ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Begæring om udsættelse af gennemførelsen af artikel 1, stk. 1, og artikel 1, stk. 2, litra b), i samt betragtning 28-31 og 250-252 til Kommissionens forordning (EF) nr. 553/2006 af 23. marts 2006 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af visse former for fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam (EUT L 98, s. 3), for så vidt som de udelukker børnefodtøj fra de antidumpingforanstaltninger, der er indført ved nævnte forordning.
Påstand om erstatning for det tab, som sagsøgerne hævder at have lidt som følge af EIB’s påståede undladte opfølgning og udviste forsømmelighed i forbindelse med anvendelsen af midler bestemt til realisering af 2K-Teints projekt som et led i effektueringen af finansieringsaftalen indgået mellem EIB, som fuldmægtig for Fællesskabet, og Kongeriget Marokko.
Artikel 149, stk. 1 og 3, i Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen (EFT L 357, s. 1, herefter »gennemførelsesforordningen«), som ændret ved Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 1261/2005 af 20. juli 2005 (EUT L 201, s. 3), bestemmer:

»1. De ordregivende myndigheder underretter hurtigst muligt ansøgere og bydende om, hvilke afgørelser der er truffet med hensyn til tildelingen af kontrakten […], herunder bl.a. begrundelsen for, at de har besluttet ikke at indgå en kontrakt […], efter at der har været indkaldt bud, eller for, at de har besluttet at lade proceduren gå om

[…]

3. I forbindelse med aftaler, som fællesskabsinstitutionerne indgår for egen regning, jf. finansforordningens artikel 105, giver de ordregivende myndigheder […] hver bydende eller ansøger, hvis bud eller ansøgning er blevet afvist, meddelelse […] om, at deres bud eller ansøgning ikke er blevet udvalgt, i hvert enkelt tilfælde med angivelse af grundende til, at buddet eller ansøgningen er blevet afvist.

De ordregivende myndigheder giver samtidig med de meddelelser om afvisning, som sendes til de ansøgere eller bydende, hvis ansøgning eller bud er blevet afvist, ordremodtageren meddelelse om, at de har besluttet at tildele ham ordren, idet de understreger, at den meddelte beslutning ikke udgør en forpligtelse fra den ordregivende myndigheds side.

[…]«
15

Den »delvise retsevne«, som sagsøgeren har påberåbt sig, kan ifølge Kommissionen ikke tildele sagsøgeren status som juridisk person. De bestemmelser i national ret, som sagsøgeren har henvist til, tildeler ganske vist denne evnen til at være part i en tvist og at optræde som part i forfatningsmæssige, interne tvister i Land Schleswig-Holstein. Imidlertid omhandler dette kun interne tvister i en lokal myndighed mellem forskellige organer inden for denne myndighed og ikke denne myndigheds retlige forsvar over for en tredjepart. I dette sidstnævnte tilfælde er det kun ifølge tysk ret selve delstaten, som er beføjet til at anlægge en retssag, og ikke et af delstatens individuelle organer. Ligeledes er den organisatoriske selvstændighed, som delstatsforfatningen tildeler delstatsparlamentet, kun gyldig inden for delstaten og over for dennes øvrige organer, men ikke uden for delstaten.
52

Det forholder sig på samme måde med den omstændighed, at sagsøgeren er den eneste virksomhed, som er indehaver af en BTO for det omhandlede produkt under pos. 8471. For det første er den begrænsede gyldighed af en BTO fastsat i selve toldkodeksens artikel 12. For det andet bør det fremhæves, at det følger af fast retspraksis, at muligheden for med større eller mindre bestemthed at angive antallet eller endog identiteten af de retssubjekter, der henhører under anvendelsesområdet for en foranstaltning, på ingen måde er ensbetydende med, at disse retssubjekter skal anses for individuelt berørt, når forordningen finder anvendelse i medfør af en objektiv retlig eller faktisk situation, der er fastlagt ved den pågældende retsakt (Rettens dom af 22.2.2000, sag T-138/98, ACAV m.fl. mod Rådet, Sml. II, s. 341, præmis 64, og kendelsen i sagen Iposea mod Kommissionen, præmis 31).
Påstand om annullation af den afgørelse, der hævdes at være indeholdt i Kommissionens skrivelse af 4. august 2006, adresseret til det belgiske post- og telekommunikationsvæsen, som indeholdt bemærkninger i henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (»rammedirektivet«) (EFT L 108, s. 33) angående et af nævnte belgiske myndighed anmeldt udkast til afgørelse (sag BE/2006/0433).
Rettens kendelse (Anden Afdeling) af 18. februar 2008 – Altana Pharma mod KHIM – Avensa (PNEUMO UPDATE)

Sag T-327/06

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket PNEUMO UPDATE – det ældre nationale ordmærke Pneumo – åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er retligt ugrundet«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 33-36)

Angående

Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 11. september 2006 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 668/2005-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Avensa AG og Altana Pharma AG.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Altana Pharma AG Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket PNEUMO UPDATE for varer og tjenesteydelser i klasse 5, 9, 16, 35, 38 og 41 (ansøgning nr. 2462049) Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Avensa AG Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det tyske ordmærke Pneumo for varer i klasse 5, idet indsigelsen udelukkende var rettet mod registreringen i klasse 5 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

Søgsmålet skal dels åbenbart afvises og er dels åbenbart retligt ugrundet.
Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 1171 af 23. marts 2006 vedrørende en nedsættelse af Den Europæiske Socialfonds (ESF) finansielle tilskud til et operationelt program i regionen Sicilien som en del af EF-støtterammen for strukturinterventioner under mål 1 i Italien (perioden 1994-1999).
Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2005) 4683 af 25. november 2005 om nedsættelse af den oprindeligt tildelte støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) i henhold til beslutning K(97) 2199 af 27. juli 1997 om godkendelse af støtte ydet af EFRU til interventioner fastsat i det samlede programmeringsdokument for perioden 1997-1999 for regionen Piemonte (Italien) under mål nr. 2.
Påstand om, at det fastslås, at den adfærd, som er udvist af formanden for Europa-Parlamentet, Josep Borrell Fontelles, i forbindelse med den præjudicielle sag C-305/05 er ulovlig.
Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende interventionsbegæringerne fra Rani, SA, Estación de servicio Lazarza, SL, Melón, SA, Estación de servicio Ahigal, SL, Els Garrafons, SL, Estación de servicio Azpeitia-Azkoitia, SL, Red Azul, SA, Sucesores de Narciso Chiva, SL, Pablo Rada Combustibles, SL et Promotores Internacional, SA, de la Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio et de Repsol Comercial de Productos Petrolíferos, SA.
48

Artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 2081/92 giver nemlig alene medlemsstaterne ret til at gøre indsigelse mod registreringen over for Kommissionen. Ifølge denne forordnings artikel 7, stk. 3, kan enhver retmæssigt berørt fysisk eller juridisk person ganske vist også rejse indsigelse mod den påtænkte registrering, men det skal ske ved fremsendelse af en behørigt begrundet erklæring til den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den pågældende person har bopæl eller forretningssted. Denne bestemmelse pålægger ikke den pågældende medlemsstat at videresende denne erklæring til Kommissionen, men alene at træffe de fornødne foranstaltninger for at »tage hensyn til« denne indsigelse inden for de fastsatte frister (La Conqueste-kendelsen, præmis 45). Ifølge 13. betragtning til forordning nr. 2081/92 skal »registreringsproceduren […] gøre det muligt for enhver individuelt og direkte berørt person at gøre sine rettigheder gældende ved indsigelse over for Kommissionen«, men det skal ske »via den givne medlemsstat«. Der findes ingen bestemmelse i artikel 7 i forordning nr. 2081/92, der giver Kommissionen ret til at tage en indsigelse i betragtning, der er blevet meddelt af en anden person end en medlemsstat. Såfremt en indsigelsesmeddelelse kan »tages til følge« i henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 2081/92, bestemmes endelig i artikel 7, stk. 5, at Kommissionen opfordrer de pågældende medlemsstater til at søge at nå til indbyrdes enighed, uden at der på nogen måde foreskrives en indgriben fra borgerne (La Conqueste-kendelsen, præmis 45).
Påstand om annullation af Kommissionens beslutning om i henhold til artikel 9 i Kommissionens forordning (EF) nr. 874/2004 af 28. april 2004 om generelle retningslinjer for implementeringen af topdomænet ».eu« og dets funktioner samt principperne for registrering (EUT L 162, s. 40) at reservere domænenavnet »galileo.eu« som domænenavn, der er forbeholdt Fællesskabets institutioner, organer og agenturer.
Påstand om annullation af Eurostats pressemeddelelse nr. 48/2006 af 24. april 2006, for så vidt som den indeholder en beslutning fra Kommissionen (Eurostat), der klassificerer Madrid Calle 30 i sektoren for »offentlig forvaltning og service« inden for rammerne af det europæiske nationalregnskabssystem 1995 (ENS 95).
64

Sagsøgeren har i øvrigt nærmere gjort gældende, at Kommissionen inden for rammerne af tilsynet med topdomæneadministratoren og i medfør af den indgående kontrakt har mulighed for at give topdomæneadministratoren bindende anvisninger, navnlig for så vidt angår registrering af et andenordensdomæne, og at den anfægtede retsakt, i det omfang den udelukker enhver mulighed for, at topdomæneadministratoren kan registrere domænet ».co« som andenordensdomæne under topdomænet ».eu«, eller indeholder et forbud mod at give topdomæneadministratoren en sådan anvisning vedrørende registrering af det domæne, der er ansøgt om, derfor udgør en retsakt med bindende retsvirkninger, der kan prøves under et annullationssøgsmål.
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 20. oktober 2009 –

Lebard mod Kommissionen

(Sag T-89/06)

»Annullationssøgsmål – manglende søgsmålsinteresse – afvisning«

1. Annullationssøgsmål – søgsmålsinteresse – fysiske eller juridiske personer – søgsmål, der kan give sagsøgeren en fordel (art. 230 EF) (jf. præmis 35-40)

2. Retspleje – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – stævning med påstand om erstatning for skade forvoldt af en fællesskabsinstitution [statutten for Domstolen, art. 21 og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 47-51)

Angående

Navnlig en påstand om annullation af Kommissionens afslag dels på en anmodning om fornyet undersøgelse af, om selskabet Aventis overholder de forpligtelser, der følger af Kommissionens beslutning af 9. august 1999 i sag IV/M.1378 – Hoechst/Rhône-Poulenc, dels på en anmodning om tilbagekaldelse af Kommissionens beslutning af 13. juli 1999 i sag IV/M.1517 – Rhodia/Donau Chemie/Albright & Wilson.

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Daniel Lebard bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers omkostninger.
Søgsmål om ansvar uden for kontraktforhold med påstand om erstatning af det tab, som sagsøgerne angiveligt har lidt, efter at de italienske myndigheder er blevet underrettet om de konklusioner, som vedrørte sagsøgerne, og som beroede på en undersøgelse, som Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) havde gennemført med henblik på at efterprøve lovligheden af visse restitutioner for eksport af oksekød til Jordan.
73

Hvad for det fjerde angår sagsøgerens argument om, at AC’s afgørelse udgør en faktisk situation, der udskiller sagsøgeren på en lignende måde som Codorníu i den sag, der førte til Codorníu-dommen, nævnt i præmis 43 ovenfor, er det tilstrækkeligt at fremhæve, at i modsætning til den eneret til et varemærke, som sagsøgeren i den nævnte sag havde — hvor Domstolen i den henseende understregede, at sagsøgeren havde registreret sit ordvaremærke i Spanien i 1924 og havde anvendt dette på sædvanlig vis både før og efter denne registrering — skyldes nærværende sagsøgerens ret til at importere sit produkt under en KN-position udelukkende AC’s afgørelse. Da de to situationer på ingen måde er sammenlignelige, kan AC’s afgørelse ikke anses for at være en omstændighed, der gør det muligt at udskille sagsøgeren på samme måde som Codorníu, der i henhold til den eneret, som fulgte efter registreringen af dens varemærke, på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede forordning befandt sig i en helt anden situation end alle de øvrige erhvervsdrivende.
Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse, som angiveligt er indeholdt i en skrivelse af 12. oktober 2006, om ikke at fremsætte forslag med henblik på optagelse af aktivstoffet azinphos-methyl i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230, s. 1), eller subsidiært påstand om, at det fastslås, at Kommissionen har udvist passivitet ved ulovligt at have afholdt sig fra at fremsætte et sådant forslag.
Rettens kendelse (Syvende Afdeling) af 8. september 2008 – Rath mod KHIM – Grandel (Epican)

(Sag T-374/06)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket Epican – ældre EF-ordmærke EPIGRAN – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 – søgsmålet åbenbart retligt ugrundet«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 32, 33, 60 og 61)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 5. oktober 2006 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1324/2005-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Dr. Grandel GmbH og Matthias Rath.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Matthias Rath Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket Epican for varer i klasse 5, 30 og 32 – ansøgning nr. 2524510 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Dr. Grandel GmbH Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ordmærket EPIGRAN, oprindelig registreret for varer i klasse 1, 3 og 5, nu kun registreret for varer i klase 3 (EF-varemærke nr. 560292) Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen og delvis afslag på ansøgningen Appelkammerets afgørelse: Delvis annullation af Indsigelsesafdelingens afgørelse





Konklusion

1) Sagen afvises som åbenbart retligt ugrundet.
Rettens kendelse (Syvende Afdeling) af 8. september 2008 – Rath mod KHIM – Grandel (Epican Forte)

(Sag T-373/06)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket Epican Forte – ældre EF-ordmærke EPIGRAN – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 – søgsmålet åbenbart retligt ugrundet«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 32, 33, 65 og 66)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 5. oktober 2006 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1069/2005-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Dr. Grandel GmbH og Matthias Rath.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Matthias Rath Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket Epican Forte for varer i klasse 5, 30 og 32 – ansøgning nr. 2525251 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Dr. Grandel GmbH Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ordmærket EPIGRAN, oprindelig registreret for varer i klasse 1, 3 og 5, nu kun registreret for varer i klase 3 (EF-varemærke nr. 560292), idet indsigelsen udelukkende var rettet mod registreringen i klasse 5 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen og delvis afslag på ansøgningen Appelkammerets afgørelse: Delvis annullation af indsigelsesafdelingens afgørelse





Konklusion

1) Sagen afvises som åbenbart retligt ugrundet.
Rettens kendelse (Syvende Afdeling) af 29. september 2008 – Powderject Research mod KHIM (POWDERMED)

(Sag T-166/06)

»EF-varemærker – ansøgning om POWDERMED som EF-ordmærke – absolut registreringshindring – beskrivende karakter – artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 22-25)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 12. april 2006 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1189/2005-2) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket POWDERMED som EF-varemærke.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Powderject Research Ltd Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket POWDERMED for varer og tjenesteydelser i klasse 5, 10 og 42 – ansøgning nr. 4202743 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen Appelkammerets afgørelse: Afvisning af klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Påstand om annullation af debetnota af 4. maj. 2006, hvorved Kommissionen fremsatte krav om, at sagsøgeren tilbagebetalte de beløb, der var udbetalt til gennemførelse af en aftale vedrørende Fællesskabets finansiering af operationen »Republika Srpska 1998: Forbedring af levevilkårene for at begunstige flygtninges og fordrevne personers tilbagevenden« (aftale nr. RE/YOU/03/04/98), indgået som led i Obnova-programmet.
Rettens kendelse (Fjerde Afdeling) af 11. juni 2008 – European Association of Im- and Exporters of Birds and live Animals m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-209/06)

»Annullationssøgsmål – formaliteten – artikel 230, stk. 4, EF – fysiske og juridiske personer – sammenslutninger – beslutning 2006/522/EØF – individuelt berørt – veterinærpoliti – beskyttelsesforanstaltninger over for aviær influenza«

1. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt – kommissionsbeslutning vedrørende beskyttelsesforanstaltninger for så vidt angår aviær influenza, der berører indførslen til Fællesskabet af fugle hidrørende fra tredjelande (art. 230, stk. 4, EF; Kommissionens beslutning 2006/522) (jf. præmis 28-34)

2. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt – kommissionsbeslutning vedrørende beskyttelsesforanstaltninger for så vidt angår aviær influenza, der berører indførslen til Fællesskabet af fugle hidrørende fra tredjelande (art. 230, stk. 4 ,EF; Kommissionens beslutning 2006/522) (jf. præmis 36)

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2006/522/EF af 25. juli 2006 om ændring af beslutning 2005/759/EF og 2005/760/EF for så vidt angår visse beskyttelsesforanstaltninger over for højpatogen aviær influenza og transport til Fællesskabet af visse levende fugle (EUT L 205, s. 28).

Konklusion

1) Kommissionen frifindes.

2) Sagsøgerne betaler sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.
En afgørelse truffet af Europa-Parlamentet, der foretager en prøvelse af en sagsøgers mandat som medlem af Europa-Parlamentet og som følge af denne prøvelse erklærer mandatet for ugyldigt, kan imidlertid ikke kvalificeres som en negativ afgørelse. En udsættelse af gennemførelsen af nævnte afgørelse ville nemlig indebære en ændring i sagsøgerens retsstilling, idet den opretholder dennes midlertidige og gunstige situation, under hvilken sagsøgeren fortsat kan deltage i Parlamentet og dets organers møder med fulde rettigheder.

Det fremgår af ordlyden af artikel 12 i akten fra 1976 om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet, at Europa-Parlamentet ikke har kompetence til at sikre medlemsstaternes overholdelse af fællesskabsretten, hverken generelt eller nærmere bestemt på valgområdet. Bestemmelsens ordlyd indebærer snarere, at Parlamentets beføjelse til at foretage prøvelse af valg forekommer begrænset, i hvert fald ved første øjekast.

For det første forekommer det, at den opgave, der består i at tage de valgresultater, der officielt er bekendtgjort af medlemsstaterne, »til efterretning«, synes at indebære, at Parlamentets rolle begrænser sig til at tage den udnævnelse af de valgte personer, som de nationale myndigheder allerede har fastslået, til efterretning, dvs. en allerede gældende retsstilling, der udelukkende er et resultat af disse myndigheders afgørelse, hvilket understreger, at der overhovedet ikke er overladt Parlamentet noget skøn på området. Det synes derfor udelukket, at Parlamentet kan rejse tvivl om selve lovligheden af den berørte nationale retsakt og nægte at tage den til efterretning, hvis det finder, at der foreligger en uregelmæssighed.

For det andet begrænses Parlamentets særlige kompetence til at tage stilling til de tvivlsspørgsmål, som opstår i forbindelse med prøvelse af valg, endvidere materielt til kun at angå de tvivlsspørgsmål, der måtte opstå på grundlag af bestemmelserne i akten af 1976, bortset fra tvivlsspørgsmål vedrørende de nationale bestemmelser, som denne akt henviser til.

(jf. præmis 71-73, 75 og 76)