Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 19. april 1989. - AKZO CHEMIE BV MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ARTIKEL 86 - EN DOMINERENDE VIRKSOMHEDS UDELUKKELSESPRAKSIS. - SAG C-62/86.



Samling af Afgørelser 1991 side I-03359

svensk specialudgave side I-00249

finsk specialudgave side I-00261



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

A - Faktiske omstaendigheder

1. Efter at Domstolen allerede to gange har taget stilling til sagsbehandlingsspoergsmaal i sagen mellem AKZO (1) og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber (2), angaar den sag, som jeg i dag skal tage stilling til, derimod indholdet af de klagepunkter, Kommissionen har rejst mod selskabet for misbrug af en dominerende stilling i forhold til den konkurrerende virksomhed ECS, jf. EOEF-Traktatens artikel 86.

2. ECS havde den 15. juni 1982 indgivet begaering til Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber om at fastslaa dette.

3. ECS havde endvidere den 13. maj 1983 anmodet Kommissionen om at traeffe foreloebige forholdsregler over for AKZO, hvilket skete den 29. juli 1983, hvorved AKZO for visse varer (3) blev paalagt mindstepriser, fastsat af Kommissionen. AKZO har ikke anfaegtet denne beslutning.

4. Den 14. december 1985 vedtog Kommissionen den her omtvistede beslutning (4), hvorved den fastslog, at AKZO i 1979 og fra udgangen af 1980 havde overtraadt EOEF-Traktatens artikel 86. Den paalagde endvidere en boede paa 10 mio. ECU, eller 24 696 000 HFL. AKZO blev endvidere paalagt visse forpligtelser for saa vidt angaar virksomhedens fremtidige kommercielle adfaerd.

5. Sagsoegeren finder, at den paagaeldende beslutning er retsstridig, og har paastaaet den annulleret; subsidiaert har sagsoegeren nedlagt paastand om, at boeden falder bort, eller at den i det mindste nedsaettes vaesentligt.

6. Sagsoegte har nedlagt paastand om frifindelse.

7. ECS, der deltog i den administrative procedure, er til forskel fra sag 53/85 ikke indtraadt som intervenient i den nu foreliggende sag.

8. Under en saerskilt procedure begaerede AKZO, at der som foreloebige forholdsregler skulle anordnes udsaettelse af gennemfoerelsen af visse af de i beslutningen af 14. december 1985 indeholdte paabud. Ved kendelse afsagt den 30. april 1986 af Domstolens praesident, blev begaeringen ikke taget til foelge (5).

9. Under diskussionen vil jeg behandle den omtvistede beslutnings indhold saavel som parternes argumenter (6). I oevrigt skal jeg henvise til retsmoederapporten.

B - Diskussion

I - Klagepunkter vedroerende sagsbehandlingen

10. Sagsoegeren har paaberaabt sig tre sagsbehandlingsfejl fra sagsoegtes side: AKZO har ikke haft tilstraekkelig adgang til Kommissionens sagsakter, den endelige beslutning indeholder klagepunkter, hvorom AKZO ikke er blevet hoert, og endelig har Kommissionens undersoegelse vaeret ufuldstaendig.

1. Aktindsigt

11. Sagsoegeren har gjort gaeldende, at sagsoegte trods gentagne begaeringer herom ikke har givet sagsoegeren aktindsigt i de undersoegelsesrapporter, der er udarbejdet af sagsoegtes inspektoerer. Selskabet har saaledes ikke kunnet kontrollere, om disse rapporter indeholdt materiale, der maa foere til at frikende sagsoegeren.

12. Sagsoegte har vedroerende dette klagepunkt henvist til Domstolens praksis: Selv om hensynet til retten til forsvar kraever, at den beroerte virksomhed har vaeret i stand til paa hensigtsmaessig maade at tilkendegive sine synspunkter vedroerende de dokumenter, som Kommissionen har anvendt til at tilvejebringe de resultater, som ligger til grund for dens beslutning, er der ingen bestemmelser, der paalaegger Kommissionen pligt til at goere de beroerte parter bekendt med sagsakterne (7). Undersoegelsesrapporterne, der udarbejdes af Kommissionens inspektoerer, er interne dokumenter, hvortil der ikke kan gives adgang. Kun i det omfang undersoegelsesrapporterne indeholder faktiske oplysninger, som den endelige beslutning stoettes paa, skal sagsoegeren have adgang til disse.

13. Selv om der maa gives sagsoegeren medhold i, at det ikke kan tilkomme sagsoegte at tage stilling til, hvilke dokumenter der kan have betydning for sagsoegerens forsvar, maa jeg alligevel henvise til Domstolens faste praksis, hvorefter retten til forsvar er begraenset til aktindsigt i de dokumenter, der ligger til grund for beslutningen, det vil i alt vaesentligt sige til aktindsigt i det materiale, sagen er rejst paa. Af denne grund kan der ikke gives sagsoegeren medhold i klagen, for saa vidt den vedroerer aktindsigt i sagsoegtes undersoegelsesrapporter.

14. Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at sagsoegte har stoettet sin beslutning paa to dokumenter, som selskabet ikke har haft kendskab til: For saa vidt angaar virksomheden Diaflex' omkostningsstruktur og adfaerd har sagsoegte anvendt udtalelser fra virksomhederne Steetley Chemicals og Smiths, som ikke har vaeret sagsoegeren bekendt.

15. For saa vidt angaar dokumenterne vedroerende Steetley Chemicals har sagsoegte anfoert, at den ikke anser denne virksomheds svar for et vaesentligt bevis; sagsoegte formodede i oevrigt, at sagsoegeren havde kendskab til de priser, der var aftalt mellem Diaflex og Steetley Chemicals, eller havde en forestilling herom. Den af Smiths afgivne erklaering derimod var indeholdt i et haandskrevet notat, udfaerdiget af en af Kommissionens inspektoerer, som sagsoegeren havde kunnet faa kendskab til i Kommissionens lokaler.

16. Det af sagsoegte anfoerte med hensyn til de mellem Steetley Chemicals og Diaflex aftalte priser forekommer mig ikke overbevisende. Sagsoegtes naevnte formodning kunne ikke begrunde, at sagsoegeren ikke blev gjort bekendt med det paagaeldende dokument.

17. Notatet vedroerende Smiths findes ikke i de sagsakter, der er forelagt Domstolen, hverken i akterne fra den administrative procedure ("dossier administratif") eller som bilag til nogen af sagsoegtes indlaeg. Det maa saaledes konstateres, at sagsoegte ikke har foert bevis for, at sagsoegeren har faaet kendskab til dokumentet.

18. Heraf foelger, at oplysningerne vedroerende Steetley Chemicals og Smiths ikke maa anvendes i denne sag. I denne forbindelse skal jeg yderligere bemaerke, at de akter, sagsoegte har forelagt Domstolen under betegnelsen "akter fra den administrative procedure" ("dossier administratif"), i realiteten er et uddrag af sagens akter. Domstolen raader saaledes ikke over samtlige sagsoegtes sagsakter.

19. Da sagsoegte, naar faktum er omtvistet, har bevisbyrden for, at den anfaegtede beslutning samt dennes grundlag er korrekt, maa det ramme sagsoegte, at bevisbyrden ikke er loeftet.

2. Manglende hoering

20. Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den omtvistede beslutning indeholder en raekke klagepunkter, som sagsoegeren ikke i tilstraekkeligt omfang er blevet hoert om. Saaledes har spoergsmaalet om selskabets omkostningsstruktur, navnlig vurderingen af selskabets variable omkostninger, hverken spillet en afgoerende rolle i meddelelsen af klagepunkterne eller under hoeringen. Ligeledes blev klagepunktet om, at selskabets skulle have anvendt kaliumbromat som lokkevare, hverken i meddelelsen af klagepunkter, i den supplerende meddelelse af 22. april 1985 eller under hoeringen karakteriseret som misbrug. Det samme er tilfaeldet med hensyn til klagepunktet om, at selskabet skulle have kraevet oplysninger fra Ranks og Spillers om konkurrenters tilbud.

21. Sagsoegeren har i replikken yderligere henvist til, at selskabet ville have kunnet tilbagevise klagepunktet om at have anvendt kaliumbromat som lokkevare med henvisning til selskabets betydelige leverancer heraf, saafremt dette forhold havde vaeret anfoert i meddelelsen af klagepunkterne.

22. Sagsoegte har heroverfor anfoert, at argumentet om, at marginalomkostningerne blev daekket, ikke vedroerer det centrale i spoergsmaalet om, hvad sagsoegte anser for misbrug. Om sagsoegerens priser faktisk havde ligget over eller under selskabets omkostninger er ikke afgoerende. Ifoelge retspraksis er sagsoegte desuden ikke forpligtet til at gaa ind paa forhold, som sagsoegeren har anfoert til sit forsvar under den administrative procedure og paa ny tillade sagsoegeren at fremkomme med bemaerkninger til sagsoegtes imoedegaaelse af sagsoegerens argumentation (8).

a) Omkostninger

23. Om sagsoegte har beskrevet den netop citerede doms indhold korrekt, vil jeg lade staa hen. Det, der er vaesentligt, er efter min opfattelse, at et afsnit i meddelelsen af klagepunkterne er viet AKZO' s omkostninger. I sit svar paa klagepunkterne har sagsoegeren fremfoert sit synspunkt paa forholdet mellem priser, omkostninger og fortjeneste. En del af hoeringen den 18. juni 1985 var helliget samme spoergsmaal, efter at sagsoegeren forinden skriftligt havde fremsendt saerlige bemaerkninger hertil som forberedelse til hoeringen.

24. Spoergsmaalet om, hvorvidt marginalomkostningerne blev daekket samt spoergsmaalet om sagsoegerens omkostningsstruktur var saaledes blevet droeftet i tilstraekkeligt omfang, hvorfor der ikke paa dette punkt kan vaere tale om, at hoeringen af sagsoegeren var utilstraekkelig.

b) Kaliumbromat som lokkevare

25. Med hensyn til kaliumbromat som lokkevare har sagsoegte gjort gaeldende, at meddelelsen af klagepunkter omtaler salg af kaliumbromat til meget lave priser, samt at kaliumbromat i den supplerende meddelelse sidestilles med vitaminblandinger.

26. Til tvisten paa dette punkt bemaerkes, at kun vitaminblandinger er naevnt som lokkevare i meddelelsen af klagepunkter. Kaliumbromat anfoeres heller ikke som lokkevare i den supplerende meddelelse af klagepunkter. Den (i parantes) anfoerte henvisning til kaliumbromat angiver kun, at dette produkt ikke var omfattet af forliget for High Court. Den henvisning til bilag X 24, der findes i den supplerende meddelelse af klagepunkter, afgoer heller ikke sagen, da dette dokument ogsaa kun omtaler "loss leaders", men ikke udtrykkeligt naevner kaliumbromat.

27. Sagsoegeren er saaledes faktisk ikke blevet behoerigt hoert vedroerende klagepunktet om, at kaliumbromat blev anvendt som lokkevare. Ifoelge artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17, har Kommissionen imidlertid pligt til, forinden der traeffes beslutning i henhold til forordningens artikel 3 eller 15, at give de paagaeldende lejlighed til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter. Selv om det ifoelge Domstolens praksis er tilstraekkeligt, at meddelelsen af klagepunkter summarisk angiver de vaesentlige faktiske forhold, som Kommissionen stoetter sig paa (9), saa kraeves det dog, at netop de vaesentlige faktiske forhold er angivet. Dette var ikke tilfaeldet i denne sag for saa vidt angaar kaliumbromat som lokkevare; dette medfoerer, at det anfoerte klagepunkt ikke kan paaberaabes til stoette for beslutningen af 14. december 1985.

c) Oplysninger om konkurrenter

28. Sagsoegte har over for sagsoegerens indsigelse mod, at klagepunktet om, at sagsoegeren fra Ranks og Spillers havde forlangt oplysninger om konkurrenters tilbud, kan antages til realitetsbehandling, anfoert, at denne omstaendighed ikke skal anses for et saerligt misbrug, men som ét aspekt af AKZO' s adfaerd over for ECS. Af denne grund var dette klagepunkt ikke angivet som misbrug i meddelelsen af klagepunkter. Af beskrivelsen af de faktiske omstaendigheder fremgaar imidlertid, at AKZO havde faaet oplysninger om ECS' tilbud fra Ranks og Spillers. Dette spoergsmaal blev ligeledes behandlet i ECS' bemaerkninger til klagepunkterne, der blev fremsendt til sagsoegeren, som kunne have fremsat sine bemaerkninger hertil.

29. Hertil bemaerkes, at den paatalte indhentning af oplysninger saavel i meddelelsen af klagepunkter som i ECS' bemaerkninger er fremstillet paa en for AKZO fordelagtig maade, nemlig saaledes, at AKZO fik oplysninger, men ikke at AKZO havde soegt at faa disse oplysninger. I den endelige beslutning aendredes de faktiske forhold til skade for sagsoegeren, og forholdet karakteriseredes samtidig som misbrug. Denne subsumption kunne ikke udledes af den forudgaaende procedure (ligesom sagsoegte under retsforhandlingerne for Domstolen paa ny har modificeret, og maaske helt fragaaet denne).

30. Da sagsoegerens adfaerd med hensyn til oplysningerne ikke var blevet karakteriseret som misbrug under den administrative procedure, og da beskrivelsen af de faktiske omstaendigheder ydermere blev aendret til skade for sagsoegeren, selv om bemaerkningerne til klagepunkterne og hoeringen herom ikke gav anledning hertil, maa det ogsaa paa dette punkt konstateres, at sagsoegerens ret til at blive hoert er blevet tilsidesat. De klagepunkter, der stoettedes paa, at sagsoegeren havde faaet saerlige oplysninger, kan saaledes ikke danne grundlag for den endelige beslutning.

3. Ufuldstaendig undersoegelse

31. Sagsoegeren har gjort gaeldende, at sagsoegte ganske vist har foretaget undersoegelser af AKZO' s omkostninger, men har undladt ligeledes at undersoege de to stoerste konkurrenters omkostninger, nemlig ECS og Diaflex. Oplysningerne om de to konkurrenters prisfastsaettelse er ligeledes utilstraekkelige. Det er urimeligt at anklage et selskab for en destruktiv prispolitik, uden at der gives en klar fremstilling af omkostningsstrukturen i de forskellige involverede virksomheder.

32. Heroverfor har sagsoegte i det hele henvist til sine indlaeg om dominerende stilling, relevant marked og misbrug. Sagsoegte har endvidere anfoert, at den i denne sag har foretaget en saa omfattende undersoegelse som muligt.

33. Det bemaerkes - hvilket jeg senere vil komme tilbage til i enkeltheder - at der paa markedet for meladditiver i Det Forenede Kongerige, hvor den i denne sag omtvistede forretningspraksis udspilledes, kun er tre leverandoerer af betydning: To store - sagsoegeren og ECS - samt en virksomhed af mindre betydning, nemlig Diaflex. Den undersoegelse af omkostningerne, som sagsoegte foretog under den administrative procedure, vedroerer naesten udelukkende sagsoegeren, ikke de to andre virksomheder, der i det paagaeldende tidsrum havde betydning.

34. Ved en vurdering af priserne paa et oligopolistisk marked - nemlig om de er for hoeje, for lave, kunstigt lave, urimeligt lave eller om der er tale om lokkepriser - mener jeg, at det er noedvendigt at undersoege omkostningsstrukturen i alle tre virksomheder paa et saadant marked, saaledes at man kan danne sig et trovaerdigt billede af, hvad der var et reelt oekonomisk begrundet prisniveau.

35. I anden forbindelse har sagsoegeren kritiseret, at sagsoegte ikke i tilstraekkelig grad har taget hensyn til den omstaendighed, at virksomhedens produktionskapacitet i en del af den relevante periode ikke blev udnyttet i tilfredsstillende omfang. Jeg vil ikke her komme ind paa selve indholdet af denne indsigelse, men skal blot bemaerke, at der som led i undersoegelsen af, hvad der ville vaere en oekonomisk rimelig pris, tillige burde have vaeret foretaget undersoegelser af de tre stoerste leverandoerers produktionskapacitet. Det er oplyst, at produktionskapaciteten for benzoylperoxid var vokset, bl.a. som foelge af ECS' indtraeden paa markedet; det er endvidere oplyst, at forbruget af hvidt broed i Storbritannien, og saaledes ogsaa forbruget af blegende, forbedrende og berigende stoffer, var faldende. Endelig er det almindelig kendt, at visse dele af plastindustrien i Faellesskabet i slutningen af 70' erne og begyndelsen af 80' erne maatte kaempe med betydelige overkapacitetsproblemer. At dette ogsaa maa have vaeret sagsoegte bekendt, viser f.eks. Kommissionens beslutning af 23. april 1986 om en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 (IV/31.149 - Polypropylen - (10)). I denne sag behandles spoergsmaalet om sagsoegerens kapacitetsudnyttelse - og den er omtvistet - men ikke de to stoerste konkurrenters. Dette viser, at den undersoegelse, sagsoegte har foretaget af den paagaeldende branche, ikke var saa fuldstaendig, som den burde have vaeret.

36. Da der saaledes mangler sikre oplysninger om to af de tre stoerste erhvervsdrivende paa markedet for saa vidt angaar disses omkostninger og produktionskapacitet, vil Domstolen ikke kunne tage stilling til, hvilke priser, der var oekonomisk forsvarlige eller rimelige. Domstolen maa herefter undlade at tage hensyn til samtlige passager i beslutningen, hvor der er tale om for hoeje eller for lave priser.

II - Indholdet af beslutningen af 14. december 1985

1. Det relevante marked

a) Markedet for organiske peroxider i Faellesskabet

37. Med udgangspunkt i klageren ECS' fremstilling, hvorefter sagsoegerens prismaessige adfaerd havde til formaal at udelukke ECS fra markedet for organiske peroxider, defineres det relevante marked i beslutningen som det marked, hvor sagsoegeren paa laengere sigt soegte at eliminere ECS, nemlig markedet for organiske peroxider som helhed (pkt. 62 (11)). Da sagsoegeren fremstiller organiske peroxider i flere EF-medlemsstater og leverer produkterne i dem alle, antages det i beslutningen, at det relevante geografiske marked er hele EF (pkt. 66).

38. Det er derimod sagsoegerens opfattelse, at markedet for organiske peroxider ikke kan anses for det relevante marked i denne sag, ligesom det heller ikke kan anses for ét marked. Markedet for organiske peroxider kan ikke anses for det relevante marked, da den anfaegtede beslutnings genstand alene er sagsoegerens angiveligt retsstridige adfaerd i forbindelse med salg af meladditiver. Sagsoegte har endvidere undladt at undersoege de begivenheder, der indtraadte paa markedet for organiske peroxider, saavel som den indvirkning, begivenhederne paa markedet for meladditiver angiveligt skulle have forvoldt dér; sagsoegte har undladt at analysere konkurrencestrukturen paa markedet for organiske peroxider og specielt ECS' og konkurrerende virksomheders stilling paa dette marked.

39. Efter sagsoegtes opfattelse er markedet for organiske peroxider det relevante marked, selv om misbruget blev foroevet ved hjaelp af de omtvistede foranstaltninger paa markedet for meladditiver, da det var tilsigtet at fortraenge ECS fra markedet for organiske peroxider overalt. Ifoelge Domstolens praksis kraeves det ikke noedvendigvis, at der er aarsagsforbindelse mellem den dominerende stilling og misbruget af denne. Det er ikke et ubetinget krav, at den dominerende virksomhed soeger at naa sit maal gennem den oekonomiske magtposition, virksomheden har som foelge af sin dominerende stilling paa markedet.

40. Sagsoegte har indroemmet, at det er mindre traeffende at karakterisere markedet for meladditiver som "et saerligt delmarked" (pkt. 85), frem for som "et tilknyttet marked". Det er en kendsgerning, at benzoylperoxid dels er raavaren i et af de vigtigste meladditiver, dels anvendes som initiator paa polymer- eller plastmarkedet. Forbindelsen mellem de to markeder er hermed tydelig.

41. For det foerste maa det medgives sagsoegte, at der ikke - i modsaetning til ordlyden af EOEF-Traktatens artikel 86 - ifoelge Domstolens praksis kraeves aarsagssammenhaeng mellem den dominerende stilling og misbruget heraf (12). Specielt kraeves det ikke ifoelge artikel 86, at den dominerende virksomhed udnytter sin oekonomiske styrke til at realisere misbruget (13).

42. Selv om der ikke noedvendigvis skal vaere direkte sammenhaeng mellem den dominerende stilling og misbruget heraf, indebaerer dette dog ikke, at en dominerende stilling og misbrug heraf kan ligge saa vidt fra hinanden, at disse to forhold kan findes paa forskellige relevante markeder (14). Helt at give afkald paa sammenfald mellem det dominerede og det beroerte marked ville imidlertid bryde den i forvejen svage forbindelse, der her bestaar mellem markedsstyrke og misbrug (15). I denne sag kan der imidlertid konstateres en vis sammenhaeng mellem de to markeder, da et af de relevante produkter, benzoylperoxid, saelges paa begge markeder, og da to af de relevante producenter, AKZO og ECS, konkurrerer indbyrdes paa begge markeder.

43. Saafremt man maatte dele sagsoegtes opfattelse, nemlig at det ikke kraeves, at der er sammenfald mellem det dominerede marked og det marked, misbruget vedroerer, maa det undersoeges, om markedet for organiske peroxider kan anses for det marked, hvor sagsoegeren har en dominerende stilling.

44. Under overskriften "Produkterne" beskriver sagsoegte i den omtvistede beslutning organiske peroxiders anvendelsesmuligheder (pkt. 7 ff.). Ifoelge det anfoerte anvendes de som initiatorer til polymerisation, som haerdere til elastomerer og harpikser, samt som tvaerbindingsmidler.

45. Inden for polymerindustrien er der ingen eller ingen lettilgaengelige substitutionsprodukter for organiske peroxider. Med hensyn til tvaerbinding, der andrager ca. 10% af forbruget, kan svovlprodukter dog anvendes som substitutionsprodukter.

46. I det afsnit af beslutningen, der vedroerer den dominerende stilling og det relevante marked, har sagsoegte anfoert, at problemet ikke er, om et organisk peroxid kan bruges i stedet for et andet, men om der findes andre produkter, som uden videre kan erstatte organiske peroxider, og som dermed kan siges at hoere til samme marked. Paa baggrund af det relativt begraensede anvendelsesomraade for substitutionsprodukter anser sagsoegte det imidlertid ikke for noedvendigt, at produktionen af svovlforbindelser medtages ved definitionen af det relevante marked (pkt. 65 ff.).

47. Sagsoegeren har bestridt, at markedet for organiske peroxider kan anses for ét marked. Der findes talrige organiske peroxider, der ikke ubetinget er indbyrdes substituerbare. Netop muligheden for substitution er ifoelge Domstolens praksis et kriterium ved afgraensningen af det relevante marked.

48. Sagsoegte har heroverfor anfoert, at ca. 90% af de organiske peroxider praktisk talt ikke moeder konkurrence fra andre produkter. Det ville vaere i strid med de faktiske oekonomiske forhold at antage, at der findes et saerskilt marked for hvert enkelt organisk peroxid.

49. Som anfoert af Domstolen i dom af 13. februar 1979 i sag 85/76 indebaerer begrebet det relevante marked, at der kan herske effektiv konkurrence mellem de produkter, som indgaar i markedet, hvilket forudsaetter en tilstraekkelig grad af substituerbarhed ved samme anvendelse mellem alle de produkter, som indgaar i samme marked (16).

50. Dette princip respekteres ikke i beslutningen, idet det er anfoert, at det egentlige problem ikke er, om et organisk peroxid kan substitueres med et andet (pkt. 64). Der mangler endvidere oplysninger om produktsortiment, efterspoergselsstrukturen og udviklingen paa markedet over en periode.

51. Beslutningen indeholder saaledes ikke en tilstraekkelig begrundelse for paastanden om, at markedet for organiske peroxider er det relevante marked i denne sag (17).

b) Markedet for meladditiver i Det Forenede Kongerige og Irland

52. Subsidiaert har sagsoegte henvist til markedet for meladditiver i Det Forenede Kongerige og Irland (pkt. 91 ff.). Dette er en velafgraenset sektor, hvor aftagerne foretraekker at koebe et komplet produktsortiment hos én og samme leverandoer. Dette marked omfatter blegemidler til behandling af mel fremstillet paa grundlag af benzoylperoxid, forbedrende midler som kaliumbromat, polyamylasepraeparater til fremme af haeveprocessen samt berigende stoffer som vitaminer og reduceret jern (pkt. 15). Det samlede meladditivsortiment boer anses for ét marked.

53. Sagsoegeren har bestridt denne beskrivelse. Ved afgraensningen af markedet har sagsoegte fejlagtigt henfoert de forskellige aftagere, nemlig melproducenter og producenter af meladditiver, til ét og samme marked. Disse to kundekategorier aftager imidlertid af forskellige grunde forskellige produkter og arbejder under forskellige konkurrencebetingelser.

54. De forskellige meladditiver kan ikke henfoeres til ét og samme marked med den begrundelse, at de supplerer hinanden, og at kunderne foretraekker at daekke deres samlede efterspoergsel efter tilsaetningsstoffer hos én og samme leverandoer. En saadan supplementsfunktion kan heller ikke udledes af, at samtlige tilsaetningsstoffer i sidste ende naar ud til bagerne. Sagsoegeren driver ikke virksomhed som leverandoer paa dette konkurrenceniveau.

55. Under henvisning til dommen i sag 85/76 har sagsoegeren gjort gaeldende, at hvert enkelt tilsaetningsstof maa betragtes som et saerskilt marked.

56. Sagsoegte har heroverfor anfoert, at det samlede meladditivsortiment ud fra den endelige forbrugers synspunkt, nemlig bagernes, udgoer et hele, bestaaende af produkter, der supplerer hinanden. Den af sagsoegeren anfoerte sondring mellem to kundekategorier, melproducenterne og producenterne af meladditiver, er rent teoretisk, da der er kommercielle og oekonomiske forbindelser mellem disse. De enkelte produkter i et samlet sortiment supplerer ogsaa hinanden, selv om det hverken er praktisk eller kommercielt noedvendigt at koebe alle produkter hos én og samme leverandoer. Det afgoerende er ikke, hvorfor kunden forholder sig saaledes, naar blot det er bevist, at efterspoergslen angaar de forskellige elementer i det samlede sortiment, og kunden soeger at koebe disse hos én og samme leverandoer.

57. Ved gennemgangen af spoergsmaalet, om markedet for meladditiver boer anses for det relevante marked eller som en flerhed af enkelte markeder, maa et af sagsoegerens argumenter straks afvises: I det omfang benzoylperoxid og kaliumbromat leveres i forskellige koncentrationer eller styrker, mener jeg ikke, det er rimeligt at haevde, at der findes et saerskilt marked for hver enkelt koncentration. Da de anfoerte tilsaetningsstoffer blandes i melet i smaa maengder, adskiller de forskellige koncentrationer af samme produkt sig kun med hensyn til, at der ved en stoerre koncentration skal tilsaettes en mindre maengde af tilsaetningsstoffet til det paagaeldende kvantum mel, henholdsvis en stoerre maengde ved en mindre koncentration. Under forarbejdningen kommer de forskellige koncentrationer kun til udtryk ved forskellige doseringer, saaledes at der, naar henses til mulighederne for omstilling af aftapningsanlaeggene, ikke kan antages at vaere forskellige markeder for de forskellige koncentrationer af samme produkt.

58. Herefter skal det alene diskuteres, hvorvidt benzoylperoxid, kaliumbromat, amylaser og vitaminblandinger kan anses for indbyrdes saerskilte markeder. Det er givet korrekt, at disse produkter i kemisk eller strukturel henseende er saerskilte produkter, der navnlig ikke er indbyrdes substituerbare. I tilslutning til Domstolens dom af 13. februar 1979 i sag 85/76 taler dette for, at det maa antages, at der foreligger saerskilte, relevante markeder (18).

59. Ikke desto mindre haelder jeg - om end med en vis toeven - til samme opfattelse som sagsoegte, nemlig at det samlede marked for meladditiver maa anses for det relevante marked. Den omstaendighed, at alle eller i det mindste nogle af disse produkter tilbydes samlet, at efterspoergslen naesten altid er rettet mod flere af disse, samt den omstaendighed, at de forskellige produkter undertiden tilbydes og saelges som en blanding, taler for, at der for disses vedkommende er tale om et samlet varesortiment. Da afgraensningen af det relevante marked altid skal foretages under hensyn til situationen paa efterspoergselssiden (19), og da aftagerne har brug for alle de naevnte produkter, er dette for mig at se afgoerende, selv om jeg er opmaerksom paa, at de naevnte produkter ikke er indbyrdes substituerbare.

60. Denne definition af det relevante marked tager hensyn til, at der, som sagsoegeren med rette har anfoert, findes to forskellige aftagerkategorier paa markedet, der til dels aftager forskellige produkter, og som opererer inden for forskellige handelsled. Herved opstaar der imidlertid ikke principielt forskellige konkurrencebetingelser, da der er naer forbindelse mellem de to kategorier, nemlig melproducenterne og bagerne.

61. Det Forenede Kongerige og Irland maa anses for det geografisk relevante marked. De er nemlig de eneste medlemsstater i De Europaeiske Faellesskaber, hvor tilsaetning af blegemidler ved behandling af mel er tilladt, hvor tilsaetning af berigende vitaminer kraeves, og hvor der anvendes en bagemetode, der kraever tilsaetning af blegemidler og forbedrende stoffer af denne art.

2. Dominerende stilling

62. Som bevis for sagsoegerens dominerende stilling paa markedet for meladditiver i Det Forenede Kongerige og Irland har sagsoegte for det foerste henvist til sagsoegerens store markedsandel. AKZO skoenner selv, at selskabets markedsandel i 1982 for saa vidt angaar blegemidler androg 52% i Det Forenede Kongerige, mod ECS' 35% og Diaflex' kun 13% (pkt. 18).

63. Hertil kommer nogle "vigtige faktorer", som har medvirket til at opbygge en dominerende stilling (pkt. 92):

- Sagsoegeren er eneleverandoer til to af de tre stoerste melproducenter i Det Forenede Kongerige.

- Der bestod naere forretningsmaessige forbindelser til Diaflex, hvis priser sagsoegeren kunne oeve indflydelse paa.

- AKZO BV koncernen raader over stoerre finansielle midler end ECS og kan finansiere tab i meladditivsektoren over virksomhedens plastsektor.

- Sagsoegeren har en staerkere stilling over for sine leverandoerer end ECS og har mulighed for at faa oplysninger om andre producenter.

- Sagsoegeren har et betydeligt produktsortiment inden for meladditiver og har en staerk stilling inden for produkter, der giver en stor avance.

- Sagsoegeren var prisleder paa markedet for meladditiver i Det Forenede Kongerige foer 1980.

- Sagsoegeren har erkendt at vaere i stand til at kontrollere priserne.

a) Sagsoegerens markedsandel

64. Sagsoegeren har bestridt de markedsandele, sagsoegte tilskriver selskabet, og har fremlagt oplysninger, hvorefter ECS skulle have en stoerre markedsandel end sagsoegeren (20). Saafremt man alene tager hensyn til de produkter, inden for hvilke selskabet faktisk konkurrerer med Diaflex og ECS, dvs. benzoylperoxid, kaliumbromat og vitaminblandinger, har selskabet ligeledes maattet konstatere et fald i salget fra 1979 til 1984, nemlig fra 393 000 UKL til 301 000 UKL. Endelig er det forkert at fremstille ECS som en lille konkurrent, da selskabet selv haevder at have en markedsandel paa 40%.

65. Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at sagsoegte alene har taget hensyn til de tre store leverandoerer, men ikke til en raekke andre virksomheder, der tilbyder enkelte meladditiver.

66. Sagsoegte har fastholdt sin fremstilling. Efter sagsoegtes opfattelse skal sagsoegerens samlede leverancer til det paagaeldende marked tages i betragtning, da en sondring blandt aftagerne mellem melproducenter og producenter af tilsaetningsstoffer er rent teoretisk som foelge af den strukturelle forbindelse mellem disse. Endvidere boer producenter af kun et enkelt produkt ikke tages i betragtning, da deres tilstedevaerelse paa markedet ikke maerkbart paavirker den forretningspolitik, der foeres af leverandoerer af fuldstaendige sortimenter.

67. For saa vidt angaar uenigheden om de respektive markedsandele skal jeg for det foerste bemaerke, at en korrekt fastsaettelse af markedsandelene har saerlig betydning for afklaringen af spoergsmaalet om, hvorvidt den paagaeldende virksomhed indtager en dominerende stilling. Dog er markedsandelen ikke den eneste faktor, hvorefter en dominerende stilling skal vurderes. En dominerende stilling kan nemlig vaere en foelge af en raekke faktorer, som hver for sig ikke noedvendigvis er afgoerende, men blandt disse faktorer har omfattende markedsandele meget stor betydning (21).

68. I beslutningens pkt. 18 gengives som bevis for sagsoegerens markedsandel paa markedet meladditiver i Det Forenede Kongerige og Irland en vurdering, som sagsoegeren har foretaget for aaret 1982 vedroerende afsaetningen af blegemidler i Det Forenede Kongerige, og hvorefter sagsoegeren havde 52%, ECS 35% og Diaflex 13% af markedet.

69. Sagsoegtes paastand om, at sagsoegeren er den stoerste leverandoer af meladditiver i Det Forenede Kongerige og Irland - hvortil foelgende tilfoejelse maa goeres: i det relevante tidsrum (slutningen af 1979 og fra slutningen af 1980 til 1985) - stoettes altsaa paa sagsoegerens skoen, der alene bygger paa 1982, én varegruppe, nemlig blegemidler, og kun angaar Det Forenede Kongerige. Oplysninger om markedsandelene for andre aar, for de andre produkter eller for resten af det geografisk relevante marked overhovedet findes ikke i beslutningen. Dette staar til dels i modsaetning til det tilsvarende afsnit i meddelelsen af klagepunkter, hvori det i det mindste er tilfoejet, at sagsoegerens andel af kaliumbromatleverancerne i Det Forenede Kongerige af Kommissionen skoennes at vaere af tilsvarende stoerrelse ("is considered by the Commission to be of a similar order").

70. Allerede i sit svar til meddelelsen henviste sagsoegeren til, at et oejebliksbillede ("snapshot") af det paagaeldende marked ikke var tilstraekkeligt i relation til et misbrug, der angiveligt havde strakt sig over en aarraekke. Som svar herpaa henviste sagsoegte i sin supplerende meddelelse af klagepunkter - ligesom i den oprindelige meddelelse af klagepunkter - til et bilag til meddelelsen af klagepunkter, hvoraf de paagaeldende markedsandele skulle fremgaa.

71. Sagsoegtes paastande finder ikke stoette i det paaberaabte dokument. De deri anfoerte markedsandele for saa vidt angaar salg af benzoylperoxid til melproducenter i Det Forenede Kongerige vedroerer ganske vist - mere udfoerligt end i beslutningen - aarene 1979 og 1982 og viser for de tre stoerste virksomheder en markedsandel paa henholdsvis 46,7% for sagsoegeren, 34,8% for ECS og 18,5% for Diaflex. Som naevnt er der herved alene taget hensyn til de tre stoerste leverandoerers markedsandele; vi ved imidlertid intet om andre erhvervsdrivendes respektive styrke (22). Endvidere fremgaar der intet om markedsandelene med hensyn til salg af kaliumbromat, amylaser eller vitaminblandinger. Endelig indeholder dette dokument overhovedet ingen oplysninger for tiden efter 1982. Markedsandelene i Irland er heller ikke omtalt.

72. Sagsoegtes fremstilling, der kun vedroerer en del af produkterne, en del af leverandoererne, en del af det geografisk relevante marked og kun en del af det relevante tidsrum, er saaledes ikke tilstraekkelig til, at man kan danne sig et paalideligt billede af markedsandelene. Ved en vurdering af dette bilag til meddelelsen af klagepunkter bemaerkes endvidere: Under den mundtlige forhandling blev sagsoegte anmodet om en stillingtagen til de forskellige beregninger af markedsandelene, som parterne havde fremlagt. Sagsoegte svarede, at forskellen skyldtes, at sagsoegerens oplysninger var anfoert i tons, medens sagsoegtes beregning var baseret paa vaerdien af det solgte.

73. Dette er imidlertid ukorrekt. Sagsoegte har ved sin vurdering af markedsandelene henholdt sig til bilaget til meddelelsen af klagepunkter. Heri er markedsandelene imidlertid angivet i "MT", hvilket jeg ikke kan forstaa paa anden maade end som "metric tons". Sagsoegtes oplysninger er saaledes ogsaa baseret paa tons (23).

74. En tabel, som sagsoegte havde vedlagt den supplerende meddelelse af klagepunkter, viser imidlertid - udtrykt i vaerdi - salget af meladditiver i saavel Storbritannien og Irland som over hele verden. Da disse talmaessige oplysninger imidlertid alene vedroerer AKZO og ECS, og da tabellen hverken omfatter Diaflex eller overhovedet nogen leverandoerer, der ikke tilbyder et mere omfattende sortiment, kan denne tabel ikke anses for at vaere af stoerre vaerdi. I oevrigt henvises der ikke hertil i beslutningen.

75. Som mellemfacit maa det saaledes konstateres, at sagsoegte ikke har fremfoert oplysninger, der endeligt beviser sagsoegerens markedsandel inden for meladditivsektoren i Det Forenede Kongerige og Irland, hverken i selve beslutningen eller under den forudgaaende administrative procedure. Af sagsoegtes oplysninger fremgaar ikke engang, om sagsoegeren i hvert fald paa delmarkedet for benzoylperoxider raader over en markedsandel paa over eller under 50%.

b) Andre tegn paa en dominerende stilling

76. De oevrige ifoelge sagsoegte "vigtige faktorer" (pkt. 92) vil jeg behandle i den raekkefoelge, hvori de er anfoert i beslutningen.

77. I pkt. 92, nr. i), haevder sagsoegte, at AKZO UK er eneleverandoer til to af de tre stoerste melproducenter i Det Forenede Kongerige.

78. Sagsoegeren har bestridt dette og har med rette henvist til, at denne konstatering staar i modsaetning til beslutningens pkt. 20. Sagsoegte har indroemmet dette. Dette punkt bortfalder altsaa som tegn paa en dominerende stilling.

79. I pkt. 92, nr. ii), naevner sagsoegte de naere forbindelser med Diaflex og AKZO UK' s indflydelse paa dette selskabs priser. Sagsoegeren har bestridt dette klagepunkt. Selskabet har ikke saadanne naere forbindelser med Diaflex, at det kan oeve indflydelse paa priserne. Diaflex kan til enhver tid henvende sig til andre leverandoerer med henblik paa levering af raavarer. Endvidere har Diaflex konkurreret med sagsoegeren om flere melproducenter som kunder. Sagsoegte anser det for mindre vaesentligt, om der foreligger et umiddelbart bevis for en form for "Diaflex connection". Selv om sagsoegte ikke raader over et umiddelbart bevis, tyder "vaegtige indicier" paa, at Diaflex i realiteten ikke var konkurrent til sagsoegeren.

80. Disse "vaegtige indicier", som sagsoegte havde vedlagt meddelelsen af klagepunkter, skal herefter gennemgaas i enkeltheder.

81. Et haandskrevet notat, der er dateret 20. juni 1979, skulle vaere bevis for, at der var aftalt prisforhoejelser for leveringer til Spillers og Ranks.

82. Under den administrative procedure har sagsoegeren forklaret, at notatet var en forberedelse til et moede med en hr. Easter (Diaflex), hvilket fandt sted som led i forretningsforholdet mellem AKZO og Diaflex som henholdsvis saelger og kunde. Dette vedroerte ikke deres indbyrdes konkurrenceforhold.

83. Det haandskrevne notat, der ikke engang viser, hvem det er skrevet af, indeholder faktisk nogle tal og beregninger. I notatet er ogsaa naevnt nogle procenttal, der kan tydes som en kortform for 16%-benzoylperoxid og 10%-kaliumbromat. Derudover viser det imidlertid intet, da det ikke indeholder yderligere forstaaelige oplysninger.

84. Sagsoegte har imidlertid henvist til, at der i notatet er omtalt nogle prisforhoejelser, som traadte i kraft senere, nemlig den 1. juli 1979. I oevrigt har Diaflex aldrig koebt kaliumbromat af sagsoegeren.

85. Hvis det antages, at notatet faktisk stammer fra 1979, er det vaerd at bemaerke, at der i to af de seks beregninger faktisk naevnes priser, som sagsoegeren anvendte fra juli 1979, nemlig 556 UKL for benzoylperoxid (16%) og 373 UKL for kaliumbromat (10%). I de andre beregninger har jeg ikke kunnet konstatere tilsvarende overensstemmelser. Navnlig afviger de priser, Diaflex angiveligt anvendte - i det omfang de er laeselige - lidt fra de senere faktisk anvendte priser.

86. Paa den anden side forekommer sagsoegerens forklaring heller ikke helt plausibel; specielt kan den anfoerte "discount price" paa 374 UKL for kaliumbromat (10%) vanskeligt forstaas som salgsprisen til Diaflex, da Diaflex' priser for dette produkt i juli 1979 androg mellem 371 og 375 UKL.

87. Det kan ikke paa grundlag af notatet fastslaas, om der er tale om aftalte prisforhoejelser eller blot om en udveksling af oplysninger. Det kan heller ikke heraf udledes, at en aftalt prisforhoejelse netop var planlagt med henblik paa kunderne Ranks og Spillers (24).

88. Da det paahviler sagsoegte at foere bevis for sine anbringender, maa uklarheder komme denne part til skade. Der er netop saa rigeligt med uklarheder i notatet, at det ikke kan anses for bevis for en aftalt prisforhoejelse over for Ranks og Spillers.

89. Foelgende saetning skal vaere indeholdt i et andet haandskrevet notat af 4. november 1982: "KRD will contact and have him move up". Da begge parter mener, at dette er indholdet, vil jeg godtage det. Men tyde denne linje i notatet kan jeg ikke.

90. Sagsoegte fortolker saetningen saaledes, at en hr. Dines (der var ansat hos sagsoegeren) skulle kontakte Diaflex for at overtale dette firma til en prisforhoejelse.

91. Sagsoegeren har ligeledes bestridt dette og gav allerede under den administrative procedure en anden udlaegning heraf. Da Diaflex havde vaeret laenge om at betale sagsoegeren for leverancer, ville man forhoeje priserne for selskabet. Som foelge heraf maatte Diaflex paa sin side forhoeje sine priser ved videresalg af produktet.

92. Da den paagaeldende passage tillader begge fortolkningsmuligheder, maa jeg ogsaa paa dette punkt konstatere, at sagsoegte ikke har foert uomstoedeligt bevis for sin opfattelse.

93. Af en korrespondance mellem Diaflex og en af selskabets raadgivere skulle efter sagsoegtes opfattelse fremgaa, at der fandtes en uskreven lov om, at Diaflex ikke maatte soege at overtage kunder fra sagsoegeren. Sagsoegeren har bestridt dette under henvisning til, at selskabet ikke kan holdes ansvarlig for tredjemands udsagn. I hvert fald viser tonen i denne "bizarre korrespondance", at den ikke boer tages for alvorligt.

94. I en skrivelse af 25. januar 1980 fra Diaflex til selskabets raadgiver, hvoraf muligheden for en aftale mellem Diaflex og AKZO haevdes at fremgaa, benaevnes de fire store kunder som A, B, C og D og de tre leverandoerer som nr. 1, 2 og 3, af hvilke Diaflex er nr. 3. Markedssituationen beskrives i det vaesentlige saaledes:

"1 & 2 have quarrelled and are fighting a price war over C. We are in danger of losing our business with C. If we lower our price we make nothing and could perhaps lose B ...

We can talk with 2 if necessary."

Selv om det antages, at sagsoegtes opfattelse er korrekt, nemlig at nr. 2 betyder sagsoegeren, finder jeg ikke noedvendigvis, at der af muligheden for en droeftelse med nr. 2 umiddelbart kan udledes en aftale mellem de to implicerede.

95. Foelgende passage findes i en skrivelse fra raadgiveren til Diaflex:

"If as I understand the situation correctly, there' s some unwritten law that you will not deliberately go out and take the business from AKZO, then you will have to be quite happy to take the business from Engineer and Chemical Supplies."

Et notat fra Diaflex til selskabets raadgiver indeholder foelgende saetning:

"I am particularly interested in gaining business at the expense of ECS."

Heller ikke disse to dokumenter kan jeg anse som bevis for sagsoegtes opfattelse. For saa vidt angaar den uskrevne lov, hvorefter Diaflex i hvert fald ikke forsaetligt maa soege at vinde indpas hos sagsoegerens kunder, bemaerkes, at det drejer sig om en ret forsigtigt udtrykt opfattelse hos en raadgiver for Diaflex. Hvorvidt denne havde indblik i forholdet mellem Diaflex og sagsoegeren faar staa hen. Ogsaa Diaflex' bemaerkning om, at man ville soege at opnaa yderligere forretninger paa ECS' bekostning, kan meget vel vaere udtryk for selskabets egen hensigt, der ikke ubetinget forudsaetter en aftale med sagsoegeren.

96. Naar sagsoegte afslutningsvis har anfoert, at det af et yderligere notat hos sagsoegeren skulle fremgaa, at Diaflex har raadfoert sig med sagsoegeren for at faa oplyst, hvorledes selskabet skulle reagere paa et pristilbud fra ECS, maa det ogsaa her konstateres, at dette notat alene beviser den omstaendighed, at der har fundet en droeftelse sted, hvorunder ECS' priser blev naevnt, og hvor den bedste reaktion blev droeftet. Hvem der imidlertid har anmodet hvem om et forslag til, hvordan man fremtidig skulle forholde sig, fremgaar ikke af notatet. At Diaflex skulle have konsulteret AKZO bevises foelgelig ikke af dette dokument.

97. Sagsoegte har imoedegaaet sagsoegerens henvisning til, at selskabet efter beslutningen om foreloebige forholdsregler havde mistet kunder til Diaflex, med, at dette skyldtes, at de paagaeldende kunder var utilfredse, og at det ikke skyldtes priserne. I oevrigt var dette sket med sagsoegerens indforstaaelse, idet sagsoegeren havde leveret raavarer til Diaflex, hvormed Diaflex kunne opfylde de nye ordrer.

98. Sagsoegte har saaledes ikke bestridt, at sagsoegeren mistede kunder til Diaflex. Sagsoegte har imidlertid ikke foert direkte bevis for, at dette skete med sagsoegerens indforstaaelse. Henvisningen til raavareleverancerne har heller ikke saerskilt betydning, da disse raavarer, som sagsoegeren med rette har anfoert, ogsaa kunne koebes hos andre leverandoerer.

99. Det maa saaledes som delresultat konstateres, at sagsoegte hverken har bevist, at der bestod naere forretningsforbindelser mellem sagsoegeren og Diaflex, eller at denne kunne oeve indflydelse paa Diaflex' priser.

100. I pkt. 92, nr. iii), har sagsoegte som et yderligere tegn paa en dominerende stilling naevnt strukturen i AKZO BV-koncernen, der raader over langt stoerre finansielle midler end ECS, og som har mulighed for at finansiere tab inden for meladditiver over sektoren for plast og elastomerer.

101. Sagsoegeren har ikke bestridt, at selskabet raader over stoerre finansielle midler end ECS. Denne omstaendighed giver imidlertid ikke selskabet en saerlig fordel, da det ikke har lidt tab paa markedet for meladditiver, bortset fra 1981. Dette bekraeftes af en uafhaengig revisors rapport.

102. Bortset fra overfoersel af midler med henblik paa virksomhedslukninger som led i rationaliseringsforanstaltninger fandt der i det relevante tidsrum ikke overfoersler af midler sted fra AKZO-koncernen til AKZO UK til daekning af driftstab.

103. Paa grundlag af dokumenter, som skal vaere fundet hos sagsoegeren, har sagsoegte heroverfor anfoert, at driftsresultatet i 1980 og 1981 for meladditivsektoren beviseligt var negativt. Den angivelige forbedring i 1982 og 1983 skyldtes i vidt omfang "bogholderimaessig kreativitet". Overfoerslen af midler skete ved, at produktet Lucidol (der bruges til fremstilling af benzoylperoxid) blev overfoert fra plast- og elastomersektoren til meladditivsektoren til en kunstigt lav pris.

104. Med mine foernaevnte bemaerkninger i punkt B I.3 vedroerende omkostningsstrukturen in mente foerer en vurdering af de af sagsoegte fremlagte beviser til foelgende:

Dokumenterne vedroerende 1980-1983 viser for det foerste, at sagsoegeren ikke selv var tilfreds med driftsresultaterne inden for meladditivsektoren. Det er endvidere bevist, at raastoffet Lucidol faktisk ikke efter 1982 blev solgt til den fulde pris, men alene til en pris svarende til marginalomkostningerne. Alligevel ville AKZO' s driftsresultat for denne sektor ogsaa have vaeret positivt i 1982, selv om de faste omkostninger var blevet lagt oven i de variable. Driftsresultatet ville bare i saa tilfaelde vaere faldet fra 148 172 UKL til 98 454 UKL.

105. Tabet i 1980 skyldtes hovedsageligt en leverance til Saudiarabien - altsaa uden for det i denne sag relevante marked - der imidlertid ikke helt blev opvejet af den senere saerpris for Lucidol.

106. Det, der imidlertid i vaesentlig grad forringer betydningen af de dokumenter, der her er henvist til, er, at de i det vaesentlige vedroerer benzoylperoxid, men kun sporadisk omtaler andre meladditiver, saerligt kaliumbromat og vitaminer. De giver saaledes ikke et fuldstaendigt overblik over driftsresultaterne inden for hele meladditivsektoren. Endvidere indeholder forskellige tabeller forskellige resultater, uden at det forklares eller blot naevnes, hvilken maaleenhed tallene staar for.

107. Paa trods af denne kritik maa det dog medgives, at sagsoegtes indsigelser over for sagsoegeren under retssagen har en stoerre raekkevidde end det tilsvarende afsnit i beslutningen. Deri hedder det blot, at AKZO BV-koncernen raader over stoerre finansielle midler og har mulighed for at opveje tab. At dette er tilfaeldet kan der ikke herske tvivl om.

108. I beslutningens pkt. 92, nr. iv), beskrives sagsoegerens fortrinsstilling i forhold til selskabets leverandoerer. Henset til at sagsoegeren ikke udtrykkeligt har fremsat bemaerkninger til denne fremstilling, maa det antages, at beskrivelsen er daekkende.

109. I beslutningens pkt. 92, nr. v), naevnes den omstaendighed, at sagsoegeren har et stort produktsortiment, herunder en staerk stilling inden for produkter, der giver en stor avance, f.eks. amylaser, i forhold til ECS.

110. Sagsoegeren har ikke bestridt denne fremstilling, men finder den imidlertid ikke relevant. For saa vidt angaar de produkter, som selskabet i modsaetning til ECS leverer, er det ikke markedets eneste leverandoer. Navnlig tilbydes amylaser af andre producenter, der konkurrerer med AKZO. Dette giver ikke selskabet en konkurrencefordel frem for ECS. Endvidere boer det bemaerkes, at ECS med et lille sortiment paa ret kort tid har kunnet sikret sig en betydelig markedsandel.

111. Sagsoegte har henvist til sit anbringende om, at det ikke er noedvendigt at tage hensyn til leverandoerer, der kun tilbyder ét produkt. Et stort produktsortiment giver sagsoegeren en vis magt, saaledes at selskabet bliver i stand til at foere en prispolitik, der er uafhaengig af konkurrencebetingelserne. Navnlig selskabets staerke stilling inden for amylasesektoren, der giver hoej avance, goer det muligt for selskabet at subventionere de lavere priser paa benzoylperoxid, kaliumbromat og vitaminer.

112. Som tidligere naevnt er det ikke berettiget at lade leverandoerer, der kun tilbyder ét produkt, ude af betragtning. En saadan fremgangsmaade vil nemlig medfoere, at beskrivelsen af markedsforholdene vilkaarligt indsnaevres. Fremgangsmaaden staar endvidere i et vist omfang i modsaetning til den omstaendighed, at der for sagsoegerens vedkommende ogsaa tages hensyn til produkter, inden for hvilke selskabet ikke konkurrerer med de to andre stoerste leverandoerer. Hvorfor der i markedsanalysen f.eks. tages hensyn til leverandoerer, der tilbyder fire, tre eller to produkter, men derimod ikke til leverandoerer, der kun tilbyder ét produkt, er ikke forklaret tilfredsstillende.

113. Endvidere fremgaar det ikke af beslutningen, hvilken kvantitativ betydning den indbringende sektor for amylaser har paa markedet, saaledes at det ikke kan vurderes, i hvilket omfang denne forretningsgren kan subventionere salg af andre produkter.

114. I pkt. 92, nr. vi) og vii), beskrives sagsoegerens traditionelle rolle som prisleder paa markedet for meladditiver i Det Forenede Kongerige foer 1980, og der henvises til selskabets egen erkendelse af at vaere i stand til at kontrollere priserne. Det er desuden anfoert, at selskabet har vaeret i stand til at saenke prisniveauet og holde det nede.

115. Sagsoegeren har bestridt, at der foreligger nogen saadan erkendelse, og har henvist til, at selskabet var tvunget til at nedsaette sine priser for at kunne beholde sine faste kunder.

116. Sagsoegte har heroverfor anfoert, at det af det fortrolige notat af 7. december 1979 fremgaar, at sagsoegeren ansaa sig for at vaere i stand til at gennemfoere en aggressiv prispolitik ("take aggressive commercial action"). Endvidere viser den omstaendighed, at selskabet foer 1980 havde rollen som prisleder paa meladditivmarkedet, at selskabet var i stand til at kontrollere markedet.

117. Selv om rollen som prisleder for tiden foer 1980 er en realitet, kan det dog ikke lades ude af betragtning, at ECS netop paa dette tidspunkt havde mulighed for at komme ind paa markedet som producent og sikre sig en andel paa ca. 40%. Dette afkraefter anbringendet om, at selskabet, hvis det havde en dominerende stilling foer 1980, noedvendigvis ogsaa havde en saadan i aarene derefter. I oevrigt tror jeg ikke, at det moment, der stoettes paa rollen som prisleder, er afgoerende i denne sag, da det vedroerer tiden foer 1980, dvs. et tidsrum, der ikke er omfattet af beslutningen.

118. Saafremt man af notatet af 7. december 1979 i sin helhed - sagsoegte har ikke henvist til noget bestemt sted - ville udlede, at det var sagsoegerens opfattelse, at selskabet kunne bestemme priserne, saa gendrives denne opfattelse, om den maatte have bestaaet, af det, der senere sker: Da sagsoegeren i begyndelsen af 1980 forsoegte at haeve prisen paa benzoylperoxid og kaliumbromat, men ECS ikke fulgte med i denne prisforhoejelse, kunne sagsoegeren ikke gennemfoere prisforhoejelsen over for selskabets faste kunder Ranks og Spillers, da disse havde faaet tilbud fra ECS, der laa paa det tidligere, klart lavere prisniveau, som ECS foerte. For at bevare sine faste kunder maatte sagsoegeren derfor saenke sine priser, endog til et niveau, der var lavere end det, selskabet havde anvendt foer den paataenkte prisforhoejelse.

119. Sagsoegtes argumenter er saaledes ikke tilstraekkelige til at underbygge de i pkt. 92, nr. vi) og vii), anfoerte anbringender til stoette for den paastaaede rolle som prisleder. FORSLAG TIL AFGOERELSE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 686C0062.1

120. Som delresultat maa det saaledes konstateres, at den omtvistede beslutning ikke indeholder en sikker konstatering af sagsoegerens markedsandel. Denne mangel opvejes heller ikke af de oevrige anfoerte vigtige faktorer, da kun to af de i beslutningens punkt 92 anfoerte anbringender kan anses for rigtige, nemlig det under nr. iii) og iv) anfoerte: De stoerre finansielle midler samt AKZO' s privilegerede stilling over for leverandoererne.

121. Disse anbringender er imidlertid ikke tilstraekkelige til, at det kan antages, at der i beslutningen er foert bevis for, at sagsoegeren havde en dominerende stilling paa markedet for meladditiver i Det Forenede Kongerige og Irland.

122. Denne konklusion stoettes af yderligere to forhold: Meladditivleverandoerers virksomhed bestaar i det vaesentlige i at blande aktive stoffer i fyldstoffer. Dette kraever ingen saerlige kundskaber eller stoerre investeringer. Der maa saaledes gives sagsoegeren medhold i, at adgangen til dette marked ikke indebaerer uovervindelige vanskeligheder. ECS' succes foer 1980 beviser dette.

123. Foruden tilbudssiden boer der imidlertid ogsaa tages hensyn til strukturen paa efterspoergselssiden. Som det fremgaar af beslutningens pkt. 19, tegner de tre stoerste melproducenter, Ranks, Spillers og Allied Mills sig for ca. 85% af salget af blegemidler i Det Forenede Kongerige. Naar efterspoergslen er koncentreret paa faa haender, har selv en leverandoer med en betydelig markedsandel typisk ikke laengere mulighed for at udvise en uafhaengig adfaerd over for sine kunder (25). Den paagaeldende virksomhed raader saaledes ikke over en stilling paa markedet, "som saetter denne i stand til at hindre, at der opretholdes en effektiv konkurrence paa det relevante marked, idet den kan udvise en i betydeligt omfang uafhaengig adfaerd over for sine konkurrenter og kunder og i sidste instans over for forbrugerne", hvilket ifoelge Domstolen er en betingelse for, at der er tale om en dominerende stilling (26).

3. Konklusion

124. Da sagsoegte ikke i beslutningen med sikkerhed har godtgjort, at sagsoegeren har en dominerende stilling, kan jeg kun foreslaa Domstolen, at der gives sagsoegeren medhold, og at den anfaegtede beslutning kendes ugyldig.

125. Kun for det tilfaelde, at Domstolen ikke skulle dele min opfattelse, vil jeg i det foelgende i en supplerende diskussion behandle de oevrige spoergsmaal, der er omtvistet under denne sag.

C - Supplerende diskussion

I - Sagsoegerens misbrug

126. Saafremt Domstolen skulle gaa imod den opfattelse, jeg her har givet udtryk for, og saaledes fastslaa, at sagsoegeren havde en dominerende stilling paa et af de naevnte markeder, maa det endvidere undersoeges, om sagsoegeren har misbrugt denne dominerende stilling. To problemstillinger staar i forgrunden under en saadan undersoegelse, nemlig, for det foerste, de to moeder i november og december 1979, og, for det andet, den prispolitik, der blev ivaerksat fra udgangen af 1980.

1. Sagsoegerens paastaaede planer

127. I beslutningens pkt. 82, nr. i), naevnes som et saerligt forhold, der maa anses for misbrug i henhold til EOEF-Traktatens artikel 86, at sagsoegeren fremsatte direkte trusler over for ECS under to moeder sidst i 1979. De naermere omstaendigheder er anfoert i pkt. 32 ff., mens sagsoegerens modargumenter tilbagevises i pkt. 42 ff.

128. Det er sagsoegerens opfattelse, at der ikke hersker fuldstaendig klarhed vedroerende indholdet af de to droeftelser af henholdsvis 16. november og 3. december 1979. Disse boer endvidere vurderes paa baggrund af de tidligere forretningsforbindelser med ECS. Sagsoegte har heroverfor fastholdt sin opfattelse og har henvist til referaterne af disse droeftelser.

129. Dette bevismateriale skal nu vurderes i det omfang, det er fremlagt for Domstolen.

130. Af et notat, der er udarbejdet af ECS den 23. november 1979, fremgaar, at en hr. Dines (Senior Sales Manager i AKZO Chemie UK' s plast- og elastomerafdeling) havde oplyst, at han af AKZO Holland var blevet paalagt at meddele ECS, at der ville blive gennemfoert en generel prisnedsaettelse for de produkter, som AKZO og ECS fremstillede til meladditiv- og plastindustrisektoren, saafremt ECS ikke trak sig ud af plastmarkedet. Om noedvendigt ville man saelge til under kostprisen. Som svar herpaa havde ECS henvist til, at AKZO ikke havde udbetalt udbytte siden 1974.

131. I et notat, skrevet af en saelger hos ECS, der ligeledes havde deltaget i droeftelserne, anfoeres det, at den paagaeldende trussel var blevet fremsat efter instrukser fra selskabets hollandske ledelse. Det var imidlertid hans opfattelse, at sagsoegeren havde fremsat tomme trusler, idet selskabet selv tidligere havde udtalt, at meladditivsektoren ikke var rentabel. Han troede ikke, at sagsoegeren ville indlede en priskrig.

132. Om det andet moede, den 3. december 1979, har samme saelger oplyst, at en hr. David (Sales Director for AKZO Holland) paa ECS' anmodning om at traekke de tidligere trusler tilbage erklaerede, at han ville kunne ivaerksaette en aktion, der ville vaere ubehagelig for ECS. Han var ikke villig til at fortsaette det tidligere venskabelige forhold. Hr. Dines havde kraevet, at ECS skulle opgive plastsektoren; det var imidlertid ikke hans maal, at ECS skulle fordrives fra meladditivmarkedet. Selskabet (AKZO) var noedt til at vise sig mere aggressiv paa markedet for meladditiver og maatte, om noedvendigt, saelge til under kostprisen.

133. I et notat, udarbejdet af ECS den 4. december 1979, vedroerende moedet af 3. december, fremgaar foelgende: Sagsoegerne havde for det foerste bestridt at have fremsat trusler i november 1979. ECS maatte have misforstaaet det, der var blevet sagt. ECS havde imidlertid fortsat det indtryk, at den tidligere trussel stod ved magt, saafremt ECS ikke trak sig ud af plastmarkedet. Dette indtryk bekraeftes af notater udarbejdet af ECS' bank.

134. I en beediget erklaering, som hr. Dines afgav for High Court, fremstilles droeftelserne vaesentligt anderledes. I erklaeringens pkt. 8 kommer hr. Dines indledningsvis ind paa forhistorien. Tidligere leverede sagsoegeren benzoylperoxid til ECS i tilfaelde, hvor ECS' produktionskapacitet ikke var tilstraekkelig. Disse saakaldte stoetteleverancer fandt sted til priser, der laa ca. 20% under dem, der blev beregnet til de endelige forbrugere. Paa den anden side havde ECS leveret vitaminer til sagsoegeren, hvilket sagsoegeren ikke selv fremstillede. Det havde endvidere vaeret overvejet at koebe en bestemt type benzoylperoxid hos ECS til anvendelse i plastsektoren.

135. Fra midten af 1979 havde man konstateret, at ECS havde fremsat tilbud over for sagsoegerens kunder i plastindustrien om priser, der laa betydeligt under sagsoegerens. Herefter havde sagsoegeren besluttet at anvende en mere aktiv salgspolitik samt at bringe det hidtidige samarbejde med ECS til ophoer. Specielt skulle stoetteleverancerne indstilles, da disse skaffede ECS kapacitetsreserver, som kunne udnyttes til at konkurrere med sagsoegeren ved hjaelp af discountpriser, saavel paa markedet for meladditiver som paa plastmarkedet. Sagsoegeren havde indtryk af, at selskabet understoettede ECS i en priskrig, som det foerte mod sagsoegeren.

136. Droeftelsen i november 1979 havde haft til formaal at give ECS oplysning om denne beslutning. De notater, der blev udarbejdet af ECS om droeftelsen, var en fordrejet gengivelse af det, man havde talt om.

137. ECS havde rejst spoergsmaal om, hvorvidt sagsoegeren ville aendre sit forehavende, saafremt ECS opgav plastsektoren. Dines havde hertil svaret, at det mente han. Det var ligeledes ECS, og ikke Dines, der havde rejst spoergsmaal om prisnedsaettelser og havde naevnt, at saafremt sagsoegeren nedsatte sine priser, maatte ECS nedsaette sine yderligere. Dines havde derpaa henvist til, at dette kunne foranledige sagsoegeren til at gaa under kostprisen og, om noedvendigt, at acceptere tab. Dette punkt havde han imidlertid ikke gennemtaenkt noejere inden moedet. Han havde endvidere anfoert, at sagsoegeren maaske ville tage et tab paa op til 25 000 UKL med i koebet. En forud fastlagt politik fra sagsoegerens side havde der imidlertid ikke vaeret tale om.

138. For saa vidt angaar moedet den 3. december 1979 har hr. Dines kommenteret en beediget erklaering, afgivet af hr. Sullivan (direktoer for og hovedaktionaer i ECS), der imidlertid ikke indgaar i de sagsakter, der er forelagt Domstolen. Hr. Sullivan skulle have indroemmet, at det var ham, og ikke Dines, der havde fremsat forslag om, at ECS trak sig ud af plastmarkedet.

139. Heller ikke paa moedet i december var der blevet fremsat trusler eller stillet ultimative krav. Hr. David havde imidlertid naevnt, at ECS ville finde sagsoegerens nye markedspolitik ubehagelig. Hverken hr. David eller hr. Dines havde naevnt, at der ville blive gennemfoert prisnedsaettelser umiddelbart efter dette moede.

140. I et notat, udfaerdiget af sagsoegeren den 7. december 1979, hedder det om droeftelsen af 3. december 1979, at ECS havde faaet at vide, at virksomheden ikke kunne forvente et samarbejde inden for melsektoren, saafremt virksomheden ville soege at goere fremstoed inden for plastindustrien. Det blev over for ECS bekraeftet, at sagsoegeren ville indlede en aggressiv handelsstrategi inden for melsektoren ("take aggressive commercial action"), saafremt virksomheden ikke indstillede sine leverancer af produkter til plastindustrien.

141. Efter denne indledende bemaerkning indeholder notatet af 7. december 1979 en aktionsplan, der kunne saettes i vaerk paa markedet for meladditiver. Navnlig naevnes potentielle nye kunder, ligesom der foretages en beregning af de tab, der vil kunne opstaa for sagsoegeren ved gennemfoerelse af disse foranstaltninger.

142. Paa grundlag af de netop anfoerte dokumenter kan foelgende anses for bevist: Sagsoegeren havde besluttet at indstille sit tidligere samarbejde med ECS, navnlig stoetteleverancerne. Om selskabet allerede inden droeftelserne med ECS havde truffet beslutning om yderligere foranstaltninger er ikke bevist. Hr. Dines' beedigede erklaering taler snarere for, at ideen om en sammenhaeng mellem ECS' tilbagetog fra plastmarkedet og sagsoegerens mulige reaktion paa markedet for meladditiver foerst blev fremsat af ECS under de to droeftelser. Hr. Sullivan' s beedigede erklaering - der ikke foreligger for Domstolen - bekraefter dette, saafremt den har det indhold, som hr. Dines forklarede i sin beedigede erklaering. Ved droeftelsernes afslutning maa sagsoegerens trussel imidlertid have taget form; i det mindste blev det opfattet saadan af ECS samt en af sagsoegerens salgschefer.

143. I dom af 6. marts 1974 i de forenede sager 6/73 og 7/73 (27) udtalte Domstolen, at en virksomhed, som har en dominerende stilling paa omraadet for fremstilling af raamaterialer og af denne grund er i stand til at kontrollere leveringerne til fabrikanterne af foelgeprodukter, ikke, fordi den beslutter selv at paabegynde produktionen af disse foelgeprodukter og dermed selv bliver konkurrent til sine tidligere kunder, kan handle saaledes, at den eliminerer konkurrencen fra disse. Da en saadan adfaerd er i strid med de maal, der er udtalt i Traktatens artikel 3, litra f), og videreudviklet i artikel 85 og 86, vil indehaveren af en dominerende stilling paa markedet for raamaterialer, der med henblik paa at forbeholde disse raamaterialer for sin egen produktion af foelgeprodukter naegter at levere til en kunde, der ogsaa producerer disse foelgeprodukter, med fare for at eliminere enhver konkurrence fra denne kunde, misbruge sin dominerende stilling i artikel 86' s forstand.

144. Det samme maa antages at vaere tilfaeldet i den modsatte situation, nemlig hvor en kunde hos den dominerende virksomhed paa markedet beslutter at forarbejde raamaterialet til foelgeproduktet og konkurrere med leverandoeren af raamaterialet paa forarbejdningsniveau. En leveringsnaegtelse ville nemlig her paa tilsvarende maade gribe ind i konkurrencestrukturen, fordi en potentiel konkurrent ville blive hindret i at komme ind paa markedet.

145. At afbryde en bestaaende forretningsforbindelse og standse levering af benzoylperoxid ville saaledes for en dominerende virksomheds vedkommende vaere misbrug (28).

146. Da der endvidere ifoelge dom af 21. februar 1973 i sag 6/72 (29) ikke blot er tale om misbrug ved en adfaerd, der kan medfoere umiddelbar skade for forbrugerne, men ogsaa ved adfaerd, der kan foraarsage indgreb i den faktiske konkurrencestruktur, naerer jeg ikke tvivl om, at eliminerende konkurrence ved hjaelp af lave eller tabsgivende kampagnepriser kan vaere omfattet af EOEF-Traktatens artikel 86.

147. Den omstaendighed, at de to foranstaltninger, som sagsoegerne havde truet med, ikke blev ivaerksat i umiddelbar tilslutning til truslerne, udelukker ikke, at der alligevel kan foreligge misbrug. Saafremt misbruget nemlig bestaar i begraensning af andre virksomheders konkurrencefrihed, kan den blotte trussel om oekonomisk skade vaere tilstraekkelig til, at der foreligger overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 86. Der foreligger saaledes overtraedelse af denne bestemmelse, saafremt den truede konkurrent eller handelspartner paa grundlag af egne eller andres oplysninger maa regne med, at den dominerende virksomhed vil lade sine ord foelge af gerning. Da en begraensning af en anden virksomheds frie bestemmelsesret i sig selv er misbrug, er det ikke afgoerende, om virksomheden holder stand, eller om den giver efter for presset. Det er ligeledes uden betydning, om den dominerende virksomhed gennemfoerer de foranstaltninger, den har truet med, eller om den afstaar herfra (30).

2. Sagsoegerens prismaessige adfaerd

148. Allerede i indledningen til min diskussion (B I.3) paapegede jeg, at sagsoegtes undersoegelse af markedet var ufuldstaendig. Navnlig mangler den sikre oplysninger om omkostninger og produktionskapacitet for saa vidt angaar to af de tre stoerste virksomheder paa markedet. Jeg har derfor givet udtryk for den opfattelse, at det ikke er muligt at fastslaa, hvad der maatte anses for oekonomiske forsvarlige eller rimelige priser.

149. En undersoegelse af sagsoegerens prismaessige adfaerd har saaledes kun begraenset vaerdi. Vaerdien heraf begraenses yderligere af, at det flere steder ikke af sagens akter fremgaar, om de anfoerte priser alene vedroerer tilbud eller faktiske leverancer. Der mangler endvidere oplysninger om omfanget af de paagaeldende forretninger. Netop i forbindelse med klagepunktet om, at sagsoegeren har foretaget selektive prisnedsaettelser, ville det have haft betydning at vide, hvor stor en omsaetning den selektive prisfastsaettelse vedroerte. Der er endvidere grund til at bemaerke, at prisoplysningerne i mange tilfaelde - dog ikke i alle - ikke indeholder naermere oplysninger om forretningsbetingelserne, som f.eks. betalingsfrist, rabatter eller andre leveringsbetingelser.

150. I min vurdering af sagsoegerens prismaessige adfaerd vil jeg foelgelig begraense mig til to problemstillinger: Foerst gennemgaar jeg det talmateriale, som sagsoegte paa Domstolens opfordring har fremlagt, med henblik paa at konstatere, om det dokumenterer eventuelle urimeligheder. I det omfang, det er noedvendigt, vil jeg ogsaa bruge de tabeller, sagsoegeren har fremlagt. Dernaest undersoeger jeg sagsoegtes klagepunkt om, at sagsoegeren har foretaget selektive prisnedsaettelser, og navnlig har beregnet sig hoejere priser hos sine faste kunder.

a) Salg af benzoylperoxid (16%) til Spillers (tabel 1)

151. I denne oversigt ses intet paafaldende foer end begyndelsen af 1980. Sagsoegerens priser har en stigende tendens; i februar 1980 haeves de paa ny til 605 UKL, indtil ECS fremsaetter tilbud lydende paa 532 UKL, som AKZO tilpasser sig. En pris pr. 15. oktober 1980 paa 512 UKL findes ikke i den oversigt, sagsoegeren har fremlagt. Den naevnes heller ikke i beslutningens pkt. 37, der omhandler salg i det anfoerte tidsrum. Dette kan imidlertid staa hen, da sagsoegeren i november 1980 tilbyder en pris paa 489 UKL, hvilket er 1 UKL lavere end et tilbud fra Diaflex.

152. I relation til denne handel er prisen imidlertid ikke det bemaerkelsesvaerdige, men derimod den omstaendighed, at den indgik som led i en eksklusiv koebsforpligtelse for benzoylperoxid og kaliumbromat. En saadan eksklusiv koebsforpligtelse er imidlertid i strid med EOEF-Traktatens artikel 86, naar den indgaas af en dominerende virksomhed (31).

153. Den lavere pris paa 425 UKL, der senere blev anvendt, kan forklares med, at den vedroerte leverancer paa 10 tons ab fabrik. Sagsoegte har saaledes ogsaa i beslutningen af 29. juli 1983 om foreloebige forholdsregler udtalt, at et nedslag paa 50 UKL pr. ton for afhentning i store partier er tilladt ved koeb af partier paa 10 tons. Efter fastsaettelsen af foreloebige forholdsregler i juli 1983 anvendte sagsoegeren herefter den foreskrevne pris paa 537 UKL.

154. Bortset fra den eksklusive koebsforpligtelse kan der ikke konstateres paafaldende forhold ved sagsoegerens salg af benzoylperoxid (16%) til Spillers.

b) Salg af kaliumbromat (10%) til Spillers (tabel 2)

155. Ogsaa for saa vidt angaar salg af kaliumbromat (10%) til Spillers kan der foerst konstateres en regelmaessig stigning, indtil prisen naar 405 UKL i februar 1980. I marts 1980 gaar sagsoegeren herefter ned til en pris paa 336 UKL, som ECS havde tilbudt. I november 1980 saenkes prisen yderligere til 309 UKL, for lige netop at underbyde et tilbud fra Diaflex (310 UKL). Ogsaa her blev der indgaaet en aftale om eksklusiv levering.

156. Bortset fra den eksklusive koebsforpligtelse goer der sig ikke saerlige forhold gaeldende ved AKZO' s salg af kaliumbromat til Spillers.

c) Salg af benzoylperoxid (20%) til Ranks (tabel 3)

157. Ogsaa her kan man foerst konstatere, at prisen indtil februar 1980 var stadigt stigende, indtil den naaede 769 UKL. I november 1980 gaar sagsoegeren herefter ned til en pris paa 660 UKL, som ECS havde tilbudt i august, og efter at Diaflex havde fremsat tilbud om en pris paa 640 UKL, blev prisen nedsat til dette beloeb. Prisnedsaettelsen til 629 UKL kan ikke forklares ved hjaelp af sagsoegtes tabel. Den tilsvarende tabel fra sagsoegeren viser her en pris paa 629 UKL, som tilskrives ECS. Under de mundtlige forhandlinger blev det oplyst, at denne pris imidlertid ikke var blevet tilbudt af ECS, men at en saadan pris var blevet tilbudt af en uafhaengig forhandler.

158. I oktober 1983 gaar sagsoegeren under den pris paa 728 UKL, der er fastsat i beslutningen om foreloebige forholdsregler, idet selskabet tilpasser sig et tilbud paa 672 UKL, som Diaflex fremsatte i juni 1983. I november 1984 gaar sagsoegeren 4 UKL under et tilbud fra Diaflex paa 732 UKL, og naar hermed en pris paa 728 UKL.

159. Heller ikke i forbindelse med salget af benzoylperoxid (20%) til Ranks kan jeg se noget paafaldende.

d) Salg af kaliumbromat (10%) til Ranks (tabel 4)

160. Endnu en gang fremgaar det, at der var en stadigt stigende pris indtil 405 UKL frem til februar 1980. Sagsoegeren reagerer paa et tilbud paa 336 UKL fra ECS' side i august 1980 med et tilbud paa 330 UKL i november 1980. I januar 1981 tilpasser selskabet sig en pris paa 314 UKL, som Diaflex har tilbudt. En yderligere prisnedsaettelse i marts 1982 til 309 UKL kan imidlertid ikke laengere forklares. Denne pris svarer til den, Spillers var blevet tilbudt i november 1980, ganske vist i forbindelse med en eksklusiv koebsforpligtelse. Desuden havde Diaflex i februar 1982 haevet sin pris til 330 UKL. I 1983 foretages igen mindre prisforhoejelser til 325 og 339 UKL.

161. Under henvisning til et tilbud, fremsat af Diaflex i juni 1983, lydende paa 330 UKL, respekterer sagsoegeren ikke den pris paa 455 UKL, der er fastsat i beslutningen om foreloebige forholdsregler. Dette tilbud fra Diaflex er imidlertid ikke naevnt i sagsoegtes tabel, men alene i sagsoegerens. Sagsoegte har imidlertid ikke paastaaet, at sagsoegerens oplysninger skulle vaere ukorrekte.

162. Tilbud fra sagsoegeren til de priser, som var foreskrevet af sagsoegte, foerer ikke til, at der indgaas aftaler, hvorimod en tilpasning i oktober 1984 til Diaflex' pris paa 370 UKL giver resultat.

163. Bortset fra prisen paa 309 UKL i marts 1982 udviser de her naevnte priser intet bemaerkelsesvaerdigt.

e) Pristilbud til Allied Mills for benzoylperoxid (16%) (tabel 5)

164. Ogsaa i forbindelse med tilbuddene, henholdsvis leveringerne til Allied Mills (sagsoegeren har kun solgt til individuelle melproducenter i Allied-koncernen) kan der konstateres en stigning i sagsoegerens priser til 665 UKL frem til juli 1979. I august 1979 har ECS priser paa 532 UKL, og Diaflex paa 495 UKL i september 1980. I begyndelsen af 1981 tilbyder sagsoegeren uden held Allied' s indkoebscentral en pris paa 517,90 UKL, der imidlertid giver resultat i forhold til individuelle melproducenter i Allied-koncernen. I 1983 nedsaetter ECS sin pris til 512 UKL, hvilket foelges op af sagsoegeren i februar, uden at dette dog foerer til handler.

165. Sagsoegeren overholder den pris paa henholdsvis 587 og 696 UKL, der er fastsat i beslutningen om foreloebige forholdsregler med en enkelt undtagelse: I marts 1984 tilpasser selskabet sig et tilbud fra Diaflex paa 567 UKL.

166. Konklusion: Ligeledes intet bemaerkelsesvaerdigt.

f) Tilbud/salg af kaliumbromat (10%) til Allied Mills (tabel 6)

167. Ogsaa her ser man endnu engang en stigning til 468 UKL i juli 1979. ECS' pris ligger i august 1979 paa 336 UKL, i april 1980 er Diaflex' pris 335 UKL, i september 1980 290 UKL. Et tilbud paa 314,90 UKL, som sagsoegeren i januar 1981 fremsatte over for Allied' s indkoebscentral, foerer ikke til noget, hvorimod en individuel melproducent accepterer denne pris.

168. I september 1983 holder sagsoegeren sig til de to mindstepriser paa henholdsvis 556 og 455 UKL, som sagsoegte har fastsat. Efter tilbud fra Diaflex og ECS, som begge loed paa 330 UKL i september 1983, tilpasser sagsoegeren sig denne pris, som selskabet imidlertid efter en tilsvarende prisforhoejelse hos Diaflex haever til 340 UKL. I november 1984 nedsaetter sagsoegeren paa ny sin pris til 330 UKL.

169. Bortset fra den sidstnaevnte pris kan jeg heller ikke her konstatere noget bemaerkelsesvaerdigt.

g) Salg af vitaminblandinger til Allied Mills (tabel 7)

170. Sagsoegeren havde kun et sporadisk salg af vitaminblandinger, og dette blev fuldstaendig indstillet i august eller september 1983. Priserne beloeb sig i maj 1980 til 660 UKL, i juli 1980 til 625 UKL, hvorefter de i september 1981 faldt til 565 UKL. ECS' priser androg i 1980 590 UKL og i juni 1981 465 UKL for en billigere blanding. I oktober 1982 beregnede sagsoegeren sig 455 UKL for en billigere blanding, medens ECS i 1983 nedsatte sin pris til 460 UKL og Diaflex i september 1983 nedsatte sin pris til 450 UKL.

171. Under hensyn til, at handlerne kun var sporadiske, kan der af priserne for vitaminblandinger naeppe udledes oplysninger af betydning.

h) Prisen paa benzoylperoxid (16%) for de store uafhaengige melproducenter (tabel 8, 12, 14, 16)

172. Ogsaa her ser man, at sagsoegerens priser i begyndelsen er stadigt stigende, indtil de i juli 1979 naar 665 UKL. I januar 1979 andrager ECS' pris 572 UKL og i august 1979 630 UKL. Over for de faste kunder, som f.eks. Cadge & Coleman, opretholder sagsoegeren prisen paa 665 UKL indtil 1983. Over for ECS' kunder (f.eks. Carrs, Smiths og Timms) fremsaetter sagsoegeren tilbud, der foerst svinger mellem 570 og 563 UKL, for derpaa at falde til 530 UKL (december 1980-juli 1983). I juli 1982 tilpasser ECS sig prisen paa 530 UKL.

173. Den pris paa 696 UKL, der er fastsat i beslutningen om foreloebige forholdsregler, anvendes foerst over for de store uafhaengige melproducenter i november 1984. Over for Carrs tilpasser sagsoegeren sig foerst den pris paa 530 UKL, som ECS har tilbudt, men denne forhoejer til 580 UKL efter at Diaflex har fremsat enslydende tilbud. I januar 1984 foerer et tilbud til den pris, som var fastsat i beslutningen om foreloebige forholdsregler, ikke til forretninger, hvorpaa sagsoegeren paa ny laegger sig paa den pris paa 580 UKL, som Diaflex har tilbudt. Prisen paa 696 UKL anvendes foerst fra november/december 1984, indtil sagsoegeren i marts 1985 paa ny tilpasser sig en pris paa 640 UKL, tilbudt af Diaflex.

174. I august 1983 lykkes det ikke sagsoegeren med en pris paa 696 UKL at goere forretninger med Smiths. En tilpasning til ECS' pris paa 645 UKL foerer heller ikke til resultater i april 1984. Foerst ved en tilpasning til Diaflex' pris paa 587 UKL opnaas resultater i marts 1984. I 1984 og 1985 foelger sagsoegeren Diaflex' prisforhoejelser til henholdsvis 640 og 690 UKL.

175. I august 1983 gaar sagsoegeren over for Timms foerst ned paa samme pris, som Diaflex har tilbudt, nemlig 570 UKL, for derefter i november 1984 at foelge Diaflex i en prisforhoejelse til 630 UKL. Fra juli 1985 finder prisen paa 696 UKL ifoelge beslutningen om foreloebige forholdsregler anvendelse.

176. I forbindelse med tilbud og salg til de store uafhaengige melproducenter kan det saaledes konstateres, at sagsoegeren i december 1980 kommer ind i ECS' kundekreds, hvilket ledsages af en prisnedsaettelse, foerst af en stoerrelsesorden paa ca. 100 UKL i forhold til sagsoegerens faste kunder og paa ca. 70 UKL i forhold til ECS' priser, hvilket imidlertid senere oeges til en forskel paa henholdsvis 160 UKL og 100 UKL.

i) Tilbud/salg af kaliumbromat (10%) til de store uafhaengige melproducenter (tabel 9, 10, 13, 15, 17)

177. Paa ny konstateres, at sagsoegerens pris i 1979 er stigende til 468 UKL, hvilken pris ligeledes fastholdes over for sagsoegerens faste kunder indtil august 1983. Over for ECS' kunder tilbydes - ifoelge sagsoegte - i december 1980 priser paa henholdsvis 375 UKL og 339 UKL, i maj 1981 paa 336 UKL og i 1982 paa 325 UKL. I tabellerne har sagsoegte imidlertid ikke anfoert, over for hvilke kunder disse pristilbud blev fremsat. Et blik i de tabeller, sagsoegeren har fremlagt, viser, at de anfoerte tal kan findes blandt tilbuddene til firmaet Carrs. Her er det ganske vist ogsaa anfoert, at der ikke blev indgaaet aftaler.

178. Den pris paa 556 UKL, der er fastsat i beslutningen om foreloebige forholdsregler, anvendes ikke, idet sagsoegeren i marts 1984 foelger trop med Diaflex' pris paa 360 UKL og i marts 1985 Diaflex' pris paa 392 UKL over for Smiths. Over for Timms foelger sagsoegeren i august 1983 trop med en pris paa 340 UKL, i november 1984 382 UKL og i juli 1985 435 UKL, som Diaflex havde tilbudt.

179. For saa vidt angaar de store uafhaengige melproducenter kan det saaledes konstateres, at sagsoegeren fra november 1980 har forsoegt at komme ind i ECS' kundekreds ved hjaelp af priser, der laa under dem, selskabet forlangte af sine faste kunder.

j) Priser paa og salg af kaliumbromat (6%) til de store uafhaengige melproducenter (tabel 10, 13, 15, 17)

180. Ogsaa her finder man en tilsvarende situation: Indtil juli 1979 stiger sagsoegerens pris til 393 UKL, paa hvilket niveau den fastholdes over for selskabets faste kunder (ifoelge sagsoegtes tabel; sagsoegerens tabel angiver lidt hoejere priser for enkelte af selskabets faste kunder, som f.eks. Cadge & Coleman).

181. Over for ECS' kunder nedsaetter sagsoegeren sine priser med ca. en tredjedel til 260 UKL, senere nedsaettes de til 245 UKL; ECS' prisniveau laa i august 1979 paa 362 UKL; i 1981 nedsatte ECS herefter ligeledes prisen til 260 UKL.

182. Den pris paa 488 UKL, der var fastsat i beslutningen om foreloebige forholdsregler, kunne ikke gennemfoeres paa markedet. For saa vidt angaar AKZO' s salg til Carrs er der imidlertid uoverensstemmelse mellem de tabeller, sagsoegte og sagsoegeren har fremlagt. Ifoelge sagsoegtes tabel skulle sagsoegeren i september 1983 have anvendt en pris paa 330 UKL, hvilken svarede til, hvad ECS skulle have tilbudt foer beslutningen om foreloebige forholdsregler. Disse priser omtales ikke i sagsoegerens tabel og heller ikke i den tabel, sagsoegte har fremlagt vedroerende forholdene foer beslutningen om foreloebige forholdsregler. Paa baggrund af disse uoverensstemmelser finder jeg ikke, at man kan stoette sig paa disse tabeller (10 og 15).

183. Hvad derimod angaar priserne til Smiths, fremgaar det, at sagsoegeren i marts 1984 havde tilbudt en pris paa 440 UKL (men uden held), hvilket svarede til ECS' pris i august 1983. I 1984 og 1985 fulgte sagsoegeren saa Diaflex' priser, der laa paa henholdsvis 392 UKL og senere paa 435 UKL.

Ogsaa for saa vidt angaar prisfastsaettelsen for kaliumbromat (6%) kan det saaledes konstateres, at sagsoegeren skaffede sig indpas i ECS' kundekreds ved at anvende priser, der laa betragteligt under de priser, selskabet anvendte over for sine faste kunder.

k) Tilbud/salg af vitaminblandinger (Nutramin) til de store uafhaengige melproducenter (tabel 11)

184. Ogsaa her stiger sagsoegerens pris i foerste fase frem til 1979 til 695 UKL. Denne pris fastholdes over for selskabets faste kunder indtil juni 1983, hvorefter den forhoejes til 757 UKL. I august 1979 stiger ECS' priser foerst til 704 UKL, for derefter i oktober 1980 at blive nedsat til 654 UKL. Fra december 1980 tilbyder sagsoegeren foerst Nutramin til 595 UKL, men nedsaetter prisen til 575 UKL, efter at Diaflex havde tilbudt en pris paa 585 UKL. Herefter gaar i juni 1981 ECS ned til en pris paa 545 UKL. Af sagsoegtes tabel fremgaar tillige yderligere tal, der imidlertid vedroerer en anden sammensaetning, hvorfor de ikke er sammenlignelige.

185. Alligevel kan det konstateres, at sagsoegeren ogsaa her har tilbudt ECS' faste kunder priser, der laa under dem, som selskabet tog af sine faste kunder.

186. Den adfaerd fra sagsoegerens side, der er beskrevet i pkt. 82, nr. ii), i sagsoegtes beslutning, bevises saaledes ikke paa grundlag af en undersoegelse af den konkrete prispolitik.

187. Anderledes forholder det sig imidlertid med hensyn til det i pkt. 82, nr. iii), anfoerte klagepunkt, nemlig at AKZO selektivt havde fremsat tilbud med lave priser over for ECS' kunder, medens der gjaldt vaesentligt hoejere priser over for tilsvarende aftagere, der allerede var kunder hos sagsoegeren.

188. Sagsoegeren har forsoegt at forsvare sin adfaerd under henvisning til, at selskabet havde mistet nogle uafhaengige melproducenter, som man tidligere havde leveret til, til ECS og Diaflex. For at generhverve den mistede markedsandel maatte selskabet rette henvendelse til ECS' kunder med tilbud om gunstigere priser.

189. De selektive prisforskelle forklarer sagsoegeren med, at selskabet ikke var udsat for konkurrence fra ECS eller Diaflex i forhold til nogle af sine faste kunder. Derfor kunne selskabet i forhold til disse fortsat anvende de gamle priser. Hvor der derimod var konkurrence, maatte selskabet ogsaa nedsaette priserne over for sine faste kunder. De forskellige priser blev saaledes ikke anvendt mellem sagsoegerens faste kunder og ECS' kunder, men mellem paa den ene side kunder, om hvem der var konkurrence, og paa den anden side dem, der ikke konkurreredes om.

190. Sagsoegte har afvist denne forklaring med henvisning til, at det, der var sket i relation til sagsoegerens faste kunder, over for hvem selskabet ligeledes maatte nedsaette sine priser, var tilfaeldigheder, og derfor kan lades ude af betragtning.

191. I realiteten kan man ikke paa grundlag af beslutningen konstatere, i hvilket omfang der blev anvendt selektive priser. At saadanne til dels blev praktiseret, har sagsoegeren indroemmet. Heroverfor staar, at sagsoegte ved de fremlagte prisoversigter kun har foert bevis for en saadan prismaessig adfaerd af hel generel karakter for saa vidt angaar tidsrummet foer beslutningen om foreloebige forholdsregler, og, for saa vidt angaar tiden derefter, alene i forhold til Carrs, Smiths og Timms. Sagsoegerens prismaessige adfaerd i forhold til sine faste kunder beskrives imidlertid kun generelt, uden at der differentieres i forhold til kunder eller omsaetning.

192. Det maa saaledes konstateres, at det i pkt. 82, nr. iii), anfoerte klagepunkt principielt er bevist; det fremgaar dog ikke, hvilket omfang den kritiserede adfaerd har haft, eller hvor grov den var.

3. Anvendelse af kaliumbromat og vitaminblandinger som lokkevarer [pkt. 82, nr. iv)]

193. Det blev allerede indledningsvis fastslaaet, (jf. pkt. B I.2), at klagepunktet om, at kaliumbromat blev anvendt som lokkevare, ikke kan goeres gaeldende i denne sag, som foelge af en fejl ved sagsbehandlingen (manglende hoering). Dette klagepunkt skal derfor herefter alene undersoeges for saa vidt angaar anvendelsen af vitaminblandinger som lokkevare. Denne undersoegelse kan imidlertid ogsaa kun foretages i begraenset omfang, da spoergsmaalet om, hvad der maa anses for rimelige omkostninger, ligeledes maa lades ude af betragtning som foelge af utilstraekkelige faktiske oplysninger (jf. ovenfor, pkt. B I.3).

194. Sagsoegeren har bestridt dette klagepunkt under henvisning til, at en raekke af dets aftagere aldrig har koebt vitaminblandinger hos selskabet. Dette gaelder ogsaa for Timms, der accepterede et tilbud paa benzoylperoxid (16%) og kaliumbromat (10%), men ikke paa Nutramin. AArsagen hertil var virksomheden Vitrition Ltd' s saerdeles effektive konkurrence.

195. I det omfang, der henholdsvis blev tilbudt eller leveret vitaminblandinger, som sagsoegeren ikke laengere fremstillede selv, var der tale om en service over for kunderne, hvorved der naturligvis maatte tages hensyn til Vitrition' s konkurrencedygtige priser.

196. Sagsoegte har heroverfor anfoert, at det ikke er afgoerende, hvorvidt der faktisk blev solgt vitaminblandinger, alene tilbud herom var tilstraekkeligt. Af et dokument, der blev fundet hos sagsoegeren, fremgaar sagsoegerens salgsstrategi klart.

197. Dokumentet af 4. juli 1980, som sagsoegte har henvist til, er efter min opfattelse et notat som forberedelse til et moede. Under undertitlen "Topics for Discussion or Elucidation, 1. 'Marketing' " er det under litra j) anfoert: "Are there any 'knock-on' effects? (products necessary as 'loss leaders' to achieve sales of others)."

198. Det er muligt, at sagsoegeren har overvejet at anvende lokkevarer. Dette fremgaar imidlertid ikke med sikkerhed af moedenotatet, da vi ikke kender indholdet af den eventuelt foelgende droeftelse eller ved, hvilke produkter den citerede passage i det hele taget vedroerer.

199. I betragtning af denne konstatering samt i betragtning af, at sagens oplysning ogsaa her forekommer temmelig tynd, er det min opfattelse, at det i beslutningens pkt. 82, nr. iv), anfoerte klagepunkt ikke med tilstraekkelig sikkerhed kan anses for bevist.

4. Priser for Spillers og Ranks, der i en lang periode laa under omkostningerne [pkt. 82, nr. v)]

200. Det her anfoerte klagepunkt kan heller ikke undersoeges, da sagsoegtes undersoegelse af de faktiske omstaendigheder vedroerende omkostningsspoergsmaalet som tidligere anfoert (B I.3) er ufuldstaendig.

5. Prisoplysninger

201. I pkt. 82, nr. vi), har sagsoegte anklaget sagsoegeren for, at selskabet over for Ranks og Spillers havde foert en forretningspolitik, der skulle udelukke konkurrenterne, idet kunder blev afkraevet naermere oplysninger om andre producenters priser, hvorefter der blev tilbudt en pris, der netop laa under den konkurrerende virksomheds pris, saaledes at selskabet fik ordren, hvortil der for Spillers vedkommende kom en eksklusiv koebsforpligtelse, der udelukkede andre leverandoerer.

202. Jeg har allerede taget stilling til spoergsmaalet om, hvorvidt den eksklusive koebsforpligtelse var retsstridig [jf. ovenfor C I.2. a) og b)]. Det her anfoerte klagepunkt kan i oevrigt ikke tages i betragtning, da forholdet ikke blev karakteriseret som misbrug under den administrative procedure, og sagsoegeren foelgelig ikke i tilstraekkeligt omfang blev hoert vedroerende dette klagepunkt (jf. ovenfor, B I.2).

6. Formaalet at skade ECS og/eller at fortraenge ECS som konkurrent

203. Endelig er der i pkt. 82, nr. vii) anfoert det klagepunkt, at sagsoegeren havde gennemfoert ovennaevnte taktik med det formaal paa laengere sigt at skade ECS og/eller at sikre, at ECS trak sig ud af det stoerre marked for organiske peroxider som helhed. Dette klagepunkt stoettes paa indholdet af droeftelserne i november og december 1979, samt paa notatet af 7. december 1979. For saa vidt angaar begivenhedsforloebet fra efteraaret 1980 og fremefter har sagsoegte henvist til en raekke dokumenter, der er anfoert i beslutningens pkt. 47.

204. Saa vidt angaar begivenhederne i 1979 skal jeg henvise til det under pkt. C I.1. anfoerte. At sagsoegeren, hvilket er fastslaaet, i 1979 havde til hensigt at laegge pres paa ECS for at fortraenge virksomheden fra plastmarkedet, hersker der for mig at se ikke tvivl om. Det er derimod vanskeligere at vurdere den hensigt, der kan have ligget til grund for de begivenheder, der indtraadte fra efteraaret 1980. Den strategi, der blev udviklet i slutningen af 1979, blev jo i sidste ende ikke gennemfoert, om dette saa skyldes, at det blev forhindret ved High Court' s indgriben. Om den hensigt, der forelaa i 1979, fortsat bestod i 1980, eller om begivenhederne kan forklares paa anden maade, er i hvert fald uafklaret.

205. Da sagsoegte som bevis for, at den oprindelige hensigt fra 1979 ikke var blevet opgivet, har henholdt sig til en raekke senere dokumenter, skal jeg foerst gennemgaa disse.

206. Sagsoegte har henvist til en rapport af 22. november 1982 vedroerende en sammenligning af sagsoegerens salg paa markedet for meladditiver i Det Forenede Kongerige i 1979 og 1982. Det er heri anfoert, at ECS havde mistet en tredjedel af de uafhaengige melproducenter (flere ville foelge efter), og at dets avancer var blevet formindsket betydeligt. Det blev konstateret med tilfredshed i rapporten, at det generelle fald i priserne af forskellige grunde ikke havde ramt AKZO' s avancer saa alvorligt, som det maatte have ramt ECS' avancer. Allied Mills havde vist sig at vaere en haard noed at knaekke, isaer med de prisbegraensninger, High Court havde paalagt, men nogle af producenterne ville med tiden opgive ECS under det fortsatte pres (pkt. 47).

207. I sagsoegerens rapport beskrives markedsudviklingen og det anfoeres, at Diaflex havde mistet en stor del af sin markedsandel, at ECS havde mistet en tredjedel af de uafhaengige melproducenter og havde haft betydelige fald i sine avancer. Det generelle prisfald havde ikke paavirket sagsoegerens avancer alvorligt, i modsaetning til ECS' .

208. Selv om sagsoegerens argument om, at der med udtrykket "under det forsatte pres" mentes presset paa Allied Mills, ikke kan tillaegges stoerre betydning, da et kommercielt pres paa Allied Mills ligeledes kan opfattes som et indirekte pres paa ECS, vil jeg nok anse denne rapport for et indicium, men dog ikke for det endeligt, afgoerende bevis for, at sagsoegeren havde til hensigt at fortraenge ECS fra markedet eller at skade ECS.

209. Den haandskrevne rapport af 15. september 1981 viser blot, at ECS havde mistet tre store uafhaengige melproducenter til AKZO og havde maattet nedsaette sine priser til de stoerre uafhaengige melproducenter, som det havde tilbage. Ogsaa her finder jeg en beskrivelse af markedssituationen, men ikke noedvendigvis en beskrivelse af sagsoegerens hensigt.

210. I aarsberetningen for 1980 af 5. marts 1981 fra sagsoegerens afdeling for plast og elastomerer hedder det, at man har bestraebt sig paa at oege priserne, men at dette dog til dels ikke var lykkedes i fornoedent omfang. Sagsoegeren havde fastholdt sin markedsandel fra 1979, selv om de ledende paa markedet netop i perioder med tilbagegang er saarbare. Sagsoegerens stilling havde paa den anden side vaeret udsat for angreb fra f.eks. SCADO, AZTEC og ECS, men uden held. SCADO havde mistet terraen, i det vaesentlige som foelge af sagsoegerens foranstaltninger.

211. Det naevnes endvidere, at sagsoegeren fortsat vil bestraebe sig paa at svaekke SCADO' s stilling paa markedet; noget tilsvarende er ikke anfoert med hensyn til ECS.

212. I den naeste aarsberetning af 11. februar 1982 er det anfoert, at SCADO stort set var forsvundet fra markedet, samt at dette viste, at det havde vaeret rigtigt at udsaette dette firma for haard konkurrence, selv om ogsaa andre omstaendigheder, som f.eks. dollarkursens udvikling, havde bidraget til denne udvikling.

213. ECS fremstillede benzoylperoxid og havde gennem virksomheden Pergan opnaaet betydelige forretninger paa kontinentet. Selv om virksomhedens markedsandel endnu var lille, var der mulighed for, at dens stilling forbedredes. Der var fare for, at Pergan ville optage andre produkter i sit sortiment. En fremgangsmaade som over for SCADO ("SCADO approach") ville formentlig ogsaa vaere det bedste i denne situation.

214. Det netop refererede kunne vaere et bevis for sagsoegerens hensigt. Det er imidlertid et aabent spoergsmaal, om udtrykket "SCADO approach" vedroerer hele ECS eller kun det tyske firma Pergan, hvori ECS paa davaerende tidspunkt ejede 20%. Det, der her efter min opfattelse er vigtigt, er, at "SCADO approach" naevnes som reaktion paa en eventuel oeget aktivitet fra Pergan' s side (og maaske ogsaa fra ECS' ). En tilsvarende fremgangsmaade kunne saaledes ses som reaktion paa en forretningsudvidelse, men ikke som en fortsaettelse af den oprindelige hensigt fra 1979 om principielt at skade ECS for at fortraenge denne virksomhed fra plastsektoren. Den omstaendighed, at aarsberetningen for 1980 intet viser om, at denne hensigt fortsat bestod, men tvaertimod betegner ECS som en konkurrent, der har opnaaet gode resultater, taler ligeledes for denne opfattelse.

215. Selv om det saaledes fortsat staar aabent, om sagsoegeren, henholdsvis i 1980 og i 1982, fortsat havde den oprindelige hensigt, saa forekommer én omstaendighed mig at vaere af saerlig betydning: Ogsaa uden at tillaegge sagsoegeren den hensigt, som sagsoegte haevder, kan sagsoegerens adfaerd forklares. Efter at sagsoegerens haender i hvert fald i et vist omfang var blevet bundet som resultat af sagen for High Court, fremsatte ECS - om end paa disses opfordring - tilbud til AKZO' s faste kunder om priser, der laa vaesentligt under sagsoegerens. Om ECS dermed ville intensivere priskonkurrencen, eller endog udloese en priskrig, maa staa hen. Set fra sagsoegerens synspunkt kunne denne adfaerd opfattes saaledes, at selskabet ansaa sig for at vaere berettiget til at indlede en aktiv prispolitik ("to compete them as violently as possible").

216. Da der saaledes er forskellige mulige forklaringer paa den adfaerd, som sagsoegeren indledte i slutningen af 1980, er det ikke med tilstraekkelig sikkerhed bevist, at selskabet gennem hele undersoegelsesperioden havde samme hensigt som i 1979 til at skade ECS og fortraenge denne virksomhed fra plastmarkedet.

217. Afslutningsvis skal jeg pege paa en redaktionel uklarhed i pkt. 82, nr. vii). Det siges, at den ovennaevnte taktik blev gennemfoert med det formaal paa laengere sigt at skade ECS og/eller at sikre, at ECS trak sig ud af det stoerre marked for organiske peroxider som helhed. Det er ikke klart, om dette udtryk skal forstaas alternativt eller kumulativt. Det er endvidere med sikkerhed urigtigt, at ECS skulle fortraenges fra markedet for organiske peroxider som helhed, da delmarkedet for benzoylperoxid til anvendelse i meladditivsektoren maa henfoeres til dette marked. Det er uomtvistet, at ECS ikke skulle fortraenges fra dette delmarked.

II - Paavirkning af samhandelen mellem medlemsstater

218. Misbrug af en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf er kun omfattet af forbuddet i EOEF-Traktatens artikel 86 i den udstraekning samhandelen mellem medlemsstater herved kan paavirkes.

219. Det er ikke vanskeligt at se, at der foreligger en potentiel paavirkning af handelen. I sidste ende skulle navnlig ECS' fremstoed paa plastmarkedet i Tyskland forhindres, hvorved det er godtgjort, at der er forbindelse til samhandelen mellem medlemsstater. For at godtgoere, at denne del af gerningsindholdet er realiseret, er det derfor ikke noedvendigt at stoette sig paa retspraksis, hvorefter det er uden betydning, om en saadan adfaerd vedroerer samhandelen mellem medlemsstater direkte, naar det staar fast, at fjernelsen af en konkurrent vil have virkning paa konkurrencestrukturen i Faellesskabet (32).

III - Boeden

220. Inden jeg kommer til en naermere gennemgang af det i beslutningen anfoerte vedroerende boeden, skal jeg foerst endnu en gang resumere, hvilke klagepunkter der kan anses for fremfoert med rette, for det tilfaelde at det anses for bevist, at sagsoegeren har en dominerende stilling paa markedet:

- de i november/december 1979 fremsatte trusler [pkt. 82, nr. i)]

- en del af den paastaaede selektive prispolitik (fra slutningen af 1980) [pkt. 82, nr. iii)]

- indgaaelse af en eksklusiv leveringsaftale med Spillers vedroerende to produkter [pkt. 82, nr. vi)].

221. Det i pkt. 82, nr. vii), anfoerte klagepunkt kan, i det omfang det er blevet anerkendt som berettiget, alene anses for den subjektive side af det i pkt. 82, nr. i), indeholdte klagepunkt.

222. Alle oevrige overtraedelser, der ifoelge beslutningens pkt. 82 angiveligt skulle foreligge, er ikke under denne sag med sikkerhed blevet bevist. Allerede denne omstaendighed boer medfoere en betragtelig nedsaettelse af boeden.

223. I beslutningens pkt. 96 ff. begrunder sagsoegte boedens stoerrelse med foelgende omstaendighed: Sagsoegeren soegte systematisk at gennemfoere en plan om at skade ECS' virksomhed. Sagsoegeren forsoegte at hindre en mindre konkurrent i at ekspandere til en anden EF-medlemsstat, hvorved en af Traktatens fundamentale maalsaetninger blev tilsidesat, nemlig oprettelsen af et enhedsmarked mellem medlemsstaterne. Overtraedelsens grovhed forstaerkes af, at sagsoegeren fortsatte denne ulovlige adfaerd laenge efter, at der var nedlagt forbud ved High Court, og efter at sagsoegte havde vedtaget en beslutning om foreloebige forholdsregler. Det anses desuden for en skaerpende omstaendighed, at sagsoegeren i High Court havde givet en fuldstaendig vildledende redegoerelse af begivenhedernes forloeb, og at det formodentlig ville vaere lykkedes sagsoegeren at naa sit maal, hvis ikke sagsoegte havde opdaget bevismaterialet. Sagsoegerens adfaerd over for ECS var ikke noget isoleret tilfaelde, men indgik som led i sagsoegerens faste politik med hensyn til at styrke sin magtposition eller at eliminere uoenskede konkurrenter. Overtraedelsen blev begaaet forsaetligt, da sagsoegeren var klar over, at selskabet overtraadte konkurrencereglerne: I november 1979 paapegede ECS over for sagsoegeren, at truslerne maatte betragtes som misbrug af en dominerende stilling. Overtraedelsen var langvarig, da truslerne blev fremsat i december 1979 og energisk foert ud i livet et aar senere.

224. Sagsoegeren har bestridt alle disse klagepunkter og yderligere henvist til, at selskabet ansaa sin prispolitik for lovlig, da man antog, at der ikke kunne fremfoeres kritik mod selskabets priser, saa laenge disse laa over marginalomkostningerne for de paagaeldende transaktioner. Det burde endvidere have vaeret tillagt betydning, at faellesskabsretten i henseende til det her foreliggende problem paa ingen maade er klar og entydig. Sagsoegeren har endvidere henvist til, at selskabet siden juli 1983 har vaeret undergivet kontrol fra sagsoegtes side, o