DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 10. MARTS 1992. - CHEMIE LINZ AG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - BEGREBERNE AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - KOLLEKTIVT ANSVAR. - SAG T-15/89.



Samling af Afgørelser 1992 side II-01275



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - kommissionsbeslutning hvorved der fastslaas en overtraedelse - bevismateriale der kan tages i betragtning

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence - administrativ procedure - aktindsigt - Kommissionen forpligtet hertil paa grund af regler, som den selv har praeciseret i en beretning om konkurrencepolitikken

3. Konkurrence - administrativ procedure - hoeringer - foreloebigt referat fremsendt til det raadgivende udvalg og Kommissionen - sagsbehandlingsfejl - foreligger ikke

(Kommissionens forordning nr. 99/63)

4. Konkurrence - administrativ procedure - iagttagelse af retten til kontradiktion - ret for parterne i en procedure til at faa tilsendt hoeringskonsulentens rapport og kommentere den - foreligger ikke

5. Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

6. Konkurrence - karteller - forbud - karteller der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af traktatens artikel 85

(EOEF-traktaten, art. 85)

7. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - begreb - koordination og samarbejde uforenelig med kravet om, at enhver virksomhed uafhaengigt skal fastlaegge sin adfaerd paa markedet - moeder mellem konkurrenter med det formaal at udveksle oplysninger, der er afgoerende for deltagernes udarbejdelse af deres forretningsmaessige strategi

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

8. Konkurrence - karteller - kompleks overtraedelse, der indeholder elementer af aftaler og af samordnet praksis - kvalifikation under ét som "en aftale og samordnet praksis" - tilladt - betydning for beviset

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

9. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning i henhold til konkurrencereglerne

(EOEF-traktaten, art. 190)

10. Konkurrence - Faellesskabets regler - overtraedelser - begaaet forsaetligt - begreb

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

11. Annullationssoegsmaal - Rettens undersoegelse ex officio med hensyn til eksistensen af den anfaegtede retsakt - betingelser

(EOEF-traktaten, art. 173, stk. 2)

Sammendrag

1. I en beslutning, som i medfoer af traktatens artikel 85, stk. 1, rettes til en virksomhed, kan der som bevismateriale over for den paagaeldende virksomhed kun anvendes dokumenter, som Kommissionen allerede paa tidspunktet for meddelelsen om klagepunkter tilkendegav at ville paaberaabe sig, idet de er naevnt heri eller i bilagene hertil, saaledes at virksomheden i tide kunne udtale sig om bevisvaerdien.

2. Naar Kommissionen har aabnet mulighed for aktindsigt i konkurrencesager og har fastsat regler herom, der er offentliggjort i en af dens beretninger om konkurrencepolitikken, kan den - selv om den herved er gaaet ud over, hvad retten til kontradiktion indebaerer - ikke fravige regler, den saaledes har paalagt sig selv, og den er derfor forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter eller andre fortrolige oplysninger.

3. Det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal og Kommissionen, er foreloebigt, er kun en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt.

4. Retten til kontradiktion indebaerer ikke, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport. Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne. Hoeringskonsulentens rapport er et rent internt dokument i Kommissionen, der kun er vejledende, og formaalet med denne er ikke at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller at fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.

5. Det er tilstraekkeligt, for at der er tale om en aftale i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Det er tilfaeldet, naar der mellem flere virksomheder er enighed om at naa maalpriser og salgsmaal.

6. Traktatens artikel 85 finder anvendelse paa aftaler mellem virksomheder, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert.

7. De kriterier om koordination og samarbejde, der er afgoerende for definitionen af begrebet samordnet praksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet.

Der er tale om samordnet praksis, naar virksomheder deltager i moeder, der har til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og hvorunder der udveksles oplysninger mellem konkurrenter om de forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de anser for noedvendige, og om deres omsaetning, idet de deltagende virksomheder noedvendigvis maa tage hensyn til de oplysninger, de saaledes faar, ved fastlaeggelsen af deres adfaerd paa markedet.

8. Der kraeves ikke i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, en specifik kvalifikation af en kompleks, men sammenhaengende overtraedelse, der bestaar af en fortsat adfaerd med ét eneste formaal, og som samtidig indeholder elementer, som maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis", men en saadan overtraedelse kan kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", og det kraeves ikke, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis.

9. Selv om Kommissionen i henhold til EOEF-traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det ikke ved en beslutning i henhold til konkurrencereglerne, at den imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt beroert under den administrative procedure.

10. Ved afgoerelsen af, om en overtraedelse af traktatens konkurrenceregler kan anses for at vaere begaaet forsaetligt, kan det ikke kraeves, at virksomheden var sig en overtraedelse af et forbud i disse regler bevidst; det er tilstraekkeligt, at virksomheden ikke kunne vaere uvidende om, at den paatalte adfaerd havde til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen.

11. Selv om det paahviler Faellesskabets retsinstanser i forbindelse med annullationssoegsmaal i henhold til EOEF-traktatens artikel 177, stk 2, ex officio at undersoege spoergsmaalet, om den anfaegtede retsakt foreligger, betyder dette imidlertid ikke, at der i alle sager i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, ex officio skal foranstaltes undersoegelser vedroerende den anfaegtede retsakts eventuelle nullitet. Det er kun, for saa vidt som parterne fremfoerer tilstraekkelige holdepunkter for, at den anfaegtede retsakt er en nullitet, at retsinstanserne er forpligtet til at undersoege dette spoergsmaal ex officio.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.

2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 tons, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.

3 Chemie Linz AG var blandt de producenter, der leverede polypropylen til markedet foer 1977. Paa det vesteuropaeiske polypropylenmarked var selskabet en mellemstor producent med en markedsandel paa mellem ca. 3,2 og 3,9%.

4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:

- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")

- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")

- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")

- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")

- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")

- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")

- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")

- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")

- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")

- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")

- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").

Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.

5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:

- Amoco

- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")

- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")

- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")

- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").

Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.

6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.

7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.

8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.

9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).

10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.

11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.

13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.

14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "det raadgivende udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det raadgivende udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.

15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved:

- for Anic' s vedkommende, fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983

- for Rhône-Poulenc' s vedkommende, fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980

- for Petrofina' s vedkommende, fra 1980 og mindst til november 1983

- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983

- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende, fra omkring november 1977 og mindst til november 1983

- for ATO' s vedkommende, senest fra 1978 og mindst til november 1983

- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende, fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983

at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:

a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik

b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater

c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder

d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal

e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i Faellesskabet. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.

Artikel 3

For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT

ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF

iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM

iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL

v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR

vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM

vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM

viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL

ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT

x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT

xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR

xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF

xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL

xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.

Artikel 4 og 5

(udelades)".

16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 11. august 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-14/89).

18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.

19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").

20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.

21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.

22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.

23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.

24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.

25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.

26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.

28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.

Parternes paastande

29 Sagsoegeren, Chemie Linz, har nedlagt foelgende paastande:

1) Kommissionens beslutning af 23. april 1986, der blev meddelt sagsoegeren den 28. maj 1986, vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149-Polypropylen) annulleres.

2) Subsidiaert annulleres artikel 3 i ovennaevnte beslutning, for saa vidt som den ved denne artikel paalagte boede overstiger en rimelig boede, som skal fastsaettes af Domstolen.

3) Sagsoegte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.

Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringende om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende dokumenter, der er grundlaget for beslutningen, (2) da Kommissionen har stoettet sig paa beviser, der ikke er trovaerdige, (3) da sagsoegeren ikke er blevet indroemmet fuldstaendig aktindsigt, (4) da Kommissionen foerst i beslutningen har fremfoert en raekke klagepunkter mod sagsoegeren, (5) da det endelige referat af hoeringerne ikke er fremsendt til Kommissionens og det raadgivende udvalgs medlemmer, og (6) da hverken Kommissionen, det raadgivende udvalg eller sagsoegeren er blevet tilstillet hoeringskonsulentens rapport. Retten skal for det andet behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa sagens omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, idet (B) den ikke har foretaget en korrekt vurdering af den restriktive virkning paa konkurrencen. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, og for det fjerde anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der (1) haevdes at vaere delvist foraeldet og ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (2) varighed og (3) grovhed.

Retten til kontradiktion

1. Undladelse af at fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter

31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved fremsendelsen af meddelelsen om klagepunkter til selskabet har undladt at medsende visse dokumenter, som Kommissionen har lagt til grund for beslutningen, og at den paa denne maade har gjort det umuligt for selskabet at udtale sig om disses indhold. Det drejer sig om et referat af moedet den 13. maj 1982 udarbejdet af en medarbejder hos Hercules [beslutningens 15. betragtning, litra b)], referatet af moedet den 10. marts 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI [beslutningens 15. betragtning, litra b), og 58. betragtning], et dokument af 6. september 1977, der angiveligt er fundet hos Solvay (beslutningens 16. betragtning, femte afsnit), Shell' s svar paa meddelelsen om klagepunkter (17. betragtning til beslutningen), Amoco' s, ATO' s, BASF' s, DSM' s, Hoechst' s, Huels' og Monte' s svar paa begaeringen om oplysninger (18. betragtning til beslutningen), prisinstrukser (beslutningens 25. og 88. betragtning), referatet af to interne moeder i Shell, der blev afholdt den 5. juli (beslutningens 29. betragtning) og den 12. september 1979 (31. betragtning til beslutningen), et internt dokument fra Solvay (32. betragtning til beslutningen), en meddelelse fra Solvay til salgskontorerne af 17. juli 1981 (35. betragtning til beslutningen), artikler offentliggjort i fagpressen i slutningen af 1981 (36. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ICI vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), et dokument fra Shell med overskriften "PP W. Europe-Pricing" og "Market quality report" (49. betragtning til beslutningen), forskellige dokumenter fra Shell vedroerende Det Forenede Kongerige og Frankrig (49. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ATO af 28. september 1983 (51. betragtning til beslutningen), et udateret notat fra ICI som forberedelse af et moede med Shell, der skulle afholdes i maj 1983 (beslutningens 63. betragtning, andet afsnit), et arbejdspapir vedroerende foerste kvartal 1983, der blev fundet hos Shell (63. betragtning til beslutningen, tredje afsnit) og endelig dokumenter vedroerende spoergsmaal droeftet under forskellige moeder, der blev fundet hos ATO, DSM og Shell (70. betragtning til beslutningen).

32 Sagsoegeren har herved for det foerste anfoert, at proceduren med aktindsigt ikke kan erstatte fremsendelsen af dokumenter, medmindre Kommissionen under denne procedure - hvilket den ikke har gjort - angiver de dokumenter, som den vil stoette sin beslutning paa; for det andet skulle Kommissionen, ogsaa selv om fagpressen faktisk udgoer en generel tilgaengelig informationskilde, praecist have angivet en reference for de belastende omstaendigheder, hvilket ikke er sket. For det tredje kan Kommissionen ikke med foeje haevde, at visse dokumenter ikke vedroerte sagsoegeren eller kun bekraeftede allerede kendte dokumenter, eftersom der netop ifoelge Kommissionens opfattelse var tale en i forening begaaet overtraedelse.

33 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegerens anbringender til dels er materielt urigtige, til dels retligt irrelevante. Sagsoegeren har faaet indsigt i en del af de naevnte dokumenter, da disse enten var indeholdt i bilaget til den generelle meddelelse om klagepunkter eller i fagpressen, som Linz ikke kan haevde at have vaeret uvidende om (selv om Kommissionen ikke har givet praecise referencer), eller er blevet fremlagt under proceduren med aktindsigt, der netop skulle goere det muligt for virksomhederne at faa kendskab til det bevismateriale, som Kommissionen er i besiddelse af, og forberede deres forsvar.

34 Sagsoegeren er ikke blevet tilstillet andre dokumenter, fordi de ikke vedroerte sagsoegeren eller kun bekraeftede allerede meddelte dokumenter.

35 Kommissionen har dog indroemmet, at et udateret dokument fra ICI, der skulle tjene som baggrundsnotat for et moede med Shell, som er naevnt i beslutningens 63. betragtning, og referatet af et moede den 10. marts 1982, udarbejdet af en medarbejder hos ICI, som er naevnt i beslutningens 58. betragtning, ikke er blevet tilstillet sagsoegeren som foelge af en fejl. Men sidstnaevnte referat bekraefter kun et referat af samme moede, der blev fundet hos Hercules, og som er blevet tilstillet sagsoegeren (bilag 23 til den generelle meddelelse), og som kun tjente til at identificere en tabel, der ligeledes er blevet tilstillet sagsoegeren (bilag 71 til den generelle meddelelse).

36 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, som Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27, og senest dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).

37 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter eller i skrivelsen af 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.

38 Af de dokumenter, som sagsoegeren har anfoert, kan herefter alene foelgende dokumenter anvendes som bevis over for sagsoegeren: prisinstrukserne fra de forskellige producenter (beslutningens 25. og 88. betragtning), som er naevnt i punkt 58 og 75 i den generelle meddelelse om klagepunkter, hvortil de desuden udgoer bilag 19, 42, 46, 50 og 52, og som endvidere var bilagt skrivelsen af 29. marts 1985 til sagsoegeren; ICI' s interne notat vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), som er naevnt i punkt 71 i den generelle meddelelse om klagepunkter, hvortil notatet endvidere udgoer bilag 35, og de hos ATO fundne dokumenter (beslutningens 70. betragtning), som er naevnt i punkt 94 og 102 i den generelle meddelelse om klagepunkter, hvortil de desuden udgoer bilag 60 og 72. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod selskabet under naervaerende sag.

39 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund.

2. Bevisvaerdien af de dokumenter, der er lagt til grund

40 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har stoettet sig paa rygter eller simple formodninger og antagelser eller paa ikke-eksisterende empiriske teorier. Moedereferaterne er ikke protokollater, der er vedtaget og undertegnet, men blot sammenfatninger, som kan indeholde ophavsmandens fortolkning, fordrejning, overdrivelse eller oensker. Bevisvaerdien af disse notater afkraeftes af virksomhedernes forskellige markedsadfaerd.

41 Kommissionen har gjort gaeldende, at den raadede over bevismateriale, der daekker et tidsrum af 6 1/2 aar, og som kan bevise den overtraedelse, der goeres gaeldende mod polypropylenproducenterne. Kommissionens konstateringer hviler paa bevisdokumenter og ikke paa rygter eller vidneudsagn. Der bestaar navnlig ingen anledning til at tvivle paa rigtigheden og paalideligheden af moedereferaterne.

42 Det bemaerkes, at indholdet af referaterne fra ICI bekraeftes af forskellige dokumenter, bl.a. af en raekke tabeller med tal vedroerende de forskellige producenters salgsmaengder og af prisinstrukser, der med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato svarer til de maalpriser, som er naevnt i moedereferaterne. Endvidere bekraefter svarene fra forskellige producenter paa de begaeringer om oplysninger, som Kommissionen fremsendte til dem, generelt indholdet af disse referater.

43 Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de moedereferater, der blev fundet hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav indholdet af moederne. Disse blev ledet af forskellige medarbejdere fra ICI, hvilket foroegede behovet for, at de orienterede de medarbejdere fra ICI, der ikke deltog i et givet moede, korrekt om indholdet heraf ved et moedereferat.

44 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at give en anden forklaring paa indholdet af de moeder, selskabet deltog i, ved at fremkomme med praecise oplysninger, f.eks. ved at fremlaegge selskabets medarbejders notater fra de moeder, han deltog i, eller foere medarbejdere, der deltog i moederne, som vidner. Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegeren ikke er fremkommet med eller har tilbudt at fremkomme med saadanne oplysninger for Retten.

45 Retten finder, at spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen har baseret sig paa rygter eller simple formodninger og antagelser eller ikke-eksisterende empiriske teorier, ikke kan adskilles fra spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens bevismaessige konstateringer i beslutningen underbygges af det bevismateriale, den har fremlagt. Da der er tale om et realitetsspoergsmaal, som er knyttet sammen med beviset for overtraedelsen, maa det undersoeges senere sammen med de oevrige bevismaessige spoergsmaal.

3. Utilstraekkelig aktindsigt

46 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet ikke har faaet fuld aktindsigt, men kun indsigt i de dokumenter, som Kommissionen lagde til grund for meddelelsen om klagepunkter, dvs. alene belastende dokumenter. En fair procedure og parternes ret til at blive hoert kan ikke sikres, hvis virksomhederne ikke faar adgang til samtlige belastende dokumenter og dokumenter, der er til gunst for virksomhederne. Denne mangel kan ikke afhjaelpes for Faellesskabets retsinstanser.

47 Sagsoegeren har herved anfoert, at selskabet er bekendt med, at der ikke af Domstolens praksis (dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25) kan udledes en ret til fuldstaendig aktindsigt for parterne i en administrativ procedure. Denne ret er imidlertid anerkendt i forskellige medlemsstater og kan ophoejes til en almindelige retsgrundsaetning, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer (under henvisning til EOEF-traktatens artikel 215, stk. 2). Retten anmodes saaledes om at tage stilling til denne praksis.

48 Sagsoegeren har tilfoejet, at selv i henhold til den nugaeldende praksis har Kommissionen ikke opfyldt de i denne praksis opstillede krav, da den ikke har tilstillet sagsoegeren dokumenter, der er til gunst for selskabet.

49 Kommissionen har heroverfor anfoert, at den ikke er forpligtet til at goere de beroerte parter bekendt med samtlige sagsakter (ovennaevnte dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, praemis 25). Kommissionen har endvidere i denne sag - ogsaa selv om den ikke var forpligtet hertil - indroemmet aktindsigt i samtlige de dokumenter, som den var i besiddelse af (for saa vidt det ikke var i strid med beskyttelsen af forretningshemmeligheder), baade i meddelelsen om klagepunkter og i skrivelsen af 29. marts 1985, samt i forbindelse med proceduren med aktindsigt. Det er derfor formaalsloest, at sagsoegeren anmoder Faellesskabets retsinstans om at aendre praksis herom.

50 I oevrigt er det urigtigt at haevde, saaledes som sagsoegeren goer det, at Kommissionen kun har givet indsigt i belastende dokumenter, men har tilbageholdt alle dokumenter, der var gunst for selskabet. Sagsoegeren har i oevrigt ikke kunnet underbygge denne alvorlige beskyldning under henvisning til noget som helst dokument.

51 Det bemaerkes, at det i henhold til reglerne om kontradiktion kraeves, at sagsoegeren skal saettes i stand til at fremfoere sit synspunkt, saaledes som selskabet oensker det, vedroerende alle de klagepunkter, som Kommissionen er fremkommet med i de meddelelser om klagepunkter, der blev fremsendt til selskabet, og vedroerende alle de beviser, der skal underbygge klagepunkterne, og som Kommissionen har naevnt i meddelelserne om klagepunkter eller vedlagt disse (dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).

52 Retten til kontradiktion medfoerer derimod ikke, at en virksomhed, der er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, kan fremkomme med bemaerkninger til alle Kommissionens dokumenter vedroerende sagen, idet der ikke findes bestemmelser, hvorefter Kommissionen er forpligtet til at goere de beroerte virksomheder bekendt med sagsakterne (Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, a.st., praemis 25).

53 Kommissionen har imidlertid i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken fastlagt en fremgangsmaade, hvorefter der gives aktindsigt i konkurrencesager, og Kommissionen har dermed paalagt sig selv regler, der gaar ud over de krav, der er opstillet af Domstolen. Det anfoeres i de regler, der er fastsat i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken (s. 42 og 43):

"Kommissionen giver derfor i fremtiden de virksomheder, der er impliceret i en sag, adgang til at goere sig bekendt med sagens akter. Virksomhederne oplyses om, hvilke dokumenter Kommissionen har i sagen, idet der til meddelelsen om klagepunkter eller til skrivelsen, hvori en klage afvises, er vedfoejet en fortegnelse over alle disse, med en angivelse af, hvilke af dokumenterne eller dele af disse virksomhederne har adgang til at faa indsigt i. Virksomhederne har mulighed for at gennemgaa disse dokumenter hos Kommissionen. Hvis en virksomhed kun oensker at gennemgaa enkelte af dem, kan Kommissionen fremsende kopier heraf. Kommissionen betragter dog en raekke dokumenter som fortrolige, hvorfor der ikke er adgang til at faa indsigt i disse. Det drejer sig om foelgende dokumenter: dokumenter eller dele heraf, der indeholder andre virksomheders forretningshemmeligheder; Kommissionens interne dokumenter, saasom notater, udkast eller andre arbejdsdokumenter; alle andre fortrolige oplysninger, som f.eks. oplysninger om de klagende parters identitet, hvis disse ikke oensker denne afsloeret, samt oplysninger, der fremsendes til Kommissionen med et forbehold om, at disse er at betragte som fortrolige".

Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke kan fravige de regler, den saaledes har paalagt sig selv (Domstolens dom af 5.6.1973, sag 81/72, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 575, praemis 9, og af 30.1.1974, sag 148/73, Louwage mod Kommissionen, Sml. s. 81).

54 Kommissionen er herefter forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter eller andre fortrolige oplysninger.

55 Retten skal fastslaa, at Kommissionen kategorisk har benaegtet, at dens tjenestegrene har undladt at give sagsoegeren indsigt i dokumenter, som muligvis kan vaere til gunst for sagsoegeren.

56 Sagsoegeren har imidlertid ikke over for Kommissionens benaegtelser fremfoert noget som helst, som kan godtgoere, at Kommissionens tjenestegrene har foretaget en udvaelgelse af de dokumenter, som sagsoegeren fik indsigt i, for at afskaere sagsoegeren fra at afkraefte det bevismateriale, som Kommissionen har fremlagt for at godtgoere sagsoegerens deltagelse i overtraedelsen. Sagsoegeren har henvist til udtalelser fremsat af Kommissionens rapportoer over for sagsoegerens advokat, men har dog ikke bevist eller tilbudt at bevise, at saadanne udtalelser er blevet fremsat, og at de havde den betydning, som sagsoegeren tillaegger dem.

57 Anbringendet boer derfor forkastes.

4. Nye klagepunkter

58 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen kritiserer virksomhederne for at have deltaget i en "rammeaftale" og i en "enkelt, uafbrudt aftale". Beslutningen fremsaetter baade et faktisk anbringende og foretager en retlig subsumption af overtraedelsen. Kommissionen har imidlertid paa intet tidspunkt under den administrative procedure haevdet, at virksomhederne havde indgaaet en "rammeaftale", eller at sagsoegeren havde deltaget i indgaaelsen af en saadan aftale og end mindre, at selskabet efterfoelgende havde faaet kendskab hertil. Hvad angaar de retlige subsumption har sagsoegeren under den administrative procedure afgivet uklare og modstridende erklaeringer.

59 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at beslutningen ikke udgoer et "supplement" eller en "tilrettelaeggelse" af de klagepunkter, som Kommissionen tidligere har fremsat (Domstolens dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. s. 107, praemis 91, 92 og 93, org. ref.: Rec. s. 661, og af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 68), men en simpel erstatning af de klagepunkter, der er blevet fremfoert mod sagsoegeren, eller i givet fald en erstatning med hensyn til den retlige begrundelse. Beslutningen er saaledes baseret paa klagepunkter, som sagsoegeren ikke har haft mulighed for at kommentere.

60 Kommissionen har bestridt, at klagepunktet vedroerende indgaaelsen af en rammeaftale optraeder fuldstaendigt nyt og overraskende i beslutningen, eftersom Kommissionen allerede i meddelelsen om klagepunkter (punkt 128 og 132) talte om et vedvarende og institutionaliseret samarbejde, hvilket allerede udgjorde en tilstraekkelig klar beskrivelse af eksistensen af en rammeaftale. Desuden har Kommissionen i skrivelsen af 29. marts 1985 angivet, at den ikke ville udelukke muligheden af, at de fire store producenter havde indgaaet en kerneaftale (s. 3), og at aftalerne, for saa vidt angik de oevrige deltagere i moederne, hvilede paa en tilstraekkeligt detaljeret plan til at kunne sidestilles med en aftale eller aftaler efter artikel 85 (s. 4).

61 Retten skal fastslaa, at de punkter i beslutningen, som sagsoegeren har kritiseret, med hensyn til raekkevidde, falder sammen med indholdet af de klagepunkter, som Kommissionen har fremsat mod sagsoegeren og mod de andre virksomheder, der er adressater for beslutningen, i de meddelelser om klagepunkter, som de er blevet tilstillet.

62 Modsat sagsoegerens anbringender har Kommissionen nemlig ikke i beslutningens 81. betragtning ene og alene konstateret, at de paagaeldende virksomheder "deltog ... i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden", og at der saaledes er handlet i henhold til en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1, idet det forud for den foerste af disse saetninger fastslaas, at "i den her foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet ...", og den anden saetning indledes med ordene "Kommissionen er af den opfattelse, at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes ...". Heraf foelger, at baade udtrykkene "rammeaftale", eller "enkelt, uafbrudt aftale" og udtrykkene "generelle planer" (83. betragtning), som er anvendt i beslutningen, blot udtrykker den omstaendighed, at Kommissionen havde fastslaaet, at beslutningens adressater havde begaaet en uafbrudt overtraedelse, hvis forskellige elementer udgjorde et samlet hele af regelmaessige moeder mellem polypropylenproducenterne, fastsaettelse af maalpriser og kvoter, som var karakteriseret ved et enkelt oekonomisk formaal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet.

63 Dette er netop selve indholdet af den generelle meddelelse om klagepunkter, som blev tilstillet sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, jf. navnlig meddelelsens punkt 1, 5, 128, 132 og 151, litra a). Punkt 1 er affattet saaledes:

"Naervaerende meddelelse om klagepunkter vedroerer anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa en flerhed af aftaler og/eller samordnet praksis, hvorved de producenter, der forsyner det faelles marked med polypropylen (et termoplastisk produkt, der saelges 'in bulk' ), fra ca. 1977 til oktober 1983, regelmaessigt og uafbrudt samordnede deres salgs- og prispolitik, idet de fastsatte og anvendte 'maalpriser' og/eller mindstepriser, idet de kontrollerede de maengder, der tilfoertes markedet, ved hjaelp af aftalte 'salgsmaal' og/eller kvoter, og idet de regelmaessigt moedtes for at overvaage udviklingen med hensyn til disse restriktive foranstaltninger".

Punkt 132, sidste saetning, fastslaar:

"Producenterne ville nemlig kontrollere markedet, og et fortsat og institutionaliseret samarbejde paa hoejt niveau afloeste den normale konkurrence."

64 Det skal tilfoejes, at indholdet af de klagepunkter, der blev fremfoert mod sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, blev bekraeftet ved den skrivelse, der blev tilsendt dem den 29. marts 1985, og hvori det paa s. 4 anfoeres: "Disse arrangementer udgjorde en tilstraekkelig praecis plan til at kunne sidestilles med en eller flere 'aftaler' efter artikel 85, i det mindste hvad angaar de producenter, der deltog i moederne".

65 Retten finder derfor, at Kommissionen i beslutningen blot har foretaget en uddybning og retlig tydeliggoerelse af den argumentation, som den laegger til grund for de fremfoerte klagepunkter, og at den derfor ikke har forhindret sagsoegeren i at fremsaette sit synspunkt med hensyn til disse klagepunkter, foer beslutningen blev vedtaget.

66 Heraf foelger, at sagsoegeren ikke med foeje kan beskylde Kommissionen for at have tilsidesat sagsoegerens ret til kontradiktion ved at fremsaette nye klagepunkter i beslutningen.

5. Manglende meddelelse af protokollatet af hoeringerne

67 Sagsoegeren har anfoert, at der er sket tilsidesaettelse af retten til at blive hoert, eftersom det er ubestridt, at hverken medlemmerne af det raadgivende udvalg eller Kommissionens medlemmer raadede over de endelige protokollater fra hoeringerne, da de traf afgoerelse. Disse organer har saaledes kun kunnet danne sig deres opfattelse paa grundlag af udkast, hvis indhold ofte kun ufuldstaendigt gengav virksomhedernes erklaeringer.

68 Hvad angaar det raadgivende udvalg er Kommissionens anbringende om, at medlemsstaterne var repraesenteret under hoeringerne, ikke baeredygtigt: For det foerste var to medlemsstater ikke repraesenteret under en af hoeringerne; for det andet var de ved moederne tilstedevaerende repraesentanter for medlemsstaterne ikke i alle tilfaelde identiske med medlemsstaternes repraesentanter i det raadgivende udvalg; for det tredje maatte repraesentanterne, selv naar det drejede sig om samme personer, kunne forsikre sig om, at de korrekt havde erindret virksomhedernes argumenter.

69 Hvad angaar Kommissionens medlemmer blev det gjort vanskeligt for dem at faa kendskab til de beroerte parters relevante argumenter, da de var tvunget til parallelt at laese det oprindelige udkast til protokollat og de af virksomhederne fremsatte aendringsoensker.

70 Kommissionen har anfoert, at det ikke fremgaar af artikel 9, stk. 4, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"), inden hvilken frist virksomhedernes godkendelse af referatet skal foreligge, eller til hvem det foreloebige og endelige referat skal fremsendes.

71 Herudover har Kommissionen anfoert, at da de aendringer i udkastet til referat, som sagsoegeren anmodede om, var ubetydelige, havde beslutningen ikke vaeret anderledes, selv om det endelige referat var blevet fremsendt til det raadgivende udvalg og Kommissionens medlemmer. Der er saaledes ikke anledning til at undersoege, om der maatte foreligge en sagsbehandlingsfejl (Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, praemis 26).

72 Hvad angaar det raadgivende udvalg har Kommissionen anfoert, at dets medlemmer ganske vist kun havde det foreloebige referat, men at alle medlemsstaternes myndigheder var repraesenteret ved hoeringsrunderne med undtagelse af Graekenland og Luxembourg i anden hoeringsrunde. For medlemsstaternes myndigheder skulle referatet saaledes alene fastholde, hvad der var passeret under hoeringerne. Det er i denne forbindelse uden betydning, at den embedsmand, der var til stede ved hoeringerne, ikke noedvendigvis var statens repraesentant i det raadgivende udvalg.

73 Videre har Kommissionen anfoert, at da dens medlemmer vedtog beslutningen, havde de ikke kun det foreloebige referat, men ogsaa alle parternes bemaerkninger hertil.

74 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til det raadgivende udvalg og Kommissionen, er foreloebigt, kun er en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt (dom af 15.7.1970, sag 44/69, Buchler mod Kommissionen, Sml. s. 151, praemis 17, org. ref.: Rec. s. 733).

75 For saa vidt angaar det referat, der er fremsendt til Kommissionen, bemaerkes, at denne sammen med det foreloebige referat modtog virksomhedernes bemaerkninger hertil, og det maa saaledes antages, at Kommissionens medlemmer var orienteret om alle vaesentlige forhold, inden de traf afgoerelse.

76 Med hensyn til det foreloebige referat, der er fremsendt til det raadgivende udvalg, bemaerkes, at sagsoegeren ikke har angivet, paa hvilke punkter dette referat ikke loyalt og korrekt gengiver hoeringerne, og det er saaledes ikke bevist, at det paagaeldende dokument er affattet paa en saadan maade, at det raadgivende udvalgs medlemmer kunne blive vildledt paa et afgoerende punkt.

77 Anbringendet maa saaledes forkastes.

6. Manglende fremsendelse af hoeringskonsulentens rapport

78 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabet ikke er blevet tilstillet hoeringskonsulentens rapport, skoent det havde indgivet anmodning til Kommissionen herom, saaledes at det ikke kunne vide, om konsulenten i sin rapport har fastholdt belastende omstaendigheder mod selskabet, som ikke fremgik af protokollatet af hoeringerne. Det er derfor ligeledes sagsoegeren ubekendt, om Kommissionen har faaet kendskab hertil, og om den har anvendt eventuelle erklaeringer fra hoeringskonsulenten, der er til gunst for sagsoegeren. Retten boer paalaegge Kommissionen at fremlaegge denne rapport.

79 Ifoelge Kommissionen fremgaar det af hoeringskonsulentens mandat, at han spiller en vaesentlig rolle inden for Kommissionens interne beslutningsproces; virksomhederne har ingen ret til at blive inddraget i denne proces. Der findes ingen retsforskrift, som foreskriver meddelelse af hoeringskonsulentens rapport. Hoeringskonsulentens frihed og uafhaengighed ville blive bragt i fare, saafremt rapporten skulle goeres tilgaengelig. I oevrigt har Domstolen ikke taget en ansoegning fra ICI til foelge om at fremlaegge denne rapport (kendelse af 11.12.1986 sag 212/86 R, ICI mod Kommissionen, grund 5-8, ikke offentliggjort i Samling af Afgoerelser).

80 Det bemaerkes indledningsvis, at de relevante bestemmelser om hoeringskonsulentens mandat, der er medtaget som bilag til Den Trettende Beretning om Konkurrencepolitikken, lyder saaledes:

"Artikel 2

Hoeringskonsulenten har til opgave at sikre, at hoeringen afvikles korrekt, og derigennem at bidrage til, at hoeringen og den eventuelle efterfoelgende beslutning faar en objektiv karakter. Han skal isaer soerge for, at der ved udarbejdelsen af udkastene til Kommissionens beslutninger paa konkurrenceomraadet tages behoerigt hensyn til alle relevante faktiske omstaendigheder, hvad enten disse er til fordel eller ugunst for de paagaeldende. Han skal ved udoevelsen af sine funktioner soerge for, at retten til at varetage sit forsvar bliver respekteret, idet han dog samtidig skal tage hensyn til kravet om, at konkurrencereglerne anvendes effektivt og i overensstemmelse med gaeldende forordninger og de af Domstolen fastslaaede principper.

Artikel 5

Hoeringskonsulenten underretter generaldirektoeren for konkurrence om hoeringens forloeb og om de konklusioner, han drager af hoeringen. Han fremsaetter sine bemaerkninger om procedurens videre forloeb. Disse bemaerkninger kan vedroere noedvendigheden af at indhente yderligere oplysninger, frafaldelse af visse klagepunkter eller meddelelse af yderligere klagepunkter.

Artikel 6

Hoeringskonsulenten kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, under udoevelsen af de i artikel 2 ovenfor fastlagte funktioner fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, naar det paagaeldende kommissionsmedlem faar forelagt det foreloebige udkast til beslutning, som er bestemt til forelaeggelse for Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal.

Artikel 7

Efter omstaendighederne kan det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, paa hoeringskonsulentens anmodning beslutte at vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, som forelaegges Kommissionen, saaledes at det sikres, at denne er fuldt ud orienteret om samtlige en individuel sags elementer, naar den som besluttende myndighed tager stilling til denne sag."

81 Det fremgaar af ordlyden af hoeringskonsulentens mandat, at hans rapport ikke noedvendigvis skal fremsendes til det raadgivende udvalg eller Kommissionen. Der findes saaledes ingen bestemmelser om fremsendelse af rapporten til det raadgivende udvalg. Hoeringskonsulenten skal ganske vist underrette generaldirektoeren for konkurrence (artikel 5), og han kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade (artikel 6). Endvidere kan kommissionsmedlemmet paa hoeringskonsulentens anmodning vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, der forelaegges Kommissionen (artikel 7). Der findes imidlertid ikke bestemmelser, hvorefter hoeringskonsulenten, generaldirektoeren for konkurrence eller det kommissionsmedlem, som har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, er forpligtet til at fremsende hoeringskonsulentens rapport til Kommissionen.

82 Sagsoegeren kan derfor ikke paaberaabe sig, at hoeringskonsulentens rapport ikke er fremsendt til det raadgivende udvalg og Kommissionens medlemmer. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0015.1

83 Endvidere bemaerkes det, at retten til kontradiktion ikke indebaerer, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport, der er et rent internt dokument i Kommissionen. Domstolen har i denne forbindelse udtalt, at rapporten kun er vejledende for Kommissionen, der ikke er forpligtet til at rette sig efter denne, og at rapporten derfor ikke har en saadan betydning, at Faellesskabets retsinstanser skal tage hensyn til denne ved udoevelsen af deres kontrolfunktion (kendelse af 11.12.1986, sag 212/86 R, a.st., grund 5-8). Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., Sml. s. 3461, praemis 7).

84 Det understreges i denne forbindelse, at formaalet med hoeringskonsulentens rapport ikke er at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller at fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.

85 Virksomhederne kan saaledes ikke efter reglerne om kontradiktion kraeve hoeringskonsulentens rapport udleveret med henblik paa at kommentere denne (jf. Domstolens dom af 17.1.1984, sag 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25).

86 Anbringendet maa derfor forkastes.

Beviset for overtraedelsen

87 Det anfoeres i beslutningen (punkt 80, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til Faellesskabet, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (punkt 80, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.

88 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) moedet i European Association for Textile Polyolefins (herefter benaevnt "EATP"), der er en brancheorganisation for aftagere, den 22. november 1977, (B) systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, (C) prisinitiativet fra juli til december 1979 og (D) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve Kommissionens retlige kvalifikation af disse faktiske omstaendigheder.

1. Bevismaessige konstateringer

A - EATP-moedet den 22. november 1977

a) Den anfaegtede retsakt

89 Det anfoeres i beslutningen (punkt 17, fjerde afsnit, punkt 78, tredje afsnit, og punkt 104, andet afsnit), at sagsoegeren - paa samme maade som Hercules, Hoechst, ICI, Rhône-Poulenc, Saga og Solvay - tilkendegav, at selskabet stoettede Monte, som i en artikel i fagpressen (European Chemical News, herefter benaevnt "ECN") den 18. november 1977 havde bebudet en forhoejelse af rafia-prisen til 1,30 DM/kg fra den 1. december. Deres indlaeg paa EATP-moedet den 22. november 1977 viser ifoelge moedereferaterne, at den pris paa 1,30 DM/kg, som Monte havde fastsat, var blevet accepteret af de oevrige producenter som en generel "maalpris" for hele branchen.

90 Ifoelge beslutningen (punkt 16, foerste og andet afsnit) skal denne stoetteerklaering ses i sammenhaeng med producenternes droeftelser med henblik paa at undgaa et stoerre prisfald og deraf foelgende tab. Som led i disse droeftelser tog de stoerste producenter, Monte, Hoechst, ICI og Shell, initiativ til en aftale om "mindstepriser", som skulle traede i kraft den 1. august 1977. De oevrige producenter, deriblandt Hercules, blev underrettet om enkelthederne i denne aftale.

91 Det anfoeres videre i beslutningen (punkt 16, femte og sjette afsnit), at ICI og Shell indroemmede, at man havde kontakter med andre producenter for at droefte, hvorledes prisfaldet kunne undgaas. Kommissionen har imidlertid anerkendt, at den - med undtagelse af "de fire store" (Hoechst, ICI, Monte og Shell) samt Hercules og Solvay - ikke var i stand til at fastslaa, hvilke producenter der deltog i droeftelserne paa dette tidspunkt, eller hvorledes "mindsteprisaftalen" naermere fungerede.

92 Ifoelge beslutningen (17. betragtning, foerste afsnit) var det omtrent paa det tidspunkt, hvor Monte bebudede en forhoejelse af sine priser, at polypropylenproducenterne begyndte at holde regelmaessige moeder. Det anfoeres dog, at ICI har indroemmet, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne, sandsynligvis telefonisk og paa "ad hoc"-basis.

b) Parternes anbringender

93 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke kan anvende referatet af EATP-moedet den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse) som bevis for eksistensen af et priskartel i slutningen af 1977. Dette dokument tillader nemlig kun den konstatering, at hverken prisen paa 1,30 DM/kg eller udtrykket "maalpris", som Kommissionen har anvendt i anfoerselstegn, forekom i referatet. Ingen af deltagernes erklaeringer under dette moede leverede det mindste holdepunkt for, at der havde foreligget en forudgaaende kontakt mellem producenterne. Det samarbejde, som der er tale om, angaar utvetydigt samarbejdet mellem producenterne og kunderne.

94 Erklaeringen fra sagsoegerens repraesentant viser entydigt, at han foerst dagen forud havde faaet kendskab til Monte' s hensigt om at forhoeje priserne, at han endnu ikke kendte det noejagtige beloeb, og at sagsoegeren under hensyn til sin katastrofale indkomstmaessige situation var tvunget til at foelge den prisforhoejelse, der var blevet besluttet af den ledende virksomhed paa markedet.

95 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at man ikke af referatet af EATP-moedet kan udlede eksistensen af en samordning med hensyn til en prisforhoejelse, eftersom denne allerede var blevet bebudet offentligt af Monte. Den omstaendighed, at producenterne har afgivet enslydende erklaeringer om markedstendenserne, kan ikke anses som bevis for en aftale, da tendenserne var de samme for alle producenterne.

96 Kommissionen har anfoert, at dens konstatering af, at sagsoegeren begyndte at deltage i kartellet i november 1977, er stoettet paa den omstaendighed, at sagsoegeren understoettede det af Monte offentligt bebudede initiativ med hensyn til en forhoejelse af priserne fra december 1977. Dette initiativ og den stoette, som det fandt, udgjorde en samordnet adfaerd og ikke en parallel adfaerd, der skyldtes tilfaeldet eller markedskraefterne. Referatet af EATP-moedet den 22. november 1977 beviser nemlig, at den af Monte bebudede fastsaettelse af rafia-prisen til 1,30 DM/kg allerede forud var blevet accepteret som faelles maalpris, idet Linz ifoelge notatet erklaerede foelgende:

"Just yesterday we learnt that one of the important European polymer PP suppliers had already announced in the European Chemical News an increase in his PP polymer prices as from 1st December. At the present time, I do not know exactly how much his price increase will be, but I am hoping this price increase can and will be accepted by this customers. Chemie Linz will have to follow these new prices to be in a better position to give all their customers in all applications all the supplies they require, including help in developing new and additional applications for PP polymers."

("Netop i gaar erfarede vi, at en af stoerste europaeiske leverandoerer af PP polymerer i European Chemical News havde bebudet en forhoejelse af sine priser for PP polymer fra den 1. december. Jeg ved endnu ikke noejagtigt, hvor meget prisen vil stige, men jeg haaber, at denne prisforhoejelse vil blive accepteret af selskabets kunder. Chemie Linz maa tilslutte sig disse nye priser for bedre at kunne daekke sine kunders samlede behov med hensyn til samtlige kvaliteter og navnlig hjaelpe dem med at udvikle nye anvendelsesmuligheder for PP polymerer.")

97 Kommissionen har tilfoejet, at naar der tages hensyn til, at de foerste kontakter havde fundet sted, inden Monte offentligt bebudede prisforhoejelserne, er det ikke sandsynligt, at Linz har tilsluttet sig dette initiativ uden forudgaaende kontakter.

98 Kommissionen har for indirekte at underbygge sin opfattelse, hvorefter kontakten mellem producenterne maa have fundet sted foer EATP-moedet den 22. november 1977, henvist til et notat vedroerende en telefonsamtale, som en overordnet fra Hercules havde foert med en ansat fra "de fire store" (bilag 2 til den generelle meddelelse), thi hvad der gaelder for Hercules, maa gaelde analogt for alle andre (og herunder Linz).

99 Kommissionen har i retsmoedet understreget, at formaalet med de parallelle udtalelser fra de forskellige producenter ved EATP-moedet den 22. november 1977 var at "goere samlet front" over for kunderne og at overbevise disse om, at en prisforhoejelse af den stoerrelsesorden, som Monte havde bebudet, var uundgaaelig.

c) Rettens vurdering

100 Det bemaerkes, at det fremgaar af sagsoegerens udtalelser under EATP-moedet den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse), dels at selskabet generelt stoettede Monte' s politik, der gik ud paa at haeve priserne, dels at selskabet over for konkurrenterne klart havde tilkendegivet, hvorledes det havde besluttet at optraede paa markedet. Disse konstateringer bekraeftes af referatet af det foelgende EATP-moede den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren ikke deltog i. Det fremgaar af referatet, hvorledes producenterne vurderede de resultater, der var opnaaet paa markedet efter moedet den 22. november 1977. Det kan ikke aendre herved, at Kommissionen i retsmoedet har erkendt, at den - ud over EATP-moedet den 22. november 1977 - ikke har direkte bevis for, at der har vaeret kontakter mellem Linz og de andre producenter.

101 Kommissionen maa saaledes anses for at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren i konkurrenters naervaerelse gav udtryk for en generel stoette til Monte' s politik, der gik ud paa at haeve priserne (beslutningens 17. betragtning, fjerde afsnit, foerste pkt., og 78. betragtning, tredje afsnit, andet pkt.), og at selskabet over for konkurrenterne klart tilkendegav, hvorledes det havde besluttet at optraede paa markedet.

B - Systemet med regelmaessige moeder

a) Den anfaegtede retsakt

102 Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste afsnit) blev der i loebet af 1978 afholdt mindst seks moeder mellem de oeverste ledere, der havde ansvaret for den samlede ledelse af nogle af producenternes polypropylenaktiviteter (herefter benaevnt "chefer"). Dette moedesystem udviklede sig hurtigt til ogsaa at omfatte moeder paa et lavere niveau mellem repraesentanter med mere detaljeret kendskab til markedsfoeringen (herefter benaevnt "eksperter"; der henvises til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, bilag 8 til den generelle meddelelse). Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren deltog fast i moederne i det mindste indtil udgangen af september 1983 (105. betragtning, fjerde afsnit).

103 Endvidere fremgaar det af beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.

b) Parternes argumenter

104 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke har godtgjort selskabets deltagelse i en rammeaftale vedroerende et institutionaliseret system med regelmaessige moeder daekkende hele den paagaeldende periode, eftersom den ikke har bevist, at polypropylenproducenterne i 1977 gennem gensidige, overensstemmende viljeserklaeringer er enedes om at moedes regelmaessigt med henblik paa at undersoege og fastlaegge deres forretningspolitik. Kommissionen har selv indroemmet, at moederne mellem polypropylenproducenterne foerst gradvist blev struktureret (beslutningens 18. betragtning).

105 Ifoelge sagsoegeren blev moederne foerst afholdt mere regelmaessigt fra 1982. Det kan ikke udledes af denne omstaendighed, at der fem aar forinden var blevet aftalt et system med moeder. I virkeligheden drejede det sig om uformelle sammenkomster.

106 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabets deltagelse i moederne under alle omstaendigheder foerst er bevist fra begyndelsen af 1981, og at selskabet derfor ikke har kunnet deltage i denne paastaaede rammeaftale, hvis eksistens foerst blev paaberaabt i beslutningen.

107 Sagsoegeren kan ikke laengere genkalde sig den dato, da selskabet for foerste gang deltog i producentmoederne. Selskabet har ikke deltaget fra begyndelsen, og der foreligger foerst bevis for dets deltagelse i et moede i begyndelsen af 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse). Selskabet kan derfor ikke paalaegges ansvar for omstaendigheder forud for dette tidspunkt.

108 Sagsoegeren har anfoert, at formaalet med moederne var at foretage detaljerede droeftelser af markedssituationen alene med henblik paa at indsamle oplysninger. Droeftelserne vedroerte de enkelte deltageres priser og salgsmaengder samt deres maalforestillinger for fremtiden.

109 Sagsoegeren har anfoert, at samtlige leverandoerer under hensyn til markedssituationen havde en betydelig interesse i, at markedet var gennemskueligt. Dette informationsbehov forelaa i saerlig grad for sagsoegeren, der var kommet fra et tredjeland ind paa et i vidt omfang ukendt marked. Selskabet var henvist til at indsamle saa mange markedsoplysninger som muligt og navnlig at deltage i producenternes droeftelser om situationen paa markedet. Naar selskabet deltog i moederne, skyldes dette altsaa kun, at det oenskede at overvaage sine konkurrenter og indhente vigtige oplysninger om markedet.

110 Sagsoegeren har anfoert, at det ikke forventedes, at deltagerne afgav eller underskrev juridisk eller moralsk bindende tilsagn med henblik paa en bestemt markedsadfaerd. Beviset herfor ser sagsoegeren deri, at Kommissionen, skoent de angiveligt forfulgte maal ikke blev naaet, ikke kan naevne et eneste tilfaelde, hvor en deltager er blevet kritiseret af de andre deltagere for ikke at have fulgt de afgivne erklaeringer.

111 Sagsoegeren haevder, at selskabet selvstaendigt har fastlagt sin markedsadfaerd, og har forklaret, at det var naturligt, med henblik paa at fastsaette prisinstrukser til salgsafdelingerne, at anvende oplysninger indsamlet under moederne. Disse oplysninger er blevet vurderet paa samme maade som alle andre oplysninger, man kunne indhente gennem iagttagelse af markedet eller fra fagpressen.

112 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren allerede i november 1977 har deltaget i prisinitiativer, og at ICI i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) har anfoert, at producenterne moedtes for foerste gang i december 1977 for at koordinere deres markedsstrategi, samt at det blev aftalt at afholde yderligere moeder, foerst paa ad hoc-basis og senere i mere struktureret form.

113 Ifoelge Kommissionen blev rammeaftalen konkretiseret ved indfoerelsen af et system med institutionaliserede moeder med det formaal at droefte de forskellige producenters markedsstrategi. Denne aftale blev suppleret med saerlige aftaler vedroerende konkrete foranstaltninger paa prisomraadet og i givet fald ved aftaler om kvoter eller med et system med "kontoledelse".

114 Kommissionen har bestridt, at sagsoegeren foerst har deltaget i moederne fra 1981. Sagsoegeren har til stoette herfor fremlagt to beviser. Det drejer sig for det foerste om ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, der uden tidsmaessig begraensning klassificerer sagsoegeren som en af de regelmaessige deltagere i moederne, hvis begyndelse gaar tilbage til december 1977 (i modsaetning til f.eks. Anic og Rhône-Poulenc, der ifoelge ICI kun deltog i en bestemt periode, og i modsaetning til Hercules, der kun deltog lejlighedsvist). Det drejer sig for det andet om en udateret tabel med overskriften "Producers' Sales to West Europe", som blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), og hvori der for alle polypropylenproducenter i Vesteuropa er angivet deres omsaetning i kilotons for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonner med overskrifterne "1979 actual" og "revised target". Denne tabel, som indeholder oplysninger, der som forretningshemmeligheder burde have vaeret behandlet strengt fortroligt, kunne ikke vaere udarbejdet uden Linz' medvirken.

115 Ogsaa selv om de regelmaessige deltagere i moederne lejlighedsvis har vaeret fravaerende, skal de dog anses for at have deltaget i samtlige aftaler paa grund af den vedvarende karakter af prisaftalerne og under hensyn til den omstaendighed, at prisinitiativerne som regel omfattede flere maaneder.

116 For saa vidt angaar moedernes formaal bestrider Kommissionen, at de kun tjente til informationsudveksling, og at hverken Linz eller de andre producenter havde til hensigt at indrette deres adfaerd paa markedet efter de vedtagne aftaler. I virkeligheden havde producenterne ivaerksat de beslutninger, der blev truffet under moederne, ved hjaelp af deres regelmaessige prisinstrukser, hvilket i tilstraekkelig grad tydeliggoer deres vilje til at indgaa en aftale, hvilket ogsaa kom til udtryk i de talrige moedereferater.

117 Kommissionen har anfoert, at for saa vidt angaar Linz fremgaar det utvetydigt af et notat fundet i dets datterselskabs lokaler i Muenchen (bilag 21 til den generelle meddelelse), hvilke forventninger selskabet knyttede til de regelmaessige kontakter med de andre producenter. I oevrigt ville det vaere uforstaaeligt, at producenterne i aarevis regelmaessigt moedtes og foretog beregninger af polypropylenprisen indtil sidste ciffer udtrykt i samtlige europaeiske valutaer, saafremt det kun havde drejet sig om at indsamle oplysninger uden den mindste grad af paalidelighed og uden at paatage sig forpligtelser.

118 Endelig modsiges sagsoegerens anbringende om, at der ikke blev fremsat kritik mod moededeltagere, som ikke ivaerksatte de aftalte maal, af talrige beviser, saasom ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger eller forskellige moedereferater, hvori der udtrykkes kritik, saasom vedroerende moederne af 21. september og 2. december 1982 (bilag 30 og 33 til den generelle meddelelse) eller et notat fra ICI af 1981 (bilag 64 til den generelle meddelelse), der henviser til noedvendigheden af at udoeve pression mod visse producenter.

c) Rettens vurdering

119 Det bemaerkes, at det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) anfoeres, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i "chef"- og "ekspert"-moederne. Svaret maa forstaas saaledes, at det viser, at sagsoegeren fra starten deltog i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, der blev paabegyndt i slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979.

120 ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges paa dette punkt af, at der ud for sagsoegerens navn i de tabeller, der blev fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle meddelelse), er anfoert oplysninger om selskabets omsaetning i forskellige maaneder og aar, mens det - saaledes som de fleste sagsoegere har erkendt i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten - ikke var muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Endvidere har sagsoegeren under sagens behandling for Retten - stillet over for vaegtige indicier, som Kommissionen er fremkommet med - ikke bestridt at have deltaget i moederne, eller at disse fandt sted.

121 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren deltog i moederne i 1978, skal det fastslaas, at det fremgaar af en samlet laesning af beslutningens 18. betragtning og den saerlige meddelelse om klagepunkter, der blev tilstillet Linz, at selskabet blev kritiseret for at have deltaget heri.

122 Sagsoegeren har i staevningen anfoert, at "selv om Kommissionen haevder, at der blev afholdt seks moeder i 1978, har den gjort dette uden at angive sted, dato, deltagere og indholdet af droeftelserne og uden at fremlaegge noget bevis med hensyn til disse moeder. Sagsoegeren har ikke kendskab til saadanne moeder".

123 Retten fastslaar, at sagsoegeren snarere end at benaegte sin deltagelse i moederne i 1978 har anfoert, at Kommissionen ikke raader over beviser med hensyn til moedernes afholdelse og genstand.

124 Eksistensen af producentmoederne i 1978 godtgoeres imidlertid af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, hvoraf det fremgaar: "During the first year (1978) about six 'ad hoc' -meetings took place at about two monthly intervals between the Senior Managers responsible for the polypropylene business of some producers". ("I det foerste aar (1978) blev der afholdt ca. seks ad hoc-moeder med ca. to maaneders mellemrum. Heri deltog flere producenters direktoerer med ansvar for polypropylensektoren"). Det anfoeres i samme svar, at disse moeder begyndte ca. december 1977: "Because of the problems facing the polypropylene industry ... a group of producers met in about December 1977 to discuss what, if any, measures could be pursued in order to reduce the burden of the inevitable heavy losses about to be incurred by them". ("Paa grund af problemerne for polypropylenindustrien ... moedtes en gruppe producenter i december 1977 for at diskutere, om der kunne traeffes foranstaltninger, og i givet fald hvilke, for at reducere de vigtige tab, som de uundgaaeligt ville lide"), det vil sige umiddelbart efter EATP-moedet den 22. november 1977, hvori Linz deltog.

125 Stillet over for dette bevis har sagsoegeren ikke bestridt at have deltaget i disse moeder, men har anfoert foelgende i replikken:

"Saafremt det antages, at disse erklaeringer (indeholdt i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger) er korrekte, tillader de dog ikke den slutning, at der allerede fra begyndelsen forelaa en generel rammeaftale".

126 Retten skal endvidere fastslaa, at de moeder, der blev afholdt i 1978 og i de foelgende aar, havde samme genstand som EATP-moederne, nemlig at diskutere de foranstaltninger, der skulle traeffes for at afhjaelpe de tab, som polypropylenproducenterne led. Det fremgaar saaledes af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger:

"It was felt to be essential for producers to consider appropriate means of alleviating this impending crisis which could, unless controlled in some way, lead eventually to the collapse of the polypropylene industry. It was proposed that future meetings of those producers who wished to attend should be called on an 'ad hoc' basis in order to exchange and develop ideas to tackle these problems ... Generally speaking however, the concept of recommending 'Target Prices' was developed during the early meetings which took place in 1978 ..."

("Det fandtes at vaere vigtigt, at producenterne overvejede passende foranstaltninger for at afhjaelpe denne overhaengende krise, som, medmindre den blev kontrolleret, i sidste ende kunne foere til polypropylenindustriens sammenbrud. Det blev foreslaaet, at fremtidige moeder mellem de producenter, som oenskede at deltage heri, skulle afholdes paa ad hoc-basis med henblik paa udveksling og udvikling af idéer for at imoedegaa disse problemer ... Generelt set blev tanken om at anbefale 'maalpriser' udviklet under de foerste moeder, som fandt sted i 1978 ...")

127 Under moedet i EATP den 22. november 1977 anfoerte forskellige producenter, at priserne var for lave, og at de ikke kunne baere det i al evighed. Linz afgav foelgende erklaering:

"We are sure that you all know the current low PP price level and we do hope also that you know that such a price level is far below the level needed to break even. There has been no reasonable return for PP polymer producers for too long a period and we at Chemie Linz do not and cannot believe that Polymer manufacturers can and will accept such an extremely low price level any longer."

("Vi er overbevist om, at De alle er bekendt med det for tiden gaeldende lave PP-prisniveau; vi haaber ogsaa, at De ved, at et saadant prisniveau ligger langt under daekningspunktet. Der har ikke vaeret nogen rimelig fortjeneste for producenter af PP polymerer i en allerede alt for lang periode og vi, fra Chemie Linz, mener ikke, og kan ikke mene, at polymerproducenterne laengere kan og vil acceptere et saa ekstremt lavt prisniveau.")

Producenterne lagde endvidere vaegt paa noedvendigheden at forhoeje priserne og stoettede Monte' s bebudede prisforhoejelse.

128 Retten finder derfor, at moederne i 1978 og i de foelgende aar for saa vidt angaar producenterne indgaar i forlaengelsen af deres erklaeringer paa EATP-moedet den 22. november 1977.

129 For saa vidt angaar den foelgende periode bemaerkes, at det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige "chef"- og "ekspert"-moeder fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979. Det anfoeres saaledes i dette referat, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i moederne. Endvidere anfoeres foelgende:

"By late 1978/early 1979 it was determined that the 'ad hoc' meetings of Senior Managers (' Bosses' ) (of 1978) should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge (' Experts' )."

("Ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at 'ad hoc' -moederne for overordnede ledere (' chefer' ) (i 1978) skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering (' eksperter' )."

130 Retten skal derfor fastslaa, at da sagsoegeren dels har deltaget i EATP-moedet den 22. november 1977, dels har deltaget i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, kunne Kommissionen med foeje antage, at sagsoegeren havde deltaget i moederne i 1978, som for producenterne udgjorde forlaengelsen af deres erklaeringer under EATP-moedet den 22. november 1977, og som gjorde det muligt for dem at indfoere systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder.

131 Det er med rette, at Kommissionen, paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret:

"Generally speaking the concept of recommending 'target prices' was developed during the early meetings which took place in 1978"; "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...";

og

"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."

("Generelt blev systemet med at anbefale 'maalpriser' udviklet paa de foerste moeder, der fandt sted i 1978"; "' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter den 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...";

og

"En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne.")

132 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.

133 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.

134 Med hensyn til sagsoegerens argument om, at selskabet ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses, bemaerkes, at da det er bevist, at sagsoegeren deltog i disse moeder, og at formaalet med disse navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal, gav selskabet i hvert fald sine konkurrenter det indtryk, at det deltog i moederne ud fra de samme bevaeggrunde som dem.

135 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at fremkomme med indicier til stoette for, at sagsoegeren ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses, og saaledes paavise, at selskabets konkurrenter vidste, at det deltog i moederne med andre bevaeggrunde end dem.

136 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegerens argumenter vedroerende dets adfaerd paa markedet, som gaar ud paa at paavise, at selskabets formaal med at deltage i moederne alene var at indhente oplysninger, ikke er et indicium for, at selskabet ikke havde oenske om at begraense konkurrencen, idet der ikke er fremfoert nogen holdepunkter for, at sagsoegeren havde oplyst sine konkurrenter om, at selskabets adfaerd paa markedet ville vaere uafhaengig af moedernes indhold. Selv om det antages, at konkurrenterne vidste det, er det forhold, at sagsoegeren udvekslede oplysninger med disse, som en erhvervsdrivende normalt behandler strengt fortroligt, tilstraekkeligt til at paavise, at selskabet havde et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses.

137 I modsaetning til sagsoegerens anbringender fremgaar det desuden af referaterne, at der blev fremsat kritik mod producenter, hvorom moededeltagerne havde det indtryk, at de ikke overholdt moederesultaterne. Det fremgaar saaledes af referatet af moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse):

"Anic were seen as a problem i September ... Pressure was needed + Z. was asked to get M. to speak to C. Sales to Italy were a potential problem + pressure was needed on Shell Italy to restrain themselves to the agreed levels for October."

("Anic blev anset for et problem i september ... Det var noedvendigt at udoeve pression + Z. blev anmodet om at faa M. til at tale med C. Salg til Italien var et potentielt problem + det var noedvendigt at udoeve pression mod Shell Italy for at faa selskabet til at overholde de for oktober aftalte niveauer.")

Og i referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse): "Hercules said that they would not attend in the future in view of criticism from the Dutch + Germans". ("Hercules anfoerte, at selskabet ikke ville deltage i moeder i fremtiden paa grund af den kritik, der var blevet fremfoert af hollaenderne og tyskerne.")

138 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra 1978 til september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, at moederne var led i et system, og at der ikke er grundlag for at antage, at sagsoegeren ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses.

C - Prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

139 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf 6 har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.

140 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, herunder Linz, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).

141 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26. og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen fra 1,90 til 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).

142 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.

143 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at Linz deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981. De dokumenter, der blev fundet hos Linz, viser navnlig, at selskabet har truffet foranstaltninger med henblik paa at ivaerksaette de maalpriser, der var fastsat for februar og marts.

144 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra den 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for den 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.

145 Med hensyn til det tredje prisinitiativ anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"- til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules, dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i), anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og i Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.

146 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund".

147 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som ATO deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia) (beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39