ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 80/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d'appel (Luxembourg) den 18. januar 2010 — Heiko Koelzsch mod État du Grand-Duché de Luxembourg

(Sag C-29/10)

2010/C 80/30

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Heiko Koelzsch

Sagsøgt: État du Grand-Duché de Luxembourg

Præjudicielt spørgsmål

Skal den lovvalgsregel, der er defineret i artikel 6, stk. 2, litra a), i Romkonventionen af 19. juni 1980 om, hvilken lov der finder anvendelse på kontraktlige forpligtelser (1), hvori er anført, at en arbejdsaftale er undergivet loven i det land, hvor arbejdstageren, ved opfyldelsen af aftalen, sædvanligvis udfører sit arbejde, fortolkes således, at såfremt arbejdstageren udfører arbejdet i flere lande, men systematisk vender tilbage til et af dem, skal dette land anses for at være det, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde?

(1) Romkonventionen af 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegning i Rom den 19.6.1980 (EFT L 266, s. 1).
2)

Er fællesskabsretten, særligt princippet om den frie udveksling af tjenesteydelser i henhold til artikel 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (tidligere EF-traktatens artikel 49), til hinder for en regel som den, der er indeholdt i artikel 400 og 401 i indkomstskatteloven af 1992 og Koninklijk Besluit vom 26. december 1998, hvorefter registreringen som entreprenør i Belgien gælder ubegrænset og på samme måde for belgiske tjenesteydere og for tjenesteydere med hjemsted i et andet land i Den Europæiske Union?
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/46/EF af 14. juni 2006 om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF om årsregnskaberne for visse selskabsformer, 83/349/EØF om konsoliderede regnskaber, 86/635/EØF om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber og 91/674/EØF om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser vedrørende gennemførelsen via nationale foranstaltninger af artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11. februar 2004 om narkotikaprækursorer (1), da den ikke har meddelt disse foranstaltninger til Kommissionen i henhold til forordningens artikel 16; ligesom Den Italienske Republik ikke har vedtaget nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 31 i Rådets forordning (EF) nr. 111/2005 af 22. december 2004 om regler for overvågning af handel med narkotikaprækursorer mellem Fællesskabet og tredjelande (2).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 80/21

Appel iværksat den 28. januar 2010 (e-mail af 27.1.2010) af Republikken Østrig til prøvelse af dom afsagt den 18. november 2009 af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) i sag T-375/04, Scheucher-Fleisch GmbH m.fl. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-47/10 P)

2010/C 80/36

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Republikken Østrig (ved E. Riedl, som befuldmægtiget, og Rechtsanwälte M. Núñez-Müller og J. Dammann)

De andre parter i appelsagen: Scheucher-Fleisch GmbH, Tauernfleisch Vertriebs GmbH, Wech-Kärntner Truthahnverarbeitung GmbH, Wech-Geflügel GmbH, Johann Zsifkovics og Europa-Kommissionen

Appellantens påstande

Republikken Østrig har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt den 18. november 2009 af Retten i første instans i sag T-375/04 (Scheucher-Fleisch m.fl. mod Kommissionen) annulleres i sin helhed.

— Der træffes endelig afgørelse, og sagen afvises, under alle omstændigheder forkastes sagen som ubegrundet.

— Sagsøgerne i første instans tilpligtes at betale omkostningerne vedrørende appelsagen og vedrørende behandlingen af sag T-375/04 i første instans.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har anført, at den appellerede dom er i strid med artikel 263, stk. 4, TEUF. Retten ikke har taget hensyn til, at sagsøgerne i første instans hverken var individuelt eller umiddelbart berørt af Kommissionens anfægtede beslutning. Denne beslutning har således ikke væsentligt forringet deres stilling på markedet. Desuden fremkalder appellantens generelle støtteordning til fordel for en sektor, der er blevet godkendt af Kommissionen, ikke hindringer for konkurrencen, da tildelingen af støtte også er afhængig af de kompetente myndigheders individuelle beslutning. Sagsøgerne i første instans har følgelig ikke den fornødne retlige interesse i sagen, da Kommissionens anfægtede beslutning ikke rammer dem personligt.

Appellanten er desuden af den opfattelse, at den appellerede dom tilsidesætter artikel 108, stk. 2, TEUF. Retten har med urette i forbindelse med den indledende undersøgelsesfase taget udgangspunkt i, at Kommissionen havde alvorlige vanskeligheder i forbindelse med vurderingen af de omtvistede foranstaltninger, hvilket indebar, at Kommissionen måtte indlede den formelle undersøgelsesprocedure.

I øvrigt er appellanten af den opfattelse, at den anfægtede dom også tilsidesætter reglerne om bevisbyrde. Retten pålagde Kommissionen til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, selvom sagsøgerne ikke havde fremlagt beviser for det påståede tab.

Ifølge appellanten er den anfægtede dom også i strid med artikel 81 i procesreglementet for Retten, da dommens begrundelse er selvmodsigende.

Endelig er appellanten af den opfattelse, at den anfægtede dom også tilsidesætter artikel 64 i procesreglementet for Retten, da Retten har undladt at vedtage foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse for at undersøge de forhold, der er relevante for afgørelsen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 80/22

Appel iværksat den 9. februar 2010 af Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG til prøvelse af kendelse afsagt den 30. november 2009 af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) i sag T-2/09, Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG mod Europa-Kommissionen

(Sag C-73/10 P)

2010/C 80/38

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG (ved Rechtsanwalt A. Rinne, solicitors S. Kon og C. Humpe, samt C. Vajda, QC)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Kendelsen afsagt af Retten i Første Instans den 30. november 2009 i sag T-2/09 ophæves.

— Det fastslås, at Weicherts påstand om annullation i sag T-2/09 kan antages til realitetsbehandling, og sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret til afgørelse af Weicherts påstand om annullation af Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning af 15. oktober 2008 (sag COMP/39.188 — Bananer), for så vidt som denne angår Weichert.

— Subsidiært hjemvises sagen til Den Europæiske Unions Ret til afgørelse af, hvorvidt Weicherts påstand om annullation i sag T-2/09 kan antages til realitetsbehandling.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten gør gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved at afvise søgsmålet på grundlag af, at fællesskabsbestemmelserne vedrørende søgsmålsfrister kun kan fraviges, såfremt der foreligger omstændigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure. Det hævdes, at en sådan fremgangsmåde er uberettiget snæver, og at den ikke tager tilstrækkeligt hensyn til vigtigheden af retten til søgsmålsadgang i en straffesag, det strafferetlige legalitetsprincip, proportionalitetsprincippet og den tvingende nødvendighed af at undgå et urimeligt resultat.
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 25 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Den Slovenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (1), idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at de kompetente myndigheder ved godkendelser meddelt i medfør af direktivets artikel 6 og 8 eller ved en passende revurdering og i givet fald ajourføring af vilkårene senest den 30. oktober 2007 kontrollerer, at de eksisterende anlæg drives i overensstemmelse med kravene i direktivets artikel 3,7,9,10,13, artikel 14, litra a) og b), samt artikel 15, stk. 2, med forbehold af andre fællesskabsretlige specialbestemmelser.
1)

Er toldfritagelsen for farmaceutiske stoffer fastsat i I. del, afsnit II, punkt C, nr. i), i bilag I til forordning (EØF) nr. 2658/87 (1) af 23. juli 1987, sammenholdt med den i del III (bilagene), afsnit II, i bilag 3 optagne liste over farmaceutiske stoffer, begrænset til det nævnte (kemiske) stof i ren form?
2)

Er Kommissionens direktiv 2009/2/EF (5) (»direktivet om den 31. tilpasning til den tekniske udvikling«) og/eller forordningen om den første tilpasning til den tekniske udvikling ugyldige, for så vidt som de angiveligt klassificerer eller reklassificerer nikkelhydroxider og de grupperede nikkelforbindelser (herefter under et: de »anfægtede nikkelforbindelser«) i de ovenfor angivne henseender, idet a) klassificeringerne blev frembragt, uden at der blev foretaget en passende vurdering af de iboende egenskaber i de anfægtede nikkelkarbonater i overensstemmelse med kriterierne og datakravene i bilag VI til stofdirektivet, men i stedet på grundlag af visse analogiseringsmetoder b) det ikke blev taget i behørig betragtning, hvorvidt de iboende egenskaber i de anfægtede nikkelkarbonater kan udgøre en risiko under normal håndtering og brug, som krævet i punkt 1.1 og 1.4 i bilag VI til stofdirektivet; og/eller c) betingelserne for anvendelse af proceduren i stofdirektivets artikel 28 ikke var opfyldt?
1)

Er de anfægtede boratklassificeringer i Kommissionens direktiv 2008/58 (1) (direktivet om den 30. tilpasning til den tekniske udvikling) og/eller Kommissionens forordning nr. 790/2009 (2) (»forordningen om den første tilpasning til den tekniske udvikling«) ugyldige af en eller flere af følgende grunde: i) Klassificeringerne blev, under overtrædelse af væsentlige formforskrifter, medtaget i direktivet om den 30. tilpasning til den tekniske udvikling? ii) Klassificeringerne blev medtaget i direktivet om den 30. tilpasning til den tekniske udvikling under tilsidesættelse af direktiv 67/548 (3)»stofdirektivet«) og/eller som følge af åbenbare fejlskøn, idet: a) Kommissionen ikke anvendte princippet i stofdirektivets bilag VI om »normal håndtering og brug« eller ikke anvendte det korrekt? b) der var tale om ulovlig anvendelse af kriterier for risikovurdering? c) Kommissionen undlod at anvende kriteriet om »hensigtsmæssighed«, eller anvendte det forkert, i strid med punkt 4.2.3.3 i bilag VI til stofdirektivet? d) Kommissionen undlod at tage behørigt hensyn til behovet for epidemiologiske/humane data? og/eller e) Kommissionen ulovligt ekstrapolerede data vedrørende et af boraterne med henblik på klassificering af de øvrige borater og/eller gav utilstrækkelig begrundelse for denne ekstrapolering i strid med artikel 253 EF? iii) Klassificeringerne blev medtaget i direktivet om den 30. tilpasning til den tekniske udvikling under tilsidesættelse af det grundlæggende fællesskabsretlige proportionalitetsprincip?
9)

Såfremt spørgsmål 7 besvares bekræftende, ønskes oplyst, om § 5 i direktiv 1999/70/EF i sig selv eller sammenholdt med §§ 2 og 4 og lighedsprincippet samt princippet om forbud mod forskelsbehandling er til hinder for en bestemmelse som artikel 2, stk. 1a, i lovdekret nr. 368/01, der giver adgang til at fastsætte en ubegrundet tidsfrist i en arbejdskontrakt i relation til et bestemt subjekt eller fritager dette subjekt herfor, til forskel fra den foranstaltning i intern ret, der normalt er til hinder herfor (artikel 1 i lovdekret nr. 368/01), der skal angives skriftligt, og som ved problemer skal tjene som bevis for, at der ligger tekniske forhold eller tvingende hensyn til produktion, organisation eller udskiftning af arbejdstagere til grund for fastsættelsen af en tidsfrist i kontrakten, henset til at det er muligt at foretage en forlængelse af den oprindelige kontrakt, der var støttet på saglige grunde og som vedrørte den samme type arbejde, som var genstand for den tidsbegrænsede ansættelseskontrakt?
—

Under alle omstændigheder tilpligtes modparten at betale alle sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen for de to instanser ved Harmoniseringskontoret samt med sagen for Retten.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/33

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Italien) den 4. januar 2010 — Azienda Agro-Zootecnica Franchini s.a.r.l. og Eolica di Altamura s.r.l. mod Regione Puglia

(Sag C-2/10)

2010/C 63/54

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Azienda Agro-Zootecnica Franchini s.a.r.l. og Eolica di Altamura s.r.l.

Sagsøgt: Regione Puglia

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 1, stk. 1226, i lov nr. 296 af 27. december 2006, sammenholdt med artikel 5, stk. 1, i dekret fra miljøministeren og ministeren for natur- og havbeskyttelse af 17. oktober 2007, og artikel 2, stk. 6, i Puglia regionens regionale lov nr. 31 af 21. oktober 2008 forenelig med fællesskabsretten, navnlig med de principper, som fremgår af direktiv 2001/77/EF (1) og 2009/28/EF (om vedvarende energikilder) (2) og direktiv 1979/409/EF (3) og 1992/43/EF (om beskyttelse af vilde fugle og bevaring af naturtyper) (4), for så vidt som der ved disse bestemmelser er indført et absolut og ubetinget forbud mod at placere vindenergianlæg, der ikke er beregnet til selvforsyning, i særligt beskyttede områder og i særlige bevaringsområder af fællesskabsbetydning, som udgør det økologiske net »Natura 2000«, i stedet for at opstille krav om gennemførelse af en vurdering af den miljømæssige indvirkning med henblik på at undersøge hvert enkelt projekts indvirkning på den lokalitet, som berøres af placeringen?

(1) EFT L 283, s. 33.

(2) EUT L 140, s. 16.

(3) EFT L 103, s. 1.

(4) EFT L 206, s. 7.
2)

Er fællesskabsretten til hinder for, at en medlemsstat afviser et erstatningskrav, der rejses af en virksomhed, hvorpå en direktivstridig punktafgift er blevet overvæltet, når afvisningen — under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende — sker med den af medlemsstaten anførte begrundelse (nemlig at virksomheden ikke er den umiddelbart skadelidte, og at der ikke foreligger en direkte årsagsforbindelse mellem et eventuelt tab og den ansvarspådragende adfærd)?
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF (1) af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (herefter »direktiv 2008/1«), idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at myndighederne ved hjælp af godkendelser i overensstemmelse med artikel 6 og 8 eller på passende måde ved at revurdere og om nødvendigt ajourføre vilkårene sørger for, at bestående anlæg senest 30. oktober 2007 drives i overensstemmelse med kravene i artikel 3, 7, 9, 10 og 13, artikel 14, litra a) og b), og artikel 15, stk. 2, dog uden at anden særlig fællesskabslovgivning berøres heraf.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský soud v Brně (Den Tjekkiske Republik) den 11. januar 2010 — Toshiba Corporation, Areva T&D Holding SA, Areva T&D SA, Areva T&D AG, Mitsubishi Electric Corp., Alstom, Fuji Electric Holdings Co. Ltd, Fuji Electric Systems Co. Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Siemens AG Österreich, VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens AG, Hitachi Ltd, Hitachi Europe Ltd, Japan AE Power Systems Corp., Nuova Magrini Galileo SpA mod Úřad pro ochranu hospodářské soutěže

(Sag C-17/10)

2010/C 100/23

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Krajský soud v Brně (Brno regionalret)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Toshiba Corporation, Areva T&D Holding SA, Areva T&D SA, Areva T&D AG, Mitsubishi Electric Corp., Alstom, Fuji Electric Holdings Co. Ltd, Fuji Electric Systems Co. Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Siemens AG Österreich, VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens AG, Hitachi Ltd, Hitachi Europe Ltd, Japan AE Power Systems Corp., Nuova Magrini Galileo SpA

Sagsøgt: Úřad pro ochranu hospodářské soutěže (den tjekkiske konkurrencebeskyttelsesmyndighed)

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal EF-traktatens artikel 81 (nu artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde) og Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (1) fortolkes således, at denne lovgivning finder anvendelse (i sager anlagt efter 1.5.2004) på hele virkningsperioden for et kartel, som påbegyndtes i Den Tjekkiske Republik inden denne stats tiltrædelse af Den Europæiske Union (det vil sige før 1.5.2004) og fortsatte og afsluttedes efter Den Tjekkiske Republiks tiltrædelse af Den Europæiske Union?

2) Skal artikel 11, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, og syttende betragtning hertil, punkt 51 i Kommissionens meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder (2), princippet ne bis in idem, der er knæsat i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (3), og europæisk rets almindelige principper, fortolkes således, at hvis Kommissionen indleder en sag efter den 1. maj 2004 for tilsidesættelse af artikel 81 EF og træffer en beslutning i den sag: a) så fratages medlemsstaternes konkurrencemyndigheder automatisk deres kompetence til at behandle denne sag for fremtiden? b) så fratages medlemsstaternes konkurrencemyndigheder deres kompetence til at anvende bestemmelserne i national ret, som indeholder den lovgivning, der svarer til artikel 81 EF (nu artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde) i den sag?

(1) EFT 2003 L 1, s. 1.

(2) EUT 2004 C 101, s. 43.

(3) EUT 2007 C 303, s. 1.
1)

Er artikel 3, litra b), artikel 4, stk. 2, artikel 5 og artikel 17, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 998/2003 af 26. maj 2003 om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel transport af selskabsdyr og om ændring af Rådets direktiv 92/65/EØF (1) og artiklerne i og bilagene til Kommissionens beslutning 2003/803/EF af 26. november 2003 om et standardpas til transport inden for Fællesskabet af hunde, katte og fritter (2) til hinder for, at en national ordning for pas til katte og fritter på den ene side henviser til den model og de supplerende krav, der omhandles i Kommissionens førnævnte beslutning af 26. november 2003, men på den anden side også kræver, at hvert pas skal være forsynet med et entydigt nummer, bestående af 13 cifre, nemlig »BE«, ISO-koden for Belgien, efterfulgt af udstederens registreringsnummer bestående af to cifre og et følgenummer på ni cifre?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 20. januar 2010 — Minerva Kulturreisen GmbH mod Finanzamt Freital

(Sag C-31/10)

2010/C 100/27

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minerva Kulturreisen GmbH

Sagsøgt: Finanzamt Freital

Præjudicielt spørgsmål

Gælder »Særordning[en] for rejsebureauer« i artikel 26 i direktiv 77/388/EØF (1) også for enkeltstående salg af operabilletter, der foretages gennem et rejsebureau, uden at der samtidig leveres andre ydelser?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte Suprema di Cassazione (Italien) den 9. februar 2010 — Ugo Cifone mod Giudice delle indagini preliminari del Tribunale di Trani

(Sag C-77/10)

2010/C 100/42

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte Suprema di Cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ugo Cifone

Præjudicielt spørgsmål

EU-Domstolen anmodes om at klarlægge, hvordan artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes med hensyn til etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser i sektoren for indgåelse af væddemål om resultatet af sportsbegivenheder med henblik på at afgøre, om de nævnte traktatbestemmelser muliggør eller hindrer en national lovgivning, som fastlægger en monopolordning for staten og et system med koncessioner og tilladelser, som inden for rammerne af et bestemt antal koncessioner er karakteriseret ved følgende: a) en generel tendens til beskyttelse af indehaverne af koncessioner, der er udstedt på et tidligere tidspunkt på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende; b) bestemmelser, som reelt garanterer en fastholdelse af de markedspositioner, som er blevet opnået på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende (eksempelvis forbuddet mod at nye koncessionshavere åbner centre inden for en vis afstand i forhold til de eksisterende centre); c) mulighed for fortabelse af retten til koncessionen og inddragelse af meget høje sikkerhedsstillelser, herunder i tilfælde, hvor koncessionshaveren direkte eller indirekte administrerer grænseoverskridende spilleaktiviteter, der kan sammenlignes med den af koncessionen omfattede type aktiviteter.
—

Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (1), idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den kompetente myndighed ved hjælp af godkendelser i overensstemmelse med direktivets artikel 6 og 8 eller på passende måde ved at revurdere og om nødvendigt ajourføre vilkårene har sørget for, at bestående anlæg senest 30. oktober 2007 drives i overensstemmelse med kravene i direktivets artikel 3, 7, 9, 10, 13, artikel 14, litra a) og b), og artikel 15, stk. 2.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/30

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Ordinario di Vicenza — Sezione distaccata di Schio (Italien) den 15. februar 2010 — Edil Centro SpA mod Electrosteel Europa sa

(Sag C-87/10)

2010/C 100/45

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Ordinario di Vicenza

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Electrosteel Europa sa

Sagsøgt: Edil Centro SpA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, nr. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 44/01 (1) — og dermed fællesskabsretten — som bestemmer, at opfyldelsesstedet ved salg af varer er det sted, hvor varerne i henhold til aftalen er blevet leveret eller skulle have været leveret, fortolkes således, at leveringsstedet, som er relevant med henblik på at fastlægge, hvilken ret der har kompetence, er det endelige bestemmelsessted for de i kontrakten omhandlede varer, eller det sted, hvor sælgeren opfylder sin leveringsforpligtelse i henhold til de materielle bestemmelser, der finder anvendelse i det konkrete tilfælde, eller kan der tænkes en anden fortolkning af den nævnte retsregel?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1).