Artikel 107, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at en fritagelse for ejendomsskat på en parcel, der tilhører staten, og som stilles til rådighed for en virksomhed, hvori staten ejer hele kapitalen, der fra denne parcel fremstiller varer og tjenesteydelser, der kan være genstand for samhandelen mellem medlemsstaterne på markeder, der er åbne for konkurrence, kan udgøre statsstøtte, der ikke er tilladt i henhold til denne bestemmelse.

En national foranstaltning kan således begunstige visse virksomheder eller visse produktioner i forhold til andre virksomheder, der befinder sig i en sammenlignelig faktisk og retlig situation, henset til det mål, som forfølges med nævnte ordning Det er derfor en forudsætning for, at en national skatteforanstaltning kan betegnes som selektiv, at det først identificeres og undersøges, hvad der er den almindelige eller normale skatteordning i den pågældende medlemsstat. Derefter skal den eventuelle selektive karakter af den fordel, der ydes ved den pågældende skatteforanstaltning, vurderes og fastslås i forhold til denne almindelige eller normale skatteordning ved at vise, at denne foranstaltning udgør en undtagelse fra den almindelige ordning, for så vidt som den indfører differentiering mellem aktører, der i forhold til det formål, der forfølges med den pågældende medlemsstats skattesystem, befinder sig i en sammenlignelig faktisk og retlig situation.

Hvad angår en ejendomsskatteordning, der foreskriver en fritagelse for statsejendomme, »der kan henføres til det nationale forsvar«, og som kan finde anvendelse på en virksomhed, hvis aktiviteter består i opførelse af militærfartøjer for stater samt fremstilling, reparation og vedligeholdelse af forskellige produkter til den private sektor, inden for shipping og energi, befinder en sådan virksomhed sig, henset til formålet om beskatning af besiddelse eller anvendelse af et areal, i en sammenlignelig faktisk og retlig situation, ikke kun i forhold til virksomheder, som ejer eller anvender arealer til formål, som delvist henhører under det nationale forsvar, men ligeledes i forhold til virksomheder, som ejer eller anvender arealer udelukkende til civile formål. I forhold til sidstnævnte gruppe af virksomheder nyder nævnte virksomhed hvad angår sine civile aktiviteter godt af en skattefordel, som andre selskaber, der befinder sig i en sammenlignelig faktisk og retlig situation, ikke kan gøre krav på.

Begrebet statsstøtte omfatter imidlertid ikke de statslige foranstaltninger, som indfører en sondring mellem virksomheder, når denne sondring følger af det afgiftssystems karakter eller opbygning, som foranstaltningerne er en del af, hvilket det påhviler den pågældende medlemsstat at godtgøre. En foranstaltning, som udgør en undtagelse til anvendelsen af det almindelige skattesystem, kan være berettiget af det almindelige skattesystems karakter og opbygning, hvis den pågældende medlemsstat kan godtgøre, at denne foranstaltning er en direkte følge af de grundlæggende eller ledende principper i dens skattesystem. Der skal i den forbindelse sondres mellem de formål, som er tildelt ved et særligt skattesystem og ligger uden for det almindelige skattesystem, og de mekanismer, som er uadskilleligt forbundet med selve skattesystemet, og som er nødvendige for at gennemføre sådanne formål.

En fritagelse for statsejendomme, der kan henføres til det nationale forsvar, synes umiddelbart ikke at stå i direkte forbindelse med målene med selve ejendomsskatten. Det påhviler imidlertid den forelæggende ret at undersøge, om nævnte fritagelse, henset til samtlige de relevante oplysninger i den tvist, der er indbragt for den, og i lyset af de fortolkningselementer, som Domstolen er fremkommet med, skal anses for statsstøtte som omhandlet samme bestemmelse.

(jf. præmis 34, 35, 40-44 og 56 samt domskonkl.)