ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien) den 26. juni 2020 — straffesag mod ZX

(Sag C-282/20)

(2020/C 287/46)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Anklaget i straffesagen

ZX

Præjudicielt spørgsmål

Er en national bestemmelse, nemlig artikel 248, stk. 3, i Republikken Bulgariens Nakazatelno protsesualen kodeks (strafferetsplejeloven), hvorefter der efter afslutningen af det første retsmøde i en straffesag (forberedende retsmøde) ikke findes nogen processuel bestemmelse, der kan danne grundlag for at afhjælpe en indholdsmæssig uklarhed og ufuldstændighed i anklageskriftet, hvilket fører til en tilsidesættelse af den anklagedes ret til information om tiltalen, forenelig med artikel 6, stk. 3, i direktiv 2012/13 (1) og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?

Såfremt spørgsmålet besvares benægtende: Er en fortolkning af de nationale bestemmelser om ændring af tiltalen, som giver anklageren mulighed for under retsmødet at afhjælpe denne indholdsmæssige uklarhed og ufuldstændighed i anklageskriftet på en måde, som faktisk og effektivt opfylder den tiltaltes ret til information om tiltalen, i overensstemmelse med de ovenfor anførte bestemmelser samt chartrets artikel 47, eller er det i overensstemmelse med disse ovenfor anførte bestemmelser at undlade at anvende det nationale forbud mod at indstille behandlingen af sagen og hjemvise den til anklagemyndigheden med henblik på udarbejdelse af et nyt anklageskrift?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22.5.2012 om ret til information under straffesager (EUT 2012, L 142, s. 1).
1)

Er betingelserne i artikel 3, litra d), i Kommissionens afgørelse 2011/278/EU (1) for gratistildeling af emissionskvoter opfyldt på grundlag af en delinstallation med varmeemissionsværdi, når der i et anlæg til produktion af nonferrometaller i henhold til bilag I til direktiv 2003/87/EF i en flammesmelteovn til produktion af primærkobber anvendes et svovlholdigt kobberkoncentrat og den ikkemålelige varme, der er nødvendig til smeltning af kobbermalmen i koncentratet, i det væsentlige genereres ved oxidering af svovlet i koncentratet, idet kobberkoncentratet både anvendes som råstofkilde og som brændbart materiale til varmeproduktionen?
Appel iværksat den 12. maj 2020 af Claudio Necci til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 25. marts 2020 i sag T-129/19, Necci mod Kommissionen

(Sag C-202/20 P)

(2020/C 304/07)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Claudio Necci (ved avocats S. Orlandi og T. Martin)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Ophævelse af kendelse afsagt den 25. marts 2020 af Den Europæiske Unions Ret i sag Necci mod Kommissionen, T-129/19.

— Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret med henblik på, at denne træffer ny afgørelse.

— Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har nedlagt påstand om annullation af kendelsen afsagt den 25. marts 2020 i sag T-129/19, hvorved Den Europæiske Unions Ret afviste hans annullationssøgsmål og pålagde ham at betale sagsomkostningerne.

Appellanten har i denne henseende fremført tre anbringender:

Første anbringende om forkert gengivelse af tvistens genstand, for så vidt som Den Europæiske Unions Ret fastslog, at afgørelsen af 18. juli 2011 var bebyrdende for appellanten.

Andet anbringende om tilsidesættelse af hans ret til effektiv domstolsbeskyttelse, eftersom appellanten, hvis hans søgsmål afvises, ikke har nogen retsmidler med henblik på at bestride den omstændighed, at han ikke længere har nogen social dækning, til trods for, at han at han har arbejdet hele sit liv.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af princippet om anvendelse af én lovgivning, eftersom Den Europæiske Unions Ret fastslog, at tabet af enhver social dækning i Italien efter overførslen »følger af retsregler i den pågældende nationale ret, som ikke har nogen indvirkning på hans situation i forhold til den fælles sygeforsikringsordning«.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Steiermark (Østrig) den 26. maj 2020 — LM

(Sag C-219/20)

(2020/C 304/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Steiermark

Parter i hovedsagen

Sagsøger: LM

Sagsøgt: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

Procesdeltager: Österreichische Gesundheitskasse Kompetenzzentrum LSDB

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 6 i EMRK og artikel 41, stk. 1, og artikel 47, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder [(herefter »chartret«)] fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som inden for rammerne af en administrativ straffesag fastsætter en obligatorisk forældelsesfrist på fem år i forbindelse med et uagtsomhedsdelikt?
1)

Med det første spørgsmål ønskes oplyst, om artikel 2, litra b), i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige vilkår i forbrugeraftaler (1), artikel 3, stk. 1 og 2, og artikel 4, samt betragtningerne hertil, hvorefter: — forbrugeren skal nyde samme beskyttelse ved en mundtlig aftale som ved en skriftlig, og i sidstnævnte tilfælde uafhængigt af, om vilkårene er indeholdt i et eller flere dokumenter — vurderingen efter faste generelle kriterier af, om vilkår er urimelige, navnlig i forbindelse med erhvervsvirksomhed af offentlig karakter i form af levering af kollektive tjenesteydelser baseret på solidaritet mellem brugerne, skal suppleres med en samlet vurdering af de forskellige berørte interesser; heri ligger hensynet til, at der er handlet i god tro; ved vurderingen af begrebet god tro skal der især tages hensyn til styrkeforholdet i parternes forhandlingspositioner, til, om forbrugeren på den ene eller den anden måde er blevet tilskyndet til at give sin tilslutning til kontraktvilkåret, og til, om varerne eller tjenesteydelserne er solgt eller leveret på forbrugerens særlige bestilling; den erhvervsdrivende kan opfylde kravet om god tro ved at handle loyalt og rimeligt med den anden part, hvis legitime interesser den pågældende skal tage hensyn til — kontrakterne skal være formuleret på en klar og forståelig måde, og forbrugeren skal have en reel mulighed for at gøre sig bekendt med alle vilkårene, og i tvivlstilfælde gælder den fortolkning, der er mest fordelagtig for forbrugeren, set i lyset af præmis 16 og 21 i Domstolens dom af 3-09-2015, Horațiu Ovidiu Costea mod SC Volksbank România SA (C-110/14, EU:C:2015:538) og punkt 20 og 26-33 i forslag til afgørelse fra generaladvokat Pedro Cruz Villalón fremsat den 23. april 2015 (EU:C:2015:271), skal fortolkes således, at enhver forbruger har ret til den beskyttelse, der er fastsat i direktiv 93/13? Eller omfatter forbrugerbeskyttelsen kun en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger som antydet i præmis 74 i Domstolens dom af 30. april 2014 i sagen Árpád Kásler, Hajnalka Káslerné Rábai mod OTP Jelzálogbank Zrt, (ECLI:EU:C:2014: 282)? Med andre ord, kan den forelæggende ret tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt kontraktvilkår i aftaler indgået af enhver forbruger er urimelige, eller kun til, om kontraktvilkår i aftaler indgået af en forbruger, som kan betragtes som en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger, er urimelige?
4)

I tilfælde af, at de foregående spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 36, stk. 1, i direktiv 2002/83/EF da fortolkes således, at forbrugeren, der i egenskab af forsikret indgår en gruppelivforsikringsaftale med en kapitalforsikringsfond, skal oplyses om arten af kapitalaktiver og de risici, der er forbundet med at investere i disse aktiver forud for indgåelsen af aftalen som led i en særskilt procedure, og dermed om denne bestemmelse er i strid med en national bestemmelse [som] artikel 13, stk. 4, i lov om forsikringsvirksomhed af 22. maj 2003, hvoraf fremgår, at det er tilstrækkeligt, at disse oplysninger kun medtages i forsikringsaftalen ved dens indgåelse, og tidspunktet for modtagelse af disse oplysninger ikke kan anses for klart og udtrykket at være adskilt i forhold til tidspunktet, hvor aftalen indgås?
2)

Såfremt svaret på det første spørgsmål er bekræftende: 2a) Skal artikel 56 TEUF fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som foreskriver obligatorisk pålæggelse af en bøde pr. spilleautomat uden absolut loft over bødernes samlede beløb for erhvervsmæssig udbydelse af hasardspil, som er forbudt i medfør af lov om hasardspil? 2b) Skal artikel 56 TEUF fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som foreskriver obligatorisk pålæggelse af en bøde pr. spilleautomat på mindst 3 000 EUR for erhvervsmæssig udbydelse af hasardspil, som er forbudt i medfør af lov om hasardspil? 2c) Skal artikel 56 TEUF fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som foreskriver pålæggelse af en forvandlingsstraf pr. spilleautomat uden absolut loft over forvandlingsstraffenes samlede omfang for erhvervsmæssig udbydelse af hasardspil, som er forbudt i medfør af lov om hasardspil? 2d) Skal artikel 56 TEUF fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som i tilfælde af pålæggelse af sanktion for erhvervsmæssig udbydelse af hasardspil, som er forbudt i medfør af lov om hasardspil, foreskriver betaling af et bidrag til sagsomkostningerne på 10 % af de pålagte bøder?
1.

Skal et kontraktvilkår i en aftale om lån koblet til en udenlandsk valuta, der fastsætter købs- og salgskursen for udenlandsk valuta i henhold til artikel 3, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, samt artikel 5, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1) og dets betragtninger, der indeholder krav om, at kontrakterne skal være udarbejdet på en klar og forståelig måde, og at de i tvivlstilfælde skal fortolkes til fordel for forbrugeren, være formuleret entydigt, dvs. således at låntager/forbrugeren selvstændigt kan vurdere kursen på en given dag, eller er det — i lyset af den type aftale, der er nævnt i artikel 4, stk. 1, i ovennævnte direktiv — som følge af aftalens langsigtede karakter (flere årtier) og det faktum, at værdien af udenlandsk valuta er underlagt konstante (hele tiden) ændringer, muligt at formulere kontraktvilkåret på en mere generel måde, nemlig ved at henvise til markedsværdien for udenlandsk valuta, på en måde, der forhindrer en betydelig ubalance mellem parterne for så vidt angår parternes rettigheder og pligter til skade for forbrugeren i henhold til artikel 3, stk. 1, i ovennævnte direktiv?
1)

Skal artikel 34-36 TEUF fortolkes således, at i en situation, hvor et mærkelægemiddel (referencelægemiddel) og et generisk lægemiddel er markedsført af økonomisk forbundne virksomheder inden for EØS, kan den omstændighed, at en varemærkeindehaver gør indsigelse mod en parallelimportørs fortsatte markedsføring af det generiske lægemiddel i importstaten, idet parallelimportøren har ompakket dette ved at anbringe varemærket for mærkelægemidlet (referencelægemiddel), føre til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne?
3)

Skal begreberne a. »ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område« i artikel 21 TEUF, b. »indre marked«, der »indebærer et område uden indre grænser med fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital i overensstemmelse med bestemmelserne i traktaterne«, i artikel 26 TEUF, c. »[a]rbejdskraftens frie bevægelighed sikres inden for Unionen« i artikel 45 TEUF, d. »forbud mod restriktioner, som hindrer statsborgere i en medlemsstat i frit at etablere sig på en anden medlemsstats område«, i artikel 49-55 TEUF og e. »forbud mod restriktioner, der hindrer fri udveksling af tjenesteydelser inden for Unionen, for så vidt angår statsborgere i medlemsstaterne, der er bosat i en anden medlemsstat end modtageren af den pågældende ydelse«, i artikel 56-62 TEUF fortolkes således, at nationale bestemmelser, der selv kun på indirekte, skjult og/eller materiel vis kan begrænse eller vanskeliggøre unionsborgeres udøvelse af retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, retten til arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen, etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser eller på nogen måde påvirke disse rettigheder, ligeledes er forbudt?
2)

Er direktiv nr. 93/13, fortolket i lyset af fællesskabsrettens effektivitetsprincip, til hinder for en national retspraksis, ifølge hvilken et eller flere vilkår såsom de i hovedsagen omhandlede, er »klare og forståelige« i den forstand, hvori disse udtryk er anvendt i direktivet, med den begrundelse, at — det forudgående lånetilbud indeholder detaljerede oplysninger om de valutatransaktioner, der vil blive foretaget i lånets løbetid, og præciserer, at vekselkursen mellem euro og schweizerfranc er den, der er gældende to hverdage forud for datoen for den hændelse, der udløser transaktionen, og som er offentliggjort på Den Europæiske Centralbanks websted. — det er nævnt i tilbuddet, at låntager accepterer de valutatransaktioner fra schweizerfranc til euro og fra euro til schweizerfranc, der er nødvendige for lånets funktion og tilbagebetaling, og at långiver foretager omregningen til schweizerfranc af de resterende månedlige betalinger i euro efter betaling af de med lånet forbundne ekstraomkostninger. — det fremgår af tilbuddet, at hvis valutatransaktionen udmønter sig i et lavere beløb end det forfaldne beløb i schweizerfranc, vil amortiseringen af kapitalen gå langsommere, og den eventuelle ikke-amortiserede forfaldne kapital vil blive opført på debitorsaldoen på kontoen i schweizerfranc, og det præciseres, at amortiseringen af lånebeløbet udvikler sig i takt med udsving i op- eller nedadgående retning i den vekselkurs, der anvendes på de månedlige betalinger, og at denne udvikling kan bevirke, at lånets løbetid bliver længere eller kortere og eventuelt ændre den samlede tilbagebetalingsbyrde. — artiklerne »intern konto i euro« og »intern konto i schweizerfranc« indeholder detaljerede oplysninger om de transaktioner, der foretages på kontienes kredit- og debetside ved hver betaling, og det forklares klart i aftalen, hvordan mekanismen til omregning af den udenlandske valuta konkret fungerer, selv om tilbuddet bl.a. ikke indeholder nogen udtrykkelig angivelse af den »kursrisiko«, der påhviler låntager, eftersom indtægterne ikke udbetales i regnskabsvalutaen, og der ej heller er nogen udtrykkelig angivelse af »renterisikoen«?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Suceava (Rumænien) den 23. april 2020 — BE og DT mod Administrația Județeană a Finanțelor Publice Suceava, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Iași, Accer Ipurl — lichidator judiciar al BE og EP

(Sag C-182/20)

(2020/C 297/29)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Suceava

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: BE og DT

Sagsøgte: Administrația Județeană a Finanțelor Publice Suceava, Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Iași, Accer Ipurl — lichidator judiciar al BE og EP

Præjudicielt spørgsmål

Er direktiv 2006/112/EF (1), princippet om afgiftsneutralitet, princippet om retten til at fradrage momsen og princippet om forudsigelig beskatning under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at som følge af indledningen af en økonomisk aktørs konkursbehandling reguleres momsen automatisk og uden yderligere kontroller, idet momsfradrag nægtes for afgiftspligtige transaktioner, som er blevet udført inden konkurserklæringen, og den økonomiske aktør pålægges at betale den fradragsberettigede moms? Er proportionalitetsprincippet under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, og henset til de økonomiske konsekvenser for den økonomiske aktør og den endelige karakter af en sådan regulering til hinder for nationale bestemmelser af denne art?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1).
1)

Skal artikel 55, stk. 3, i den generelle databeskyttelsesforordning (1) fortolkes således, at der ved »domstoles behandlingsaktiviteter, når disse handler i deres egenskab af domstol«, kan forstås den omstændighed, at en domstol giver aktindsigt i procesdokumenter, der indeholder personoplysninger, hvorved aktindsigten sker ved, at der stilles kopier af procesdokumenterne til rådighed for en journalist, således som det er beskrevet i nærværende forelæggelsesafgørelse? a. Har det for besvarelsen af dette spørgsmål nogen betydning, om den nationale tilsynsmyndigheds udøvelse af tilsyn med denne form for databehandling i konkrete sager berører domstolenes uafhængighed ved beslutningstagningen? b. Har det for besvarelsen af dette spørgsmål nogen betydning, at arten af og formålet med databehandlingen ifølge den pågældende retsinstans er at informere en journalist for at sætte denne i stand til at give en bedre dækning af det offentlige retsmøde i et retssag, og det således tilstræbes at tjene hensynet til offentlighed og gennemsigtighed vedrørende retspraksis? c. Har det for besvarelsen af dette spørgsmål nogen betydning, om databehandlingen beror på en udtrykkelig nationalretlig hjemmel?
1.

Skal den bemyndigelse, som tildeles medlemsstaterne i artikel 4, stk. 4, andet afsnit, i Rådets sjette direktiv af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (1), for at betragte personer, som er etableret i indlandet, og som i retlig forstand er selvstændige, men som finansielt, økonomisk og organisatorisk er nært knyttet til hinanden, som én enkelt afgiftspligtig person, udøves således, a) at behandlingen som én enkelt afgiftspligtig person sker hos en af disse personer, som er den afgiftspligtige person for alle disse personers omsætning, eller således, b) at behandlingen som én enkelt afgiftspligtig person altid — idet der derved må accepteres et væsentligt tab af afgiftsprovenu — skal føre til en momsgruppe, som er adskilt fra de personer, der er nært knyttet til hinanden, og som udgør en fiktiv konstruktion, der udelukkende oprettes med henblik på momsen?
3)

Skal artikel 23 i direktiv 2009/73/EF, navnlig begrebet »nye […] industrielle kunder«, fortolkes således, at denne artikel fastsætter en forpligtelse for medlemsstaterne til at vedtage en lovgivning, hvorefter kun en endelig erhvervskunde (dvs. kun en industriel kunde), som ikke tidligere har været tilsluttet distributionssystemet, tillades at tilslutte sig transmissionssystemet for naturgas?
5)

Skal artikel 2, stk. 1, i direktiv 2006/126/EF fortolkes således, at denne bestemmelse skaber en ulighed mellem på den ene side en borger fra en medlemsstat, der først generhverver sin førerret efter aflæggelse af en fornyet køreprøve, og på den anden side en borger, der ligeledes er blevet pålagt at aflægge en fornyet køreprøve, men som i mellemtiden har erhvervet et udenlandsk kørekort eventuelt under tilsidesættelse af kravet om opholdssted eller ved at ombytte et kørekort, der har mistet sin gyldighed i udstedelseslandet?
Appel iværksat den 22. juli 2020 af Volotea, SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Udvidede Afdeling) den 13. maj 2020 i sag T-607/17, Volotea mod Kommissionen

(Sag C-331/20 P)

(2020/C 297/49)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Volotea, SA (ved avvocato M. Carpagnano og Rechtsanwalt M. Nordmann)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Punkt 1 og 2 i den appellerede doms konklusion ophæves.

— Artikel 1, stk. 2-4, i Kommissionens afgørelse (1) af 29. juli 2016 om Italiens statsstøtte SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) — Italien — Kompensation til lufthavne på Sardinien for forpligtelser til offentlig tjeneste, og den tilbagesøgning, som fastslås heri, annulleres delvist, for så vidt som den vedrører appellanten.

Subsidiært:

— Punkt 1 og 2 i den appellerede doms konklusion ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten.

Appellanten gør endvidere gældende, at Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten begik en fejl, da den anvendte begrebet statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. Retten anvendte nærmere bestemt begrebet økonomisk fordel forkert, overskred sine beføjelser ved at erstatte Europa-Kommissionens begrundelse og fejlbedømte kriterierne om selektivitet, statsmidler og konkurrenceforvridning.

Retten begik en fejl i forbindelse med begrundelsen for, at der forelå statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), og EF-retningslinjerne for finansiering af lufthavne og statslig startstøtte til luftfartsselskaber, som opererer fra regionale lufthavne.

Retten undlod at tage hensyn til princippet om berettiget forventning i forbindelse med sit påbud om tilbagesøgning, den begik en fejl ved at anerkende, at der forelå en tilsidesættelse af artikel 296, stk. 2, TEUF som følge af Europa-Kommissionens manglende begrundelse, og den tilsidesatte appellantens ret til effektive retsmidler.

(1) Kommissionens afgørelse (EU) 2017/1861 af 29.7.2016 om Italiens statsstøtte SA33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) — Italien — Kompensation til lufthavne på Sardinien for forpligtelser til offentlig tjeneste (EUT 2017, L 268, s. 1).
1)

Er artikel 45 TEUF til hinder for bestemmelser som dem, hovedsagen vedrører — uanset om de er optaget i en overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning — hvorefter en skattepligtig med henblik på beregningen af sin indkomstskat i bopælsstaten mister en del af fordelen ved den andel af indkomsten, som er fritaget for beskatning, og andre personlige skattefordele (såsom skattenedsættelser, der gives for langsigtet opsparing, dvs. præmier betalt i henhold til en individuel livsforsikringsaftale, og skattenedsættelser for udgifter til energibesparende foranstaltninger), fordi vedkommende i det pågældende år også har haft lønindtægt i en anden medlemsstat, som er blevet beskattet i denne anden medlemsstat?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 10. juni 2020 — Gtflix mod DR

(Sag C-251/20)

(2020/C 297/38)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gtflix Tv

Sagsøgt: DR

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i artikel 7, nr. 2), i forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) fortolkes således, at en person, som anser sine rettigheder for at være krænket på grund af spredning af nedsættende ytringer på internettet og derfor anlægger sag både med henblik på berigtigelse af oplysninger og fjernelse af indhold og med henblik på erstatning for ikke-økonomisk og økonomisk tab som følge heraf for retterne i hver enkelt medlemsstat, på hvis område et indhold offentliggjort på internettet er eller har været tilgængeligt, kan kræve erstatning for tab, som er lidt på den pågældende medlemsstats område, i overensstemmelse med eDate Advertising-dommen (præmis 51 og 52), eller om vedkommende, i henhold til Svensk Handel-dommen (præmis 48), skal forelægge dette erstatningskrav for den ret, der har kompetence til at pålægge berigtigelse og fjernelse af de nedsættende kommentarer?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12.12.2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EUT 2012, L 351, s. 1).