ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Subsidiært, a) den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt som den fastslår, at varer eller relaterede tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkeansøgningen, der er udviklet som biltilbehør, som både kan anvendes i og udenfor mekaniske køretøjer, og som hidrører fra forskellige markeder, kan drage utilbørlig fordel af de til støtte for indsigelsen påberåbte varemærkers særpræg eller renommé, idet varerne hidrører fra forskellige markeder og b) den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt som den fastslår, at der foreligger en lighed mellem varerne, eller at de varer eller relaterede tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkeansøgningen, kan drage utilbørlig fordel af de til støtte for indsigelsen påberåbte varemærkers særpræg eller renommé, idet de på grund af deres art (elektroniske redskaber i modsætning til mekaniske køretøjer), deres formål (underholdning, musiklytning, trafikoplysninger) eller deres brug ikke har nogen relevante lighedspunkter med varerne og ikke kan anses som komplementære (varer, mellem hvilke der foreligger en sammenhæng, idet de af varemærkeansøgningen omfattede varer er nødvendige eller vigtige for anvendelsen af de til støtte for indsigelsen påberåbte varemærker) og anvendes fuldstændigt uafhængigt af hinanden c) den anfægtede afgørelse annulleres for så vidt som den fastslår, at der foreligger en lighed mellem varerne, eller at de af varemærkeansøgningen omfattede varer kan drage utilbørlig fordel af varemærkets særpræg eller renommé i relation til elektriske eller elektroniske redskaber og apparater og anlæg, som er fremstillet heraf (såsom navigationsudstyr) i klasse 9 eller relaterede tjenesteydelser, som navnlig kan anvendes som ekstraudstyr til køretøjer uafhængigt af deres type og oprindelse på samme måde, og som hidrører fra forskellige markeder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 145/36

Sag anlagt den 18. marts 2011 — Voss of Norway mod KHIM — Nordic Spirit (Tredimensionel »flaske«)

(Sag T-178/11)

2011/C 145/61

Stævningen er affattet på: engelsk

Parter

Sagsøger: Voss of Norway ASA (Oslo, Norge) (ved advokaterne F. Jacobacci og B. La Tella)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Nordic Spirit AB (pubI) (Stockholm, Sweden)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 12. januar 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 785/2010-1) annulleres, og

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) betaler sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Tredimensionel mærke formet som en »flaske« for varer i klasse 32 og 33 — EF-varemærke registrering nr. 3156163

Indehaver af EF-varemærket: Voss of Norway ASA

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Nordic Spirit AB (pubI)

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Indgiveren af begæringen om ugyldighed har begrundet sin begæring med absolutte ugyldighedsgrunde i henhold til artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, og med at indehaveren af EF-varemærket handlede i ond tro ved indgivelsen af ansøgningen i henhold til artikel 52, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009

Annullationsafdelingens afgørelse: Ugyldighedsbegæringen forkastet

Appelkammerets afgørelse: EF-varemærkeregistreringen erklæret for ugyldig

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 75, 99 og artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, samt tilsidesættelse af regel 37, litra b), nr. iv), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95, idet appelkammeret (i) foretog en urigtig begrundelse ved at støtte den på et nyt krav til gyldigheden af tredimensionelle varemærker, som indgiveren ikke havde mulighed for at fremsætte sine bemærkninger til, (ii) vendte bevisbyrden om i strid med principperne om en retfærdig rettergang, (iii) foretog en urigtig fortolkning og urigtig anvendelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 og foretog en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder med henblik på at komme frem til en urigtig konklusion.
—

Subsidiært ændres den anfægtede afgørelse derved, at der tages hensyn til, at registreringen af EF-varemærket »Mark Walichowny« for de ovennævnte varer i klasse 29 er begrundet.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at erhvervsfriheden, friheden til at oprette og drive egen virksomhed samt ejendomsretten kan undergives begrænsninger, forudsat at disse faktisk er nødvendige for at tilgodese de almene hensyn, som den omhandlede foranstaltning forfølger, og forudsat at begrænsningerne ikke, når henses til deres formål, indebærer et uforholdsmæssigt indgreb. Det er sagsøgerens opfattelse, at den anfægtede bestemmelse er overflødig, er uegnet til at nå det forfulgte mål, og at den i øvrigt udgør en hindring. Bestemmelsen er dermed uforholdsmæssig og kan ikke begrunde et indgreb i sagsøgerens grundlæggende rettigheder.
5)

Femte anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 106, stk. 2, TEUF og/eller artikel 256 TEUF på grund af manglende fornøden begrundelse for, at der ikke foreligger overkompensation, og for at foranstaltningen har haft en indvirkning på konkurrencen på det indre marked. Dels har afgørelsen konkret ikke taget højde for, at de fremtidige, faktiske omkostninger for Corporación RTVE vil være mindre end de hidtidige omkostninger, dels erklærer afgørelsen en foranstaltning, som garanterer en beskyttelse »over for udsving i reklameindtægterne«, for forenelig med fællesmarkedet, på trods af at der ikke længere eksisterer nogen handelsrisiko.
—

Endeligt har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har undladt at præcisere i den anfægtede forordning, at betegnelsen »Edam« er generisk. Sagsøgeren er af den opfattelse, at en sådan præcisering var mulig henset til Domstolens og Kommissionens praksis og var på grundlag af sagens omstændigheder nødvendig. Kommissionens undladelse er en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, en tilsidesættelse af proceduremæssige principper og udgør en skønsmæssig fejl.
—

I forbindelse med første led har sagsøgeren påberåbt sig, at Rådet ikke har fulgt en kontradiktorisk procedure for så vidt som sagsøgte ikke hurtigst muligt efter offentliggørelsen af de anfægtede akter har fremlagt anvisninger, som gør det muligt for sagsøgeren at erkende begrundelsen for de mod sagsøgeren iværksatte foranstaltninger, og for så vidt som sagsøgte derefter afviste sagsøgerens senere anmodninger om oplysninger, hvorved sagsøgeren fik frataget sin ret til at indgive administrative klager og få medhold i en påstand om ophævelse af foranstaltningerne.
4)

Det fjerde anbringende: Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 83/2011 er ugyldig, for så vidt den omhandler sagsøgeren, idet Rådet ikke foretog nogen undersøgelse, som det kræves i artikel 1, stk. 6, i Rådets fælles holdning 2001/931/FUSP. Sagsøgeren hævder, at en sådan undersøgelse ville have ført til den konklusion, at organisationen skal fjernes fra listen, eftersom den ikke længere anvender væbnede midler for at opnå sine mål og ikke længere er direkte aktiv i Sri Lanka.
1)

Med det første anbringende gør appellanten gældende, at Personaleretten ændrede tvistens genstand ved at fortolke appellantens bemærkninger under retsmødet som et afkald på hans påstand om annullation af afgørelse nr. 81-2007.
Med det niende anbringende anføres, at Kommissionen har foretaget en urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder, idet den for det første har fundet, at ONP’s adfærd vedrørende rabatterne ikke er omfattet af de lovbestemte opgaver, men afspejler de konkurrencebegrænsende målsætninger, og for det andet, at ONP systematisk med henblik på at beskytte de små laboratoriers interesser har søgt at fastsætte en minimumspris på markedet for medicinsk-biologiske analysetjenester.
3)

Tredje anbringende om, at Rådet har undladt at give sagsøgeren en tilstrækkelig begrundelse for, hvorfor han er omfattet af de anfægtede foranstaltninger, og herved har tilsidesat sin pligt til at anføre konkrete og specifikke grunde, der berettiger dets afgørelse, herunder de specifikke, individuelle grunde, som foranledigede Rådet til at antage, at sagsøgeren var ansvarlig for uretmæssig tilegnelse af den tunesiske stats midler.
1)

Sagsøgeren har først retligt gjort gældende, at Kommissionen fejlagtigt har anvendt reglerne for tildeling af kompetence i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (1) og Kommissionens meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder (EUT 2004 C 101, s. 43), da: — Kommissionen ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse ikke har sikret en effektiv anvendelse af EU-retten og således set bort fra de tvingende hensyn til en offentlig interesse, som Rådets forordning nr. 1/2003 er underlagt, og ligesom den har set bort fra såvel de regler, den har pålagt sig selv i Kommissionens meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder, som fra den relevante retspraksis, og — Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til meddelelsen om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder, idet den har undladt at gribe ind, når en »national konkurrencemyndighed forhaler procedurerne i sagen urimeligt«, hvilket er tilfældet, når fristen på to år ifølge slovensk ret, er udløbet, uden at den nationale konkurrencemyndighed har fremsendt bare en endelig klagepunktsmeddelelse. Kommissionen har endvidere set bort fra det bevismateriale, der i overvældende grad godtgør, at det er den »bedst egnede« myndighed, der skal træffe afgørelse i den pågældende sag. Under disse omstændigheder er det højst usandsynligt, at den slovenske konkurrencemyndighed er »i stand til at bringe tilsidesættelsen til ophør« på en rimelig og hurtig måde. I den foreliggende sag er det derimod tydeligt, at »fællesskabsbestemmelser[ne] […] kan anvende[s] mest effektivt [af Kommissionen]«.
2)

Andet anbringende om et angiveligt åbenbart urigtigt skøn, idet det lægges til grund, at færgerne alene udøver et »begrænset konkurrencepres« på flytrafikken på otte ruter, idet: — den dokumentation, som Kommissionen har påberåbt sig til støtte for sine konklusioner, er særdeles selektiv, tilsidesætter alle regler om bevisførelse, og ikke indeholder empirisk materiale eller resultater af undersøgelser. Hertil kommer, at denne dokumentation, hvis den læses objektivt, i realiteten støtter den modsatte konklusion, dvs. at færger faktisk udøver et reelt konkurrencepres i forhold til ikke-tidssensitive flypassagerer og/eller alle flypassagerer på disse otte ruter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 160/23

Sag anlagt den 25. marts 2011 — Automobili Lamborghini mod KHIM — Miura Martínez (Miura)

(Sag T-191/11)

2011/C 160/37

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Automobili Lamborghini Holding SpA (Sant'Agata Bolognese, Italien) (ved advokat P. Kather)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Eduardo Miura Martínez (Sevilla, Spanien) og Antonio José Miura Martínez (Sevilla)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 21. januar 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 161/2010-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Automobili Lamborghini Holding SpA

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »Miura«, for varer og tjenesteydelser i klasse 12, 14, 18, 25 og 28.

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Eduardo Miura Martínez og Antonio José Miura Martínez

Det påberåbte varemærke eller tegn: Det internationale og nationale figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »MIURA«, for varer og tjenesteydelser i klasse 12, 14, 24, 25 og 39, det nationale ordmærke »MIURA« for varer i klasse 18 og 25 og det ved tyreopdræt erhvervsmæssigt anvendte navn »MIURA«.

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen delvist taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 42, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009 (1), da intervenienterne ikke har godtgjort, at de benytter de i indsigelsessagen påberåbte varemærker, og tilsidesættelse af artikel 75 i forordning (EF) nr. 207/2009, idet sagsøgeren ikke har kunnet afgive bemærkninger til afgørelsernes væsentligste overvejelser, henset til at de til støtte for indsigelsen fremførte anbringender ikke er blevet meddelt sagsøgeren.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at ved vedtagelsen af beslutningen om at erstatte bioassays med mus med LS-MS/MS som referencemetode til påvisning af lipofile toksiner undersøgte Kommissionen ikke alle de fakta og omstændigheder, der var relevante for den situation, som den ønskede at lovgive for, idet den ikke tog højde for den økonomiske indvirkning, som nævnte ændring ville få på den berørte produktionssektor.
2)

Andet anbringende vedrører et åbenbart urigtigt skøn for så vidt som — det foreholdes sagsøgeren, at han nægter at undergive sig A. Ouattaras myndighed, selv om han har forsøgt at underlægge Banque centrale des États de l’Afrique de l’Ouest (herefter »BCEAO«), som han var direktør for, A. Ouattaras autoritet. — det foreholdes sagsøgeren, at han har bidraget økonomisk til finansieringen af L. Ghagbo, selv om BCEAO’s transaktioner ikke har frigivet noget indskud til de siddende magthavere. — sagsøgeren ikke længere var direktør for BCEAO på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede forordning og den anfægtede afgørelse.
—

Rådets afgørelse 2011/18/FUSP af 14. januar 2011 om ændring af Rådets afgørelse 2010/656/FUSP om forlængelse af de restriktive foranstaltninger over for Côte d’Ivoire og Rådets forordning (EU) nr. 25/2011 af 14. januar 2011 om ændring af forordning (EF) nr. 560/2005 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder på baggrund af situationen i Côte d’Ivoire annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgerne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 152/28

Sag anlagt den 23. marts 2011 — Chivas mod KHIM — Glencairn Scotch Whisky (LIVE WITH CHIVALRY)

(Sag T-181/11)

2011/C 152/50

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Chivas Holdings (IP) Ltd (Renfrewshire, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor A. Carboni)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Glencairn Scotch Whisky Co. Ltd (Glasgow, Det Forenede Kongerige)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 12. januar 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1263/2010-1) annulleres, og ansøgningen tilbagesendes til Harmoniseringskontoret med henblik på registrering.

— Harmoniseringskontoret og enhver i denne appel intervenerende part tilpligtes at betale sagens omkostninger og omkostningerne i forbindelse med klagesagen ved appelkammeret.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Chivas Holdings (IP) Ltd

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »LIVE WITH CHIVALRY« for varer og tjenesteydelser i klasse 33, 35 og 41 — EF-varemærkeansøgning nr. 6616569

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Glencairn Scotch Whisky Co. Ltd

De i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: UK varemærkeregistrering nr. 1293610 af figurmærket »CHIVALRY« for varer i klasse 33; UK varemærkeregistrering nr. 2468527 af figurmærket »CHIVALRY SPECIAL RESERVE SCOTCH WHISKY« for varer i klasse 33; Ikke-registreret UK varemærke af ordet »CHIVALRY« som vedrørende »Scotch whisky«

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvist medhold i indsigelsen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 76, stk. 1 og artikel 75 i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, idet Appelkammeret: i) urigtigt fastslog den relevante brugerkreds og ikke begrundede denne fastlæggelse, ii) subsidiært til anbringende i), idet det fastslog, at den berørte forbruger er »specielt mærke-bevidst og mærke-loyal«, og ikke tog hensyn til, at en sådan karakteristik netop indrømmer en øget opmærksomhed hos den berørte forbruger og som følge deraf en nedsat sandsynlighed for forveksling, iii) ikke eller ikke i tilstrækkelig grad tog i betragtning, at de pågældende varemærker er af forskellig beskaffenhed og har forskellige formål, iv) ikke tog Domstolens vigtige praksis i betragtning og anvendte en forkert fremgangsmåde ved sammenligningen af varemærkerne, v) koncentrerede unødvendig opmærksomhed om ordet »CHIVALRY« i ansøgerens varemærke og overså den visuelle forskel mellem varemærkerne, vi) fejlagtigt antog, at den fonetiske sammenligning af varemærkerne kunne foretages på samme måde som den visuelle, vii) urigtigt koncentrerede sin analyse vedrørende den begrebsmæssige lighed mellem varemærkerne om det ene ord »CHIVALRY«, der indgik i begge varemærker, og viii) vurderede sandsynligheden for forveksling urigtigt.
—

Rådets afgørelse 2011/18/FUSP af 14. januar 2011 om ændring af Rådets afgørelse 2010/656/FUSP om forlængelse af de restriktive foranstaltninger over for Côte d'Ivoire og Rådets forordning (EU) nr. 25/2011 af 14. januar 2011 om ændring af forordning (EF) nr. 560/2005 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder på baggrund af situationen i Côte d'Ivoire annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgerne.
1)

Første anbringende vedrører en fejl i beregningen af fristen for fremsættelse af begæringen om intervention, for så vidt som fristen på fire uger i artikel 109 i personalerettens procesreglement og den faste afstandsfrist på 10 dage i reglementets artikel 100, stk. 3, bør anses for at være adskilte og uafhængige frister, forstået på den måde at udsættelsen af fristen i henhold til reglementets artikel 100, stk. 2, til den følgende hverdag i tilfælde af, at fristen udløber på en lørdag, søndag eller en lovbestemt fri- eller helligdag, skal anvendes på fristen på 4 uger, før afstandsfristen tillægges, og ikke på den samlede frist, inklusiv afstandsfristen.
—

Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale Mohamed TRABELSI et beløb på 150 000 EUR i erstatning for det lidte tab
DA Den Europæiske Unions Tidende C 152/25

Sag anlagt den 11. marts 2011 — Stichting Regionaal Opleidingencentrum van Amsterdam mod KHIM — Investimust (COLLEGE)

(Sag T-165/11)

2011/C 152/46

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Stichting Regionaal Opleidingencentrum van Amsterdam (Amsterdam, Nederlandene) (ved advokat R.M.R van Leeuwen)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Investimust, S.A (Geneve, Schweiz)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 12. januar 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 508/2010-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Ordmærket »COLLEGE« for tjenesteydelser i klasse 39 og 43 — EF-varemærke registrering nr. 2645489

Indehaver af EF-varemærket: Investimust, S.A

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Stichting Regionaal Opleidingencentrum van Amsterdam

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Den part, der har indgivet ugyldighedsbegæringen, har begrundet denne med absolutte ugyldighedsgrunde i henhold til artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009.

Annullationsafdelingens afgørelse: Afslag på ugyldighedsbegæringen

Appelkammerets afgørelse: Klagen forkastet

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra c) og b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, idet appelkammeret med urette undlod at tage beviser forelagt under sagen for appelkammeret i betragtning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/19

Sag anlagt den 26. april 2011 — Glaxo Group mod KHIM — Farmodiética (ADVANCE)

(Sag T-243/11)

2011/C 194/32

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Glaxo Group Ltd (Greenford, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor O. Benito)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Farmodiética — Cosmética, Dietética e Produtos Farmacêuticos, Lda (Estarda de S.Marcos, Portugal)

Sagsøgerens påstande

— Sagen udsættes, indtil der i Portugal er truffet afgørelse i et ugyldighedssøgsmål, idet det eneste grundlag for afslaget på at registrere EF-varemærke nr. 6472971 anfægtes med dette ugyldighedssøgsmål.

— Afgørelse truffet den 25. februar 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 665/2010-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret og/eller Farmodiética — Cosmética, Dietética e Produtos Farmacêuticos, Lda tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Glaxo Group Ltd

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »ADVANCE« for varer i klasse 5 — EF-varemærkeansøgning nr. 6472971

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Farmodiética — Cosmética, Dietética e Produtos Farmacêuticos, Lda

Det påberåbte varemærke eller tegn: Portugisisk varemærkeregistrering nr. 417744 for figurmærket »ADVANCIS CAPS MORE BIOAVAILABLE. MORE EFFECTIVE« for varer i klasse 3 og 5

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 65, stk. 2, i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret: (i) fastslog, at sagsøger ikke anfægtede indsigelsesafdelingens afgørelse af 25. februar 2010 for så vidt angår ligheden mellem de omhandlede varer, (ii) ikke fandt grundlag for at fravige indsigelsesafdelingens afgørelse af 25. februar 2010 for så vidt angår ligheden mellem de omhandlede varer, (iii) ikke vurderede, om de i klasse 3 omhandlede varer ligner eller adskiller sig fra de i klasse 5 omhandlede varer, (iv) ikke forklarede, hvorfor det var relevant at tage hensyn til, hvordan tegnene udtales på engelsk, når det relevante område er Portugal, (v) anså, at de omtvistede varemærker på engelsk fonetisk set ligner hinanden, (vi) anvendte ukorrekte kriterier, hvad angår sammenligningen af tegnene, hvorfor det fejlagtigt fastslog, at der forelå en gennemsnitlig grad af lighed, (vii) anvendte ukorrekte og ufuldstændige kriterier ved bedømmelsen af, om der generelt forelå en risiko for forveksling.
1)

Med første anbringende gøres det gældende, at sagsøgeren i henhold til kontrakten med sagsøgte er berettiget til at kræve godtgørelse for meromkostningerne.