækkeligt, at den omhandlede virksomhed påberåber sig muligheden for, at en omstændighed har fundet sted, som kan påvirke bevisværdien af nævnte beviser, således, at Kommissionen bærer bevisbyrden med hensyn til, at denne omstændighed ikke har kunnet påvirke bevisernes bevisværdi. Tværtimod, med undtagelse af de tilfælde, hvor et sådant bevis ikke kan føres af den omhandlede virksomhed på grund af Kommissionens egen adfærd, tilkommer det den omhandlede virksomhed at føre bevis for, dels at den af denne påberåbte omstændighed foreligger, dels at denne omstændighed rejser tvivl med hensyn til bevisværdien af de beviser, som Kommissionen lægger til grund.

(jf. præmis 54, 56 og 199)

4. Det følger af artikel 23, stk. 1, litra e), i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF, at Kommissionen kan pålægge bøder, når segl, som repræsentanter for eller andre ledsagende personer, der er bemyndiget af Kommissionen, har anbragt, forsætligt eller uagtsomt er blevet brudt. I henhold til denne bestemmelse har Kommissionen bevisbyrden for, at der er sket et seglbrud. Derimod påhviler det den ikke at føre bevis for, at der faktisk er blevet skaffet adgang til det forseglede lokale, eller at der er blevet manipuleret med de dokumenter, som er placeret dér.

(jf. præmis 85 og 256)