Kendelse afsagt af Domstolens Præsident den 25. juni 1998. - Gouvernement des Antilles néerlandaises mod Rådet for Den Europæiske Union. - Appel - Kendelse afsagt af præsidenten for Retten i Første Instans under en sag om foreløbige forholdsregler - Associeringsordningen for de oversøiske land og territorier - Afgørelse om midtvejsrevision af OLT-afgørelsen - Uopsættelighed. - Sag C-159/98 P (R).



Samling af Afgørelser 1998 side I-04147



Sammendrag



Nøgleord

1 Saerlige rettergangsformer - udsaettelse af gennemfoerelsen - meddelelse af eller afslag paa den begaerede foranstaltning medfoerer fare for en endelig afgoerelse - afvejning af de involverede interesser

(EF-traktaten, art. 185)

2 Appel - anbringender - fejlagtig bedoemmelse af faktiske omstaendigheder - afvisning - anvendelse paa en appel af en kendelse om foreloebige forholdsregler

(Statutten for EF-Domstolen, art. 50, stk. 2, og art. 51)

3 Saerlige rettergangsformer - udsaettelse af gennemfoerelsen - betingelser - alvorligt og uopretteligt tab - den anfaegtede afgoerelse tilsidesaetter en traktatbestemmelse - betingelsen foreligger ikke automatisk

(EF-traktaten, art. 185)

4 Appel - anbringender - fejlagtig bedoemmelse af bevismidler - afvisning

(Statutten for EF-Domstolen, art. 51)

5 Appel - anbringender - utilstraekkelig begrundelse - finder anvendelse paa kendelser om foreloebige forholdsregler

(Statutten for EF-Domstolen, art. 51)

6 Saerlige rettergangsformer - foreloebige forholdsregler - betingelser - alvorligt og uopretteligt tab - »fumus boni juris« - begaeringens afvisning paa grund af manglende uopsaettelighed og som en yderligere begrundelse paa grund af manglende »fumus boni juris« - konsekvenser under en appelsag

(EF-traktaten, art. 186; Domstolens procesreglement, art. 83, stk. 2; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1 I de fleste sager om foreloebige forholdsregler kan saavel meddelelse af som afslag paa en begaeret udsaettelse af gennemfoerelsen af en retsakt i et vist omfang have visse endelige virkninger, og det paahviler Faellesskabets retsinstanser i en saadan sag at afveje de risici, der er knyttet til hver af de mulige loesninger. Vurderingen af, om den begaerede udsaettelse er af foreloebig karakter, kan foelgelig ikke i princippet adskilles fra afvejningen af de foreliggende interesser.

2 Artikel 51 i statutten for Domstolen, hvorefter appel er begraenset til retsspoergsmaal og skal stoettes paa, at Retten savner kompetence, at der er begaaet rettergangsfejl eller at Retten har overtraadt faellesskabsretten, finder ogsaa anvendelse paa en appel ivaerksat i henhold til denne statuts artikel 50, stk. 2, til efterproevelse af Rettens afgoerelser i sager om foreloebige forholdsregler.

3 En afgoerelse fra Raadet, der eventuelt udgoer en tilsidesaettelse af traktaten, kan, uanset overtraedelsen rejser tvivl om afgoerelsens gyldighed, i princippet ikke i sig selv vaere tilstraekkelig til at godtgoere, at der er opstaaet et eventuelt alvorligt og uopretteligt tab og saaledes udgoere bevis for, at en af betingelserne for meddelelse af udsaettelse af gennemfoerelsen er opfyldt.

4 Under en appel har Domstolen principielt ikke kompetence til at undersoege de beviser, Retten lagde til grund ved fastlaeggelsen af faktum. Er disse beviser blevet forskriftsmaessigt tilvejebragt, og er de almindelige retsgrundsaetninger vedroerende bevisbyrde og de processuelle regler for fremlaeggelse af bevis iagttaget, har alene Retten kompetence til at afgoere, hvilken bevisvaerdi der skal tillaegges de oplysninger, den har faaet forelagt.

5 Det kan ikke kraeves, at Faellesskabets retsinstanser i sager om foreloebige forholdsregler udtrykkeligt besvarer samtlige faktiske eller retlige momenter, som er blevet diskuteret under sagen om foreloebige forholdsregler. Det er tilstraekkeligt, at de af retsinstansen nedfaeldede praemisser gyldigt under hensyn til sagens omstaendigheder begrunder kendelsen og goer det muligt for Domstolen at udoeve sin kontrol.

6 Inden for rammerne af en appel af en kendelse, hvori en begaering om foreloebige forholdsregler ikke er blevet taget til foelge, ikke blot fordi det ikke umiddelbart fremgik, at begaeringen var berettiget, men ogsaa fordi det ikke var godtgjort, at der forelaa et alvorligt og uopretteligt tab, saaledes at den anfaegtede kendelses praemisser vedroerende »fumus boni juris« var anfoert som en yderligere begrundelse, kan et anbringende, der bestrider eksistensen af »fumus boni juris«, men som ikke rejser tvivl om, at de begaerede forholdsregler ikke er uopsaettelige, ikke, heller ikke delvis, medfoere ophaevelse af den anfaegtede kendelse.