ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)

29. november 2007

Sag C-10/06 P

Rafael de Bustamente Tello

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Appel – tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelsen i artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, i vedtægtens VII – begrebet »tjeneste for en anden stat««

Angående: Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans den 25. oktober 2005 i sag T-368/03, De Bustamente Tello mod Rådet (Sml. Pers. I-A, s. 321, og II, s. 1439), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald: Appellen forkastes.

Sammendrag

1. Appel – anbringender – gentagelse af de anbringender og argumenter, der er fremført for Retten – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – afvisning – anfægtelse af den af Retten anlagte fortolkning eller anvendelse af fællesskabsretten – formaliteten

(Art. 225 EF)

2. Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelser for tildeling

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra a)]

1. En appel kan ikke antages til realitetsbehandling, når appelskriftet, endog uden at indeholde en argumentation, der har til formål præcist at angive den retlige fejl, den anfægtede afgørelse er behæftet med, blot gentager eller ordret gengiver de anbringender og argumenter, der allerede er fremført for Retten. Derimod kan retsspørgsmål, som Retten har behandlet, diskuteres på ny under en appelsag, såfremt appellanten bestrider Rettens fortolkning eller anvendelsen af fællesskabsretten. Hvis en appellant nemlig således ikke kunne basere sin appel på anbringender og argumenter, som allerede har været fremført for Retten, ville appelproceduren blive berøvet en del af sin mening.

2. Selv om kompetencefordelingen staterne imellem varierer på grund af hver medlemsstats institutionelle opbygning, skal staten efter folkeretten anses for et enkelt retssubjekt. Det kræves derfor, at staten ved de øvrige stater og internationale organisationer er repræsenteret ved en enkel ordning om diplomatisk repræsentation, hvilket er en følge af den enhed, som den pågældende stat internationalt udgør.

3. Selv om det ikke, for at den pågældende tjenestemand kan anses for at have gjort tjeneste for »en anden stat«, er afgørende, at vedkommende er ansat af denne anden stats centraladministration, udgør vedkommendes ansættelsesforhold i denne anden stats Faste Repræsentation en afgørende betingelse.

4. Ansatte, som gør tjeneste for staten via dens centraladministration, og ansatte, som gør tjeneste for en selvstyrende region via dennes administration, må herved anses for at befinde sig i en udlændighedssituation som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i vedtægtens bilag VII, såfremt de formelt er integreret i nævnte stats Faste Repræsentation.

5. Ved fortolkningen af »tjeneste for en anden stat« i artikel 4, stk. 1. litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII skal det alene anses for relevant, at tjenesten er udført i en medlemsstats Faste Repræsentation. Tjeneste udført for medlemsstaters politiske underenheders regeringer kan derfor ikke anses for tjeneste udført for en stat, hvis den pågældende ikke formelt er blevet integreret i statens Faste Repræsentation.
Republikken Malta har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i Rådets direktiv 96/59/EF af 16. september 1996 om bortskaffelse af polychlorbiphenyler og polychlorterphenyler (PCB/PCT), sammenholdt med artikel 54 i akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, idet den har undladt at fremsende de i artikel 11 omhandlede programmer og skitserede planer.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. november 2007 – Cofradía de pescadores »San Pedro« de Bermeo m.fl. mod Rådet

(sag C-6/06 P)

»Appel – Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold – princippet om relativ stabilitet, retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning – formaliteten – appellen delvis forkastet, delvis afvist – kontraappel – påstand om delvis ophævelse af en af Retten afsagt dom, i det omfang det heri fastslås, at det er ufornødent at træffe afgørelse om en formalitetsindsigelse mod et søgsmål, hvori Retten frifinder sagsøgte efter prøvelse af realiteten – manglende søgsmålsinteresse – retskraft«

1. Appel – formaliteten – afgørelser, som kan gøres til genstand for appel (statutten for Domstolen, art. 56, stk. 1) (jf. præmis 21 og 22)

2. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning – indsigelser mod Rettens fortolkning eller anvendelse af fællesskabsretten – formaliteten [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 34-36 og 60)

3. Appel – anbringender – anbringende mod en doms præmis, der ikke er nødvendig som begrundelse for domskonklusionen – uvirksomt anbringende (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 51)

4. Appel – anbringender – Domstolens prøvelse af bedømmelsen af oplysningerne – anmodning om sagkyndig erklæring fremsat af en part efter afslutningen af den mundtlige forhandling (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 62) (jf. præmis 69-71)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 19. oktober 2005, Cofradía de pescadores de »San Pedro« de Bermeo m.fl. mod Rådet (sag T-415/03), i hvilken Retten frifandt Rådet i et erstatningssøgsmål med påstand om erstatning for den skade, appellanterne hævder at have lidt som følge af Rådets godkendelse af overførsel af en del af den kvote, der er tildelt Den Portugisiske Republik, til Den Franske Republik.

Konklusion

Hovedappellen, der er iværksat af Cofradia de pescadores »San Pedro« de Bermeo og de andre appellanter, hvis navne fremgår af bilaget til dom afsagt af Det Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 19. oktober 2005, Cofradía de pescadores de »San Pedro« de Bermeo m.fl. mod Rådet (sag T-415/03), forkastes.

Kontraappellen, der er iværksat af Rådet for Den Europæiske Union, forkastes.

Cofradia de pescadores »San Pedro« de Bermeo og de andre appellanter, hvis navne fremgår af bilaget til dom afsagt af Det Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 19. oktober 2005, Cofradía de pescadores de »San Pedro« de Bermeo m.fl. mod Rådet (sag T-415/03), samt Rådet for Den Europæiske Union bærer deres egne omkostninger.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 30. maj 2006 i sag T-87/94, J.C. Blom mod Rådet og Kommissionen, hvorved Retten frifandt Rådet og Kommissionen for et erstatningssøgsmål i henhold til EF-traktatens artikel 178 (nu artikel 235 EF) og EF-traktatens artikel 215, stk. 2 (nu artikel 288, stk. 2, EF), for det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af at have været forhindret i at markedsføre mælk i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som suppleret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 om gennemførelsesbestemmelserne for den tillægsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning nr. 804/68 (EFT L 132, s. 11).
Påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 51/2006 af 22. december 2005 om fastsættelse for 2006 af fiskerimuligheder og dertil knyttede betingelser for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende for EF-farvande og for EF-fartøjer i andre farvande, som er omfattet af fangstbegrænsninger (EUT L 16, s. 1) – forskelsbehandling – anvendelse af artikel 20, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (EFT L 358, s. 59).
Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 14. februar 2008 – Kommissionen mod Grækenland

(sag C-419/06)

»Traktatbrud – statsstøtte – forpligtelse til tilbagesøgning«

1. Traktatbrudssøgsmål – manglende overholdelse af forpligtelsen til at tilbagesøge tildelt støtte – forsvarsanbringender – absolut umulighed for gennemførelsen – bedømmelseskriterier (art. 88, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3) (jf. præmis 39 og 40)

2. Statsstøtte – Kommissionens beslutning, der erklærer en støtte uforenelig med fællesmarkedet og kræver tilbagesøgning af den – Kommissionens mulighed for at overlade det til de nationale myndigheder at beregne størrelsen af det beløb, der skal tilbagebetales (art. 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 44, 46 og 48)

3. Traktatbrudssøgsmål – manglende efterkommelse af en beslutning fra Kommissionen om en statsstøtteforanstaltning – forsvarsanbringender – indsigelse vedrørende beslutningens lovlighed – afvisning (art. 88, stk. 2, EF og art. 230 EF) (jf. præmis 52)

4. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – foreligger ikke (art. 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 53-55)

5. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – anvendelse af national ret – betingelser – iværksættelse af en procedure, som sikrer en øjeblikkelig og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning (art. 88, stk. 2, andet afsnit, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3) (jf. præmis 58 og 59)

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse af foranstaltninger med henblik på at efterkomme Kommissionens beslutning K(2005) 2706 af 14. september 2005 om tilbagesøgning af støtte til Olympic Airlines

Konklusion

Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2-4 i Kommissionens beslutning af 14. september 2005 om Den Hellenske Republiks støtte til Olympic Airways og Olympic Airlines, idet den ikke inden for de fastsatte frister har truffet alle nødvendige foranstaltninger med henblik på at afskaffe den støtte, der var erklæret ulovlig og uforenelig med det fælles marked i den nævnte beslutning, samt idet den ikke har tilbagesøgt støtten fra dens modtagere.
Artikel 8 i direktiv 2001/29 har følgende ordlyd:

»1. Medlemsstaterne indfører passende sanktioner og retsmidler over for krænkelser af de rettigheder og forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv, og de træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at sanktionerne og retsmidlerne finder anvendelse. Sanktionerne skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til krænkelsen og være afskrækkende.

2. Hver medlemsstat træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at rettighedshavere, hvis interesser påvirkes af en krænkelse på dens område, kan anlægge erstatningssøgsmål og/eller kræve nedlagt forbud og i givet fald kræve beslaglæggelse af det materiale, der ligger til grund for krænkelsen, samt de i artikel 6, stk. 2, nævnte anordninger, produkter eller komponenter.

3. Medlemsstaterne sikrer, at rettighedshaverne kan kræve nedlagt forbud over for mellemmænd, hvis tjenester anvendes af tredjemand til at krænke ophavsrettigheder eller beslægtede rettigheder.«
4

De relevante bestemmelser om au pair-ansatte findes navnlig i regel 88-93 i de regler om indvandring, som er vedtaget af Det Forenede Kongeriges parlament i 1994 (United Kingdom Immigration Rules, House of Commons Paper 395, herefter »Immigration Rules«), hvori bestemmes: »Definition af au pair-ansættelse 88. Ved au pair-ansættelse forstås en ordning, hvorved en yngre person a) rejser til Det Forenede Kongerige for at lære engelsk; […] b) bor hos en engelsktalende familie i en vis periode, hvorunder vedkommende har rimelig mulighed for at studere, og c) hjælper til i hjemmet højst fem timer om dagen mod et passende vederlag og to ugentlige fridage. Betingelser for at opnå indrejsetilladelse [»leave to enter«] som au pair-ansat 89. En person, som anmoder om tilladelse til indrejse i Det Forenede Kongerige som au pair-ansat, skal opfylde følgende betingelser: i) have til hensigt at indrejse for at påbegynde en ansættelse, hvorom der er truffet aftale på forhånd, og som falder ind under definitionen i regel 88; […] ii) være mellem 17 og 27 (inkl.) år eller have haft denne alder, da vedkommende først fik indrejsetilladelse som au pair-ansat; […] iii) være ugift; […] iv) ikke have forsørgerpligt; […] v) være statsborger i et af følgende lande: […] Tyrkiet; […] vi) ikke have til hensigt at blive i Det Forenede Kongerige som au pair-ansat i mere end to år; […] vii) have til hensigt at forlade Det Forenede Kongerige efter sit ophold som au pair-ansat; […] viii) ikke, såfremt vedkommende tidligere har opholdt sig i Det Forenede Kongerige som au pair-ansat, ansøge om indrejsetilladelse for mere end to år fra datoen for den første indrejsetilladelse til Det Forenede Kongerige som au pair-ansat, og ix) kunne forsørge sig selv og råde over bolig uden tilskud fra det offentlige. Indrejsetilladelse som au pair-ansat 90. En person, som ansøger om tilladelse til at indrejse i Det Forenede Kongerige som au pair-ansat, kan få indrejsetilladelse i op til to år på den betingelse, at vedkommende ikke tager anden beskæftigelse end au pair-ansættelse, såfremt Immigration Officer finder, at alle betingelserne i regel 89 er opfyldt […]«
Artikel 7 i direktiv 76/768 bestemmer:

»1. Medlemsstaterne kan ikke af grunde, der vedrører kravene i dette direktiv med bilag, nægte, forbyde eller begrænse markedsføringen af kosmetiske midler, som opfylder betingelserne i dette direktiv og dets bilag.

2. De kan dog kræve, at de i artikel 6, stk. 1, litra b), c), d) og f), foreskrevne angivelser affattes på i det mindste det eller de nationale eller officielle sprog; de kan desuden kræve, at de i artikel 6, stk. 1, litra g), foreskrevne angivelser affattes på et sprog, som er letforståeligt for forbrugerne. Med henblik herpå vedtager Kommissionen efter fremgangsmåden i artikel 10 en fælles nomenklatur for bestanddelene.

3. Desuden kan enhver medlemsstat med henblik på hurtig og korrekt lægebehandling i tilfælde af helbredsforstyrrelse kræve, at relevante og fyldestgørende oplysninger om de stoffer, der er anvendt i midlerne, stilles til rådighed for den kompetente myndighed, som skal overvåge, at nævnte oplysninger kun anvendes til behandlingsformål.

Medlemsstaterne udpeger den kompetente myndighed og meddeler dennes navn og adresse til Kommissionen, som offentliggør disse oplysninger i De Europæiske Fællesskabers Tidende.«
16

Endelig vedtog udbudskomitéen, at kapaciteten til at gennemføre undersøgelsen på det fastsatte tidspunkt (tredje kriterium for tildeling af ordren) skulle bedømmes alt efter værdien af den påtagne forpligtelse. Således modtog en tilbudsgiver det maksimale antal på 20 point for et beløb under 15000 EUR, 18 point for et beløb mellem 15000 og 60000 EUR, 16 point for et beløb mellem 60000 og 100000 EUR og så fremdeles indtil det mindst mulige antal point, som var 0, for et beløb over 1500000 EUR.
DOMSTOLENS DOM (Ottende Afdeling)

24. januar 2008

Sag C-211/06 P

Herta Adam

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelsen i artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII – begrebet »tjeneste for en anden stat««

Angående: Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 22. februar 2006, Herta Adam mod Kommissionen (sag T-342/04, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af dens afgørelse af 22. september 2003 om ikke at yde sagsøgeren det udlandstillæg, der er fastsat i artikel 4 i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber.

Udfald: Appellen forkastes. Herta Adam betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelser for tildeling – tjeneste for en anden stat eller en international organisation

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra a)]
21

Juzgado de lo Social Único de Algeciras har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Hvis en national ret har fastslået, at direktiv 2002/74, som Domstolen har fortolket dette i lyset af den fællesskabsretlige lighedsgrundsætning [i Guerrero Pecino-kendelsen], ikke var blevet fuldstændig gennemført i national ret den 8. oktober 2005, kan direktivet da anses for at have direkte virkning over for den statslige garantiinstitution Fogasa fra den følgende dag, dvs. den 9. oktober 2005? 2) Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, skal direktiv 2002/74 da anvendes direkte, idet det snarere er til fordel for arbejdstageren end for den traktatkrænkende medlemsstat, også ved insolvens — efter at der var indgået et indenretligt forlig, hvorom der ikke findes bestemmelser i national ret — som blev erklæret i tidsrummet mellem direktivets ikrafttrædelsesdato, den 8. oktober 2002, og det tidspunkt, hvor den spanske stat senest skulle have udstedt de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet, dvs. den 8. oktober 2005?«
45

Henset til ovenstående betragtninger skal det konkluderes, at gennemgangen af betingelserne for at yde eksportrestitution intet har frembragt, der gør det muligt at antage, at artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98 er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det forfulgte mål, nemlig inden for rammerne af eksportrestitutionsordningen at sikre beskyttelsen af levende dyr under transport.
21

Th. Jäger klagede over afgørelsen fra Finanzamt og anlagde sag ved Finanzgericht. Da han ikke fik medhold, iværksatte han »revisionsanke« ved Bundesfinanzhof. Bundesfinanzhof, som har vurderet, at det siden Domstolens dom af 11. december 2003, Barbier (sag C-364/01, Sml. I, s. 15013), er tvivlsomt, om bestemmelserne i tysk ret, som foretager en sondring mellem de steder, hvor de af arven omfattede aktiver eller en del heraf er beliggende, er forenelige med de frie kapitalbevægelser, har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Er det for så vidt angår arveafgift foreneligt med artikel 73 B, [stk. 1], i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (nu artikel 56, stk. 1, EF), at: — værdien af et (udenlandsk) land- og skovbrugsmæssigt aktiv, der er beliggende i en anden medlemsstat, fastsættes på grundlag af den almindelige værdi (handelsværdien), mens værdien af et indenlandsk land- og skovbrugsmæssigt aktiv fastsættes ved en særlig værdiansættelsesprocedure, der fører til et gennemsnitligt resultat på blot 10% af den almindelige værdi, og — erhvervelse af et indenlandsk land- og skovbrugsmæssigt aktiv indtil et særligt fribeløb ikke indgår i beregningen, og dets værdi herudover alene indgår med 60%, når dette for en arving til et bo, der omfatter såvel indenlandske aktiver som et udenlandsk land- og skovbrugsmæssigt aktiv, fører til, at der beregnes en højere arveafgift af erhvervelsen af de indenlandske aktiver som følge af det land- og skovbrugsmæssige aktivs beliggenhed i udlandet, end det ville have været tilfældet, såfremt det land- og skovbrugsmæssige aktiv ligeledes havde været beliggende i indlandet?«
53

Endelig kan Den Portugisiske Republiks argumenter vedrørende Domstolens mulighed for i denne sag at suspendere tvangsbøden som omhandlet i punkt 13.4 i meddelelsen af 2005 ikke godtages. Uafhængigt af den omstændighed, at denne meddelelse, således som det er anført i denne doms præmis 34, ikke er bindende for Domstolen, er det tilstrækkeligt at bemærke, at det under alle omstændigheder forholder sig således, at de fornødne foranstaltninger til opfyldelse af dommen i sagen Kommissionen mod Portugal, i modsætning til hvad der kræves i henhold til punkt 13.4 for at træffe bestemmelse om en sådan suspension, ikke er blevet vedtaget.
Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 6, stk. 3, i Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb (EFT L 199, s. 1) og forpligtelsen til at sikre en effektiv og lige konkurrence – national lovbestemmelse, hvorved alle materialer til lægebrug klassificeres i kategorier med en bestemt maksimumspris for hver kategori – bestemmelse, der skaber et retsgrundlag, som gør det muligt at anvende proceduren med udbud efter forhandling med henblik på offentlige indkøbsaftaler for hele grupper af nævnte produkter, der må karakteriseres som usammenlignelige.
Hvad angår de posttjenester, der kan være forbeholdt befordringspligtige virksomheder, bestemmer artikel 7, stk. 1, første, tredje og fjerde afsnit, i direktiv 97/67:

»I det omfang det er nødvendigt for at opretholde befordringspligten, kan medlemsstaterne fortsat give de befordringspligtige virksomheder eneret på tjenesterne. Disse tjenester omfatter kun indsamling, sortering, transport og omdeling af indenlandske brevforsendelser og af indgående grænseoverskridende brevforsendelser, herunder også fremskyndet omdeling, inden for begge følgende vægt- og prisgrænser. Vægtgrænsen er 100 g fra den 1. januar 2003 og 50 g fra den 1. januar 2006. Disse vægtgrænser gælder ikke fra den 1. januar 2003, hvis prisen er lig med eller over tre gange den offentlige takst for en brevforsendelse på første vægtsats i den hurtigste kategori, og fra den 1. januar 2006, hvis prisen er lig med eller over to og en halv gange denne takst.

[…]

I det omfang det er nødvendigt for at opfylde befordringspligten, kan der fortsat gives eneret på adresserede reklameforsendelser inden for ovennævnte pris- og vægtgrænser.

I det omfang det er nødvendigt for at opfylde befordringspligten, f.eks. når visse dele af postsektoren allerede er blevet liberaliseret, eller hvor specifikke kendetegn gør sig gældende for posttjenesterne i en medlemsstat, kan der fortsat gives eneret på udgående grænseoverskridende post inden for ovennævnte pris- og vægtgrænser.«
51

Hvad angår det specifikke anbringende om, at Deutsche Shell risikerer at oppebære en dobbelt skattefordel med hensyn til valutatabet, bemærkes, at en medlemsstat, der har givet afkald på at udøve sine beskatningsbeføjelser ved at indgå en bilateral skatteoverenskomst som den, der finder anvendelse i hovedsagen, ikke kan påberåbe sig manglende beskatningskompetence med hensyn til resultaterne af et fast driftssted, der tilhører et selskab, der er etableret på denne medlemsstats område, for at begrunde et afslag på fradrag for omkostninger, som dette selskab har afholdt, og som der efter deres art ikke kan tages hensyn til i den medlemsstat, hvor det faste driftssted er beliggende.
64

På baggrund af det ovennævnte skal det forelagte spørgsmål besvares med, at i henhold til artikel 1, stk. 2, i beslutning nr. 67/94 kan toldmyndighederne ikke ved anvendelse af den antidumpingtold, som er indført ved denne beslutning, fastsætte toldværdien på grundlag af den pris, der er fastsat for de pågældende varer i forbindelse med et salg, som fandt sted forud for det, der ligger til grund for toldangivelsen, hvis den angivne pris svarer til den pris, som faktisk er betalt eller skal betales af importøren. Når toldmyndighederne har begrundet tvivl om rigtigheden af den angivne toldværdi, og hvis der, efter at de har anmodet om yderligere oplysninger og har givet den pågældende person rimelig mulighed for at gøre sine synspunkter gældende vedrørende de grunde, som denne tvivl er baseret på, uden at det er muligt at fastslå den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, stadig består tvivl, kan de i henhold til EF-toldkodeksens artikel 31 beregne toldværdien med henblik på anvendelse af den antidumpingtold, der er indført ved beslutning nr. 67/94, ved henvisning til den pris, der er aftalt for de pågældende varer i forbindelse med det salg, der tidsmæssigt ligger tættest på det salg, der ligger til grund for toldangivelsen, og hvis rigtighed toldmyndigheden ikke har nogen objektiv grund til at betvivle.