Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Traktatbrudssøgsmål - sagens genstand - afgrænsning under den administrative procedure - senere begrænsning heraf - lovligt

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF))

2 Traktatbrudssøgsmål - administrativ procedure - åbningsskrivelse - afgrænsning af sagens genstand - begrundet udtalelse - detaljeret redegørelse for klagepunkterne

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF))

3 Traktatbrudssøgsmål - sagens genstand - afgrænsning under den administrative procedure - tilpasning som følge af en ændring af fællesskabsretten - lovlig - betingelser

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF))

4 Miljø - bortskaffelse af affald - direktiv 75/442 - artikel 4, stk. 1 - medlemsstaternes forpligtelse til at sørge for nyttiggørelse eller bortskaffelse af affald - rækkevidde - nødvendigheden af de foranstaltninger, der skal træffes - skøn - grænser

(Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, art. 4, stk. 1)

5 Traktatbrudssøgsmål - bevis for traktatbruddet - bevisbyrde, der påhviler Kommissionen - fremlæggelse af oplysninger, der viser, at der foreligger et traktatbrud - gendrivelse, der påhviler den kritiserede medlemsstat

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF))

6 Medlemsstater - forpligtelser - Kommissionens tilsynsopgave - medlemsstaternes pligter - medvirken til undersøgelser vedrørende traktatbrud

(EF-traktaten, art. 5 og 169 (nu art. 10 EF og 226 EF))

7 Miljø - bortskaffelse af affald - direktiv 75/442 - forpligtelser for medlemsstaterne over for indehavere af affald - manglende opfyldelse for så vidt angår en ulovlig losseplads - traktatbrud

(Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, art. 8)

Sammendrag

1 Kommissionens åbningsskrivelse til medlemsstaten og dens efterfølgende begrundede udtalelse i henhold til traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) afgrænser sagens genstand, som herefter ikke kan udvides. Følgelig skal Kommissionens begrundede udtalelse og dens stævning hvile på de samme klagepunkter som i åbningsskrivelsen, der indledte den administrative procedure.

Dette krav kan imidlertid ikke indebære, at der under alle omstændigheder skal være fuldstændigt sammenfald mellem, hvad der blev angivet som klagepunkter i åbningsskrivelsen, i den begrundede udtalelse og de i stævningen nedlagte påstande, når sagsgenstanden ikke er blevet udvidet eller ændret, men derimod blot er blevet begrænset.

2 Selv om den i traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) nævnte begrundede udtalelse skal indeholde en sammenhængende og detaljeret redegørelse for grundene til, at den pågældende stat efter Kommissionens opfattelse har tilsidesat en af de forpligtelser, der påhviler den i medfør af traktaten, kan samme strenge krav ikke stilles med hensyn til åbningsskrivelsen, som nødvendigvis kun kan være en kortfattet første sammenfatning af klagepunkterne. Der er intet til hinder for, at Kommissionen i den begrundede udtalelse uddyber de klagepunkter, den allerede mere bredt har gjort gældende i åbningsskrivelsen.

3 Selv om påstandene i stævningen således i princippet ikke kan udvides i forhold til de overtrædelser, der er angivet i den begrundede udtalelses konklusion og i åbningsskrivelsen, står det dog fast, at Kommissionen, når fællesskabsretten ændres under den administrative procedure, har adgang til at få en traktatbrudspåstand prøvet for så vidt angår forpligtelser, der er fastlagt i et - senere ændret eller ophævet - direktivs første udgave, når disse fortsat består i henhold til nye bestemmelser. Sagens genstand kan derimod ikke udvides til også at omfatte forpligtelser i henhold til det ændrede direktiv, der ikke findes tilsvarende i det oprindelige direktiv, idet dette ville være en tilsidesættelse af væsentlige garantier for en lovlig traktatbrudsprocedure.

4 Selv om artikel 4, stk. 1, i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, ikke indeholder noget om, hvad de foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at affaldet bortskaffes, uden at menneskets sundhed bringes i fare og uden at miljøet skades, konkret skal indeholde, står det dog fast, at denne bestemmelse binder medlemsstaterne med hensyn til det tilsigtede mål, samtidig med at den overlader medlemsstaterne et skøn ved afgørelsen af, om sådanne foranstaltninger er nødvendige.

Det er således principielt ikke muligt under henvisning til, at en faktisk situation ikke er i overensstemmelse med de mål, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, i direktiv 75/442 som ændret, direkte at drage den slutning, at den pågældende medlemsstat nødvendigvis har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den efter denne bestemmelse, nemlig at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at affaldet bortskaffes, uden at menneskets sundhed udsættes for fare, og uden at miljøet skades. Når en sådan faktisk situation varer ved, navnlig når den fører til en forringelse af miljøet i længere tid, uden at de kompetente myndigheder griber ind, kan den imidlertid vise, at medlemsstaterne har overskredet grænserne for det skøn, de har i henhold til den nævnte bestemmelse.

5 Selv om det under et traktatbrudssøgsmål er Kommissionen, der må bevise, at der som påstået foreligger et traktatbrud, påhviler det, når Kommissionen fyldestgørende har bevist traktatbruddet, den kritiserede medlemsstat materielt og detaljeret at anfægte de oplysninger, Kommissionen har fremlagt og følgerne heraf, idet disse ellers må anses for bevist.

6 Det er de nationale myndigheder, der gennemfører kontrol på stedet under undersøgelser, som Kommissionen gennemfører for at fastslå, om der foreligger tilsidesættelser af fællesskabsretten, og disse myndigheder må herved samarbejde loyalt for at opfylde den forpligtelse, der påhviler medlemsstaten i henhold til EF-traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF), til at lette Kommissionen udførelsen af den generelle opgave at påse, at traktatens bestemmelser og de bestemmelser, som med hjemmel i den træffes af institutionerne, gennemføres.

7 Medlemsstaterne skal efter artikel 8 i direktiv 75/442 om affald, som ændret ved direktiv 91/156, når en indehaver af affald ikke er i stand til at sikre dettes nyttiggørelse eller bortskaffelse, for ham træffe de nødvendige foranstaltninger, med henblik på at affaldet overlades til en privat eller offentlig indsamler. Således har en medlemsstat ikke, når den blot har anordnet afspærring af en ulovlig losseplads og rejst straffesag mod den for denne losseplads ansvarlige person, som ved at tage mod affaldet dér er blevet dettes indehaver, ikke opfyldt den særlige forpligtelse, som er pålagt den ved nævnte artikel.