DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/15

Appel iværksat den 29. juli 2011 af Elf Aquitaine SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 17. maj 2011 i sag T-299/08, Elf Aquitaine mod Kommissionen

(Sag C-404/11 P)

2011/C 298/28

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Elf Aquitaine SA (ved avocats E. Morgan de Rivery og E. Lagathu)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Principalt: — Ophævelse af Rettens dom af 17. maj 2011 i sag T-299/08, Elf Aquitaine mod Kommissionen, i sin helhed i henhold til artikel 256 i TEUF og artikel 56 i protokol nr. 3 vedrørende statutten for Den Europæiske Unions Domstol. — De for Retten nedlagte påstande tages til følge. — Følgelig annulleres artikel 1, litra f), 2, litra c), 2 litra e), 3 og 4 i Kommissionens beslutning nr. K(2008) 2626 endelig af 11. juni 2008 om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38.695 — Natriumchlorat).

— Subsidiært ændres i henhold til artikel 261 TEUF den bøde på 22 770 000 mio. EUR, der er pålagt Arkema SA og Elf Aquitaine in solidum ved artikel 2, litra c), i Kommissionens beslutning nr. K(2008) 2626 endelig af 11. juni 2008 om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38.695 — Natriumchlorat) samt den bøde på 15 890 000 EUR, der er pålagt Elf Aquitaine individuelt i henhold til artikel 2, litra e) i samme beslutning, som led i den fulde prøvelsesret som følge af de objektive mangler i begrundelsen og i argumentationen i Rettens dom af 17. maj 2011 i sag T-299/08, som nævnt i appelsagens seks anbringender.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger, herunder Elf Aquitaines omkostninger for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål har appellanten påberåbt sig seks principale anbringender og ét subsidiærtanbringende.

Med det første anbringende har Elf Aquitaine SA gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 5 TEU, idet den har godkendt princippet om moderselskabers automatiske ansvar, der blev anvendt af Kommissionen i det foreliggende tilfælde og som er begrundet med begrebet virksomhed som omhandlet i artikel 101 TEUF. En sådan tilgang er uforenelig med eller er i det mindste uforholdsmæssig i forhold til princippet om kompetencetildeling og subsidiaritetsprincippet (første led) samt proportionalitetsprincippet (andet led).

Med det andet anbringende har appellanten gjort gældende, at der er blevet foretaget en åbenbart fejlagtig fortolkning af national ret og af begrebet virksomhed, idet Retten bl.a. har tillagt princippet om den juridiske persons selvstændighed en ukorrekt retlig værdi.

Med det tredje anbringende har appellanten nærmere bestemt anført, at Retten forsætligt har afvist at drage konsekvenserne af de strafferetlige sanktioner inden for konkurrenceretten og af de nye forpligtelser, der følger af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Retten har således anvendt udtrykket virksomhed i EU-retten uberettiget og fejlagtigt, hvilket er i strid med formodningen om selvstændighed, der underbygger den nationale selskabsret, og ligeledes de strafferetlige sanktioner inden for konkurrenceretten. Appellanten har endvidere anført, at Retten af egen drift burde have rejst spørgsmålet om, hvorvidt det nuværende system for den administrative procedure ved Kommissionen er ulovligt.

Med det fjerde anbringende har appellanten gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af retten til forsvar som følge af en urigtig fortolkning af rimelighedsprincippet og princippet om processuel ligestilling. Retten har således godkendt Kommissionens anvendelse af en probatio diabolica og har begået en fejl, idet den har fastslået, at et datterselskabs uafhængighed skal vurderes generelt i forhold til dets kapitalintensive forbindelse med moderselskabet, hvor det burde vurderes i forhold til en adfærd på et bestemt marked.

Med det femte anbringende har appellanten påberåbt sig en tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet Retten kort har fastslået, at Kommissionen har afvist appellantens argumentation, uden at foretage nogen som helst undersøgelse af de af appellanten påberåbte argumenter (første led). Elf Aquitaine SA har desuden foreholdt Retten den manglende begrundelse hvad angår formodningen om tilregnelsen (andet led) og den utilstrækkelige begrundelse vedrørende den individuelle bøde, der er pålagt appellanten (tredje led).

Med det sjette anbringende, der vedrører en fejlagtig anvendelse af retningslinjerne for beregningen af bøder (første led), oprettelsen af et falsk retsgrundlag for pålæggelsen af en individuel bøde (andet led) og selvmodsigelsen mellem den appellerede doms begrundelse, der er baseret på begrebet én virksomhed, og pålæggelsen af en individuel bøde (tredje led), har appellanten gjorde gældende, at den individuelle bøde er ulovlig,

Med det syvende og sidste anbringende (subsidiært) har appellanten gjort gældende, at den individuelle bødes størrelse, der er pålagt appellanten som afstraffelse, er uforholdsmæssig og begrunder en ændring af denne.