ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt – anbringende om urigtig gengivelse af beviserne – krav, at det godtgøres, at der er foretaget et åbenbart urigtigt skøn (Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 24, 25 og 38)
2)

Rådets afgørelse (FUSP) 2016/318 af 4. marts 2016 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/311 af 4. marts 2016 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine annulleres, for så vidt som de vedrører Mykola Yanovych Azarov.
1)

Punkt 1 i domskonklusionen i Den Europæiske Unions Rets dom af 12. juli 2018, ABB mod Kommissionen (T-445/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:449), annulleres, for så vidt som Europa-Kommissionen deri frifindes i det søgsmål, som ABB Ltd og ABB AB har anlagt med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2014) 2139 final af 2. april 2014, om en procedure i henhold til artikel 101 [TEUF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.39610 – El-kabler), for så vidt som denne afgørelse anser disse selskaber for ansvarlige for en overtrædelse af artikel 101 TEUF og artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, vedrørende en kollektiv afvisning af levering af udstyr til jordkabler med en spænding på mindst 110 kV og under 220 kV, ligesom punkt 2 i domskonklusionen i denne dom annulleres.
2)

Republikken Kroatien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13 i direktiv 2008/98, idet den ikke har truffet alle de nødvendige foranstaltninger med henblik på at sikre, at håndteringen af affald i Biljane Donje udføres uden at bringe menneskets sundhed i fare og uden at skade miljøet.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 4, og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet den ikke har udpeget 61 lokaliteter af fællesskabsbetydning, som blev udvalgt af Europa-Kommissionen i Kommissionens beslutning 2004/813/EF af 7. december 2004 om vedtagelse af listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning i det atlantiske biogeografiske område i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF og i Kommissionens beslutning 2006/613/EF af 19. juli 2006 om vedtagelse af listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning i det mediterrane biogeografiske område i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF, som særlige bevaringsområder hurtigst muligt og inden for højst seks år efter vedtagelsen af disse beslutninger, og idet den ikke har vedtaget de nødvendige bevaringsforanstaltninger, der opfylder de økologiske behov for naturtyperne i bilag I til direktiv 92/43/EØF og for de arter i bilag II til dette direktiv, der findes på disse lokaliteter af fællesskabsbetydning.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland – har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, sammenholdt med bilag XI til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa ved fra den 1. januar 2010 til og med 2016 systematisk og vedvarende at have overskredet for det første den fastsatte årsgrænseværdi for nitrogendioxid (NO2) i 26 zoner og bymæssige områder i Tyskland, nemlig DEZBXX0001A (det bymæssige område Berlin), DEZCXX0007A (det bymæssige område Stuttgart), DEZCXX0043S (forvaltningsområdet Tübingen), DEZCXX0063S (forvaltningsområdet Stuttgart (uden det bymæssige område)), DEZCXX0004A (det bymæssige område Freiburg), DEZCXX0041S (forvaltningsområdet Karlsruhe (uden bymæssige områder)), DEZCXX0006A (det bymæssige område Mannheim/Heidelberg), DEZDXX0001A (det bymæssige område München), DEZDXX0003A (det bymæssige område Nürnberg/Fürth/Erlangen), DEZFXX0005S (område III Mittel- und Nordhessen), DEZFXX0001A (bymæssigt område I (Rhein-Main)), DEZFXX0002A (bymæssigt område II (Kassel)), DEZGLX0001A (det bymæssige område Hamburg), DEZJXX0015A (Grevenbroich (brunkulsområde ved Rhinen)), DEZJXX0004A (Köln), DEZJXX0009A (Düsseldorf), DEZJXX0006A (Essen), DEZJXX0017A (Duisburg, Oberhausen, Mülheim), DEZJXX0005A (Hagen), DEZJXX0008A (Dortmund), DEZJXX0002A (Wuppertal), DEZJXX0011A (Aachen), DEZJXX0016S (by- og landområder i Nordrhein-Westfalen), DEZKXX0006S (Mainz), DEZKXX0007S (Worms/Frankenthal/Ludwigshafen), DEZKXX0004S (Koblenz/Neuwied) og for det andet timegrænseværdien for NO2 i to af disse zoner, nemlig DEZCXX0007A (det bymæssige område Stuttgart) og DEZFXX0001A (bymæssigt område I (Rhein-Main)), og – har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50, alene og sammenholdt med del A i bilag XV hertil, og navnlig den forpligtelse, der er fastsat i dette direktivs artikel 23, stk. 1, andet afsnit, til at sørge for, at luftkvalitetsplanerne omfatter egnede foranstaltninger, så overskridelsesperioden for grænseværdierne bliver kortest mulig, ved ikke siden den 11. juni 2010 at have iværksat egnede foranstaltninger til at sikre overholdelsen af grænseværdierne for NO2 i samtlige disse zoner.
1)

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa, sammenholdt med bilag XI hertil, ved systematisk og vedvarende at overskride den årlige grænseværdi for nitrogendioxid (NO2) i 16 zoner i Det Forenede Kongerige, dvs. i zonerne UK0001 (Greater London Urban Area), UK0002 (West Midlands Urban Area), UK0003 (Greater Manchester Urban Area), UK 0004 (West Yorkshire Urban Area), UK 0013 (Teesside Urban Area), UK0014 (The Potteries), UK0018 (Kingston upon Hull), UK0019 (Southampton Urban Area), UK0024 (Glasgow Urban Area), UK0029 (Eastern), UK0031 (South East), UK0032 (East Midlands), UK0033 (North West & Merseyside), UK0034 (Yorkshire & Humberside), UK0035 (West Midlands) og UK0036 (North East), og timegrænseværdierne for NO2 i zone UK0001 (Greater London Urban Area) fra den 1. januar 2010 til og med 2017, og i henhold til artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50, alene og sammenholdt med bilag XV hertil, og navnlig forpligtelsen i henhold til dette direktivs artikel 23, stk. 1, andet afsnit, til at sikre, at den periode, hvor grænseværdierne overskrides, bliver kortest mulig, idet det ikke fra den 11. juni 2010 har vedtaget egnede foranstaltninger til at sikre, at grænseværdierne for NO2 overholdes i samtlige disse zoner.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 28. oktober 2020 –

Pirelli & C. mod Kommissionen

(Sag C-611/18 P) ( 1 )

»Appel – konkurrence – karteller – det europæiske marked for elkabler – opdeling af markedet inden for rammerne af projekter – forordning (EU) nr. 1/2003 – artikel 23, stk. 2 – Europa-Kommissionens beføjelser i bødesager – ansvar for overtrædelsen – formodning for faktisk udøvelse af en afgørende indflydelse – begrundelsespligt – grundlæggende rettigheder – beneficium ordinis seu excussionis – fuld prøvelsesret«

1. Appel – anbringender – utilstrækkelig begrundelse – rækkevidden af begrundelsespligten – Retten forpligtet til klart og utvetydigt at angive de betragtninger, som denne har lagt til grund [Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 36 og art. 53, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 117, litra m)] (jf. præmis 36-44 og 81)

2. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om pålæggelse af bøder for en overtrædelse af konkurrencereglerne og vedrørende en flerhed af adressater – datterselskabets praksis kan tilregnes moderselskabet – beslutning, der udelukkende er støttet på en afkræftelig formodning om en faktisk udøvelse af en afgørende indflydelse (Art. 101 TEUF og 296 TEUF) (jf. præmis 45-52)

3. Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for moderselskabets afgørende indflydelse på dets helejede eller næsten helejede datterselskaber – tilsidesættelse af princippet om personligt ansvar – foreligger ikke – tilsidesættelse af uskyldsformodningen – foreligger ikke (Art. 101, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 65-75)

4. Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for moderselskabets afgørende indflydelse på dets helejede eller næsten helejede datterselskaber – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – foreligger ikke (Art. 101 TEUF) (jf. præmis 76)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – domstolsprøvelse – Unionens retsinstansers fulde prøvelsesret – rækkevidde – fulde prøvelsesret begrænset til de vurderinger, der er en del af Kommissionens sanktionsbeføjelse – indrømmelse af en rangfølge eller debat til en af de solidarisk hæftende meddebitorer – ulovlighed (Art. 101 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 31) (jf. præmis 107-110)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Pirelli & C. SpA bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

3) Prysmian Cavi e Sistemi Srl bærer sine egne omkostninger.

( 1 ) – EUT C 408 af 12.11.2018.
2.

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine – eksportrestriktioner og restriktioner for adgang til det europæiske kapitalmarked – forpligtelse til i begrundelsen at identificere de specifikke og konkrete oplysninger, der begrunder den nævnte foranstaltning – afgørelse truffet under omstændigheder, som er den pågældende bekendt, og som gør det muligt for vedkommende at forstå, hvilke konsekvenser den trufne foranstaltning har for denne – kortfattet begrundelse tilladt [Art. 296 TEUF; Rådets afgørelse 2014/512/FUSP, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2016/2315, art. 1, stk. 2, og bilag III; Rådets forordning nr. 833/2014, som ændret ved forordning nr. 1290/2014, art. 5, stk. 2, litra a) og c), og bilag VI] (jf. præmis 76-78 og 80-83)
1.

Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine – kriterier for vedtagelse af restriktive foranstaltninger – større kreditinstitut eller andet større institut, der har udtrykkeligt mandat til at fremme den russiske økonomis konkurrenceevne og diversificering og tilskynder investeringer – begreb – egenskab af større kreditinstitut og eksistensen af et sådant mandats kumulative karakter – foreligger ikke [Art. 215 TEUF; Rådets afgørelse 2014/512/FUSP, art. 1, stk. 1, litra a); Rådets forordning nr. 833/2014, art. 5, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 35 og 36)
1.

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine – restriktioner for adgang til det europæiske kapitalmarked – forpligtelse til i begrundelsen at identificere de specifikke og konkrete oplysninger, der begrunder den nævnte foranstaltning – afgørelse truffet under omstændigheder, som er den pågældende bekendt, og som gør det muligt for vedkommende at forstå, hvilke konsekvenser den trufne foranstaltning har for denne – kortfattet begrundelse tilladt (Art. 296, stk. 2, TEUF; Rådets afgørelse 2014/512/FUSP, som ændret ved afgørelse 2014/659/FUSP; Rådets forordning nr. 833/2014, som ændret ved forordning nr. 960/2014) (jf. præmis 35-37, 41 og 42)
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 4. juni 2020 –

Terna mod Kommissionen

(Sag C-812/18 P) ( 1 )

»Appel – energi – EU-projekter af fælles interesse – EU-støtte til to projekter inden for de transeuropæiske energinet – direktiv 2004/17/EF – artikel 37 – underentreprise – artikel 40, stk. 3, litra c) – direkte tildeling – teknisk grund – rammeaftale – nedsættelse af den oprindelige støtte efter en finansiel revision – tilbagebetaling af de oprindeligt udbetalte beløb«

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester – direktiv 2004/17 – den valgte tilbudsgivers anvendelse af underentreprise – underentreprise, der ikke er omfattet af en teknisk grund – lovlighed [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17, art. 37 og art. 40, stk. 3, litra c)] (jf. præmis 47-54)

2. EU-ret – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – præcise løfter afgivet af administrationen – begreb – administrationens passivitet – ikke omfattet [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17, art. 37 og art. 40, stk. 3, litra c)] (jf. præmis 66-68)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Terna SpA betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 72 af 25.2.2019.
1)

Punkt 1 i domskonklusionen i Den Europæiske Unions Rets dom af 12. juli, NKT Verwaltungs og NKT mod Kommissionen (T‑447/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:443), ophæves, for så vidt som Retten herved frifandt Kommissionen i et søgsmål, der var blevet anlagt af NKT Verwaltungs GmbH og NKT A/S med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2014) 2139 final af 2. april 2014 om en procedure i henhold til artikel 101 [TEUF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.39610 – Elektriske kabler), for så vidt som denne afgørelse holder disse selskaber ansvarlige for en overtrædelse af artikel 101 TEUF og artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, for så vidt som overtrædelsen vedrører for det første adfærd i forbindelse med salg i lande, der ikke tilhører Den Europæiske Union eller Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), for det andet en kollektiv afvisning af levering af udstyr og teknisk bistand til konkurrenter, der ikke deltager i det omhandlede kartel, og for det tredje, for så vidt angår perioden fra den 3. juli 2002 til den 21. november 2002, tildeling af projekter vedrørende jordkabler i EØS.
1.

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – frist for opfyldelse – relevant tidspunkt for bedømmelsen af, om der foreligger et traktatbrud – tidspunktet for udløbet af fristen fastsat i åbningsskrivelsen (Art. 260, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 88 og 89)
1)

Rumænien har for det første tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa, sammenholdt med bilag XI til dette direktiv, idet Rumænien fra 2007 til og med i det mindste 2016 systematisk og vedvarende har overskredet de daglige grænseværdier for koncentrationer af PM10, og idet Rumænien fra 2007 til og med 2014, med undtagelse af 2013, systematisk og vedvarende har overskredet de årlige grænseværdier for koncentrationer af PM10 i zone RO32101 (Bukarest, Rumænien) og for det andet så vidt angår denne zone fra den 11. juni 2010 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dette direktivs artikel 23, stk. 1, sammenholdt med bilag XV hertil, navnlig forpligtelsen i direktivets artikel 23, stk. 1, andet afsnit, til at sikre, at overskridelsesperioden bliver så kort som mulig.
4.

Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for Syrien – forbud mod indrejse eller transit samt indefrysning af midler over for visse personer og enheder, der er ansvarlige for den voldelige undertrykkelse af civilbefolkningen – begrænsning af den frie bevægelighed i Unionen – fritagelse af hastende humanitære hensyn – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – foreligger ikke (Art. 21, stk. 1, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 52, stk. 1; Rådets rammeafgørelse 2013/255/PESC, som ændret ved rammeafgørelse 2015/1836, art. 27, stk. 9) (jf. præmis 61)
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 23. april 2020 –

Gugler Frankrig mod Gugler og EUIPO

(Sag C-736/18 P) ( 1 )

»Appel – EU-varemærker – figurmærke, der indeholder ordbestanddelen GUGLER – ugyldighedsbegæring fremsat af Gugler France SA – økonomisk forbindelse mellem den, der fremsætter ugyldighedsbegæringen, og indehaveren af det anfægtede varemærke – ingen risiko for forveksling«

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – økonomisk forbindelse mellem indehaverne af de omtvistede tegn

[Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)]

(jf. præmis 34-37)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Gugler France SA bærer sine egne omkostninger og betaler de af Alexander Gugler og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger i forbindelse med appelsagen.

( 1 ) – EUT C 112 af 25.3.2019.
1.

Appel – søgsmålsgrunde – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning – anbringende, der alene har til formål at bestride, at den appellerede dom er korrekt – anbringende, der er afledt af selve den appellerede dom – formaliteten (jf. præmis 14-17)
17

Af disse grunde har Labour Court (arbejdsret, Irland) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Udgør det indirekte forskelsbehandling som følge af alder som omhandlet i artikel 2, litra b), i direktiv 2000/78/EF […], når en medlemsstat i sin egenskab af arbejdsgiver fastsætter lavere løntrin for nyansatte i professionen som national lærer, mens lønnen for allerede ansatte lærere forbliver uændret, når: a) de reviderede lønskalaer og de eksisterende lønskalaer gælder for alle lærere i de respektive kategorier uafhængigt af de pågældendes alder b) der på det tidspunkt, hvor ansættelsen og indplaceringen på løntrin fandt sted, ikke var nogen forskel mellem aldersprofilen for de personer, der tilhører den højst betalte gruppe, og aldersprofilen for de personer, der tilhører den lavest betalte gruppe c) introduktionen af de reviderede lønskalaer har resulteret i en væsentlig lønforskel mellem de to grupper af lærere, der er beskæftiget med arbejde, der tillægges samme værdi d) gennemsnitsalderen for de personer, der er omfattet af de reducerede lønskalaer, er lavere end gennemsnitsalderen for de personer, der er omfattet af de oprindelige lønskalaer e) statslige statistikker for det tidspunkt, hvor de lavere lønskalaer blev indført, viser, at 70% af de lærere, der blev udnævnt, var 25 år eller yngre, og at det er en typisk aldersprofil for nyansatte nationale lærere i et givet år, og f) nationale lærere, der blev ansat i professionen i 2011 og derefter, finansielt er stillet klart ufordelagtigt i sammenligning med deres lærerkolleger, der er ansat før 2011? 2) Såfremt [det første spørgsmål] besvares bekræftende, kan indførelsen af de lavere lønskalaer da objektivt begrundes i behovet for at opnå mellem- til langfristede strukturelle omkostningsreduktioner inden for offentlige ydelser som følge af betydelige budgetmæssige begrænsninger for staten og/eller i vigtigheden af at bevare gode forhold mellem arbejdsgivere og daværende arbejdstagere i form af statsansatte og andre offentligt ansatte? 3) Ville [det andet spørgsmål] skulle besvares anderledes, såfremt staten kunne have opnået en tilsvarende besparelse ved at nedsætte lønnen for alle lærere med et betydeligt lavere beløb end den nedsættelse, der udelukkende fandt anvendelse over for nyansatte lærere? 4) Ville [det andet og det tredje spørgsmål] skulle besvares anderledes, såfremt beslutningen om ikke at foretage reduktioner i lønskalaerne for de lærere, der allerede var i ansættelse, blev truffet af hensyn til en kollektiv overenskomst mellem regeringen som arbejdsgiver og fagforeninger, der repræsenterer offentligt ansatte, hvori regeringen havde forpligtet sig til at undlade at foretage yderligere lønnedsættelser for daværende offentligt ansatte, der allerede havde været udsat for lønnedsættelser, og [af hensyn til] de konsekvenser, det kunne få for forholdet mellem arbejdstagere og arbejdsgivere, hvis overenskomsten ikke blev overholdt, under henvisning til det forhold, at den nye lønskala, der blev indført i 2011, ikke var omfattet af en sådan kollektiv overenskomst?«
Artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten for tjenestemænd, fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29. februar 1968 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen, som ændret ved Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 723/2004 af 22. marts 2004, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der ved fastlæggelsen af pensionsrettighederne for en arbejdstager, som har haft ansættelse som lønmodtager i denne medlemsstat, før han blev EU-tjenestemand, og som efter at være blevet EU-tjenestemand har aftjent sin værnepligt i denne medlemsstat, nægtes denne arbejdstager sidestilling af den periode, der blev tilbragt i militærtjeneste, med en faktisk arbejdsperiode som lønmodtager, hvilket han ville have haft ret til, hvis han på det tidspunkt, hvor han blev indkaldt til denne tjeneste, eller i mindst et år inden for de tre år, efter han havde opfyldt sine militære forpligtelser, havde haft en ansættelse, der var omfattet af den nationale pensionsordning.
39

Det følger heraf, at det må antages, at den forelæggende ret med sit spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst dels, om rammeafgørelse 2002/584 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter en generel og ubetinget forpligtelse til at løslade en eftersøgt person, som er blevet anholdt på grundlag af en europæisk arrestordre, så snart der er forløbet 90 dage siden anholdelsen af den pågældende, når der med hensyn til den pågældende består en meget alvorlig flugtrisiko, som ikke kan nedbringes til et acceptabelt niveau ved fastsættelse af passende foranstaltninger, dels, om chartrets artikel 6 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national retspraksis, som tillader varetægtsfængsling af den eftersøgte person ud over nævnte frist på 90 dage på grundlag af en fortolkning af denne nationale bestemmelse, hvorefter nævnte frist udsættes, såfremt den fuldbyrdende judicielle myndighed enten beslutter at forelægge en anmodning om præjudiciel afgørelse for Domstolen, at afvente besvarelsen af en anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af en anden fuldbyrdende judiciel myndighed eller at udsætte afgørelsen om overgivelse med den begrundelse, at der kan foreligge en reel risiko for umenneskelige eller nedværdigende forhold under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat.
74

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål besvares med, at artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU skal fortolkes således, at princippet om domstolenes uafhængighed ikke er til hinder for, at der på sagsøgeren i hovedsagen anvendes en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der uden hensyn til karakteren af de udøvede funktioner, til anciennitet eller til vigtigheden af de udførte arbejdsopgaver i forbindelse med generelle foranstaltninger om lønnedsættelse forbundet med forpligtelsen til at nedbringe et uforholdsmæssigt stort budgetunderskud har fastsat forskellige procentvise lønnedsættelser for grundlønninger og supplerende lønninger til medlemmerne af dommerstanden, hvilket ifølge den forelæggende ret har vist sig at indebære større procentvise lønnedsættelser for de dommere, der tilhører to løngrupper i denne dommerstands lavere kategorier, end for de dommere, der tilhører en løngruppe i den nævnte dommerstands højere kategori, selv om de førstnævnte oppebærer en lavere løn end de sidstnævnte, for så vidt som det lønniveau, som sagsøgeren i hovedsagen har efter den i hovedsagen omhandlede lønnedsættelse, er i overensstemmelse med vigtigheden af de arbejdsopgaver, som han varetager, og følgelig sikrer hans uafhængige bedømmelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.