116.

På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare de præjudicielle spørgsmål fra Landesgericht Wiener Neustadt (regional domstol i Wiener Neustadt, Østrig) således: »1) Artikel 4, stk. 2, og artikel 5, litra c), i direktiv 2006/54/EF skal fortolkes således, at disse bestemmelser ganske vist principielt kan være til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter der for så vidt angår modtagere af arbejdsmarkedspensioner i form af direkte ydelsestilsagn fra statsligt kontrollerede virksomheder skal tilbageholdes et pensionssikringsbidrag henholdsvis ikke skal ske forhøjelse af deres krav som fastsat ved aftale, såfremt disse krav overstiger et vist, ved lov fastsat beløb. Forudsætningen herfor er dog, at procentdelen af personer af det ene køn, hvis krav overstiger dette beløb, set i forhold til det samlede antal personer af dette køn i den gruppe af personer, der har ret til den pågældende form for arbejdsmarkedspension, er væsentligt højere end den tilsvarende procentdel af personer af det andet køn, og at denne omstændighed ikke er begrundet i objektive hensyn, som intet har at gøre med en forskelsbehandling på grundlag af køn. 2) Artikel 2, stk. 1, i direktiv 2000/78/EF skal fortolkes således, at nationale bestemmelser, hvorefter der for så vidt angår modtagere af en bestemt form for arbejdsmarkedspension, der beløbsmæssigt overstiger en ved lov fastsat grænse, skal tilbageholdes et pensionssikringsbidrag henholdsvis ikke skal ske forhøjelse af deres krav som fastsat ved aftale, ikke udgør indirekte forskelsbehandling på grund af alder i denne bestemmelses forstand, når der ikke længere blev indgået aftaler om den pågældende form for arbejdsmarkedspension efter et vist tidspunkt, og modtagere af andre former for arbejdsmarkedspension, hvorom der er indgået aftale senere, derfor ikke er omfattet af disse bestemmelsers anvendelsesområde. 3) Chartrets artikel 51, stk. 1, skal fortolkes således, at lovgivers udformning af arbejdsmarkedspensioner, der henhører under anvendelsesområdet for direktiv 2006/54 og direktiv 2000/78, udgør en gennemførelse af EU-retten, såfremt der derved indføres en forskelsbehandling i disse direktivers forstand, der kræver begrundelse. 4) Chartrets artikel 16 skal fortolkes således, at en begrænsning af arbejdsgiverens frihed til at aftale lønnen for en arbejdstagers arbejdsydelse skal anses for begrundet, når det under iagttagelse af proportionalitetsprincippet er nødvendigt og faktisk svarer til mål af almen interesse, såsom opretholdelse af pensionssystemets stabilitet. Det samme gælder for begrænsningen af anvendelsen af en arbejdstagers ejendom som omhandlet i chartrets artikel 17, stk. 1, som følge af tilbageholdelse af en del af arbejdsmarkedspensionsydelsen, når denne ydelse overstiger en vis tærskel, og størrelsen af det beløb, der skal betales, afhænger af ydelsens størrelse. 5) Chartrets artikel 47 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke indebærer krav om, at der i medlemsstatens retsorden skal være mulighed for at anlægge et selvstændigt søgsmål med det formål principalt at undersøge foreneligheden mellem de nationale bestemmelser og EU-retten, når andre effektive retsmidler, der ikke er mindre gunstige end dem, som gælder for tilsvarende nationale søgsmål, giver mulighed for under en verserende sag at vurdere en sådan forenelighed.«