Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler - aftale mellem Fællesskabet og tredjelande om oprettelse af et fælleseuropæisk luftfartsområde - aftalens regler de samme som de tilsvarende fællesskabsbestemmelser - Domstolens prøvelse af, om foranstaltningerne er tilstrækkelige til at sikre fællesskabsretsordenens autonomi - rækkevidde

2. Internationale aftaler - aftale mellem Fællesskabet og tredjelande om oprettelse af et fælleseuropæisk luftfartsområde - aftale, der ikke berører karakteren af Fællesskabets og dets institutioners kompetence - aftalens bestemmelser forenelige med EF-traktaten

3. Internationale aftaler - aftale mellem Fællesskabet og tredjelande om oprettelse af et fælleseuropæisk luftfartsområde - ordninger vedrørende den ensartede fortolkning af aftalens regler og om bilæggelse af tvister - ordninger, der ikke bevirker, at Fællesskabet og dets institutioner under udøvelsen af deres interne beføjelser påtvinges en bestemt fortolkning af de fællesskabsretlige regler, som aftalen indeholder - forenelighed med EF-traktaten

Sammendrag

1. De hovedlinjer, som forslaget til aftale om oprettelse af et fælleseuropæisk luftfartsområde (FELO-aftalen) afspejler, medfører dels, at der på et og samme geografiske område, nemlig FELO, tilvejebringes en sidestilling af fællesskabsretlige regler og regler, der kopierer dem, og som ikke konsekvent vil blive anvendt og heller ikke fortolket af de samme myndigheder eller organer, hvilket ville kunne medføre forskelle, som kan være til skade for FELO-aftalens funktion. Dels indebærer de nævnte hovedlinjer, at det overdrages Kommissionen at anvende en række regler i den pågældende aftale uden for Fællesskabets område, hvorved der skabes særlige forhold mellem Fællesskabet og de deltagende stater.

I en sådan sammenhæng, som er kendetegnet ved, at en lang række af reglerne i FELO-aftalen materielt er de fællesskabsretlige regler, tilkommer det Domstolen at undersøge, om det forslag, den skal udtale sig om, indeholder tilstrækkelige foranstaltninger, der i det mindste kan sammenlignes med dem, der er fastsat i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, og som kan sikre, at den tilstræbte ensartede fortolkning af de pågældende regler og de nye institutionelle forbindelser, der ved FELO-aftalen er tilvejebragt mellem Fællesskabet og de deltagende stater, ikke griber ind i fællesskabsretsordenens autonomi. Det er navnlig af betydning, at ordningerne i aftalen er til hinder for, at Fællesskabet i tilfælde af tvist med en deltagende stat bliver omfattet af en nærmere angiven fortolkning af de fællesskabsretlige regler, aftalen indeholder. Aftalen skal således gøre det muligt at forebygge og forhindre en sådan indgriben i det formål med en ensartet fortolkning af fællesskabsretten, der er fastsat i artikel 220 EF, og i den funktion med hensyn til legalitetskontrollen for så vidt angår fællesskabsinstitutionernes retsakter, som påhviler Domstolen.

Sikringen af fællesskabsretsordenens autonomi forudsætter således for det første, at Fællesskabet og dets institutioners kompetence, således som denne er fastlagt i traktaten, ikke ændrer karakter. Den forudsætter for det andet, at ordningerne vedrørende den ensartede fortolkning af FELO-aftalens regler og om bilæggelse af tvister ikke bevirker, at Fællesskabet og dets institutioner under udøvelsen af deres interne kompetence påtvinges en bestemt fortolkning af de fællesskabsretlige regler, aftalen indeholder.

(jf. præmis 10-13)

2. Forslaget til aftale mellem Fællesskabet og tredjelande om oprettelse af et fælleseuropæisk luftfartsområde (FELO-aftalen) berører ikke karakteren af Fællesskabets og dets institutioners kompetence i et sådant omfang, at aftalen bør erklæres uforenelig med traktaten.

For det første vil FELO-aftalen ikke påvirke kompetencefordelingen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne. Medlemsstaterne er således ikke parter i FELO-aftalen. Der er derfor ingen risiko for, at Det Blandede Udvalg, der er indført i henhold til forslagets artikel 25, eller en domstol, der får forelagt en tvist vedrørende fortolkningen af nærmere angivne bestemmelser i aftalen, anvender eller fortolker begrebet »kontraherende part« på en måde, der ville medføre en fastlæggelse af medlemsstaternes og Fællesskabets respektive kompetence. Endvidere er den omstændighed, at medlemsstaterne ikke er parter i FELO-aftalen, en garanti for, at tvister mellem medlemsstaterne eller mellem medlemsstaterne og fællesskabsinstitutionerne vedrørende fortolkningen af de gældende fællesskabsretlige bestemmelser på luftfartsområdet fortsat alene vil være omfattet af de ordninger, der er fastsat i traktaten. Den procedure, hvorefter Det Blandede Udvalg skal bilægge tvister, og som er indført i henhold til forslagets artikel 27, vedrører således kun tvister mellem de deltagende stater eller tvister mellem de pågældende stater eller en af dem og Fællesskabet. Denne procedure er således ikke i strid med bestemmelserne i artikel 292 EF, som har følgende ordlyd: »Medlemsstaterne forpligter sig til ikke at søge tvister vedrørende fortolkningen eller anvendelsen af denne traktat afgjort på anden måde end fastsat i traktaten.«

Selv om forslaget til FELO-aftalen for det andet påvirker fællesskabsinstitutionernes beføjelser, griber det ikke ind i disse beføjelser og krænker følgelig ikke for så vidt fællesskabsretsordenens autonomi.

For så vidt angår Kommissionen ligger forslagets bestemmelser tæt op ad de bestemmelser i traktaten, som definerer den opgave, Kommissionen udfører på konkurrenceområdet over for medlemsstaterne. Det forhold, at de materielle regler i FELO-aftalen og de fællesskabsretlige regler, som Kommissionen skal anvende i relation til de deltagende stater, er identiske, samt den omstændighed, at der i institutionel henseende er valgt en »enkelt grundpille«, må ligeledes betragtes som garantier for, at karakteren af fællesskabsinstitutionernes beføjelser er opretholdt.

Med hensyn til Domstolen opfylder bestemmelserne i forslaget til FELO-aftalen de vigtigste betingelser med hensyn til bevarelsen af karakteren af Domstolens kompetence. For det første er det i henhold til forslagets artikel 17, stk. 3, Domstolen, der træffer afgørelse med hensyn til »[s]pørgsmål vedrørende gyldigheden af beslutninger, som fællesskabsinstitutionerne træffer i medfør af denne aftale«. Den eneret med hensyn til legalitetskontrollen for så vidt angår fællesskabsinstitutionernes retsakter, uanset om de handler i henhold til traktaten eller i henhold til en anden folkeretlig retsakt, som Domstolen navnlig er tillagt i henhold til artikel 230 EF og 234 EF, berøres således ikke. For det andet er forholdet det, at i alle de tilfælde, hvor forslaget tillægger Domstolen kompetence, er Domstolens afgørelser bindende.

(jf. præmis 14-17 og 21-25)

3. Ordningerne vedrørende den ensartede fortolkning af aftalen mellem Fællesskabet og tredjelande om oprettelse af et fælleseuropæisk luftfartsområde (FELO-aftalen) og om bilæggelse af tvister bevirker ikke, at Fællesskabet og dets institutioner under udøvelsen af deres interne beføjelser påtvinges en bestemt fortolkning af de fællesskabsretlige regler, som aftalen indeholder.

For det første fremgår det af forslaget, at FELO-aftalens regler i overensstemmelse med de kontraherende parters vilje vil overholde de generelle fællesskabsretlige principper. For det andet kan de ordninger med præjudiciel forelæggelse, der er fastsat i forslagets artikel 23, stk. 2, og i protokol IV til forslaget, og som giver de deltagende stater mulighed for at træffe bestemmelse om, at deres domstole kan forelægge præjudicielle spørgsmål for Domstolen, anses for forenelige med traktaten. De nævnte bestemmelser har utvivlsomt ikke til formål at give de deltagende parters domstole ubegrænset mulighed for at forelægge spørgsmål for Domstolen. Domstolen har imidlertid allerede med hensyn til tilsvarende bestemmelser i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde fastslået, at stater frit kan bestemme, om de vil lade deres retsinstanser forelægge spørgsmål for Domstolen. Domstolen har ligeledes fastslået, at også andre retsinstanser end medlemsstaternes kunne forelægge præjudicielle spørgsmål, dog under forudsætning af, at Domstolens svar er bindende for de forelæggende retsinstanser. Dette er tilfældet med hensyn til forslaget til FELO-aftalen, eftersom en forelæggelse for Domstolen i medfør af forslagets artikel 23, stk. 2, hvis nærmere regler er præciseret gennem de forskellige valgmuligheder, der er fastsat i protokol IV, i henhold til den pågældende protokol giver Domstolen mulighed for at udtale sig med bindende virkning vedrørende såvel fortolkningen som gyldigheden af FELO-aftalens regler.

For det tredje giver de ordninger, der omhandles i forslagets artikel 23, stk. 1, vedrørende fortolkningen af de bestemmelser i FELO-aftalen, der reelt er identiske med fællesskabsrettens bestemmelser, mulighed for, at de kontraherende parter i tilstrækkeligt omfang tager hensyn til Domstolens praksis. Selv om den bindende virkning af Kommissionens beslutninger og Domstolens praksis efter bestemmelsen er begrænset til kun at omfatte afgørelser og beslutninger, som er truffet forud for undertegnelsen af FELO-aftalen, er dette ikke i sig selv uforeneligt med traktaten, såfremt der indføres passende procedurer med henblik på, at der ikke gribes ind i Domstolens efterfølgende praksis, og den ensartede fortolkning af de fællesskabsretlige regler således er garanteret.

For det fjerde giver forslagets artikel 23, stk. 3, der omhandler det tilfælde, hvor en domstol i en kontraherende part, der træffer afgørelse som sidste instans, ikke kan »henvise en sag til EF-Domstolen«, og hvorefter en dom, der er afsagt af en sådan domstol, skal fremsendes til Det Blandede Udvalg, som skal sikre en ensartet fortolkning af FELO-aftalen, heller ikke anledning til betænkeligheder.

Endelig minder de ordninger om bilæggelse af tvister, der er indført ved forslagets artikel 27, en procedure, der henvises til i forslagets artikel 23, stk. 3, om de ordninger, der er fastsat i EØS-aftalen, og som Domstolen anså for forenelige med traktaten, og er indført i forslaget med en mere bindende formulering.

(jf. præmis 29-34, 36, 42, 44 og 45)