ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Skal artikel 63 TEUF, sammenholdt med artikel 65, stk. 1, TEUF, fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats ordning for direkte beskatning af fysiske personers indkomst, som for så vidt angår ikke-hjemmehørende personer og kapitalgevinster opnået ved salg af fast ejendom beliggende i den pågældende medlemsstat, giver de pågældende valget mellem to retlige ordninger, hvori der i den ene i) anvendes en bestemt fast sats på 28 % på alle indtægter, der stammer fra kapitalgevinster (tax base), beregnet i overensstemmelse med de generelle regler for fastsættelse (kvantificering, quantum) af en sådan indtjening, mens der i den anden ii) gælder en ordning for så vidt angår hjemmehørende personer, i henhold til hvilken — når først fortjenesten fra kursgevinster er beregnet i henhold til de samme generelle regler — kun halvdelen af disse gevinster (50 %) medregnes (tax base), og der — obligatorisk — fortsættes med at sammenlægge (ved at øge, tilføje) disse gevinster (50 % af kapitalgevinsten) med den øvrige indkomst, der er opnået af skatteyderen på globalt plan i det pågældende år med henblik på at bestemme den skattesats, der gælder for de samlede indtægter af denne karakter i henhold til den almindeligt gældende skala for hjemmehørende skatteydere (en progressiv skattesatsskala fra 14,5 % til 48 %, som kan øges med en maksimal sats på 5 % i tilfælde af, at den samlede indkomst overstiger visse tærskelværdier), en beskatningstype der for ikke-hjemmehørende personer kun finder anvendelse på denne nævnte indkomst, det vil sige, for kapitalgevinster for fast ejendom, som vil blive medtaget med 50 % (mens skattesatsen beregnet på denne måde for så vidt angår hjemmehørende personer vil blive anvendt på både disse indkomster og på alle andre opnåede i det pågældende år)?

Det bemærkes, at den ikke-hjemmehørende person skal vælge mellem den ene eller den anden af de mulige ordninger i selvangivelsen, som den pågældende under alle omstændigheder er forpligtet til at indgive i medlemsstaten (Portugal), uanset om den skattepligtige vælger at blive beskattet efter den almindelige ordning for ikke-hjemmehørende personer (som anført i nr. i) ovenfor), eller at blive beskattet i henhold til den ordning, der gælder for hjemmehørende personer (jf. nr. ii) ovenfor), hvor den skattepligtige skal afkrydse én af disse to muligheder. Endvidere bemærkes, at forpligtelsen til at indgive selvangivelse for ikke-hjemmehørende personer (indgivelse af selvangivelse, model 3) allerede bestod før vedtagelsen af den lovændring, hvorved muligheden for at vælge at være omfattet af den ordning, der finder anvendelse på hjemmehørende personer, blev tilføjet den officielle model for denne angivelse.

Det bemærkes, at når den ikke-hjemmehørende person vælger at blive beskattet i henhold til den ordning, der finder anvendelse på hjemmehørende personer, skal vedkommende (i samme angivelse) angive den samlede indkomst, som den skattepligtige har oppebåret i hele verden i det pågældende år.
3)

Såfremt Bruxelles IIa-forordningen, henset til besvarelsen af det første eller det andet spørgsmål, skal fortolkes således, at der er tale om ulovlig fjernelse eller tilbageholdelse af barnet, og barnet derfor skal sendes tilbage til sin bopælsstat, skal artikel 13, stk. 1, litra b), i Haagerkonventionen af 1980 da fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at barnet tilbagegives, i) enten med den begrundelse, at der som omhandlet i denne bestemmelse er en alvorlig risiko for, at tilbagegivelsen af et spædbarn, som moderen personligt har taget sig af — hvis det tilbagegives alene — vil udsætte barnet for fysisk eller psykisk skade eller på anden måde sætte barnet i en situation, som det ikke bør tåle, eller ii) med den begrundelse, at barnet i sin bopælsstat vil blive overtaget og anbragt på et modtagelseshjem, enten alene eller sammen med sin mor, hvilket tyder på, at der som omhandlet i denne bestemmelse er en alvorlig risiko for, at tilbagegivelsen af barnet vil udsætte barnet for fysisk eller psykisk skade eller på anden måde sætte barnet i en situation, som det ikke bør tåle, eller iii) med den begrundelse, at barnet uden en gyldig opholdstilladelse vil blive sat i en situation, som det ikke bør tåle, som omhandlet i denne bestemmelse?
C 252/6

Appel iværksat den 1. februar 2021 af Embutidos Monells, SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 2. december 2020 i sag T-639/19, Sánchez Romero Carvajal Jabugo mod EUIPO — Embutidos Monells (5MS MMMMM)

(Sag C-59/21 P)

(2021/C 252/10)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Embutidos Monells, SA (ved abogados L. Broschat García og L. Polo Flores)

De andre parter i appelsagen: Sánchez Romero Carvajal Jabugo, SAU og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 18. maj 2021 besluttet, at appellen ikke admitteres, og truffet afgørelse om, at Embutidos Monells, SA bærer sine egne omkostninger.
8)

Bør artikel 3, stk. 2, og artikel 7, stk. 1, i Kommissionens forordning (EU) nr. 1407/2013 af 18. december 2013 om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde på de minimis-støtte (1), fortolkes således, at det, eftersom størrelsen af den omtvistede støtte i nærværende tilfælde ikke overstiger tærsklen for de minimis-støtte, skal antages, at den omtalte støtte opfylder kriterierne for de minimis-støtte? Skal artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1407/2013 fortolkes således, at hvis der i den foreliggende sag tages hensyn til de betingelser for at forhindre overkompensation, der er fastsat i Kommissionens beslutning SA.43140, kan det forhold, at betalingen af erstatning for den lidte skade anses for at være de minimis-støtte, give anledning til en uacceptabel kumulation?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Riigikohus (Estland) den 14. april 2021 — I.L. mod Politsei- ja Piirivalveamet

(Sag C-241/21)

(2021/C 242/19)

Processprog: estisk

Den forelæggende ret

Riigikohus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: I.L.

Sagsøgt: Politsei- ja Piirivalveamet

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 15, stk. 1, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF (1) af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold fortolkes således, at medlemsstaterne må frihedsberøve en tredjelandsstatsborger, som udgør en reel risiko for, at denne før udsendelsen, mens vedkommende er på fri fod, begår en strafbar handling, hvis opklaring og sanktionering kan gøre det betydeligt vanskeligere at gennemføre udsendelsen?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16.12.2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT 2008, L 348, s. 98).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal administratif de Dijon (Frankrig) den 31. marts 2021 — X mod Préfet de Saône-et-Loire

(Sag C-206/21)

(2021/C 278/37)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif de Dijon

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X

Sagsøgt: Préfet de Saône-et-Loire

Præjudicielt spørgsmål

Indebærer det i artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 4, i direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 (1) indeholdte krav om en sygeforsikring og tilstrækkelige midler til ikke at blive en byrde for det sociale system indirekte forskelsbehandling i strid med de i denne doms præmis 7 nævnte bestemmelser til skade for personer, som på grund af deres handicap ikke er i stand til at udøve erhvervsmæssig beskæftigelse eller kun kan udøve en begrænset beskæftigelse og således ikke er i stand til at råde over tilstrækkelige midler til at forsørge sig selv uden i betydelig eller endda urimelig grad at gøre brug af det sociale system i deres opholdsmedlemsstat?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT 2004, L 158, s. 77).
1)

Er den omstændighed, at en myndighed træffer afgørelse om indtil videre at udsætte gennemførelsen af en afgørelse om overførsel alene fordi det er faktisk (for tilfældet) er umuligt at gennemføre overførsler som følge af Covid 19-pandemien, under en klage eller indbringelse omfattet af anvendelsesområdet for Dublin III-forordningens artikel 27, stk. 4 (1)?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht München (Tyskland) den 22. april 2021 — KP mod TV, Gemeinde Bodman-Ludwigshaften

(Sag C-256/21)

(2021/C 278/41)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: KP

Sagsøgt: TV, Gemeinde Bodman-Ludwigshaften

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 124, litra d), og artikel 128 i forordning 2017/1001 (1) fortolkes således, at en EU-varemærkedomstol stadig har beføjelse til at træffe afgørelse om et EU-varemærkes ugyldighed, som er blevet gjort gældende ved et modkrav som omhandlet i artikel 128 i forordning 2017/1001, efter at en sag om krænkelse af dette EU-varemærke som omhandlet i artikel 124, litra a), gyldigt er blevet hævet?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 af 14.6.2017 om EU-varemærker (EUT 2017, L 154, s. 1).
2)

Skal en domstol i den medlemsstat, hvor den anden ansøgning om international beskyttelse er blevet indgivet, der behandler et søgsmål i henhold til Dublin-forordningens artikel 27 — og derfor har kompetencen til at vurdere overførsel inden for EU, men ikke til at træffe afgørelse om ansøgningen om beskyttelse — vurdere, at der er risiko for indirekte refoulement til et tredjeland, såfremt den medlemsstat, hvor den første ansøgning om international beskyttelse er blevet indgivet, har fortolket begrebet »national beskyttelse« i artikel 8 i direktiv 2011/95/EU (2) anderledes?
1)

Er »stand still«-klausulen i artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 (1) til hinder for indførelsen og anvendelsen af en national regel, hvorefter der som betingelse for ægtefællesammenføring — medmindre der i det konkrete tilfælde foreligger ganske særlige omstændigheder — stilles et krav om bestået sprogprøve i værtsmedlemsstatens officielle sprog til den ægtefælle/samlever, der som tyrkisk arbejdstager i den pågældende EU-medlemsstat er omfattet af Associeringsaftalen og afgørelse nr. 1/80, i en situation som i hovedsagen, hvor den tyrkiske arbejdstager har opnået ret til tidsubegrænset ophold i den pågældende EU-medlemsstat efter tidligere gældende regler, der ikke indeholdt krav om bestået prøve i den pågældende medlemsstats sprog for opnåelse heraf?
1)

Skal, hvad der ud fra en isoleret betragtning og en selvstændig fortolkning må være et krav om erstatning uden for kontrakt, uden videre klassificeres som et kontraktforhold i henhold til Bruxelles Ia-forordningens (1) artikel 7, nr. 1), når kravet om erstatning uden for kontrakt på nogen måde konkurrerer med et kontraktforhold, uanset om der efter en fortolkning af kontrakten måtte være tale om et krav om erstatning uden for kontrakt?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Ud fra hvilke synspunkter bedømmes det, om den pågældende udgiver sig for at være producent af produktet? Er det relevant for denne bedømmelse [org. s. 12], at et produkt blev produceret af et datterselskab til varemærkeindehaveren og solgt af et andet datterselskab?
b)

om en opsigelse, som eventuelt er erklæret for tidligt, ikke medfører, at den rejsende ifalder et erstatningsansvar, hvis omstændigheder, som allerede gør sig gældende på tidspunktet for opsigelsen, først umiddelbart før rejsens planlagte begyndelse antager en sådan karakter, at rejsen i sidste ende slet ikke kan gennemføres af rejsearrangøren, eller at den rejsende ikke med rimelighed kan forventes at deltage i rejsen?
1)

Er den omstændighed, at en myndighed træffer afgørelse om indtil videre at udsætte gennemførelsen af en afgørelse om overførsel alene fordi det er faktisk (for tilfældet) er umuligt at gennemføre overførsler som følge af Covid 19-pandemien, under en klage eller indbringelse omfattet af anvendelsesområdet for Dublin III-forordningens (1) artikel 27, stk. 4?
3.

Tredje anbringende: manglende overholdelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af rækkevidden af proportionalitetsprincippet. Retten tog ikke eller ikke uden fejl hensyn til, at der forelå et tilfælde af berettiget forventning hos appellanten, et tilfælde, der blev skabt gennem indstævntes skriftlige godkendelse vedrørende den retmæssige gennemførelse af de omtvistede støttede projekter. Retten fastslog, at der ikke forelå en efterfølgende konstateret afvigelse fra de faktiske omstændigheder, som erklæringen om den korrekte anvendelse af midlerne blev støttet på, og som alene ville have været egnet til at rejse tvivl om en oprindeligt positiv vurdering af processen for anvendelsen af midlerne og af deres egnethed. Endelig er det ikke foreneligt med proportionalitetsprincippet, at tegn på en mulig afvigelse fra de faktiske omstændigheder ikke blev fuldt ud afklaret gennem en udtømning af de informationskilder, der var tilgængelige for indstævnte og Retten, inden den største foranstaltning af alle de mulige foranstaltninger blev truffet fra indstævntes side (i det foreliggende tilfælde tilbagebetaling af hele den tildelte og udbetalte støtte).
3)

Er artikel 4, stk. 3, TEU, artikel 19, stk. 1, TEU, artikel 2, stk. 1 og 2, TEUF og artikel 267 TEUF, også læst i lyset af artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, til hinder for en ordning som den, der er omfattet af artikel 106 i codice del processo amministrativo (lov om forvaltningsproceduren) samt artikel 395 og 396 i codice di procedura civile (retsplejeloven), for så vidt som den ikke tillader at indgive begæring om genoptagelse som retsmiddel for at anfægte domme afsagt af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager), som er i strid med Domstolens domme, og navnlig med de retlige principper, som Domstolen har fastslået i en præjudiciel afgørelse?
1)

Skal EU-retten, især artikel 2, litra f), sammenholdt med artikel 10, stk. 3, litra a), i Rådets direktiv 2003/86/EF (1) af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring, fortolkes således, at en »uledsaget mindreårig« flygtning, der opholder sig i en medlemsstat, ifølge den nationale ret skal være »ugift« for at få ret til familiesammenføring med førstegradsslægtninge i lige opstigende linje?
Appel iværksat den 30. marts 2021 af Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 20. januar 2021 i sag T-328/17 RENV, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod EUIPO — M.J. Dairies (BBQLOUMI)

(Sag C-201/21 P)

(2021/C 263/09)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (ved S. Malynicz, QC, barrister S. Baran og solicitor V. Marsland)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og M.J. Dairies EOOD

Ved kendelse af 21. maj 2021 har Domstolens vicepræsident afvist appellen og pålagt Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi at bære sine egne omkostninger.
1)

Skal artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF (herefter »direktivet om erhvervskvalifikationer«) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/55/EU (1) fortolkes således, at et erhverv, hvor egnethedskravene på den ene side er fastlagt i en forordning udstedt af en medlemsstats uddannelsesminister, hvor indholdet af den pædagogiske kompetence, der kræves af en børnehavepædagog er reguleret i en professionsstandard og medlemsstaten har ladet erhvervet som børnehavepædagog optage i den af Kommissionen oprettede database over lovregulerede erhverv, men hvor arbejdsgiveren på den anden side ifølge ordlyden i bekendtgørelsen om egnethedskravene for dette erhverv indrømmes et skøn ved bedømmelsen af, om egnethedskravene er opfyldt, navnlig med hensyn til kravet om pædagogisk kompetence, og det hverken er reguleret i den omhandlede bekendtgørelse eller i andre love, bekendtgørelser eller administrative bestemmelser, hvorledes det dokumenteres, at den pædagogiske kompetence er til stede, skal anses for et lovreguleret erhverv?
2)

Udgør bestemmelserne i artikel 11, stk. 2 og stk. 4, første til tredje afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20. december 2006 om kørekort et grundlag for, at den medlemsstat, hvor indehaveren af et kørekort udstedt af denne stat har sit sædvanlige opholdssted, kan afvise at anerkende og fuldbyrde en administrativ sanktion i form af en midlertidig frakendelse af retten til at føre motorkøretøj, som er blevet pålagt i en anden medlemsstat for en overtrædelse af færdselsretlige forskrifter og for uagtsomt at have forvoldt middelsvær personskade på en anden person, idet denne handling blev begået på et tidspunkt, hvor gerningsmanden efter en ombytning af det kørekort, som oprindeligt blev udstedt af domsstaten, var indehaver af et kørekort udstedt af opholdsstaten?
1)

Skal artikel 42, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), sammenholdt med artikel 197, stk. 1, litra c), i direktivet (for så vidt som affattet i Rådets direktiv 2010/45/EU (2) af 13.7.2010) fortolkes således, at modtageren også er udpeget som betalingspligtig for momsen, når der anføres følgende i fakturaen, der ikke angiver moms: »afgiftsfri trepartstransaktion inden for Fællesskabet«?
2)

Skal § 4, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som blev indgået den 18. marts 1999 mellem de generelle tværfaglige organisationer (EFS, UNICE og CEEP), og som er indeholdt som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999, fortolkes således, at både den omstændighed, at den pågældende tjenestetid allerede er taget i betragtning og medregnet i forbindelse med opnåelsen af status som fastansat tjenestemand, og udformningen af det vertikale karriereforløb for tjenestemænd i den nationale lovgivning er objektive forhold, der begrunder, at det arbejde, som en fastansat tjenestemand har udført som midlertidigt ansat tjenestemand forud for sin fastansættelse, ikke skal tages i betragtning ved konsolideringen af vedkommendes lønklasse?
1)

Skal artikel 2 og 19, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Union (»TEU«) og artikel 6, stk. 1-3, TEU, sammenholdt med artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder (»chartret«) fortolkes således, at: a) En domstol, der er sat med bl.a. en person, der er udpeget til dommerembedet ved denne domstol efter en procedure, der er kendetegnet ved manglende deltagelse af dommerstanden — en dommerstand, der oftest er udnævnt uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt — i en situation, hvor det på baggrund af medlemsstatens forfatningsmæssige acquis er nødvendigt at inkludere dommere, der opfylder disse krav til udnævnelsen og indgår i en institutionel og strukturel sammenhæng, ikke er en domstol oprettet ved lov i henhold til EU-retten, fordi: — betingelsen om afgivelse af en udtalelse om en kandidat til et dommerembede skulle opfyldes af et dommerkollegium, og betingelsen bevidst blev undladt opfyldt i strid med de nationale regler og dommerkollegiets holdning; — det nuværende Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale råd for retsvæsenet), der er valgt i strid med den polske forfatning og love, ikke er et uafhængigt organ sammensat af repræsentanter for dommersamfundet, der er udpeget i dets sammensætning, og som er uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt, og der dermed rent faktisk ikke blev givet en indstilling til udnævnelse til dommerembedet som fastsat i national ret; — deltagerne i udnævnelsesproceduren ikke var berettigede til at iværksætte anke til en domstol som omhandlet i artikel 2 og 19, stk. 1, TEU, samt artikel 6, stk. 1-3, TEU, sammenholdt med artikel 47 i chartret? b) En domstol, der er sat med bl.a. en dommer, som er udpeget til dommerembedet efter en procedure, der kendetegnet ved vilkårlig indblanding fra den udøvende magt og som ikke inkluderer deltagelse af dommerstanden — idet dommerstanden oftest er udnævnt uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt, og er uafhængigt af ethvert andet organ, hvilket sikrer en objektiv evaluering af kandidaten — henset til det forhold, at deltagelse af dommerstanden eller ethvert andet organ, som er uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt, og som kan sikre en objektiv vurdering af kandidaten i proceduren for udnævnelse af en dommer i overensstemmelse med den europæiske retstradition, der er forankret i ovennævnte bestemmelser i EU-traktaten og chartret, og som er grundlaget for Unionen som retsunion, er nødvendig for at kunne anerkende, at en national domstol garanterer det krævede niveau af effektiv domstolsbeskyttelse i sager, der er omfattet af EU-retten, og dermed at princippet om magtfordeling og magtbalance samt retsstatsprincippet sikres, ikke opfylder kravene til en uafhængig domstol oprettet ved lov?
1)

Skal artikel 2 og artikel 19, stk. 1, i Traktaten om Den Europæiske Union (»TEU«) samt artikel 6, stk. 1-3 TEU, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder forstås således at: a) En domstol, der er sat med bl.a. en person, der er udpeget til dommerembedet ved denne domstol efter en procedure, der er kendetegnet ved manglende deltagelse af dommerstanden — en dommerstand, der oftest er udnævnt uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt — i en situation, hvor det på baggrund af medlemsstatens forfatningsmæssige acquis er nødvendigt at inkludere dommere, der opfylder disse krav til udnævnelsen og indgår i en institutionel og strukturel sammenhæng, ikke er en domstol oprettet ved lov i henhold til EU-retten, fordi: — der gælder et krav om, at denne domstols kollegium — et organ, der er sammensat således, at de fleste af dets medlemmer er udpeget af den udøvende magt, dvs. Minister Sprawiedliwości (justitsministeren), som samtidig er Prokurator Generalny (generalstatsadvokaten) — skal afgive en udtalelse om kandidatens egnethed til embedet som dommer; — det nuværende Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale råd for retsvæsenet), der er valgt i strid med den polske forfatning og love, ikke er et uafhængigt organ sammensat af repræsentanter for dommerstanden, der er udpeget i dets sammensætning, og som er uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt, og der dermed rent faktisk ikke blev givet en indstilling til udnævnelse til dommerembedet som fastsat i national ret; — deltagerne i udnævnelsesproceduren ikke var berettigede til at iværksætte anke til en domstol som omhandlet i artikel 2 og 19, stk. 1, TEU, samt artikel 6, stk. 1-3, TEU, sammenholdt med artikel 47 i chartret?. b) En domstol, der er sat med bl.a. en dommer, som er udpeget til dommerembedet efter en procedure, der kendetegnet ved vilkårlig indblanding fra den udøvende magt og som ikke inkluderer deltagelse af dommerstanden — idet dommerstanden oftest er udnævnt uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt, og er uafhængigt af ethvert andet organ, hvilket sikrer en objektiv evaluering af kandidaten — henset til det forhold, at deltagelse af dommerstanden eller ethvert andet organ, som er uafhængigt af den udøvende og lovgivende magt, og som kan sikre en objektiv vurdering af kandidaten i proceduren for udnævnelse af en dommer i overensstemmelse med den europæiske retstradition, der er forankret i ovennævnte bestemmelser i EU-traktaten og chartret, og som er grundlaget for Unionen som retsunion, er nødvendig for at kunne anerkende, at en national domstol garanterer det krævede niveau af effektiv domstolsbeskyttelse i sager, der er omfattet af EU-retten, og dermed at princippet om magtfordeling og magtbalance samt retsstatsprincippet sikres, ikke opfylder kravene til en uafhængig domstol oprettet ved lov?