I sag nr. 25/74,

angående en anmodning, som af Bundesfinanzhof i henhold til EØF-traktatens artikel 177 er indgivet til Domstolen for i den sag, der verserer for den nævnte ret mellem

GÜNTHER HENCK

og

EINFUHR- UND VORRATSSTELLE FÜR GETREIDE UND FUTTERMITTEL, Frankfurtam Main,

at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 18 i forordning nr. 141/64/EØF (JO 1964, s. 2666) og artikel 3 b i forordning nr. 163/64/EØF (JO 1964, s. 2741)

afsiger

DOMSTOLEN

sammensat af: præsidenten R. Lecourt, afdelingsformændene C. Ó Dálaigh, A. J. Mackenzie Stuart (refererende), dommerne A. M. Donner, R. Monaco, J. Mertens de Wilmars, P. Pescatore, H. Kutscher, M. Sørensen,

generaladvokat: A. Trabucchi

ustitssekretær: A. Van Houtte

følgende

DOM

Sagsfremstilling

Forelæggelseskendelsen og de skriftlige indlæg, som er indgivet i henhold til artikel 20 i EØF-Domstolens statut, kan sammenfattes således:

I — Faktiske omstændigheder

Firmaet Günter Henck importerede til forbundsrepublikken Tyskland nogle restprodukter fra stivelsesfremstilling på grundlag af majs, der var beskrevet som »majsgluten-foder« (cornglutenfeed) og henhørte under position 23.03 i den. fælles toldtarif, men som ikke omfa*ttedes af den fælles markedsordning for korn, hvorfor de var undtaget fra importafgift.

Angiveligt fremstillede firma Henck på grundlag af dette produkt mel af gluten henhørende under position 11.09 i den fælles toldtarif, som det eksporterede til Danmark i maj 1967.

EVstG ydede kun firmaet en restitution på 47,40 DM pr. ton.

Firma Henck anmodede om at få udbetalt restitution efter en sats på 398 DM pr. ton, fordi restitutionen for 100 kg af de eksporterede varer skulle beregnes efter den importafgiftssats, der gjalt for 200 kg majs, og fordi importafgiftssatsen for 100 kg majs på eksporttidspunktet var fastsat til 199 DM.

EVstG afviste firma Henck's klage, da restitutionsbeløbet, som var fastsat til 195,20 DM pr. ton, skulle nedsættes med den produktionsrestitution, nemlig171,50 DM pr. ton, som eksportstaten ydede. Forskellen, eller 23,70 DM pr. ton, svarede under hensyn til omregningsforholdet mellem 1000 kg gluten og 2000 kg majs til en restitutionssats på 47,40 DM pr. ton.

På det pågældende tidspunkt blev produktionsrestitutionen i Tyskland ydet i form af en nedsættelse af importafgiften for basisproduktet, der i det foreliggende tilfælde var majs.

Da firma Henck ikke fik medhold i den sag, det havde anlagt, indgav det revisionsanke til Bundesfinanzhof.

Tvisten drejer sig således om, hvorvidt eksportrestitutionen for mel af gluten henhørende under position 11.09 i den fælles toldtarif skal nedsættes med den produktionsrestitution, som er hjemlet for importeret majsgluten, der anvendes til fremstilling af det ovennævnte produkt, selv om produktionsrestitutionen rent faktisk ikke er blevet ydet.

Artikel 15 i Rådets forordning (EØF) nr. 141/64 af 21. oktober 1964 (JO 1964, s. 2666) bestemmer, at restitutionen ved eksport til tredjelande af visse kornprodukter, herunder majsgluten, fastsættes under hensyn til vilkårene på verdensmarkedet og priserne for basisprodukterne. Samme forordnings artikel 18 bestemmer, at der »ved beregningen af størrelsen af eksportrestitutionerne tages… hensyn til de produktionsrestitutioner, som er ydet for den majs, … der anvendes til stivelsesfremstilling …«.

Kommissionens forordning (EØF) nr. 163/64 af 29. oktober 1964 (JO 1964, s. 2741) om indvirkningen af ydelsen af en produktionsrestitution på ordningen … for gluten bestemmer i artikel 3, at der, »når en medlemsstat yder en produktionsrestitution«, sker nedsættelse af det restitutionsbeløb, som kan ydes ved eksport af de forarbejdede produkter til tredjelande, »med incidensen af den produktionsrestitution, der udbetales af den eksporterende medlemsstat på tidspunktet for eskporten«.

Bundesfinanzhof har ved kendelse af 19. februar 1974 udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spøgsmål:

— Skal artikel 18 i forordning nr. 141/64/EØF sammenholdt med artikel 3, litra b i forordning nr. 163/64/EØF fortolkes således, at produktionsrestitutionen for stivelse af majs m. v. kun skal fradrages eksportrestitutionen for gluten under position 11.09 i de tilfælde, hvor der faktisk er ydet en produktionsrestitution for det majsprodukt, som er indført til fremstilling af gluten? I bekræftende fald:

— gælder dette også, når en produktionsrestitution ikke kan ydes, fordi den indførte vare ikke pålægges importafgift?

Forelæggelseskendelsen blev registreret på Domstolens justitskontor den 21. marts 1974.

I henhold til artikel 20 i protokollen vedrørende statutten for EØF-Domstolen er der indgivet skriftligt indlæg for firma Günter Henck af Röll, advokat i Hamburg, for Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel af Stockburger, advokat i Frankfurt, og for Kommissionen for De europæiske Fællesskaber af dens juridiske rådgiver, Kalbe, som befuldmægtiget.

På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen besluttet at åbne den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse.

II — Skriftlige indlæg indgivet til Domstolen

Firma Henck er af den opfattelse, at det ifølge ordlyden og systemet i forordningerne nr. 141/64 og 163/64 ved udregning af eksportrestitutionen kun er tilladt at tage hensyn til produktionsrestitutionen, dersom en produktionsrestitution er hjemlet abstrakt og generelt i alle tilfælde for basisproduktet i den eksporterede vare, for hvilken der kan ydes restitution.

Artikel 10 i forordning nr. 141/64 nævner ikke det under position 23.03 anførte basisprodukt. Følgeling hjemler den nævnte forordnings artikel 17 ikke nogen produktionsrestitution for dette produkt.

Det, som EVstG i virkeligheden hævder, er, at det forarbejdede produkt under position nr. 23.03 skal betragtes som basisprodukt i den betydning, der er forudset i forordningerne nr. 141/64 og 163/64.

Firma Henck foreslår, at der gives følgende svar på det af Bundesfinanzhof stillede spørgsmål:

Artikel 18 i forordning nr. 141/64/EØF. sammenholdt med artikel 3, litra b i forordning nr. 163/64/EØF skal fortolkes således, at den produktionsrestitution, som i de nævnte forordninger ydes for majs, blød hvede og brudris til anvendelse i stivelsesindustrien til fremstilling af kartoffelstivelse, kun skal fratrækkes eksportrestitutionen for gluten henhørende under toldposition nr. 11.09, når en produktionsrestitution abstrakt og generelt hjemles for det basisprodukt, der er indført med henblik på fremstillingen af gluten.

Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel anfører, at produktionsrestitutionen for stivelse og kvældemel hovedsagelig har til formål at forsyne den hjemlige stivelsesindustri med de nødvendige råvarer til en pris, som gør det muligt for dem at konkurrere med erstatningsprodukterne (forordning nr. 141/64/EØF, sidste betragtning). Derfor skal de nødvendige råvarer tilbydes på produktionsstadiet til en pris, der ligger under den, som havde været gældende, dersom importafgiftsordningen var blevet anvendt.

Uafhængigt af denne produktionsrestitution eksisterer der eksportrestitutioner for melgluten, der har til formål at støtte disse produkters konkurrenceevne på verdensmarkedet.

Hensigten med bestemmelserne i artikel 18 i forordning nr. 141/64/EØF sammenholdt med artikel 3 litra b i forord ning nr. 163/64/EØF var logisk en koordination af de to former for restitutioner.

EVstG bemærker, at ordlyden af artikel 18 i forordning nr. 141/64/EØF viser, at produktionsrestitutionerne kun er generelle beregningsfaktorer ved fastsættelsen af størrelsen af eksportrestitutionerne for de pågældende produkter.

Videre bemærker man, at denne fortolkning bekræftes af en ordret fortolkning af artikel 3, litra b i forordning nr. 163/64/EØF, som bestemmer, at eksportrestitutionen nedsættes med incidensen af den produktionsrestitution, der udbetales af den eksporterende medlemsstat på tidspunktet for eksporten: betydningen af nedsættelsen bestemmes herefter generelt og abstrakt uden henvisning til omstændighederne i de konkrete tilfælde.

Når eskportøren fremstiller stivelse til eksport ved hjælp af sædvanlige råvarer — majs, blød hvede eller brudris — har han krav på en produktionsrestitution, der gør det muligt for ham at nedsætte sin kostpris. Spørgsmålet er, om han kan gøre gældende, at denne restitution kun vedkommer ham.

Ved den endelige beregning af eksportrestitutionen er dét tilstrækkeligt, at muligheden for at kræve betaling af en produktionsrestitution generelt har stået ham åben. Det er ikke muligt at kræve af de administrative myndigheder, at de, hver gang der finder en eksport sted af forarbejdede produkter, undersøger, om eksportøren ikke tidligere har krævet produktionsrestitution.

De bestemmelser, som Domstolen anmodes om at fortolke, har til formål at hindre, at produkterne ad omveje — dvs. ved ydelse af to fulde restitutioner — kan udbydes på verdensmarkedet til en pris, der ligger under niveauet for verdensmarkedspriserne. I dette tilfælde ville restitutionen indirekte bringe prisniveauet i fare, selv inden for Fællesskabet.

Løsningen må blive den samme i det tilfælde, hvor de eksportvarer, som der kan ydes restitution for, fremstilles på grundlag af råvarer, for hvilke der ikke er hjemlet nogen produktionsrestitution. Dersom man ved udførslen af mel af gluten fremstillet på grundlag af et produkt, der er undtaget fra importafgift, samtidig nyder godt af de maksimale restitutionssatser, vil formålet med eksportrestitutionen — der udelukkende er at ophæve ulighederne i priserne på det indre og det ydre marked — ikke kunne nås.

Af disse grunde hjemles nedsættelsen af maksimumssatserne for restitutionen ved udførslen af mel af gluten, som er fremstillet i forbundsrepublikken Tyskland, helt generelt uden hensyn til det konkrete tilfældes særegenheder.

Kommissionen bemærker, at i importafgifterne såvel som de eksportrestitutioner, der ydes for varer forarbejdet på basis af korn i det fællesskabsretlige system, i princippet ikke er beløb, som fra tilfælde til tilfælde tilpasses særegenhederne ved hver enkelt import-eller eksportoperation, men faste beløb, som afvejes efter en enhedsskala under hensyn til det pågældende produkts egenskaber, som fremkommer ved en generel sammenligning af situationen på det ydre og det indre marked, hvis beregning ikke afhænger af hver enkelt eksportforretnings særlige omkostningsfaktorer.

Hensyntagen til de individuelle kostpriser er ikke umulig, men da den er usædvanlig, må denne beregningsmetode klart have fundet udtryk i de pågældende bestemmelser.

Imidlertid begrænser artikel 18 i forordning nr. 141/64/EØF sig til generelt at bestemme, at der ved beregningen af størrelsen af eksportrestitutionen, navnlig for majsgluten, skal tages hensyn til de produktionsrestitutioner, som særlig er blever ydet for majs.

Artikel 3 i forordning nr. 163/64/EØF gør udelukkende nedsættelsen af eksportrestitutionen for de forarbejdede produkter med produktionsrestitutionen afhængig af følgende: »Når en medlemsstat yder en produktionsrestitution …«.

Kommissionen minder om, at denne formulering er den samme som den, der bestemmer, at produktionsrestitutionen skal fratrækkes importafgiften (artikel 1 i forordning nr. 163/64). Der kan inden for importafgiftsordningen ikke være nogen tvivl om, at importafgiften på de forarbejdede produkter skal nedsættes generelt.

Forordningens ordlyd afgiver ikke noget grundlag for at konkludere, at én og samme formulering skal fortolkes på en helt anden måde, når den finder anvendelse på eksportrestitutionerne.

Efter artikel 3 i forordning nr. 163/64 fastsættes størrelsen af produktionsrestitutionen til det beløb, som gælder på tidspunktet for udførslen af det forarbejdede produkt. Det drejer sig herefter om et beløb, der ikke direkte kan påvirke produktionsomkostningerne for gluten i det enkelte tilfælde.

Denne generelle regulering på grundlag af eksporttidspunktet gør det muligt at undgå megen kontrol, som ellers ikke havde været til at komme uden om, hvis det havde været nødvendigt i hvert enkelt tilfælde at fastsætte incidensen af restitutionsbeløbet på produktionsomkostningerne og de forarbejdede produkters eksportpris.

Disse beregninger bliver allerede vanskelige, når det forarbejdede produkt er fremstillet på grundlag af flere sendinger majs. Hvis eksportøren og fabrikanten ikke er den samme person, eller hvis det drejer sig om varer fra forskellige fabrikanter, bliver de næsten umulige at foretage.

Produktionsrestitutionen har ganske enkelt til formål at kompensere for stigningen i priserne på de vigtigste råvarer på det indre marked. Denne kompensation er ikke nødvendig for de råvarer, der indføres til fremstilling af stivelse og gluten, og som hverken omfattes af den fælles markedsordning for kornsektoren eller af dennes importafgiftsordning, eftersom de kan købes til verdensmarkedspriserne.

At fortolke ordlyden som påstået af firma Henck betyder, at man anvender denne offentlige subventionsordning til, i forhold til andre producenter og eksportører af gluten, at opnå en konkurrencefordel, der hverken berettiges ved det økonomiske resultat eller ved formålet med eksportrestitutionsordningen. Ydelsen af det samlede eksportrestitutionsbeløb medfører, at sagsøgeren behandles, som om han havde fremstillet sin gluten på grundlag af importeret majs, der fuldt ud er underkastet en importafgift. Idet sagsøgeren har fremstillet den eksporterede gluten på grundlag af en vare, som ikke er underkastet nogen prisregulering i Fællesskabet, og som han derfor har kunnet fremskaffe frit i henhold til vilkårene på verdensmarkedet, kan det ikke antages, at man kan kompensere for en prisforskel mellem råvarerne inden for og uden for Fællesskabet - hvilken kompensation er det eneste anerkendte formål med den eksportrestitution, som ydes for de forarbejdede produkter. Sagsøgeren har således ikke krav på nogen eksportrestitution.

Når sagsøgeren faktisk kan påberåbe sig en ret til en eksportrestitution for sin gluten, er det imidlertid udelukkende, fordi eksportrestitutionen forudfastsættes generelt som et fast beløb afvejet efter en enhedsskala.

Kommissionen foreslår derfor, at det første præjudicielle spørgsmål besvares således:

Artikel 18 i forordning nr. 141/64/EØF sammenholdt med artikel 3, litra b i forordning nr. 163/64/EØF skal ikke fortolkes således, at produktionsrestitutionen for stivelse fremstillet på basis af majs etc. kun skal fratrækkes eksportrestitutionen for gluten under toldposition 11.09, når en produktionsrestitution faktisk er blevet ydet for det majsbasisprodukt, som er importeret med henblik på fremstilling af gluten.

III — Den mundtlige forhandling

I retsmødet den 9. juli 1974 blev der afgivet mundtlige indlæg for Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel af advokat Stockburger og for Kommissionen for De europæiske Fællesskaber af Götz zur Hausen.

Generaladvokaten har fremsat sit forslag til afgørelse i retsmødet den 17. september 1974.

Præmisser

1 Ved kendelse af 19. februar 1974, indgået til Domstolens justitskontor den 21. marts 1974, har Bundesfinanzhof i henhold til EØF-traktatens artikel 177 stillet en række spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 18 i Rådets forordning (EØF) nr. 141/64 (JO af 27. 10. 1964, s. 2666) og. af artikel 3 i Kommissionens forordning nr. 163/64 (JO af 31. 10. 1964, s. 2741);

2 disse spørgsmål er stillet under en tvist vedrørende størrelsen af en eksportrestitution for mel af majsgluten i underposition 11.09 i den fælles toldtarif, et biprodukt inden for stivelsesindustrien ; sagsøgeren i hovedsagen (i det følgende: sagsøgeren) eksporterede en sending af dette mel, som ikke var blevet fremstillet på basis af majs men af et biprodukt fra stivelse, såkaldt »majsgluten-foder«, der ikke falder ind under den fælles markedsordning og derfor frit kan indføres i fællesmarkedet til verdensmarkedsprisen ; ved udregningen af størrelsen af eksportrestitutionen nedsatte sagsøgte i hovedsagen (i det følgende sagsøgte) — under henvisning til artikel 18 i for ordning (EØF) nr. 141/64 sammenholdt med artikel 3 i forordning (EØF) nr. 163/64 — denne med incidensen af den produktionsrestitution, som på eksporttidspunktet var ydet af forbundsrepublikken Tyskland for den importerede majs anvendt til fremstilling af mel af gluten.

3 Domstolen anmodes om at afgøre, om disse bestemmelser skal fortolkes således, at produktionsrestitutionen for stivelse fremstillet af majs kun skal fradrages eksportrestitutionen for gluten under toldposition 11.09 i de tilfælde, hvor der faktisk er ydet en produktionsrestitution for det majsprodukt, som er indført til fremstilling af gluten; bliver svaret bekræftende, spørges der, om dette også gælder, når den råvare, på basis af hvilken den eksporterede vare er blevet fremstillet, ikke kan berettige til en produktionsrestitution, fordi den ikke er blevet pålagt importafgift.

4 Ifølge anden betragtning til forordning nr. 19, som på det pågældende tidspunkt indeholdt de gældende regler for kornsektoren, har denne sektion betydning for Fællesskabets økonomi, både som direkte indkomstkilde for producenterne og som forsyningskilde for forarbejdningsindustrien; det i denne forordning fastsatte prissystem og system med importafgifter og eksportrestitutioner skulle derfor ikke blot omfatte visse egentlige landbrugsprodukter som opregnet i litra a i artikel 1 men ifølge litra d også visse på basis heraf forarbejdede produkter, der er nævnt i forordningens bilag, herunder gluten og mel af gluten; til gennemførelse af blandt andet artikel 20, stk. 2, andet punktum i forordning nr. 19 udstedte Rådet forordning nr. 141/64 vedrørende ordningen for forarbejdede kornprodukter.

5 Ifølge denne forordnings 11. betragtning har eksportrestitutionen for forarbejdede kornprodukter »til formål at kompensere for den forskel, der eksisterer mellem de i den eksporterende medlemsstat gældende priser for basisprodukterne og verdensmarkedspriserne« ; »basisprodukterne« defineres i artikel 1, stk. 3 i nævnte forordning som brudris og de kornsorter, der opregnes i artikel 1, litra a i forordning nr. 19, hvor man finder majs men ikke »majsgluten-foder«.

6 Skønt man kan rejse det præliminære spørgsmål, om en medlemsstat har hjemmel til at yde en eksportrestitution, når det eksporterede produkt ikke er fremstillet på grundlag af et således defineret basisprodukt, er dette spørgsmål imidlertid ikke blevet fremdraget i den foreliggende sag.

7. For at gøre det muligt for stivelsesindustrien at opretholde konkurrencedygtige priser i forhold til erstatningsprodukterne har forordning nr. 141/64 givet medlemsstaterne hjemmel til at yde en produktionsrestitution, som bevirker, at stivelsesindustrien får stillet de basisprodukter, der skal anvendes, til disposition til en lavere pris end den, som ville følge af anvendelsen af ordningen med importafgifter; forordningens artikel 15 bestemmer, at der i handelen med forarbejdede produkter med tredjelande skal ske beregning af den restitution, som medlemsstaterne kan yde, under særlig hensyntagen til vilkårene på verdensmarkedet og priserne for basisprodukterne; ifølge dens artikel 18 skal der ved beregningen af størrelsen af de eksportrestitutioner, som skal ydes for de forarbejdede produkter, tages hensyn til produktionsrestitutionerne, særlig for majs anvendt i stivelsesindustrien ; det præciseres i artikel 3, litra b i forordning nr. 163/64, at størrelsen af den eksportrestitution, der kan ydes for det forarbejdede produkt — når en medlemsstat yder en produktionsrestitution — nedsættes med incidensen af den produktionsrestitution, som udbetales af den eksporterende medlemsstat på tidspunktet for eksporten; det fremgår af Kommissionens forordning nr. 60/66/EØF (JO nr. 103, s. 1854/66), at det maksimumsbeløb for en eksportrestitution for et forarbejdet produkt, som en medlemsstat kan yde, sættes til en fast sum uden hensyn til eksportørens individuelle omkostninger og priser.

8 Det således indførte system indebærer følgende: når eksportrestitutionen er fastsat for en bestemt mængde af det basisprodukt, som tænkes anvendt til fremstilling af det forarbejdede produkt, er størrelsen af den produktionsrestitution, som skal fratrækkes, lig med det beløb, som på tidspunktet for eksporten udbetales for det nævnte basisprodukt; i dette system kan individuelle omkostningsfaktorer ikke få indflydelse på restitutionens størrelse ;

9 der må derfor svares, at artikel 18 i forordning (EØF) nr. 141/64 sammenholdt med artikel 3, litra b i forordning nr. 163/64 skal fortolkes således, at eksportrestitutionen for et af de forarbejdede produkter, der er nævnt i disse forordninger, skal nedsættes med den produktionsrestitution, som på eksporttidspunktet ydes af den eksporterende medlemsstat for det basisprodukt, der har ligget til grund for beregningen af restitutionen.

Vedrørende sagsomkostningerne

10 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, som har indgivet indlæg til Domstolen, kan ikke godtgøres ; da retsforhandlingerne i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for Bundesfinanzhof, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne.

På grundlag af disse præmisser kender DOMSTOLEN idet den træffer afgørelse vedrørende de spørgsmål, den har fået forelagt ved kendelse af 19. februar 1974, for ret:

Artikel 18 i forordning (EØF) nr. 141/64 sammenholdt med artikel 3, litra b i forordning nr. 163/64 skal fortolkes således, at eksportrestitutionen for et af de forarbejdede produkter, der er nævnt i disse forordninger, skal nedsættes med den produktionsrestitution, som på eksporttidspunktet ydes af den eksporterende medlemsstat for det basisprodukt, der har ligget til grund for beregningen af restitutionen.