Domstolens Dom (Femte Afdeling) af 8. januar 2002. - Denkavit Nederland BV mod Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij et Voedselvoorzieningsin- en verkoopbureau. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Nederlandene. - Lanbrug - Bekæmpelse af bovin spongiform encephalopati - Medlemsstaternes kompetence - Beslutning om slagtning og fastsættelse af tidspunktet for slagtning af britiske kalve i forbindelse med bovin spongiform encephalopati-krisen i marts 1996. - Sag C-507/99.



Samling af Afgørelser 2002 side I-00169



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Landbrug tilnærmelse af lovgivningerne om veterinærpoliti veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med levende dyr og produkter af animalsk oprindelse inden for Fællesskabet direktiv 89/662 og 90/425 hasteforanstaltninger til beskyttelse mod bovin spongiform encephalopati medlemsstaternes kompetence beslutning om slagtning af britiske kalve fastsættelse af slagtningstidspunktet

[Rådets direktiv 90/425, art. 8, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

$$De fællesskabsretlige bestemmelser, der finder anvendelse på den fælles landbrugspolitik for oksekødssektoren, skal fortolkes således, at medlemsstaterne efter fremkomst af oplysninger vedrørende en mulig forbindelse mellem bovin spongiform encephalopati og den hos mennesker forekommende Creutzfeldt-Jacob-sygdom og efter bovin spongiform encephalopati-krisen i Det Forenede Kongerige var berettiget til i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 90/425 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked, som ændret ved direktiv 92/118 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbestemmelser, som omhandlet i bilag A, kapitel I, til direktiv 89/662, og for så vidt angår patogener, i direktiv 90/425

at påbyde slagtning af ungkvæg, der stammede fra Det Forenede Kongerige, og som befandt sig på deres område, og

dermed at fastsætte tidspunktet for denne slagtning.

( jf. præmis 47 og domskonkl. )

Parter

I sag C-507/99,

angående en anmodning, som College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nederlandene) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,

Denkavit Nederland BV

mod

Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij,

Voedselvoorzieningsin- en verkoopbureau,

"at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende medlemsstaternes kompetence til at påbyde slagtning af britiske kalve og fastsætte tidspunktet for slagtningen i forbindelse med bovin spongiform encephalopati-krisen i marts 1996 og vedrørende fortolkningen af artikel 8 i Rådets direktiv 90/425/EØF af 26. juni 1990 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked (EFT L 224, s. 29), som ændret ved Rådets direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbestemmelser, som omhandlet i bilag A, kapitel I, til direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patogener, i direktiv 90/425 (EFT 1993 L 62, s. 49),

har

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne D.A.O. Edward, A. La Pergola, L. Sevón (refererende dommer) og M. Wathelet,

generaladvokat: F.G. Jacobs

justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl,

efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:

- Denkavit Nederland BV ved advocaat E.A. Buys

- den nederlandske regering ved M.A. Fierstra, som befuldmægtiget

- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved G. Berscheid og C. van der Hauwaert, som befuldmægtigede,

på grundlag af retsmøderapporten,

efter at der i retsmødet den 4. oktober 2001 er afgivet mundtlige indlæg af Denkavit Nederland BV ved E.A. Buys, af den nederlandske regering ved J.G. van Bakel, som befuldmægtiget, og af Kommissionen ved G. Berscheid og T. van Rijn, som befuldmægtiget,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 29. november 2001,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved afgørelse af 19. oktober 1999, indgået til Domstolen den 23. december 1999, har College van Beroep voor het bedrijfsleven i medfør af artikel 234 EF stillet tre præjudicielle spørgsmål vedrørende medlemsstaternes kompetence til at påbyde slagtning af britiske kalve og fastsætte tidspunktet for slagtningen i forbindelse med bovin spongiform encephalopati-krisen (herefter »BSE«) i marts 1996 og vedrørende fortolkningen af artikel 8 i Rådets direktiv 90/425/EØF af 26. juni 1990 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked (EFT L 224, s. 29), som ændret ved Rådets direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbestemmelser, som omhandlet i bilag A, kapitel I, til direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patogener, i direktiv 90/425 (EFT 1993 L 62, s. 49, herefter »direktiv 90/425«).

2 Disse spørgsmål er blevet rejst i en tvist mellem Denkavit Nederland BV (herefter »Denkavit«) og Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (den nederlandske minister for landbrug, naturforvaltning og fiskeri, herefter »ministeren«) og Voedselvoorzieningsin- en verkoopbureau vedrørende en af Denkavit fremsat anmodning om tilladelse til at afslutte opfedningen af britiske kalve, inden de slagtes, subsidiært om erstatning af det tab, Denkavit anfører at have lidt på grund af, at denne opfedning ikke kan føres til ende.

Retsreglerne

De fællesskabsretlige bestemmelser

3 Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for oksekød (EFT 1968 I, s. 179) i den affattelse, der følger af Kommissionens forordning (EF) nr. 2417/95 af 13. oktober 1995 (EFT L 248, s. 39, herefter »forordning nr. 805/68«), bestemmer i artikel 23, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1261/71 af 15. juni 1971 vedrørende undtagelsesforanstaltninger, som skal træffes i forskellige landbrugssektorer som følge af vanskeligheder af sundhedsmæssig art (EFT 1971 II, s. 332):

»For at tage hensyn til de begrænsninger i den frie vareomsætning, som ville kunne blive resultatet af anvendelsen af forholdsregler beregnet på at bekæmpe udbredelsen af sygdomme hos dyr, kan der efter den fremgangsmåde, som er fastsat i artikel 27, træffes undtagelsesforholdsregler til støtte for det marked, som berøres af disse begrænsninger. Disse foranstaltninger må kun træffes i det omfang og for det tidsrum, det er strengt nødvendig for understøttelsen af dette marked.«

4 Artikel 1 i Rådets direktiv 82/894/EØF af 21. december 1982 om anmeldelse af dyresygdomme inden for Fællesskabet (EFT L 378, s. 58), som ændret ved Kommissionens afgørelse 90/134/EØF af 6. marts 1990 (EFT L 76, s. 23, herefter »direktiv 82/894«), bestemmer, at direktivet omhandler anmeldelse af forekomsten af de i bilag I anførte sygdomme. Dette bilag nævner bl.a. BSE.

5 Artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 90/425 har følgende ordlyd:

»Hvis en medlemsstats kompetente myndigheder ved en kontrol på forsendelsens bestemmelsessted eller under transporten konstaterer,

a) at der forekommer stoffer, som har forårsaget en af de sygdomme, der er nævnt i direktiv 82/894/EØF [...], senest ændret ved Kommissionens afgørelse 90/134/EØF [...], eller en zoonose eller sygdom, eller at et hvilket som helst andet forhold, der kan udgøre en alvorlig fare for dyr eller mennesker, gør sig gældende, eller at produkterne kommer fra et område, der er smittet med en epizootisk sygdom, påbyder de, at dyret eller dyrene anbringes i karantæne på nærmeste karantænestation, slås ned og/eller destrueres.

[...]

Der kan iværksættes beskyttelsesforanstaltninger som fastsat i artikel 10.

[...]«

6 Artikel 10, stk. 1 og 4, i direktiv 90/425 bestemmer:

»1. En medlemsstat underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommissionen, når det konstateres, at der på dens område forekommer en af de i direktiv 82/894/EØF omhandlede sygdomme, samt når der konstateres zoonoser, sygdomme eller andre forhold, der kan udgøre en alvorlig fare for dyrs eller menneskers sundhed.

Afsendelsesmedlemsstaten iværksætter straks de bekæmpelsesforanstaltninger eller forebyggende foranstaltninger, der er fastsat i EF-bestemmelserne, navnlig afgrænsning af de heri foreskrevne iagttagelsesdistrikter, eller træffer enhver anden foranstaltning, som den finder hensigtsmæssig.

En bestemmelses- eller transitmedlemsstat, der ved den i artikel 5 omhandlede kontrol har konstateret en af de sygdomme eller andre forhold, som er nævnt i første afsnit, kan om nødvendigt træffe forebyggende foranstaltninger, der er fastsat i EF-bestemmelserne, herunder anbringe dyrene i karantæne.

Indtil der er truffet foranstaltninger i overensstemmelse med stk. 4, kan bestemmelsesmedlemsstaten, når tungtvejende hensyn til menneskers og dyrs sundhed taler herfor, træffe beskyttelsesforanstaltninger over for de berørte bedrifter, centre eller organer eller i tilfælde af en epizooti oprette det iagttagelsesdistrikt, som er foreskrevet i EF-bestemmelserne.

De foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer, meddeles straks Kommissionen og de øvrige medlemsstater.

[...]

4. Under alle omstændigheder lader Kommissionen snarest muligt Den Stående Veterinærkomité undersøge situationen. Den træffer efter fremgangsmåden i artikel 17 de nødvendige foranstaltninger for de i artikel 1 omhandlede dyr og produkter og, hvis situationen kræver det, for produkter afledt af disse. Den følger udviklingen i situationen og ændrer eller ophæver de trufne afgørelser efter samme fremgangsmåde på baggrund af denne udvikling.«

7 Efter vedtagelsen af Kommissionens beslutning 96/239/EF af 27. marts 1996 om visse hasteforanstaltninger til beskyttelse mod bovin spongiform encephalopati (EFT L 78, s. 47) vedtog Kommissionen forordning (EF) nr. 717/96 af 19. april 1996 om ekstraordinære støtteforanstaltninger for oksekødsmarkedet i Belgien, Frankrig og Nederlandene (EFT L 99, s. 16).

8 Denne forordning anfører, at den bygger på forordning nr. 805/68, navnlig artikel 23.

9 Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 717/96 bestemte i den oprindelige affattelse:

»Belgiens, Frankrigs og Nederlandenes kompetente myndigheder bemyndiges til at opkøbe alle kalve på seks måneder og derunder pr. 20. marts 1996, der denne dato opholdt sig på en bedrift beliggende på henholdsvis Belgiens, Frankrigs og Nederlandenes område, og som frembydes af en producent og af denne kan bevises at være født i Det Forenede Kongerige.«

10 Kommissionens forordning (EF) nr. 841/96 af 7. maj 1996 om ændring af forordning nr. 717/96 (EFT L 114, s. 18) erstattede denne bestemmelse med virkning fra datoen for anvendelsen af forordning nr. 717/96. Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 717/96, som ændret ved forordning nr. 841/96 (herefter »forordning nr. 717/96«), bestemmer:

»Belgiens, Frankrigs og Nederlandenes kompetente myndigheder bemyndiges til at opkøbe kalve, der er født den 1. september 1995 eller derefter og pr. 20. marts 1996 opholdt sig på en bedrift beliggende på henholdsvis Belgiens, Frankrigs og Nederlandenes område, og som frembydes af en producent og af denne kan bevises at værdi født i Det Forenede Kongerige.«

11 Artikel 1, stk. 5, i forordning nr. 717/96 bestemmer:

»Hvis det antal kalve, der frembydes til salg og påfølgende destruktion, overstiger det antal, som den pågældende medlemsstat har kapacitet til at destruere, kan den kompetente myndighed begrænse adgangen til denne ordning.«

12 Ifølge artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 717/96, som ændret, er den pris, der skal udbetales af den pågældende medlemsstats kompetente myndighed for hvert dyr, der er købt i henhold til forordningens artikel 1, 2,8 ECU/kg levende vægt. Forordningens artikel 2, stk. 2, bestemmer, at EF medfinansierer den af den pågældende medlemsstat betalte opkøbspris pr. opkøbt kalv, der er blevet destrueret som omhandlet i artikel 1, med 70%.

De nationale bestemmelser

13 På foranledning af oplysninger vedrørende en mulig forbindelse mellem BSE og den hos mennesket forekommende Creutzfeldt-Jacob sygdom og BSE-krisen i Det Forenede Kongerige indførte Kongeriget Nederlandene den 23. marts 1996 skærpede foranstaltninger med hensyn til kvæg, oksekød og øvrige produkter af kvæg hidrørende fra Det Forenede Kongerige. Det blev navnlig bestemt, at sådant kvæg skulle i karantæne.

14 Efter en ændring ved en bekendtgørelse af 3. april 1996 vedtog ministeren efter samråd med statssekretæren for sundhed, velfærd og sport, artikel 3.10 i Regeling handel levende dieren en levende produkten (bekendtgørelse om handel med levende dyr og levende produkter), der bestemmer:

»1. Det er forbudt at flytte de i artikel 3.8, stk. 1 og 2, nævnte dyr fra modtagerens i artikel 3.8, stk. 1, nævnte bedrift, eller fra den i artikel 3.8, stk. 2, nævnte kalveopdrætningsvirksomhed.

2. Som en undtagelse fra stk. 1, slagtes de i artikel 3.8, stk. 2, nævnte dyr under tilsyn af embedsmænd fra rigstjenesten og i overensstemmelse med anvisninger fra den kredsdirektør fra kontroltjenesten, i hvis kreds kalveopdrætningsvirksomheden er beliggende, inden for en af denne fastsat frist og på et af den nævnte kredsdirektør anvist sted.

3. Personer, der holder de i stk. 1 nævnte dyr, er forpligtet til at yde kontroltjenestens embedsmænd enhver bistand.«

15 Den 26. april 1996 ændrede ministeren Regeling tegemoetkoming schade kalvereigenaren BSE 1996 (bekendtgørelse om dækning af tab, som ejere af kalve lider, BSE 1996) med tilbagevirkende kraft fra datoen for anvendelsen af forordning nr. 717/96, altså den 11. april 1996. Således ændret bestemte denne bekendtgørelse, der havde titlen »Regeling vergoeding kalvereigenaren BSE 1996« (bekendtgørelse om erstatning til ejere af kalve BSE 1996), i artikel 4:

»Erstatningen andrager 2,8 ECU/kg levende vægt og beregnes i overensstemmelse med artikel 2, stk. 1, i Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers forordning (EF) nr. 717/96 om ekstraordinære støtteforanstaltninger for oksekødsmarkedet i Belgien, Frankrig og Nederlandene (EFT L 99).«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

16 I overensstemmelse med de nationale bestemmelser, der er redegjort for i denne doms præmis 14 og 15, krævede de nederlandske myndigheder overdragelse og slagtning af de britiske kalve, som Denkavit ejede. Denkavit ansøgte om tilladelse til at afslutte opfedningen af disse kalve, inden de skulle overdrages med henblik på slagtning, og subsidiært anmodede Denkavit om erstatning for den skade, der skyldtes, at kalvene ikke kunne opdrættes til den alder, der svarede til afslutningen af deres opfedning. Denkavit anlagde sag ved College van Beroep voor het bedrijfsleven med påstand om annullation af de afgørelser, hvorved de nederlandske myndigheder afviste selskabets klager og ansøgninger.

17 Under hovedsagen blev der rejst spørgsmål om myndighedens kompetence til at påbyde slagtning af de pågældende kalve og til at fastsætte tidspunktet for denne slagtning.

18 College van Beroep voor het bedrijfsleven har derfor besluttet at udsætte sagen og stille Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Indebærer den omstændighed, at de pågældende kalve henhører under den fælles markedsordning for oksekød, at de nederlandske myndigheders (angivelige) beføjelse til at bestemme det tidspunkt, hvor de britiske kalve skal slås ned, skal have et grundlag i de relevante fællesskabsbestemmelser, i mangel af hvilke de nationale myndigheder ikke har en sådan beføjelse?

2) Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, udgør artikel 8 i direktiv 90/425/EØF da et tilstrækkeligt grundlag for den nævnte beføjelse?

3) Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende, findes der da andetsteds i fællesskabsretten et grundlag for den nævnte beføjelse?«

De præjudicielle spørgsmål

19 Med disse spørgsmål, der skal behandles samlet, har College van Beroep voor het bedrijfsleven nærmere bestemt ønsket oplyst, om de fællesskabsretlige bestemmelser, der finder anvendelse på den fælles landbrugspolitik for oksekødssektoren skal fortolkes således, at medlemsstaterne - efter oplysninger vedrørende en mulig forbindelse mellem BSE og den hos mennesket forekommende Creutzfeldt-Jacob sygdom og BSE-krisen i Det Forenede Kongerige - i medfør af artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 90/425 eller enhver anden fællesskabsretlig bestemmelse var berettiget til at påbyde slagtning af ungkvæg, der stammede fra Det Forenede Kongerige, og som befandt sig på deres område, og fastsætte tidspunktet for denne slagtning.

Indlæg for Domstolen

20 Denkavit har anført, at de pågældende kalve er omfattet af den fælles markedsordning for oksekødssektoren, og at medlemsstaterne i henhold til fast retspraksis er forpligtet til at afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der kan gøre undtagelse fra eller skade de fællesskabsretlige bestemmelser vedrørende denne sektor. I tvisten i hovedsagen var situationen fuldt ud reguleret af direktiv 90/425 og forordning nr. 717/96. De nederlandske myndigheder havde dermed ikke retshjemmel til at foretage indgreb.

21 Denkavit gør gældende, at betingelserne i artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 90/425 ikke var opfyldt, da der ikke var konstateret nogen sygdom eller nogle stoffer, som har forårsaget en sygdom, hos kalvene selv. Det forhold, at kalvene stammede fra et område, der var smittet med en epizootisk sygdom, er ikke relevant, idet det drejer sig om en betingelse, der alene omhandler produkterne.

22 Denkavit har videre gjort gældende, at artikel 10, stk. 1, i direktiv 90/425 alene giver de nationale myndigheder bemyndigelse til at træffe forebyggende foranstaltninger. Dette er ikke tilfældet for en foranstaltning, der påbyder destruktion af dyr, idet den udgør en endelig foranstaltning.

23 For så vidt angår forordning nr. 717/96 bemyndiger den ikke de nationale myndigheder til at fastsætte tidspunktet for slagtningen. Ordlyden af forordningens artikel 1, stk. 1, hvorefter »alle kalve [...] som frembydes af en producent«, eller i den nederlandske affattelse »runderen [...] die door een producent voor verkoop worden aangeboden«, skal fortolkes således, at tidspunktet bestemmes af producenten. Producenten er således berettiget til at afslutte opfedningen af sine kalve, inden de overgives til de nationale myndigheder inden for rammerne af den destruktionsordning, der er oprettet med denne forordning.

24 Denkavit har endvidere anført, at den generelle opbygning af forordning nr. 717/96 bekræfter selskabets ordlydsfortolkning af forordningens artikel 1, stk. 1. Ifølge tredje betragtning til forordning nr. 717/96 svarer prisen i forordningens artikel 2, stk. 1, nemlig til »den seneste notering på kalvekroppe«, hvilket pr. definition henviser til kalve, hvis opfedning er afsluttet. I øvrigt ville forordningens artikel 1, stk. 5, der regulerer den situation, hvor det antal kalve, der frembydes til salg, overstiger destruktionskapaciteten, være virkningsløs, hvis myndighederne selv fastsatte tidspunktet for slagtning af dyrene.

25 Ifølge Denkavit havde forordning nr. 717/96 til formål at understøtte landbefolkningens indtægter, men ikke at beskytte folkesundheden, hvilket begrunder, at opdrætteren var berettiget til at bringe opfedningen af kalvene til ende. Denne fortolkning af forordning nr. 717/96 underbygges af det forhold, at bestemmelserne til gennemførelse af forordningen i Frankrig bestemte, at datoen for overdragelse af de pågældende kalve med henblik på destruktion bestemtes af producenten.

26 Denkavit har anført, at kostprisen pr. kilogram kalv formindskes i takt med, at dyrene bliver ældre. Hvis forordning nr. 717/96 fortolkes således, at de nationale myndigheder kan forpligte producenterne til at overdrage kalve, hvis opfedning ikke er afsluttet, opstår der derfor en uberettiget forskelsbehandling på det økonomiske plan mellem indehavere af ældre kalve og indehavere af yngre kalve, hvilket tilsidesætter forbuddet mod enhver form for forskelsbehandling mellem Fællesskabets producenter, der findes i EF-traktatens artikel 40, stk. 3 (efter ændring nu artikel 34, stk. 2, EF).

27 Den nederlandske regering og Kommissionen har derimod anført, at betingelserne i artikel 8, stk. 1, i direktiv 90/425 var opfyldt i tvisten i hovedsagen. Kommissionen har anført, at denne bestemmelse omhandler tilfælde, der var kendte på tidspunktet for vedtagelsen af direktivet, men det ville være i strid med tekstens ånd at fortolke den således, at den ikke dækkede dyr, der stammede fra et område, der var smittet med en epizootisk sygdom. Kommissionen har gjort gældende, at det efter beslutning 96/239 blev bekræftet, at BSE var en epizootisk sygdom, der berørte hele Det Forenede Kongeriges område.

28 Ifølge den nederlandske regering og Kommissionen giver artikel 8 og 10 i direktiv 90/425 de nederlandske myndigheder den nødvendige kompetence til at påbyde slagtning af britiske kalve og dermed til at fastsætte tidspunktet herfor. Direktivets artikel 8, stk. 1, litra a), henviser udtrykkeligt til, at dyrene skal slås ned. Kommissionen har ligeledes gjort gældende, at slagtningen af kalve kunne have været berettiget som »forebyggende foranstaltning« i direktivets artikel 10, stk. 1, fjerde afsnits forstand.

29 Forordning nr. 717/96 rejser ikke tvivl om denne fortolkning. Den nederlandske regering har anført, at det drejer sig om en forordning med begrænset rækkevidde, der alene har til formål at præcisere Kommissionens økonomiske bidrag til bekæmpelsen af BSE-smitterisikoen. Denne begrænsede rækkevidde fremgår ligeledes af forordningens retshjemmel, nemlig forordning nr. 805/68.

30 Kommissionen har afvist den bogstavelige fortolkning af artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 717/96, som Denkavit har foreslået, og har anført, at den er i strid med artikel 1, stk. 5. Såfremt det tilkom producenterne at vælge tidspunktet for slagtningen, ville de vente, indtil kalvene havde afsluttet deres opfedning. Dette ville medføre, at frembydningen af kalvene ville trække ud, således at risikoen for kapacitetsproblemer i forbindelse med destruktionen ville være ganske ringe.

31 Den nederlandske regering og Kommissionen gør gældende, at det ikke ville have noget formål og være i strid med en rimelig landbrugspolitik at tillade opfedning af kalve, som man på forhånd ved skal slagtes. Den nederlandske regering har også anført, at dette skader fællesskabsretlige økonomiske interesser. Kommissionen har tilføjet, at dette går mod formålet med beskyttelsen af folkesundheden, som derimod påbyder den hurtigst mulige fjernelse af faren.

Domstolens bemærkninger

32 Det skal indledningsvis anføres, at når der er udstedt en forordning om oprettelse af en fælles markedsordning for en given sektor, er medlemsstaterne forpligtet til ikke at gøre undtagelser fra ordningen eller i øvrigt tilsidesætte den. Ordninger, der opstiller hindringer for, at en fælles markedsordning kan fungere efter hensigten, strider også mod denne markedsordning, selv om det pågældende spørgsmål ikke er udtømmende reguleret ved denne (dom af 19.3.1998, sag C-1/96, Compassion in World Farming, Sml. I, s. 1251, præmis 41).

33 Kalve er omfattet af oksekødssektoren, for hvilken den fælles markedsordning er reguleret af forordning nr. 805/68. I henhold til artikel 1 i og bilag A til direktiv 90/425 er de omfattet af dette direktiv.

34 Dette direktivs artikel 8, stk. 1, litra a), giver de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der modtager en forsendelse af levende kvæg, ret til navnlig at påbyde slagtning af et dyr, når de konstaterer, at der findes stoffer, der forårsager en sygdom, hvorom der er meddelelsespligt i direktiv 82/894's forstand, en zoonose, en sygdom eller et hvilket som helst andet forhold, der kan udgøre en alvorlig fare for dyr eller mennesker.

35 Denne bestemmelse skal fortolkes under hensyntagen til dens formål, der er at sikre beskyttelsen af dyrs og menneskers sundhed og at udvikle de videnskabelige kendskaber.

36 Det må i denne forbindelse bemærkes, at Domstolen ved kendelse af 12. juli 1996 i sagen Det Forenede Kongerige mod Kommissionen (sag C-180/96 R, Sml. I, s. 3903) anerkendte forbuddet mod udførsel af kvæg fra Det Forenede Kongerige fra marts 1996 som en beskyttelsesforanstaltning i henhold til artikel 10 i direktiv 90/425. Domstolen tog i denne kendelses præmis 8 og 67-72 hensyn til antallet af BSE-tilfælde i Det Forenede Kongerige, inkubationstiden på flere år, hvorunder BSE ikke kan påvises, den videnskabelige usikkerhed, der fandtes for så vidt angår måderne til overførsel af denne sygdom, og den manglende mulighed for at spore dyr i Det Forenede Kongerige.

37 De samme hensyn viser, at medlemsstaterne på dette tidspunkt i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 90/425 var berettiget til at påbyde slagtning af kalve, der stammede fra Det Forenede Kongerige, og som fandtes på deres område.

38 Kompetencen til at påbyde slagtning af dyr forudsætter nødvendigvis kompetence til at organisere den rette afvikling af slagtningsforløbet, herunder fastsætte tidspunktet for slagtning i forhold til indehaverne af dyr.

39 Forordning nr. 717/96's ordlyd er ikke til hinder for denne fortolkning. Det skal anføres, at denne forordning, der er vedtaget med hjemmel i artikel 23 i forordning nr. 805/68, alene har til formål at fastsætte Fællesskabets bidrag til finansieringen af destruktionen af kalve, der stammer fra Det Forenede Kongerige, og som er købt og destrueret under visse betingelser. Forordningen træder ikke i stedet for en national foranstaltning, der påbyder slagtning af dyr, og som er vedtaget i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 90/425.

40 Udtrykket »die door een producent voor verkoop worden aangeboden« i artikel 1, stk. 1, i den nederlandske affattelse af forordning nr. 717/96, der direkte oversat betyder, »der bydes til salg af en producent«, betyder ikke nødvendigvis, at det tilkommer producenten at fastsætte tidspunktet for slagtning af dyrene. Højst indebærer dette udtryk, at producenten har valget mellem at sælge sine dyr under overholdelse af betingelserne i forordningen eller at slagte dem uden at oppebære en erstatning.

41 Denne fortolkning af artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 717/96 støttes af artikel 1, stk. 5's ordlyd. Når de nationale myndigheder kan begrænse adgangen til den slagtningsordning, der er omhandlet i forordningen, kan de så meget desto mere organisere den rette afvikling heraf, herunder fastsætte tidspunktet for slagtningen.

42 I modsætning til det af Denkavit anførte er forordning nr. 717/96 ikke en foranstaltning til understøttelse af producenterne, men - således som det er anført i dens retshjemmel og præciseret i første betragtning til forordningen - en foranstaltning til støtte af oksekødsmarkedet. Denne foranstaltning medfører som sådan ikke, at medlemsstaterne pålægges kun at tage hensyn til opdrætternes interesser, men den kunne berettige, at de hurtigst muligt bestræbte sig på at mindske udbuddet på markedet ved at påbyde destruktion af dyr med henblik på navnlig at begrænse de økonomiske omkostninger ved slagtningsordningen.

43 Det forhold, at forordning nr. 717/96 fremstår som en foranstaltning til støtte for oksekødsmarkedet, kan i øvrigt ikke fortolkes således, at medlemsstaterne ikke længere kan påberåbe sig folkesundheden for at fastsætte tidspunktet for slagtningen af kalve. Formålet, understøttelse af markedet, er nemlig ikke uforeneligt med formålet folkesundhed, men skal derimod tage hensyn hertil, således som det er bestemt i EF-traktatens artikel 129 (efter ændring nu artikel 152 EF). Således som det er præciseret i denne doms præmis 39, træder forordning nr. 717/96 endvidere ikke i stedet for en national foranstaltning, der påbyder slagtning af dyr, og som er vedtaget i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 90/425.

44 For så vidt angår argumentet om, at forskelsbehandling mellem producenterne er i strid med traktatens artikel 40, stk. 3, skal det bemærkes, at ifølge Domstolens faste praksis kræver den almindelige lighedsgrundsætning, der er et af fællesskabsrettens grundlæggende principper, at forhold, der er sammenlignelige, ikke må behandles forskelligt, medmindre en sådan forskellig behandling er objektivt begrundet (jf. bl.a. dom af 12.7.2001, sag C-189/01, Jippes m.fl., endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 129).

45 Det er i denne forbindelse tilstrækkeligt at fastslå, at den øjeblikkelige slagtning af britiske kalve uden hensyntagen til deres alder, deres vægt og dermed til den indtægt, producenten kunne få ved deres salg, var objektivt berettiget af hensyn til folkesundheden.

46 Medlemsstaternes kompetence til at påbyde slagtningen af dyr og tidspunktet herfor var berettiget i henhold til artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 90/425, hvorfor det i øvrigt er ufornødent at fortolke direktivets artikel 10, stk. 1.

47 På baggrund af ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at de fællesskabsretlige bestemmelser, der finder anvendelse på den fælles landbrugspolitik for oksekødssektoren, skal fortolkes således, at medlemsstaterne - efter fremkomst af oplysninger vedrørende en mulig forbindelse mellem BSE og den hos mennesker forekommende Creutzfeldt-Jacob sygdom og efter BSE-krisen i Det Forenede Kongerige - var berettiget til i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 90/425

- at påbyde slagtning af ungkvæg, der stammede fra Det Forenede Kongerige, og som befandt sig på deres område, og

- dermed at fastsætte tidspunktet for denne slagtning.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

48 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

kender

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af College van Beroep voor het Bedrijfsleven ved afgørelse af 19. oktober 1999, for ret:

De fællesskabsretlige bestemmelser, der finder anvendelse på den fælles landbrugspolitik for oksekødssektoren, skal fortolkes således, at medlemsstaterne - efter fremkomst af oplysninger vedrørende en mulig forbindelse mellem bovin spongiform encephalopati og den hos mennesker forekommende Creutzfeldt-Jacob sygdom og efter bovin spongiform encephalopati-krisen i Det Forenede Kongerige - var berettiget til i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 90/425/EØF af 26. juni 1990 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked, som ændret ved Rådets direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbestemmelser, som omhandlet i bilag A, kapitel I, til direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patogener, i direktiv 90/425

- at påbyde slagtning af ungkvæg, der stammede fra Det Forenede Kongerige, og som befandt sig på deres område, og

- dermed at fastsætte tidspunktet for denne slagtning.