FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

F.G. JACOBS

fremsat den 22. januar 2004 ( )

Sag C-173/02

Kongeriget Spanien

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber





1. I den foreliggende sag har Kongeriget Spanien anfægtet Kommissionens beslutning 2002/411/EF ( ), hvori en spansk støtte til mælkeproducenter i Asturien blev erklæret uforenelig med fællesmarkedet.

2. Den pågældende støtte bestod i en rentenedsættelse på lån, der skulle give mælkeproducenter mulighed for at erhverve yderligere mælkekvoter. Kommissionen fandt støtten uforenelig med fællesmarkedet, idet den tilsidesatte relevante fællesskabsregler om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter. Efter Kommissionens opfattelse var den ikke udtrykkeligt forudsat i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28. december 1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter ( ). Den var også i strid med formålene bag denne lovgivning.

3. Sagen rejser derfor spørgsmålet, om og under hvilke omstændigheder en medlemsstat kan træffe foranstaltninger til omfordeling af mælkekvoter ud over dem, der udtrykkeligt er forudsat i fællesskabsretten.

Relevante retsforskrifter

4. I henhold til artikel 36 EF finder traktatens statsstøtteregler (artikel 87 EF, 88 EF og 89 EF) kun anvendelse på produktionen af og handelen med landbrugsvarer i det omfang, Rådet beslutter det i lovgivning om udarbejdelse og iværksættelse af den fælles landbrugspolitik.

5. Den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter er indført ved Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999 ( ), hvis artikel 37 bestemmer, at statsstøttereglerne finder anvendelse på sådanne produkter, »medmindre andet er fastsat«.

6. Ordningen med tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter reguleres i øjeblikket af Rådets forordning nr. 3950/92 ( ). Den første betragtning til forordningen redegør for ordningens baggrund og forklarer, at dens formål er »at formindske uligevægten mellem udbud og efterspørgsel for mælk og mejeriprodukter og at nedbringe det heraf følgende strukturoverskud«.

7. 16. betragtning til forordningen bemærker, at »med henblik på at fortsætte omstruktureringen af mælkeproduktionen og forbedre miljøet bør visse undtagelser fra princippet om referencemængdens tilknytning til bedriften udvides, og medlemsstaterne bør bemyndiges til at bevare muligheden for at gennemføre nationale omstruktureringsprogrammer og indføre en vis mobilitet for referencemængder inden for et bestemt geografisk område og på grundlag af objektive kriterier«.

8. Forordningens artikel 5 bestemmer:

»Inden for de mængder, der er omhandlet i artikel 3, kan medlemsstaten foretage overførsler til den nationale reserve på baggrund af en lineær reduktion af samtlige individuelle referencemængder, således at der kan tildeles bestemte producenter yderligere eller specifikke mængder efter objektive kriterier, der fastsættes efter aftale med Kommissionen.«

9. Forordningens artikel 8 bestemmer, for så vidt det er relevant:

»For at gennemføre omstruktureringen af mælkeproduktionen på nationalt plan, i regionerne eller i indsamlingsområderne eller for at forbedre miljøet kan medlemsstaterne iværksætte en eller flere af følgende bestemmelser efter nærmere regler, som de fastsætter under hensyntagen til parternes legitime interesser:

– yde de producenter, der forpligter sig til definitivt at opgive hele deres mælkeproduktion eller en del af den, en godtgørelse, der udbetales i én eller flere årsrater, og overføre de således frigivne referencemængder til den nationale reserve

– på grundlag af objektive kriterier fastsætte, på hvilke betingelser producenterne ved begyndelsen af en tolvmånedersperiode, mod forudbetaling, fra den kompetente myndighed eller det af den udpegede organ kan opnå en ekstratildeling af de referencemængder, der ved udgangen af den foregående tolvmånedersperiode er endeligt frigivet af andre producenter mod ydelse i én eller flere årlige rater af en godtgørelse svarende til ovennævnte betaling

– […]«

10. Kommissionen har udstedt en række EF-rammebestemmelser for statsstøtte i landbrugssektoren (herefter »rammebestemmelserne«), der tilsigter at finde anvendelse ved vurderingen af sådan støtte.

11. I rammebestemmelsernes punkt 3.2 fremsætter Kommissionen følgende synspunkt:

»Selv om artikel 87 [EF] – 89 [EF] finder fuld anvendelse på de sektorer, der er omfattet af de fælles markedsordninger, er anvendelsen imidlertid underordnet de ved de pågældende forordninger fastsatte bestemmelser. Med andre ord kan en medlemsstats påberåbelse af artikel 87 [EF] – 89 [EF] ikke have forrang i forhold til bestemmelserne i forordningen om markedsordningen for den pågældende sektor […] Det følger heraf, at Kommissionen under ingen omstændigheder kan godkende en støtte, som er uforenelig med de bestemmelser, der regulerer en fælles markedsordning, eller som ville hindre den fælles markedsordning i at fungere tilfredsstillende.«

12. I rammebestemmelsernes punkt 3.5 udtaler Kommissionen:

»For at blive betragtet som forenelig med fællesmarkedet skal en støtteforanstaltning indeholde et vist incitament eller kræve en vis modydelse fra støttemodtageren. Medmindre der udtrykkelig er fastsat undtagelser i EF-lovgivningen eller i nærværende rammebestemmelser, anses unilaterale støtteforanstaltninger, som blot har til formål at forbedre producenternes økonomiske situation, men som på ingen måde bidrager til sektorens udvikling, og navnlig støtte, som udelukkende ydes på grundlag af pris, mængde, produktionsenhed eller produktionsmiddelenhed, som driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet. Desuden kan en sådan støtte ifølge sin natur også true med at påvirke de fælles markedsordningers mekanismer.«

13. I rammebestemmelsernes punkt 4.1.1.6 udtaler Kommissionen, at »[d]er [ikke kan] ydes støtte til køb af produktionsrettigheder, medmindre støtten er i overensstemmelse med de særlige bestemmelser i den pågældende fælles markedsordning og principperne i traktatens artikel 87-89«.

De faktiske omstændigheder og den anfægtede foranstaltning

14. I mælkeproduktionsåret 1998/1999 indførte myndighederne i regionen Asturien i Spanien en støtte til erhvervelse af mælkekvoter (herefter »støtten« eller »den omtvistede støtte«). Støttemodtagerne var de komælksproducenter, der var klassificerede som prioriterede producenter for så vidt angår tildelingen af referencemængder fra den nationale reserve. Støtten bestod i en rentenedsættelse på lån, der var optaget for at erhverve mælkekvoter fra andre producenter.

15. Kommissionen fik først kendskab til støtten i forbindelse med dennes gennemførelse, som følge af en klage. Spanien suspenderede støtten den 31. december 1998, mens Kommissionen foretog en undersøgelse. Den 12. marts 2002 vedtog Kommissionen en beslutning (herefter »den anfægtede foranstaltning«) ( ), hvori den anså støtten for uforenelig med fællesmarkedet.

16. I den anfægtede foranstaltning fandt Kommissionen, at støtten var omfattet af artikel 87, stk. 1, EF ( ), at undtagelserne i artikel 87, stk. 2, åbenbart ikke fandt anvendelse ( ), og at støtten ikke kunne anses for en undtagelse i henhold til artikel 87, stk. 3, da den var i strid med reglerne om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter ( ).

17. Den fælles markedsordning udgør en fuldstændig og udtømmende ordning, der udelukker medlemsstaterne fra at træffe foranstaltninger, der tilsidesætter eller fraviger herfra ( ). Forordningens artikel 5 og 8 giver medlemsstaterne specifikke og tilstrækkelige midler til at fremme omstruktureringen og forøge effektiviteten i produktionsstrukturerne ( ). Ingen af disse bestemmelser kan forstås som en godkendelse af støtten.

18. De referencemængder, der blev overført i forbindelse med støtten, blev ikke overdraget fra den nationale reserve som krævet i artikel 5. De kom heller ikke fra hverken lineære reduktioner af referencemængderne eller fra producenter, der ikke havde markedsført mælk eller mejeriprodukter under en tolvmånedersperiode ( ).

19. Hvad angår artikel 8 havde staten ikke modtaget de referencemængder, der blev overført som følge af støtten, som modydelse for en godtgørelse i henhold til artiklens første led, og de blev heller ikke overført til modtagerne af de kompetente myndigheder eller et andet udpeget organ som krævet i andet led. Endvidere var det af modtagerne betalte beløb ikke lig med det beløb, overdragerne fik udbetalt ( ).

20. Støtten var derfor i strid med bestemmelserne om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter og kunne i lyset af rammebestemmelsernes punkt 4.1.1.6 ( ) under ingen omstændigheder godkendes af Kommissionen i henhold til artikel 88, stk. 3 ( ).

21. Efter Kommissionens opfattelse var det uvæsentligt, om støtten var forenelig med de relevante fællesskabsreglers formål. Fra det tidspunkt, hvor Fællesskabet opstiller en fælles markedsordning for en bestemt sektor, er det Fællesskabet, der er ansvarlig for at finde løsninger på problemerne under den fælles landbrugspolitik. Medlemsstaterne må derfor ikke træffe ensidige foranstaltninger, selv hvis de er forenelige med Fællesskabets fælles politik ( ).

22. Kommissionen konkluderede under alle omstændigheder, at støtten kunne tvinge prisen på mælkekvoter op, hvorved den fælles markedsordnings gnidningsløse funktion blev fordrejet. Sælgerne af kvoter kunne forøge prisen og tage hensyn til de yderligere midler, som køberen havde til rådighed som følge af støtten ( ).

Retsforhandlingerne og parternes påstande

23. Kongeriget Spanien har nedlagt påstand om annullation af den anfægtede foranstaltning. Kommissionen har nedlagt påstand om frifindelse. Ingen af parterne har anmodet om mundtlig forhandling, hvorfor der ikke har været en sådan.

24. Den spanske regering har fremsat tre argumenter til støtte for, at Kommissionen i den anfægtede foranstaltning fejlagtigt konkluderede, at den omtvistede støtte var uforenelig med fællesmarkedet.

25. For det første har fællesskabsreglerne om den fælles markedsordning forrang i forhold til reglerne om statsstøtte. Den omtvistede støttes forenelighed med fællesmarkedet afhænger derfor af, om den er i overensstemmelse med forordningen.

26. For det andet er det ved vurderingen af støttens forenelighed med forordningen ikke nødvendigt at påvise, at støtten er udtrykkeligt tilladt heri. Det er tilstrækkeligt at godtgøre, at den er i overensstemmelse med formålene bag forordningen, og at den ikke tilsidesætter andre fællesskabsretlige regler eller principper. Dette er faktisk tilfældet.

27. For det tredje har den omtvistede støtte – i modsætning til synspunktet i den anfægtede foranstaltning – ingen følger, der er i strid med forordningens formål, og som derved truer med at fordreje den gnidningsløse funktion af den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter.

28. Hvad angår Kongeriget Spaniens første argument har Kommissionen erkendt, at de foreliggende retsforhandlingers hovedspørgsmål er, om støtten er tilladt i henhold til reglerne om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter. Der er derfor intet behov for en detaljeret behandling af dette spørgsmål, og jeg foreslår, at resten af dette forslag til afgørelse anvendes til at behandle den spanske regerings to øvrige argumenter.

Skal forordningen udtrykkeligt godkende den omtvistede støtte?

29. Kongeriget Spanien har gjort gældende, at i henhold til Domstolens praksis kan medlemsstaterne træffe ensidige foranstaltninger, der ikke udtrykkeligt er forudsat i fællesskabsreglerne om den fælles markedsordning for landbrugssektoren, forudsat at foranstaltningerne er forenelige med Fællesskabets formål og i øvrigt ikke tilsidesætter andre fællesskabsretlige regler eller principper. Kommissionen begik derfor en fejl, da den antog, at den omtvistede støtte var uforenelig med forordningen, blot fordi den ikke var udtrykkeligt forudsat heri.

30. I McCarren-sagen ( ) udtalte Domstolen således, at »medlemsstaterne, når Fællesskabet [...] har oprettet en fælles markedsordning inden for en bestemt sektor, [er] forpligtet til ikke at gøre undtagelser fra denne ordning eller i øvrigt tilsidesætte den« ( ). Domstolen gik ikke så langt som til at fastslå, at medlemsstaterne skal afholde sig fra alle ensidige foranstaltninger.

31. I sagen Italien mod Kommissionen ( ), sagen Kommissionen mod Frankrig ( ) og Zoni-sagen ( ) synes Domstolen at fastsætte et bredere forbud. Domstolen udtalte i hver af disse sager, at når Fællesskabet har indført en fælles markedsordning i en bestemt sektor, er medlemsstaterne forpligtet til at afholde sig fra enhver ensidig foranstaltning, uanset om den måtte fremme Fællesskabets fælles politik. Det tilkommer under sådanne omstændigheder Fællesskabet og ikke medlemsstaterne at søge løsninger på problemerne ( ).

32. Den spanske regering har dog forklaret resultatet i disse tre sager ud fra et snævrere synspunkt. I sagen Italien mod Kommissionen fandt Domstolen, at den nationale foranstaltning tilsidesatte fællesskabsretten, idet den faktisk var i strid med formålene med den fælles markedsordning. I de to andre sager hindrede de undersøgte nationale foranstaltninger de frie varebevægelser og var derfor uforenelige med andre fællesskabsretlige regler eller principper.

33. Den spanske regering har i replikken forsøgt at finde yderligere støtte for dens argument i Domstolens dom i sagen Mulligan m.fl., der blev afsagt efter, at Spanien havde anlagt sag ( ). I den sag forelagde High Court (Irland) spørgsmål om foreneligheden mellem fællesskabsretten og en såkaldt claw-back ordning, hvorefter 20% af den referencemængde, der er knyttet til en mælkeproducerende bedrift, ved salg af bedriften ikke overdrages sammen med bedriften, men derimod overgår til den nationale irske reserve. Det relevante spørgsmål for den foreliggende sag vedrører ordningens forenelighed med forordningen. Ifølge den spanske regerings fortolkning af dommen fandt Domstolen, at ordningen ikke var udtrykkeligt tilladt i henhold til forordningen, men at den ikke desto mindre var forenelig med forordningens formål og derfor skulle tillades opretholdt.

34. Kongeriget Spanien har påstået, at den omtvistede støtte i denne sag klart tilgodeså formålene bag forordningens artikel 5 og 8. Støtten tilsigtede at omstrukturere mælkeproduktionen, hvilket formål udtrykkeligt er anerkendt i 16. betragtning til forordningen. Støtten forfulgte dette formål på grundlag af objektive kriterier. Støtten var heller ikke uforenelig med andre fællesskabsretlige regler eller principper. Der var derfor intet grundlag for at drage den i tvivl.

35. Efter Kongeriget Spaniens opfattelse giver det ingen mening at forbyde en foranstaltning som den omtvistede støtte. Medlemsstaterne kan i henhold til forordningen gratis give producenter kvoter. De kan også sælge kvoter til producenter til priser, der ikke er understøttede, i henhold til artikel 8, stk. 1, andet led. Den omtvistede støtte udgjorde en mellemting mellem disse to valgmuligheder. Den blev vedtaget af de regionale myndigheder i Asturien, fordi de ikke havde råd til at erhverve kvoter til gratis uddeling, men indså, at de prioriterede producenter ikke havde råd til overførsler, der ikke var understøttede. Den løsning, de nåede til, opfyldte Fællesskabets formål om omstrukturering uden at pålægge det offentlige en uoverkommelig byrde. Den var også i bedre overensstemmelse med rammebestemmelsernes punkt 3.5 end valgmulighederne i forordningen, idet den både omfattede et incitament for producenterne og krævede, at de skulle erlægge en vis modydelse.

36. Jeg er ikke overbevist af den spanske regerings argumenter.

37. Generelt forekommer det mig, at når Fællesskabet opstiller regler på et bestemt område som en del af den fælles markedsordning for landbrugssektoren, kan medlemsstaterne ikke supplere disse regler med ensidige foranstaltninger, medmindre de har tilladelse hertil. Forbuddet mod ensidige handlinger er også udstrakt til foranstaltninger, der tilsigter at fremme de formål, der forfølges med fællesskabslovgivningen.

38. Det er korrekt, at en medlemsstat derfor under visse omstændigheder skal vedtage en bestemt løsning, der foretrækkes af Fællesskabet, selv om der er en anden løsning til at opnå det samme formål, som medlemsstaten anser for at være mere passende i situationen.

39. Hvis dette var anderledes, kunne medlemsstaterne supplere den fælles markedsordning for en given sektor med en række ensidige initiativer, der byggede på deres egen vurdering af Fællesskabets relevante formål. Sådanne formål kan fortolkes forskelligt. Endvidere skal der ofte foretages en afvejning af modstridende formål inden for den fælles landbrugspolitik. Som Kommissionen med rette har anført, ville der således være en stor sandsynlighed for, at nationale foranstaltninger kunne underminere fællesskabsrettens ensartede anvendelse.

40. En sådan fremgangsmåde er efter min opfattelse fuldstændigt forenelig med Domstolens dom i sagen Mulligan m.fl. Det er for mig åbenbart, at Domstolen fandt, at forordningens artikel 7, stk. 1, udtrykkeligt gav tilladelse til en claw-back-ordning som den i sagen omtvistede ( ). Domstolen bekræftede videre, at »en sådan fortolkning« ikke var i strid med det særlige formål, som fællesskabslovgiver ønskede at forfølge ( ). Den spanske regering har derfor med urette foreslået, at Domstolen opretholdt en national forordning, der ikke var udtrykkeligt forudsat i fællesskabsreglerne.

41. Det er naturligvis sådan, at medlemsstaterne ofte vil blive tillagt et betydeligt skøn ved fællesskabsretten om den fælles markedsordning for landbrugssektoren. Deres bemyndigelse til at handle kan være meget bredt formuleret. De kan vælge mellem en række specifikke muligheder. De kan også være forpligtet til eller have bemyndigelse til at fastlægge de detaljerede bestemmelser for anvendelsen af en given regel. Uden en sådan tilladelse kan de dog ikke træffe deres egne foranstaltninger til at supplere de gældende fællesskabsregler.

42. Den spanske regering har i replikken fremhævet, at medlemsstaterne i henhold til forordningens artikel 8 kan iværksætte »en eller flere af følgende bestemmelser efter nærmere regler, som de fastsætter under hensyntagen til parternes legitime interesser«. Regeringen er af den opfattelse, at artikel 8 herved udtrykkeligt giver medlemsstaterne en skønsmæssig mulighed for at supplere de valgmuligheder, der er identificeret i artiklen.

43. Jeg er ikke enig. Artikel 8 støtter tværtimod den fortolkning, jeg er fortaler for.

44. Henvisningen til »en eller flere af følgende bestemmelser« giver medlemsstaterne mulighed for at træffe nogle af eller alle de opregnede foranstaltninger, alene eller samlet. Henvisningen giver dem ikke mulighed for at iværksætte nye former for bestemmelser. Tilsvarende gælder for de »nærmere regler«, som medlemsstaterne skal fastsætte for at gennemføre en eller flere af de opregnede foranstaltninger.

45. Det er derfor min opfattelse, at den spanske regerings andet argument skal forkastes, og Kommissionen skal frifindes. Støtte af den i denne sag omtvistede art er ikke tilladt i forordningen og er derfor uforenelig med fællesskabsreglerne om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter. Kommissionen var alene på dette grundlag berettiget til at erklære den omtvistede støtte for uforenelig med fællesmarkedet.

Underminerer den omtvistede støtte den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter?

46. Kommissionen fandt også i den anfægtede beslutning, at den omtvistede støtte virkede på en sådan måde, at den underminerede den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter. Denne opfattelse udgør et uafhængigt grundlag for den anfægtede foranstaltning, som den spanske regering skal tage stilling til, selv hvis dens ovenstående argument tages til følge.

47. Den anfægtede foranstaltning henviser specifikt til den risiko, at støtten vil tvinge priserne på mælkekvoter i vejret. Som Kommissionen har gjort gældende, ville dette underminere hovedformålet med forordningen, der er at forhindre kvoter i at blive brugt, »ikke til at producere eller forhandle mælk, men til at drage rent økonomiske fordele ved udnyttelse af disse referencemængders markedsværdi« ( ).

48. Den spanske regering har som svar gjort gældende, at den omtvistede støtte blev beregnet med henblik på at give mulighed for, at de prioriterede producenter, der ellers ikke havde råd til at erhverve kvoter, kunne erhverve dem. I modsætning til det, der er foreslået i den anfægtede foranstaltning, gav støtten ikke sælgerne mulighed for at hæve deres priser med et beløb svarende til støtten, for hvis dette var tilfældet, ville de prioriterede producenter ikke længere være i stand til at betale.

49. Jeg er ikke overbevist af dette argument.

50. Som Kommissionen har gjort gældende, og som det er anført i den anfægtede foranstaltning, synes det sandsynligt, at en forøgelse af købernes købekraft og dermed af den samlede efterspørgsel for mælkekvoter ville medføre i hvert fald et vist pres på sådanne kvoters pris i opadgående retning.

51. Den spanske regering har i replikken gjort yderligere to forhold gældende for at godtgøre, at den omtvistede støtte ikke kunne have hævet prisen på mælkekvoter.

52. Kongeriget Spanien har for det første henvist til forskellige bestemmelser i kongeligt dekret nr. 1486/1998 af 10. juli 1998om modernisering og forbedring af konkurrenceevnen i mælkesektoren ( ). Bestemmelserne fastsætter betingelser for overførslen af mælkekvoter i Spanien med henblik på at forhindre kvoter i at blive handelsgenstande og forhindre dem i at stige i pris. Kongeriget Spanien har gjort gældende, at den omtvistede støtte set i sammenhæng med disse bestemmelser ikke kunne have de negative følger, den tilskrives i den anfægtede foranstaltning.

53. For det andet har Kongeriget Spanien påstået, at de regionale myndigheder faktisk kun ville have ydet støtte i tilfælde af transaktioner, der ikke oversteg en maksimumskøbspris, der blev fastsat til det godtgørelsesniveau, som den spanske stat havde godkendt i henhold til artikel 8, stk. 1, andet led.

54. Kommissionen har bestridt, at den spanske regerings yderligere argumenter kan antages til realitetsbehandling, idet de er fremsat for sent under retsforhandlingerne. Den spanske regering henviste ikke til argumenterne under Kommissionens undersøgelse, der gik forud for den anfægtede foranstaltning. De er fremsat første gang i replikken.

55. Efter min opfattelse ville det ikke være passende at tillade den spanske regerings argumenter vedrørende kongeligt dekret nr. 1486/1998 og vedrørende specifikationen af en maksimumspris som betingelse for den omtvistede støtte.

56. Det er tvivlsomt, om en medlemsstat kan tillades at anfægte en beslutning fra Kommissionen om statsstøtte på det grundlag, at Kommissionen ikke tog hensyn til et forhold ved støtten, som medlemsstaten selv undlod at afsløre.

57. Under alle omstændigheder bestemmes det i artikel 42, stk. 2, i Domstolens procesreglement, at nye anbringender ikke må fremsættes under sagens behandling, medmindre de støttes på retlige og faktiske omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne. Kommissionens argument om den omtvistede støttes virkning på kvoternes priser er indeholdt i selve den anfægtede foranstaltning, og Kongeriget Spanien havde derfor kendskab hertil inden nærværende retsforhandlinger. Procesreglementets artikel 42, stk. 1, præciserer også, at selv om en part kan fremsætte nye beviser i replikken, skal parten begrunde, hvorfor beviserne først fremsættes på det tidspunkt. Den spanske regering har ikke givet en sådan forklaring.

58. Endvidere skal den spanske regerings anden påstand efter min opfattelse forkastes, idet den ikke er tilstrækkeligt præciseret. Den spanske regering har ikke gjort noget forsøg på at specificere de generelle regler, som staten har opstillet for at begrænse den omtvistede støtte til transaktioner, der ikke overstiger en maksimumspris. Det er derfor umuligt for Kommissionen på rette vis at svare på den spanske regerings påstand eller for Domstolen at foretage sin egen vurdering heraf.

59. Parterne har fremsat yderligere argumenter i forbindelse med spørgsmålet, om den omtvistede støtte kunne påvirke prisen på mælk og mejeriprodukter. Den anfægtede foranstaltning indeholder dog ikke udtrykkeligt en påstand i denne retning, hvorfor det efter min opfattelse ikke kan være relevant ved vurderingen af foranstaltningens gyldighed.

60. Det er derfor min opfattelse, at den spanske regering ikke har påvist, at Kommissionen med urette konkluderede, at den omtvistede støtte underminerede et formål med den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter. Den anfægtede foranstaltning kan derfor ikke anses for ugyldig, selv hvis – hvilket er i strid med mine konklusioner ovenfor ( ) – støtte af den i denne sag omtvistede art ikke var ulovlig, af den grund, at den ikke var tilladt i forordningen.

Forslag til afgørelse

61. I lyset af ovenstående er det derfor min opfattelse, at Domstolen skal

1) frifinde Kommissionen

2) pålægge Kongeriget Spanien at betale sagens omkostninger.