Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - formaliteten - hovedsag med påstand om annullation af en beslutning fra Kommissionen om tilbagesøgning af en statsstøtte - retsmidler for de nationale domstole til prøvelse af de nationale gennemførelsesforanstaltninger - uden betydning for så vidt angår formaliteten med hensyn til begæringen om foreløbige forholdsregler

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

2. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - betingelser - alvorligt og uopretteligt tab - bevisbyrde - økonomisk tab - risiko for konkurs

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

3. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - betingelser - alvorlig og uoprettelig skade - virksomhed, der risikerer at måtte indgive konkursbegæring - konkret bedømmelse - hensyntagen til de karakteristiske træk ved den koncern, virksomheden er en del af

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

4. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - betingelser - alvorligt og uopretteligt tab - bevisbyrde - beslutning fra Kommissionen om tilbagesøgning af en statsstøtte - nationale gennemførelsesbestemmelser - nationale retsmidler - betydning

(Art. 230 EF, 234 EF og 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

5. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - betingelser - afvejning af alle de berørte interesser - beslutning fra Kommissionen om tilbagesøgning af en statsstøtte

(Art. 88, stk. 2, EF og art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 7 og art. 11, stk. 2)

6. Statsstøtte - forbud - undtagelser - støtte, der kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet - Kommissionens skøn - hensyntagen til en sammenhæng, der er taget stilling til i forbindelse med undersøgelsen af tidligere ydet støtte, og til den beslutning, der er truffet herom

(Art. 87, stk. 3, EF)

Sammendrag

1. Den omstændighed, at en virksomhed, der har modtaget statsstøtte, med hensyn til hvilken Kommissionen har truffet beslutning om, at den skal tilbagesøges, kan anlægge sag ved de nationale domstole til prøvelse af gennemførelsesforanstaltningerne til beslutningen, kan ikke føre til en ændring af den i artikel 104, stk. 1, i Rettens procesreglement opstillede regel, hvorefter spørgsmålet, om en begæring om udsættelse af gennemførelsen af en retsakt, der er udstedt af en institution, kan antages til realitetsbehandling, kun er undergivet betingelsen om, at den, der har fremsat begæringen, har anfægtet denne retsakt under en sag for Retten, og til en afvisning af at tillægge en sådan virksomhed, som faktisk har anlagt annullationssøgsmål for Retten til prøvelse af kommissionsbeslutningen, en foreløbig domstolsbeskyttelse ved Fællesskabets retsinstanser.

( jf. præmis 38 og 39 )

2. Spørgsmålet om, hvorvidt en begæring om foreløbige forholdsregler er uopsættelig, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab.

Tabets truende nærhed skal ikke være godtgjort med absolut vished. Det er tilstrækkeligt, navnlig når tabets indtræden afhænger af, at der foreligger en flerhed af faktorer, at det er forudseligt med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed. Den, der indgiver en sådan begæring, skal dokumentere ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført et sådant tab.

Skønt et rent økonomisk tab ikke, bortset fra ganske usædvanlige tilfælde, kan betragtes som uopretteligt eller selv vanskeligt afhjælpeligt, da det kan være genstand for en senere økonomisk erstatning, er en foreløbig forholdsregel berettiget, hvis sagsøgeren, hvis der ikke træffes en sådan forholdsregel, vil befinde sig i en situation, der kan true selve virksomhedens eksistens inden afsigelsen af den dom, der afslutter hovedsagen.

( jf. præmis 82, 83 og 84 )

3. I forbindelse med bedømmelsen af en begæring om foreløbige forholdsregler kan en situation, hvor en virksomhed er tvunget til at indgive konkursbegæring, udgøre en alvorlig og uoprettelig skade, når henses til de hermed forbundne risici for selve virksomhedens eksistens og de betydelige konsekvenser, som en konkursbehandling har, og som forhindrer virksomheden i at fungere normalt. En sådan bedømmelse skal imidlertid foretages konkret under hensyn til de faktiske og retlige omstændigheder i det enkelte tilfælde. Der kan i den forbindelse tages hensyn til de karakteristiske træk ved den koncern, virksomheden er en del af.

( jf. præmis 88, 89 og 92 )

4. Såfremt lovligheden af en beslutning om tilbagesøgning af en statsstøtte er anfægtet i medfør af artikel 230 EF, er den nationale domstol ikke bundet af denne beslutnings endelige karakter og har således fortsat mulighed for at træffe bestemmelse om udsættelse af gennemførelsen af et krav om tilbagesøgning af støtten, indtil Retten har truffet afgørelse om sagens realitet, eller forelægge et præjudicielt spørgsmål for Domstolen i medfør af artikel 234 EF. Desuden er den omstændighed, at en begæring om udsættelse ikke er blevet taget til følge af Fællesskabets retsinstanser, ikke til hinder for, at den nationale retsinstans træffer bestemmelse om udsættelse.

Som led i en begæring om foreløbige forholdsregler, der er fremsat ved Fællesskabets retsinstanser, tilkommer det derfor støttemodtageren at godtgøre, at de nationale retsmidler, der står til hans rådighed i national ret for at modsætte sig tilbagesøgningen, ikke gør det muligt at undgå en alvorlig og uoprettelig skade, og at uopsættelighedsbetingelsen dermed er opfyldt.

( jf. præmis 107-110 )

5. Med hensyn til en begæring om udsættelse af gennemførelsen af en beslutning om statsstøtte påhviler det Retten at foretage en afvejning af på den ene side sagsøgerens interesse i at opnå de begærede foreløbige forholdsregler og på den anden den offentlige interesse i, at beslutninger, der træffes inden for rammerne af kontrollen med statsstøtte, gennemføres.

Herved er den almene interesse, som Kommissionen varetager ved udøvelsen af de beføjelser, den er tillagt ved artikel 88, stk. 2, EF og artikel 7 i forordning nr. 659/1999, hovedsageligt for at sikre, at fællesmarkedets funktion ikke fordrejes af statsstøtte til skade for konkurrencen, særlig vigtig. Fællesskabets interesse skal derfor normalt, hvis ikke næsten altid, tillægges større vægt end støttemodtagerens interesse i at undgå at opfylde forpligtelsen til at betale støtten tilbage, inden der afsiges dom i hovedsagen.

Den omstændighed, at en støtte er forholdsvis ubetydelig, eller at den støttemodtagende virksomhed er af beskeden størrelse, udelukker ikke på forhånd, at samhandelen mellem medlemsstaterne kan være påvirket. Det forhold, at den pågældende virksomhed ikke har en væsentlig markedsandel, kan ikke lægges til grund som bevis for, at der er tale om ganske særlige omstændigheder, der kan begrunde en udsættelse af gennemførelsen af en sådan beslutning.

Den omstændighed, at Kommissionen ikke finder, at forudsætningerne for at vedtage en beslutning om foreløbig tilbagesøgning af støtten i medfør af artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 659/1999 er opfyldt, er ikke til hinder for, at Kommissionen ved afslutningen af den kontradiktoriske procedure finder, at Fællesskabets interesse begrunder, at den omtvistede støtte omgående ophæves, og at den situation, der forelå, før støtten blev udbetalt, hurtigst muligt genoprettes. Ligeledes ændrer den omstændighed, at Kommissionen efter en længere procedure nåede frem til den konklusion, at den omtvistede støtte er uforenelig med fællesmarkedet, ikke, at det er i Fællesskabets interesse, at støtten omgående tilbagebetales med henblik på at genoprette den situation, der forelå, før den blev udbetalt, og at støttens konkurrencebegrænsende indvirkning på fællesmarkedet bringes til ophør.

( jf. præmis 111, 112, 113, 115, 116 og 117 )

6. Kommissionen har meget vide skønsbeføjelser inden for rammerne af artikel 87, stk. 3, EF, og den skal i forbindelse med undersøgelsen af en støttes konkurrencebegrænsende virkninger tage hensyn til alle relevante forhold, herunder eventuelt en sammenhæng, der allerede måtte være taget stilling til i en tidligere beslutning, og de forpligtelser, denne tidligere beslutning har kunnet medføre for en medlemsstat.

( jf. præmis 118 )