ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Er de gældende italienske bestemmelser, og navnlig artikel 3, stk. 1 og 4, i lovdekret nr. 95 af 6. juli 2012, som delvist ændret og ophøjet til lov nr. 135 af 7. august 2012 for så vidt som det heri bestemmes, at »den lovbestemte regulering af leje på baggrund af ændringerne i forbrugerprisindekset fra ISTAT — henset til den økonomiske situations ekstraordinære karakter og under hensyntagen til de prioriterede behov med henblik på kontrol med de offentlige udgifter — fra og med datoen for ikrafttrædelsen af denne foranstaltning ikke finder anvendelse på leje for årene 2012, 2013 og 2014, som skal betales af myndigheder, der er inkluderet i den konsoliderede resultatopgørelse for den offentlige forvaltning som fastlagt af ISTAT i henhold til artikel 1, stk. 3, i lov nr. 196 af 31. december 2009, og af uafhængige myndigheder, herunder CONSOB (det italienske børstilsyn), for leje af ejendomme til institutionelle formål«, og at »med henblik på kontrol med de offentlige udgifter, [org. s. 6] hvad angår lejeaftaler vedrørende ejendomme til institutionel brug indgået af centrale myndigheder, som fastlagt af ISTAT i henhold til artikel 1, stk. 3, i lov nr. 196 af 31. december 2009, og af uafhængige myndigheder, herunder CONSOB (det italienske børstilsyn), reduceres lejen fra og med den 1. januar 2015 med 15% i forhold til den aktuelle leje« (stk. 4), idet »reduktionen i foregående punktum under alle omstændigheder finder anvendelse på lejeaftaler, der udløber eller fornyes efter datoen for ikrafttrædelse af loven om ophøjelse til lov af dette dekret«, i strid med artikel 106, stk. 1 og 2, i traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde, idet de sikrer personer, der opererer i en konkurrenceordning, en uberettiget og diskriminerende fordel i forhold til andre personer, som udøver samme aktivitet, men som ikke nyder fordel af de samme bestemmelser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/21

Sag anlagt den 30. januar 2014 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-48/14)

2014/C 102/30

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved L. Visaggio og J. Rodrigues, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets direktiv 2013/51/Euratom af 22. oktober 2013 om krav om beskyttelse af befolkningens sundhed med hensyn til radioaktive stoffer i drikkevand (1) annulleres.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Parlamentet har gjort tre anbringender gældende til støtte for søgsmålet.

For det første har Parlamentet anført, at Rådets valg af retsgrundlag er urigtigt, henset til at de foranstaltninger, der er genstand for det anfægtede direktiv, henhører under Unionens beføjelser på området for miljøbeskyttelse som omhandlet i artikel 192 TEUF. Disse foranstaltninger burde derfor være vedtaget på grundlag af denne artikel efter den almindelige lovgivningsprocedure og ikke på grundlag af artikel 31 og 32 EA.

For det andet har Parlamentet gjort gældende, at det anfægtede direktiv krænker retssikkerheden, idet det fastsætter regler om kontrol og analyse, der overlapper dem, der allerede gælder i henhold til direktiv 98/83/EF (2).

Endelig er det Parlamentets opfattelse, at Rådet med vedtagelsen af det anfægtede direktiv har tilsidesat princippet om loyalt samarbejde mellem institutionerne som omhandlet i artikel 13, stk. 2, TEU.

(1) EUT L 296, s. 12.

(2) Rådets direktiv 98/83/EF af 3.11.1998 om kvaliteten af drikkevand (EFT L 330, s. 32).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/17

Appel iværksat den 24. januar 2014 af Mory SA, under likvidation, Mory Team, under likvidation og Superga Invest til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 11. november 2013 i sag T-545/12, Mory m.fl. mod Kommissionen

(Sag C-33/14 P)

2014/C 102/23

Processprog: fransk

Parter

Appellanter: Mory SA, under likvidation, Mory Team, under likvidation og Superga Invest (ved avocats B. Vatier og F. Loubières)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) ophæves.

— Sagen hjemvises til realitetsbehandling ved Retten under betingelser, der sikrer sagens upartiske behandling.

— Det fastslås, at fordelingen af sagsomkostningerne følger hovedsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har anført to anbringender til støtte for appellen.

For det første har Retten begået en fejl ved fortolkningen af artikel 263 TEUF, idet den ikke anerkendte appellanternes søgsmålsinteresse. Appellanterne gør imidlertid gældende, at et søgsmåls antagelse til realitetsbehandling er betinget af, at sagsøgere, der ikke er adressater for en afgørelse, godtgør, at de er umiddelbart og individuelt berørt af en sådan afgørelse. Dette er ifølge appellanterne den eneste betingelse, traktaten opstiller for bedømmelsen af formaliteten i et søgsmål. Traktaten henviser i øvrigt ikke til søgsmålsinteresse som en selvstændig betingelse for at anlægge sag.

Appellanterne gør gældende, at de har søgsmålsinteresse af de følgende grunde. For det første giver den omstændighed, at Mory SA var berørt part i de procedurer, der førte til afgørelserne Sernam 1, Sernam 2 og Sernam 3, og at selskabet selv deltog i disse procedurer, selskabet søgsmålsinteresse i forhold til en afgørelse vedrørende fremgangsmåderne ved anvendelsen af den sidstnævnte af disse afgørelser. For det andet kan appellanternes søgsmålsinteresse ligeledes godtgøres ved den omstændighed, at de er parter i to retstvister, der verserer ved de franske retter. For det tredje følger selskabet Superga Invests søgsmålsinteresse umiddelbart af søgsmålsinteressen for selskaberne Mory SA og Mory Team, hvori Superga Invest var hovedaktionær, samt af selskabets deltagelse i de nævnte retstvister. Endelig følger appellanternes søgsmålsinteresse af den omstændighed, at de er blevet frataget deres processuelle ret til at få indledt en formel undersøgelsesprocedure, selv om de ved skrivelse anmeldte Geodis overtagelse af Sernams aktiver til Kommissionen.

For det andet kritiserer appellanterne Retten for, at den ikke fandt, at de var »umiddelbart og individuelt berørt« som omhandlet i artikel 263 TEUF. Det var med urette, at Retten ikke undersøgte Kommissionens anbringender om afvisning, som vedrørte det forhold, at appellanterne ikke var individuelt berørt. Ifølge appellanterne er der i henhold til Rettens praksis ingen tvivl om, at de er individuelt berørte.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 27. januar 2014 — Christie’s France SNC mod Syndicat national des antiquaires

(Sag C-41/14)

2014/C 102/28

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Christie’s France SNC

Sagsøgt: Syndicat national des antiquaires

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/84/EF af 27. september 2001 om følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk (1), hvorefter følgeretsvederlaget skal betales af sælgeren, fortolkes således, at sælgeren skal betale dette vederlag, idet denne bestemmelse ikke kan fraviges ved aftale?

(1) EFT L 272, s. 32.
1)

Er en procedure i en medlemsstat i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13/EØF (1), hvis den indebærer, at det, i tilfælde af en forbrugers manglende opfyldelse af en forpligtelse i henhold til et dokument, som formelt set er korrekt, og som er oprettet for en notar, er muligt for den part, der har indgået aftalen med forbrugeren, at gøre krav på et beløb, som vedkommende selv har angivet, ved udstedelse af en såkaldt fuldbyrdelsespåtegning, uden at det er nødvendigt at indlede en kontradiktorisk procedure ved en domstol, hvorunder det ville have været muligt at bedømme, om vilkårene i den kontrakt, der ligger til grund for påtegningen, er urimelige?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/22

Appel iværksat den 4. februar 2014 af JAS Jet Air Service France (JAS) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 3. december 2013 i sag T-573/11, JAS Jet Air Service France mod Kommissionen

(Sag C-53/14 P)

2014/C 102/31

Processprog: fransk

Parter

Appellant: JAS Jet Air Service France (JAS) (ved avocats T. Gallois og E. Dereviankine)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom, således som den fremgår af domskonklusionen i dom af 3. december 2013 i sag T-573/11, ophæves.

— De påstande, som JAS Jet Air Service France nedlagde i første instans, tages til følge, for så vidt som disse tilsigtede annullation af Kommissionens afgørelse af 5. august 2011 i sagen REM/01/2008, hvorved ansøgning af 24. januar 2008 om fritagelse for importafgifter for et beløb på 1 001 778,20 EUR blev afvist.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har anført to anbringender til støtte for den appel, som denne har iværksat til prøvelse af den dom, hvorved Retten stadfæstede Kommissionens afgørelse af 5. august 2011, hvorved appellantens ansøgning om fritagelse for importafgifter blev afvist.

For det første har appellanten anført, at Retten har tilsidesat artikel 13 i forordning (EØF) nr. 1430/79 (1) og artikel 239 i EF-toldkodeksen (2) , ved ikke at have anerkendt, at der forelå en »særlig situation«, der kunne berettige den fritagelse, som der er anmodet om. Retten fandt, at appellantens situation ikke var sammenlignelig med den situation, som selskabet CALBERSON BV befandt sig i (sag REM 10/01), over for hvem Kommissionen havde bevilliget fritagelsen.

For det andet har appellanten anført, at Retten har tilsidesat de ovennævnte bestemmelser ved ikke at tage hensyn til de opståede fejl og mangler i forbindelse med den interne frigivelsesprocedure og ved kontrollen af importbevillinger, der giver momsfritagelse, såkaldte AI2 (artikel 275 i Frankrigs code général des impôts (lov om skatter og afgifter) og dens gennemførelsesforanstaltninger) for at fastslå, at der foreligger en »særlig situation«. Retten har vendt bevisbyrden om, og har således tilsidesat de generelle retsprincipper ved at finde, at det påhvilede appellanten at godtgøre de nøjagtige konsekvenser af disse fejl og mangler.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1430/79 af 2.7.1979 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (EFT L 175, s. 1).

(2) Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/25

Sag anlagt den 12. februar 2014 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik

(Sag C-77/14)

2014/C 102/35

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky og Α. Μarcoulli, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens afgørelse K(2011) 4916 endelig af 13. juli 2011 (1) og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den ikke inden for den fastsatte frist har foretaget alle nødvendige foranstaltninger for tilbagesøgning af den statsstøtte til Aluminium of Greece SA, (nr. SA.26117 — C 2/10, ex NN 62/09), som blev erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i henhold til afgørelsens artikel 1.

— Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionens søgsmål vedrører Den Hellenske Republiks manglende opfyldelse af Kommissionens afgørelse om ulovlig statsstøtte til selskabet Aluminium SA, der skal tilbagesøges af Public Power Corporation (PPC).

Kommissionen har gjort gældende, at Grækenland havde pligt til at sikre afgørelsens gennemførelse inden for fire måneder efter dens meddelelse. Afgørelsen blev meddelt den 14. juli 2011, og Kommissionen har ikke bevilget nogen fristforlængelse for gennemførelse af afgørelsen. Grækenlands frist for at efterkomme afgørelsen udløb følgelig formelt den 14. november 2011.

Kommissionen har anført, at ifølge Domstolens faste praksis er den eneste gyldige grund, som en medlemsstat kan fremføre under en traktatbrudssag anlagt af Kommissionen i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF, en absolut umulighed for en korrekt gennemførelse af afgørelsen.

I det foreliggende tilfælde har de græske myndigheder imidlertid aldrig fremført det argument, at der foreligger en absolut umulighed med hensyn til gennemførelse. Myndighederne gav tværtimod straks udtryk for deres vilje til at gennemføre afgørelsen så hurtigt som muligt. Kommissionen bemærker dog, at de græske myndigheder på tidspunktet for nærværende sags anlæg endnu ikke har truffet nogen foranstaltninger til at gennemføre afgørelsen, heller ikke delvist.

Kommissionen har endvidere anført, at kravet om betaling af det støttebeløb, der blev udbetalt af PPC til Aluminium SA, ved dom afsagt af Monomeles Protodikeio Athinon blev udskudt. Ifølge Kommissionen tog den pågældende nationale ret ved at udskyde gennemførelsen af kravet om betaling ikke hensyn til de betingelser for at udskyde gennemførelsen af en national foranstaltning, der vedtages i henhold til EU-retten, som er fastsat i Domstolens faste praksis.

Det er Kommissionens opfattelse, at Grækenland ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre afgørelsen enten i overensstemmelse med den løsning, som har været drøftet mellem Kommissionens tjenestegrene og de kompetente græske myndigheder, eller på anden passende måde.

(1) EUT L 166, af 27.6.2012, s. 83-89.
1.

Skal artikel 39 TEF fortolkes således, at den medlemsstat, i hvilken en skattepligtig har lønnet beskæftigelse, ved sin beregning af indkomstskat skal tage hensyn til den skattepligtiges personlige og familiemæssige situation i et tilfælde, hvor (i) den skattepligtige kun har arbejdet en del af skatteåret i denne medlemsstat, mens han boede i en anden medlemsstat, (ii) han i denne periode erhvervede hele eller så godt som hele sin indkomst i beskæftigelsesstaten, (iii) han i det pågældende år flyttede sin bopæl og sit arbejde til en anden stat, og (iv) hvor han set over hele skatteåret ikke erhvervede hele eller så godt som hele sin indkomst i den førstnævnte beskæftigelsesstat?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/26

Appel iværksat den 13. februar 2014 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 12. december 2013 i sag T-117/12, ANKO mod Kommissionen

(Sag C-78/14 P)

2014/C 102/36

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved D. Triantafyllou og B. Conte)

Den anden part i appelsagen: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom ophæves.

— Indstævnte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Kommissionen indgik med to forskellige konsortier, som appelindstævnte ANKO indgik i, tilskudsaftaler med henblik på finansieringen af projekterne »OASIS« og »PERFORM« inden for rammen af Det Europæiske Fællesskabs syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration.

I forbindelse med den omstridte aftale gør Kommissionen gældende, at Retten foretog en fejlagtig fortolkning af aftalens almindelige betingelser og navnlig af artikel II.5, stk. 3, litra d) (og accessorisk af artikel II.14, stk. 1, andet afsnit).

Den fejlagtige fortolkning af aftalens almindelige betingelser kan nærmere bestemt opdeles i følgende appelanbringender:

1. En fejlagtig fortolkning af alvorlig og systematisk art af ulovlighederne som en begrundelse for suspension.

2. Fejlagtig fortolkning af muligheden/risikoen for gentagelse af ulovlighederne.

3. En fejlagtig følgeslutning ud fra ad hoc tilpasningen.

4. En fejlagtig fortolkning af muligheden for at anvende gennemsnitsomkostninger og en fejlagtig anvendelse af denne mulighed på de fiktive omkostninger — forvanskning af bevismidler.
1)

Skal bestemmelserne i kapitel II, afsnit 5 (artikel 18-21), i forordning (EF) nr. 44/2001 (1) fortolkes således, at de er til hinder for, at retten anvender denne forordnings artikel 5, nr. 1), litra a), eller artikel 5, nr. 3), i et tilfælde som det foreliggende, hvori indstævnte ikke alene i sin egenskab af forretningsfører for et selskab sagsøges af dette selskab på grundlag af mangler ved udførelsen af hans opgaver eller på grundlag af ulovlig adfærd, men også, uafhængigt af denne egenskab, sagsøges af selskabet på grundlag af forsætlig eller bevist skødesløshed ved opfyldelsen af den mellem ham og selskabet indgåede arbejdsaftale?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 27. januar 2014 — Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l’agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières og Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyonr mod Utopia SARL, med handelsbetegnelsen Marshall Bioresources

(Sag C-40/14)

2014/C 102/27

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Direction générale des douanes et droits indirects, Chef de l’agence de poursuites de la Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières og Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon

Sagsøgt: Utopia SARL, med handelsbetegnelsen Marshall Bioresources

Præjudicielle spørgsmål

1) Kan en importør af dyr, som er særlig opdrættede med henblik på anvendelse i laboratorier, indrømmes importafgiftsfritagelse for denne type varer i henhold til artikel 60 i Rådets forordning (EØF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter (1), når importøren ikke selv er en offentlig, almennyttig eller godkendt privat institution med undervisning eller videnskabelig forskning som hovedbeskæftigelse, men hvis kunder er institutioner, som opfylder disse betingelser?

2) Skal punkt 5 b) i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende den kombinerede nomenklatur fortolkes således, at bure, der anvendes til transport af levende dyr, der er bestemt til laboratorieforskning, hører under kategorien emballagematerialer og pakningsgenstande i denne bestemmelses forstand?

(1) EFT L 105, s. 1.
3)

Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 7, stk. 3, sammenholdt med artikel 6 og 20, i direktiv 2002/21, sammenholdt med artikel 288 TEUF og artikel 4, stk. 3, TEU, fortolkes således, at den nationale ret er forpligtet til ikke at anvende nationale bestemmelser, som pålægger den nationale tilsynsmyndighed altid at gennemføre en konsolideringsprocedure, når den har truffet en foranstaltning, som kan få indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne?
—

har ret til på et hvilket som helst tidspunkt at få adgang til de pågældende faciliteter uden forudgående tilladelse fra indehaveren af brugs- og udnyttelsesretten, navnlig for at sikre en korrekt anvendelse af faciliteterne og forhindre skade, alene på betingelse af, at den korrekte afvikling af sportsbegivenhederne ikke forstyrres
2)

Såfremt den omhandlede form for tildeling anses for at være forenelig med fællesskabsretten, skal der da foretages en indledende sammenligning af tilbuddene fra flere aktører af samme art (eventuelt også aktører fra andre medlemsstater), som opfylder betingelserne for direkte tildeling, for at begrænse risikoen for pådragelse af unødige eller urimelige omkostninger, og skal de nationale bestemmelser, som tillader direkte tildeling, følgelig fortolkes i overensstemmelse hermed?
4)

Kommissionen har for det første med vedtagelsen af den anfægtede afgørelse tilsidesat princippet om fordelingen af beføjelser, som fastsat i artikel 13, stk. 2, TEU og dermed princippet om den institutionelle balance (det første anbringende). I denne søgsmålsgrunds første led har Rådet gjort gældende, at Den Internationale Havretsdomstol er en organisation, der er etableret ved De Forenede Nationers havretskonvention, og som vedtager retsakter med retsvirkninger, og at den holdning, der skulle indtages på vegne af Rådet i Den Internationale Havretsdomstol følgelig skulle have været fastlagt i Rådet i overensstemmelse med artikel 218, stk. 9, TEUF. I den første søgsmålsgrunds andet led har Rådet gjort gældende, at Kommissionen under alle omstændigheder har tilsidesat artikel 16, stk. 1, TEU ved at tiltage sig den politikformulerende funktion, der i henhold til denne traktatbestemmelse henhører under Rådet alene.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 93/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spanien) den 27. januar 2014 — Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa — Extranjeria mod Samir Zaizoune

(Sag C-38/14)

2014/C 93/32

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Subdelegación del Gobierno en Guipuzkoa — Extranjeria

Sagsøgt: Samir Zaizoune

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4, stk. 2, artikel 4, stk. 3, og artikel 6, stk. 1, i 2008/115/EF (1) fortolkes således, at de, henset til principperne om loyalt samarbejde og om direktivers effektive virkning, er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede og den retspraksis, som fortolker denne lovgivning, hvorefter det er muligt alene at sanktionere udlændinges ulovlige ophold med en økonomisk sanktion, som desuden er uforenelig med en udvisningssanktion?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16.12.2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT L 348, s. 98).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 135/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 22. januar 2014 — Ryanair Ltd mod PR Aviation BV

(Sag C-30/14)

2014/C 135/20

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ryanair Ltd

Sagsøgt: PR Aviation BV

Præjudicielt spørgsmål

Har [databasedirektivet] (1) også virkning for online-databaser, som ikke i henhold til direktivets kapitel II er ophavsretligt beskyttet og heller ikke i henhold til kapitel III er beskyttet af en sui generis-ret, i den forstand, at adgangen til at benytte sådanne databaser i henhold til [databasedirektivets] artikel 6, stk. 1, og artikel 8, sammenholdt med artikel 15 (anvendt direkte eller analogt) ikke kan begrænses ved aftale?

(1) Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/9/EF af 11.3.1996 om retlig beskyttelse af databaser (EFT L 77, s. 20).
3)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, er det ved bedømmelsen af, om en eventuel diskriminerende kildeskat retsgyldigt neutraliseres ved en af kildestaten indgået overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning, tilstrækkeligt, at i) den pågældende dobbeltbeskatningsoverenskomst foreskriver en skattenedsættelse i bopælsstaten ved fradrag af kildeskatten, og at, selv om denne mulighed ikke er ubetinget, ii) den skattenedsættelse, som bopælsstaten yder, i det konkrete tilfælde medfører en fuldstændig kompensation for den diskriminerende del af kildeskatten derved, at det kun er det netto modtagne udbyttebeløb, der beskattes?
3)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, er det da ved bedømmelsen af, om en eventuel diskriminerende kildeskat retsgyldigt neutraliseres ved en af kildestaten indgået overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning, tilstrækkeligt, at i) den pågældende dobbeltbeskatningsoverenskomst foreskriver en skattenedsættelse i bopælsstaten ved modregning med kildeskatten, og at, selv om denne mulighed ikke er ubetinget, ii) den i det konkrete tilfælde fører til, at det nederlandske skattetryk på en ikke-hjemmehørende ikke er højere end på en hjemmehørende? Såfremt der sker en utilstrækkelig kompensation i det år, hvor udbyttet udloddes, er det da ved bedømmelsen af neutraliseringsaspektet relevant, at det er muligt at fremføre det ikke modregnede beløb og foretage modregningen i følgende år?