Dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 14. juli 1997. - Interhotel - Sociedade Internacional de Hotéis SARL mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Socialpolitik - Den Europæiske Socialfond - Tilskud til erhvervsuddannelsesforanstaltninger - Annullationssøgsmål - Meddelelse af godkendelsesbeslutning - Beslutning vedrørende anmodning om udbetaling af saldobeløb - Retssikkerhed - Berettiget forventning - Begrundelse. - Sag T-81/95.



Samling af Afgørelser 1997 side II-01265



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Socialpolitik - Den Europaeiske Socialfond - tilskud til erhvervsuddannelsesforanstaltninger - beslutning om nedsaettelse af et oprindeligt bevilget tilskud - nedsaettelse foretaget paa grund af manglende godkendelse, som ikke er meddelt vedkommende, af bestemte udgifter omhandlet i ansoegningen om tilskud - tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - nedsaettelser foretaget fordi udgifterne ikke var omhandlet i ansoegningen om tilskud, og fordi der ikke var fremlagt bevisdokumenter - tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet - foreligger ikke

(Raadets forordning nr. 2950/83, art. 6, stk. 1)

2 Annullationssoegsmaal - dom om annullation - virkninger - foranstaltninger til opfyldelse - rimelig frist - ny beslutning til erstatning for en annulleret beslutning fra Kommissionen om at nedsaette et tilskud fra Den Europaeiske Socialfond bevilget til erhvervsuddannelsesforanstaltninger

(EF-traktaten, art. 176)

3 Retspleje - omkostninger - udgifter paafoert unoedvendigt eller af ond vilje - Kommissionens manglende omhu ved afgoerelsen af en sag vedroerende tilskud fra Den Europaeiske Socialfond

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 3, andet afsnit)

Sammendrag

4 For saa vidt som bestemte udgifters rigtighed og forbindelse med den omhandlede uddannelsesforanstaltning godtgoeres ved bevisdokumenter, er det i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, at Kommissionen i forbindelse med gennemgangen af en anmodning om udbetaling af saldobeloebet af et tilskud fra Den Europaeiske Socialfond afviser en anmodning, for saa vidt som disse udgifter var omhandlet i ansoegningen om tilskud, men haevdes ikke at vaere godkendt i godkendelsesbeslutningen, der kun indeholdt en kortfattet oversigt over de tilskudsberettigede udgifter, uden at dette er blevet meddelt tilskudsmodtageren.

Det er herved irrelevant, at faellesskabsbestemmelserne ikke foreskriver, at ansoegeren skal gives meddelelse om enkelthederne i godkendelsesbeslutningen, eftersom oplysningerne vedroerende de poster i ansoegningen om tilskud, som er blevet afslaaet og nedsat, ikke desto mindre i realiteten er noedvendige, for at ansoegeren kan overholde betingelserne for tildeling af tilskud.

Hvad derimod angaar nedsaettelser foretaget af Kommissionen, fordi de tilsvarende udgifter enten ikke var omhandlet i godkendelsesansoegningen eller dokumenteret, foreligger der ikke tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet - som kraever, at en faellesskabsordning skal goere det muligt for den beroerte klart og utvetydigt at have kendskab til sine rettigheder og pligter, saaledes at han kan handle derefter - naar tilbagesoegning af det oekonomiske tilskud klart er foreskrevet i faellesskabsbestemmelserne i de tilfaelde, hvor de betingelser, der var gaeldende for stoetten, saasom kravet om, at udgiften var defineret og behoerigt dokumenteret, ikke er blevet overholdt.

5 Spoergsmaalet om, hvorvidt den frist, der er forloebet mellem en dom afsagt af Faellesskabets retsinstanser og dens opfyldelse af den faellesskabsinstitution, som har udstedt den annullerede retsakt, har vaeret rimelig, skal bedoemmes fra sag til sag.

En frist paa 38 maaneder fra afsigelsen af dommen om annullation af Kommissionens beslutning om at nedsaette et tilskud fra Den Europaeiske Socialfond til erhvervsuddannelsesforanstaltninger og vedtagelsen af den beslutning, som erstatter denne, er ganske vist lang, men kan ikke i denne henseende anses for urimelig, da det var noedvendigt at foretage en fornyet undersoegelse af samtlige de oplysninger, der var til raadighed paa tidspunktet for vedtagelsen af den annullerede retsakt, og rekonstruere sagens elementer. Dette arbejde omfattede i den foreliggende sag organiseringen af en kontrolundersoegelse i den paagaeldende medlemsstat, undersoegelser hos underleverandoererne, en gennemgang af de indsamlede oplysninger og flere henvendelser til de nationale myndigheder.

Under alle omstaendigheder kan en forsinkelse i forbindelse med proceduren til opfyldelse af en dom ikke i sig selv beroere gyldigheden af den retsakt, som var et resultat heraf, thi saafremt denne retsakt blev annulleret alene med den begrundelse, at den var for sent udstedt, ville det fortsat vaere umuligt at vedtage en gyldig retsakt, eftersom den retsakt, som skulle afloese den annullerede retsakt, ikke kunne vaere mindre forsinket end denne.

6 Der er anledning til at anvende artikel 87, stk. 3, andet afsnit, i Rettens procesreglement og doemme Kommissionen, selv om den delvis har vundet sagen, til at betale samtlige sagens omkostninger i et tilfaelde, hvor denne institution ved sin adfaerd maa anses for at have vaeret medvirkende til tvistens opstaaen, fordi den, da den skulle traeffe beslutning om udbetaling af saldobeloebet af et tilskud fra Den Europaeiske Socialfond, i en laengere periode har placeret sagsoegeren i en tilstand af uvished med hensyn til retten til at opnaa fuld finansiering af det tildelte tilskud.

Parter

I sag T-81/95,

Interhotel, Sociedade Internacional de Hotéis, SARL, Lissabon, ved advokaterne José Miguel Alarcão Júdice, Nuno Morais Sarmento og Gabriela Rodrigues Martins, Lissabon, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Victor Gillen, 16, boulevard de la Foire,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent António Caerio og Guenther Wilms, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning K(94)1410/11 af 12. juli 1994, som blev meddelt sagsoegeren den 27. december 1994, vedroerende den til Den Europaeiske Socialfond indgivne ansoegning om tilskud nr. 870840/P1 med hensyn til en uddannelsesforanstaltning,

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Foerste Afdeling)

sammensat af praesidenten, A. Saggio, og dommerne V. Tiili og R.M. Moura Ramos,

justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,

paa grundlag af skriftvekslingen og efter mundtlig forhandling den 15. januar 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Departamento para os Assuntos do Fundo Social Europeu (Departementet for Anliggender vedroerende Den Europaeiske Socialfond, herefter »DAFSE«) i Lissabon indgav for sagsoegeren en ansoegning om tilskud til en uddannelsesforanstaltning for regnskabsaaret 1987; projektet, der fik sagsnummer 870840/P1, blev med visse aendringer godkendt af Kommissionen ved godkendelsesbeslutning af 30. april 1987. Sagsoegeren havde anmodet Den Europaeiske Socialfond (herefter »FSE«) om et beloeb paa 152 466 071 ESC til uddannelse af 284 personer, men FSE tildelte et beloeb paa 121 647 958 ESC med henblik paa uddannelse af 277 personer.

2 Kommissionen tilsendte DAFSE en skrivelse med titlen »bilag A1 til Kommissionens beslutning K(87)0860« (bilag 1 til svarskriftet), som indeholdt foelgende oplysninger:

Antal beroerte personer277 Ansoegt beloeb152 466 071 ESC Tildelt beloeb121 647 958 ESC Ikke tilskudsberettiget27 766 349 ESC Nedsaettelse3 051 763 ESC Samlet afslaaet beloeb30 818 112 ESC

3 DAFSE underrettede derefter den 27. maj 1987 sagsoegeren om denne beslutning ved en skrivelse, der angav det tildelte beloeb og antallet af godkendte personer (bilag 4 til staevningen). DAFSE meddelte samtidig sagsoegeren, at tilskud fra FSE udgoer bevillinger, som er betinget af gennemfoerelsen af projektet under overholdelse af faellesskabsbestemmelserne, og at en tilsidesaettelse af denne betingelse indebaerer tilbagebetaling af forskud, samt at saldobeloebet ikke bliver udbetalt. DAFSE understregede endvidere, at enhver aendring i forhold til det i ansoegningen anfoerte skulle meddeles til DAFSE.

4 Uddannelsesforanstaltningen fandt sted i 1987. I cirkulaereskrivelse nr. 10/87 af 8. januar 1987, som sagsoegeren haevder at have modtaget den 29. juni 1987, anmodede DAFSE modtagerne af tilskud fra FSE om at reducere praktikperioderne til, hvad der svarede til perioden med teoretisk uddannelse. For at efterkomme kravene i cirkulaereskrivelsen reducerede sagsoegeren de planlagte praktiktimer med 36,13%. Sagsoegeren haevder endvidere, at det paa eget initiativ har foretaget en forholdsmaessig reducering paa 36,13% af omkostningerne i alle uddannelsesforstaltningens budgetposter.

5 Sagsoegeren har modtaget forskud paa 50% af FSE's tilskud, nemlig et forskud paa 60 823 979 ESC. Efter uddannelsesforanstaltningens afslutning indgav sagsoegeren anmodning om udbetaling af saldobeloebet, idet det anmodede FSE om udbetaling af et beloeb paa 73 496 941 ESC, svarende til forskuddet, plus 12 672 962 ESC.

6 Den 19. juli 1989 meddelte DAFSE sagsoegeren, at ifoelge en kommisionsbeslutning, som var vedlagt meddelelsen, kunne FSE's endelige tilskud ikke overstige 42 569 539 ESC. Som begrundelse herfor anfoerte DAFSE, at visse udgifter vedroerende punkterne 14.1, 14.2, 14.3, 14.6 og 14.8 i ansoegningsskemaet ikke var tilskudsberettigede, »da der ikke er sket en forholdsmaessig nedsaettelse svarende til nedsaettelsen i antallet af undervisningstimer, og da visse punkter i den oprindelige henstilling ikke er blevet efterkommet (14.1)«.

7 Under en af sagsoegeren herefter anlagt sag blev den naevnte kommissionsbeslutning annulleret af Domstolen med den begrundelse, at Kommissionen ikke havde givet Den Portugisiske Republik lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger foer vedtagelsen af den endelige beslutning om at nedsaette tilskuddet (Domstolens dom af 7.5.1991, sag C-291/89, Interhotel mod Kommissionen, Sml. I s. 2257, herefter »sag C-291/89«).

8 Med henblik paa at traeffe en ny beslutning vedroerende sagsoegerens anmodning om udbetaling af saldobeloebet, tilstillede Kommissionen den 6. august 1991 DAFSE et foerste udkast til beslutning. Ved skrivelse af 26. august 1991 meddelte DAFSE Kommissionen, at det ikke var enig i visse af de foreslaaede nedsaettelser.

9 Sagsoegeren anmodede den 9. februar 1993 Kommissionen om at traeffe en ny beslutning inden for de i traktaten fastsatte frister, nemlig inden to maaneder efter anmodningens indgivelse.

10 Efter DAFSE's bemaerkninger og sagsoegerens ovennaevnte anmodning foranstaltede Kommissionen en kontrolundersoegelse den 19. februar 1993, som blev opfulgt den 18. marts samme aar, for paa stedet at undersoege beviselementerne vedroerende gennemfoerelsen af uddannelsesforanstaltningen. Sagsoegeren havde lejlighed til at blive hoert i forbindelse med kontrolundersoegelsen. Ifoelge Kommissionen var de foreliggende beviselementer faa og vanskelige at bedoemme, navnlig fordi sagsoegeren havde overdraget visse arbejder til en underleverandoer, Partex, der for sit vedkommende havde anvendt to underleverandoerer, Europraxis og Fortécnica. Under disse omstaendigheder blev der foretaget en undersoegelse af de finansielle og oekonomiske elementer hos underleverandoerens underleverandoerer, idet sagsoegeren havde rettet henvendelse til foerstnaevnte. Resultaterne af denne undersoegelse blev gennemgaaet den 24.-26. maj 1993 af en arbejdsgruppe, hvori Kommissionen og DAFSE var repraesenteret.

11 Kommissionen meddelte derefter den 12. november 1993 ved skrivelse nr. 22917 (herefter »skrivelse nr. 22917«) DAFSE et nyt udkast til beslutning, hvorefter FSE's tilskud ville blive fastsat til 41 190 905 ESC, medmindre DAFSE's bemaerkninger kunne begrunde en aendring af dette beloeb.

12 Skrivelse nr. 22917 indeholder en raekke forklaringer vedroerende de foreslaaede nedsaettelser. Det anfoeres for det foerste i skrivelsen, at der foreligger forskelle mellem de tidsrum, der er angivet i anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, tilstedevaerelseslisterne for deltagerne og de rapporter, som blev udfaerdiget af laererne. Det tilfoejes i skrivelsen, at det ikke har vaeret muligt at bekraefte uddannelsesperiodens opdeling i en teoretisk og en praktisk del. Endelig har det ikke vaeret muligt at identificere praktikperioderne udtrykt i timeplaner og formaal.

Hvad angaar de forskellige poster i anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, var de foreslaaede nedsaettelser naermere bestemt begrundet saaledes:

14.1 Loen eller godtgoerelse til deltagerne Stoette til uddannelse

3 180 878 ESC

- Det er blevet konstateret, at 56 deltagere ikke havde modtaget tilskudsberettiget uddannelse, derfor en tilsvarende nedsaettelse, beregning vedlagt.

14.2 Forberedelse af kurser Hvervning og udvaelgelse af deltagere

1 456 000 ESC

- Det er blevet konstateret, at Partex' faktura ligesom anmodningen om udbetaling af saldobeloebet henviste til 490 tests til en enhedspris af 7 000 ESC, mens opgaven er blevet udfoert af en udenforstaaende organisation, der havde faktureret Partex gennemfoerelsen af 282 tests til en enhedspris af 12 000 ESC. Da Partex ikke havde leveret nogen supplerende ydelser, blev det derfor lagt til grund, at det var rimeligt at fastsaette omkostningerne vedroerende de 282 deltagere til 7 000 ESC pr. enhed.

Mangfoldiggoerelse

1 183 680 ESC

- Udgiften ikke godkendt i godkendelsesbeslutningen og ikke begrundet under hensyn til de beloeb, der var anmeldt for undervisningsmateriale, og under hensyn arten af den gennemfoerte uddannelsesforanstaltning.

14.3 Gennemfoerelse og administration af kurser Laerere

21 705 954 ESC

- Denne post vedroerer loenninger, rejseudgifter, kost og logi til laererne.

Beloebet vedroerende laererne var fuldt ud blevet faktureret af Partex, der havde rettet henvendelse til en underleverandoer. Undersoegelsen hos underleverandoeren gjorde det muligt at konstatere, at Partex havde indgaaet en kontrakt, hvorefter underleverandoeren skulle sikre organiseringen af kurser inden for rammerne af foranstaltninger ivaerksat af Interhotel paa den ene side og af en anden virksomhed, Grão-Pará, paa den anden side, uden vaerdiforskelle. Maksimumtilskudsbeloebet for uddannelsesforanstaltningerne blev fastsat paa grundlag af omkostninger afholdt af underleverandoeren under hensyn til, at laerere havde undervist Interhotel's deltagere, forhoejet med en bruttomargen paa 50%. Maksimumtilskudsbeloebet for uddannelsesforanstaltningerne udgjorde saaledes 10 613 646 ESC.

Med hensyn til udgifterne til laerernes kost og logi, henvises der i den oprindelige anmodning til to specialister og en direktoer. Udgifterne vedroerende de to foerstnaevnte var blevet afvist fra finansiering i godkendelsesbeslutningen, saaledes at der med hensyn til saldobeloebet alene kunne ydes tilskud til omkostninger til en overordnet medarbejder. Det tilskudsberettigede beloeb paa 462 000 ESC blev beregnet i henhold til den anslaaede omkostning og godkendt med 700 ESC pr. dag.

Administrativt personale

2 912 955 ESC

- De udgifter, som der henvises til i anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, vedroerer arbejde udfoert af en specialist og to sekretaerer, mens der i godkendelsesbeslutningen kun var godkendt beloebet vedroerende en sekretaer.

Kost, logi og rejseudgifter til administrativt personale

2 409 940 ESC

- Udgifterne vedroerende administrativt og teknisk personale, som ikke gav undervisning, og som ikke er tilskudsberettiget (11 personer), var fuldt ud blevet forkastet i godkendelsesbeslutningen.

Administration og budgetkontrol

2 241 136 ESC

- Udgiften ikke dokumenteret og ikke godkendt i godkendelsesbeslutningen.

Saerlige opgaver

2 363 000 ESC

- Udgiften ikke dokumenteret og ikke godkendt i godkendelsesbeslutningen.

Lokaleomkostninger og leje

4 841 969 ESC

- I overensstemmelse med det, som var fastsat og godkendt i godkendelsesbeslutningen, var der kun taget hensyn til en daglig udgift paa 8 000 ESC for leje af allerede udstyrede lokaler.

Ikke varige forbrugsgoder

4 550 324 ESC

- I overensstemmelse med det, som var fastsat og godkendt i godkendelsesbeslutningen, var kun en enhedsomkostning paa 2 500 ESC pr. uge og pr. deltager i praktikperioden anset for tilskudsberettiget.

Andre leverancer og tjenesteydelser

1 777 183 ESC

- Udgiften ikke dokumenteret og ikke godkendt i godkendelsesbeslutningen.

14.6 Normale afskrivninger

3 668 700 ESC

- I godkendelsesbeslutningen var fremskyndede afskrivninger blevet afslaaet, og deres aendrede klassificering som normale afskrivninger var ikke blevet accepteret i forbindelse med anmodningen om udbetaling af saldobeloeb.

14.8 Kost og logi til praktikanterne

5 673 000 ESC

Omkostningerne var ikke forudset eller godkendt i godkendelsesbeslutningen.

13 Efter anmodning fra DAFSE har sagsoegeren fremsat bemaerkninger vedroerende udkastet til beslutning den 17. december 1993. DAFSE har for sit vedkommende sendt sine bemaerkninger til Kommissionen ved skrivelse af 9. februar 1994, idet det anerkendte, at de af Kommissionen foreslaaede nedsaettelser var begrundet.

14 Efter at Den Portugisiske Republik var blevet hoert i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2950/83 af 17. oktober 1983 om gennemfoerelse af afgoerelse 83/516/EOEF om Den Europaeiske Socialfonds opgaver, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3823/85 af 20. december 1985 som foelge af Spaniens og Portugals tiltraedelse (henholdsvis EFT L 289, s. 1, og EFT L 370, s. 23, herefter »forordning nr. 2950/83«), vedtog Kommissionen den 12. juli 1994 en ny beslutning (K(94)1410/11), hvorved FSE's tilskud blev nedsat til 41 190 905 ESC (herefter »den anfaegtede beslutning«). Ifoelge denne beslutning var det fremgaaet af en gennemgang af anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, at en del af FSE's tilskud ikke var blevet anvendt paa de betingelser, som var fastsat i godkendelsesbeslutningen, af de grunde, som var anfoert i ovennaevnte skrivelse nr. 22917. Beslutningen blev meddelt sagsoegeren den 27. september 1994 ledsaget af en skrivelse fra DAFSE.

15 Sagsoegeren har herefter anlagt den foreliggende sag ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 9. marts 1995. Skriftvekslingen er forloebet forskriftsmaessigt.

16 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret skriftlige og mundtlige spoergsmaal fra Retten i retsmoedet den 15. januar 1997.

Paastande

17 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Den anfaegtede beslutning annulleres.

- Kommissionen tilpligtes at afholde sagens omkostninger.

18 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

19 Sagsoegeren har fremfoert to anbringender. For det foerste er der sket tilsidesaettelse af generelle retsgrundsaetninger, nemlig princippet om beskyttelse af velerhvervede rettigheder, retssikkerhedsprincippet og princippet om den berettigede forventning, samt tilsidesaettelse af princippet om god forvaltningsskik og princippet om omhyggelig forvaltning. For det andet er der sket tilsidesaettelse af begrundelsespligten.

Anbringendet om tilsidesaettelse af generelle retsgrundsaetninger, samt tilsidesaettelse af princippet om god forvaltningsskik og princippet om omhyggelig forvaltning

Sammenfatning af parternes argumenter

20 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den anfaegtede beslutning boer annulleres paa grund af tilsidesaettelse af generelle retsgrundsaetninger, nemlig principperne om beskyttelse af velerhvervede rettigheder, retssikkerhedsprincippet og princippet om den berettigede forventning, samt paa grund af Kommissionens tilsidesaettelse af princippet om god forvaltningsskik og princippet om omhyggelig forvaltning. Sagsoegeren har understreget betydnngen af de paaberaabte generelle retsgrundsaetninger i forbindelse med FSE's handlinger, navnlig naar det drejer sig om foranstaltninger, som kan medfoere bortfald af betaling af et tilskud, som en medlemsstat eller en borger goer krav paa (Domstolens dom af 26.5.1982, sag 44/81, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 1855).

21 Sagsoegeren har indledningsvis paaberaabt sig sin og DAFSE's manglende erfaring paa omraadet i 1987, hvor Portugal fornylig var tiltraadt De Europaeiske Faellesskaber. Sagsoegeren har endvidere henvist til problemer med hensyn til tilpasningen af Portugals juridiske, oekonomiske og sociale situation paa det paagaeldende tidspunkt, som Kommissionen burde have taget hensyn til. Sagsoegeren har under denne synsvinkel henvist til Kommissionens afgoerelse 86/221/EOEF af 30. april 1986 vedroerende retningslinjerne for forvaltningen af Den Europaeiske Socialfond i regnskabsaarene 1987 til 1989 (EFT L 153, s. 59 herefter »afgoerelse 86/221«). Sagsoegeren har imidlertid selv under saadanne omstaendigheder overholdt de gaeldende retsforskrifter samt de gaeldende anvisninger, og sagsoegerens adfaerd har vaeret i overensstemmelse med FSE's formaal. Sagsoegeren har herved henvist Raadets afgoerelse 83/516/EOEF af 17. oktober 1983 om Den Europaeiske Socialfonds opgaver (EFT L 289, s. 38) og til forordning nr. 2950/83.

22 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionens godkendelsesbeslutning, saaledes som den er blevet meddelt sagsoegeren, alene var betinget af fastsaettelsen af FSE's tilskud til 121 647 958 ESC og fastsaettelsen af antallet af deltagere til 277. Sagsoegeren mener, at der ikke var nogen grund til at antage, at det var noedvendigt at foretage en supplerende undersoegelse. Sagsoegeren har forklaret, at det under disse omstaendigheder foretog en lineaer og forholdsmaessig fordeling mellem alle udgiftsposter af forskellen mellem det ansoegte tilskudsbeloeb og det beloeb, som blev godkendt i godkendelsesbeslutningen, saaledes som den var blevet meddelt sagsoegeren.

23 Sagsoegeren haevder, at det i sin ansoegning om betaling af forskud har redegjort for den metode, som det havde anvendt ved nedsaettelserne. Ansoegningen var vedlagt et dokument med titlen »situationsbeskrivelse« med angivelse af de uddannelsestimer, der skulle organiseres. Sagsoegeren har tilfoejet, at den anvendte metode ligeledes fremgaar af den kvantitative og kvalitative bedoemmelsesrapport, som var vedlagt anmodningen om udbetaling af saldobeloebet. Sagsoegeren har understreget, at hverken Kommissionen eller DAFSE har fremsat indvendinger eller kommentarer paa dette punkt. DAFSE har derimod undersoegt den faktiske og regnskabsmaessige rigtighed af oplysningerne i evalueringsrapporten.

24 Sagsoegeren har derfor handlet ud fra den legitime antagelse, at alle udgifter, som var anfoert i den oprindelige ansoegning om tilskud, bortset fra den lineaere nedsaettelse, som sagsoegeren havde foretaget efter godkendelsesbeslutningen paa den ene side og DAFSE's cirkulaereskrivelse paa den anden side, var forskriftsmaessigt afholdt, accepteret og derfor tilskudsberettiget. Ifoelge sagsoegeren vil enhver anden fortolkning indebaere en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning paa den ene side og afgoerelse 86/221 paa den anden side.

25 Ifoelge sagsoegeren er den beslutning, hvorved DAFSE meddelte betingelserne for godkendelse af uddannelsesprojektet, en forvaltningsakt, som har givet sagsoegeren visse rettigheder, og som er gyldig, selv om man tager i betragtning, at den er en del af en videre og ikke afsluttet proces i Kommissionens beslutningstagen. Ophaevelsen af en saadan forvaltningsakt tilsidesaetter sagsoegerens berettigede forventninger og velerhvervede rettigheder.

26 Med hensyn til den manglende dokumentation af visse udgifter, har sagsoegeren for det foerste anfoert, at de fakturerede beloeb svarede til de normale vaerdier paa markedet paa det paagaeldende tidspunkt, for det andet at de fakturerede tjenesteydelser faktisk er blevet leveret, og for det tredje, at de beloeb, der er fremfoert i anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, svarer til de faktisk afholdte omkostninger. Sagsoegeren har under retsmoedet tilfoejet, at det i 1987 under hensyn til de gaeldende nationale retsforskrifter var tilstraekkeligt at fremlaegge kontrakten som dokumentation, og at det foerst er efter 1988, at der kraeves kvitterede fakturaer.

27 Hvad naermere angaar dokumentationen for omkostninger under udgiftsposten »gennemfoerelse og administration af kurser - laerere«, var det oprindeligt godkendte beloeb ikke blevet overskredet. Desuden har Kommissionen under hensyn til omkostninger vedroerende forberedelse af kurserne begraenset sig til at bestride den faktura, som Partex har tilsendt sagsoegeren. Sagsoegeren har understreget, at de fakturerede udvaelgelsestests er blevet gennemfoert. Med hensyn til udgiftsposten »ikke varige forbrugsgoder«, svarer det angivne beloeb til den faktiske omkostning og er blevet taget i betragtning som saadan. Hvad endelig angaar de normale afskrivninger, beskylder sagsoegeren Kommissionen for ikke i forbindelse med anmodningen om udbetaling af saldobeloebet at have tilladt en berigtigelse af den fejl, der var indeholdt i ansoegningen om tilskud.

28 Det paahviler under alle omstaendigheder Kommissionen at bevise, at de fremlagte beloeb og bevisdokumenter eventuelt er urigtige, hvilket den ikke har gjort.

29 Sagsoegeren har under retsmoedet endvidere anfoert, at saafremt det har afholdt udgifter, som ikke var forudset, til kost og logi for deltagerne, skyldes det, at sagsoegeren, eftersom det var forpligtet til at reducere timetallet, var noedsaget til at organisere uddannelsesforanstaltningen i hotelbranchens hoejsaeson og derfor ikke kunne indlogere deltagerne i hoteller, saaledes som det havde vaeret planlagt.

30 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at der mellem indledningen af sagen og vedtagelsen af den anfaegtede beslutning er forloebet ca. otte aar. Dette tidsforloeb har paafoert sagsoegeren et vaesentligt tab, eftersom det indtil nu har vaeret forpligtet til at baere store oekonomiske byrder, som det mente at kunne forvente ville blive afholdt af Kommissionen. Sagsoegeren har anmodet Retten om at vurdere, i hvilket omfang det forloebne tidsrum eventuelt indebaerer en tilsidesaettelse af de graenser og principper, som gaelder for udoevelsen af Kommissionens skoen. Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at det efter et saadant tidsforloeb er klart umuligt at rekonstruere alle de faktiske omstaendigheder, eftersom de ansvarlige personer, som har fulgt gennemfoerelsen af uddannelsesforanstaltningen, ikke laengere staar til raadighed med henblik paa fremlaegning af oplysninger. Med hensyn til forpligtelsen til at opbevare bevisdokumenter, har sagsoegeren gjort gaeldende, at den gaeldende frist indtil den 1. januar 1989 var fem aar og foerst er blevet forlaenget til 10 aar, efter at uddannelsesforanstaltningerne allerede var afsluttet, ogsaa selv om denne aendring faktisk er indtraadt inden gennemfoerelsen af kontrolundersoegelsen.

31 Sagsoegeren har i replikken desuden gjort gaeldende, at den anfaegtede beslutning ikke er blevet truffet inden for den i traktaten fastsatte frist, nemlig inden for to maaneder regnet fra den anmodning, som sagsoegeren havde fremsat.

32 Kommissionen har anfoert, at den ikke har undladt at efterproeve lovligheden og den faktiske afholdelse af de udgifter, der er fremlagt i anmodningen om udbetaling af saldobeloebet. Med hensyn til de udgifter, som den har afslaaet i den anfaegtede beslutning, fordi det allerede i godkendelsesbeslutningen var fastslaaet, at de ikke var tilskudsberettigede, har Kommissionen gjort gaeldende, at den atter er naaet til den konklusion, at de ikke var tilskudsberettigede. Med hensyn til de oevrige nedsaettelser har den forklaret, at visse udgifter, som var godkendt i godkendelsesbeslutningen, ikke var tilstraekkeligt dokumenteret i anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, og derfor ikke var tilskudsberettiget paa tidspunktet for den endelige undersoegelse.

33 Kommissionen - som har anfoert, at den foreslaaede uddannelsesforanstaltning end ikke ville vaere blevet godkendt, hvis den ikke havde vaeret i overensstemmelse med FSE's formaal - har understreget, at det i den foreliggende sag drejer sig om at faa oplyst, om den person, som har foranstaltet uddannelsesprojektet, har overholdt alle de regler, der gaelder for gennemfoerelsen heraf, navnlig reglerne vedroerende dokumentation og udgifter som fremlagt i anmodningen om udbetaling af saldobeloebet. Kommissionen er af den opfattelse, at det ikke har vaeret tilfaeldet.

34 Med hensyn til den maade, hvorpaa der er sket anvendelse af nedsaettelser, og de punkter, som var beroert heraf, har Kommissionen forklaret, at det ville have vaeret tilstraekkeligt for sagsoegeren at dividere omkostningerne i forbindelse med den foreslaaede uddannelsesforanstaltning med det antal praktikanter, som var anfoert i forslaget, og at sammenligne dette resultat med det resultat, som opnaas ved at dividere omkostningerne i forbindelse med den godkendte foranstaltning med antallet af godkendte deltagere, for saaledes at konstatere, at den totale nedsaettelse, som blev besluttet af Kommissionen i godkendelsesbeslutningen, ikke svarede til en simpel lineaer nedsaettelse. Saafremt omkostningen pr. deltager er blevet nedsat, vil dette indebaere, at visse udgifter ikke er blevet anset for tilskudsberettigede af Kommissionen. Kommissionen har under henvisning til generaladvokat Darmon's forslag til afgoerelse i sag C-291/89 (punkt 28) gjort gaeldende, at det paahviler den person, som gennemfoerer uddannelsesforanstaltningen, inden der afholdes nogen omkostning, at undersoege, om den tilsvarende udgiftspost er blevet godkendt af Kommissionen, og i modsat fald maa personen selv vaere ansvarlig for foelgerne heraf. Ifoelge Kommissionen er hverken den selv eller DAFSE blevet underrettet om den lineaere nedsaettelse, som sagsoegeren har foretaget af de omkostninger, der var omhandlet i den oprindelige ansoegning. Kommissionen har i oevrigt ikke faaet tilsendt hele evalueringsrapporten.

35 Kommissionen har anfoert, at den godkendelsesbeslutning, som blev meddelt DAFSE, klart angav det ansoegte beloeb, det tildelte beloeb, de udgifter, som ikke fandtes tilskudsberettigede, nedsaettelsen og det samlede afslaaede beloeb. Disse beloeb repraesenterede FSE's andel af finansieringen, nemlig 49,5% af de samlede omkostninger som omhandlet i ansoegningen om tilskud. Kommissionen har ikke kendskab til, om DAFSE meddelte denne beslutning til sagsoegeren i alle dens detaljer, eller om DAFSE alene tilsendte sagsoegeren den skrivelse, som er indeholdt i bilag 4 til staevningen (jf. ovenfor, praemis 3).

36 Kommissionen har anfoert, at saafremt sagsoegeren ikke har undersoegt, om den tilsvarende udgiftspost var blevet godkendt i godkendelsesbeslutningen, kan sagsoegeren ikke paaberaabe sig nogen legitim forventning og endnu mindre velerhvervede rettigheder med hensyn til finansiering af en udgift, der var omhandlet i den oprindelige ansoegning om tilskud.

37 Kommissionen har endvidere under henvisning til generaladvokat Darmon's forslag til afgoerelse i sag C-291/89 (punkt 38) gjort gaeldende, at selv om DAFSE havde stadfaestet de udgifter og den finansiering, som var blevet fremlagt i sagen, kan »de nationale myndigheders hurtige gennemgang ikke ... bestyrke de rettigheder, som sagsoegeren foerst erhverver endeligt ved afslutningen af den dybtgaaende undersoegelse, der gennemfoeres af Kommissionen«, og at »de nationale myndigheders gennemgang, der ligger forud for fremsendelsen af anmodningen om udbetaling af saldobeloeb til Kommissionen, ikke foregriber dennes afgoerelse«.

38 Kommissionen kan i oevrigt ikke acceptere, at en virksomhed, som ifoelge national lov er juridisk forpligtet til at opbevare bevisdokumenter i 10 aar, paaberaaber sig sin egen eller en tredjemands forsoemmelighed med opbevarelsen af dokumenter i denne periode, med henblik paa at anklage Kommissionen for at have tilsidesat sin pligt til at udvise omhu.

39 Kommissionen har anfoert, at beslutningsproceduren er forloebet forskriftsmaessigt, at den ikke var for lang, og at den omhyggeligt har respekteret varetagelsen af interesserne hos den person, der forestod foranstaltningen.

Rettens bemaerkninger

40 Det bemaerkes for det foerste, at proceduren med hensyn til tilskud fra FSE, som er reguleret ved forordning nr. 2950/83, omfatter flere etaper. Kommissionen traeffer i henhold til artikel 4, stk. 1, afgoerelse om ansoegninger vedroerende tilskud indgivet af medlemsstaterne til fordel for virksomheder (godkendelsesbeslutning). Ifoelge artikel 5, stk. 1 og 3, indebaerer godkendelse af en ansoegning udbetaling af et forskud. Naar foranstaltningen er afsluttet, indgiver tilskudsmodtageren anmodning om udbetaling af saldobeloeb indeholdende en detaljeret redegoerelse for indholdet, resultaterne og finansieringen af den paagaeldende foranstaltning. Det bestemmes i artikel 5, stk. 4, at medlemsstaten attesterer den faktiske og regnskabsmaessige rigtighed af de i udbetalingsanmodningerne indeholdte oplysninger.

41 Ansoegeren har i oevrigt modtaget et forskud, der daekker 50% af de godkendte udgifter, saaledes at han selv maa laegge betydelige beloeb ud, indtil han faar udbetalt saldobeloebet, som han har en berettiget forventning om at modtage, saafremt han dokumenterer, at han har anvendt fondens tilskud paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser (Domstolens dom af 4.6.1992, sag C-189/90, Cipeke mod Kommissionen, Sml. I, s. 3573, praemis 17).

42 Ved gennemgangen af anmodningen om udbetaling af saldobeloebet skal Kommissionen undersoege, om de betingelser, som den har fastsat for uddannelsesforanstaltningen, er blevet overholdt. Det bestemmes i artikel 6, stk. 1, at saafremt tilskuddet fra FSE ikke er blevet anvendt paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, kan Kommissionen suspendere, nedsaette eller lade tilskuddet bortfalde efter at have givet den paagaeldende medlemsstat lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger. Det fremgaar klart af denne bestemmelse, at ydelsen af tilskud fra FSE er betinget af, at modtageren overholder de betingelser for foranstaltningen, som er fastsat af Kommissionen i godkendelsesbeslutningen eller af modtageren i den ansoegning om tilskud, som er gjort til genstand for godkendelsesbeslutningen.

43 Endelig har Domstolen fastslaaet, at det ubestrideligt forholder sig saaledes, at »det foerst er muligt at beregne det noejagtige beloeb for de udgifter, der kan ydes tilskud til, naar (Kommissionen) har modtaget en detaljeret rapport vedroerende de paagaeldende projekter, efter at de er foert ud i livet« (dom af 1.10.1987, sag 84/85, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. s. 3765, praemis 23). Det foelger heraf, at Kommissionen maa have kompetence til at afslaa finansiering af tidligere godkendte udgifter paa grund af utilstraekkelig dokumentation, uden at skade de velerhvervede rettigheder hos modtageren af tilskuddet. Det er derfor vaesentligt at indroemme Kommissionen en saadan skoensmargen ved gennemgangen af anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, eftersom det foerst er paa dette tidspunkt, at Kommissionen konkret kan vurdere den dokumentation, der fremlaegges af virksomheden (jf. endvidere generaladvokat Darmon's afgoerelse i sag C-291/89, punkt 35 og 36).

44 Efter at sagsoegeren i den foreliggende sag havde indgivet anmodning om udbetaling af saldobeloebet, afslog Kommissionen at finansiere en raekke udgifter af tre forskellige grunde (jf. ovenfor praemis 12). Kommissionen afslog for det foerste at finansiere udgifter, som sagsoegeren ikke havde anfoert i ansoegningen om tilskud. Kommissionen fandt for det andet, at visse udgifter ikke var behoerigt dokumenteret, og derfor ikke var tilskudsberettigede. Den henviste for det tredje til en raekke udgifter, som ikke var godkendt i godkendelsesbeslutningen. Kommissionen har derfor - efter at have hoert DAFSE, som havde hoert sagsoegeren - i den anfaegtede beslutning nedsat FSE's tilskud til et lavere beloeb end det oprindeligt tildelte. DAFSE har i oevrigt godkendt disse nedsaettelser.

45 Retten skal foerst gennemgaa anbringendet vedroerende tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kan paaberaabes af enhver erhvervsdrivende, som en institution har givet visse begrundede forhaabninger (Rettens dom af 13.7.1995, forenede sager T-466/93, T-469/93, T-473/93, T-474/93 og T-477/93, O'Dwyer m.fl. mod Raadet, Sml. II, s. 2071, praemis 48). Spoergsmaalet om, hvorvidt den anfaegtede beslutning er i overensstemmelse med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, skal vurderes under en saerskilt gennemgang af de tre ovennaevnte kategorier af nedsaettelser.

46 Det fremgaar af de ovennaevnte bestemmelser (praemis 42 og 43), dels at Kommissionen var befoejet til at afslaa sagsoegerens anmodning om udbetaling af saldobeloebet, for saa vidt som der deri ansoegtes om godkendelse af omkostninger, der ikke var omhandlet i ansoegningen om tilskud, uden at der derved er sket tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Dels var det ud fra hensynet til beskyttelsen af dette princip lovligt at afslaa anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, for saa vidt som der deri ansoegtes om godkendelse af udgifter, med hensyn til hvilke der ikke var vedlagt dokumentation for deres afholdelse og forbindelse med den godkendte uddannelsesforanstaltning.

47 Det paahviler modtageren at godtgoere, at udgifterne faktisk er blevet afholdt, og at de har forbindelse med den godkendte foranstaltning. Modtageren er bedst i stand til at goere dette, og han skal godtgoere, at opnaaelsen af offentlige midler er berettiget. Sagsoegeren har imidlertid begraenset sig til at haevde, at de beregningsmetoder, som Kommissionen har anvendt ved fastsaettelsen af det samlede godkendte udgiftsbeloeb, var vilkaarlige, og at de omkostninger, som sagsoegeren har henvist til, faktisk er afholdt, uden dog at fremlaegge hverken bevisdokumenter eller noget som helst, som goer det muligt at fastslaa, at de oplysninger og konstateringer, som Kommissionen har lagt til grund, var urigtige. Det foelger heraf, at sagsoegerens argumenter vedroerende dokumentation for de i anmodningen om udbetaling af saldobeloebet anfoerte omkostninger, ikke kan laegges til grund.

48 Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er saaledes ikke blevet kraenket med hensyn til de foerste to kategorier af nedsaettelser.

49 Med hensyn til den tredje kategori af nedsaettelser bemaerkes indledningsvis, at meddelelsen om DAFSE's godkendelsesbeslutning kun er angiver det samlede tildelte beloeb og antallet af godkendte personer (jf. ovenfor praemis 3). Kommissionens vurderinger inden for rammerne af godkendelsesbeslutningen med hensyn til, hvorvidt de foreslaaede udgifter var tilskudsberettigede, er saaledes ikke blevet bragt til sagsoegerens kundskab foer afslutningen af uddannelsesforanstaltningen, saaledes at denne havde kunnet konstatere deres opdeling post for post. Sagsoegeren har saaledes ved gennemfoerelsen af uddannelsesforanstaltningen ikke kunnet identificere de godkendte udgiftsposter, de afslaaede poster og de poster, som var blevet gjort til genstand for nedsaettelse.

50 Det er endvidere ubestridt, at sagsoegeren efter at have modtaget den ovennaevnte kortfattede meddelelse besluttede - i stedet for at soege oplysning om, hvorvidt visse udgifter ikke var blevet anset for tilskudsberettigede - at fordele forskellen mellem det ansoegte og det godkendte beloeb, svarende til de samlede nedsaettelser, proportionalt mellem samtlige udgiftsposter i ansoegningen om tilskud. Sagsoegeren har endvidere foretaget andre nedsaettelser i overensstemmelse med DAFSE's ovennaevnte cirkulaereskrivelse (jf. praemis 4) med hensyn til alle posterne i ansoegningen om tilskud. Det beloeb, der ansoegtes om i anmodningen om udbetaling af saldobeloeb, nemlig 73 496 941 ESC, var klart lavere end det beloeb, som Kommissionen tildelte i godkendelsesbeslutningen, nemlig 121 647 958 ESC.

51 Der maa derfor foretages en undersoegelse af begrundelsen for den tredje kategori af nedsaettelser under hensyn til den omstaendighed, at godkendelsesbeslutningen ikke blev meddelt sagsoegeren i alle detaljer, saaledes at sagsoegeren ikke rettidigt blev underrettet om nedsaettelserne af de enkelte udgiftsposter. Spoergsmaalet er, hvorvidt den manglende overholdelse af betingelserne i en godkendelsesbeslutning, som ikke er blevet meddelt modtageren af tilskuddene inden afslutningen af uddannelsesforanstaltningen, saaledes at modtageren kan tage hensyn hertil, kan begrunde Kommissionens konklusion, hvorefter de omkostninger, der var omhandlet i ansoegningen om tilskud, men som blev forkastet i godkendelsesbeslutningen, ikke er tilskudsberettigede, selv om tilskudsmodtageren fremlaegger dokumentation for, at de faktisk er afholdt.

52 I det forelaeggende tilfaelde kraevede de gaeldende retsforskrifter ikke, at godkendelsesbeslutningens detaljer blev meddelt sagsoegeren, men disse oplysninger var ikke desto mindre i realiteten noedvendige, for at sagsoegeren kunne overholde betingelserne for tildeling af tilskud, for saa vidt angaar de udgifter, med hensyn til hvilke Kommissionen har gjort gaeldende, at de ikke var godkendt i godkendelsesbeslutningen.

53 Retten skal udtale, at modtageren af et tilskud ved laesningen af en beslutning i den form, som i det foreliggende tilfaelde er blevet meddelt sagsoegeren, ikke kan formodes at forstaa, at de af Kommissionen foretagne nedsaettelser vedroerer bestemte udgiftsposter. Modtageren kan derimod med rimelighed antage og acceptere, at der er foretaget en samlet nedsaettelse, og at der derfor ikke er blevet paalagt ham en samlet graense for udgifterne. For at Kommissionen i en saadan situation ved gennemgangen af anmodningen om udbetaling af saldobeloebet kan antage, at de udgifter, der var omhandlet i ansoegningen om tilskud, men som haevdes at vaere afvist i godkendelsesbeslutningen, ikke er tilskudsberettigede, er det noedvendigt, at godkendelsesbeslutningen med tilstraekkelig klarhed er blevet bragt til modtagerens kundskab. Denne betingelse er kun opfyldt, saafremt underretningen angiver nedsaettelserne med hensyn til de enkelte udgiftsposter eller i det mindste indeholder de oplysninger, som Kommissionen i det foreliggende tilfaelde har meddelt DAFSE, nemlig antallet af beroerte personer, det godkendte beloeb, de ikke tilskudsberettigede udgifter, stoerrelsen af de oevrige nedsaettelser og det samlede afslaaede beloeb. Navnlig i henhold til retssikkerhedsprincippet skal modtageren for at kunne overholde betingelserne i godkendelsesbeslutningen med hensyn til nedsaettelserne af de enkelte udgiftsposter vaere i stand til ved gennemfoerelsen af uddannelsesforanstaltningen at identificere de godkendte udgiftsposter, de afslaaede poster, og de poster, som er gjort til genstand for en nedsaettelse.

54 Eftersom sagsoegeren er blevet underrettet om vedtagelsen af en beslutning, der til dels var til fordel for sagsoegeren, men hvis indhold ikke er blevet meddelt fuldt ud, kan sagsoegeren herefter ikke kritiseres for ikke paa det paagaeldende tidspunkt at have reageret over for godkendelsesbeslutningen gennem en anmodning til DAFSE om praeciseringer med hensyn til fordelingen af det tildelte beloeb.

55 Det bemaerkes, at godkendelsesbeslutningen i den form, hvori den blev meddelt sagsoegeren, ikke indeholdt nogen angivelse af fordelingen af de foretagne nedsaettelser. Den maa derfor anses for at have kunnet begrunde forhaabninger hos sagsoegeren, saaledes at denne har kunnet antage, at der ikke var andre nedsaettelser, og at sagsoegeren var berettiget til, saaledes som det er sket i det foreliggende tilfaelde, at foretage en forholdsmaessig fordeling af de samlede nedsaettelser paa alle udgiftsposter.

56 Desuden kan Kommissionen ikke paaberaabe sig ordlyden af en beslutning, som ikke er meddelt tilskudsmodtageren. Det er herved uden betydning, om det er DAFSE, som har meddelt sagsoegeren, at projektet var blevet godkendt. Naar Kommissionen ikke traeffer de noedvendige forholdsregler til at sikre, at modtageren af et tilskud fra FSE bliver underrettet om de ved godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, kan den ikke med rimelighed forvente, at modtageren overholder dem.

57 Det bemaerkes, at for saa vidt som saadanne udgifters rigtighed og forbindelse med uddannelsesforanstaltningen godtgoeres ved bevisdokumenter, er det i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, at Kommissionen i forbindelse med gennemgangen af anmodningen om udbetaling af saldobeloebet har afvist anmodningen, for saa vidt som den vedroerte udgifter, der var omhandlet i ansoegningen om tilskud, men som haevdes ikke at vaere godkendt i godkendelsesbeslutningen, uden at dette er blevet meddelt tilskudsmodtageren.

58 Det foreliggende anbringende maa, for saa vidt som det goeres gaeldende, at der foreligger en kraenkelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, derfor tages til foelge, i det omfang det vedroerer de nedsaettelser, som Kommissionen har foretaget alene med den begrundelse, at udgifterne ikke var godkendt i godkendelsesbeslutningen.

59 Af alle de ovenfor anfoerte grunde boer den anfaegtede beslutning annulleres, for saa vidt som Kommissionen har foretaget nedsaettelser af de beloeb, som sagsoegeren har kraevet i anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, alene med den begrundelse at de tilsvarende omkostninger ikke var godkendt i godkendelsesbeslutningen.

60 Hvad derimod angaar de oevrige nedsaettelser, der er foretaget med den begrundelse, at de tilsvarende udgifter ikke var forudsat eller ikke dokumenteret, maa det antages, at de - i modsaetning til det af sagsoegeren anfoerte - ikke kraenker retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af velerhvervede rettigheder eller princippet om god forvaltningsskik og forpligtelsen til at udvise omhu.

61 Retssikkerhedsprincippet kraever bl.a., at en faellesskabsordning goer det muligt for den beroerte klart og utvetydigt at have kendskab til sine rettigheder og pligter, saaledes at han kan handle derefter (jf. i denne retning Domstolens dom af 13.2.1996, sag C-143/93, Van Es Douane Agenten m.fl. Sml. I, s. 431, praemis 27). Selv om dette princip bl.a. spiller en rolle ved undersoegelsen af lovligheden af beslutninger om tilbagesoegning af ydelser, kan der ikke foreligge en tilsidesaettelse af dette princip, naar de gaeldende retsforskrifter som i det foreliggende tilfaelde klart foreskriver muligheden for tilbagesoegning af oekonomiske tilskud i de tilfaelde, hvor de betingelser, som var gaeldende for stoetten, ikke er blevet overholdt. Blandt disse betingelser gjaldt, som allerede anfoert, kravet om at udgiften var defineret og behoerigt dokumenteret.

62 Ligeledes erhverver en tilskudsmodtager, hvis ansoegning er blevet godkendt af Kommissionen, heller ikke paa grund af denne omstaendighed nogen endelig ret til betaling af hele tilskuddet, hvis han ikke overholder ovennaevnte betingelser.

63 Hvad angaar princippet om god forvaltningsskik og forpligtelsen til at udvise omhu, bemaerkes det, at Kommissionen har godtgjort at have udvist god forvaltningsskik og omhu, idet den omhyggeligt har gennemgaaet alle sagens omstaendigheder og i forbindelse hermed har taget kontakt med underleverandoeren med henblik paa at opnaa de oplysninger og bevisdokumenter, som sagsoegeren ikke selv havde fremlagt. Da sagsoegeren under alle omstaendigheder ikke har udviklet dette anbringende yderligere og saaledes ikke har forklaret, hvori de paastaaede kraenkelser skulle bestaa, kan det ikke laegges til grund.

64 Med hensyn til argumentet vedroerende det betydelige tidsrum, der er forloebet siden sagen blev indledt, er Retten af den opfattelse, at det i den foreliggende sag relevante tidsrum, for saa vidt angaar bedoemmelsen af dette argument, falder mellem afsigelsen af dommen den 7. maj 1991 i sag C-291/89 og datoen for vedtagelsen af den anfaegtede beslutning, den 12. juli 1994, dvs. et tidsrum paa 38 maaneder eller mere end tre aar. Eftersom Kommissionen som foelge af Domstolens annullation af den foerste beslutning var forpligtet til at foretage en fornyet gennemgang af alle de oplysninger, der forelaa paa tidspunktet for vedtagelsen af retsakten, samt at vedtage en ny beslutning vedroerende anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, er den periode, som er forloebet forud for annullationen af Kommissionens foerste beslutning vedroerende anmodningen om udbetaling af saldobeloebet, uden nogen som helst relevans for bedoemmelsen af den anfaegtede beslutnings lovlighed.

65 Spoergsmaalet om, hvorvidt fristen har vaeret rimelig, skal bedoemmes fra sag til sag. Kommissionen var imidlertid som foelge af Domstolens annullation af den foerste beslutning forpligtet til at foretage en fornyet gennemgang af alle de oplysninger, der forelaa paa tidspunktet for vedtagelsen af retsakten samt at vedtage en ny beslutning vedroerende anmodningen om udbetaling af saldobeloebet. Der skal derfor tages hensyn til de forskellige etaper i den foreliggende beslutningsprocedure. Det har vaeret noedvendigt at rekonstruere sagens elementer. Dette arbejde, som har vaeret rettet mod og vaeret betinget af mistanke om uregelmaessigheder, har omfattet organiseringen af en kontrolundersoegelse i Portugal, undersoegelser hos underleverandoererne, en gennemgang af de indsamlede oplysninger og flere henvendelser til de portugisiske myndigheder. De nationale myndigheder har endvidere hoert sagsoegeren vedroerende Kommissionens udkast til beslutning. Retten finder, at sagsbehandlingen under hensyn til de ovenfor anfoerte saerlige omstaendigheder har vaeret lang, men at dens varighed ikke har oversteget en rimelig frist.

66 Hvad angaar et annullationssoegsmaal, kan selv en urimelig frist under alle omstaendigheder ikke goere den anfaegtede beslutning ulovlig og saaledes begrunde dens annullation paa grund af tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet. En forsinkelse i forbindelse med proceduren til opfyldelse af en dom kan ikke i sig selv beroere gyldigheden af den retsakt, som var et resultat heraf, eftersom det, saafremt denne retsakt blev annulleret alene med den begrundelse, at den var for sent udstedt, forsat ville vaere umuligt at vedtage en gyldig retsakt, eftersom den retsakt, som skulle afloese den annullerede retsakt, ikke kunne vaere mindre forsinket (jf. tilsvarende Rettens dom af 18.6.1996, sag T-150/94, Vela Palacios mod OESU, Sml. Pers. II, s. 877, praemis 44).

67 Retten skal derfor af samme grunde forkaste sagsoegerens argument om, at den anfaegtede beslutning er ugyldig, fordi den ikke var blevet truffet inden for en frist af to maaneder fra sagsoegerens anmodning herom. Det er tilstraekkeligt at fastslaa, at den omstaendighed, at sagsoegeren har opfordret Kommissionen til at handle i henhold til traktatens artikel 175, stk. 3, alene havde til formaal at goere det muligt for sagsoegeren at anlaegge passivitetssoegsmaal, saafremt den paagaeldende institution ikke tog stilling inden for den frist paa to maaneder fra denne opfordring, som er foreskrevet i traktatens artikel 175, stk. 2. I den foreliggende sag har sagsoegeren ikke anlagt passivitetssoegsmaal inden for fristen af to maaneder regnet fra udloebet af den frist, inden for hvilken institutionen skulle have taget stilling. Under alle omstaendigheder kan en senere beslutning ikke vaere ulovlig alene af den grund, at den er vedtaget efter udloebet af den naevnte frist, fordi et saadant resultat, saafremt det blev tilladt, paa dette trin endeligt ville vaere til hinder for vedtagelsen af enhver gyldig beslutning.

Anbringendet om tilsidesaettelse af begrundelsespligten

68 Under hensyn til det ovenfor anfoerte er det tilstraekkeligt at gennemgaa anbringendet om tilsidesaettelse af begrundelsespligten, for saa vidt som sagsoegeren endnu ikke har faaet medhold, nemlig for saa vidt den angaar de nedsaettelser, som blev foretaget med den begrundelse, at udgifterne ikke var omhandlet i ansoegningen om tilskud, eller at de ikke var dokumenteret ved bevisdokumenter.

Sammenfatning af parternes argumenter

69 Ifoelge sagsoegeren indeholder den anfaegtede beslutning ingen fyldestgoerende begrundelse for de nedsaettelser, som blev foretaget med den begrundelse, at udgifterne vedroerende udgiftsposten »gennemfoerelse og administration af kurser - laerere« forberedelse af kurser, ikke varige forbrugsgoder og normale afskrivninger ikke var begrundet og derfor heller ikke kunne finansieres. Hvad for det foerste angaar udgiftsposten »gennemfoerelse og administration af kurser - laerere«, har Kommissionen ikke forklaret det arbitraere kriterium, der har gjort det muligt for den at fastsaette det samlede acceptable beloeb. Endvidere har Kommissionen med hensyn til forberedelse af kurser begraenset sig til at bestride Partex' faktura til sagsoegeren, uden at fremfoere tilstraekkelig begrundelse. Hvad angaar udgiftsposten »ikke varige forbrugsgoder«, svarede det angivne beloeb til den faktiske udgift og burde have vaeret blevet taget i betragtning som saadan. Kommissionen har imidlertid ikke begrundet sin stillingtagen paa dette punkt.

70 Sagsoegte afviser sagsoegerens beskyldninger med hensyn til beslutningens begrundelse. Sagsoegte har forklaret, at den havde meddelt DAFSE det samlede godkendte beloeb samt det beloeb, hvormed hver enkelt anmodning om tilskud var blevet nedsat. I den foreliggende sag har sagsoegte tilstillet DAFSE den ovenfor i praemis 2 naevnte skrivelse. Denne procedure skyldes den omstaendighed, at Kommissionen inden for en kort frist skulle behandle flere tusinde ansoegninger om tilskud, og at det - saaledes som Domstolen har anerkendt - derfor ikke var muligt for den inden for saa kort en frist at praecisere og begrunde, hvorfor den ansaa visse udgifter for ikke at vaere tilskudsberettigede (Domstolens dom af 25.10.1984, sag 185/83, Rijksuniversiteit Groningen, Sml. s. 3623, og af 7.2.1990, sag C-213/87, Gemeente Amsterdam og VIA mod Kommissionen, Sml. I, s. 221). Kommissionen har tilfoejet, at da DAFSE i 1988 anmodede den om at oplyse den om nedsaettelserne fordelt pr. udgiftspost, efterkom den denne anmodning.

71 Sagsoegte har i sine indlaeg givet en lang redegoerelse for de nedsaettelser, som den har foretaget i den anfaegtede beslutning. Denne redegoerelse gengiver i det vaesentlige argumentationen i skrivelse nr. 22917.

Rettens bemaerkninger

72 Ifoelge fast retspraksis har forpligtelsen til at begrunde den individuelle beslutning til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed samt at give den beroerte virksomhed de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der muligt foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget (ovennaevnte dom i sagen Cipeke mod Kommissionen, praemis 14).

73 Spoergsmaalet om, hvorvidt begrundelsen for den anfaegtede beslutning har vaeret tilstraekkelig og saaledes i overensstemmelse med traktaten og retspraksis, skal vurderes ved en saerskilt gennemgang af de nedsaettelser, der er foretaget med den begrundelse, at udgifterne ikke var omhandlet i ansoegningen om tilskud, og de nedsaettelser, der er foretaget med den begrundelse, at de ikke var dokumenteret ved bevisdokumenter.

74 Hvad angaar afvisningen fra finansiering af udgifter, der ikke var omhandlet i den oprindelige ansoegning om tilskud, dvs. ovennaevnte foerste kategori, er Retten af den opfattelse, at sagsoegeren, som fremsatte anmodningen efter at have modtaget skrivelsen nr. 22917 og den anfaegtede beslutning, var tilstraekkeligt oplyst om de nedsaettelser og afslag paa finansiering, som Kommissionen havde vedtaget. Oplysningerne i disse to dokumenter var nemlig tilstraekkelige til, at sagsoegeren kunne forstaa, at Kommissionen i den anfaegtede beslutning havde foretaget nedsaettelser under udgiftsposterne »lokaleomkostninger og leje«, »ikke varige forbrugsgoder« og »kost og logi (til deltagerne)«, og at den helt havde afslaaet at finansiere udgiftsposten »normale afskrivninger«, fordi de tilsvarende udgifter aldrig havde vaeret omhandlet i ansoegningen om tilskud. Under disse omstaendigheder er Retten i stand til at udoeve sin kontrol ogsaa hvad angaar denne del af den anfaegtede beslutning.

75 Sagsoegerens anbringende er derfor uden grundlag, for saa vidt det angaar begrundelsen for denne foerste kategori af nedsaettelser.

76 Med hensyn til den anden ovennaevnte kategori, dvs. de nedsaettelser, som blev foretaget med den begrundelse, at visse udgifter ikke var tilstraekkelig dokumenteret ved bevisdokumenter, er Retten af den opfattelse, at den anfaegtede beslutning ligeledes er tilstraekkelig begrundet. Det fremgaar nemlig klart af skrivelse nr. 22917, at nedsaettelserne vedroerende udgiftsposterne »vederlag til deltagere«, »forberedelse af kurser«, »hvervning og udvaelgelse af deltagere«, »mangfoldiggoerelse«, »administration og budgetkontrol«, »saerlige opgaver« og »andre leverancer« samt en del af udgiftsposten »gennemfoerelse og administration af kurser - laerere«, blev foretaget paa grund af manglende tilstraekkelig dokumentation. De anvendte metoder og beregninger er blevet angivet med en tilstraekkelig praecision til, at sagsoegeren er i stand til at vurdere deres lovlighed og til i givet fald at anfaegte dem ved at fremlaegge passende dokumentation.

77 Sagsoegerens anbringende er derfor ligeledes uden grundlag, for saa vidt som det angaar begrundelsen for denne anden kategori af nedsaettelser.

78 Det foelger heraf, at anbringendet vedroerende utilstraekkelig begrundelse, for saa vidt som der er behov for at tage stilling til det, boer forkastes i det hele.

79 I oevrigt boer Kommissionen frifindes for annullationspaastanden.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

80 Ifoelge procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom.

81 I den foreliggende sag er de annullationspaastande, som er blevet nedlagt af sagsoegeren, der har paastaaet Kommissionen doemt til at afholde sagens omkostninger, til dels blev taget til foelge. Retten finder, at selv om sagsoegeren har tabt en del af sagen, boer der dog ved fastsaettelsen af omkostningerne tages hensyn til forloebet af beslutningsproceduren, som beskrevet ovenfor, der i en laengere periode har kunnet placere sagsoegeren i en tilstand af uvished med hensyn til retten til at opnaa fuld finansiering af det tilskud, som var blevet tildelt sagsoegeren. Det kan paa denne baggrund ikke bebrejdes sagsoegeren, at den anlagde sag ved Retten med henblik paa en bedoemmelse af Kommissionens adfaerd og med henblik paa at faa draget konsekvenserne heraf. Det maa derfor fastslaas, at tvistens opstaaen er blevet fremmet af sagsoegtes adfaerd.

82 Foruden procesreglementets artikel 87, stk. 2, boer der derfor ske anvendelse af artikel 87, stk. 3, andet afsnit, hvorefter Retten kan paalaegge endog en vindende part at erstatte den anden part de udgifter, som er forvoldt ved dens egen adfaerd (jf. mutatis mutandis, Domstolens dom af 27.1.1983, sag 263/81, List mod Kommissionen, Sml. s. 103, praemis 30 og 31, og Rettens dom af 16.10.1996, sag T-336/94, Efisol mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 38 og 39), hvorfor det paalaegges Kommissionen at afholde samtlige sagens omkostninger.

83 Kommissionen boer derfor doemmes til ud over sine egne omkostninger at afholde samtlige de af sagsoegeren afholdte omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN

(Foerste Afdeling)

1) Kommissionens beslutning K(94)1410/11 af 12. juli 1994, der blev meddelt sagsoegeren den 27. december 1994, i sag 870840/P1 vedroerende tilskud fra Den Europaeiske Socialfond til en uddannelsesforanstaltning, annulleres, for saa vidt som de beloeb, som sagsoegeren har kraevet i sin anmodning om udbetaling af saldobeloebet, nedsaettes med den begrundelse alene, at de tilsvarende udgifter ikke var godkendt i godkendelsesbeslutningen.

2) I oevrigt frifindes Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber.

3) Kommissionen betaler sine egne omkostninger samt de af sagsoegeren afholdte omkostninger.