RETTENS DOM (Femte Afdeling)

16. juli 1998

Sag T-93/96

Catherine Prėsle

mod

Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse

»Tjenestemænd — ændring af placering — begrundelsespligt — princippet om beskyttelse af den berettigede forventning — omsorgspligt«

Fuldstændig gengivelse pā tysk II-1111

Angående:

Påstand om annullation af den afgørelse, som Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse traf den 22. maj 1996 om flytning af sagsøgeren til Thessaloniki (Grækenland) med virkning fra den 1. juli 1996.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dora

Sagsøgeren blev i december 1985 ansat af Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (Cedefop) i henhold til en kontrakt af ubegrænset varighed og blev placeret i Berlin, hvor sagsøgte på daværende tidspunkt havde hjemsted.

Den 16. maj 1994 fastsatte Rådet Thessaloniki som hjemsted for Cedefop.

Den 23. januar 1995 indgik direktøren for Cedefop og personalerepræsentationen en »rammeaftale« vedrørende »sociale foranstaltninger i forbindelse med Cedefop's flytning til Thessaloniki« (rammeaftalen).

Punkt 4 i rammeaftalen indeholder bestemmelser om gennemførelse af procedurer med henblik på at give de ansatte ved Cedefop status som EF-tjenestemænd før datoen for flytningen til Thessaloniki (4.1) og indeholder bestemmelser om den situation, hvor den ansatte ikke kan forlade Berlin (4.3). I den sidstnævnte situation vil der blive tilbudt midlertidig tjeneste i en anden stilling, og denne tjeneste kan om fornødent forlænges. Bestemmelserne i rammeaftalen blev bragt i erindring over for sagsøgeren, første gang ved en meddelelse fra direktøren for Cedefop af 7. februar 1995, der var rettet til hele personalet, anden gang i en plan vedrørende anvendelsen af rammeaftalen, som var vedlagt denne meddelelse, tredje gang i en garantiskrivelse af 27. februar 1995 som blev sendt til sagsøgeren i henhold til ovennævnte punkt 4.1, og fjerde gang i nogle »beslutninger«, der var resultatet af et samordningsmøde, der blev holdt den 17. maj 1995 mellem direktøren og personaleudvalget.

Med virkning fra den 1. marts 1995 blev Cedefop's personale omfattet af bestemmelserne for tjenestemænd og andre ansatte i De Europæiske Fællesskaber.

Ved skrivelse af 20. februar 1995 til direktøren for Cedefop meddelte sagsøgeren, at hun ikke ønskede at flytte til Thessaloniki.

Ved skrivelse af 27. februar 1995 (garantiskrivelsen) tilbød Cedefop's direktør sagsøgeren en kontrakt af bestemt varighed på grundlag af artikel 2, litra b), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte.

Ved skrivelse af 25. april 1995 anerkendte Cedefop's direktør berettigelsen af de personlige/og eller sociale grunde til ikke at forlade Berlin, som sagsøgeren fremførte. Den 31. juli 1995 placerede han sagsøgeren ved Berlin-afdelingen af Europa-Parlamentets informationskontor for Tyskland fra den 1. september 1995 til den 30. juni 1996.

Den 1. januar 1996 blev sagsøgeren udnævnt til fastansat tjenestemand.

Den 8. maj 1996 anmodede sagsøgeren om forlængelse af hendes placering i Berlin. Hun oplyste, at der fortsat forelå personlige grande, der var til hinder for hendes flytning til Thessaloniki. Hun anførte endvidere, at hun uanset diverse ansøgninger endnu ikke havde kunnet »benytte adgangen ... til mobilitet i form af flytning til en anden fællesskabsinstitution«.

Ved skrivelse af 22. maj 1996 (den anfægtede afgørelse), som sagsøgeren modtog den 29. maj 1996, afslog direktøren for Cedefop denne ansøgning, idet han anførte, at han ikke kunne ændre afgørelsen af 31. juli 1995. Han anførte, at selv om familiemæssige årsager begrundede sociale overgangsforanstaltninger, kunne de ikke begrunde en forlængelse af disse foranstaltninger.

Den 11. juni 1996 indgav sagsøgeren en klage til direktøren for Cedefop over denne afgørelse. Klagen blev ikke besvaret og må derfor anses for stiltiende afvist.

I henhold til artikel 91, stk. 4, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten) anlagde sagsøgeren ved stævning indleveret den 14. juni 1996 nærværende sag og indgav samtidig en begæring om foreløbige forholdsregler angående udsættelse af gennemførelsen af den anfægtede afgørelse, hvilken begæring ikke blev taget til følge ved kendelse af 12. juli 1996, Prešle mod Cedefop (sag T-93/96 R, Sml. Pers. II, s. 1093).

Realiteten

Det første anbringende: tilsidesættelse af begrundelsespligten

Begrundelsespligten i vedtægtens artikel 25, stk. 2, har til formål dels at give den berørte tilstrækkelig grundlag til at vurdere hensigtmæssigheden af den retsakt, der indeholder et klagepunkt mod ham, og om det har noget formål at anlægge sag ved Retten, dels at sætte denne i stand til at udøve sin prøvelsesret (præmis 38).

Henvisning til: Retten, 12. juni 1997, sag T-237/95, Carbajo Ferrerò mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 429, præmis 82; Retten, 27. november 1997, sagT-20/96, Pascallmod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 977, præmis 44; Retten, 18. december 1997, sagT-142/95, Delvauxmod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1247, præmis 84.

Retten bemærkede, at der ved vurderingen af, om begrundelsen for en retsakt er tilstrækkelig, må lægges vægt på den sammenhæng, i hvilken retsakten er blevet truffet.

Henvisning til: Domstolen, 14. februar 1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, præmis 16; Retten, 18. april 1996, sagT-13/95, Kyrpitsismod ØSU, Sml. Pers. II, s. 503, præmis 71.

Vedrørende den sammenhæng, den anfægtede afgørelse var blevet truffet i, bemærkede Retten, at sagsøgeren, da hun blev udnævnt til fastansat tjenestemand i Cedefop, blev underrettet om indholdet af rammeaftalen og om bestemmelserne i vedtægten (præmis 40).

For så vidt angik begrundelsen for den anfægtede afgørelse anførte Retten, at ansættelsesmyndigheden undersøgte spørgsmålet om varigheden af sagsøgerens tjenestlige placering i Berlin. Ansættelsesmyndigheden vurderede betydningen af, at de familiemæssige grande, der begrundede sagsøgerens placering i Berlin, fortsat bestod. Endelig havde ansættelsesmyndigheden taget stilling til spørgsmålet om mobiliteten mellem institutionerne (præmis 45, 46 og 47).

For så vidt angik sammenhængen og henset til det kendskab, som sagsøgeren havde hertil, var disse grande tilstrækkeligt præcise til, at sagsøgeren kunne vurdere retmæssigheden af afgørelsen, og at Retten kunne efterprøve dens lovlighed (præmis 48).

Det andet anbringede: tilsidesættelse af subjektive rettigheder af kontraktmæssig art

I betragtning af det vide skøn, som institutionerne råder over ved tilrettelæggelsen af deres tjenestegrene og i tilslutning hertil ved placeringen af deres personale, er en afgørelse om omplacering, selv om den påfører de berørte tjenestemænd ulemper, ikke en unormal og uforudsigelig begivenhed i deres karriere (præmis 60).

Henvisning til: Retten, 17. maj 1995, sagT-102/95 R, Aubineau mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 365, præmis 23; Retten, 29. marts 1996, sag T-24/96 R, U. mod Cedefop, Sml. Pers. II, s. 479, præmis 61 og 62; Retten, 5. juli 1996, sag T-85/96 R, Clarke mod Cedefop, Sml. Pers. II, s. 1003, præmis 67; Prėsle mod Cedefop, a.st.

Sagsøgte havde efter Rettens opfattelse anvendt sin skønsmæssige kompetence i forbindelse med afslaget på at forlænge sagsøgerens placering i Berlin, navnlig fordi den fortsatte tilstedeværelse af de personlige grunde, der havde motiveret, at sagsøgeren blev stillet til rådighed for en tjenestegren i Parlamentet i Berlin, ikke gav grundlag for en forlængelse af sagsøgerens midlertidige tjeneste i en anden stilling (præmis 62).

Det tredje anbringende: tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

Retten til at kræve beskyttelse af den berettigede forventning omfatter enhver person, som befinder sig i en situation, af hvilken det fremgår, at EF-administrationen har fremkaldt begrundede forhåbninger hos den pågældende, idet den har givet ham præcise forsikringer. Derimod kan tjenestemænd ikke påberåbe sig tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i mangel af præcise forsikringer fra administrationens side (præmis 70).

Henvisning til: Retten, 9. februar 1994, sagT-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 83, præmis 58; Retten, 14. juli 1994, sag T-534/93, Grynberg og Hall mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 595, præmis 51; Retten, 5. februar 1997, sag T-211/95, Petit-Laurent mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 57, præmis 72; Retten, 27. marts 1990, sagT-123/89, Chomel mod Kommissionen, Sml. II, s. 131, præmis 26.

I den foreliggende sag gav rammeaftalen, garantiskrivelsen og afgørelsen af 17. maj 1995 ikke sagsøgeren en subjektiv ret og gav hende ikke præcise forsikringer med hensyn til en forlængelse af hendes foreløbige placering i Berlin (præmis 71 og 72).

Idet afgørelserne af 7. og 31. juli 1995 heller ikke indeholdt nogen tilkendegivelse vedrørende en eventuel forlængelse, kunne de ikke udgøre præcise forsikringer (præmis 74).

Sagsøgerens mulighed for at blive overflyttet efter vedtægtens artikel 29, stk. 1, litra c), gav hende ingen subjektiv ret til en sådan overflyttelse (præmis 75).

Endelig mindede Retten yderligere om, at det fremgår af de sager, som gav anledning til de ovennævnte kendelser i sagerne U. mod Cedefop og Clarke mod Cedefop, at der ikke forelægger nogen administrativ praksis, hvorefter de overgangsforanstaltninger, der er fastsat for tjenestemændene, forlænges, indtil de finder en anden stilling (præmis 77).

Det fjerde anbringende: tilsidesættelse af princippet om omsorgspligten

Administrationens omsorgspligt i forhold til dens ansatte er udtryk for den balance mellem gensidige rettigheder og forpligtelser, som vedtægten har skabt i forholdet mellem EF-administrationen og EF-ansatte. Denne pligt indebærer navnlig, at administrationen, når den træffer afgørelse om forhold vedrørende en tjenestemand, skal tage samtlige omstændigheder i betragtning, der kan være bestemmende foldens afgørelse, og at den herved skal tage hensyn til ikke blot tjenestens, men tillige til den pågældende tjenestemands interesse (præmis 83).

Henvisning til: Domstolen, 23. oktober 1996, sag 321/85, Schwieringmod Revisionsretten, Sml. s. 3199, præmis 18; Retten, 16. marts 1993, forenede sager T-33/89 og T-74/89, Blackmann mod Parlamentet, Sml. II, s. 249, præmis 96; Kyrpitsis mod ØSU, a.st., præmis 52; Petit-Laurent mod Kommissionen, a.st., præmis 75.

Retten bemærkede, at sagsøgtes omsorgspligt ikke indebar, at sagsøgte var forpligtet til at lade sagsøgeren søge en anden stilling inden for fællesskabsinstitutionerne i en længere periode, så meget mere som den stilling, der var tildelt sagsøgte, i denne periode var en udgift på sagsøgtes budget, uden at denne imidlertid kunne drage rimelig nytte af den (præmis 84).

Retten fandt, at sagsøgte i den foreliggende sag havde taget tilstrækkeligt hensyn til problemerne i sagsøgerens familiemæssige situation (præmis 85).

Konklusion:

Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse frifindes.