ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 336/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 3. september 2013 — Adala Bero

(Sag C-473/13)

2013/C 336/20

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Adala Bero

Sagsøgt: Regierungspräsidium Kassel

Præjudicielt spørgsmål

Følger det af artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (1), at en medlemsstat principielt også er forpligtet til at gennemføre en frihedsberøvelse med henblik på udsendelse i særlige faciliteter for frihedsberøvede, selv om sådanne faciliteter kun findes i en del af denne medlemsstats føderale underenheder, men ikke i andre?

(1) EUT L 348, s. 98.
1)

Skal et kontraktvilkår — i medfør af artikel 3, stk. 1, [i Rådets direktiv 93/13/EØF (1) af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler] — i henhold til hvilket tvister vedrørende en lånekontrakt mellem en forbruger og en bank alene kan afgøres af en afdeling bestående af tre voldgiftsmænd i Pénz- és Tőkepiaci Állandó Választottbíróságs (fast voldgiftsret for finans- og kapitalmarkedet), anses for urimeligt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 336/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 3. september 2013 — Thi Ly Pham mod Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik

(Sag C-474/13)

2013/C 336/21

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Thi Ly Pham

Sagsøgt: Stadt Schweinfurt, Amt für Meldewesen und Statistik

Præjudicielt spørgsmål

Er det foreneligt med artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (1), at en person, der er frihedsberøvet med henblik på udsendelse, anbringes i et fængsel sammen med almindelige indsatte, såfremt den frihedsberøvede giver samtykke hertil?

(1) EUT L 348, s. 98.
2)

Udgør den anden overgangsbestemmelse i lov nr. 1 af 14. maj 2013 ikke blot en klar begrænsning af forbrugerbeskyttelsen, når retten herved underforstået pålægges en forpligtelse til at tilpasse et urimeligt vilkår om morarenter ved at foretage en genberegning af de fastsatte renter og opretholde gyldigheden af en urimelig bestemmelse i stedet for at erklære dette kontraktvilkår for ugyldigt og ikke bindende for forbrugeren?
1)

Omfatter den grund til strafophør som følge af personlige forhold, der er opstillet i artikel 31 i konventionen om flygtninges retsstilling (»flygtningekonventionen«), ud over sin ordlyd også dokumentfalsk, der blev begået ved forelæggelse af et forfalsket pas for en politibetjent i forbindelse med indrejse i Forbundsrepublikken Tyskland med fly, når det slet ikke var nødvendigt at bruge det forfalskede pas for at kunne ansøge om asyl i denne stat?
4)

Skal vandrammedirektivets artikel 4, stk. 1, litra a), nr. ii) og iii), fortolkes således, at medlemsstaterne — med forbehold for undtagelser — er forpligtede til at nægte at godkende et projekt, såfremt det indebærer risiko for, at der ikke opnås henholdsvis en god tilstand for overfladevand eller et godt økologisk potentiale og god kemisk tilstand for overfladevand på det relevante tidspunkt i henhold til direktivet, eller er denne bestemmelse alene udtryk for en målsætning for vandområdeplanen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 352/2

Appel iværksat den 8. august 2013 af Den Italienske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 30. maj 2013 i sag T-454/10, Den Italienske Republik mod Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav)

(Sag C-460/13 P)

2013/C 352/02

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget og avvocato dello Stato S. Varone)

De andre parter i appelsagen: Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav)

Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon)

Europa-Kommissionen,

Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA)

Confederazione Cooperative Italiane

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Modparterne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Sagen genstand er en appel af den dom, der blev afsat i sag T-454/10, hvorved Retten:

a) annullerede artikel 52, stk. 2a, andet afsnit, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1580/2007 (1) og artikel 50, stk. 3, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 (2)»for så vidt som [de] bestemmer, at »værdien af aktiviteter, der ikke udgør en egentlig forarbejdning«, er omfattet af værdien af den afsatte produktion af frugter og grøntsager, der er bestemt til forarbejdning«

b) annullerede artikel 60, stk. 7, i gennemførelsesforordning nr. 543/2011, der fastsætter bestemmelse om finansiering af investeringer og aktioner i forbindelse med forarbejdning af frugter og grøntsager, i sin helhed.

Ifølge Den Italienske Republik er de i punkt a) nævnte bestemmelser ikke i strid med forordning (EF) nr. 1234/2007, idet der ikke ydes støtte til andre aktiviteter end dem, der er omfattet af forordningen, men alene af forenklingshensyn foreskrives en beregningsmetode for et af parameterne for fællesskabsstøtten,.

Rettens fortolkning vil medføre en ubegrundet forskelsbehandling blandt producentorganisationer for frugt og grøntsager, hvor støtten til markedsføringen af ét og samme produkt vil variere, afhængigt af, om producentorganisationen er ansvarlig for forarbejdningen eller ej.

Hvad angår punkt b) — annullation af gennemførelsesforordningens artikel 60, stk. 7 — har Retten foretaget en fejlagtig fortolkning, for så vidt som den fastlår, at der foreligger forskelsbehandling af forarbejdningsvirksomheder, der ikke er medlemmer af producentorganisationer, i forhold til dem, der — oftest som kooperativer — er medlemmer af en producentorganisation.

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1580/2007 af 21.12.2007 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 2200/96, (EF) nr. 2201/96 og (EF) nr. 1182/2007 vedrørende frugt og grøntsager (EUT L 350, s. 1).

(2) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 af 7.6.2011 om nærmere bestemmelser for anvendelsen af forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår frugt og grøntsager og forarbejdede frugter og grøntsager (EUT L 157, s. 1).
—

Retten har tilsidesat EF-varemærkeforordningens (1) artikel 65, stk. 6, og artikel 1, litra d), nr. 1), i forordning nr. 216/96 (2) for så vidt angår de foranstaltninger, som Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) traf for at efterkomme Rettens dom.
2)

Skal artikel 49 TEUF ff. og artikel 56 TEUF ff. samt principperne i EU-Domstolens nævnte dom af 16. februar 2012 [i de forenede sager C-72/10 og C-77/10] fortolkes således, at de er til hinder for, at behovet for omorganisering af systemet, således at udløbstidspunktet for alle koncessioner synkroniseres, kan begrunde, at koncessionerne i udbud har en kortere varighed end de tidligere tildelte koncessioner?
1)

Er det foreneligt med fællesskabsretten, at den ordregivende myndighed som et led i udøvelse af beføjelsen til at tilbagekalde retsakter på området for offentlige kontrakter i henhold til artikel 21d i lov nr. 241/1990 kan beslutte ikke endeligt at tildele en kontrakt udelukkende som følge af en igangværende strafferetlig efterforskning mod den juridiske repræsentant for det tilbudsgivende selskab, som foreløbigt har fået tildelt kontrakten?
3)

Er det i strid med retssikkerhedsprincippet, effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet, at en stat indfører nationale foranstaltninger, der fører til, at fysiske personer, der er registreret efter ZZDS og som landbrugsproducenter, nægtes et skattefradrag, der er fastsat for enkeltmandsfirmaer og juridiske personer, selv om de har efterkommet deres lovmæssige forpligtelser til at tilvejebringe deres skattepligtige indkomst som enkeltmandsfirma og til at fastsætte deres årlige beskatningsgrundlag som enkeltmandsfirma?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/49

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 16. september 2013 — Agrooikosystimata EPE mod Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (økonomi- og finansministeren), Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon (landbrugs- og fødevareministeren) og Perifereia Thessalias (Periferiaki Enotita Magnisias) (regionen Thessalien, regionalområdet Magnisia)

(Sag C-498/13)

2013/C 344/85

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agrooikosystimata EPE

Sagsøgte: Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (økonomi- og finansministeren), Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon (landbrugs- og fødevareministeren) og Perifereia Thessalias (Periferiaki Enotita Magnisias) (regionen Thessalien, regionalområdet Magnisia)

Præjudicielt spørgsmål

Er det nødvendigt at være landbruger for at have ret til at være omfattet af den langsigtede plan for at tage landbrugsarealer ud af drift i henhold til reglerne i forordning (EØF) nr. 2078/92 (1) og forordning (EF) nr. 746/96 (2), eller er det tilstrækkeligt at de pågældende har påtaget sig den økonomiske risiko for de arealer, der er omfattet af planen, og er ansvarlige for driften heraf?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 af 30.6.1992 om miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget, samt om naturpleje, EFT L 215, s. 85.

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 746/96 af 24.4.1996 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 om miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget samt om naturpleje, EFT L 102, s. 19.
—

Rettens konstateringer om, at de argumenter, som sagsøgeren påberåbte sig for Harmoniseringskontoret, ikke kunne antages til realitetsbehandling, er for første uden relevans og for det andet uberettigede og fejlagtige. Retten har følgelig tilsidesat procesreglementets artikel 44 og artikel 21 i statutten for Domstolen.
3)

Såfremt spørgsmål 1 skal besvares benægtende, og spørgsmål 2 skal besvares bekræftende, spørges: er den grad af tabet eller ændringen af muskelfibrenes struktur, der er tilstrækkelig til at kræve, at kødproduktet klassificeres som maskinsepareret kød i henhold til punkt 1.14 i bilag I, den samme som den, der kræves for at fjerne karakteren af fersk kød i henhold til punkt 1.15?
2)

a) Forudsætter begrebet arkitekt i direktivets 10, litra c), at migranten i oprindelsesmedlemsstaten ud over at have udøvet tekniske aktiviteter inden for byggeplanlægning, tilsyn med bygge- og anlægsarbejder og bygværker også har arbejdet kunstnerisk skabende og har udøvet aktiviteter vedrørende byplanlægning, økonomi og i givet fald bevaringsværdige bygninger eller ville have haft tilladelse til at udøve sådanne aktiviteter efter endt uddannelse, og i givet fald i hvilket omfang? b) Forudsætter begrebet arkitekt i direktivets artikel 10, litra c), at migranten har en uddannelse på universitetsniveau, der hovedsagelig vedrører arkitektur i den forstand, at den ud over at omfatte tekniske spørgsmål vedrørende byggeplanlægning, tilsyn med bygge- og anlægsarbejder og bygværker også omfatter kunstnerisk skabende virksomhed og byplanlægning, økonomi og eventuelt bevaringsværdige bygninger, og i givet fald i hvilket omfang? c) i) Er det afgørende for besvarelsen af spørgsmål 2 a) og b), hvorledes titlen »arkitekt« sædvanligvis anvendes i andre medlemsstater (direktivets artikel 48, stk. 1); ii) eller er det tilstrækkeligt, at det fastslås, hvorledes titlen »arkitekt« sædvanligvis anvendes i oprindelsesmedlemsstaten og værtsmedlemsstaten; iii) eller kan det aktivitetsspektrum, der normalt er forbundet med titlen »arkitekt« inden for Den Europæiske Unions område, udledes af direktivets artikel 46, stk. 1, andet afsnit?
1)

Skal artikel 35 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — i den europæiske retstraditions ånd — fortolkes således, at enhver indehaver af den omhandlede rettighed selv kan vælge enten at udøve sin ret til at få adgang til forebyggelse af sygdomme og til at modtage lægehjælp eller at afvise denne ret, uafhængigt af de i den nationale lovgivning og praksis fastsatte obligatoriske betingelser, eller derimod således, at den almene interesse i at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau for de europæiske borgere ikke rummer muligheden for, at individet foretager et sådant valg?
6)

Er effektivitetsprincippet, det høje forbrugerbeskyttelsesniveau inden for EU, der tilstræbes med direktiv 1999/44, eller andre EU-retlige bestemmelser eller normer til hinder for nederlandsk ret for så vidt angår forbrugerkøberens indsigelsespligt og bevisbyrde med hensyn til, at salgsgenstanden ikke er i overensstemmelse med det aftalte, og for så vidt angår kravet om, at denne manglende overensstemmelse skal have vist sig inden for en frist af seks måneder efter leveringen? Hvad betyder ordene »manglende overensstemmelse, der viser sig« i artikel 5, stk. 3, i direktiv 1999/44 og især, på hvilken måde skal forbrugerkøberen gøre de omstændigheder gældende, der vedrører (årsagen til) til den manglende overensstemmelse? Er det herved tilstrækkeligt, at forbrugerkøberen gør gældende og ved begrundet indsigelse beviser, at salgsgenstanden ikke fungerer (tilfredsstillende), eller skal han også gøre gældende og ved begrundet indsigelse bevise, hvilken mangel ved salgsgenstanden der er grunden til, at den ikke fungerer (tilfredsstillende)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 367/23

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht München I (Tyskland) den 26. september 2013 — Ettayebi Bouzalmate mod Kreisverwaltung Kleve

(Sag C-514/13)

2013/C 367/41

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht München I

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ettayebi Bouzalmate

Sagsøgt: Kreisverwaltung Kleve

Præjudicielt spørgsmål

Følger det af artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (1), at en medlemsstat principielt også er forpligtet til at gennemføre en frihedsberøvelse med henblik på udsendelse i særlige faciliteter for frihedsberøvede, selv om sådanne faciliteter kun findes i en del af denne medlemsstats føderale underenheder, men ikke i den del, hvor frihedsberøvelsen skal gennemføres i henhold til bestemmelserne om denne medlemsstats føderale underenhed?

(1) EUT L 348, s. 98.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 367/23

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 16. september 2013 — Gmina Międzyzdroje mod Minister Finansów

(Sag C-500/13)

2013/C 367/39

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gmina Międzyzdroje

Sagsøgt: Minister Finansów

Præjudicielt spørgsmål

Kan bestemmelser i national ret som artikel 91, stk. 7 og 7a, i ustawa o podatku od towarów i usług (lov om afgift på varer og tjenesteydelser) af 11. marts 2004 (Dz. U. 2011, nr. 177, pos. 1054, med senere ændringer) i lyset af artikel 167, 187 og 189 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) og princippet om afgiftsneutralitet finde anvendelse, såfremt de medfører, at en engangsregulering ikke er mulig i tilfælde af en ændring af et investeringsgodes bestemmelse fra transaktioner, der ikke giver fradragsret, til transaktioner, der begrunder denne ret, men reguleringen derimod skal foretages inden for fem på hinanden følgende år og, for så vidt angår fast ejendom, inden for ti år, regnet fra det år, hvor investeringsgoderne blev taget i brug?

(1) EUT L 347, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 359/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 10. oktober 2013 — Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare m.fl. mod Fipa Group m.fl.

(Sag C-534/13)

2013/C 359/08

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero della Salute og Istituto Superiore per la Protezione e la Ricerca Ambientale (ISPRA)

Sagsøgte: Fipa Group srl, Ivan srl og Tws Automation srl

Præjudicielt spørgsmål

Er Den Europæiske Unions principper på miljøområdet i henhold til artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og direktiv 2004/35/EF (1) af 21. april 2004 (artikel 1 og artikel 8, stk. 3; 13. og 24. betragtning) — og navnlig princippet om, at forureneren betaler, forsigtighedsprincippet, princippet om forebyggende indsats og princippet om indgreb over for miljøskader fortrinsvis ved kilden — til hinder for en national lovgivning som den, der følger af artikel 244, 245 og 253 i lovdekret nr. 152 af 3.4.2006, hvorefter den administrative myndighed — i tilfælde af konstateret forurening af et område, og såfremt det hverken kan fastslås, hvem der er ansvarlig for forureningen, eller opnås afhjælpende foranstaltninger fra den ansvarlige — ikke kan pålægge ejeren, som ikke er ansvarlig for forureningen, at gennemføre foranstaltninger til sikring i nødstilfælde og rensning, og hvorefter ejeren alene kan pålægges et økonomisk ansvar, der er begrænset til områdets værdi efter gennemførelsen af rensningsforanstaltningerne?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21.4.2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (EUT L 143, s. 56).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 359/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 25. september 2013, Ingeniørforeningen i Danmark, som mandatar for Poul Landin, mod TEKNIQ, som mandatar for ENCO A/S — VVS

(Sag C-515/13)

2013/C 359/06

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter

Sagsøger: Ingeniørforeningen i Danmark, som mandatar for Poul Landin

Sagsøgte: TEKNIQ, som mandatar for ENCO A/S — VVS

Præjudicielt spørgsmål

Skal forbuddet mod direkte forskelsbehandling på grund af alder i artikel 2 og 6 i Rådets direktiv 2000/78/EF (1) fortolkes således, at det er til hinder for, at en medlemsstat opretholder en retstilstand, der indebærer, at en arbejdsgiver ved opsigelse af en funktionær, der har været uafbrudt beskæftiget i samme virksomhed i 12, 15 eller 18 år, ved funktionærens fratræden skal udrede godtgørelse svarende til henholdsvis 1, 2 eller 3 måneders løn, men således at denne godtgørelse ikke skal udbetales, hvis funktionæren ved fratrædelsen har mulighed for at modtage folkepension?

(1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv. EFT L 303, s. 16
DA Den Europæiske Unions Tidende C 359/6

Sag anlagt den 15. oktober 2013 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-540/13)

2013/C 359/09

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved F. Drexler, A. Caiola og M. Pencheva, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2013/392/EU af 22. juli 2013 om fastsættelse af den dato, fra hvilken afgørelse 2008/633/RIA om adgang til søgning i visuminformationssystemet (VIS) for de udpegede myndigheder i medlemsstaterne og for Europol med henblik på forebyggelse, afsløring og efterforskning af terrorhandlinger og andre alvorlige strafbare handlinger har virkning (1), annulleres.

— Virkningerne af Rådets afgørelse 2013/392/EU opretholdes, indtil afgørelsen afløses af en ny retsakt, som er behørigt vedtaget.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål har Europa-Parlamentet anført to anbringender.

For det første har Europa-Parlamentet anfægtet Rådets anvendelse af en forkert beslutningsprocedure i forbindelse med vedtagelsen af afgørelse 2013/392/EU. Europa-Parlamentet skulle således under den almindelige lovgivningsprocedure have været impliceret i vedtagelsen af den anfægtede afgørelse. Da Europa-Parlamentet ikke er blevet inddraget i vedtagelsen af denne retsakt, er det af den opfattelse, at den af Rådet anvendte beslutningsprocedure indeholder en tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift.

For det andet har Europa-Parlamentet foreholdt Rådet at have anvendt enten et retsgrundlag, der er blevet ophævet ved Lissabontraktatens ikrafttrædelse, eller et afledt retsgrundlag, som er ulovligt i henhold til Domstolens praksis.

Såfremt Domstolen beslutter at annullere den anfægtede retsakt, er Parlamentet endelig af den opfattelse, at det vil være hensigtsmæssigt, at Domstolen i overensstemmelse med artikel 264, stk. 2, TEUF opretholder den anfægtede retsakts virkninger, indtil den afløses af en ny retsakt, som er behørigt vedtaget.

(1) EUT L 198, s. 45.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 352/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Beroep te Antwerpen (Belgien) den 10. september 2013 — Ronny Verest og Gaby Gerards mod Belgische Staat

(Sag C-489/13)

2013/C 352/12

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Beroep te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ronny Verest og Gaby Gerards

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 56 EF til hinder for, at en medlemsstat beskatter en ikke-udlejet fast ejendom i en anden medlemsstat på et andet grundlag end den lokale matrikelindkomst, særligt i det tilfælde, hvor det forudsættes, at den lokale matrikelindkomst fastsættes på en lignende måde som den belgiske matrikelindkomst af belgisk fast ejendom?
1)

Skal artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (»tilladelsesdirektivet«) (1) fortolkes således, at den er til hinder for, at regler udstedt af en national myndighed eller et lokal organ i budgetmæssigt øjemed, der ikke har noget at gøre med denne godkendelse, indfører en afgift på infrastruktur til mobilkommunikation, der bruges som led i udøvelsen af aktiviteter, der er dækket af en generel tilladelse udstedt ved gennemførelsen af dette direktiv (hvorved der i givet fald sondres mellem tilfælde, hvor disse strukturer er opført på privat ejendom, og tilfælde, hvor de er opført på offentlig ejendom)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 352/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 9. september 2013 — Sysmex Europe GmbH mod Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(Sag C-480/13)

2013/C 352/04

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sysmex Europe GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Hafen

Præjudicielt spørgsmål

Skulle en vare i 2005 som farvestof tariferes i position 3212 i den kombinerede nomenklatur (1), når varen består af opløsningsmidler og en polymethinsubstans, der ganske vist kan have en vis farvende effekt — som i hvert fald ikke er varig på tekstiler — men som for så vidt angår den vare, der skal tariferes, har til formål at opnå informationer om partikler (hvide blodlegemer), der er indeholdt i en opløsning, som skal undersøges (forbehandlet blod), idet substansen gennem den ioniske aflejring på definerede bestanddele af partiklerne (nukleinsyrer) danner molekylære strukturer, der ved bestråling med laserlys af en bestemt bølgelængde bliver fluorokrome i et begrænset tidsrum, og denne tilstand samt tilstandens omfang måles med en særlig fotocelle?

(1) Den kombinerede nomenklatur i Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23.7.1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 256, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7.9.2004 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23.7.1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 327, s. 1).