ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. oktober 2020 — Société Eco TLC mod Ministre d’État, ministre de la Transition écologique et solidaire og Ministre de l’Économie et des Finances (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-556/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - begrebet »statsmidler« - udvidet producentansvar - miljøorgan, der er godkendt af de offentlige myndigheder til at opkræve finansielle bidrag fra distributører af bestemte produkter med henblik på at overtage deres lovbestemte forpligtelse til behandling af affaldet fra disse produkter - økonomisk støtte udbetalt af dette miljøorgan til sorteringsvirksomheder, der er indgået aftale med)

(2020/C 423/16)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société Eco TLC

Sagsøgte: Ministre d’État, ministre de la Transition écologique et solidaire og Ministre de l’Économie et des Finances

Procesdeltager: Fédération des entreprises du recyclage

Konklusion

Artikel 107, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at en ordning, ifølge hvilken et privat miljøorgan, som ikke arbejder med gevinst for øje, og som er godkendt af offentlige myndigheder, i henhold til aftale herom med distributører af en særlig kategori af produkter opkræver finansielle bidrag som modydelse for en tjenesteydelse bestående i at overtage distributørernes forpligtelse til behandling af affaldet fra disse produkter og i til virksomheder, som har til opgave at sortere og nyttiggøre dette affald, at udbetale støtte med et beløb fastsat i godkendelsen på grundlag af miljømæssige og sociale formål, ikke udgør statslig indgriben eller indgriben ved hjælp af statsmidler i denne bestemmelses forstand, for så vidt som denne støtte ikke til stadighed er under de offentlige myndigheders kontrol, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 328 af 30.9.2019.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 14. oktober 2020 — SC Valoris SRL mod Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Craiova — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Vâlcea og Administraţia Fondului pentru Mediu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Vâlcea — Rumænien)

(Sag C-677/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - EU-retlige principper - princippet om loyalt samarbejde - ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet - tilbagebetaling af afgifter, som en medlemsstat har opkrævet i strid med EU-retten - frist fastsat for indgivelse af anmodninger om tilbagebetaling af sådanne afgifter - ingen tilsvarende frist for tilbagebetaling af beløb, som denne medlemsstat har opkrævet i strid med national ret)

(2020/C 423/19)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Vâlcea

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC Valoris SRL

Sagsøgte: Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Craiova — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Vâlcea og Administraţia Fondului pentru Mediu

Konklusion

Effektivitetsprincippet, sammenholdt med princippet om loyalt samarbejde, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning fastsætter en præklusionsfrist for indgivelse af anmodninger om tilbagebetaling af afgifter, der er fastslået at være uforenelige med EU-retten, som er af ca. et års varighed og løber fra ikrafttrædelsen af denne lovgivning, som har til formål at afhjælpe tilsidesættelsen af EU-retten.

Ækvivalensprincippet, sammenholdt med princippet om loyalt samarbejde, skal fortolkes således, at det er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning fastsætter en præklusionsfrist af ca. et års varighed for indgivelse af anmodninger om tilbagebetaling af afgifter, der er fastslået at være uforenelige med EU-retten, mens denne medlemsstat ikke har fastsat en sådan frist for så vidt angår lignende anmodninger om tilbagebetaling, der er baseret på en tilsidesættelse af national ret.

(1) EUT C 432 af 23.12.2019.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 8. oktober 2020 — kohlpharma GmbH mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Köln — Tyskland)

(Sag C-602/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 34 TEUF og 36 TEUF - varernes frie bevægelighed - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - afslag på godkendelse af en ændring af oplysninger og dokumenter vedrørende et lægemiddel, for hvilket der er udstedt en tilladelse til parallelimport - beskyttelse af menneskers liv og sundhed - direktiv 2001/83/EF)

(2020/C 414/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Köln

Parter i hovedsagen

Sagsøger: kohlpharma GmbH

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 34 TEUF og 36 TEUF skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at den kompetente myndighed i en første medlemsstat afviser at godkende ændringer af de oplysninger og dokumenter, der vedrører et lægemiddel, der er omfattet af en markedsføringstilladelse i en anden medlemsstat, og som er genstand for en tilladelse til parallelimport til den første medlemsstat, alene med den begrundelse, at referencemarkedsføringstilladelsen i den første medlemsstat er udløbet, og at de foreslåede ændringer — kombineret med de indikationer, der er godkendt i den anden medlemsstat for det parallelimporterede lægemiddel — er støttet på indikationer vedrørende et lægemiddel med de samme terapeutiske indikationer, der er omfattet af en markedsføringstilladelse i begge de omhandlede medlemsstater, og som i det væsentlige fremstilles med det samme aktive stof, men i en anden lægemiddelform, når den pågældende tilladelse til parallelimport stadig er gyldig, og der ikke foreligger tilstrækkelige indicier for, at der er en risiko for beskyttelsen af menneskers liv og sundhed.

(1) EUT C 357 af 21.10.2019.
2)

Artikel 1, stk. 1, og artikel 5 i direktiv 2011/16, som ændret ved direktiv 2014/107, skal fortolkes således, at en afgørelse, hvorved den kompetente myndighed i en medlemsstat pålægger en person, som er i besiddelse af oplysninger, at fremlægge disse oplysninger for den med henblik på at imødekomme en anmodning om udveksling af oplysninger fra den kompetente myndighed i en anden medlemsstat, sammenholdt med denne anmodning, skal anses for at vedrøre oplysninger, der ikke forekommer åbenlyst blottet for enhver forventet relevans, når den angiver identiteten på den person, som er i besiddelse af de omhandlede oplysninger, identiteten på den skattepligtige person, som er genstand for den undersøgelse, der har givet anledning til anmodningen om udveksling af oplysninger, og den periode, som sidstnævnte anmodning dækker, og når den angår kontrakter, faktureringer og betalinger, der, om end de ikke er præcist identificeret, er afgrænset ved hjælp af kriterier vedrørende for det første den omstændighed, at de er blevet henholdsvis indgået eller foretaget af den person, som er i besiddelse af oplysninger, for det andet den omstændighed, at de angår den periode, som undersøgelsen dækker, og for det tredje deres forbindelse til den berørte skattepligtige person.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 6. oktober 2020 — Vodafone España SAU mod Diputación Foral de Gipuzkoa (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia del País Vasco — Spanien)

(Sag C-443/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - elektroniske kommunikationsnet og -tjenester - direktiv 2002/20/EF - artikel 13 - afgift for brugsret til radiofrekvenser - nationale sektorspecifikke bestemmelser, hvorved brug af offentlige radiofrekvenser pålægges en afgift - national lovgivning, hvorefter indrømmelsen af administrative koncessioner på statslig ejendom pålægges en afgift på overdragelse af formuegoder)

(2020/C 414/09)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vodafone España SAU

Sagsøgt: Diputación Foral de Gipuzkoa

Konklusion

Artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og tjenester (tilladelsesdirektivet), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/140/EF af 25. november 2009, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at en medlemsstat, hvis lovgivning foreskriver, at retten til brug af radiofrekvenser pålægges en afgift for brug af offentlige radiofrekvenser, endvidere underlægger indrømmelsen af administrative koncessioner på dette område en afgift på overdragelse af formuegoder, som generelt hviler på indrømmelsen af administrative koncessioner på offentlig ejendom i medfør af en lovgivning, der ikke finder specifik anvendelse i sektoren for elektronisk kommunikation, når den udløsende begivenhed for denne afgift er knyttet til tildelingen af brugsrettigheder til radiofrekvenser, for så vidt som disse afgifter samlet set opfylder de krav, der er fastsat i denne artikel, navnlig kravet om forholdsmæssigheden af det beløb, der opkræves som modydelse for brugsretten til radiofrekvenser, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 328 af 30.9.2019.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 8. oktober 2020 — MO mod Subdelegación del Gobierno en Toledo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha — Spanien)

(Sag C-568/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - direktiv 2008/115/EF - fælles standarder og procedurer på området for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold - artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 1 - ulovligt ophold - national lovgivning, hvorefter der efter omstændighederne enten pålægges en bøde eller anordnes udsendelse - konsekvenserne af dom af 23. april 2015, Zaizoune (C-38/14, EU:C:2015:260) - national lovgivning, der er gunstigere for den berørte - direktivers direkte virkning - grænser)

(2020/C 414/14)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MO

Sagsøgt: Subdelegación del Gobierno en Toledo

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold skal fortolkes således, at når en national lovgivning fastsætter, at der i tilfælde af en tredjelandsstatsborgers ulovlige ophold på en medlemsstats område enten skal pålægges en bøde eller anordnes udsendelse, idet sidstnævnte foranstaltning kun kan vedtages, såfremt der foreligger skærpende omstændigheder med hensyn til denne statsborger, som kommer oven i dennes ulovlige ophold, kan den kompetente nationale myndighed ikke støtte sig direkte på dette direktivs bestemmelser med henblik på at vedtage en afgørelse om tilbagesendelse og fuldbyrde denne afgørelse, selv når der ikke foreligger sådanne skærpende omstændigheder.

(1) EUT C 363 af 28.10.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 8. oktober 2020 — Crown Van Gelder BV mod Autoriteit Consument en Markt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra College van Beroep voor het bedrijfsleven — Nederlandene)

(Sag C-360/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det indre marked for elektricitet - direktiv 2009/72/EF - artikel 37 - den regulerende myndigheds opgaver og beføjelser - udenretslig bilæggelse af tvister - begrebet »part, der ønsker at klage« - klage indgivet af en endelig kunde mod den transmissionssystemoperatør, som denne kundes anlæg ikke direkte er tilsluttet - strømafbrydelse i dette system - fravær af en aftalemæssig relation mellem denne kunde og operatøren af dette system - formaliteten med hensyn til klagen)

(2020/C 414/08)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Crown Van Gelder BV

Sagsøgt: Autoriteit Consument en Markt

Procesdeltager: TenneT TSO BV

Konklusion

Artikel 37, stk. 11, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF skal fortolkes således, at en regulerende myndighed ikke kan afvise en klage indgivet af en endelig kunde mod transmissionssystemoperatøren som følge af en strømafbrydelse i dette system med henvisning til, at denne endelige kundes anlæg ikke har direkte tilslutning til det nævnte transmissionssystem, men kun er sluttet til et distributionssystem, som forsynes af det pågældende transmissionssystem.

(1) EUT C 270 af 12.8.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2020 — Bank Refah Kargaran mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-134/19 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) - artikel 29 TEU - artikel 215 TEUF - restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran - skade, som appellanten angiveligt har lidt som følge af opførelsen og opretholdelsen af vedkommendes navn på den liste over personer og enheder, der er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer - erstatningssøgsmål - Domstolens kompetence til at træffe afgørelse om en påstand om erstatning for skade, som angiveligt er lidt som følge af restriktive foranstaltninger, der er fastsat i afgørelser, som henhører under FUSP - tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder - utilstrækkelig begrundelse af retsakter om indførelse af restriktive foranstaltninger)

(2020/C 414/03)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Bank Refah Kargaran (ved avocats J.-M. Thouvenin og I. Boubaker)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og V. Piessevaux, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (først ved R. Tricot, C. Zadra og A. Tizzano, derefter ved L. Gussetti, A. Bouquet, R. Tricot og J. Roberti di Sarsina, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Bank Refah Kargaran bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union.

3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 172 af 20.5.2019.
—

denne bestemmelse ikke er til hinder for, at denne sagkyndige nægtes anerkendelse som foretagende af almennyttig karakter, selv om vedkommende for det første efter anmodning fra den nævnte lægetjeneste — som har været genstand for en sådan anerkendelse — som underleverandør leverer ydelser vedrørende udarbejdelse af vurderingsrapporter om plejebehov, udgifterne til udarbejdelsen af disse rapporter for det andet indirekte og med et fast beløb afholdes af den pågældende plejeforsikringsinstitution, og den nævnte sagkyndige for det tredje i henhold til national ret har mulighed for direkte med denne forsikringsinstitution at indgå en aftale om udarbejdelse af de nævnte rapporter med henblik på at opnå denne anerkendelse, men ikke har gjort brug af denne mulighed.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. oktober 2020 — United Biscuits (Pensions Trustees) Limited og United Biscuits Pension Investments Limited mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-235/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 135, stk. 1, litra a) - fritagelse for forsikringstransaktioner - investeringsvirksomheders levering af ydelser vedrørende forvaltning af pensionsmidler til formueforvalteren - undtagelse af enhver skadeserstatningsrisikoforpligtelse - erhvervstilknyttet pensionsordning - national skatte- og afgiftspraksis - udøvelse af forsikringsvirksomhed - enheder med tilladelse - enheder uden en sådan tilladelse - begrebet »forsikringstransaktioner«)

(2020/C 414/05)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited og United Biscuits Pension Investments Limited

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Konklusion

Artikel 135, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at ydelser ved forvaltning af investeringer i en erhvervstilknyttet pensionsordning, med undtagelse af enhver skadeserstatningsforpligtelse, ikke kan kvalificeres som »forsikringstransaktioner« i denne bestemmelses forstand og omfattes følgelig ikke af den fritagelse for merværdiafgift (moms), der er fastsat i nævnte bestemmelse for sådanne transaktioner.

(1) EUT C 172 af 20.5.2019.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 8. oktober 2020 — Aktiebolaget Östgötatrafiken mod Patent- och registreringsverket (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen — Sverige)

(Sag C-456/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - varemærker - direktiv 2008/95/EF - artikel 3, stk. 1, litra b) - tegn, der kan udgøre et varemærke - fornødent særpræg - ansøgning om registrering som varemærke for en tjenesteydelse af et tegn bestående af motiver i farver, hvilket tegn skal påføres genstande, som anvendes for at levere den pågældende tjenesteydelse - vurderingen af dette tegns fornødne særpræg - kriterier)

(2020/C 414/10)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Aktiebolaget Östgötatrafiken

Sagsøgt: Patent- och registreringsverket

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at det fornødne særpræg ved et tegn bestående af motiver i farver, der søges registreret som varemærke for en tjenesteydelse, og som udelukkende og systematisk skal placeres på en bestemt måde på store dele af genstande, der anvendes til at levere den pågældende tjenesteydelse, skal vurderes under hensyntagen til den relevante kundekreds’ opfattelse af det pågældende tegns placering på disse genstande, uden at det er fornødent at undersøge, om dette tegn adskiller sig væsentligt fra normen eller sædvanen i den berørte erhvervssektor.

(1) EUT C 280 af 19.8.2019.
1)

Artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535 af 9. september 2015 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester og artikel 71, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 af 21. oktober 2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF skal fortolkes således, at den meddelelse, som foretages i henhold til dette direktivs artikel 5, vedrørende en national foranstaltning, der forbyder anvendelsen af visse aktivstoffer, der er omfattet af denne forordning, skal anses for at udgøre en officiel information om behovet for at iværksætte nødforanstaltninger som omhandlet i nævnte forordnings artikel 71, stk. 1, når — denne meddelelse indeholder en klar præsentation af de forhold, der viser, dels at disse aktivstoffer kan udgøre en alvorlig risiko for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet, dels at denne risiko ikke kan styres på tilfredsstillende vis, uden at den berørte medlemsstat hurtigst muligt vedtager foranstaltninger, og — Europa-Kommissionen har undladt at spørge medlemsstaten, om denne meddelelse skal anses for at udgøre en officiel information i henhold til samme forordnings artikel 71, stk. 1.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. november 2020 — Orange România SA mod Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Bucureşti — Rumænien)

(Sag C-61/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 95/46/EF - artikel 2, litra h), og artikel 7, litra a) - forordning (EU) 2016/679 - artikel 4, nr. 11), og artikel 6, stk. 1, litra a) - behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred - indsamling og opbevaring af genparter af identitetsbeviser foretaget af en leverandør af mobiltelekommunikationstjenester - begrebet den registreredes »samtykke« - frivillig, specifik og informeret viljestilkendegivelse - erklæring om samtykke ved hjælp af et afkrydsningsfelt - den registreredes underskrivelse af aftalen - bevisbyrde)

(2021/C 19/04)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Bucureşti

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Orange România SA

Sagsøgt: Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)

Konklusion

Artikel 2, litra h), og artikel 7, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger samt artikel 4, nr. 11), og artikel 6, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) skal fortolkes således, at det påhviler den dataansvarlige at påvise, at den registrerede ved en aktiv adfærd har tilkendegivet sit samtykke til behandling af sine personoplysninger, og at den registrerede forud herfor har modtaget oplysninger om alle omstændigheder i forbindelse med behandlingen i en letforståelig og lettilgængelig form og i et klart og enkelt sprog, som sætter vedkommende i stand til uden besvær at bestemme konsekvenserne af dette samtykke, således at det sikres, at samtykket gives med fuldt kendskab til følgerne. En aftale om levering af telekommunikationstjenester, der indeholder et vilkår om, at den registrerede er blevet informeret om og har givet samtykke til indsamling og opbevaring af en genpart af vedkommendes identitetsbevis med henblik på identifikation af den pågældende, kan ikke bevise, at den registrerede har givet et gyldigt samtykke til denne indsamling og opbevaring som omhandlet i disse bestemmelser, hvis

— feltet vedrørende dette vilkår er blevet afkrydset af den dataansvarlige inden underskrivelsen af aftalen, eller

— aftalevilkårene kan vildlede den registrerede med hensyn til muligheden for at indgå den pågældende aftale, selv om vedkommende nægter at give samtykke til behandlingen af sine oplysninger, eller

— den dataansvarlige uretmæssigt påvirker det frie valg med hensyn til at modsætte sig denne indsamling og opbevaring ved at kræve, at den registrerede ved nægtelse af samtykke skal udfylde en supplerende formular om nægtelse.

(1) EUT C 164 af 13.5.2019.
1)

Artikel 52, nr. 6), litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2366 af 25. november 2015 om betalingstjenester i det indre marked, om ændring af direktiv 2002/65/EF, 2009/110/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010 og om ophævelse af direktiv 2007/64/EF, sammenholdt med artikel 54, stk. 1, heri, skal fortolkes således, at den regulerer, hvilke oplysninger og betingelser der gælder for en betalingstjenesteudbyder, som ønsker at aftale med brugeren af sine tjenester, at der skal gælde en formodning for godkendelse af ændringer — i overensstemmelse med de i disse bestemmelser fastsatte fremgangsmåder — i den rammeaftale, som de har indgået, men at den ikke fastsætter begrænsninger med hensyn til, om brugeren skal være forbruger, eller den type aftalevilkår, der kan være omfattet af en sådan aftale, uden at dette dog berører en eventuel efterprøvelse af, når brugeren er forbruger, om sådanne vilkår er urimelige i henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler.