Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for moderselskabets bestemmende indflydelse på dets helejede datterselskaber

(Art. 81 EF)

2. Konkurrence – administrativ procedure – overholdelse af retten til forsvar – klagepunktsmeddelelser – nødvendigt indhold

(Art. 81 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 27, stk. 1)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – maksimumsbeløb – beregning – relevant omsætning

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

4. Institutionernes retsakter – retningslinjer for beregningen af bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne – retsakt, der skal fremkalde retsvirkninger udadtil – rækkevidde

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – overtrædelser, der kvalificeres som meget alvorlige alene på grund af deres egen beskaffenhed

(Rådets forordning nr. 1/2003; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

6. Konkurrence – bøder – beslutning om pålæggelse af bøder – begrundelsespligt – rækkevidde

(Art. 81 EF og 253 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3)

7. Konkurrence – administrativ procedure – overholdelse af retten til forsvar – klagepunktsmeddelelser – nødvendigt indhold

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 27)

8. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – skønsbeføjelse forbeholdt Kommissionen – grænser – overholdelse af proportionalitetsprincippet – rækkevidde

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

9. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – bødens afskrækkende karakter

[Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 5, litra b)]

10. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – en aftales manglende reelle anvendelse

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A, første afsnit, og punkt 3, andet led)

11. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – overtrædelse bragt til ophør straks efter Kommissionens første indgriben – rækkevidde

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3, tredje led)

12. EU-ret – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – betingelser

13. Landbrug – konkurrenceregler – forordning nr. 26 – anvendelse af undtagelsen vedrørende aftaler, vedtagelser og former for praksis, som er nødvendige for at nå de i artikel 33 EF angivne mål – betingelser

(Art. 33 EF og art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 26, art. 2)

14. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – den anklagede virksomheds samarbejde uden for anvendelsesområdet for samarbejdsmeddelelsen – betingelser

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3, sjette led, og Kommissionens meddelelse 2002/C 45/03)

15. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – første tilfælde af anvendelse af konkurrencereglerne i en given økonomisk sektor – Kommissionens skønsmargen

(Rådets forordning nr. 1/2003; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3)

16. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – dårlig økonomisk situation i den omhandlede sektor – Kommissionens skønsmargen

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

17. Retspleje – stævning – formkrav

[Statutten for Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c), og art. 48, stk. 2]

18. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – nedsættelse af bøden som modydelse for den anklagede virksomheds samarbejde – betingelser

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 2002/C 45/03, punkt 23, sidste afsnit)

19. Konkurrence – karteller – aftaler og samordnet praksis udgør en enkelt overtrædelse

(Art. 81, stk. 1, EF)

Sammendrag

1. På konkurrenceområdet kan et datterselskabs adfærd tilregnes moderselskabet, bl.a. når datterselskabet, selv om det er en selvstændig juridisk person, ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra moderselskabet, navnlig under hensyn til de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem disse to juridiske enheder. I en sådan situation, hvor moderselskabet og datterselskabet er en del af samme økonomiske enhed og således udgør én virksomhed i artikel 81 EF’s forstand, kan Kommissionen rette en beslutning, hvorved der pålægges en bøde, til moderselskabet, uden at der kræves en konstatering af, at sidstnævnte var direkte impliceret i overtrædelsen.

I det konkrete tilfælde, hvor moderselskabet ejer 100% af det datterselskab, som har overtrådt konkurrencereglerne, kan det pågældende moderselskab dels udøve en bestemmende indflydelse på dette datterselskabs adfærd, dels foreligger der en afkræftelig formodning om, at det pågældende moderselskab faktisk udøver en bestemmende indflydelse på datterselskabets adfærd. Kommissionen kan således formode, at moderselskabet udøver en bestemmende indflydelse på dette datterselskabs adfærd, uden at den er forpligtet til at skaffe yderligere beviser for, at moderselskabet faktisk har udøvet en sådan indflydelse eller havde det mindste kendskab til overtrædelsen eller nævnte datterselskabs indblanding i denne overtrædelse. Der er tale om en afkræftelig formodning, der kan afkræftes ved modbevis. Det påhviler således moderselskabet at afkræfte denne formodning med beviser, der kan fastslå, at dets datterselskab på selvstændig vis fastsætter sin handlingsstrategi på markedet, og at disse to selskaber derfor ikke udgør en samlet økonomisk enhed. I mangel herpå påvises kontroludøvelsen ved den omstændighed, at formodningen som følge af besiddelsen af hele kapitalen ikke er blevet afkræftet.

Den omstændighed, at et datterselskab har sin egen lokale ledelse og egne midler, beviser ikke i sig selv, at selskabet i forhold til sit moderselskab selvstændigt fastlægger sin adfærd på markedet. Den omstændighed, at driften af de løbende aktiviteter betros til den lokale ledelse af et 100% ejet datterselskab, er gængs praksis, og det kan derfor ikke bevise datterselskabernes reelle selvstændighed.

(jf. præmis 92-94, 103 og 106)

2. På konkurrenceområdet indebærer overholdelsen af retten til forsvar, at den pågældende virksomhed under den administrative procedure gives lejlighed til at tage stilling dels til, om de fremførte faktiske forhold og andre omstændigheder faktisk foreligger, og hvilken betydning de har, dels til de dokumenter, som Kommissionen påberåber sig til støtte for, at der foreligger en overtrædelse af traktaten.

Artikel 27, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 afspejler dette princip, eftersom den foreskriver, at der skal tilstilles parterne en meddelelse af klagepunkter, der klart skal angive alle de væsentlige faktiske forhold, som Kommissionen støtter sig på i denne fase af proceduren, for at parterne reelt kan forstå, hvilken adfærd Kommissionen lægger dem til last, og gøre brug af deres ret til forsvar, inden denne træffer en endelig beslutning. Dette krav er opfyldt, hvis beslutningen ikke beskylder de pågældende for andre overtrædelser end de i klagepunktsmeddelelsen nævnte og kun tager hensyn til faktiske forhold, som de pågældende har haft lejlighed til at udtale sig om.

Dog kan denne angivelse være kortfattet, og den endelige beslutning skal ikke nødvendigvis være en kopi af klagepunktsmeddelelsen, da en sådan meddelelse er et forberedende dokument, hvis faktiske og retlige bedømmelser alene er af foreløbig karakter. Tilføjelser i forhold til klagepunktsmeddelelsen, som foretages på baggrund af parternes svarskrift, der viser, at de faktisk har haft mulighed for at udøve retten til forsvar, er således tilladelige. Kommissionen kan ligeledes af hensyn til den administrative procedure ændre eller tilføje faktiske eller retlige argumenter til støtte for de fremsatte klagepunkter.

Med hensyn til moderselskabets ansvar for en overtrædelse begået af dets helejede datterselskaber er Kommissionen ikke forpligtet til på tidspunktet for klagepunktsmeddelelsen at fremlægge andre elementer end beviset for, at moderselskabet ejer datterselskabernes kapital.

(jf. præmis 115-117 og 123)

3. Loftet på 10% af omsætningen, som er omhandlet i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, skal beregnes på grundlag af den sammenlagte omsætning i alle de selskaber, der udgjorde den selvstændige økonomiske enhed, der har handlet som virksomhed i artikel 81 EF’s forstand, da det kun er de deltagende selskabers samlede omsætning, der kan vise den pågældende virksomheds størrelse og økonomiske betydning.

(jf. præmis 129 og 130)

4. Retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten er et instrument, der – under overholdelse af trinhøjere retsregler – har til formål at præcisere de kriterier, som Kommissionen anvender i forbindelse med udøvelsen af den skønsbeføjelse ved bødefastsættelsen, som artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 indrømmer den. Disse retningslinjer udgør ikke den retlige hjemmel for en beslutning, der fastsætter bøder, og som har hjemmel i forordning nr. 1/2003, men fastlægger generelt og abstrakt den metode, som Kommissionen har pålagt sig selv at anvende med henblik på udmålingen af de bøder, der pålægges ved denne beslutning, og de garanterer dermed retssikkerheden for virksomhederne.

Selv om retningslinjerne ikke kan anses for retsregler, som vedkommende myndighed under alle omstændigheder er forpligtet til at overholde, fastsætter de dog vejledende regler for den praksis, der skal følges, og som vedkommende myndighed ikke kan fravige i konkrete tilfælde uden at angive en begrundelse.

Kommissionens begrænsning af sin egen skønsbeføjelse som følge af vedtagelsen af retningslinjer er imidlertid ikke uforenelig med opretholdelsen af en væsentlig skønsmargen for Kommissionen. Det forhold, at Kommissionen i retningslinjerne har præciseret sin tilgang til vurderingen af en overtrædelses grovhed, er ikke til hinder for, at den vurderer overtrædelsen samlet på grundlag af alle de relevante omstændigheder, herunder de elementer, som ikke udtrykkeligt er nævnt i retningslinjerne.

(jf. præmis 141-143)

5. Det fremgår af retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, at horisontale karteller, der bl.a. omhandler prisfastsættelse, kan kvalificeres som »meget alvorlige« overtrædelser alene på grund af deres art, uden at Kommissionen skal godtgøre overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet, og uden at det berørte geografiske markeds begrænsede udstrækning er til hinder for en sådan kvalificering. Denne konklusion støttes af den omstændighed, at mens der i den vejledende beskrivelse af alvorlige overtrædelser udtrykkeligt er anført indflydelsen på markedet og virkningerne på store dele af fællesmarkedet, er der derimod i beskrivelsen af de meget alvorlige overtrædelser hverken stillet krav om konkrete påvirkninger af markedet eller om virkninger på et særligt geografisk område.

Ved vurderingen af grovheden af en overtrædelse af konkurrencereglerne er det afgørende, at kartelmedlemmerne havde gjort alt, hvad der stod i deres magt, for at give deres hensigter en konkret virkning. Hvad der efterfølgende skete med hensyn til de markedspriser, der faktisk blev opnået, kunne blive påvirket af andre faktorer, som kartelmedlemmerne ikke havde kontrol over, hvorfor kartellets medlemmer ikke kan drage fordel heraf ved at gøre eksterne faktorer, som modvirkede deres egne bestræbelser, til forhold, der begrunder en bødenedsættelse.

Når det er blevet godtgjort, at et kartel er blevet gennemført, kan det ikke kræves, at Kommissionen systematisk påviser, at aftalerne rent faktisk har gjort det muligt for de pågældende virksomheder at nå et højere eller – i tilfældet med købskarteller – lavere faktureringsprisniveau end det, der ville have været gældende, hvis der ikke havde været et kartel. Det ville være urimeligt at kræve en sådan påvisning, som ville lægge beslag på betydelige ressourcer, da den ville nødvendiggøre hypotetiske beregninger, baseret på økonomiske modeller, hvis nøjagtighed er vanskelig at efterprøve for Unionens retsinstanser, og hvis ufejlbarlighed på ingen måde er påvist.

Det geografiske markeds udstrækning er i øvrigt ikke et selvstændigt kriterium i den forstand, at kun overtrædelser, der faktisk berører de fleste medlemsstater, kan kvalificeres som »meget alvorlige« overtrædelser. Det fremgår hverken af traktaten, forordning nr. 1/2003, retningslinjerne eller retspraksis, at kun geografisk set meget omfattende konkurrencebegrænsninger kan kvalificeres således. Aftaler, der har fastsættelse af købspriser samt fordeling af indkøbte mængder til formål, kan i øvrigt per se betegnes som meget alvorlige overtrædelser, uden at det er fornødent, at adfærden har haft en bestemt geografisk udstrækning. Det følger heraf, at det geografiske markeds størrelse, også i tilfælde af at dette er begrænset, ikke er til hinder for at kvalificere den konstaterede overtrædelse som »meget alvorlig«.

(jf. præmis 148, 149, 168, 169 og 172)

6. Inden for rammerne af bødefastsættelse i forbindelse med tilsidesættelsen af konkurrenceretten er begrundelsespligten opfyldt, såfremt Kommissionen i sin beslutning giver oplysninger om de hensyn, der har dannet grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed og dens varighed.

Inden for rammerne af undersøgelser af overtrædelser af artikel 81 EF kan artikel 253 EF ikke fortolkes således, at den pålægger Kommissionen i sine beslutninger at forklare grunden til, at den for så vidt angår beregningen af bøden ikke har anvendt en alternativ fremgangsmåde til den, der faktisk blev anvendt i den endelige beslutning.

(jf. præmis 175 og 177)

7. Når Kommissionen i klagepunktsmeddelelsen udtrykkeligt anfører, at den vil undersøge, om der bør pålægges de berørte virksomheder bøder, og den anfører de væsentlige faktiske og retlige momenter, som kan medføre, at der pålægges en bøde, herunder den formodede overtrædelses grovhed og varighed samt spørgsmålet om, hvorvidt den er begået »forsætligt eller uagtsomt«, opfylder den sin forpligtelse til at overholde virksomhedernes ret til at blive hørt. Den giver dem herved de fornødne oplysninger til, at de kan tage til genmæle, ikke blot for så vidt angår konstateringen af, at der foreligger en overtrædelse, men også for så vidt angår den omstændighed, at de er blevet pålagt en bøde.

Kommissionen er imidlertid ikke forpligtet til, når den har angivet de faktiske og retlige omstændigheder, som den vil basere bødeberegningen på, at præcisere, hvorledes den ville vurdere hver af disse omstændigheder ved fastsættelsen af bødens størrelse. Kommissionen kan ligeledes af hensyn til den administrative procedure ændre eller tilføje faktiske eller retlige argumenter i sin beslutning til støtte for de fremsatte klagepunkter.

Det følger heraf, at de berørte virksomheders ret til forsvar i forbindelse med fastlæggelsen af bødens størrelse sikres for Kommissionen ved muligheden for at fremsætte deres bemærkninger til varigheden, grovheden og den forudsigelige konkurrencebegrænsende virkning af de omstændigheder, som de foreholdes.

(jf. præmis 180-182)

8. Inden for rammerne af de af Kommissionen indledte procedurer for at sanktionere overtrædelser af konkurrencereglerne medfører anvendelsen af proportionalitetsprincippet, at bøderne ikke må være uforholdsmæssige, set i forhold til de tilsigtede mål, dvs. i forhold til overholdelsen af disse bestemmelser, og at størrelsen af den bøde, som pålægges en virksomhed, bør stå i rimeligt forhold til overtrædelsen, vurderet i sin helhed, idet der navnlig bør tages hensyn til overtrædelsens grovhed. Proportionalitetsprincippet indebærer særligt i denne sammenhæng, at Kommissionen skal udmåle bøden forholdsmæssigt i forhold til de elementer, der tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, og at den i denne henseende skal anvende disse elementer på en sammenhængende og objektivt berettiget måde.

Det fremgår i denne forbindelse hverken af forordning nr. 1/2003 eller af retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, at bødens størrelse skal fastsættes umiddelbart på grundlag af størrelsen af det berørte marked, da denne faktor ikke er et obligatorisk element, men blot et relevant element blandt andre ved vurderingen af overtrædelsens grovhed. Ifølge disse bestemmelser som sådan påhviler det således ikke Kommissionen at tage et produktmarkeds begrænsede størrelse i betragtning.

Gældende ret indeholder heller ikke noget almengyldigt princip, hvorefter sanktionen skal stå i forhold til den omsætning, som virksomheden har opnået på det berørte marked. Der kan ved fastsættelsen af bøden tages hensyn dels til virksomhedens samlede omsætning, der giver et, ganske vist omtrentligt og ufuldstændigt, indtryk af virksomhedens størrelse og økonomiske styrke, dels til den del af denne omsætning, som vedrører de varer, der er genstand for overtrædelsen, og som således kan give en indikation af overtrædelsens omfang. Der må ikke tillægges hverken det ene eller det andet af disse omsætningstal en uforholdsmæssig stor betydning i forhold til de andre elementer i vurderingen, og fastsættelsen af en passende bøde kan følgelig ikke være resultatet af en enkel beregning på grundlag af den samlede omsætning. Dette er især tilfældet, når de pågældende varer kun udgør en ringe del af denne omsætning. For så vidt som den endelige bøde ikke overstiger 10% af den berørte virksomheds samlede omsætning i det sidste år, hvor overtrædelsen blev begået, kan den herefter ikke anses for uforholdsmæssig, alene fordi den overstiger den på det berørte marked opnåede omsætning.

(jf. præmis 189, 190, 196, 197 og 199)

9. I forbindelse med beregningen af en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne gælder, at eftersom målsætningen om afskrækkende virkning vedrører virksomhedernes adfærd inden for Unionen, vurderes afskrækkelsesfaktoren ud fra en række forhold og ikke alene ud fra den omhandlede virksomheds særlige situation.

Kommissionen er ikke ved bødeudmålingen forpligtet til at tage hensyn til, at en virksomhed befinder sig i en økonomisk underskudssituation, da anerkendelsen af en sådan forpligtelse ville medføre en uberettiget konkurrencemæssig fordel for de virksomheder, der er mindst tilpassede til markedsvilkårene. Et selskab kan således ikke bestride, at multiplikationskoefficienten anvendes med et afskrækkende formål for øje, ved at henvise til den omstændighed, at virksomheden led tab under den periode, hvor kartellet var virksomt, hvilket indebar, at den længere udøvede aktiviteter på det marked, som kartellet vedrørte, efter indledningen af den administrative procedure.

I øvrigt er den situation, hvor en institutions handling medfører en virksomheds fallit eller opløsning, ikke som sådan ulovlig i henhold til EU-retten. Opløsningen af en virksomhed i dens bestående juridiske form kan ganske vist være til skade for ejernes, aktionærernes eller andelshavernes økonomiske interesser, men betyder ikke, at virksomhedens menneskelige, materielle og immaterielle værdier går tabt.

(jf. præmis 221-224)

10. Den formildende omstændighed, der er fastsat i punkt 3, andet led, i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, og som vedrører den situation, hvor en virksomhed ikke reelt har fulgt de ulovlige aftaler eller ulovlige former for praksis, er baseret på hver enkelt virksomheds egen adfærd. Det følger heraf, at det ved vurderingen af en sådan formildende omstændighed ikke er virkningerne af overtrædelsen som helhed, der skal tages i betragtning – disse virkninger skal der tages hensyn til ved vurderingen af overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet i forbindelse med bedømmelsen af overtrædelsens grovhed (retningslinjernes punkt 1 A, første afsnit) – men hver enkelt virksomheds individuelle adfærd med henblik på at fastslå den relative grovhed af den enkelte virksomheds deltagelse i overtrædelsen.

Under alle omstændigheder gælder, at lovovertræderne, for at være omfattet af retningslinjernes punkt 3, andet led, skal bevise, at de har udvist en konkurrencemæssig adfærd, eller i det mindste, at de klart og virkningsfuldt har modsat sig gennemførelsen af dette kartel, således at de har forstyrret selve dettes funktion, og at de ikke tilsyneladende har tilsluttet sig aftalen og dermed tilskyndet andre virksomheder til at gennemføre det pågældende kartel.

(jf. præmis 273 og 275)

11. I henhold til punkt 3, tredje led, i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten kan bødens grundbeløb, som fastsat af Kommissionen, nedsættes, såfremt den tiltalte virksomhed ophører med overtrædelsen straks efter Kommissionens første indgreb.

En sådan nedsættelse af bøden kan imidlertid ikke ske automatisk, da en sådan nedsættelse afhænger af den vurdering af omstændighederne i det konkrete tilfælde, som Kommissionen foretager inden for rammerne af sit skøn. Omstændighederne i det konkrete tilfælde kan således foranledige Kommissionen til ikke at lade en virksomhed, der deltager i en ulovlig aftale, få gavn af nedsættelsen.

Anerkendelse af, at der foreligger formildende omstændigheder i en situation, hvor en virksomhed deltager i en åbenbart ulovlig aftale, som virksomheden vidste udgjorde en overtrædelse, eller hvor virksomheden ikke kunne være uvidende om, at aftalen udgjorde en overtrædelse, kan tilskynde virksomhederne til at videreføre en hemmelig aftale så længe som muligt i håbet om, at deres adfærd aldrig vil blive opdaget, med visheden om, at hvis deres adfærd blev opdaget, ville deres bøde blive nedsat, hvis de på det tidspunkt afbrød overtrædelsen. En sådan anerkendelse ville fjerne enhver afskrækkende virkning af en pålagt bøde og ville svække den effektive virkning af artikel 81, stk. 1, EF.

Det kan ikke betragtes som en formildende omstændighed, at en forsætligt begået overtrædelse er bragt til ophør, når dette skyldes Kommissionens indgriben.

(jf. præmis 282-284)

12. Retten til at påberåbe sig princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning er betinget af, at tre betingelser er opfyldt. For det første, at præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer, der hidrører fra en pålidelig kilde med den nødvendige bemyndigelse, er fremsat af en myndighed over for parten. For det andet, at disse forsikringer er af en sådan art, at de er egnede til at skabe en berettiget forventning hos den, til hvem de er rettet. For det tredje skal forsikringerne være i overensstemmelse med gældende regler.

På konkurrenceområdet gælder, at det forhold, at Kommissionen i sin tidligere beslutningspraksis har anset bestemte forhold for at udgøre formildende omstændigheder i forbindelse med bødeudmålingen, ikke i sig selv indebærer, at den har pligt til at anlægge samme vurdering i en senere beslutning. En virksomhed kan således ikke påberåbe sig det forhold, at denne formildende omstændighed er blevet anvendt i andre overtrædelsessituationer, for at gøre en berettiget forventning gældende i denne henseende.

(jf. præmis 289 og 291)

13. Forordning nr. 26 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer og navnlig dens artikel 2 fastsætter en undtagelse til anvendelsen af artikel 81, stk. 1, EF vedrørende aftaler, vedtagelser og former for praksis, der angår produktion eller handel med de varer, der er opført i bilag I til EF-traktaten, der udgør en integrerende del af en national markedsordning, eller som er nødvendige for at nå de i artikel 33 EF angivne mål.

Da det drejer sig om en fravigelse af den almindelige regel i artikel 81, stk. 1, EF, skal artikel 2 i forordning nr. 26 fortolkes indskrænkende. Desuden finder artikel 2, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 26, som omhandler den påberåbte undtagelse, kun anvendelse, hvis den pågældende aftale er fordelagtig med henblik på at nå alle de i artikel 33 EF angivne mål. Endvidere fremgår det af selve ordlyden af artikel 2, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 26, at den pågældende aftale skal være »nødvendig« for at nå de angivne mål.

Hvis der i denne forbindelse hverken er givet meddelelse eller indledt en formel procedure, kan en virksomhed, som har deltaget i en åbenlys og meget alvorlig overtrædelse af artikel 81 EF på området for råtobak, ikke med føje hævde, at den nærede tvivl om, at den pågældende aftale kunne være omfattet af anvendelsesområdet for den undtagelse, der er fastsat i forordning nr. 26. Det er endvidere i en ordning som den, der er fastsat i forordning nr. 26, udelukket, at private aktører kan erstatte Kommissionens vurdering med deres egen vurdering af, hvilke midler der er bedst egnede til at nå de i artikel 33 EF angivne mål, og således tage ulovlige initiativer med den begrundelse, at sådanne initiativer forfølger de nævnte mål. Opretholdelse af en effektiv konkurrence på markederne for landbrugsprodukter er desuden en af målsætningerne med den fælles landbrugspolitik og den fælles ordning for de pågældende markeder. En sådan virksomhed kan således ikke hævde, at åbenbart konkurrencebegrænsende aftaler, som den har deltaget i, forfulgte de i artikel 33, stk. 1, EF angivne mål.

(jf. præmis 298-300, 303 og 305)

14. I henhold til punkt 3, sjette led, i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten kan bødens grundbeløb nedsættes, såfremt en virksomhed har samarbejdet effektivt i forbindelse med proceduren, uden for anvendelsesområdet for meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager. Denne særlige formildende omstændighed finder kun anvendelse på de overtrædelser, der ikke er omfattet af anvendelsesområdet for samarbejdsmeddelelsen.

En anvendelse af retningslinjernes punkt 3, sjette led, kan i denne henseende ikke have som konsekvens, at samarbejdsmeddelelsen fratages sin effektive virkning. Den afgrænser således de tilfælde, hvor virksomheder, der deltager eller har deltaget i hemmelige karteller, som påvirker Unionen, kan kompenseres for at samarbejde med Kommissionen om undersøgelsen. Det fremgår således af ordlyden og opbygningen af nævnte meddelelse, at virksomhederne i princippet kun kan opnå en nedsættelse af bøden på grund af deres samarbejde, når de opfylder de strenge betingelser, som er fastsat i nævnte meddelelse.

For at sikre den effektive virkning af samarbejdsmeddelelsen kan Kommissionen således kun i usædvanlige situationer indrømme en nedsættelse af bøden til en virksomhed på grundlag af retningslinjernes punkt 3, sjette led. Dette er navnlig tilfældet, når en virksomheds samarbejde, som går ud over dens retlige pligt til at samarbejde uden imidlertid at give virksomheden ret til en bødenedsættelse i medfør af samarbejdsmeddelelsen, er af objektiv nytte for Kommissionen.

(jf. præmis 327-330)

15. Retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten foreskriver ikke udtrykkeligt en formildende omstændighed vedrørende det forhold, at der ikke findes tidligere sager, som angår det marked, der er berørt af overtrædelsen. Ifølge retningslinjernes punkt 3, sidste led, har Kommissionen imidlertid mulighed for at tage hensyn til andre omstændigheder end dem, der er nævnt i de foregående led, med henblik på at indrømme en bødenedsættelse. Kommissionen har i denne forbindelse et skøn med hensyn til anvendelsen af formildende omstændigheder. Kommissionen er navnlig ikke forpligtet til at nedsætte bøderne, når den griber ind for første gang i en bestemt sektor.

(jf. præmis 342 og 343)

16. Når Kommissionen pålægger en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne, er den ikke forpligtet til at anse den dårlige økonomiske situation i den pågældende sektor for en formildende omstændighed. Karteller opstår således som hovedregel på et tidspunkt, hvor sektoren er i vanskeligheder. Hvis Kommissionen var forpligtet til at tage hensyn til disse vanskeligheder, måtte bøden nedsættes i næsten alle sager.

Selv om det ganske vist er korrekt, at Kommissionen i visse tilfælde har anset strukturelle kriser for at udgøre formildende omstændigheder, indebærer den omstændighed, at Kommissionen i tidligere sager har anset den økonomiske situation i sektoren for en formildende omstændighed, imidlertid ikke nødvendigvis, at den skal fortsætte denne praksis.

(jf. præmis 352 og 353)

17. For at et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, er det af retssikkerhedshensyn og af hensyn til en god retspleje nødvendigt, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på – i det mindste kortfattet – fremgår på en sammenhængende og forståelig måde af selve stævningen. Selv om stævningens indhold på særlige punkter kan støttes og udbygges ved henvisninger til afsnit i dokumenter, der vedlægges som bilag til den, kan der ikke ved en generel henvisning til andre dokumenter, herunder også dokumenter, der figurerer som bilag til stævningen, rådes bod på en undladelse af at anføre afgørende dele af den retlige argumentation, der skal være indeholdt i stævningen. Det tilkommer endvidere ikke Retten ved hjælp af bilagene at forsøge at klarlægge, hvilke anbringender og argumenter der kan antages at udgøre grundlaget for søgsmålet, idet bilagene alene skal fungere som bevismateriale og et middel til sagens oplysning.

Det ville således åbne mulighed for omgåelse af de ufravigelige krav i artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement, såfremt anbringender, der ikke er tilstrækkeligt beskrevet i stævningen, admitteres på grund af, at de hypotetisk er blevet gjort gældende af en tredjepart i en anden sag, som der indirekte er henvist til i stævningen.

Retten er under alle omstændigheder forpligtet til at afvise at realitetsbehandle en påstand i den for Retten indgivne stævning, når de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som denne påstand er støttet på, ikke fremgår af selve stævningens ordlyd på en sammenhængende og forståelig måde, og når den manglende angivelse af sådanne omstændigheder i stævningen ikke kan afhjælpes ved, at de fremlægges under retsmødet.

(jf. præmis 366, 371 og 372)

18. Det følger af logikken i Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, at den virkning, som ønskes opnået med denne meddelelse, er at skabe usikkerhed i kartellet og at tilskynde til en angivelse til Kommissionen. Denne usikkerhed skyldes netop den omstændighed, at karteldeltagerne ved, at kun en blandt dem kan få indrømmet en bødefritagelse ved at angive de andre deltagere i overtrædelsen, hvorved disse løber en risiko for at få pålagt strengere bøder. Inden for rammerne af denne ordning og ifølge den samme logik skal de virksomheder, der er hurtigst til at samarbejde, indrømmes en større nedsættelse af de bøder, som de ellers ville blive pålagt, end den nedsættelse, som indrømmes de virksomheder, der samarbejder på et senere tidspunkt. Den kronologiske orden og den hastighed, hvormed kartelmedlemmer samarbejder, udgør således grundelementer i den ordning, der er indført ved samarbejdsmeddelelsen.

Fortolkningen af en bestemmelse i samarbejdsmeddelelsen skal imidlertid være forenelig med selve logikken bag denne meddelelse. Samarbejdsmeddelelsens punkt 23, sidste afsnit, skal på denne baggrund fortolkes således, at bestemmelsen har til formål at belønne en virksomhed, selv om den ikke har været den første virksomhed til at indlevere en anmodning om bødefritagelse vedrørende det berørte kartel, såfremt virksomheden er den første til at indsende bevismateriale vedrørende forhold, som Kommissionen ikke tidligere har haft kendskab til, og som er af direkte betydning for alvoren eller varigheden af det formodede kartel. Hvis det bevismateriale, som en virksomhed har indsendt, vedrører faktiske omstændigheder, der gør det muligt for Kommissionen at ændre den vurdering, som den på dette tidspunkt har anlagt af kartellets grovhed eller varighed, belønnes den virksomhed, der har tilvejebragt dette bevismateriale, med andre ord med bødefritagelse i forhold til vurderingen af de faktiske omstændigheder, som dette bevismateriale kan godtgøre.

Samarbejdsmeddelelsens punkt 23, sidste afsnit, vedrører således ikke den situation, hvor en virksomhed blot har fremlagt nye eller mere fuldstændige beviser vedrørende faktiske omstændigheder, som Kommissionen allerede havde kendskab til. Det nævnte afsnit finder endvidere ikke anvendelse på de situationer, hvor en virksomhed afslører nye faktiske omstændigheder, der dog ikke ændrer Kommissionens vurdering af kartellets grovhed eller varighed. Bestemmelsen finder derimod alene anvendelse i de tilfælde, hvor to betingelser er opfyldt. For det første skal virksomheden være den første virksomhed, der fremlægger beviser for faktiske omstændigheder, som Kommissionen ikke tidligere har haft kendskab til. For det andet skal disse faktiske omstændigheder, der skal være af direkte betydning for alvoren eller varigheden af det formodede kartel, gøre det muligt for Kommissionen at nå til en anden konklusion vedrørende overtrædelsen.

(jf. præmis 379-382)

19. En virksomhed, der har deltaget i en overtrædelse af konkurrencereglerne gennem egne handlinger, som var omfattet af de i artikel 81, stk. 1, EF omhandlede begreber aftaler og samordnet praksis med konkurrencebegrænsende formål, og som tilsigtede at bidrage til gennemførelsen af overtrædelsen i sin helhed, for så vidt angår hele det tidsrum, hvori den deltog i den, er også ansvarlig for de handlinger, andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtrædelse.

En virksomhed kan endvidere anses for ansvarlig for et kartel i sin helhed, selv om det er godtgjort, at den kun deltog direkte i ét eller flere af kartellets elementer, såfremt virksomheden vidste eller nødvendigvis burde vide, at det ulovlige samarbejde, som den deltog i, indgik i en samlet plan, og såfremt den samlede plan dækkede samtlige kartellets elementer.

(jf. præmis 394 og 395)