ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Sagsøgeren har således gjort gældende, at den anfægtede afgørelse indeholder en åbenbar fejl ved sin vurdering af støttens forenelighed i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF: (i) for det første ved at finde, at princippet om teknologisk neutralitet er et absolut princip, (ii) for det andet ved at finde, at de omtvistede foranstaltninger har tilsidesat den teknologiske neutralitet på trods af de modsatrettede konklusioner, der er indeholdt i de tekniske rapporter afgivet af bestyrelsen, af de centrale spanske myndigheder og af en privat erhvervsdrivende, (iii) for det tredje ved at konkludere, at de omtvistede foranstaltninger ikke var egnede og proportionelle, og (iv) for det fjerde ved at fastslå, at foranstaltningen skaber unødvendige konkurrencefordrejninger.
—

Harmoniseringskontoret og Crown Hellas Can SA, for så vidt som sidstnævnte selskab intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
1.

Første anbringende, hvormed det gøres gældende, at der er sket en tilsidesættelse og en ukorrekt anvendelse af artikel 7, stk. 1, litra f), nr. ii), og artikel 8, stk. 1, litra c), nr. ii) i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT L 343, s. 1). — Det gøres gældende, at der ikke er nogen beviser i sagen, der begrunder sammenhængen med den geografiske oprindelse, og — at det omdømme, som håndværksmæssigt fremstillet Piadana tildeles, også tildeles Piadana, der er industrielt fremstillet.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, og der afsiges dom, hvorved det fastslås, at det ansøgte varemærke har tilstrækkeligt særpræg, enten iboende eller opnået ved brug, idet der gives medhold i nærværende søgsmål, og Harmoniseringskontoret pålægges at fortsætte registreringen af EF-varemærkeansøgning nr. 11 616 414 »BIMBO« i klasse 30 i den internationale klassificering.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/42

Sag anlagt den 27. januar 2015 — ASPLA og Armando Álvarez mod Den Europæiske Unions Domstol

(Sag T-40/15)

(2015/C 089/51)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøgere: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (Torrelavega, Spanien) og Armando Álvarez, SA (Madrid, Spanien)) (ved advokaterne M. Troncoso Ferrer, C. Ruixó Claramunt og S. Moya Izquierdo)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Domstol

Sagsøgernes påstande

— Principalt, Den Europæiske Unions Domstol tilpligtes at erstatte det tab, som Retten har påført sagsøgerne som følge af en tilsidesættelse af artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, ved at betale et beløb på 3 4 95 038,66 EUR, hvilket beløb skal forhøjes med de udligningsrenter og morarenter, som Den Europæiske Centralbank anvender til sine vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med to point, regnet fra anlæggelsen af det foreliggende søgsmål.

— Som følge heraf tilpligtes Den Europæiske Domstol at betale sagens omkostninger.

— Subsidiært tilpligtes Europa-Kommissionen at erstatte det tab, som Retten har påført sagsøgerne som følge af en tilsidesættelse af artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, ved at betale et beløb på 3 4 95 038,66 EUR, hvilket beløb skal forhøjes med de udligningsrenter og morarenter, som Den Europæiske Centralbank anvender til sine vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med to point, regnet fra anlæggelsen af det foreliggende søgsmål.

— Som følge heraf tilpligtes Europa-Kommissionen at betale omkostningerne i forbindelse med den foreliggende sag.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har henvist til den forsinkelse, hvormed der blev truffet afgørelse i de søgsmål, som de havde anlagt ved Fællesskabets retsinstanser i sag T-76/06, ASPLA mod Kommissionen, og sag T-78/06, Armando Álvarez mod Kommissionen, ved domme af 16. december 2011 og ved appeldomme af 22. maj 2014.

Sagsøgerne har til støtte for søgsmålet påberåbt sig en tilsidesættelse af artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som efter sagsøgernes opfattelse udgør en bekræftelse af princippet om effektiv domstolsbeskyttelse, som er et generelt princip i EU-retten.

Det er sagsøgernes opfattelse, at den omstændighed, at der er udvist en adfærd, der er i strid med ovennævnte bestemmelse, og at der dermed foreligger en tilsidesættelse af princippet om effektiv domstolsbeskyttelse, er tilstrækkeligt godtgjort ved Domstolens domme i sag C-58/12 P, Groupe Gascogne mod Kommissionen, og i sag C-50/12 P, Kendrion NV mod Kommissionen. Det skal i denne forbindelse fremhæves, at begge sagsøgere blev pålagt sanktioner i medfør af den samme beslutning som Kendrion og Groupe Gascogne. Sagsøgerne anlagde ligesom de to nævnte selskaber sag til prøvelse af denne beslutning og blev under en sag for Retten, der lignede, eller var næsten identisk med, Domstolens afgørelse i de to sager, der er nævnt ovenfor, udsat for en tilsidesættelse af kravet om en rimelig frist for afsigelse af en dom.
6.

Sjette anbringende om magtfordrejning, for så vidt som der på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier er grund til at tro, at de anfægtede foranstaltninger overvejende er blevet truffet for at forfølge andre formål end dem, der er angivet (udelukkelse fra markedet — begunstigelse af andre aktører).
1.

Første anbringende om at Kommissionen ikke har påvist, at sagsøgeren ikke opfyldte betingelserne i artikel 53d, stk. 1, i finansforordningen for 2002 (1) og artikel 60, stk. 2, i finansforordningen for 2012 (2).
—

Mest subsidiært gøres det gældende, at Personaleretten har tilsidesat EU-retten, idet den fastslog, at den omstændighed at Kommissionens afgørelse er behæftet med fejl, nødvendigvis medfører, at EMA’s afgørelse er behæftet med fejl.
2.

Andet anbringende om et åbenbart urigtigt skøn og en retlig fejl, idet Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse til at behandle en klage, idet den navnlig har undladt at tage hensyn til alle relevante faktiske og retlige omstændigheder.
—

Tilsidesættelse af artikel 51, stk. 1, litra a), i EF-varemærkeforordningen for så vidt som Første Appelkammer erklærede varemærket for fortabt, idet det fandt, at de af varemærkeindehaveren fremlagte beviser ikke godtgjorde, at der var gjort reel brug af varemærket.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ikke efterkom sagsøgerens begæring om at ophæve indsigelsesafdelingens afgørelse og pålagde sagsøgeren at godtgøre Sebapharma GmbH & Co. 550 EUR.
1.

Første anbringende vedrører en påstand om, at Kommissionen har tilsidesat artikel 15, stk. 3 TEUF og artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 1049/2001 (2) (herefter »forordningen om gennemsigtighed«) ved ikke at godtgøre, at sagsøgerens aktindsigt i de ansøgte dokumenter »specifikt og reelt« ville være til skade for beskyttelsen af konkrete »retslige procedurer«, og ved ikke at vurdere, hvorvidt en mere tungtvejende offentlig interesse ikke desto mindre kunne begrunde, at der gives fuld aktindsigt. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ikke har godtgjort, at sagsøgerens fulde aktindsigt i de ansøgte dokumenter »specifikt og reelt« ville være til skade for beskyttelsen af konkrete »retslige procedurer«, idet, for det første, de ansøgte dokumenter ikke er omfattet af den beskyttelsesformodning, der finder anvendelse på »processkrifter«, idet, for det andet, Kommissionens abstrakte henvisning til princippet om ligestilling mellem parterne ikke kan begrunde, at denne formodning udvides til også at omfatte udenretslige dokumenter, og idet, for det tredje, Kommissionens abstrakte henvisninger til verserende sager, princippet om ligestilling mellem parterne og den juridiske tjenestes evne til at forsvare gyldigheden af tobaksvaredirektivet ikke er tilstrækkeligt til at godtgøre, at aktindsigt under de faktiske omstændigheder specifikt og reelt ville være til skade for beskyttelsen af »retslige procedurer«.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt den stadfæster undersøgerens konklusion om, at det ansøgte mærke umiddelbart mangler det fornødne særpræg for de omhandlede varer og tjenesteydelser.
1.

Første anbringende om retlige fejl og fejlskøn. — Sagsøgerne har med det første anbringendes første led gjort gældende, at Kommissionen foretog et åbenlyst fejlskøn, da den konkluderede, at finansieringen af baglandsfaciliteterne ikke indebar statsstøtte, idet de omhandlede foranstaltninger hverken kunne forvride konkurrencen eller påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. — Med det andet led har sagsøgerne gjort gældende, at Kommissionen begik retlige fejl med hensyn til statsgarantiernes ubetingede karakter og konsortiets retsligt bindende krav på at opnå statsgaranteret finansiering, samt med hensyn til Kommissionens vurdering af antallet af statsgarantier. — Sagsøgerne har med anbringendets tredje og fjerde led gjort gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl ved at konkludere, at de svenske garantiforanstaltninger udgjorde en støtteordning og eksisterende støtte. — Med det femte led har sagsøgerne gjort gældende, at Kommissionen foretog et åbenlyst fejlskøn, da den konkluderede, at statsgarantierne var begrænsede til finansieringen af den faste forbindelse. — Med det sjette led har sagsøgerne gjort gældende, at artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF er blevet tilsidesat, idet Kommissionen ikke havde et tilstrækkeligt grundlag for at fastslå, at de omhandlede støtteforanstaltninger var forenelige med det indre marked. — I forbindelse med det sjette led har sagsøgerne også anført, at Kommissionen har begået en retlig fejl ved ikke at vurdere den kumulative virkning af alle de forskellige støtteforanstaltninger, der direkte eller indirekte er blevet ydet til konsortiet. — Sagsøgerne har med anbringendets syvende led gjort gældende, at princippet om berettigede forventninger er blevet anvendt forkert.
2.

Andet anbringende vedrørende gennemførelsen af kontrakten i god tro og forbuddet mod urimelig anvendelse af kontraktens bestemmelser — Sagsøgeren gør for det første gældende, at denne ikke blev indrømmet en ret til direkte at gøre indsigelse over for den af Kommissionen udpegede revisor og til at tilbagevise de ugrundede påstande fra ophavsmanden til udkastet til revisionsrapporten. Dette forhold er særligt vigtigt, eftersom der rejses tvivl om den eksterne revisors upartiskhed i forhold til sagsøgeren og om den eksterne revisors fejl. — Sagsøgeren gør for det andet gældende, at udkastet til den eksterne revisionsrapport blev godkendt af Kommissionen, uden at sagsøgerens retmæssige og detaljerede bemærkninger og de af denne fremsendte yderligere oplysninger blev taget i betragtning, og uden at der blev argumenteret herfor. Udkastet til revisionsrapport blev gengivet i revisionsrapport nr. 11-BA135-006 af 22. januar 2013 vedrørende kontrakt nr. FP7-216088 POCEMON, hvoraf det fejlagtigt fremgår, at der ikke forelå nogen alternative beviser vedrørende de ansøgte personaleomkostninger. Den eksterne revisors bedømmelse er vilkårlig og uberettiget, eftersom et stort antal alternative beviser og erklæringer på tro og love er blevet indgivet af samtlige de medarbejdere, som har arbejdet med projektet, hvilket indebærer, at Kommissionens afgørelse, som uden begrundelse godkender den eksterne revisors konklusioner, er fejlagtig.
—

Følgelig gives appellanten medhold i hans påstande i første instans, og i overensstemmelse hermed: — fremmes sagen til realitetsbehandling. — Principalt: — annulleres den stiltiende afgørelse truffet den 12. august 2010 af OLAF’s generaldirektør i dennes egenskab af ansættelsesmyndighed om ikke at forlænge appellantens kontrakt, således som det bl.a. fremgår af det manglende svar på den ansøgning, som appellanten fremsendte til ham den 12. april 2010. — om fornødent annulleres ansættelsesmyndighedens afgørelse af 22. februar 2011 om afslag på den klage, som appellanten havde indgivet på grundlag af vedtægtens artikel 90, stk. 2. — følgelig genansættes appellanten i den stilling, som han bestred i OLAF, i forbindelse med en forlængelse af hans kontrakt i overensstemmelse med de vedtægtsmæssige krav. — Subsidiært, og i tilfælde af, at appellanten ikke får medhold i ovenfor nævnte påstand om genansættelse, tilpligtes Kommissionen at erstatte det af appellanten lidte økonomiske tab, som foreløbigt og efter billighed er opgjort til forskellen mellem den løn, som appellanten ville have oppebåret som midlertidig ansat i OLAF, og lønnen i den stilling, som han p.t. bestrider (dvs. ca. 3 000 EUR pr. måned), i det mindste i en periode svarende til varigheden af hans oprindelige kontrakt (4 år), og i længere tid i det tilfælde, hvor nævnte kontrakt var blevet forlænget en tredje gang, hvilket ville have givet ham ret til en kontrakt på ubestemt tid. — Under alle omstændigheder tilpligtes Kommissionen at betale et beløb, som foreløbigt og efter billighed kan opgøres til 5 000 EUR (fem tusinde euro) i erstatning for det ikke-økonomiske tab, med tillæg af morarenter i henhold til den lovbestemte rentesats fra den dato, hvor der afsiges dom i sagen.
3.

Tredje anbringende: Den angivelige begunstigelse ydes ikke af staten eller ved hjælp af statsmidler Europa-Kommissionen har for så vidt også anvendt artikel 107, stk. 1, TEUF retsstridigt, idet den har lagt til grund, at statslige myndigheder udøver kontrol over de aktiver, som indehaves af de forskellige private virksomheder, der deltager i ordningen i lov om forrang for vedvarende energi.
—

MTÜ Elukuva tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder sagsøgerens omkostninger i sagen for appelkammeret, i tilfælde af, at MTÜ Elukuva intervenerer i den foreliggende sag.
1.

Første anbringende er støttet på en tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet hverken behovet for at tilpasse bødernes grundbeløb i henhold til punkt 37 i retningslinjerne for beregning af bøder eller den konkrete procentvise nedsættelse for hver virksomhed er begrundet.
Kommissionens meddelelser under vurderingsprocessen gengav koordinatoren for vurderingsprocessen fejlagtigt og var rettet til en person, som ikke var den juridiske repræsentant, kontaktperson eller koordinator for det pågældende projekt. Dette er særligt vigtigt for sagen, da det følger heraf, at denne person ikke har noget at gøre med AEDEC, og udgør en del af LATIN PLAN som et medlem af den finske gruppe.

Det er åbenbart, at Europa-Kommissionen vurderede, at denne person ikke var støtteberettiget, og fandt, at den pågældende koordinerede LATIN PLAN-projektet som en del af AEDEC, og for sit vedkommende indgik i den finske gruppe på grundlag af »princippet om ikke-kumuleret tildeling«, der gælder på området for subsidier i fællesskabsretten, hvorefter hver modtager for hver foranstaltning kun kan opnå ét tilskud finansieret over budgettet. Hver partner i LATIN PLAN-gruppen anmodede om et budget. Hvis gruppen i sidste ende var blevet ydet støtten, ville den pågældende person ifølge Kommissionens urigtige opfattelse have haft indtægter som en del af AEDEC og som en del af den finske gruppe.
1.

Første anbringende, hvormed det gøres gældende, at Kommissionen ved at vedtage den anfægtede afgørelse tilsidesatte og anvendte forordning (EF) nr. 1367/2006 fejlagtigt eller kun delvist, idet — Kommissionen tilsidesatte artikel 2, stk. 1, litra d), i forordning (EF) nr. 1367/2006, idet den overså den faktiske omstændighed, at de oplysninger, der blev anmodet om aktindsigt i, udgør miljøoplysninger — Kommissionen tilsidesatte artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1367/2006 og artikel 4, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1049/2001, idet den ikke fortolkede begrundelsen for afslaget i artikel 4, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1049/2001 i overensstemmelse med artikel 4, stk. 3, andet punktum, i Århuskonventionen og/eller på en tilstrækkeligt restriktiv måde, idet den ikke afvejede de specifikke interesser i beskyttelsen af beslutningsprocessen, som Kommissionen har gjort gældende, over for den almene interesse i udbredelsen af miljøoplysninger og idet den ikke at angav en tilstrækkelig begrundelse for afslaget — Kommissionen tilsidesatte artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1367/2006 og artikel 4 i forordning nr. 1049/2001, idet den ikke specifikt og individuelt undersøgte de dokumenter, der er henvist til i anmodningen om aktindsigt, og idet den ikke i forhold til hvert specifikt dokument begrundede, hvorfor det ikke skulle offentligøres.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at der foreligger et åbenbart urigtigt skøn og en retlig fejl med tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, idet Kommissionen fastslog, at den omtvistede foranstaltning ikke udgør statsstøtte, eftersom der blev anvendt en fejlagtig test til at afgøre, om der blev anvendt statsmidler.
—

Kommissionens betragtning, hvorefter det er i sin egenskab af administrator som sådan, at vedkommende er udelukket fra at levere andre ydelser til sagsøgeren i henhold til en ansættelseskontrakt med et egentligt underordnelsesforhold, er i strid med Unionens retsinstansers faste retspraksis. Under alle omstændigheder har sagsøgeren fremlagt tilstrækkelige beviser for Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur og for Kommissionen til at fastslå, at projektlederens kontrol af administratoren var reel og opfyldte de kriterier, der er fastsat i retspraksis, om at der skal foreligge et egentligt underordnelsesforhold.
—

Det fastslås, at EF-varemærkeforordningens artikel 75 er blevet tilsidesat, ud over at den anfægtede afgørelse er selvmodsigende, og følgelig: — Annulleres den anfægtede afgørelse. — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
—

Det fastslås, at EF-varemærkeforordningens artikel 75 er blevet tilsidesat, ud over at den anfægtede afgørelse er selvmodsigende, og følgelig. — Annulleres den anfægtede afgørelse. — Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2014/950/EU af 19. december 2014 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nummer C(2014) 10135) (EUT L 369, s. 71) annulleres, for så vidt som den vedrører Republikken Slovenien, dvs. hvad angår den finansielle korrektion på 8 7 00 815,25 EUR, som blev fastsat på grund af en uregelmæssighed for regnskabsåret 2009 vedrørende foranstaltningen, Sukkeromstruktureringsfonden.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 146/39

Sag anlagt den 12. februar 2015 — Alsharghawi mod Rådet

(Sag T-66/15)

(2015/C 146/53)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Sydafrika) (ved advokat É. Moutet)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Rådet har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i medfør af EUF-traktaten, idet det ikke har foretaget en fornyet vurdering af sagsøgerens situation.

— Rådet pålægges at foretage en fornyet vurdering af sagsøgerens situation.

— Rådet tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende, som vedrører den omstændighed, at Rådet har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i medfør af Den Europæiske Unions lovgivning og retspraksis, idet det ikke har efterkommet sagsøgerens anmodning om at foretage en fornyet vurdering.
3.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at EIT undlod at give en begrundelse ved ikke at underrette sagsøgerne om afgørelsen om udpegningen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/57

Sag anlagt den 6. februar 2015 — Hippler mod Kommissionen

(Sag T-72/15)

(2015/C 138/74)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Eberhard Hippler (Dorsten, Tyskland) (ved advokat M. Richter)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Sagsøgte forbydes — med pålæggelse af en bøde, som fastsættes af Retten for hver enkelt overtrædelse — at offentliggøre ruteplanerne for »Bochum«, »Dortmund«, »Düsseldorf/Meerbusch«, »Duisburg« og »Essen« uden sagsøgerens tilladelse, således som sket for så vidt angår: http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Dortmund.pdf http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Bochum.pdf http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Essen.pdf http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Duesseldorf.pdf http://dma.jrc.it/idas/lightrail/Duisburg.pdf

— Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren 10 100 EUR i erstatning.

— Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren udgifterne til advokater forud for retssagen svarende til 2 743,43 EUR.

— Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder advokatomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet gør sagsøgeren gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/29/EF (1) og af § § 15 og 19a, sammenholdt med § 97, stk. 2, i ophavsretsloven (2).

Sagsøgeren gør gældende, at de omtvistede ruteplaner er ophavsretligt beskyttet som materiale af videnskabelig eller teknologisk art. Sagsøgeren har på intet tidspunkt givet sagsøgte tilladelse til den nævnte brug, og har navnlig ikke overdraget nogen brugsrettigheder. Sagsøgte har heller ikke opnået brugsrettighederne fra tredjemand. Sagsøgte har gennem brugen af ruteplanerne gjort dem offentligt tilgængelige, dvs. offentliggjort planerne.

Sagsøgeren anfører endvidere, at det økonomiske tab som denne har lidt, skal beregnes på samme måde som licenser. Sagsøgeren er berettiget til at modtage betaling af en passende licens. På det tyske marked anses det for sædvanligt og passende at tildele licenser for 2 200 EUR pr. plan, hvilket ligeledes er anerkendt som sædvanligt og passende af de tyske domstole. Følgelig skal der betales 10 100 EUR i skadeserstatning.

Sagsøgeren gør yderligere gældende, at denne har lidt et ikke-økonomiske tab som følge af overtrædelsen af sagsøgerens ophavsretlige eneret, og at sagsøgte derfor skal tilpligtes at erstatte dette tab og pålægges at ophøre med den omhandlede brug.

Sagsøgeren gør endelig gældende, at denne med rette fremsatte et påbud over for sagsøgte gennem sin advokat, og at sagsøgte skal betale de således nødvendige udgifter til advokat, hvilke beløber sig til 2 743,43 EUR.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22.5.2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167 af 22.6.2001).

(2) Ophavsretsloven af 9.9.1965 (BGBl. I s. 1273), som senest ændret ved artikel 1 i lov af 5.12.2014 (BGBl. I s. 1974).
—

Harmoniseringskontoret og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagens omkostninger, for så vidt som dette selskab ønsker at deltage i proceduren.
1.

Første anbringende: Betingelserne i artikel 107 TEUF er ikke opfyldt. Sagsøgeren har gjort gældende, at EEG-afgiftsordningen og den særlige godtgørelsesordning i EEG 2012 ikke udgør støtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. For det tilfælde, at det måtte blive tiltrådt, at den særlige godtgørelsesordning i EEG 2012 udgør støtte som omhandlet i nævnte bestemmelse, er den begrundet i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b) og c), TEUF (støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse, henholdsvis fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene i strid med den fælles interesse), og ordningen ville dermed ikke være i strid med bestemmelserne om støtte.