ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 297/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Bonn (Tyskland) den 9. september 2009 — Pfleiderer AG mod Bundeskartellamt

(Sag C-360/09)

2009/C 297/23

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Bonn

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pfleiderer AG

Sagsøgt: Bundeskartellamt

Præjudicielt spørgsmål

Skal de fællesskabsretlige konkurrenceregler — herunder navnlig artikel 11 og 12 i forordning nr. 1/2003 og artikel 10, stk. 2, EF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra g), EF (1) — fortolkes således, at den skadelidte i forhold til et kartel inden for rammerne af civilretlig forfølgelse ikke kan opnå aktindsigt i ansøgninger om bødenedsættelse og de af ansøgeren i denne forbindelse frivilligt fremlagte oplysninger og dokumenter, der er indgivet til en medlemsstats konkurrencemyndighed i forbindelse med et nationalt samarbejdsprogram inden for rammerne af en procedure, der (også) omfatter pålæggelse af bøde med henblik på håndhævelse af artikel 81 EF?

(1) EFT L 1, s. 1.
2)

Kan et specialiseret firma, der varetager international kontrol og overvågning, og som er autoriseret af den medlemsstat, hvor udførselsformaliteterne er blevet opfyldt, in casu Belgien, og som har afgivet en urigtig erklæring om losning, jf. artikel 18, stk. 2, litra c), i forordning (EF) nr. 3665/87 (2), anses for en økonomisk beslutningstager som omhandlet i artikel 1 i forordning (EF) nr. 2988/95 eller som en person, der har medvirket til en uregelmæssinghed, eller som en person, der er ansvarlig for uregelmæssigheden, eller som skal forhindre, at den finder sted i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i førnævnte forordnings artikel 7?
—

Det fastslås, at Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 17 i Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har meddelt disse bestemmelser til Kommissionen.
1)

a) Skal artikel 43 EF og 49 EF fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som den der er indeholdt i § 3, sammenholdt med § 14f. og § 21 i den østrigske lov om hasardspil (Glückspielgesetz), ifølge hvilken — en koncession til lotterivirksomhed (eksempelvis lotterier, elektroniske lotterier, m.v.) kun kan tildeles en enkelt koncessionsansøger for en periode på op til 15 år, og hvorefter denne koncessionsansøger blandt andet skal være et kapitalselskab med hjemsted i Østrig, ikke må oprette filialer udenfor Østrig, skal råde over en indbetalt anparts- henholdsvis aktiekapital på mindst 109 000 000 EUR, og efter omstændighederne må forventes at ville opnå det bedste afgiftsprovenu for forbundsstaten; — en koncession til kasinodrift kun kan tildeles højst tolv koncessionsansøgere for en periode på op til 15 år, og hvorefter disse blandt andet skal være aktieselskaber med hjemsted i Østrig, ikke må oprette filialer udenfor Østrig, skal råde over en indbetalt aktiekapital på mindst 22 000 000 EUR, og efter omstændighederne må forventes at ville opnå det bedste afgiftsprovenu for de lokale myndigheder? Disse spørgsmål er des mere påtrængende på baggrund af, at Casinos Austria AG er indehaver af samtlige tolv kasinokoncessioner, som blev tildelt den 18. december 1991 for maksimumsperioden på 15 år, og som i mellemtiden er blevet forlænget uden offentligt udbud eller bekendtgørelse. b) I bekræftende tilfælde, kan en sådan lovgivning retfærdiggøres med begrundelse i det almene hensyn til en begrænsning af spillevirksomhed, selv når koncessionsindehaverne i en quasi-monopolitisk struktur på deres side med omfattende reklameudgifter forsøger at udvide området for hasardspil? c) I bekræftende tilfælde, skal den forelæggende ret ved prøvelsen af forholdsmæssigheden af en sådan lovgivning, som forfølger det mål at forebygge strafbare handlinger ved at underkaste de erhvervsdrivende, som er aktive indenfor dette område, kontrol og ved således at styre hasardspilsaktiviteter ind i baner, som er underlagt denne kontrol, tage i betragtning, at lovgivningen også omfatter grænseoverskridende tjenesteydere, selv om disse allerede i den medlemsstat, hvor de er hjemmehørende, omfattes af strenge betingelser og kontrol i forbindelse med deres koncession?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/31

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte Suprema di Cassazione (Italien) den 25. september 2009 — Gennaro Curia mod Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

(Sag C-381/09)

2009/C 282/53

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte Suprema di Cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gennaro Curia

Sagsøgt: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate

Præjudicielt spørgsmål

Kan virksomhed, som består i ydelse af lån på ågervilkår, henset til de fællesskabsretlige principper, som er fastsat i sjette direktiv, om afgiftsneutralitet og afgiftsfritagelse, på de betingelser, som er fastsat af medlemsstaterne for ydelse og formidling af lån samt forvaltning af lån ved den person, som har ydet lånene, være afgiftspligtig, når denne virksomhed i henhold til national ret er strafbar og i økonomisk henseende vil kunne anses for at konkurrere med tilsvarende lovlig virksomhed, som i henhold til national lovgivning er omfattet af merværdiafgiftens anvendelsesområde, men er afgiftsfritaget, når den kan anses for »finansieringstransaktioner«?
3)

Skal EF-traktatens artikel 43 og 49 fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning, som den der følger af lov nr. 71-498 af 29. juni 1971 og dekret nr. 2004-1463 af 23. december 2004, med senere ændringer, der forbeholder optagelsen på den nationale liste og titlen af sagkyndig anerkendt af Cour de cassation for erhvervsdrivende, der i mindst tre år har været optaget på en af en fransk appeldomstol opstillet liste?
1)

Er artikel 249, stk. 4, EF, til hinder for, at en kommissionsbeslutning, der efter sin ordlyd udelukkende er rettet til en bestemt berørt virksomhed, udlægges således, at den også har bindende virkninger for andre virksomheder, der efter beslutningens mening og formål skal behandles på samme måde?
4)

begik en retlig fejl ved at fastslå, at Rådet anlagde et åbenbart urigtigt skøn, da det konstaterede, at staten udøvede en betydelig kontrol med sagsøgeren med hensyn til fastsættelsen af eksportpriser for de omhandlede varer ved i) at give China Chamber of Commerce Metals, Minerals & Chemicals Importers and Exporters (herefter »CCCMC«) ret til at fastsætte en mindstepris, at kontrollere og forbyde eksport, der ikke overholdt disse priser, og ii) ved at gennemtvinge mindsteprisen ved at forhindre eksporttransaktioner, der ikke var stemplet af CCCMC. Retten begik navnlig en retlig fejl ved at fastslå, at Rådet var forpligtet til at rejse tvivl om beviskraften eller tilstrækkeligheden af sagsøgerens beviser til støtte for, at det system, som CCCMC havde etableret, og som de kinesiske eksportmyndigheder støttede, reelt ikke begrænsede eksportørernes evne til selvstændigt at fastsætte eksportpriserne.
1)

Skal artikel 3, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (1), som ændret ved direktiv 2002/73/EF, fortolkes således, at bestemmelsen — inden for rammerne af en arbejdsretlig ordning, hvor der i forbindelse med arbejdstagernes almindelige beskyttelse mod afskedigelse tages hensyn til deres sociale (økonomiske) afhængighed af arbejdspladsen — er til hinder for en bestemmelse i en kollektiv overenskomst, hvorefter der fastsættes en særlig beskyttelse mod afskedigelse, der går ud over den almindelige lovbestemte beskyttelse mod afskedigelse, men som kun gælder indtil det tidspunkt, hvor der typisk foreligger en social (økonomisk) sikring i form af ydelse af alderspension, når mænd og kvinder kan gøre krav på denne alderspension på forskellige tidspunkter?
—

Det fastslås, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 20, stk. 1, og artikel 9, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF (1), idet det ikke har sikret en ikke-diskriminerende adgang til transmissionssystemerne.
5)

Såfremt søgemaskineoperatøren i) viser en bruger et tegn, der (i overensstemmelse med Domstolens dom i sag C-291/00) er identisk med et registreret varemærke, i søgefelterne foroven og forneden på søgesider, der indeholder et sponsoreret link til et websted, der ejes af konkurrenten nævnt i spørgsmål 1 ovenfor, ii) viser brugeren tegnet på listen over søgeresultaterne, iii) viser brugeren tegnet i form af et alternativt forslag, når brugeren har indtastet et lignende tegn i søgemaskinen, iv) viser brugeren en side med søgeresultater, der indeholder konkurrentens sponsorerede link, som en følge af, at brugeren indtaster tegnet, og v) overtager brugerens brug af tegnet ved at vise brugeren sider med søgeresultater, der indeholder konkurrentens sponsorerede link, men det sponsorerede link ikke i sig selv indeholder tegnet eller et lignende tegn, udgør nogle af eller alle disse handlinger da »brug« af tegnet foretaget af søgemaskineoperatøren som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra a), i EF-varemærkedirektivet og artikel 9, stk. 1, litra a), i EF-varemærkeforordningen?
—

Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/33/EF af 6. juli 2005 om ændring af direktiv 1999/32/EF for så vidt angår svovlindholdet i skibsbrændstoffer (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre direktivet i forhold til Gibraltar, og idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre alle de »skibsrelaterede« bestanddele af direktivet i forhold til England, Wales, Nordirland og Skotland, eller under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
3)

Skal EF-traktatens artikel 43 og 49 fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning, som den der følger af lov nr. 71-198 af 29. juni 1971 og dekret nr. 2004-1463 af 23. december 2004, med senere ændringer, der underlægger optagelsen på en af en appeldomstol opstillet liste betingelser om alder, kompetence, vandel og uafhængighed, uden at der tages hensyn til, at den pågældende ansøger allerede er blevet anerkendt som sagkyndig af retsinstanserne i hans oprindelsesstat, eller at der er truffet andre foranstaltninger til kontrol af hans kvalifikationer?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gerechtshof ’s-Gravenhage (Nederlandene) den 28. august 2009 — Staat der Nederlanden mod Denkavit Nederland BV m.fl.

(Sag C-346/09)

2009/C 282/44

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof ’s-Gravenhage

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staat der Nederlanden Sagsøgt: Denkavit Nederland BV Cehave Landbouwbelang Voeder BV Arie Blok BV Internationale Handelsmaatschappij »Demeter« BV

Præjudicielt spørgsmål

Skal fællesskabsretten, herunder direktiv 90/425/EØF (1), beslutning 94/381/EF (2) og beslutning 2000/766/EF (3) fortolkes således, at den er til hinder for et nationalt forbud som omhandlet i artikel 2 i den foreløbige forbudsordning, der til beskyttelse mod BSE forbyder produktion af og handel med animalske proteiner bestemt til foder til husdyr, idet dette forbud

— allerede trådte i kraft den 15. december 2000 (altså før beslutning 2000/766/EF) og

— midlertidigt (indtil beslutning [2001/9/EF] (4) af 29.12.2000) også gjaldt for fiskemel og dicalciumphosphat?

(1) Rådets direktiv 90/425/EØF af 26.6.1990 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked (EFT L 224, s. 29).

(2) Kommissionens beslutning 94/381/EF af 27.6.1994 om bestemte beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til bovin spongiform encephalopati og opfodring af protein af pattedyr (EFT L 172, s. 23).

(3) Rådets beslutning 2000/766/EF af 4.12.2000 om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein (EFT L 306, s. 32).

(4) Kommissionens beslutning 2001/9/EF af 29.12.2000 om kontrolforanstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af Rådets beslutning 2000/766/EF om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein (EFT 2001 L 2, s. 32).
ii)

en retsafgørelse, der er truffet i en anden medlemsstat, hvorved der pålagt et tvangsmiddel eller en tvangsbøde for overtrædelse af et forbud mod at krænke en intellektuel ejendomsrettighed,
1)

Kan Rådets direktiv 89/48/EØF (1) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF (2) fortolkes således, at appellanten, der er tysk statsborger med beskikkelse til at udøve advokatvirksomhed i Tyskland, hvor han er medlem af den tyske advokatforening, men som har opholds- og arbejdstilladelse i Ungarn, har ret til i retssager og forvaltningsretssager at anvende titlen »ügyvéd« (advokat), som er den officielle betegnelse i værtsmedlemsstaten (Ungarn), samtidig med den tyske titel »Rechtsanwalt« (advokat) og den ungarske titel »európai közösségi jogász« (fællesskabsjurist), selv om han ikke er medlem af Ungarns Advokatforening som beskikket advokat eller har opnået nogen form for autorisation?
3)

Skal artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/23/EF, eventuelt sammenholdt med direktivets artikel 2, stk. 2, litra c), fortolkes således, at bestemmelsen pålægger erhververen at opretholde et arbejdsforhold med de vikararbejdstagere, som beskæftigede sig med den aktivitet, der var genstand for overførslen, eller som skal anses for stadig at være til rådighed for brugeren på overførselstidspunktet? Skal artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/23 i bekræftende fald fortolkes således, at bestemmelsen pålægger indgåelse af en tidsubegrænset arbejdskontrakt, såfremt erhververen ikke er et vikarbureau og ikke kan indgå en vikararbejdskontrakt?
1)

Har en ret i Republikken Slovenien i henhold til artikel 20 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 (1) kompetence til at anvende et sikrende retsmiddel, når en ret i en anden medlemsstat, der i henhold til samme forordning har kompetence til at påkende sagens realitet, allerede har anvendt et sikrende retsmiddel, der er erklæret for eksigibelt i Republikken Slovenien?
2)

Hvis første spørgsmål besvares bekræftende, er det da foreneligt med de generelle principper om retten til at fradrage merværdiafgift, som er fastsat i direktiv 2006/112/EF, at en sådan lovgivning bestemmer, at en afgiftspligtig person kun har ret til at fradrage indgående moms og/eller importmoms på varer og/eller tjenesteydelser, som er erhvervet før tidspunktet for dennes registrering som afgiftspligtig, hvis disse varer skal anvendes i denne afgiftspligtige persons afgiftspligtige virksomhed, hvilket indebærer, at indgående moms og/eller importmoms på varer og tjenesteydelser erhvervet før tidspunktet for dennes registrering som afgiftspligtig ikke kan fradrages, hvis disse varer allerede er blevet anvendt i denne virksomhed?
1)

Skal artikel 18 og 18a i direktiv 89/552/EØF (1), som ændret ved direktiv 97/36/EF (2), efter udløbet af fristen for gennemførelsen heraf anses for at være tilstrækkeligt præcise, ubetingede og passende bestemmelser, således at de kan få forrang for den nationale lovgivning, der er i strid med fællesskabsretten, og efter en korrekt fortolkning af traktatens artikel 249, stk. 3, udgøre de nationale bestemmelser på området og gennemføres af en forvaltningsmyndighed, dvs. AGCOM, der er tildelt gennemførelsesbeføjelser i forhold til national ret?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (1), idet den ikke vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 312/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de commerce de Bruxelles (Belgien) den 23. september 2009 — Françoise Hanssens-Ensch (kurator for Agenor SA) mod De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-377/09)

2009/C 312/23

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de commerce de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Françoise Hanssens-Ensch (kurator for Agenor SA)

Sagsøgt: De Europæiske Fællesskaber

Præjudicielt spørgsmål

Skal EF-traktatens artikel 288, stk. 2, fortolkes således, at et erstatningssøgsmål i henhold til artikel 530 i den belgiske Code des Sociétés, anlagt af en kurator for et konkursbo, med påstand om, at Det Europæiske Fællesskab tilpligtes at dække konkursboets gæld — med den begrundelse, at Fællesskabet faktisk har haft beføjelse til at lede et erhvervsdrivende selskab og ved ledelsen af dette selskab har begået en alvorlig forseelse, der bidrog til dets konkurs — udgør et søgsmål med påstand om ansvar uden for kontraktforhold i nævnte bestemmelses forstand?
1)

Er artikel 56 EF ff. til hinder for en lovgivning som den, der følger af artikel 990 D ff. i code général des impôts, som giver juridiske personer, hvis virkelige ledelse har hjemsted i Frankrig, eller, fra 1. januar 2008, i en medlemsstat i Den Europæiske Union, mulighed for at opnå fritagelse for den omtvistede skat og som betinger denne mulighed, for så vidt angår juridiske personer, hvis virkelige ledelse har hjemsted i et tredjeland, af, at der mellem Frankrig og den pågældende stat er indgået en overenskomst om administrativ bistand til bekæmpelse af skattesvig og skatteunddragelse, eller af, at disse selskaber i medfør af en overenskomst, der indeholder en klausul om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, ikke må undergives en hårdere beskatning end den, der gælder for juridiske personer, hvis virkelige ledelse har hjemsted i Frankrig?
4)

EF-Domstolen anmodes om at oplyse, om det alene er risikoen for vildledning med hensyn til, om varemærkeindehaveren er ansvarlig for ompakningen, som har betydning for besvarelsen af spørgsmål 1), eller om tillige andre hensyn til varemærkeindehaveren er relevante, for eksempel (a) at den, der foretager importen og den fysiske ompakning og (gen)påfører varemærkeindehaverens varemærke på lægemidlets yderpakning derved potentielt selvstændigt krænker varemærkeindehavers varemærke, og (b) at det kan bero på forhold, som den, der fysisk har foretaget ompakningen, er ansvarlig for, at ompakningen berører lægemidlets oprindelige tilstand, eller at præsentationen af ompakningen er af en sådan beskaffenhed, at den må antages at skade varemærkeindehaverens omdømme, jf. blandt andet sag C-427/93 m.fl. mellem Bristol-Myers Squibb m.fl. mod Paranova A/S.
—

Det fastslås, at Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 6 og artikel 9-11 i forordningerne (EØF, Euratom) nr. 1552/89 (1) og (EF, Euratom) nr. 1150/2000 (2) samt artikel 220 i forordning (EØF) nr. 2913/92 (3), idet de finske myndigheder har anvendt en administrativ praksis, hvorefter Fællesskabets egne indtægter først fastlægges, efter at afgiftsskyldneren er blevet indrømmet en frist på mindst 14 dage til at afgive bemærkninger i sagen. Dermed har de finske myndigheder ikke overholdt den fastsatte frist for kreditering af egne indtægter ved efteropkrævning af told, hvorved betalingen af de omhandlede egne indtægter til Fællesskabet er blevet forsinket.
3)

I lyset af artikel 18, stk. 1, EF i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, som bestemmer, at enhver unionsborger kan færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, og i lyset af samme traktats artikel 12, stk. 1, som forbyder forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, skal disse bestemmelser da fortolkes som et forbud mod, at medlemsstaterne i nationale retsregler bestemmer, at personfornavne og -efternavne i dokumenter vedrørende civilstand kun må skrives ved at bruge det nationale sprogs bogstaver?
4)

Hvis det lægges til grund, at en uretmæssig afgift som følge af sin opbygning har haft til følge, at der er betalt forholdsmæssigt mere i afgift af virksomheder, der importerede varer, end af virksomheder, der i højere grad købte indenlandske varer, og der samtidig med indførelse af den uretmæssige afgift samtidig blev ophævet en anden retmæssig afgift opkrævet på andet grundlag, som forholdsmæssigt havde belastet de to virksomheder i samme omfang og uden hensyn til sammensætningen af virksomhedens indkøb, ønskes oplyst, i) hvorvidt det efter fællesskabsretten er berettiget helt eller delvist at afslå tilbagebetaling af den uretmæssige afgift til en virksomhed, der importerer varer, med henvisning til overvæltning og ugrundet berigelse, i det omfang afslaget medfører, at virksomheden som følge af sin forholdsvis større betaling af den uretmæssige afgift, end en tilsvarende virksomhed, som købte tilsvarende varer indenlandsk, herved alt andet lige vil blive stillet ringere som resultat af afgiftsomlægningen og afslaget på tilbagebetaling end tilsvarende virksomheder, der i højere grad købte indenlandske varer. ii) hvorvidt tilbagebetaling af den uretmæssige afgift i den pågældende situation begrebsmæssigt kan føre til »ugrundet berigelse« og dermed kan afslås, hvis tilbagebetalingen — selvom afgiften anses for overvæltet — er nødvendig for at opnå, at virkningen af afgiftsomlægningen efter eventuel tilbagebetaling alt andet lige bliver den samme for virksomheder, der importerede varer, som for virksomheder, der indkøbte indenlandske varer, iii) hvorvidt afslag på tilbagebetaling i en sådan situation, der medfører, at virksomheder, som i højere grad købte indenlandske varer, og derved opnåede en fordel i forhold til virksomheder, som i højere grad importerede varer, er i strid med fællesskabsretten i øvrigt, herunder ligebehandlingsprincippet, og iv) om svaret på spørgsmål 3 medfører, at det ikke er berettiget at afslå tilbagebetaling af den uretmæssigt opkrævede afgift under henvisning til ugrundet berigelse, i det omfang en sådan tilbagebetaling blot ophæver fordelen for de virksomheder, der købte varer indenlandsk, i forhold til virksomheder, der i højere grad importerede varer.