ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Følgende fremgår af 9., 11., 12., 16., 17. og 19. betragtning til direktiv 2009/72: »(9) Uden effektiv adskillelse mellem net på den ene side og produktions- og forsyningsvirksomhed på den anden side (»effektiv adskillelse«) er der risiko for forskelsbehandling, ikke kun hvad angår netdriften, men også hvad angår incitamentet for vertikalt integrerede virksomheder til at investere tilstrækkeligt i deres net. [...] (11) Effektiv adskillelse kan kun sikres ved at fjerne de vertikalt integrerede virksomheders incitament til at diskriminere mod konkurrenter, hvad netadgang og investeringer angår. Ejerskabsmæssig adskillelse, der indebærer udpegning af netejeren som systemoperatør og dennes uafhængighed af alle forsynings- og produktionsinteresser, er klart en effektiv og stabil måde at løse den iboende interessekonflikt på og sikre forsyningssikkerheden […]. (12) Enhver ordning for adskillelse bør effektivt kunne løse eventuelle interessekonflikter mellem producenter, leverandører og transmissionssystemoperatører for at skabe incitamenter til de nødvendige investeringer og sikre nye markedsdeltagere adgang under en gennemsigtig og effektiv reguleringsordning og må ikke føre til en for kostbar reguleringsordning for de nationale regulerende myndigheder. [...] (16) Ved at oprette en system- eller transmissionsoperatør, der er uafhængig af forsynings- og produktionsinteresser, bør det kunne sikres, at adskillelsen af interesser bliver effektiv, selv om en vertikalt integreret virksomhed fortsat ejer netaktiverne, forudsat at en sådan uafhængig system- eller transmissionsoperatør varetager alle de opgaver, der påhviler en systemoperatør, og forudsat at der indføres detaljeret regulering og et omfattende myndighedstilsyn. (17) Når en virksomhed, der ejer et transmissionssystem, den 3. september 2009 indgår i en vertikalt integreret virksomhed, bør medlemsstaterne derfor have mulighed for at vælge mellem ejerskabsmæssig adskillelse og oprettelse af en system- eller transmissionsoperatør, der er uafhængig af forsynings- og produktionsinteresser. [...] (19) Det bør gennem specifikke tillægsregler sikres, at løsningerne med en uafhængig system- eller transmissionsoperatør bliver fuldt ud effektive. Reglerne om den uafhængige transmissionsoperatør skaber hensigtsmæssige reguleringsrammer til sikring af fair konkurrence, tilstrækkelige investeringer, adgang for nye markedsdeltagere og integration af elektricitetsmarkederne. Effektiv adskillelse via den uafhængige transmissionsoperatør bør være baseret på en søjle af organisatoriske foranstaltninger og foranstaltninger vedrørende styring af transmissionssystemoperatørerne og på en søjle af foranstaltninger vedrørende investeringer, der sammenkobler ny produktionskapacitet med nettet og markedsintegrationen gennem et regionalt samarbejde. Transmissionsoperatørens uafhængighed bør bl.a. også sikres gennem visse »afkølingsperioder«, hvor der ikke udøves nogen ledelse eller anden relevant aktivitet i den vertikalt integrerede virksomhed, der giver adgang til samme oplysninger som dem, der kunne opnås i en ledelsesfunktion. […]«
79

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det tredje og det fjerde spørgsmål besvares med, at artikel 2, stk. 1, i direktiv 2006/126 samt artikel 21 TEUF, 45 TEUF, 49 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat pålægger en sanktion over for en person, der, skønt vedkommende opfylder de i dette direktiv fastsatte betingelser for at få udstedt et kørekort, fører et motorkøretøj på medlemsstatens område uden at være i besiddelse af et kørekort, der opfylder kravene i den i nævnte direktiv fastsatte kørekortmodel, og som, indtil en anden medlemsstat har udstedt et sådant kørekort, udelukkende kan bevise sin førerret, som er erhvervet i denne anden medlemsstat, med en af nævnte anden medlemsstat udstedt midlertidig attest, på betingelse af, at denne sanktion ikke står i misforhold til de omhandlede gerningers grovhed. Det tilkommer i denne forbindelse den forelæggende ret som led i dens bedømmelse af grovheden af den overtrædelse, som den pågældende har begået, og af strengheden af den sanktion, som vedkommende er blevet pålagt, som en eventuelt formildende omstændighed at tage hensyn til det forhold, at den pågældende har opnået førerret i en anden medlemsstat, der attesteres af den foreliggende CEPC-attest, som efter anmodning fra den pågældende i princippet vil blive ombyttet før dens udløbsdato til et kørekort, der opfylder kravene i den i direktiv 2006/126 fastsatte kørekortmodel. Retten skal tillige i sammenhæng med denne bedømmelse undersøge, hvilken reel risiko den pågældende vil udgøre for færdselssikkerheden på dens område.
13

Da Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (appeldomstol (afdelingen for sager om skatter og afgifter og visse sager om tinglysning)) er af den opfattelse, at dette begreb bør have en selvstændig betydning og en ensartet anvendelse i alle medlemsstater, har retten besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Hvilke væsentlige kendetegn skal en aktivitet udvise for at kunne betragtes som en »sport« som omhandlet i artikel 132, stk. 1, litra m), i [direktiv 2006/112]? Skal en aktivitet særlig omfatte et betydeligt (eller et ikke ubetydeligt) fysisk element, som har afgørende betydning for udfaldet af aktiviteten, eller er det tilstrækkeligt, at aktiviteten omfatter et betydeligt mentalt element, som har afgørende betydning for udfaldet af aktiviteten? 2) Er kontraktbridge med duplikerede kort en »sport« som omhandlet i […] artikel 132, stk. 1, litra m)[, i direktiv 2006/112]?«
27

For så vidt som artikel 198, nr. 10, i WIB 1992 indirekte ophæver fradraget i medfør af artikel 202-204 i WIB 1992 for udbytte af kortvarige kapitalandele, skal denne artikel anses for at være omfattet af artikel 3, stk. 2, i direktiv 90/435, som giver medlemsstaterne mulighed for ikke at anvende den ved dette direktiv fastsatte fradragsordning for udbytte for selskaber, »der ikke i en sammenhængende periode på mindst to år har besiddet en kapitalandel, der giver ret til betegnelsen moderselskab«. Det er således denne regerings opfattelse, at den sidstnævnte bestemmelse i det tilfælde, den vedrører, medfører, at medlemsstaterne ikke har pligt til at overholde direktiv 90/435. De har således ikke alene mulighed for ikke at indrømme de i dette direktivs artikel 4, stk. 1, fastsatte fordele, men kan ligeledes anse omkostninger for ikke-fradragsberettigede i et omfang og på betingelser, som ikke svarer til det ved det nævnte direktivs artikel 4, stk. 2, fastsatte, eller benytte en bestemmelse, der tilsigter at undgå svig eller misbrug som omhandlet i samme direktivs artikel 1, stk. 2, og som går ud over, hvad der er nødvendigt for at undgå dette svig og misbrug.
det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, hvis sidstnævnte i øvrigt i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter.

Er præferencebehandlingen af varen indrømmet på grundlag af et administrativt samarbejde med myndighederne i et tredjeland, anses et ukorrekt certifikat udstedt af disse myndigheder for en fejl, som ikke med rimelighed kunne forventes opdaget, jf. første afsnit.

Udstedelse af et ukorrekt certifikat anses dog ikke for en fejl, når certifikatet er baseret på eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, medmindre det er klart, at de udstedende myndigheder var bekendt med eller burde have været bekendt med, at varen ikke var berettiget til præferencebehandling.

Debitor kan påberåbe sig at have handlet i god tro, når han kan påvise, at han i den periode, hvor de pågældende forretningsaktiviteter har fundet sted, har udvist omhu for at sikre sig, at samtlige betingelser for præferencebehandling er opfyldt.

Når Kommissionen har offentliggjort en meddelelse i [Den Europæiske Unions] Tidende om, at der foreligger begrundet tvivl om, at det præferenceberettigede land har anvendt præferenceordningen korrekt, kan debitor dog ikke påberåbe sig at have handlet i god tro.
43

Det følger til gengæld af disse domme samt af dom af 12. juli 2012, VALE (C-378/10, EU:C:2012:440), at hver medlemsstat på EU-rettens nuværende udviklingstrin har mulighed for at definere den tilknytning, som kræves af et selskab, for at dette kan anses for at være stiftet i henhold til national lovgivning. I det tilfælde, hvor et selskab, der henhører under en medlemsstats ret, omdannes til et selskab i henhold til en anden medlemsstats ret ved at opfylde de betingelser, der er fastsat i sidstnævntes lovgivning med henblik på at eksistere i dennes retsorden, kan den nævnte mulighed, som langt fra indebærer nogen form for immunitet for lovgivningen i oprindelsesmedlemsstaten om stiftelse og opløsning af selskaber i forhold til reglerne om etableringsfrihed, ikke begrunde, at denne medlemsstat bl.a. ved for en sådan grænseoverskridende omdannelse at foreskrive mere restriktive betingelser end dem, der gælder for omdannelsen af et selskab i den nævnte medlemsstat, forhindrer eller afskrækker det pågældende selskab fra at foretage denne grænseoverskridende omdannelse (jf. i denne retning dom af 27.9.1988, Daily Mail og General Trust, 81/87, EU:C:1988:456, præmis 19-21, af 16.12.2008, Cartesio, C-210/06, EU:C:2008:723, præmis 109-112, og af 12.7.2012, VALE, C-378/10, EU:C:2012:440, præmis 32).
9

Dublin III-forordningens artikel 27, stk. 1 og 3, har følgende ordlyd: »1. Ansøgeren […] har ret til effektive retsmidler i form af klage eller indbringelse for en domstol eller et domstolslignende organ af de faktiske og retlige forhold mod en afgørelse om overførsel. […] 3. Med henblik på tilfælde, hvor afgørelser om overførsel påklages eller indbringes, skal det i medlemsstaternes nationale lovgivning fastsættes, at: a) klagen eller indbringelsen giver personen ret til at forblive på den pågældende medlemsstats område, indtil resultatet af klagen eller indbringelsen for en domstol foreligger, eller b) overførslen suspenderes automatisk, og at denne suspension udløber efter en vis rimelig periode, i løbet af hvilken en domstol eller et domstolslignende organ efter nøje og stringent undersøgelse skal have truffet en afgørelse om at tillægge en klage eller indbringelse opsættende virkning, eller c) den pågældende har lejlighed til inden for en rimelig frist at anmode en domstol eller et domstolslignende organ om at udsætte gennemførelsen af afgørelsen om overførsel, indtil der foreligger et resultat af vedkommendes klage eller indbringelse. Medlemsstaterne sikrer, at der findes effektive retsmidler, ved at udsætte overførslen, indtil afgørelsen om den første anmodning om udsættelse er truffet. Enhver afgørelse om, hvorvidt gennemførelsen af afgørelsen om overførsel udsættes, skal træffes inden for en rimelig frist, idet der skal kunne foretages en nøje og stringent undersøgelse af anmodningen om udsættelse. En afgørelse om ikke at udsætte gennemførelsen af overførslen skal indeholde oplysning om den begrundelse, som den er baseret på.«
Denne forordnings artikel 104, stk. 1 og 2, bestemmer:

»1. En [EU]-varemærkedomstol, der skal afgøre et søgsmål som omhandlet i artikel 96, bortset fra søgsmål til fastslåelse af, at der ikke foreligger krænkelse, udsætter sagen, medmindre der er særlige årsager til at fortsætte sagens behandling, enten ex officio efter at have hørt parterne eller på anmodning af en af parterne og efter at have hørt de øvrige parter, såfremt der ved en anden [EU]-varemærkedomstol allerede er fremsat et modkrav, hvorved [EU]-varemærkets gyldighed bestrides, eller der til [EUIPO] er indgivet begæring om varemærkets fortabelse eller ugyldighed.

2. [EUIPO] udsætter sin behandling af en begæring om varemærkets fortabelse eller ugyldighed, medmindre der er særlige årsager til at fortsætte sagens behandling, enten ex officio efter at have hørt parterne eller på anmodning af en af parterne og efter at have hørt de øvrige parter, såfremt der ved en [EU]-varemærkedomstol allerede er fremsat et modkrav, hvorved [EU]-varemærkets gyldighed bestrides. Hvis en af parterne i sagen for [EU]-varemærkedomstolen anmoder om det, kan domstolen dog udsætte sagen efter at have hørt de øvrige parter i sagen. [EUIPO] fortsætter i så fald behandlingen af begæringen.«
56

Selv om den manglende indgivelse af lovpligtig selvangivelse kan anses for at være et indicium for svig, er det ikke et uigendriveligt bevis for, at der foreligger momssvig. Det fremgår desuden af de oplysninger, der er forelagt for Domstolen, at selv om den afgiftspligtige person – med forbehold for den efterprøvelse, der skal foretages af den forelæggende ret – har lovliggjort sine forhold og er blevet slettet fra fortegnelsen over afgiftspligtige personer, der er registreret som inaktive, fortsætter den sanktion, der er fastsat i artikel 11, stk. 1b, i lov om skatter og afgifter, således at erhververen af varen eller tjenesteydelsen ikke kan generhverve momsfradragsretten. Artikel 11, stk. 1b, i lov om skatter og afgifter fastsætter derimod, at den »genaktiverede« afgiftspligtige person efter sin »genaktivering« kan få den moms tilbagebetalt, for hvilken der er nægtet fradrag i perioden med inaktivitet.
38

For det andet kræver forordning nr. 817/2010 i henhold til tredje betragtning hertil, at der for at sikre, at dyrevelfærdsstandarderne opretholdes, indføres en overvågningsordning, der omfatter obligatorisk kontrol af dyrene ikke alene på udgangsstedet i EU's toldområde, men også frem til stedet for den første aflæsning i det endelige bestemmelsestredjeland. I henhold til bl.a. forordningens artikel 3, stk. 1, litra b), skal der således foretages en kontrol på stedet for den første aflæsning i det endelige bestemmelsestredjeland, på grundlag af hvilken der i henhold til forordningens artikel 3, stk. 2, sidste afsnit, skal udarbejdes en rapport efter den i denne doms præmis 17 nævnte model. Således som det fremgår af denne model, er formålet med kontrollen i det væsentlige at fastslå, om bestemmelserne i forordning nr. 1/2005 er blevet overholdt, herunder i forbindelse med den del af forsendelsen, som påbegyndes ved udgangsstedet i EU og afsluttes på det første aflæsningssted i det endelige bestemmelsestredjeland.
12

Forordningens artikel 3 bestemmer: »1. Den pågældende sendings cif-importpris lægges til grund ved fastsættelsen af tillægstolden, jf. bestemmelserne i artikel 4. 2. Når cif-importprisen pr. 100 kg for en given sending er højere end den anvendte repræsentative pris, som er nævnt i artikel 2, stk. 1, skal importøren over for importmedlemsstatens myndigheder mindst fremlægge følgende beviser: – købekontrakt eller ethvert andet tilsvarende bevis – forsikringsaftale – faktura – oprindelsescertifikat (i givet fald) – transportaftale – og ved søtransport konnossement. 3. I det i stk. 2 omhandlede tilfælde skal importøren stille en sikkerhed som nævnt i artikel 248, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 [af 2. juli 1993 (EFT 1993, L 253, s. 1)] svarende til den tillægstold, han skulle have betalt, hvis beregningen af den var blevet foretaget på grundlag af den repræsentative pris for det pågældende produkt […]. 4. Importøren har en frist på en måned regnet fra salget af de pågældende produkter, idet der dog højst må gå seks måneder fra datoen for antagelsen af angivelsen til overgang til fri omsætning, til at bevise, at sendingen er blevet afsat på sådanne betingelser, at de bekræfter realiteten af de priser, som er nævnt i stk. 2. Overholdes en af ovennævnte frister ikke, fortabes sikkerhedsstillelsen. Myndighederne kan dog forlænge fristen på ni måneder med højst tre måneder efter behørigt begrundet anmodning fra importøren. Sikkerhedsstillelsen frigives, hvis der over for toldmyndighederne føres fyldestgørende bevis for, på hvilke betingelser afsætningen har fundet sted. I modsat fald fortabes sikkerhedsstillelsen som betaling for tillægstolden. 5. Hvis myndighederne ved en kontrol konstaterer, at betingelserne i denne artikel ikke er overholdt, opkræver de den skyldige told i henhold til [toldkodeksens] artikel 220 […]. Ved fastsættelsen af den told, der skal opkræves eller efteropkræves, bogføres der en rente, som påløber fra datoen for varens overgang til fri omsætning indtil opkrævningsdatoen. Som rentesats anvendes den sats, der gælder for inddrivelse i national ret.«
37

I det foreliggende tilfælde fremgår det af sagsakterne til rådighed for Domstolen, at de nederlandske myndigheder ikke begrundede anmodningen til Kommissionen om at fjerne Leenheerenpolder fra Haringvlietlokaliteten af fællesskabsbetydning med den omstændighed, at der var begået en fejl i forbindelse med medlemsstatens forslag som omhandlet i artikel 4, stk. 1, første afsnit, i direktiv 92/43 for så vidt angår denne kogs økologiske værdi og dens evne til at bidrage til gennemførelsen af dette direktivs formål, som disse fremgår af direktivets artikel 2 og 3, men ved den omstændighed, at en afgørelse om revurdering af den nationale naturpolitik var blevet truffet i 2011. Navnlig har disse myndigheder ikke på noget tidspunkt gjort gældende, at den nævnte kogs potentiale hvad angår retableringen af de berørte naturtyper og arter ved omlægning af dette landbrugsområde til naturområde under indflydelse af tidevandet ikke længere forelå. Endvidere har de nævnte myndigheder i en skrivelse til Kommissionen af 30. september 2014 oplyst, at planerne for udvikling af naturværdierne i denne kog var opgivet af politiske, sociale og budgetmæssige grunde, under hensyn til den omstændighed, at de udviklinger, der allerede delvist havde fundet sted i andre dele af Haringvlietlokaliteten, var tilstrækkelige til at opnå målsætningerne for denne lokalitet.
47

Henset til den omstændighed, dels at man inden for rammerne af den pågældende ordning skal foretage et aktivt valg, og at det i modsat fald er en bestemmelse, som er i strid med EU-retten, der finder anvendelse, dels at Air Berlin, som har betalt stempelafgiften, ifølge den forelæggende ret ikke i hovedsagen havde adgang til at benytte sig af denne valgmulighed, at Air Berlin ikke kunne tvinge clearingtjenesten til at benytte sig af valgmuligheden, og at denne clearingtjeneste ikke havde noget interesse i at benytte sig heraf, er muligheden for at benytte sig af en valgmulighed i denne henseende uden betydning for anvendelsen af det forbud, der er fastsat i artikel 10 og 11 i direktiv 69/335 og artikel 5 i direktiv 2008/7 (jf. analogt generaladvokat Mengozzis forslag til afgørelse HSBC Holdings og Vidacos Nominees, C-569/07, EU:C:2009:163, punkt 71).
Lovens § 15 bestemmer:

»1. For et køretøj (eller med henblik på anvendelse af dette stykke sammenkoblede køretøjer) med en totalvægt, som ikke overstiger 12 tons, som kører under transportlicens med henblik på anvendelse til lokale transporttjenester, skal der betales en afgift på 10000 HUF [ca. 33 EUR] for henholdsvis udtur og hjemtur, mens der for et køretøj med en totalvægt på over 12 tons, som kører under transportlicens med henblik på anvendelse til lokale transporttjenester, skal betales en afgift på 30000 HUF [ca. 100 EUR] for henholdsvis udtur og hjemtur. For et køretøj med en totalvægt, som ikke overstiger 12 tons, som kører under transportlicens med henblik på transit (herunder i henhold til en tilladelse udstedt af et tredjeland), skal der betales en afgift på 20000 HUF [ca. 66 EUR] for henholdsvis udtur og hjemtur, mens der for et køretøj med en totalvægt på over 12 tons, som kører under transportlicens med henblik på transit, skal betales en afgift på 60000 HUF [ca. 200 EUR] for henholdsvis udtur og hjemtur. Forpligtelsen til at betale afgift i henhold til disse bestemmelser gælder ligeledes, når transportlicensen ikke er gyldig, når den afgiftspligtige har anvendt licensen ulovligt, eller når vedkommende har kørt uden transportlicens.

2. De i stk. 1 fastsatte afgiftsbeløb omfatter en udtur eller en hjemtur og et ophold på det ungarske område, der ikke overstiger 48 timer pr. strækning. Såfremt opholdet er længere, skal afgiften i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 1 ovenfor betales for hver ny påbegyndt 48-timersperiode. […]

3. Det afgiftsbeløb, der skal betales i henhold til stk. 1, betales ved køb af et stempelmærke, som skal påklæbes vejtransportlicensen – for lokale transporttjenester skal mærket være påklæbet under hele transportens varighed, og for transittransport skal det være påklæbet særskilt for udturen og hjemturen – på tidspunktet for indrejse på det ungarske område. Når mærkerne er påklæbet, skal den afgiftspligtige på mærket eller mærkerne anføre dato og tidspunkt for indrejse (år-måned-dag-tidspunkt). Hvis betalingsforpligtelsen (stempelmærke) ikke er opfyldt, er det alene tilladt at køre under afgiftspligtig transportlicens inden for en radius af maksimalt fem km fra indrejsestedet til det ungarske område, idet der ellers ifaldes sanktioner.«
54

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at KN skal fortolkes således, at en trusse, som er kendetegnet ved en nedsat horisontal elasticitet, som imidlertid ikke indeholder uelastiske elementer, der er indarbejdet i horisontal retning, kan tariferes i KN-underposition 6212 20 00, hvis det i en efterprøvelse påvises, at denne trusse har en stærkt nedsat horisontal elasticitet med henblik på støtte af menneskekroppen for at skabe en slankende effekt på figuren.
TIR-konventionens artikel 11 har følgende ordlyd:

»1. Hvis en TIR-forsendelse ikke afsluttes, har de kompetente myndigheder ikke ret til hos den garanterende organisation at forlange betaling af de i artikel 8, stk. 1 og 2, omhandlede beløb, hvis de ikke inden for en frist på et år fra datoen for modtagelsen af TIR-carnetet skriftligt har underrettet organisationen om, at forsendelsen ikke er afsluttet. Denne bestemmelse gælder også, når attesten for TIR-forsendelsens ophør er opnået på utilbørlig vis eller svigagtig måde, i hvilket tilfælde fristen da er på to år.

2. Krav på betaling af de beløb, som omhandles i artikel 8, stk. 1 og 2, fremsættes over for den garanterende organisation tidligst [tre] måneder og senest [to] år regnet fra den dato, hvor organisationen modtog meddelelse om, at TIR-forsendelsen ikke var blevet afsluttet, eller at attesten for TIR-forsendelsens ophør var opnået på utilbørlig vis eller svigagtig måde. Hvad angår sager, der indbringes for retten inden for ovennævnte frist på to år, fremsættes der imidlertid betalingskrav inden for en frist på et år regnet fra den dato, hvor domstolsafgørelsen fuldbyrdes.

3. Den garanterende organisation tilstås en frist på tre måneder regnet fra den dato, hvor kravet om betaling blev fremsat, til betaling af det afkrævede beløb. Betalte beløb refunderes organisationen, såfremt det inden for et tidsrum på [to] år regnet fra den dato, hvor kravet om betaling blev fremsat, på tilfredsstillende måde er godtgjort over for toldmyndighederne, at der ingen uregelmæssigheder havde fundet sted med hensyn til den pågældende forsendelse.«
59

Henset til ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at momsdirektivets artikel 12, stk. 1 og 2, og artikel 135, stk. 1, litra j), skal fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, som gør momsfritagelse for levering af bygninger betinget af, at den første indflytning heri kan anses for at være sket under gennemførelse af en afgiftspligtig transaktion. De samme bestemmelser skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en sådan national bestemmelse, som gør samme fritagelse betinget af, at de afholdte udgifter ikke har oversteget 30% af bygningens nyværdi, såfremt nævnte begreb »forbedring« skal fortolkes på samme måde som begrebet »ombygning«, der findes i momsdirektivets artikel 12, stk. 2, dvs. således at den omhandlede bygning skal have undergået væsentlige ændringer med henblik på at ændre anvendelsen heraf eller at ændre betingelserne for anvendelsen heraf betydeligt.