ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. december 2020 — Repsol Petróleo, SA mod Administración General del Estado (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-44/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/96/EF - beskatning af energiprodukter og elektricitet - artikel 21, stk. 3 - ingen afgiftsudløsende begivenhed - forbrug af energiprodukter på et område, der tilhører en virksomhed, hvor disse er blevet fremstillet, med henblik på produktion af endelige energiprodukter, i forbindelse med hvilke der ligeledes uundgåeligt frembringes ikke-energiprodukter)

(2021/C 35/06)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Repsol Petróleo, SA

Sagsøgt: Administración General del Estado

Konklusion

Artikel 21, stk. 3, første punktum, i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet skal fortolkes således, at når en virksomhed, der producerer energiprodukter, der er bestemt til at blive anvendt som brændsel til opvarmning eller motorbrændstof, forbruger energiprodukter, som virksomheden selv har produceret, og når virksomheden ligeledes ved denne proces uundgåeligt frembringer ikke-energiprodukter, hvorfra der udledes en økonomisk værdi, henhører den del af forbruget, der fører til frembringelsen af sådanne ikke-energiprodukter, under den undtagelse til den udløsende begivenhed for afgift på energiprodukter, der er fastsat i denne bestemmelse.

(1) EUT C 155 af 6.5.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 24. november 2020 — Wikingerhof GmbH & Co. KG mod Booking.com BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-59/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - samarbejdet om civilretlige spørgsmål - forordning (EU) nr. 1215/2012 - retternes kompetence - artikel 7, nr. 1) og 2) - specielle kompetenceregler i sager om erstatning uden for kontrakt - søgsmål med påstand om forbud mod handelspraksis, der betragtes som værende i strid med konkurrenceretten - påstand om misbrug af dominerende stilling materialiseret ved den handelspraksis, som kontraktbestemmelserne indebærer - onlineplatformen Booking.com, der benyttes til reservation af overnatningssteder)

(2021/C 35/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Wikingerhof GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Booking.com BV

Konklusion

Artikel 7, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at denne bestemmelse finder anvendelse på en sag, hvorunder der er nedlagt påstand om, at en part tilpligtes at undlade visse former for adfærd, der er udvist inden for rammerne af kontraktforholdet mellem sagsøgeren og sagsøgte, og som er støttet på et anbringende om sidstnævntes misbrug af dominerende stilling i strid med konkurrenceretten.

(1) EUT C 155 af 6.5.2019.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. december 2020 — BONVER WIN, a.s. mod Ministerstvo financí ČR (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-311/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - restriktioner - national lovgivning, der forbyder driften af spil på bestemte steder - anvendeligheden af artikel 56 TEUF - forekomsten af et grænseoverskridende element)

(2021/C 35/15)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BONVER WIN, a.s.

Sagsøgt: Ministerstvo financí ČR

Konklusion

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den finder anvendelse på situationen for et selskab med hjemsted i en medlemsstat, der har mistet sin tilladelse til at drive hasardspil efter ikrafttrædelsen i denne medlemsstat af en lovgivning, der fastlægger de steder, hvor det er tilladt at organisere sådanne spil, som gælder uden forskel for alle tjenesteydere, der udøver deres virksomhed på denne medlemsstats område, uanset om disse tjenesteydere leverer ydelser til statsborgere i denne medlemsstat eller statsborgere fra andre medlemsstater, når en del af dets kundekreds kommer fra en anden medlemsstat end den, hvor selskabet har hjemsted.

(1) EUT C 213 af 24.6.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 24. november 2020 — R.N.N.S. (sag C-225/19) og K.A. (sag C-226/19) mod Minister van Buitenlandse Zaken (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem — Nederlandene)

(Forenede sager C-225/19 og C-226/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - fællesskabskodeks for visa - forordning (EF) nr. 810/2009 - artikel 32, stk. 1-3 - afslag på visum - bilag VI - standardformular - begrundelse - trussel mod en eller flere af medlemsstaternes offentlige orden, indre sikkerhed, folkesundhed eller internationale forbindelser - artikel 22 - proceduren for forudgående høring af andre medlemsstaters centrale myndigheder - indsigelse mod udstedelse af visum - klage over en afgørelse om afslag på visum - omfanget af domstolsprøvelsen - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - adgang til effektive retsmidler)

(2021/C 35/11)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: R.N.N.S. (sag C-225/19) og K.A. (sag C-226/19)

Sagsøgt: Minister van Buitenlandse Zaken

Konklusion

Artikel 32, stk. 2 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 610/2013 af 26. juni 2013, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes dels således, at bestemmelsen pålægger den medlemsstat, som har truffet en endelig afgørelse om afslag på udstedelse af et visum på grundlag af artikel 32, stk. 1, litra a), nr. vi), i forordning nr. 810/2009, som ændret ved forordning nr. 610/2013, som følge af, at en anden medlemsstat har gjort indsigelse mod udstedelsen heraf, i denne afgørelse at angive, hvilken medlemsstat der har fremsat denne indsigelse, den specifikke grund til afslaget baseret på denne indsigelse samt i givet fald at angive det væsentligste indhold af grundene til nævnte indsigelse og den myndighed, hvortil visumansøgeren kan henvende sig for at opnå kendskab til de retsmidler, der er til rådighed i denne anden medlemsstat, dels således, at retterne i den medlemsstat, som har truffet sidstnævnte afgørelse, såfremt der indledes en klagesag til prøvelse af samme afgørelse på grundlag af artikel 32, stk. 3, i forordning nr. 810/2009, som ændret ved forordning nr. 610/2013, ikke kan foretage en materiel prøvelse af lovligheden af den indsigelse mod udstedelsen af visum, som er fremsat af en anden medlemsstat.

(1) EUT C 187 af 3.6.2019.
1)

Artikel 19, stk. 1, litra f), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 af 30. november 2009 om kosmetiske produkter skal fortolkes således, at angivelsen af »et kosmetisk produkts funktion«, som i henhold til denne bestemmelse skal fremgå på et sådant produkts beholder og emballage, klart skal kunne oplyse forbrugeren om produktets anvendelse og anvendelsesmåde for at sikre, at produktet på en sikker måde kan anvendes af forbrugerne uden at være til skade for deres sundhed, og kan således ikke være begrænset til en simpel angivelse af, hvilke formål der forfølges med anvendelsen af et sådant produkt, som omhandlet i denne forordnings artikel 2, stk. 1, litra a). Det tilkommer den forelæggende ret, på grundlag af det pågældende produkts karakteristika og egenskaber samt forventningen hos en almindeligt oplyst, rimelig opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger, at efterprøve arten og omfanget af de oplysninger, der i denne forbindelse skal anføres på produktets beholder og indpakning, således at det er muligt at anvende dem uden fare for menneskers sundhed.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. december 2020 — G.M.A. mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Belgien)

(Sag C-710/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - artikel 45 TEUF - unionsborgerskab - direktiv 2004/38/EF - retten til ophold i mere end tre måneder - artikel 14, stk. 4, litra b) - arbejdssøgende - rimelig frist til at få kendskab til de beskæftigelsestilbud, der er passende for den arbejdssøgende, og til at foretage de nødvendige skridt for at opnå ansættelse - krav, som værtsmedlemsstaten pålægger den arbejdssøgende inden for denne frist - betingelser for ret til ophold - forpligtelse til at fortsætte med at søge arbejde og at have reelle muligheder for at blive ansat)

(2021/C 62/07)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: G.M.A.

Sagsøgt: État belge

Konklusion

Artikel 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 14, stk. 4, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at en værtsmedlemsstat skal indrømme en unionsborger en rimelig frist, som begynder at løbe på det tidspunkt, hvor denne unionsborger registreres som arbejdssøgende, til at få kendskab til de beskæftigelsestilbud, der er passende for vedkommende, og til at foretage de nødvendige skridt for at opnå ansættelse.

Under denne rimelige frist kan værtsmedlemsstaten stille krav om, at den arbejdssøgende skal fremlægge bevis for, at vedkommende søger beskæftigelse. Det er først efter udløbet af den nævnte frist, at denne medlemsstat kan stille krav om, at den arbejdssøgende skal godtgøre ikke blot, at vedkommende fortsat søger arbejde, men også har reelle muligheder for at blive ansat.

(1) EUT C 399 af 25.11.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 17. december 2020 — Husqvarna AB mod Lidl Digital International GmbH & Co. KG, tidligere Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-607/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 51, stk. 1, litra a) - artikel 55, stk. 1 - fortabelse af de rettigheder, der er knyttet til EU-varemærket - EU-varemærke, der ikke har været genstand for reel brug inden for en sammenhængende periode på fem år - udløb af perioden på fem år - tidspunkt for bedømmelsen)

(2021/C 62/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Husqvarna AB

Sagsøgt: Lidl Digital International GmbH & Co. KG, tidligere Lidl E-Commerce International GmbH & Co. KG

Konklusion

Artikel 51, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om [EU]-varemærker skal fortolkes således, at det tidspunkt, der i forbindelse med fremsættelsen af et modkrav om fortabelse af de rettigheder, der knyttet til et EU-varemærke, skal tages hensyn til i forbindelse med fastlæggelsen af, om den i denne bestemmelse omhandlede sammenhængende periode på fem år er udløbet, er tidspunktet for fremsættelsen af modkravet.

(1) EUT C 27 af 27.1.2020.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 17. december 2020 — FRANCK d.d. Zagreb mod Ministarstvo financija Republike Hrvatske Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upravni sud u Zagrebu — Kroatien)

(Sag C-801/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - fritagelser - artikel 135, stk. 1, litra b) og d) - begreberne »ydelse af lån« og »andre handelsdokumenter« - komplekse transaktioner - hovedydelse - tilrådighedsstillelse af midler mod vederlag - overdragelse af en veksel til et factoringselskab og overførsel af de modtagne penge til vekseludstederen)

(2021/C 62/08)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Upravni sud u Zagrebu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FRANCK d.d. Zagreb

Sagsøgt: Ministarstvo financija Republike Hrvatske Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak

Konklusion

Artikel 135, stk. 1, litra b) og d), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den merværdiafgiftsfritagelse, som disse bestemmelser fastsætter for henholdsvis ydelse af lån og transaktioner vedrørende andre handelsdokumenter, finder anvendelse på en transaktion bestående i, at en afgiftspligtig person mod vederlag stiller midler, der er modtaget fra et factoringselskab som følge af overdragelsen til dette selskab af en veksel, der er blevet udstedt af en anden afgiftspligtig person, og idet den førstnævnte afgiftspligtige person garanterer, at dette factoringselskab får tilbagebetaling for den nævnte veksel ved dennes forfaldsdato, til rådighed for den sidstnævnte afgiftspligtige person.

(1) EUT C 27 af 27.1.2020.
3)

Artikel 146, stk. 1, litra b), og artikel 147 i direktiv 2006/112 samt princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national praksis, hvorefter skatte- og afgiftsmyndigheden automatisk giver afslag på at indrømme en afgiftspligtig person den fritagelse for merværdiafgift (moms), der er fastsat i den ene eller den anden af disse bestemmelser, når den har konstateret, at denne afgiftspligtige person i ond tro har udstedt den formular, på hvis grundlag køberen påberåber sig fritagelsen i denne artikel 147, selv om det er godtgjort, at de pågældende varer har forladt Den Europæiske Unions område. Under sådanne omstændigheder skal der gives afslag på indrømmelse af momsfritagelsen i denne artikel 146, stk. 1, litra b), såfremt tilsidesættelsen af et formkrav har gjort det umuligt at fremlægge et sikkert bevis for, at de materielle betingelser, der betinger anvendelsen af denne fritagelse, er opfyldt, eller såfremt nævnte afgiftspligtige person vidste eller burde have vidst, at den pågældende transaktion var led i svig, som bringer det fælles momssystem i fare.
2)

Artikel 18 TEUF og 21 TEUF skal fortolkes således, at det i et tilfælde, hvor den medlemsstat, hvor den eftersøgte person er statsborger, når denne person er en unionsborger, der er genstand for en anmodning om udlevering, som et tredjeland har rettet til en anden medlemsstat, af denne anden medlemsstat er blevet underrettet om, at denne anmodning foreligger, hverken påhviler den ene eller den anden af disse medlemsstater at anmode det anmodende tredjeland om at tilstille dem en kopi af straffesagens akter med henblik på at gøre det muligt for den medlemsstat, hvor denne person er statsborger, at vurdere muligheden for selv at overtage strafforfølgningen. For så vidt som den anmodede medlemsstat behørigt har underrettet den medlemsstat, hvor denne samme person er statsborger, om, at der foreligger en anmodning om udlevering, om samtlige de retlige og faktiske forhold, som det anmodende tredjeland har oplyst i forbindelse med denne anmodning om udlevering, samt om enhver ændring af den situation, som den eftersøgte person befinder sig i, der kan være relevant for den eventuelle udstedelse af en europæisk arrestordre mod den pågældende, kan den anmodede medlemsstat udlevere denne person, uden at den er forpligtet til at afvente, at den medlemsstat, hvor den eftersøgte person er statsborger, ved en formel afgørelse afstår fra at udstede en sådan europæisk arrestordre, der i det mindste vedrører de samme lovovertrædelser som dem, der er omhandlet i anmodningen om udlevering, såfremt denne sidstnævnte medlemsstat afstår fra at foretage en sådan udstedelse inden for en rimelig frist, som den anmodede medlemsstat har indrømmet den med henblik herpå under hensyntagen til samtlige omstændigheder i sagen.
2)

Artikel 5, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2004/25 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, som med henblik på et overtagelsestilbud fastsætter aktiernes værdi ved at dividere målselskabets nettoaktiver, herunder minoritetsaktionærers kapitalandele, der følgelig er ikkekontrollerende, med antallet af udstedte aktier, medmindre der er tale om en metode til fastsættelse af aktieprisen, der er baseret på et objektivt vurderingskriterium, som er almindelig anvendt i finansanalyser og kan anses for at være »klart defineret« i denne bestemmelses forstand, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 17. december 2020 — Centraal Israëlitisch Consistorie van België e.a. mod Vlaamse Regering (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Grondwettelijk Hof — Belgien)

(Sag C-336/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af dyr på aflivningstidspunktet - forordning (EF) nr. 1099/2009 - artikel 4, stk. 1 - krav om bedøvelse af dyrene før aflivning - artikel 4, stk. 4 - undtagelse i forbindelse med rituel slagtning - artikel 26, stk. 2 - mulighed for medlemsstaterne for at vedtage nationale regler, der har til formål at sikre en mere omfattende dyrebeskyttelse i forbindelse med rituel slagtning - fortolkning - nationale regler, hvorefter der i forbindelse med rituel slagtning skal foretages en reversibel bedøvelse, som ikke kan medføre dyrets død - artikel 13 TEUF - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 10 - religionsfrihed - frihed til at udøve sin religion - begrænsning - proportionalitet - manglende konsensus blandt EU-medlemsstaterne - medlemsstaternes skønsmargen - subsidiaritetsprincippet - gyldighed - forskellig behandling af rituel slagtning og aflivning af dyr i forbindelse med jagt eller fiskeri samt i forbindelse med kultur- eller sportsarrangementer - ingen forskelsbehandling - artikel 20, 21 og 22 i chartret om grundlæggende rettigheder)

(2021/C 53/07)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Grondwettelijk Hof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Centraal Israëlitisch Consistorie van België m.fl., Unie Moskeeën Antwerpen VZW, Islamitisch Offerfeest Antwerpen VZW, JG, KH, Executief van de Moslims van België m.fl. og Coördinatie Comité van Joodse Organisaties van België. Section belge du Congrès juif mondial et Congrès juif européen VZW m.fl.

Sagsøgt: Vlaamse Regering

Procesdeltagere: LI, Waalse Regering, Kosher Poultry BVBA m.fl. og Global Action in the Interest of Animals VZW (GAIA)

Konklusion

1) Artikel 26, stk. 2, første afsnit, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 1099/2009 af 24. september 2009 om beskyttelse af dyr på aflivningstidspunktet, sammenholdt med artikel 13 TEUF og artikel 10, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter der i forbindelse med rituel slagtning skal anvendes en reversibel bedøvelsesmetode, der ikke kan medføre dyrets død.

2) Gennemgangen af det tredje præjudicielle spørgsmål har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 26, stk. 2, første afsnit, litra c), i forordning nr. 1099/2009.

(1) EUT C 270 af 12.8.2019.
1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 12. marts 2019, Frankrig mod Kommissionen (T-26/18, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:153), ophæves, for så vidt som Retten dels frifandt Kommissionen i det søgsmål, som Den Franske Republik havde anlagt vedrørende Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2017/2014 af 8. november 2017 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), for så vidt som denne medlemsstat under overskriften »Alvorlige mangler i kontrolsystemet, Korsika« herved blev pålagt faste korrektioner på 100 %, der var blevet anvendt for direkte arealstøtte ydet i Haute-Corse for ansøgningsårene 2013 og 2014, som følge af mangler i kontrolsystemet for arealstøtte i Haute-Corse, dels traf afgørelse om sagsomkostningerne.
C 53/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. december 2020 — WEG Tevesstraße mod Finanzamt Villingen-Schwenningen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg — Tyskland)

(Sag C-449/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - fritagelse for bortforpagtning og udlejning af fast ejendom - national lovgivning, der fritager levering af varme fra en sammenslutning af boligejere til ejere, der er med i denne sammenslutning, for moms)

(2021/C 53/13)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: WEG Tevesstraße

Sagsøgt: Finanzamt Villingen-Schwenningen

Konklusion

Artikel 135, stk. 1, litra l), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2009/162/EU af 22. december 2009, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der fritager levering af varme fra en sammenslutning af boligejere til de ejere, der er med i denne sammenslutning, for merværdiafgift.

(1) EUT C 348 af 14.10.2019.
—

de ikke er til hinder for en national ordning, hvorefter en sådan dispensation er forbeholdt personer, som har varetaget juridiske arbejdsopgaver inden for national ret, og dermed ikke kan indrømmes nuværende eller tidligere ansatte i EU-institutionerne, som i denne egenskab har varetaget juridiske arbejdsopgaver inden for en eller flere grene af EU-retten, for så vidt som ordningen ikke udelukker, at der kan tages hensyn til juridiske arbejdsopgaver, som forudsætter erfaring med national ret.
C 53/14

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 10. december 2020 — A.B. og B.B. mod Personal Exchange International Limited (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovenien)

(Sag C-774/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EU) nr. 44/2001 - artikel 15, stk. 1 - kompetence i sager om forbrugeraftaler - begrebet »forbruger« - aftale, der vedrører pokerspil, og som er blevet indgået online mellem en fysisk person og en hasardspiludbyder - fysisk person, der tjener til livets ophold gennem online pokerspil - knowhow, som denne person besidder - aktivitetens hyppighed)

(2021/C 53/17)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: A.B. og B.B.

Sagsøgt: Personal Exchange International Limited

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en fysisk person, der har bopæl i en medlemsstat, og som dels har indgået en aftale med et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat med henblik på online pokerspil, der indeholder almindelige vilkår, som er fastsat af det nævnte selskab, dels hverken har registreret denne aktivitet formelt eller udbudt denne til tredjemand som en ydelse mod betaling, ikke mister sin egenskab af »forbruger« i denne bestemmelses forstand, selv om den pågældende person deltager i dette spil et stort antal timer om dagen, besidder stor knowhow og oppebærer betragtelige gevinster hidrørende fra dette spil.

(1) EUT C 19 af 20.1.2020.
2)

Artikel 13, stk. 1, litra d), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 skal fortolkes således, at disse bestemmelser forbyder gengivelse af den form eller det udseende, der kendetegner et produkt, som er omfattet af en registreret betegnelse, når gengivelsen kan forlede forbrugeren til at tro, at det omhandlede produkt er omfattet af den omhandlede registrerede betegnelse. Det skal under hensyn til alle relevante faktorer i sagen undersøges, om gengivelsen vil kunne vildlede en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet europæisk forbruger.