Forenede sager C-34/01 – C-38/01





Enirisorse SpA

mod

Ministero delle Finanze





(anmodninger om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione)

«Offentlige virksomheder – delvis overførsel til offentlige virksomheder af en havneafgift, som er betalt til staten – konkurrence – misbrug af dominerende stilling – statsstøtte – afgift med tilsvarende virkning – intern afgift – frie varebevægelser»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat C. Stix-Hackl fremsat den 7. november 2002

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 27. november 2003

Sammendrag af dom

1. Statsstøtte – begreb – foranstaltninger med henblik på at kompensere for udgifterne i forbindelse med de forpligtelser til offentlig tjeneste, som en virksomhed har påtaget sig – ikke omfattet – betingelser – forpligtelser til offentlig tjeneste skal være klart definerede – fastlæggelse af de kriterier, der er grundlaget for beregningen af kompensationen, på en objektiv og gennemsigtig måde – kompensationen begrænset til udgifterne – ulovlighed af en foranstaltning, hvorved en offentlig virksomhed tildeles en del af en afgift – ulovlighed, der udelukkende påvirker den del af afgiften, der tildeles virksomheden

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

2. Statsstøtte – støtteprojekt – forbud mod gennemførelse før Kommissionens endelige beslutning – direkte virkning – rækkevidde – foranstaltning, der ikke er anmeldt, hvorved en offentlig virksomhed tildeles en del af en afgift – forpligtelse for den nationale ret til at hindre opkrævningen af afgiften og tildelingen af provenuet heraf

(EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (nu art. 88, stk. 3, EF))

3. Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF) – anvendelsesområde – afgift, der ikke er en hindring, der er forbudt efter traktatens artikel 12 eller 95 (efter ændring nu artikel 25 EF og 90 EF) – afgift, der automatisk henhører under artikel 30 – ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 12, 30 og 95 (efter ændring nu art. 25 EF, 28 EF og 90 EF))

4. Fiskale bestemmelser – interne afgifter – havneafgifter, der er tildelt en offentlig virksomhed uafhængigt af en tjenesteydelse præsteret af denne – ingen forskelsbehandling af indførte produkter – lovlig

(EF-traktaten, art. 12, 30 og 95 (efter ændring nu art. 25 EF, 28 EF og 90 EF))

1.

En medlemsstats tildeling til en offentlig virksomhed af en betydelig del af en afgift som den, der opkræves i en havn ved lastning og losning af varer, samt opkrævningen af denne hos brugere skal kvalificeres som statsstøtte i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 92, stk. 1 (efter ændring nu artikel 87, stk. 1, EF), i det omfang de påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, når de ikke er knyttet til en klart defineret opgave forbundet med offentlig tjeneste, og/eller når beregningen af den angiveligt nødvendige kompensation for udøvelsen af denne opgave ikke foretages på et grundlag, der er fastlagt på forhånd, på en objektiv og gennemsigtig måde for at undgå, at kompensationen indebærer en økonomisk fordel, der kan begunstige den pågældende offentlige virksomhed i forhold til de konkurrerende virksomheder. For at dette ikke er tilfældet må kompensationen ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvis at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne. Den eventuelt ulovlige karakter af opkrævningen og tildelingen af en del af afgiften, nemlig den del, som tildeles den offentlige virksomhed, påvirker imidlertid ikke den resterende del af afgiften, som betales til statskassen.

(jf. præmis 31, 32, 35, 39, 40 og 47 samt domkonkl. 1)

2.

Det følger af den direkte virkning af traktatens artikel 93, stk. 3, sidste punktum (nu artikel 88, stk. 3, EF), at den umiddelbare anvendelighed af forbuddet mod at gennemføre støtten, som fremgår af denne bestemmelse, gælder for enhver støtte, som er blevet iværksat uden at være blevet anmeldt. Det påhviler de nationale domstole at beskytte de retsundergivnes rettigheder i tilfælde af, at de nationale myndigheder tilsidesætter forbuddet mod at gennemføre støtten, ved at drage samtlige konsekvenser heraf i overensstemmelse med deres nationale retssystem for at hindre såvel tildelingen af en del af afgiften til de begunstigede virksomheder som opkrævningen af denne.

(jf. præmis 42 og 47 samt domskonk. 1)

3.

Anvendelsesområdet for traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF) omfatter ikke anvendelsesområdet for traktatens bestemmelser vedrørende afgifter med tilsvarende virkning som told (traktatens artikel 12 (efter ændring nu artikel 25 EF) og 16 (ophævet ved Amsterdam-traktaten)), eller anvendelsesområdet for traktatens bestemmelser vedrørende diskriminerende interne afgifter (traktatens artikel 95 (efter ændring nu artikel 90 EF)). Det følger heraf, at såfremt en afgift som den, der opkræves i en havn ved lastning og losning af varer, henhører under anvendelsesområdet for traktatens artikel 12 eller 95, er det bestemmelserne i den ene eller den anden af disse artikler, der finder anvendelse, og ikke bestemmelserne i traktatens artikel 30. Den omstændighed, at afgiften eventuelt ikke udgør en hindring, der er forbudt ved artikel 12 eller 95, medfører ikke, at afgiften automatisk er omfattet af bestemmelserne i artikel 30.

(jf. præmis 56 og 58)

4.

Når der ikke foreligger nogen forskelsbehandling af produkter fra andre medlemsstater, udgør den foranstaltning, hvorved en medlemsstat foreskriver opkrævning af en intern afgift, såsom en havneafgift ved lastning og losning af varer, og tildeling af en betydelig del af provenuet fra denne interne afgift til en offentlig virksomhed, uden at det tildelte beløb modsvares af en af virksomheden reelt præsteret tjenesteydelse, ikke en tilsidesættelse af bestemmelserne i traktatens artikel 95 (efter ændring nu artikel 90 EF).