RETTENS KENDELSE (Femte Afdeling)

6. maj 2004

Sag T-34/03

André Hecq

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemandssag — akt, der indeholder et klagepunkt — søgsmålskompetence — tjenestemanden har handlet på egne vegne, ikke på vegne af en fagforening — afvisning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-639

Angående:

Påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelse af 4. oktober 2002 om afvisning af A. Hecqs klage, da Hecq handlede dels i eget navn, dels i sin egenskab af formand for Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens, over en afgørelse vedrørende repræsentation af personalet og de økonomiske midler, Kommissionen stiller til rådighed, dels om erstatning for den angiveligt af Kommissionen forvoldte skade.

Udfald:

Sagen afvises. Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – søgsmål, der i mangel af en retsakt, der indeholder et klagepunkt, tilsigter at anfægte en almengyldig retsakt – afvisning

Formålet med den forudgående administrative klageprocedure er, at konflikter mellem tjenestemænd eller øvrige ansatte og administrationen skal løses i mindelighed. For at dette formål kan nås, må ansættelsesmyndigheden tilstrækkelig præcist være bekendt med de klagepunkter, som de pågældende fremfører mod den anfægtede afgørelse. I tjenestemandssager kan påstandene, der nedlægges for Fællesskabets retsinstanser, desuden kun have samme genstand som de påstande, der er fremsat i klagen, og kun indeholde klagepunkter, der hviler på samme grundlag som det, der er angivet i klagen. Disse klagepunkter kan for Fællesskabets retsinstanser uddybes ved fremsættelse af anbringender og argumenter, der ikke nødvendigvis figurerer i klagen, men som er snævert forbundet hermed. Da den administrative klageprocedure er uformel, og de pågældende som regel på dette stadium handler uden bistand fra en advokat, bør administrationen endelig ikke fortolke klager restriktivt, men tværtimod indtage en smidig holdning ved behandlingen af dem. (jf. præmis 21) Henvisning til: Domstolen, 14. marts 1989, sag 133/88, Del Amo Martinez mod Parlamentet, Sml. s. 689, præmis 9-11; Retten, 11. september 2002, sag T-127/00, Nevin mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 149, og II, s. 781, præmis 28.

En rammeaftale mellem en institution og de faglige organisationer, der har til formål at fastlægge forholdet mellem dem, er en almengyldig retsakt, som kun tilsigter at regulere de kollektive arbejdsforhold mellem på den ene side den berørte institution og på den anden side de faglige organisationer. Den skaber ikke nogen forpligtelser eller rettigheder for tjenestemændene individuelt og omhandler ikke det individuelle arbejdsforhold mellem arbejdsgiveren og tjenestemanden, men er et led i den større sammenhæng, som forbindelserne mellem en institution og de faglige organisationer er udtryk for. Opsigelsen af en sådan aftale er ikke en foranstaltning, der har bindende retsvirkninger, som umiddelbart og individuelt kan berøre en organiseret tjenestemands interesser ved en væsentlig ændring af hans retsstilling som tjenestemand, og som han derfor kan anlægge sag til prøvelse af. (jf. præmis 33-35) Henvisning til: Retten, 15. juli 1994, forenede sager T-576/93-T-582/93, Browet m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 677, præmis 44.

I henhold til den ved vedtægtens artikel 90 og 91 indførte søgsmålsordning kan en tjenestemand kun anfægte en retsakt, som indeholder et individuelt klagepunkt mod ham, og det er kun i denne forbindelse, at han ved en ulovlighedsindsigelse kan påberåbe sig, at en almengyldig retsakt ikke kan finde anvendelse. (jf. præmis 39 og 57) Henvisning til: Domstolen, 16. juli 1981, sag 153/79, Bowden m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2111, præmis 13; Retten, 22. juni 1994, forenede sager T-97/92 og T-111/92, Rijnoudt og Hocken mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 159, og II, s. 511, præmis 41.