ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. september 2021 — G. Sp. z o.o. mod Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-855/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 69 - momsens forfald - erhvervelse af brændstof inden for Fællesskabet - forpligtelse til forudbetaling af moms - artikel 206 - begrebet »acontobeløb« - artikel 273 - korrekt opkrævning af momsen og bekæmpelse af svig - medlemsstaternes skønsmargen)

(2021/C 462/08)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: G. Sp. z o.o.

Sagsøgt: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy

Konklusion

Artikel 69, 206 og 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en bestemmelse i national ret, der pålægger en forpligtelse til at betale merværdiafgift (moms) af erhvervelse af brændstof inden for Fællesskabet, inden denne afgift forfalder som omhandlet i denne artikel 69.

(1) EUT C 61 af 24.2.2020.
1)

Artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at »arbejdstid« i denne bestemmelses forstand omfatter pauser, der tildeles en arbejdstager i løbet af dennes daglige arbejdstid, og hvorunder arbejdstageren skal kunne tage på udkald inden for to minutter i tilfælde af behov herfor, hvis det følger af en samlet vurdering af samtlige relevante omstændigheder, at de begrænsninger, der er pålagt denne arbejdstager i løbet af denne pause, er af en sådan art, at de objektivt set og i meget betydeligt omfang påvirker sidstnævntes mulighed for frit at råde over den tid, hvorunder dennes faglige tjenesteydelser ikke er påkrævet, og for at hellige sig sine egne interesser.
5)

Artikel 1, stk. 1, fjerde afsnit, og artikel 1, stk. 3 og 5, i direktiv 89/665, som ændret ved direktiv 2014/23, samt artikel 21 i direktiv 2014/24, sammenholdt med det generelle EU-retlige princip om god forvaltningsskik, skal fortolkes således, at en ordregivende myndighed, som af en økonomisk aktør er forelagt en anmodning om meddelelse af oplysninger, der anses for at være fortrolige, i tilbuddet fra den konkurrent, som er blevet tildelt kontrakten, ikke er forpligtet til at meddele disse oplysninger, når videregivelsen heraf vil være i strid med de EU-retlige regler om beskyttelsen af fortrolige oplysninger, også selv om den økonomiske aktørs anmodning er fremsat i forbindelse med en aktørs klage over den ordregivende myndigheds vurdering af konkurrentens bud. Når den ordregivende myndighed giver afslag på at fremsende sådanne oplysninger, eller når den under en indsigelse mod et sådant afslag afviser en administrativ klage over lovligheden af vurderingen af den pågældende konkurrents bud, har denne myndighed pligt til at afveje retten for den person, der anmoder om god forvaltning, med konkurrentens ret til beskyttelse af sine fortrolige oplysninger, således at myndighedens afgørelse om afslag eller afvisning er begrundet, og den afviste tilbudsgivers ret til effektive retsmidler ikke fratages sin effektive virkning.
2)

Artikel 19, stk. 2, i forordning nr. 561/2006 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstats kompetente myndigheder kan pålægge føreren af et køretøj eller en transportvirksomhed en sanktion for en overtrædelse af forordning nr. 3821/85, som ændret ved forordning nr. 561/2006, der er begået på en anden medlemsstats eller et tredjelands område, men som er konstateret på denne medlemsstats område, og som ikke allerede har givet anledning til en sanktion.
2)

Artikel 103, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1308/2013 skal fortolkes således, at den i denne bestemmelse omhandlede »antydning« for det første ikke som en forudgående betingelse kræver, at det produkt, som nyder godt af en beskyttet oprindelsesbetegnelse, og det produkt eller den tjenesteydelse, der er dækket af det omtvistede tegn, er identiske eller lignende, og for det andet er godtgjort, når brugen af en produktbetegnelse, hos en europæisk gennemsnitsforbruger, der er almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet, skaber en direkte og entydig sammenhæng mellem denne betegnelse og den beskyttede oprindelsesbetegnelse. Eksistensen af en sådan sammenhæng kan følge af flere forhold, navnlig den delvise indarbejdelse af den beskyttede betegnelse, det fonetiske og visuelle slægtskab mellem de to betegnelser og den lighed, der følger heraf, og selv hvis disse elementer ikke foreligger, den begrebsmæssige lighed mellem den beskyttede oprindelsesbetegnelse og den omhandlede betegnelse eller endog en lighed mellem de produkter, der er omfattet af den beskyttede oprindelsesbetegnelse, og de produkter eller tjenesteydelser, der er omfattet af denne betegnelse.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 2. september 2021 — Republikken Moldova mod Société Komstroy, indtrådt i selskabet Energoalians’ rettigheder (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Paris — Frankrig)

(Sag C-741/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - energichartertraktaten - artikel 26 - finder ikke anvendelse mellem medlemsstater - voldgiftskendelse - domstolsprøvelse - kompetence for en ret i en medlemsstat - tvist mellem en operatør fra et tredjeland og et tredjeland - Domstolens kompetence - energichartertraktatens artikel 1, nr. 6) - begrebet »investering«)

(2021/C 431/20)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Paris

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Republikken Moldova

Sagsøgt: Société Komstroy, indtrådt i selskabet Energoalians’ rettigheder

Konklusion

Artikel 1, nr. 6), og artikel 26, stk. 1, i energichartertraktaten, undertegnet i Lissabon den 17. december 1994, godkendt på vegne af De Europæiske Fællesskaber ved Rådets og Kommissionens afgørelse 98/181/EF, EKSF, Euratom af 23. september 1997, skal fortolkes således, at den omstændighed, at en virksomhed fra en kontraherende part i denne traktat erhverver en fordring, som hidrører fra en elektricitetsforsyningsaftale, der ikke er knyttet til en investering, og som indehaves af en virksomhed i et land, der står uden for denne traktat, i forhold til en offentlig virksomhed i en anden kontraherende part i samme traktat, ikke udgør en »investering« i disse bestemmelsers forstand.

(1) EUT C 413 af 9.12.2019.
3)

Artikel 43, stk. 4, i direktiv 2014/23 og artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som er ændret ved direktiv 2014/23, skal fortolkes således, at en økonomisk aktør kan indgive en klage over en afgørelse om fornyelse af en koncession med den begrundelse, at betingelserne for opfyldelse af den oprindelige koncessionskontrakt er blevet væsentligt ændret, selv om den pågældende ikke deltog i den oprindelige procedure for tildeling af denne koncession, for så vidt som vedkommende på det tidspunkt, hvor fornyelsen af koncessionen skal finde sted, kan godtgøre at have en interesse i at få tildelt en sådan koncession.
1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 19. juni 2019, NeXovation mod Kommissionen (T-353/15, EU:T:2019:434), ophæves, for så vidt som Den Europæiske Unions Ret herved frifandt Kommissionen for påstanden om annullation af artikel 1, sidste led, i Kommissionens afgørelse (EU) 2016/151 af 1. oktober 2014 om Tysklands statsstøtte SA.31550 (2012/C) (ex 2012/NN) til Nürburgring.
1)

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1177/2010 af 24. november 2010 om passagerers rettigheder ved sørejser og rejser på indre vandveje og om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 skal fortolkes således, at den finder anvendelse på tilfælde, hvor en transportør aflyser en passagersejlads med et varsel på flere uger inden den oprindeligt planlagte afgang med den begrundelse, at leveringen af det fartøj, der skulle udføre denne tjeneste, er blevet forsinket, og at det ikke har været muligt at finde et alternativt fartøj.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 2. september 2021 — Europa-Kommissionen mod Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd og Det Forenede Storbritannien og Nordirland

(Sag C-57/19 P) (1)

(Appel - statsstøtte - støtteordning - artikel 108, stk. 2 og 3, TEUF - forordning (EF) nr. 659/1999 - artikel 4, stk. 3 og 4 - begrebet »tvivl om den anmeldte foranstaltnings forenelighed med det indre marked« - afgørelse om ikke at gøre indsigelser - manglende indledning af den formelle undersøgelsesprocedure - retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi 2014/2020 - kodeks for god praksis ved behandling af statsstøttesager - kontakter forud for »anmeldelsen« - de interesserede parters processuelle rettigheder - el-kapacitetsmarkedet i Det Forenede Kongerige)

(2021/C 431/13)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Europa-Kommissionen (ved É. Gippini Fournier og P. Němečková, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Tempus Energy Ltd, Tempus Energy Technology Ltd (ved advokaterne J. Derenne og D. Vallindas og Rechtsanwalt C. Ziegler) og Det Forenede Storbritannien og Nordirland (først ved F. Shibli, S. McCrory og Z. Lavery, derefter ved F. Shibli og S. McCrory, som befuldmægtigede, bistået af G. Facenna, QC og barrister D. Mackersie)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 15. november 2018, Tempus Energy og Tempus Energy Technology mod Kommissionen (T-793/14, EU:T:2018:790), ophæves.

2) Europa-Kommissionen frifindes i sag T-793/14.

3) Tempus Energy Ltd og Tempus Energy Technology Ltd bærer hver deres egne omkostninger og betaler de omkostninger, som Kommissionen har afholdt i forbindelse med sagerne ved Den Europæiske Unions Ret og Domstolen.

4) Republikken Polen og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 148 af 29.4.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 2. september 2021 — European Federation of Public Service Unions (EPSU) mod Europa-Kommissionen og Jan Willem Goudriaan

(Sag C-928/19 P) (1)

(Appel - regler for institutionerne - social- og arbejdsmarkedspolitik - artikel 154 TEUF og 155 TEUF - dialog mellem arbejdsmarkedets parter på EU-plan - information og høring af tjenestemænd og andre ansatte i medlemsstaternes centraladministrationer - aftale indgået af arbejdsmarkedets parter - fælles anmodning fra de underskrivende parter om iværksættelse af aftalen på EU-plan - Europa-Kommissionens afslag på at forelægge Rådet for Den Europæiske Union et forslag til afgørelse - den retslige prøvelses omfang - pligt til at begrunde afgørelsen om afslag)

(2021/C 431/24)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: European Federation of Public Service Unions (EPSU), (ved solicitor R. Arthur og barrister K. Apps)

De andre parter i appelsagen: Jan Willem Goudriaan (ved solicitor R. Arthur og barrister K. Apps) og Europa-Kommissionen (ved I. Martínez del Peral, M. Kellerbauer og B.-R. Killmann, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) European Federation of Public Service Unions (EPSU) bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger

(1) EUT C 68 af 2.3.2020.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 2. september 2021 — Toropet Ltd. mod Landkreis Greiz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Gera — Tyskland)

(Sag C-836/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - folkesundhed - sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum - forordning (EF) nr. 1069/2009 - artikel 9, litra d), og artikel 10, litra a) og f) - kategorisering af produkter - nedbrydning, fordærv og forekomst af fremmedlegemer i materialet - betydning for den oprindelige kategorisering)

(2021/C 431/22)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Gera

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Toropet Ltd.

Sagsøgt: Landkreis Greiz

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, artikel 9, litra h), og artikel 10, litra a) og f), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1069/2009 af 21. oktober 2009 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter og afledte produkter, som ikke er bestemt til konsum, og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1774/2002 (forordningen om animalske biprodukter), sammenholdt med denne forordnings artikel 4, stk. 2, skal fortolkes således, at animalske biprodukter, der oprindeligt er blevet kategoriseret som kategori 3-materiale i overensstemmelse med den sidstnævnte forordnings artikel 10, litra a) og f), og som er blevet forandret som følge af nedbrydning eller fordærv eller opblandet med fremmedlegemer, såsom pudsrester eller savspåner, således at disse biprodukter ikke længere er egnede til konsum og/eller ikke er uden risici for folke- eller dyresundheden, ikke svarer til det risikoniveau, der er forbundet med denne kategorisering, og som følge heraf skal omkategoriseres i en lavere kategori.

(1) EUT C 87 af 16.3.2020.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 2. september 2021 — X mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil du Contentieux des Étrangers — Belgien)

(Sag C-930/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2004/38/EF - artikel 13, stk. 2 - ret til ophold for familiemedlemmer til en unionsborger - ægteskab mellem en unionsborger og en tredjelandsstatsborger - bevarelse, i tilfælde af skilsmisse, af opholdsretten for en tredjelandsstatsborger, der har været udsat for vold i hjemmet begået af dennes ægtefælle - forpligtelse til at godtgøre, at der foreligger tilstrækkelige midler - fravær af en sådan forpligtelse i direktiv 2003/86/EF - gyldighed - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 20 og 21 - ligebehandling - forskellig behandling i forhold til, om referencepersonen er unionsborger eller tredjelandsstatsborger - manglende sammenlignelighed mellem situationerne)

(2021/C 431/25)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil du Contentieux des Étrangers

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X

Sagsøgt: État belge

Konklusion

Behandlingen af den forelæggende rets præjudicielle spørgsmål har intet frembragt, der i lyset af artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 13, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (E(Ø)F) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF.

(1) EUT C 77 af 9.3.2020.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 14. oktober 2021 — NRW. Bank mod Den Fælles Afviklingsinstans (SRB), Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-662/19 P) (1)

(Appel - Den Økonomiske og Monetære Union - bankunion - genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber - den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) - Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) - Den Fælles Afviklingsfond (SRF) - fastsættelse af ex ante-bidrag for 2016 - annullationssøgsmål - søgsmålsfrist - for sent anlagt - anfægtelig retsakt - bekræftende retsakt)

(2021/C 502/05)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: NRW. Bank (ved Rechtsanwälte J. Seitz, J. Witte og D. Flore)

De andre parter i appelsagen: Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) (ved H. Ehlers, J. Kerlin og P.A. Messina, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwälte B. Meyring, S. Schelo, T. Klupsch og S. Ianc), Rådet for Den Europæiske Union (ved A. Sikora-Kalėda og M. J. Bauerschmidt, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (først ved D. Triantafyllou, K.-P. Wojcik og A. Steiblytė, derefter ved D. Triantafyllou og A. Steiblytė, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 26. juni 2019, NRW.Bank mod SRB (T-466/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:445), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

3) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

(1) EUT C 399 af 25.11.2019.
1)

Artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72 af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at omkostningerne ved en offentlig serviceforpligtelse, der består i at levere elektricitet til nedsatte tariffer til visse sårbare forbrugere, udelukkende pålægges moderselskaberne for koncerner eller eventuelt selskaber, som udfører produktions-, distributions- og markedsføringsvirksomhed for elektricitet samtidigt, eftersom dette kriterium, der er valgt af den nationale lovgiver med henblik på at sondre mellem de selskaber, der skal afholde disse omkostninger, og dem, der er helt fritaget derfor, fører til en forskelsbehandling, der ikke er objektivt begrundet, af de forskellige selskaber, der opererer på dette marked.
2)

Artikel 294, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1602/2000 af 24. juli 2000, skal fortolkes således, at toldmyndighedernes udstedelse af en ny bevilling med tilbagevirkende kraft for transaktioner og varer af samme art som dem, der var genstand for den oprindelige bevilling, ikke er underlagt betingelserne i denne artikels stk. 3.
1)

Artikel 101, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at et offer for en virksomheds konkurrencebegrænsende praksis kan anlægge et erstatningssøgsmål mod et moderselskab, som Europa-Kommissionen har pålagt sanktioner for denne praksis i en afgørelse, eller mod et datterselskab til dette selskab, som ikke er omfattet af denne afgørelse, når de tilsammen udgør en økonomisk enhed. Det pågældende datterselskab skal kunne gøre sin ret til forsvar effektivt gældende med henblik på at godtgøre, at det ikke tilhører den nævnte virksomhed, og når Kommissionen ikke har truffet nogen afgørelse i henhold til artikel 101 TEUF, har det ligeledes ret til at bestride, at selve den angivelige ulovlige adfærd foreligger.
1)

Artikel 90, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en medicinalvirksomhed ikke i sit afgiftsgrundlag for merværdiafgiften kan fratrække den del af sin omsætning, der hidrører fra salg af lægemidler, hvortil der er ydet tilskud fra den statslige sygeforsikringsinstitution, og som den har betalt til denne institution i henhold til en kontrakt, der er indgået mellem sidstnævnte og denne virksomhed, med den begrundelse, at de beløb, der er betalt i denne forbindelse, ikke er blevet fastsat på grundlag af vilkår, der er blevet fastsat forudgående af den nævnte virksomhed inden for rammerne af dens forretningspolitik, og at disse betalinger ikke sker i reklamemæssigt øjemed.
4)

Karel Pinxten har tilsidesat de forpligtelser, der følger med hvervet som medlem af Revisionsretten, som omhandlet i artikel 286, stk. 6, TEUF, for så vidt angår: — den uanmeldte og ulovlige deltagelse i det ledende organ i et politisk parti — misbrug af Revisionsrettens ressourcer til at finansiere aktiviteter, der ikke har sammenhæng med hvervet som medlem af denne institution, i det omfang, det er fastslået i dommens præmis 387-799 — brugen af et benzinkort til at købe brændstof til køretøjer, der tilhører tredjemand, og — skabelsen af en interessekonflikt i forhold til den ansvarlige for en revideret enhed.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2021 — World Duty Free Group SA, tidligere Autogrill España, SA (Sag C-51/19 P) og Kongeriget Spanien (sag C-64/19 P) mod Europa-Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland og Irland

(Forenede sager C-51/19 P og C-64/19 P) (1)

(Appel - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - skatteordning - bestemmelser vedrørende selskabsskat, der giver virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted i Spanien, mulighed for at afskrive goodwill, der følger af erhvervelse af kapitalandele i virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted uden for denne medlemsstat - begrebet »statsstøtte« - betingelsen om selektivitet - referencesystem - undtagelse - forskellig behandling - begrundelsen for den forskellige behandling)

(2021/C 481/04)

Processprog: spansk

Parter

Appellanter: World Duty Free Group SA, tidligere Autogrill España SA (Madrid, Spanien) (ved abogados J.L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero og A. Lamadrid de Pablo) (sag C-51/19 P) og Kongeriget Spanien (først ved A. Rubio González og A. Sampol Pucurull, derefter ved S. Centeno Huerta og S. Jiménez García, som befuldmægtigede) (sag C-64/19 P)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes og P. Němečková, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved J. Möller og R. Kanitz, som befuldmægtigede) og Irland

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) World Duty Free Group SA og Kongeriget Spanien bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Forbundsrepublikken Tyskland bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 112 af 25.3.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 6. oktober 2021 — Confederación Nacional de Centros Especiales de Empleo (Conacee) mod Diputación Foral de Guipúzcoa (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia del País Vasco — Spanien)

(Sag C-598/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - indgåelse af offentlige kontrakter - direktiv 2014/24/EU - artikel 20 - reserverede kontrakter - national lovgivning, som begrænser muligheden for at deltage i visse offentlige udbudsprocedurer til særlige beskæftigelsescentre af social karakter - yderligere krav, der ikke fremgår af direktivet - ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet)

(2021/C 481/16)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Confederación Nacional de Centros Especiales de Empleo (Conacee)

Sagsøgt: Diputación Foral de Guipúzcoa

Konklusion

Artikel 20, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at en medlemsstat fastsætter yderligere krav i forhold til dem, der er fastsat i denne bestemmelse, og af denne grund udelukker visse økonomiske aktører, som opfylder de i den nævnte bestemmelse fastsatte betingelser, fra offentlige udbudsprocedurer vedrørende reserverede kontrakter, forudsat at denne medlemsstat overholder ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet.

(1) EUT C 363 af 28.10.2019.