ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionen overskred grænserne for sin skønsbeføjelse ved at anvende en kunstig og vilkårlig indplaceringsmetode, der kolliderede med de centrale formål med den endoatmosfæriske interceptorløsning (herefter »EATMI-projektet«). EATMI-projektet tager sigte på at tildele en europæisk forsvarsfond (»EFF«) en bevilling på 100 mio. EUR til konceptfasen af en interceptorløsning mod »hypersoniske« missiler og svæveplaner. Denne nye type af våben i luften, som endnu ikke kan imødegås af eksisterende luftforsvarssystemer, er blevet anvendt for første gang af Rusland under dets invasion af Ukraine. I en sammenhæng med forhøjet geopolitisk usikkerhed udgør de en hidtil ukendt, banebrydende og potentielt eksistentiel trussel for Unionens medlemsstaters og borgeres integritet og sikkerhed. De kræver en ny tilgang til udformningen af luftforsvar. Ikke desto mindre afviger Kommissionens indplaceringsmetode fra dette formål: — For det første anvendte Kommissionen en identisk standardvægtningsmetode på alle EFF-projekter fra 2021 uden at tage hensyn til, at der står meget på spil i forbindelse med EATMI-projektet. — For det andet vurderede Kommissionen næsten udelukkende sagsøgerens forslag på grundlag af generelle overvejelser, der var fælles for alle EFF-projekter fra 2021, hvilket savner relevans eller endda kolliderer med formålene med EATMI-projektet. — Gennem denne kunstige og vilkårlige metode overskred Kommissionen sin skønsbeføjelse og underminerede som følge heraf Unionens evne til at skabe et selvstændigt modspil til hypersoniske trusler.
1.

Første anbringende om en åbenbar retlig fejl og et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til rækkeviden af sagsøgerens rettigheder i forhold til adgangen til prøvelse i henhold til Århusforordningen, idet Rådet har fundet, at sagsøgerens argumenter om, at Rådet manglede kompetence og misbrugte sine beføjelser, idet det vedtog TAC-forordningen, skulle afvises, fordi de faldt uden for anvendelsesområdet for artikel 10 i Århusforordningen.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har begået en faktisk fejl og undladt at vurdere den nationale statsstøtteforanstaltnings virkemåde. Kommissionen har ikke fuldt ud forstået virkemåden for foranstaltningen i Real Decreto-Ley 10/2022 (1). I Kommissionens analyse i den anfægtede afgørelse er det ikke klart, at Kommissionen er bekendt med, at undtagelsen fra sikrede elleverancer ikke omfatter alle de mulige sikringer, eftersom Kommissionen i visse punkter henviser til, at denne undtagelse gælder for aktører på engrosmarkedet, mens den i andre punkter anses for at påvirke alle sikringer. Dette har resulteret i, at Kommissionen ikke har taget hensyn til sagsøgernes stilling og med urette har konkluderet, at statsstøtteordningen er forenelig med EU-retten.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 67, sammenholdt med artikel 63 i tjenestemandsvedtægten. (1) Den afgørelse, der blev truffet af en national ret den 28. november 2021 om forældremyndighed, blev ikke overholdt af EUIPO, for så vidt som sidstnævnte er af den opfattelse, at 50 % af familietillæggene ikke skal betales til sagsøgeren, men kun til den anden forælder, som er tjenestemand ved EUIPO, i henhold til meget diskretionære grunde, så som at den nationale rets afgørelse ikke specificerer, at sagsøgerens søn bor hos begge forældre i nøjagtig 50 % af tiden. EUIPO fordrejede fakta, idet afgørelser fra familieretter almindeligvis ikke specificerer tidsperioder, timer eller dage.
1.

Det første anbringende om et urigtigt skøn i tre led. Ifølge sagsøgeren opfylder ingen af de beviser, som Rådet har fremlagt, kravene i europæisk retspraksis inden for bevisstandard og bevisstyrke. Rådets begrundelse har ikke godtgjort den »fremtrædende« karakter, som sagsøgeren skulle have, andet end ved en kategorisk antagelse. Selv om Rådet blev orienteret om, at sagsøgeren ikke længere varetager ledende stillinger, har det opretholdt sagsøgeren på listen over personer, der er pålagt sanktioner.
—

Rådet tilpligtes at betale et foreløbigt beløb på 1 mio. EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.
—

Endvidere fastslås det, at disse bestemmelser ikke finder anvendelse som følge af, at de er ulovlige, eller det fastslås i det mindste, at det er ulovligt at anvende disse bestemmelser over for Andrey Anatolyevich Kozitsyn.
—

Den anfægtede afgørelse stadfæstes (1), for så vidt som Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) derved pålægger Europol at give sagsøgeren adgang til alle oplysninger, som vedrører ham, i henhold til artikel 36, stk. 2, i forordning 2022/991 (2).
—

Afsnit 4.1.8 i Spaniens strategiske plan for den fælles landbrugspolitik for perioden 2023-2027 godkendt ved Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 31. august 2022, hvorved den nævnte strategiske plan for den fælles landbrugspolitik for perioden 2023-2027 for Spanien vedrørende EU-støtten finansieret af Den Europæiske Garantifond for Landbruget og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne, som opstiller en øvre grænse på 200 000 EUR for den grundlæggende indkomststøtte, som kan oppebæres for hver landbruger (herefter »foranstaltningen«), annulleres.
C 24/63

Sag anlagt den 21. november 2022 — Odeon Cinemas Holdings mod EUIPO — Academy of Motion Picture Arts and Sciences (OSCAR)

(Sag T-727/22)

(2023/C 24/87)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Odeon Cinemas Holdings Ltd (London, Det Forenede Kongerige) (ved advokat L. Axel Karnøe Søndergaard)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Academy of Motion Picture Arts and Sciences (Beverly Hills, Californien, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Academy of Motion Picture Arts and Sciences

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket OSCAR — EU-varemærke nr. 2 931 038

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 6. september 2022 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1841/2021-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse helt eller i det mindste delvist tilsidesætter artikel 4, stk. 2, første led, i forordning (EF) nr. 1049/2001 (2) om beskyttelse af forretningsmæssige interesser. Redigeringerne er i strid med EMA’s andre forskrifter, som finder samtidig anvendelse, og som burde have været inddraget i fortolkningen, og hvoraf der i den anfægtede afgørelse er anlagt en urigtig forståelse. Afgørelsen er endvidere behæftet med en retlig fejl, idet det deri lægges til grund, at der forelå en forretningshemmelighed, og der manglede forståelige beviser vedrørende BionTechs skadepotentiale på grund af kendskabet til SO1a-dokumenterne, der som et afgørende kriterium for at opnå tilladelse ville have krævet offentliggørelse. EMA var som følge af sin myndighedsrolle forpligtet til at give sagsøgeren fuld adgang til de omtvistede samlede data på en måde, der ikke er udtryk for en retlig fejl.
4.

Fjerde anbringende om, at de i den anfægtede forordning fastsatte tekniske screeningskriterier ikke formår at udelukke væsentlige skader på miljømålene. De tekniske screeningskriterier tilsidesætter DNSH-kriteriet i henhold til artikel 17 og artikel 19, stk. 1, litra f), i forordning (EU) 2020/852 og det primærretlige forsigtighedsprincip. Også for så vidt underkendes beskyttelsesniveauet og dokumentationskravene, ikke kun med hensyn til alvorlige reaktorulykker og højradioaktivt affald, men også med hensyn til den normale drift. Det er ikke tilstrækkeligt sikkert udelukket, at der vil ske en væsentlig skade på miljømålet om tilpasning til klimaforandringerne. De tekniske screeningskriterier, der er fastsat i bilag II til den anfægtede forordning, står desuden tilbage for dem, der fremgår af bilag I, uden at der foreligger en begrundelse herfor. Med hensyn til de tekniske screeningskriterier er der i det mindste ikke blevet foretaget en tilstrækkelig undersøgelse ved udarbejdelsen af den anfægtede forordning, og den er behæftet med en begrundelsesmangel.
2.

Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af retten til forsvar/retten til effektive retsmidler som sikret ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, af princippet om god forvaltning, af omsorgspligten og af begrundelsespligten som sikret ved artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Hvad angår tilsidesættelsen af retten til forsvar/retten til effektive retsmidler har sagsøgeren gjort gældende, at EUIPO’s eneste begrundelse for afslaget på at overveje en forflyttelse skyldes den omstændighed, at sagsøgeren udøvede sin ret til at indgive en klage. Den omstændighed alene, at sagsøgeren indgav en klage kan ikke påberåbes som en gyldig begrundelse for myndighedens manglende korrekte opfyldelse af dommen i sag T-610/18, ZR mod EUIPO. Hvad angår tilsidesættelsen af princippet om god forvaltning, af omsorgspligten og af begrundelsespligten bemærkes følgende: — For det første undlod EUIPO at tage hensyn til alle de omstændigheder, som kunne have indflydelse på dets afgørelse, idet retsligt holdbare løsninger blev forkastet og alternative løsninger blev ignoreret. — For det andet kan det ikke hævdes, at korrespondancen mellem sagsøgeren og EUIPO, der vedrørte en mulighed, som myndigheden overvejede, udgjorde en omfattende dialog, der havde til formål at finde en retfærdig løsning.
—

EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale alle omkostningerne i forbindelse med sagen for Retten, herunder omkostningerne i forbindelse sagen for Første Appelkammer.
4.

Fjerde anbringende om en objektivt godtgjort tilsidesættelse af sagsøgerens ret til god forvaltning, herunder af retten til at blive hørt (artikel 41, stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), af retten for enhver til aktindsigt i de akter, der vedrører ham eller hende og, som følge heraf, af retten til at blive umiddelbart og rettidigt informeret om forløbet og/eller resultat af enhver institutionel procedure, som han eller hun har været involveret i (chartrets artikel 41, stk. 2, litra b)), og af retten til at få sin sag behandlet uvilligt og inden for en rimelig frist (chartrets artikel 41, stk. 1).
—

afgørelsen om at fastholde sagsøgeren på listen over personer og enheder, som er omfattet af restriktive foranstaltninger i henhold til Rådets afgørelse 2014/145/FUSP (3), som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2022/1530, og Rådets forordning (EU) Nr. 269/2014 (4), som gennemført ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 2022/1529 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed vedtaget af Rådet for Den Europæiske Union ved brev af 16. september 2022, annulleres;
—

I henhold til artikel 263 TEUF annulleres Rådets afgørelse (FUSP) 2022/1530 (5) af 14. september 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed, og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/1529 (6) af 14. september 2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed, for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren (listenr. 724).
Sag anlagt den 12. november 2022 — TA mod Kommissionen

(Sag T-702/22)

(2023/C 24/78)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: TA (ved advokaterne A. Ferreira Correia og R. da Palma Borges)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Den anfægtede afgørelses artikel 1 og 4 annulleres som følge af en begrundelsesmangel, for så vidt som disse bestemmelser finder anvendelse på de begunstigede, idet de er arbejdstagere, som ikke er bosiddende i denne region i den yderste periferi, eller de begunstigede opnår indtjening fra transaktioner andre steder end regionen i den yderste periferi.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse (EU) 2022/1414 af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III (meddelt under nummer C(2020) 8550) (EUT 2022, L 217, s. 49) har sagsøgeren fremsat fem anbringender.

Med det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en begrundelsesmangel.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med et urigtigt skøn og en retlig fejl, for så vidt som det i afgørelsen blev fastslået, at støtten til virksomheder, som var etableret i regionen, men som havde forbindelse til udlandet, ikke var forenelig med det indre marked som omhandlet i artikel 107, stk. 3, TEUF.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med et urigtigt skøn og en retlig fejl, for så vidt som det i afgørelsen blev fastslået, at støtten til virksomheder, som var etableret i regionen, men som opretholdt visse ansættelsesforhold med arbejdstagere, som ikke vedvarende befandt sig i regionen i den yderste periferi, ikke var forenelig med det indre marked som omhandlet i artikel 107, stk. 3, TEUF.

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med et urigtigt skøn og en retlig fejl, for så vidt som det i afgørelsen blev fastslået, at den støtte til virksomhederne, som ikke oversteg loftet i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte af 2007 og den generelle gruppefritagelsesforordning fra 2014, ikke var forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, TEUF.

Med det femte anbringende gøres det gældende, at der er sket en tilsidesættelse af de almindelige EU-retlige principper om retssikkerhed, beskyttelse af den berettigede forventning og legalitetsprincippet.
4.

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl samt begik faktiske fejl og anlagde urigtige skøn ved at anvende en definition af de relevante markeder, som a) skaber en kunstig sondring mellem udviklings- og markedsføringsstadiet for NGS-baserede (næste generations sekventering) tests til screening for af kræft (ECD), b) konstaterer, at der forelå substituerbarhed mellem forskellige NGS-baserede ECD, DAC (diagnostisk hjælpemiddel for kræft) og MRD (minimal resterende sygdom) test på det formodede udviklingsstadie, og c) konstatere, at der forelå innovationssubstituerbarhed mellem NGS-baserede (Grail’s Galleri-test) tests til tidlig screening for flere eller bestemte former for kræft.
Sag anlagt den 14. november 2022 — Piamark mod Kommissionen

(Sag T-715/22)

(2023/C 24/83)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Piamark, Lda (Zona Franca da Madeira) (Funchal, Portugal) (ved advokaterne P. Vidal Matos og F. Lança Martins)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres i sin helhed.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse (EU) 2022/1414 af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III (meddelt under nummer C(2020) 8550) (EUT 2022, L 217, s. 49) har sagsøgeren fremsat fem anbringender.

Med det første anbringende gøres det gældende, at der er begået en retlig fejl som følge af en ukorrekt identificering af referenceordningen, hvorved der er set bort fra, at Den Portugisiske Republik har selvstændige beføjelser til at fastsætte kriterierne for at være omfattet af Ordning III for Zona Franca da Madeira samt beskatningskriterierne med henblik på opfyldelsen af disse krav, hvorved der er sket en tilsidesættelse af artikel 4, stk. 2, TEU, artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 263 TEUF.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at der er begået en retlig fejl ved vurderingen af opfyldelsen af de relevante krav for den korrekte gennemførelse af Ordning III for Zona Franca da Madeira, for så vidt som Den Portugisiske Republik ikke med henblik herpå vedtog kriterier, der er i overensstemmelse med artikel 107. stk. 1, TEUF.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl som følge af en begrundelsesmangel, idet det ikke er godtgjort, at ordning III for Zona Franca da Madeira kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencevilkårene, hvorved der er sket en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, artikel 263 TEUF og artikel 296, stk. 2, TEUF.

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at der er begået en retlig fejl, for så vidt som retssikkerhedsprincippet, der er fastsat i artikel 16, stk. 1, i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 [TEUF], er blevet tilsidesat.

Med det femte anbringende gøres det gældende, at der er begået en retlig fejl, idet den private ejendomsret, der er fastsat i artikel 1 i tillægsprotokollen til den europæiske menneskerettighedskonventionen, er blevet krænket.
Sag anlagt den 12. november 2022 — Poppysle mod Kommissionen

(Sag T-704/22)

(2023/C 24/80)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Poppysle — Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda (Zona Franca da Madeira) (Funchal, Portugal) (ved advokaterne A. Ferreira Correia og R. da Palma Borges)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Den anfægtede afgørelses artikel 1 og 4 annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse (EU) 2022/1414 af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III (meddelt under nummer C(2020) 8550) (EUT 2022, L 217, s. 49) har sagsøgeren fremsat seks anbringender, som i det væsentlige er identiske med eller svarer til dem, der er fremsat i sag T-702/22, TA mod Kommissionen.
Sag anlagt den 14. november 2022 — Eutelsat Madeira mod Kommissionen

(Sag T-718/22)

(2023/C 24/84)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Eutelsat Madeira, Unipessoal Lda (Zona Franca da Madeira) (Caniçal, Portugal) (ved advokaterne R. Bordalo Junqueiro, J. P. Lampreia, R.F. Costa og P.G. Marques)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at sagsøger har legitim interesse i annullationssøgsmålet i henhold til artikel 263 TEUF.

— Annullationssøgsmålet antages til realitetsbehandling i medfør af artikel 263 TEUF.

— Den anfægtede afgørelse annulleres i henhold til artikel 264 TEUF.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse (EU) 2022/1414 af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) gennemført af Portugal for Zona Franca da Madeira (ZFM) — ordning III (meddelt under nummer C(2020) 8550) (EUT 2022, L 217, s. 49) har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

Det første anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrundelsespligten.

Det andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, for så vidt som den anfægtede afgørelse har ændret de betingelser for en godkendt støtteordning, der har været fast anvendt i årtier.

Det tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling og ligebehandlingsprincippet, for så vidt som den anfægtede afgørelse behandler støttemodtagere, som henholdsvis bidrager og ikke bidrager til formålene med ordning III, ens.

Det fjerde anbringende vedrører en retlig fejl ved vurderingen af, om ordning III for Zona Franca da Madeira var forenelig med Kommissionens beslutning K(2007) 3037 endelig og retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte for 2007-2013.
—

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2022/1614 (1) af 15. september 2022 om fastlæggelse af de eksisterende dybhavsfiskeriområder og opstilling af en liste over områder, hvor sårbare marine økosystemer vides at forekomme eller sandsynligvis forekommer, annulleres, for så vidt angår oprettelsen af listen over områder, hvor sårbare marine økosystemer vides at forekomme eller sandsynligvis forekommer, som omhandlet i forordningens artikel 2 og bilag II.
C 24/63

Sag anlagt den 22. november 2022 — Industrias Lácteas Asturianas mod EUIPO — Qingdao United Dairy (NAMLAC)

(Sag T-728/22)

(2023/C 24/88)

Stævningen er affattet på spansk

Parter

Sagsøger: Industrias Lácteas Asturianas, SA (Madrid, Spanien) (ved advokat J.C. Riera Blanco)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Qingdao United Dairy Co. Ltd (Qingdao, Kina)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Qingdao United Dairy Co. Ltd

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket NAMLAC — registreringsansøgning nr. 18 126 515

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 6. september 2022 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1563/2021-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

Anbringende
—

Frontex tilpligtes, i tilfælde af, at det er umuligt for sagsøgeren rettidigt at genindtræde i Batch 8, at betale alle omkostninger i forbindelse med opfyldelsen af den fem-årige kontrakt samt sagsomkostningerne.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at eftersom det følger af artikel 75, stk. 2, i afgørelsen af 19. maj og 9. juli 2008 om »Gennemførelsesbestemmelser til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer«, at de alderspensionsrettigheder, som er erhvervet inden datoen for statuttens ikrafttræden, »består uændret«, skal den tidligere henvisning til den nationale lovgivning, som er fastsat i det nævnte omkostningsregulativ, anses for at være en materiel henvisning (til den lovgivning, der var gældende på daværende tidspunkt), for så vidt som de pensionsrettigheder, der er erhvervet af de tidligere europaparlamentsmedlemmer inden statuttens ikrafttrædelse, ikke kan ændres i henhold til senere lovgivninger.
Sag anlagt den 5. december 2022 — TG mod Kommissionen

(Sag T-755/22)

(2023/C 24/110)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: TG (ved advokat A. Tymen)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Sagen fremmes til realitetsbehandling og sagsøgeren gives medhold. Følgelig:

— annulleres afgørelsen af 11. marts 2022 om afslag på at anerkende sagsøgerens sygdom som en sygdom af alvorlig karakter som omhandlet i artikel 72, stk. l, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.

— annulleres afgørelsen af 25. august 2022 om afslag på sagsøgerens klage af 29. april 2022.

— tilpligtes sagsøgte at erstatte sagsøgerens ikke-økonomiske tab, der efter ret og billighed er opgjort til 5 000 EUR.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren påberåbt sig et enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel 72, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og af de almindelige gennemførelsesbestemmelser for godtgørelse af lægeudgifter, vedtaget ved Kommissionens afgørelse C(2007) 3195 af 2. juli 2007, som ændret ved afgørelse af 12. maj 2020.