DOMSTOLENS DOM (FOERSTE AFDELING) AF 17. JANUAR 1992. - INGFRIED HOCHBAUM MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - FORFREMMELSE - MAGTFORDREJNING. - SAG C-107/90 P.



Samling af Afgørelser 1992 side I-00157



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend - forfremmelse - administrationens skoen - judiciel kontrol - graenser

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 45)

2. Tjenestemaend - soegsmaal - anbringender - magtfordrejning - begreb

Sammendrag

1. Ansaettelsesmyndigheden raader over vide skoensmaessige befoejelser ved sammenligningen af de forskellige "fortjenester", som maa tillaegges de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved en forfremmelse. Det foelger heraf, at den retslige kontrol er begraenset til en undersoegelse af, hvorvidt ansaettelsesmyndigheden har udoevet disse befoejelser paa en aabenbart fejlagtig maade, idet efterproevelsen, naar der er tale om en beslutning om forfremmelse efter et stillingsopslag, ogsaa maa omfatte spoergsmaalet om, hvorvidt ansaettelsesmyndigheden har udoevet sine skoensmaessige befoejelser inden for de rammer, den selv har opstillet ved stillingsopslaget.

2. Der kan kun antages at foreligge magtfordrejning, naar der er foert tilstraekkeligt bevis for, at ansaettelsesmyndigheden ved den anfaegtede beslutning har forfulgt et andet formaal end det, der tilsigtes med de paagaeldende bestemmelser.

Dommens præmisser

1 Ved processkrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. april 1990 har Ingfried Hochbaum, der er tjenestemand ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, i medfoer af artikel 49 i statutten for EOEF-Domstolen og de tilsvarende bestemmelser i statutten for EKSF-Domstolen og statutten for Euratom-Domstolen ivaerksat appel til proevelse af dommen af 14. februar 1990, hvorved Retten i Foerste Instans ikke gav appellanten medhold i hans paastande om annullation af Kommissionens beslutning om at annullere stillingsopslag KOM/902/84 vedroerende stillingen som chef for kontoret "Offentlig Virksomhed og Statsmonopoler" og dens efterfoelgende vedtagelse af stillingsopslag KOM/83/87.

2 Til stoette for appellen, hvorunder appellanten har nedlagt paastand om, at Domstolen ophaever Rettens dom, har appellanten fremsat to anbringender, der begge har sammenhaeng med det tredje anbringende, som appellanten fremsatte under sagens behandling for Retten, og hvorved han gjorde gaeldende, at der var blevet begaaet magtfordrejning. Appellantens foerste anbringende er, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 45 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"), og ved det andet anbringende har appellanten gjort gaeldende, at Retten har undladt at foretage den efterproevelse, som kraeves, naar der rejses spoergsmaal om magtfordrejning.

3 Appellanten har anfoert, at det er med urette, at Retten har forkastet de argumenter, hvorved appellanten soegte at godtgoere, at Kommissionen havde afsluttet ansaettelsesproceduren KOM/902/84 og ivaerksat en ny for at give udnaevnelsen af en af ansoegerne, Waterschoot - som allerede laa fast - et skaer af lovlighed. Til stoette herfor goer appellanten gaeldende, at Waterschoot paa tidspunktet for den foerste procedure, der foerte til en udnaevnelse af denne i den omtvistede stilling, ikke havde de kvalifikationer, som var en forudsaetning i henhold til stillingsopslag KOM/902/84. Denne udnaevnelse blev paa grund af en proceduremangel annulleret ved Domstolens dom af 9. juli 1987 (forenede sager 44/85, 77/85, 294/85 og 295/85, Hochbaum og Rawes, Sml. s. 3259), men forholdet er det, at den erfaring, som Waterschoot erhvervede i denne stilling, gav ham mulighed for at opnaa de kvalifikationer, han havde manglet, og dette var aarsagen til beslutningen om at ivaerksaette ansaettelsesproceduren KOM/83/87, der paa ny foerte til, at Waterschoot blev udnaevnt.

4 Ved kendelse af 10. oktober 1990 har Domstolen taget en begaering fra Union syndicale, Bruxelles, om at maatte intervenere til stoette for appellantens paastande til foelge.

5 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Foerste anbringende

6 I henhold til vedtaegtens artikel 45 "foretages [forfremmelse] udelukkende paa grundlag af en udvaelgelse blandt de tjenestemaend, der har en minimumsanciennitet i deres loenklasse; udvaelgelsen sker blandt de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, efter sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem".

7 Ved det foerste led af sit foerste anbringende har sagsoegeren gjort gaeldende, at Retten har begraenset sin efterproevelse af spoergsmaalet om anvendelsen af denne bestemmelse til en undersoegelse af, hvorvidt ansaettelsesmyndigheden gjorde sig skyldig i en aabenbar fejl ved udoevelsen af sine skoensmaessige befoejelser paa dette omraade.

8 Det fremgaar af Domstolens faste praksis, at ansaettelsesmyndigheden raader over vide skoensmaessige befoejelser med hensyn til forfremmelser, og at den retslige kontrol derfor er begraenset til en undersoegelse af, hvorvidt ansaettelsesmyndigheden har udoevet disse befoejelser paa en aabenbart fejlagtig maade (jf. dom af 25.2.1987, sag 52/86, Banner, Sml. s. 979, praemis 9). Det maa herefter laegges til grund, at Rettens efterproevelse var i overensstemmelse med raekkevidden af dens kontrolbefoejelser paa det paagaeldende omraade.

9 Vedkommende EF-retsinstans skal ved sin efterproevelse endvidere sikre sig, at ansaettelsesmyndigheden har udoevet sine skoensmaessige befoejelser inden for de rammer, den selv har opstillet ved stillingsopslaget (jf. dom af 7.2.1990, sag C-343/87, Culin, Sml. I, s. 225, praemis 19), men det maa herved fremhaeves, at Retten i praemis 24 i sin dom har fastslaaet, at "efter det i sagen oplyste ses det ikke, at Waterschoot inden sin tiltraedelse som chef for kontoret 'Offentlig Virksomhed og Statsmonopoler' ikke opfyldte betingelserne for at indgive ansoegning til den omstridte stilling". Der er herved tale om en vurdering af de faktiske omstaendigheder, som Domstolen savner kompetence til at efterproeve.

10 Ved det andet led af sit foerste anbringende har appellanten gjort gaeldende, at der ved den anfaegtede dom ikke paa tilstraekkeligt fuldstaendig maade er blevet taget stilling til de argumenter vedroerende Waterschoot' s kvalifikationer, som appellanten fremfoerte for Retten.

11 Der henvises herved blot til Rettens ovenfor refererede bemaerkninger. Disse er kortfattede, men indeholder en stillingtagen til de af appellanten fremfoerte argumenter.

12 Anbringendet om, at der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45, kan herefter ikke laegges til grund.

Andet anbringende

13 Ved sit andet anbringende har appellanten gjort gaeldende, at Retten har set bort fra selve indholdet af anbringendet om magtfordrejning, idet den har undladt at undersoege det egentlige formaal med ansaettelsesmyndighedens omtvistede beslutninger.

14 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at der kun kan antages at foreligge magtfordrejning, naar der er foert tilstraekkeligt bevis for, at ansaettelsesmyndigheden ved den anfaegtede beslutning har forfulgt et andet formaal end det, der tilsigtes med de paagaeldende bestemmelser (jf. f.eks. dom af 8.6.1988, sag 135/87, Vlachou mod Revisionsretten, Sml. s. 2901, praemis 27).

15 I sin dom har Retten antaget, at den omstaendighed, at ansaettelsesmyndigheden tog hensyn til den erfaring, som Waterschoot havde erhvervet efter den foerste udnaevnelse af ham, ikke var tilstraekkelig til, at det kunne anses for godtgjort, at ansaettelsesmyndigheden varetog et andet formaal end tjenestens interesse og herved begik magtfordrejning.

16 Det foelger heraf, at Retten ikke har baseret sig paa en fejlagtig opfattelse af begrebet magtfordrejning. Endvidere bemaerkes, at en vurdering af faktum i henhold til EOEF-Traktatens artikel 168 A og de tilsvarende bestemmelser i EKSF-Traktaten og Euratom-Traktaten ikke er omfattet af Domstolens proevelsesret i appelsager. Appellantens andet anbringende kan herefter ikke laegges til grund.

17 Da ingen af appellantens anbringender kan laegges til grund, maa appellen i det hele forkastes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

18 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. I henhold til procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne selv deres egne omkostninger i tjenestemandssager. I henhold til procesreglementets artikel 122 finder artikel 70 dog ikke anvendelse i appelsager indbragt af institutionernes tjenestemaend eller oevrige ansatte. Appellanten har tabt appelsagen og boer derfor doemmes til betale dens omkostninger. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 4, andet led, kan Domstolen dog traeffe afgoerelse om, at en intervenient skal baere sine egne omkostninger. Da Union syndicale - Bruxelles, har interveneret til stoette for appellantens paastande med henblik paa at varetage sine medlemmers almindelige interesser, boer der traeffes afgoerelse om, at Union syndicale skal baere sine egne omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)

1) Appellen forkastes.

2) Sagsoegeren betaler appelsagens omkostninger, bortset fra intervenientens.

3) Union syndicale baerer sine egne omkostninger.