Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – retlig interesse i søgsmål

(Art. 230, stk. 4, EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87, art. 9, stk. 3)

2. Miljø – luftforurening – direktiv 2003/87 – national plan for tildeling af emissionskvoter

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87, art. 9, stk. 3)

3. Miljø – luftforurening – direktiv 2003/87 – national plan for tildeling af emissionskvoter

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87, art. 9, stk. 3)

4. Miljø – luftforurening – direktiv 2003/87 – national plan for tildeling af emissionskvoter (NAP)

(Art. 226 EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87, art. 9, stk. 3)

5. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – retsakter, der kan påvirke en bestemt retsstilling

(Art. 230 EF)

6. Miljø – luftforurening – direktiv 2003/87 – national plan for tildeling af emissionskvoter

(Art. 88, stk. 3, EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87, art. 9, stk. 3)

7. Miljø – luftforurening – direktiv 2003/87 – national plan for tildeling af emissionskvoter

(Art. 88, stk. 3, EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87, art. 9, stk. 3)

8. Miljø – luftforurening – direktiv 2003/87 – national plan for tildeling af emissionskvoter (NAP)

(Art. 87 EF og 88 EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87)

Sammendrag

1. Et annullationssøgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person kan kun admitteres, såfremt den pågældende person har en interesse i, at den anfægtede retsakt annulleres. En sådan interesse foreligger kun, såfremt en annullation af den anfægtede retsakt i sig selv kan have retsvirkninger, og søgsmålet således med sit resultat kan tilføre parten en fordel.

Hvad angår en kommissionsbeslutning om den nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter (NAP), hvorved den pågældende NAP kun er blevet afvist, så vidt som den omhandler visse efterfølgende tilpasninger af tildelingen af emissionskvoter ved at erklære dem uforenelige med kriterium 5) og 10) i bilag III til direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, afhænger spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger søgsmålsinteresse, således af den retlige karakter af Kommissionens undersøgelsesprocedure og beslutningsbeføjelse i henhold til artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 og især af spørgsmålet om, hvorvidt den anfægtede beslutning indeholder en godkendelse af hele NAP’en.

(jf. præmis 96 og 98)

2. Forudgående kontrol, der foretages af Kommissionen i henhold til artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet efter en medlemsstats forelæggelse af en national plan for tildeling af emissionskvoter (NAP), fører derimod ikke nødvendigvis frem til en beslutning om godkendelse, henset til at Kommissionen kun skal gribe ind, hvis den finder det nødvendigt at gøre indsigelse over for visse aspekter i den forelagte NAP og at træffe en beslutning om afvisning i tilfælde af medlemsstatens afvisning af at ændre sin NAP. Disse indsigelser og beslutningen om afvisning skal desuden foreligge inden tre måneder fra forelæggelsen af NAP’en, og i mangel heraf bliver den forelagte NAP endelig og omfattes af en formodning om lovlighed, således at medlemsstaten kan gennemføre den i den pågældende tildelingsperiode. Denne særlige kontrol hviler således på en formodning om lovlighed af den statslige foranstaltning, som kun er underlagt et foreløbigt forbud mod gennemførelse. Det fremgår heraf, at en kommissionsbeslutning om afvisning af en NAP eller nogle af dens aspekter, selv såfremt den indeholder Kommissionens udtrykkelige godkendelse af andre af NAP’ens aspekter eller betragtninger, der anfører grundene til, at den ikke har til hensigt at gøre indsigelse mod dem, og den følges af en godkendelse af de ændringer, der er foretaget af NAP’en, ikke kan anses for en godkendelse i form af en retsakt, der stifter rettigheder, eftersom de i denne sammenhæng anmeldte foranstaltninger pr. definition ikke behøver en sådan godkendelse.

(jf. præmis 115)

3. En procedure indledt i henhold til artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet har – ud over muligheden for, at Kommissionen foretager en forudgående kontrol – til formål at sikre medlemsstaterne retssikkerhed og at give dem mulighed for hurtigt at fastsætte, hvorledes de kan tildele emissionskvoterne og forvalte ordningen for handel med kvoter på grundlag af deres nationale plan for tildeling af emissionskvoter (NAP) i den berørte tildelingsperiode. I forhold til denne periodes begrænsede varighed har såvel Kommissionen som medlemsstaterne en legitim interesse i, at enhver tvist med hensyn til en NAP’s indhold løses hurtigt, og at den pågældende NAP ikke i sin gyldighedsperiode risikerer at blive anfægtet af Kommissionen. Desuden vil gennemførelsen af målene for direktiv 2003/87 på en omkostningseffektiv og økonomisk effektiv måde blive forhindret ved udstedelsen af et forbud mod at gennemføre NAP’erne, så længe Kommissionen ikke har vedtaget en beslutning om godkendelse.

(jf. præmis 117 og 118)

4. Da Kommissionen ikke har en generel godkendelsesbeføjelse stricto sensu i forhold til en national plan for tildeling af emissionskvoter (NAP) forelagt af en medlemsstat, kan mangelen på indsigelse fra Kommissionen ved udløbet af fristen på tre måneder i artikel 9, stk. 3, første punktum, i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet ikke danne grundlag for en formodning eller retlig fiktion om godkendelse af NAP’en. I den henseende har Kommissionen kun en begrænset kontrol- og afvisningsbeføjelse, begrænset til de i bilag III opregnede kriterier og til bestemmelserne i artikel 10 i det omhandlede direktiv. Udløbet af fristen har dermed som eneste følge, at NAP’en – som er omfattet af en formodning om lovlighed, hvis Kommissionen ikke har fremført indsigelser – bliver endelig og kan gennemføres af medlemsstaten, uden at Kommissionens generelle godkendelse er nødvendig. Denne vurdering styrkes af, at artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 ikke opstiller en udtrykkelig regel, der indfører en formodning eller en retlig fiktion, hvilket i øvrigt ville skade den kontrolbeføjelse, som Kommissionen har i medfør af artikel 226 EF, og som den skal kunne gøre brug af.

(jf. præmis 120-122)

5. Kun en beslutnings konklusion kan afføde retsvirkninger og følgelig være bebyrdende, uanset hvilke betragtninger der danner grundlag for beslutningen. De opfattelser, der fremføres i en beslutnings begrundelse, kan ikke som sådanne gøres til genstand for et annullationssøgsmål og kan kun undergives Fællesskabernes retsinstansers prøvelse, hvis de som begrundelse for en bebyrdende retsakt er nødvendige til støtte for retsaktens konklusion, eller hvis i hvert fald denne begrundelse kan ændre væsensindholdet af det, der er bestemt i den pågældende retsakts dispositive del. Da en retsakts konklusion principielt ikke kan skilles fra dens betragtninger, må den om nødvendigt fortolkes under hensyntagen til de betragtninger, der har ført til dens vedtagelse.

I mangel af en retligt bindende stillingtagen til en regel i konklusionen i en kommissionsbeslutning om den nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter i henhold til artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet er beslutningens begrundelse for reglen og dens eventuelle forenelighed med statsstøttereglerne fritaget fra Fællesskabernes retsinstansers kontrol inden for rammerne af et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF til prøvelse af denne beslutning og kan ikke danne grundlag for en erhvervsdrivendes søgsmålsinteresse.

(jf. præmis 127 og 130)

6. En medlemsstats forpligtelse i henhold til artikel 88, stk. 3, EF til at underrette Kommissionen om enhver påtænkt indførelse af statsstøtte er retligt forskellig fra og principielt uafhængig af forpligtelsen til at forelægge en national plan for tildeling af emissionskvoter (NAP) i henhold til artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet. En beslutning baseret alene på artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 og ikke på artikel 87 EF og 88 EF giver kun Kommissionen mulighed for at foretage en umiddelbar vurdering af den pågældende NAP’s statsstøtteaspekter i forhold til statsstøttereglerne, hvilket ikke er til hinder for, at der kan vedtages en formel beslutning som omhandlet i artikel 88, stk. 3, tredje punktum, EF.

(jf. præmis 133)

7. Hverken direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, der alene er vedtaget på grundlag af artikel 175 EF og ikke på grundlag af artikel 89 EF, eller de ikke-juridisk bindende foranstaltninger, der er vedtaget i denne sammenhæng, kan med føje indskrænke rækkevidden og den nyttige virkning af reglerne vedrørende kontrol af statsstøtte. Med forbehold af Kommissionens forpligtelse til at tage hensyn til muligheden for konflikt mellem bestemmelserne i en national plan for tildeling af emissionskvoter (NAP) og statsstøttereglerne inden for rammerne af undersøgelsesproceduren i henhold til artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 samt til muligheden for, at forelæggelsen af en NAP ligeledes kan udgøre en anmeldelse som omhandlet i artikel 88, stk. 3, EF, kan direktivet ikke i mangel af et relevant retsgrundlag udgøre en lex specialis for kontrol af statsstøtte inden for rammerne af undersøgelsesproceduren i artikel 9, stk. 3.

(jf. præmis 132 og 134)

8. Kriterium 5) i bilag III til direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, hvori bestemmes, at det er nødvendigt at overholde artikel 87 EF og 88 EF i forbindelse med gennemførelsen af nationale planer for tildeling af emissionskvoter, er kun udtryk for et veletableret fællesskabsretligt princip, hvorefter enhver afledt retsakt skal gennemføres på en sådan måde, at den ikke skader traktatens regler eller enhver anden primærretlig regel såsom de almindelige fællesskabsretlige principper og grundlæggende rettigheder. Denne almindelige forpligtelse til at overholde fællesskabsretten kan imidlertid ikke indebære, at der skal føres en administrativ procedure i henhold til samtlige de relevante processuelle og materielle bestemmelser som dem i forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 88 EF, men pålægger kun Kommissionen at foretage en umiddelbar vurdering inden for rammerne af anvendelsen af direktiv 2003/87. Endelig giver undersøgelsesproceduren i henhold til direktivets artikel 9, stk. 3, under ingen omstændigheder Kommissionen mulighed for at godkende, at medlemsstaterne fraviger fællesskabsretlige bestemmelser, som ikke er indeholdt i direktivet.

(jf. præmis 135)