Dette gør sagsøgerinden gældende fremfor alt under henvisning til, at bedømmelsen ikke var fuldstændig, og efter teksten i personalevedtægten var hun gået ud fra, at ikke alle afgørende dokumenter skulle indsendes straks, men at de i givet fald ville blive krævet af udvælgelseskomiteen. Dette skete dog ikke, og derfor er i hendes tilfælde beviser for sprogkundskaber, et bevis for fuldførelse af en pædagogisk praktikantperiode og rapporten vedrørende hendes prøvetid ved Kommissionen ikke taget i betragtning.

Ved prøvelsen af disse stridsspørgsmål er det — deri har Parlamentet ret — i første række væsentligt, at det drejede sig om en udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver. Deraf måtte man slutte, at kvalifikationsbeviserne havde stor betydning i prøvens første fase, og allerede derfor måtte det for ansøgerne være nærliggende, straks med deres ansøgning at indsende alt, hvad der på nogen måde kunne synes af betydning som kvalifikationsbevis.

For dette og mod sagsøgerindens antagelse af, at ansøgerne havde kunnet vente på en anmodning om at indgive beviser, taler ikke blot, at den slags yderligere krav til de talrige ansøgere, som man måtte regne med ville melde sig til oprettelsen af en ansættelsesreserve, ville have medført betydelige tekniske problemer og et ubehageligt tidstab. Desuden kan der også henvises til formuleringen i de almindelige bestemmelser for den generelle udvælgelsesprøve og selve meddelelsen om udvælgelsesprøven. Det er navnlig af interesse, at der udelukkende anvendes pluralis, både i de almindelige bestemmelser, hvor der tales om eksamens- og kvalifikationsbeviser, og hvor det anbefales at indsende kopier, og i meddelelsen om udvælgelsesprøven, hvor det siges, at udvælgelseskomiteen fastsætter principperne for bedømmelsen af ansøgernes kvalifikationsbeviser og bedømmer hver ansøgers kvalifikationsbeviser.

Omvendt kan der vanskeligt tillægges de af sagsøgerinden i denne sammenhæng fremsatte argumenter afgørende vægt.

Dette gælder for det første hendes henvisning til, at der i meddelelsen om udvælgelsesprøven kun tales om eksamens- eller kvalifikationsbeviser fra et afsluttet universitetsstudium i bestemte fag. Man må nemlig ikke overse, at dette står i sammenhæng med fastsættelsen af de minimumsadgangsbetingelser, som ansøgerne skulle opfylde. Når henses til de øvrige formuleringer i meddelsen om udvælgelsesprøven, kan det altså ikke sluttes, at kun den slags beviser skal fremlægges.

Dette gælder også hendes henvisning til det i de almindelige bestemmelser for den generelle udvælgelsesprøve anførte, at det anbefales at indsende kopier af de eksamens- eller kvalifikationsbeviser, der lå på det højeste niveau af de gennemførte studier. Efter min opfattelse er meningen med denne anbefaling ganske klar: Den skulle spare ansøgerne for unødige udgifter og en unødig forøgelse af antallet af akter, da beviser, der kun er forudsætninger for det højeste uddannelsesniveau, naturligvis ikke er af interesse. Det var derimod en fejl deraf at udlede, at man ikke umiddelbart skulle indsende alle vigtige beviser, og at man for så vidt kunne afvente en opfordring fra komiteen. Endelig er det i denne sammenhæng også af interesse, at sagsøger ikke selv har forholdt sig således, som hun i stævningen angiver at have fastslået anbefalingen; tværtimod indsendte hun med det samme andre beviser, såsom beviset for realeksamen (mittlere Reife) og studentereksamen (Abitur) — altså beviser for uvæsentlige mellemtrin.

Det samme gælder endelig også hendes henvisning til artikel 2, stk. 2 i personalevedtægtens bilag III, hvor det hedder — og denne formulering findes også i de almindelige bestemmelser for den generelle udvælgelsesprøve — »ansøgerne kan afkræves supplerende papirer eller oplysninger af enhver art«. Faktisk er allerede denne bestemmelses formulering til hinder for, at man af den kan udlede en pligt til at afkræve supplerende papirer. Det drejer sig kun om en fakultativ regel, som dog i undtagelsestilfælde kan være af betydning efter bedømmelseskomiteens skøn.

Jeg ville derfor mene, at man ikke kan bebrejde udvælgelseskomiteen, at den har undladt at kræve supplerende papirer, eller beskylde den for uretmæssigt at have gennemført vurderingen på fejlagtigt grundlag. Hvis man kan tale om ufuldstændighed, så gælder den en forkert adfærd, som alene kan lægges sagsøgerinden til last.

Lad mig dog også tilføje — skønt det ikke er udslaggivende for sagens afgørelse — at man må få det indtryk, at de beviser, sagsøgerinden efterfølgende har indsendt, vanskeligt havde kunnet udøve nogen indflydelse på udvælgelseskomiteens afgørelse. Dette kan navnlig fastslås, efter at vi er blevet gjort bekendt med de kriterier, som udvælgelseskomiteen har anvendt ved bedømmelsen af kvalifikationsbeviserne.

Hvad angår de papirer, som omhandler sagsøgers sprogkundskaber, så er det nemlig væsentligt, at sprogkundskaber endnu ikke spillede nogen rolle i det første stadium af bedømmelsen af ansøgernes papirer — hvis man ser bort fra oplysningerne om mindstekravene i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Ifølge sagsøgtes, Parlamentets, forklaringer skulle der tværtimod først foretages en bedømmelse af sprogkundskaberne ved den mundtlige prøve.

Tilsvarende må antages om sagsøgerindens henvisning til, at hun også har afsluttet en læreruddannelse og i denne sammenhæng gennemført en praktikantperiode på en fortsættelsesskole. For så vidt turde det være af betydning, at det ikke drejede sig om en særlig uddannelse, men kun om en del af den af sagsøgerinden i ansøgningen angivne uddannelse.

Desuden ses det vanskeligt, hvordan der af det bevis, sagsøgerinden har fremlagt for en enmåneds praktikantperiode, hvorunder hun har overværet undervisningen og prøvet at undervise to gange, kan sluttes noget, som kunne være af betydning ved en ansøgning om en A 7/A 6-stilling i Fællesskabet, heller ikke i ledelsesmæssig henseende.

Med hensyn til den omstændighed, at sagsøgerinden i et år har arbejdet med økonomiske spørgsmål i Kommissionens generaldirektorat for investeringer og udlån og efter prøvetidens udløb fået en bedømmelse herfor, så er det for mig tilstrækkeligt at fastslå, at det drejede sig om en B 5-stilling. Til den kræves der efter personalevedtægtens artikel 5, stk. 1, 3. afsnit ikke et universitetsstudium. Et sådant arbejde kunne altså ikke inden for rammerne af den her omhandlede udvælgelsesprøve regnes for faglig erfaring, der har ført til samme niveau. Desuden fremgik dette arbejde som et faktum af sagsøgerindens ansøgning — en vurdering skulle endnu ikke ske i dette tidlige stadium af prøven — og er altså ikke blevet skjult for udvælgelseskomiteen.