ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – skattelovgivning

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF))

Sammendrag

Traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) er til hinder for, at en medlemsstat nægter en hjemmehørende skattepligtig sambeskatning med sin ægtefælle, med hvem samlivet ikke er ophævet, og som bor i en anden medlemsstat, med den begrundelse, at denne ægtefælle i den anden medlemsstat både har oppebåret mere end 10% af de samlede indtægter og mere end et vist niveau, når de indtægter, som nævnte ægtefælle har oppebåret i denne anden medlemsstat, ikke indkomstbeskattes dér.

En hjemmehørende skattepligtig, hvis ægtefælle bor i samme medlemsstat og dér udelukkende oppebærer skattefrie indtægter, befinder sig objektivt set i samme situation som en hjemmehørende skattepligtig, hvis ægtefælle bor i en anden medlemsstat og dér udelukkende oppebærer skattefrie indtægter. I begge tilfælde hidrører husstandens indtægter nemlig kun fra en af ægtefællernes virksomhed, og i begge tilfælde drejer det sig om den hjemmehørende skattepligtige. Bopælsstaten for en sådan skattepligtig er den eneste stat, der kan tage dennes personlige og familiemæssige forhold i betragtning, eftersom den pågældende ikke blot bor i denne stat, men tillige dér indtjener hele husstandens skattepligtige indtægt.

(jf. præmis 26, 29, 31 og 32 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser

–

restriktioner (art. 49 EF) (jf. præmis 20-34 og domskonkl.)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 49 EF – fri udveksling af tjenesteydelser – forpligtelse i henhold til den nationale lovgivning for selskabet til at have hovedsæde eller et driftssted på det nationale område for at kunne drive virksomhed med tjenesteydelser vedrørende kontrol med kedler og trykbeholdere (»Kesselprüfstelle«).

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, idet den i § 21, stk. 4, i forbundsloven om sikkerhedsforanstaltninger vedrørende dampkedler, trykbeholdere, forsendelsesbeholdere og rørledninger (Bundesgesetz über Sicherheitsmaßnahmen für Dampfkessel, Druckbehälter, Versandbehälter und Rohrleitungen (Kesselgesetz)) har fastsat, at kun ansøgere med hjemsted i Østrig kan godkendes som keddelkontrolsted.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie kapitalbevægelser – begrænsninger for erhvervelse af fast ejendom

(Art. 56 EF)

Sammendrag

Artikel 56 EF er til hinder for, at der i en national lovgivning som betingelse for erhvervelse af en landsbrugsejendom stilles krav om, at erhververen tager fast bopæl på ejendommen i otte år, uanset de konkrete omstændigheder, der måtte foreligge som følge af den pågældende landbrugsejendoms egen beskaffenhed.

Det må ganske vist erkendes, at en national lovgivning, der indebærer en sådan bopælspligt, som har til formål at undgå, at landbrugsjord erhverves i rent spekulativt øjemed, og som således skal bidrage til, at disse jorder først og fremmest erhverves af personer, der ønsker at drive dem, opfylder et alment hensyn i en medlemsstat, hvori landbrugsjord udgør en begrænset naturressource. Bopælspligten udgør imidlertid en foranstaltning, der går ud over, hvad der er nødvendigt for at opfylde dette formål. Pligten er for det første særligt indgribende, da den ikke blot begrænser de frie kapitalbevægelser, men også erhververens ret til frit at vælge sit opholdssted, der sikres ved den europæiske menneskerettighedskonvention og beskyttes i fællesskabsretten, og den indskrænker således en grundlæggende rettighed. Det kan for det andet ikke fastslås, at der ikke kan træffes andre, mindre indgribende foranstaltninger end denne forpligtelse for at opfylde det forfulgte formål. En sådan forpligtelse går ud over, hvad der kan anses for nødvendigt, navnlig når den omfatter en betingelse om, at bopælen skal opretholdes i flere år.

(jf. præmis 33-37, 41, 42 og 50 samt domskonkl. 1)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 22)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 4, 9 og 13 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (EFT L 194, s. 39), som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 (EFT L 78, s. 32), og artikel 14 i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (EFT L 182, s. 1) – lossepladser i Níjar, Hoyo de Miguel og Cueva del Mojón, beliggende ved La Mojonera.

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, 9 og 13 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991, samt artikel 14 i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, idet det ikke inden for den fastsatte frist har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at bestemmelserne finder anvendelse på lossepladserne i Níjar, Hoyo de Miguel og Cueva del Mojón (i Almería-provinsen).

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – frie kapitalbevægelser – traktatbestemmelser – anvendelsesområde

(Art. 43 EF og 56 EF)

2. Frie kapitalbevægelser – restriktioner for kapitalbevægelser til eller fra tredjelande

(Art. 56 EF og 57, stk. 1, EF)

Sammendrag

1. En national lovgivning, hvorefter udbytteudbetalinger beskattes med en sats, som afhænger af udbyttets – indenlandske eller udenlandske – oprindelse, og som er uafhængig af, hvor stor en andel aktionæren besidder af kapitalen i det udloddende selskab, kan henhøre såvel under artikel 43 EF om etableringsfriheden som under artikel 56 EF om kapitalens frie bevægelighed.

Bestemmelserne i traktatens kapitel om etableringsfriheden kan imidlertid ikke påberåbes i en situation, hvor en aktionær modtager udbytte fra et selskab etableret i et tredjeland. Det nævnte kapitel indeholder således ingen bestemmelser, der udvider kapitlets anvendelsesområde til den situation, at en statsborger i en medlemsstat eller et selskab oprettet i henhold til en medlemsstats lovgivning etablerer sig i et tredjeland.

(jf. præmis 24, 28 og 29)

2. Artikel 57, stk. 1, EF skal fortolkes således, at artikel 56 EF ikke er til hinder for, at en medlemsstat anvender en lovgivning, som eksisterede den 31. december 1993, og hvorefter en aktionær, der modtager udbytte fra et hjemmehørende selskab, pålægges en skattesats, der svarer til halvdelen af gennemsnitsskattesatsen, hvorimod en aktionær, der modtager udbytte fra et selskab, der er etableret i et tredjeland, og hvori aktionæren ejer to tredjedele af selskabskapitalen, beskattes efter den almindelige indkomstskattesats.

Selv om det således antages, at en sådan aktionær er berettiget til at påberåbe sig artikel 56 EF, er en restriktion for de frie kapitalbevægelser, der vedrører direkte investeringer, i form af en mindre fordelagtig skattemæssig behandling af udbytte af udenlandsk oprindelse, omfattet af artikel 57, stk. 1, EF, for så vidt som den vedrører kapitalinteresser, der erhverves med henblik på etablering eller opretholdelse af varige og direkte økonomiske forbindelser mellem aktionæren og det pågældende selskab, og giver aktionæren mulighed for faktisk deltagelse i selskabets drift eller i kontrollen hermed, hvilket er tilfældet ved en mindre fordelagtig skattemæssig behandling af udbytte af udenlandsk oprindelse, der stammer fra en kapitalinteresse på to tredjedele af det udloddende selskabs kapital.

(jf. præmis 36-38, 44 og 45 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder – artikel 86 EF – rækkevidde

(Art. 86, stk. 1, EF)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter og offentlige tjenesteydelsesaftaler – direktiv 92/50, 93/36 og 93/37 – anvendelsesområde

(Rådets direktiv 92/50, 93/36 og 93/37)

Sammendrag

1. Artikel 86, stk. 1, EF, hvorefter medlemsstaterne for så vidt angår offentlige virksomheder og virksomheder, som de indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder, afstår fra at træffe eller opretholde foranstaltninger, som er i strid med traktatens bestemmelser, navnlig de i artikel 12 EF og 81 EF – 89 EF nævnte, har ikke en selvstændig rækkevidde, således at den skal sammenholdes med relevante bestemmelser i traktaten.

(jf. præmis 39 og 40)

2. Rådets direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, direktiv 93/36 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb og direktiv 93/37om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter er ikke til hinder for en retlig ordning, som giver en offentlig virksomhed i sin egenskab af særligt operationelt organ og teknisk tjeneste for flere offentlige myndigheder mulighed for at foretage transaktioner uden at være underkastet den ordning, som er fastsat ved de nævnte direktiver, for så vidt som de pågældende offentlige myndigheder dels udøver en kontrol med den pågældende virksomhed, der svarer til den, som de fører med deres egne tjenestegrene, og for så vidt som en sådan virksomhed dels udfører hovedparten af sin virksomhed med de samme myndigheder.

(jf. præmis 54, 55, 60 og 62-65 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra d), nr. 2]

Sammendrag

Artikel 13, punkt B, litra d), nr. 2, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at begrebet »indgåelse af forpligtelser« indebærer, at andre typer af forpligtelser end finansielle forpligtelser, såsom forpligtelsen til at renovere en fast ejendom, er udelukket fra bestemmelsens anvendelsesområde.

Det fremgår af en sammenlignende gennemgang af de forskellige sprogversioner af denne bestemmelse, at der er terminologiske afvigelser med hensyn til begrebet »indgåelse af forpligtelser«. I visse sprogversioner, som f.eks. den tyske, den franske og den italienske, har dette udtryk en generel betydning, mens det i andre sprogversioner, som f.eks. den engelske og den spanske, klart henviser til finansielle forpligtelser.

Den fritagelse, der er fastsat i sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra d), nr. 2, vedrører, ud over indgåelse af forpligtelser, forhandlinger og indgåelse af forpligtelser om sikkerhedsstillelse og andre former for sikkerhed og garantier, samt forvaltning af kreditgarantier. Det er ubestridt, at alle disse transaktioner efter deres art er finansielle tjenesteydelser. Den samme konklusion kan drages for så vidt angår de øvrige transaktioner, der er angivet i sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra d), nr. 1 og 3-6. Indgåelse af forpligtelsen til at renovere en fast ejendom er efter sin art ikke en finansiel transaktion som omhandlet i sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra d), og er derfor ikke omfattet af denne bestemmelses anvendelsesområde.

(jf. præmis 18, 21-23 og 26 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Miljø – rensning af byspildevand – direktiv 91/271 – medlemsstaternes gennemførelse (art. 226 EF; Rådets direktiv 91/271, art. 3, stk. 1, andet afsnit, art. 4, stk. 4, og art. 5, stk. 2) (jf. præmis 19, 20 og 23-28)

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 22)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 3 og 4 samt artikel 5, stk. 2, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (EFT L 135, s. 40) – byspildevand fra Sueca, fra kystbyer i omegnen og fra visse kommuner i La Ribera – udledning til følsomt område uden passende rensning.

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 5, stk. 2, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, sammenholdt med direktivets artikel 4, stk. 4, idet det ikke den 31. december 1998 havde truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at byspildevandet fra Suecas byområder, fra kystområderne i omegnen (El Perelló, Les Palmeres, Mareny de Barrequetes, Playa del Rey og Boga de Mar) samt fra visse kommuner i La Ribera-regionen (Benifaió, Sollana og Almussafes) underkastes en passende rensning før udledning i et område, der er udpeget som følsomt.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Erstatningssøgsmål – forældelsesfrist – begyndelsestidspunkt

(Art. 288, stk. 2, EF; Domstolens statut, art. 46)

2. Erstatningssøgsmål – forældelsesfrist – afbrydelse

(Art. 288, stk. 2, EF; Domstolens statut, art. 46)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser

(Art. 288, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. Forældelsesfristen for erstatningssøgsmål mod Fællesskabet begynder at løbe, når alle de betingelser, som er en forudsætning for erstatningspligten, er opfyldt, og navnlig når det tab, der skal erstattes, er kendt. I tilfælde, hvor Fællesskabets ansvar udspringer af en generel retsakt, begynder denne forældelsesfrist at løbe, når de skadelige virkninger af retsakten har vist sig. Hvis man antog en anden løsning på dette punkt, ville det være i strid med princippet om søgsmålenes selvstændighed, idet et erstatningssøgsmål derved blev gjort afhængig af udfaldet af et annullationssøgsmål.

Denne løsning kan også anvendes på tvister vedrørende individuelle foranstaltninger. I sådanne tvister begynder forældelsesfristen at løbe, når beslutningen har haft virkning over for de personer, som den vedrører. I en situation, hvor bøden pålægges et selskab ved en beslutning truffet af Kommissionen, opstår de skadelige virkninger i forhold til denne virksomhed fra det tidspunkt, da den pålægges bøden. Det er således uden betydning for, om forældelsesfristen begynder at løbe, at Fællesskabets retsstridige adfærd fastslås ved en retsafgørelse.

(jf. præmis 29-31)

2. Ifølge artikel 46 i Domstolens statut afbrydes forældelsen af erstatningskrav uden for kontraktforhold enten ved indgivelse af stævning til Domstolen eller ved, at den skadelidte forudgående gør sit krav gældende over for vedkommende institution i Fællesskabet. Da artikel 46 i Domstolens statut vedrører krav mod Fællesskabet, der støttes på ansvar uden for kontraktforhold, er den »stævning« i denne bestemmelses forstand, der antages at afbryde forældelsen, en stævning, hvorved der rejses et erstatningskrav i medfør af artikel 288, stk. 2, EF. En stævning i et annullationssøgsmål kan derfor ikke anses for en »stævning«, der afbryder forældelsesfristen i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 46 i Domstolens statut.

(jf. præmis 36)

3. Der gælder flere betingelser for, at Fællesskabet kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold. I tilfælde, hvor der foreligger en retsstridig juridisk foranstaltning, er en af betingelserne, at der er sket en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en retsregel, som har til formål at tillægge borgerne rettigheder. Hvad angår denne betingelse er det afgørende kriterium for at antage, at tilsidesættelsen af fællesskabsretten er tilstrækkelig kvalificeret, at den pågældende fællesskabsinstitution åbenbart og groft har overskredet grænserne for sin skønsbeføjelse. Såfremt den pågældende institution råder over et stærkt begrænset eller intet skøn, kan selve den omstændighed, at der er begået en overtrædelse af fællesskabsretten, være tilstrækkelig til, at der foreligger en kvalificeret tilsidesættelse.

(jf. præmis 47 og 48)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner

(Art. 49 EF)

Sammendrag

Artikel 49 EF er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der udelukker enhver refusion fra et nationalt socialsikringsorgan af udgifter i anledning af hospitalsbehandling af forsikrede personer på et privat behandlingssted beliggende i udlandet, bortset fra udgifter til behandling af børn under 14 år.

En sådan foranstaltning kan ikke begrundes med, at der foreligger en risiko for et alvorligt indgreb i den sociale sikringsordnings økonomiske ligevægt, for så vidt som en så ubetinget formulering af forbuddet i denne lovgivning, med forbehold af undtagelsen for børn under 14 år, ikke stemmer overens med det forfulgte mål, eftersom der kan træffes foranstaltninger, som er mindre restriktive, og som i højere grad overholder den grundlæggende frihed til udveksling af tjenesteydelser, såsom en forudgående tilladelsesordning, der overholder de fællesskabsretlige krav, samt i givet fald fastsættelse af satser for refusion af udgifterne.

(jf. præmis 35, 38 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 11)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 4, 8 og 9 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (EFT L 194, s. 39), som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 om ændring af direktiv 75/442/EØF om affald (EFT L 78, s. 32), og af artikel 14, litra a), b) og c), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (EFT L 182, s. 1) – undladelse af at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at lukke eller forbedre ulovlige eller ukontrollerede lossepladser.

Afgørelse

Konklusion

1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, 8 og 9 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991, og af artikel 14, litra a), b) og c), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, idet den ikke truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre overholdelsen af disse bestemmelser.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – skattelovgivning

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF))

Sammendrag

EF-traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) er til hinder for en indkomstskattelovgivning i en medlemsstat, der med hensyn til vurderingen af beskatningsgrundlaget i mangel af dokumentation, fremskaffet af myndighederne, kun foreskriver minimumsbeskatningsgrundlag med hensyn til ikke-hjemmehørende skattepligtige personer.

Indkomst oppebåret i forbindelse med selvstændig virksomhed på den pågældende medlemsstats område, hvad enten det er af en hjemmehørende eller en ikke-hjemmehørende skattepligtig person, henhører under samme indkomstart. Desuden fremviser situationen for en hjemmehørende skattepligtig og for en ikke-hjemmehørende skattepligtig for de pågældende skattemyndigheder i tilfælde, hvor en del af disse skattepligtige personers transaktioner foretages på en anden medlemsstats område, de samme vanskeligheder, således at disse to kategorier af skattepligtige personer befinder sig i en objektivt sammenlignelig situation. Under disse omstændigheder udgør sondringen på grundlag af bopæl en indirekte forskelsbehandling, fordi der er fare for, at den navnlig rammer borgere fra andre medlemsstater, da ikke-hjemmehørende som oftest er statsborgere i andre stater.

(jf. præmis 26, 28, 32 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter – opkrævning af kapitaltilførselsafgift over for kapitalselskaber

(Rådets direktiv 69/335, art. 7, stk. 1)

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter – opkrævning af kapitaltilførselsafgift over for kapitalselskaber

(Rådets direktiv 69/335, art. 7, stk. 1, og art. 10)

Sammendrag

1. Artikel 7, stk. 1, i direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved direktiv 85/303, skal for så vidt angår en stat, der har tiltrådt De Europæiske Fællesskaber med virkning fra den 1. januar 1986, og når der hverken er fastsat undtagelsesbestemmelser i denne stats tiltrædelsesakt eller i nogen anden fællesskabsretsakt, fortolkes således, at den deri fastsatte obligatoriske fritagelse vedrører alle dispositioner, der er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 69/335, og som den 1. juli 1984 i den pågældende stat var fritaget for kapitaltilførselsafgift eller pålagt denne afgift med en nedsat afgiftssats på 0,50% eller derunder.

Den klare og ubetingede forpligtelse for medlemsstaterne til at indrømme fritagelse for kapitaltilførselsafgift for nævnte dispositioner gælder også for den pågældende medlemsstat med virkning fra den 1. januar 1986, der er datoen for ikrafttrædelsen af medlemsstatens tiltrædelse af Fællesskaberne, og som falder sammen med fristen for gennemførelsen af de væsentlige ændringer, som blev foretaget af direktiv 69/335 ved direktiv 85/303. Den eneste version af direktiv 69/335, der gælder for den pågældende medlemsstat, er derfor den, der er fastsat ved direktiv 85/303.

Datoen den 1. juli 1984, der er fastsat som referencedato i henhold til nævnte artikel 7, stk. 1, gælder også for denne medlemsstat. I tilfælde af tiltrædelse gælder en henvisning til en dato, der er fastsat i fællesskabsretten, medmindre andet er bestemt i tiltrædelsesakten eller en anden fællesskabsretsakt, også for den tiltrædende stat, selv om denne dato ligger forud for datoen for denne tiltrædelse.

(jf. præmis 28, 30, 32 og 33 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 7, stk. 1, og artikel 10 i direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved direktiv 85/303, er for så vidt angår en stat, der er tiltrådt De Europæiske Fællesskaber med virkning fra den 1. januar 1986, til hinder for, at der efter den 1. januar 1986 indføres en stempelafgift på en udvidelse af selskabskapitalen, som er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 69/335, og som den 1. juli 1984 var afgiftsfritaget i henhold til national ret.

(jf. præmis 46 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – affald – forordning nr. 259/93 om overførsel af affald

(Rådets forordning nr. 259/93, bilag II)

2. Miljø – affald – forordning nr. 259/93 om overførsel af affald

(Rådets forordning nr. 259/93, bilag II)

Sammendrag

1. Kategori GC 020 vedrørende elektronisk skrot i den grønne affaldsliste, der er indeholdt i bilag II til forordning nr. 259/93 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab, som ændret ved forordning nr. 2557/2001, skal fortolkes således, at den alene omfatter kabeltråd, hvis den hidrører fra elektronisk udstyr.

(jf. præmis 23 og domskonkl. 1)

2. Den mest fleksible ordning, som finder anvendelse på affald, der er opført på den grønne affaldsliste i bilag II til forordning nr. 259/93 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab, som ændret ved forordning nr. 2557/2001, nemlig dette affalds fritagelse fra det væsentlige i de kontrol- og overvågningsforanstaltninger, der er indført ved forordningen, kan i princippet ikke udstrækkes til at omfatte affald, som ikke er opført på denne liste.

Den omstændighed, at affald består af to materialer, der betragtet hver for sig kan udgøre affald, som er omfattet af den grønne affaldsliste, kan ikke automatisk føre til, at sådant sammensat affald er omfattet af listen. De betingelser, hvorunder der kan ske behandling af affald, og de eventuelle miljømæssige risici, som er forbundet med forarbejdning heraf, er således ikke nødvendigvis identiske, alt efter om det pågældende affald består af en sammensat enhed bestående af flere materialer, eller om hvert af disse materialer udgør særskilt affald.

(jf. præmis 32, 33 og 42 samt domskonkl. 2)