33

Hvad særlig angår ARBED begrundede Kommissionen sin afgørelse om også at tilregne denne virksomhed overtrædelsen, på følgende måde i den anfægtede beslutnings betragtning 458 og 460-468: »458. Indledningsvis bemærkes, at siden fusionen af [ARBED], Usinor og Aceralia i Arcelor-koncernen i 2001 […] består den koncern, som var kontrolleret af [ARBED], ikke længere i dag i den form, den havde på tidspunktet for de påtalte forhold. […] 460. Ifølge Domstolens faste praksis [dom af 16.11.200, Stora Kopparbergs Bergslags mod Kommissionen (sag C-286/98 P, Sml. I, s. 9925, præmis 29)] er Kommissionen berettiget til, når et moderselskab ejer hele kapitalen i datterselskabet, at anse moderselskabet for at udøve en bestemmende indflydelse på datterselskabets adfærd. 461. Hvad for det første angår de omstændigheder, der materielt berettiger til en sådan tilregnelse af ansvaret, skal det først bemærkes, at ligesom det er tilfældet med forbuddet i artikel 81, stk. 1, [EF], retter forbuddet i artikel 65, stk. 1, [KS] sig navnlig til »virksomheder«. Det fremgår af Rettens praksis [jf. dom af 10.3.1992, sag T-11/89, Shell mod Kommissionen, Sml. II, s. 757], at begrebet virksomhed i artikel 81 [EF]’s forstand skal forstås som en økonomisk enhed bestående af én samlet organisation af menneskelige, materielle og immaterielle ressourcer, der vedvarende forfølger et bestemt økonomisk mål, og som kan medvirke ved overtrædelser af bestemmelsen [jf. endvidere Domstolens dom af , sag 170/83, Hydrotherm, Sml. s. 2999, præmis 11, og Rettens dom af , sag T-102/92, Viho mod Kommissionen, Sml. II, s. 17, præmis 50, som blev stadfæstet ved Domstolens dom af , sag C-73/95 P, Viho mod Kommissionen, Sml. I, s. 5457, præmis 15-18]. 462. Hvad angår denne sag er [TradeARBED] et datterselskab af [ARBED] og 100% ejet heraf. Under retsforhandlingerne for Retten i sag T-137/94 præciserede sagsøgerens advokat, at [TradeARBED] er et salgsselskab, som distribuerer jern- og stålprodukter, navnlig stålbjælker, som fremstilles af [ARBED] […] Endvidere havde [ARBED] hjemsted samme sted som [TradeARBED], og de to selskaber havde samme telefoncentral og samme telexnummer. [TradeARBED’s] advokat angav, at han var advokat for såvel [ARBED] som [TradeARBED]. To repræsentanter for [ARBED] bistod [TradeARBED] i de møder under den administrative procedure, som fandt sted i perioden mellem den 11. og 14. januar 1993 [dommen af i sagen ARBED mod Kommissionen, præmis 96 og 97]. [TradeARBED’s] adfærd på markedet for stålbjælker var derfor afhængig af moderselskabet, [ARBED]. På det tidspunkt, da overtrædelserne blev begået, var [ARBED] ejer af produktionsanlæggene for de stålbjælker, som denne sag drejer sig om. Der er derfor ikke tvivl om, at [ARBED] udøvede en bestemmende indflydelse på [TradeARBED]. 463. I deres svar på meddelelsen af klagepunkter af 8. marts 2006 har de juridiske personer, som denne beslutning er rettet til, gjort gældende, at Kommissionen ikke har bevist, at [ARBED] havde deltaget i den overtrædelse, som skal retfærdiggøre, at virksomheden pålægges en bøde. Endvidere har de anført, at det er »fuldstændig i modstrid og uforeneligt« med Kommissionens konklusioner i den [første beslutning] at pålægge [TradeARBED] og [ARBED] en bøde ved denne beslutning. 464. Det er herom tilstrækkeligt at bemærke, at den omstændighed alene, at [TradeARBED] har deltaget direkte og konkret i overtrædelsen, ikke udelukker, at dets moderselskab, som udøvede en bestemmende indflydelse på det, må anses for at være ansvarligt. Endvidere skal det understreges, at Kommissionen i denne beslutning konkluderer, at selv om kun [TradeARBED] har deltaget direkte i overtrædelserne, kan [TradeARBED’s] adfærd dog tilregnes [ARBED] på grund af denne virksomheds bestemmende indflydelse på selskabet, således som Kommissionen allerede konkluderede i [den første beslutning]. Kommissionens konklusioner i den foreliggende beslutning er derfor ingenlunde i modstrid eller uforenelige med konklusionerne i [den første beslutning]. 465. De juridiske personer, som den foreliggende beslutning er rettet til, har endvidere anført, at Kommissionen har tilsidesat ligebehandlingsprincippet, såfremt den ved afgørelsen af, hvem der kan tilregnes overtrædelsen i denne sag, i stedet for kriteriet om deltagelse i overtrædelsen, som den har anvendt i [den første beslutning] over for de virksomheder, som var medlemmer af det påtalte kartel, anvender kriteriet om moderselskabets bestemmende indflydelse. 466. Hertil bemærkes, at Kommissionen i [den første beslutnings] betragtning 322 erklærede: »Kun TradeARBED deltog i de forskellige ordninger og aftaler. TradeARBED er imidlertid en salgsvirksomhed, der på provisionsbasis sælger bl.a. bjælker for [ARBED]. For sine ydelser modtager TradeARBED en lille procentdel af salgsprisen. For at sikre en ensartet behandling rettes denne beslutning til [ARBED], der er den bjælkeproducerende virksomhed i ARBED-koncernen, og omsætningen inden for de relevante produkter er ARBED’s omsætning og ikke TradeARBED’s.« Hvad angår de øvrige virksomheder, som er idømt bøde ved [den første beslutning], afgjorde Kommissionen ansvarsspørgsmålet efter følgende kriterium: »I de tilfælde, hvor mere end én virksomhed fra en koncern har deltaget i de ovenfor skitserede overtrædelser, rettes denne beslutning til produktionsvirksomheden, da det er produktionsvirksomhederne, der har mest at vinde fra et forudgående kendskab til priser og mængder« [den første beslutnings betragtning 319]. 467. Ifølge en fast praksis [Domstolens dom af 31.3.1993, forenede sager C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 og C-125/85 — C-129/85, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1307, og af , sag C-292/97, Karlsson m.fl., Sml. I, s. 2737, præmis 39, samt Rettens dom af , forenede sager T-228/99 og T-233/99, Westdeutsche Landesbank Girozentrale og Land Nordrhein-Westfalen mod Kommissionen, Sml. II, s. 435, præmis 272, og af , sag T-351/02, Deutsche Bahn mod Kommissionen, Sml. II, s. 1047] »forbyder ligebehandlingsprincippet, at sammenlignelige situationer behandles forskelligt, og dermed, at visse erhvervsdrivende stilles dårligere i forhold til andre, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet«. 468. I denne sag er der ingen tvivl om, at det er i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet, at Kommissionen anvender et objektivt kriterium for at kunne fastslå, hvilke virksomheder der kan tilregnes overtrædelserne, nemlig kriteriet om selskabernes produktion af stålbjælker. Det kan således modsætningsvis understreges, at hvis Kommissionen havde villet tilregne bøden udelukkende på grundlag af kriteriet om direkte deltagelse og altså beregne denne på grundlag af [TradeARBED’s] omsætning — hvilket selskab kun modtager en ringe procentdel af salgsprisen for sine ydelser i modsætning til de andre virksomheder, som blev pålagt en bøde ved [den første beslutning] — ville den have forskelsbehandlet de sidstnævnte virksomheder. De virksomheder, som den foreliggende beslutning er rettet til, kan derfor ikke med føje gøre gældende, at de er blevet forskelsbehandlet i forhold til de virksomheder, som er pålagt en bøde ved den første beslutning.«