ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Kommissionen - aktindsigt i Kommissionens dokumenter - afgørelse 94/90 - åbenhed - undtagelser fra princippet om aktindsigt - beskyttelsen af offentlige interesser - retslige procedurer - forberedende dokument, der vedrører undersøgelsesfasen i forbindelse med en traktatbrudsprocedure mod en medlemsstat

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF); Kommissionens afgørelse 94/90)

Sammendrag

$$Afgørelse 94/90 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter, der indeholder en adfærdskodeks inden for området, er en retsakt, der tillægger borgerne ret til aktindsigt i de dokumenter, som Kommissionen ligger inde med. Formålet med afgørelsen er at gennemføre princippet om, at offentligheden skal have størst mulig adgang til oplysninger med henblik på, at institutionernes demokratiske karakter samt offentlighedens tillid til myndighederne styrkes. I henhold til afgørelsen, med hensyn til hvilken det har været tanken, at den skal finde generel anvendelse, kan enhver bede om aktindsigt i et hvilket som helst ikke-offentliggjort kommissionsdokument, uden at begæringen skal begrundes.

Selv om der fra retten til aktindsigt er fastsat undtagelser, som kan opdeles i to kategorier, skal undtagelserne fortolkes indskrænkende, således at anvendelsen af det almindelige princip, hvorefter offentligheden skal have størst mulig adgang til dokumenter, ikke bringes i fare. Med hensyn til den første af de pågældende kategorier, hvis ordlyd er bindende, hedder det bl.a., at »institutionerne afslår at give aktindsigt i dokumenter, hvis offentliggørelse kunne skade beskyttelsen af offentlige interesser (den offentlige sikkerhed, internationale forbindelser, valutastabilitet, retlige procedurer, inspektioner og undersøgelser)«.

Et afslag på aktindsigt i dokumenter vedrørende undersøgelser, der eventuelt kan føre til en traktatbrudsprocedure mod en medlemsstat, er således begrundet ud fra hensynet til beskyttelsen af offentlige interesser, når henses til den fortrolighed, medlemsstaterne har ret til at forvente fra Kommissionens side. En offentliggørelse af dokumenter vedrørende undersøgelsesfasen i forbindelse med proceduren i henhold til traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF), mens der finder forhandlinger sted mellem Kommissionen og den berørte medlemsstat, ville kunne være til skade for en korrekt afvikling af traktatbrudsproceduren, idet dennes formål, som er at give medlemsstaten lejlighed til at bringe sine regler i overensstemmelse med traktatens regler på frivilligt grundlag og i givet fald begrunde sin stillingtagen, kunne blive bragt i fare. Et forberedende dokument, der vedrører denne fase, opfylder således betingelserne for, at Kommissionen kan påberåbe sig undtagelsen med hensyn til beskyttelsen af offentlige interesser.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Annullationssøgsmål - frister - begyndelsestidspunkt - offentliggørelsesdato - den dato, på hvilken sagsøgeren har fået kendskab til retsakten - subsidiær karakter

(EF-traktaten, art. 93, stk. 2 (nu art. 88, stk. 2, EF), og art. 173, stk. 5 (efter ændring nu art. 230, stk. 5, EF))

2 Statsstøtte - forbud - undtagelser - støtte, der kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet - Kommissionens skøn - domstolsprøvelse - grænser - bedømmelse af lovligheden på grundlag af de oplysninger, der forelå, da beslutningen blev truffet

(EF-traktaten, art. 92, stk. 3 (efter ændring nu art. 87, stk. 3, EF), og art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

3 Statsstøtte - forbud - undtagelser - støtte, der kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet - omstruktureringsstøtte til en kriseramt virksomhed - vurdering af, om de planlagte foranstaltninger er formålstjenlige

Sammendrag

1 Det følger af selve ordlyden af EF-traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF), stk. 5, at kriteriet om den dato, på hvilken sagsøgeren har fået kendskab til retsakten, som udgangspunkt for søgsmålsfristen er subsidiært i forhold til kriterierne om retsaktens offentliggørelse eller meddelelse.

Da Kommissionen er forpligtet til at offentliggøre betingede beslutninger om tilladelse af statsstøtte, der træffes efter proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2 (nu artikel 88, stk. 2, EF), i De Europæiske Fællesskabers Tidende, begynder søgsmålsfristen at løbe fra datoen for offentliggørelsen af beslutningen.

2 Kommissionen har et vidt skøn ved anvendelsen af traktatens artikel 92, stk. 3 (efter ændring nu artikel 87, stk. 3, EF). Når dette skøn indebærer en kompliceret økonomisk og social bedømmelse, må domstolsprøvelsen af en sådan beslutning begrænses til en kontrol af, om procedure- og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke det anfægtede valg er foretaget, er materielt rigtige, samt til, om der foreligger en åbenbar fejl ved vurderingen af de nævnte faktiske omstændigheder, eller om der er begået magtfordrejning. Særligt tilkommer det ikke Retten at sætte sit skøn med hensyn til økonomiske forhold i stedet for det, der er anlagt af den institution, der har vedtaget beslutningen.

Under et annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF) skal lovligheden af en fællesskabsretsakt bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt. Særligt må Kommissionens komplicerede vurderinger kun bedømmes på baggrund af de oplysninger, som Kommissionen sad inde med på det tidspunkt, hvor den anlagde vurderingerne.

3 Spørgsmålet, om omstruktureringsforanstaltninger i en kriseramt virksomhed er formålstjenlige, afhænger først og fremmest af virksomhedens individuelle situation.
RETTENS DOM (Anden Afdeling)

19. juli 1999

Sag T-168/97

Daniel Varas Carrion

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Tjenestemænd — almindelig udvælgelsesprøve — manglende adgang til prøverne — sprogkundskaber«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-761

Angående:

Påstand om annulation af afgørelsen fra udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve CONS/C/374 af 18. marts 1997 om ikke at give sagsøgeren adgang til prøverne i denne udvælgelsesprøve, af samme udvælgelseskomites oprindelige afgørelse af 19. december 1996, og af de prøver, som fandt sted den 26. april 1997.

Udfald:

Det er ufornødent at træffe afgørelse om påstanden om annullation af afgørelsen fra udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve CONS/C/374 af 19. december 1996. Afgørelsen fra udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve CONS/C/374 af 18. marts 1997 om afslag på at give sagsøgeren adgang til prøverne under denne udvælgelsesprøve annulleres. I øvrigt frifindes Rådet for Den Europæiske Union. Rådet for Den Europæiske Union betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Det tilkommer ikke Fællesskabets retsinstanser at give fællesskabsinstitutionerne pålæg som led i legalitetskontrollen i henhold til vedtægtens artikel 91. Under en sag med påstand om annullation af en afgørelse truffet af en udvælgelseskomite om ikke at give en ansøger adgang til prøverne, må en påstand om, at prøverne ligeledes annulleres, og at der gives pålæg om at indkalde ansøgerne på ny, derfor afvises. (præmis 26) Henvisning til: Retten, 12. juni 1997, sag T-237/95, Carbajo Ferrerò mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 429, præmis 25.

En udvælgelseskomite for en udvælgelsesprøve med et stort antal ansøgere kan på stadiet for adgang til prøverne begrænse sig til at begrunde afslaget kortfattet og blot at meddele ansøgerne kriterierne for udvælgelsen samt udvælgelseskomiteens afgørelse, medmindre ansøgerne udtrykkeligt anmoder den om at give individuelle oplysninger. (præmis 32) Henvisning til: Retten, 6. november 1997, sag T-71/96, Berlingieri Vinzek mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 921, præmis 73, 74 og 76, og den dér citerede retspraksis.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - fysiske eller juridiske personer - akter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt - kommissionsbeslutning, rettet til en medlemsstat, hvori det fastslaas, at en stoette er uforenelig med faellesmarkedet - sag anlagt af en regional myndighed, der har ydet stoetten - formaliteten

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter aendring nu art. 230, stk. 4, EF))

Sammendrag

$$Formaalet med traktatens artikel 173, stk. 4 (efter aendring nu artikel 230 EF), er at give enhver fysisk eller juridisk person, som beroeres umiddelbart og individuelt af faellesskabsinstitutionernes retsakter, en passende domstolsbeskyttelse. Spoergsmaalet om, hvorvidt en person har soegsmaalskompetence, maa derfor alene afgoeres ud fra dette formaal, og alle, som opfylder de objektive betingelser, dvs. har den noedvendige status som juridisk person og beroeres umiddelbart og individuelt af den anfaegtede retsakt, maa kunne anlaegge annullationssoegsmaal. Dette maa ogsaa gaelde, saafremt sagsoegeren er en offentlig myndighed, der opfylder disse kriterier.

En regional myndighed beroeres individuelt af en kommissionsbeslutning, rettet til medlemsstaten, og hvori det fastslaas, at et stoetteprogram, den paagaeldende myndighed har gennemfoert, er uforeneligt med faellesmarkedet, idet en saadan beslutning ikke alene beroerer retsakter, som myndigheden har udstedt, men ogsaa afskaerer den fra at udoeve sine selvstaendige befoejelser paa den maade, den oensker. Beslutningen afskaerer saaledes myndigheden fra fortsat at anvende lovgivningen vedroerende det paagaeldende program, ophaever dennes virkninger og forpligter myndigheden til at indlede den administrative procedure med henblik paa tilbagesoegning af stoetten hos stoettemodtagerne. Den paagaeldende regionale myndighed beroeres umiddelbart af en saadan beslutning, idet de nationale myndigheder, som beslutningen er rettet til, ikke har udoevet noget skoen i forbindelse med meddelelsen af beslutningen til den regionale myndighed.

Endvidere har den paagaeldende regionale myndighed en egen interesse, som ikke er sammenfaldende med interesserne for den medlemsstat, den anfaegtede beslutning er rettet til, i at anfaegte beslutningen, idet myndigheden har saerlige rettigheder og interesser, og den stoette, den anfaegtede beslutning omhandler, udgoer foranstaltninger, der er truffet som led i den lovgivningsmaessige og oekonomiske selvstaendighed, myndigheden raader over med direkte hjemmel i medlemsstatens forfatning.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Praejudicielle spoergsmaal - vurdering af gyldigheden - ugyldiggoerelse af en forordning - virkninger - analog anvendelse af traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF) - faellesskabsinstitutionernes forpligtelser - raekkevidde - erstatning af tab som foelge af den fastslaaede ulovlighed - omfattet

(EF-traktaten, art. 176 og 177 samt art. 215, stk. 2 (nu art. 233 EF og 234 EF samt art. 288, stk. 2, EF))

Sammendrag

$$Naar Domstolen under en sag i henhold til traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) fastslaar, at en retsakt vedtaget af en faellesskabsinstitution er ugyldig, medfoerer dette en retlig forpligtelse for Faellesskabets kompetente institutioner til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til afhjaelpning af det retsstridige forhold. Disse institutioner skal i saa fald traeffe de noedvendige foranstaltninger til opfyldelse af den praejudicielle dom paa samme maade som ved en dom i medfoer af traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF), hvorved en faellesskabsinstitutions retsakt annulleres eller dens undladelse kendes i strid med traktaten. Forpligtelsen efter artikel 176 gaelder saaledes analogt, naar det ved en praejudiciel dom fastslaas, at en retsakt fra en faellesskabsinstitution er ulovlig.

Institutionernes forpligtelse til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til afhjaelpning af det retsstridige forhold, som Faellesskabets retsinstanser har fastslaaet, indebaerer, at det paahviler dem ikke blot at traeffe de noedvendige lovgivnings- eller administrative foranstaltninger, men ogsaa at erstatte det tab, som er forvoldt paa grund af det retsstridige forhold, forudsat at betingelserne i traktatens artikel 215, stk. 2 (nu artikel 288, stk. 2, EF), er opfyldt, nemlig at der er begaaet en tjenestefejl, at der er forvoldt et tab, og at der er aarsagsforbindelse.
De i vedtægtens artikel 73 og 78 omhandlede ydelser har forskellig, autonom karakter og kan af selvsamme grund kumuleres. Ved anvendelsen af artikel 78 om invalidepension skal følgelig konstatering både af den vedvarende og den fuldstændige invaliditet, der medfører, at tjenestemanden er ude af stand til at gøre tjeneste i en stilling i hans stillingsgruppe, og af årsagerne til denne invaliditet, ikke ske på grundlag af dækningsordningen for risikoen for ulykker eller erhvervssygdomme, dvs. artikel 73, men efter de vilkår og den fremgangsmåde, der er foreskrevet i reglerne om pensionsordningen i vedtægtens bilag VIII.

Heraf følger på den ene side, at anerkendelsen af vedvarende og desuden delvis invaliditet i henhold til artikel 73 ikke kan begrunde, at der automatisk tilkendes invalidepension i henhold til artikel 78, og på den anden side, at gennemførelsen af proceduren i henhold til artikel 78 ikke kan gøres betinget af, at proceduren i henhold til artikel 73 forinden er gennemført.

(præmis 30-35 og 40)

Henvisning til: Domstolen, 15. januar 1981, sag 731/79, B. mod Parlamentet, Sml. s. 107, præmis 9; Domstolen, 12. januar 1983, sag 257/81, K. mod Rådet, Sml. s. 1, præmis 11; Retten, 27. februar 1992, sag 165/89, Plug mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, præmis 56, 57, 66 og 67.
En tjenestemand kan som et led i en sammenhængende drøftelse med den institution, han er ansat i, først med rette anse en udveksling af synspunkter for en endelig stillingtagen fra administrationens side, når han modtager en skrivelse fra denne, der indeholder en begrundelse for den pågældende stillingtagen. Først på dette tidspunkt påhviler det ham at indbringe en klage inden for de i vedtægten fastsatte frister.

En tjenestemands beslutning om ikke inden for den i de almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægten fastsatte frist på seks måneder for overførsel til Fællesskabernes pensionsordning af pensionsrettigheder erhvervet i henhold til en international ordning at indgive enten en egentlig ansøgning om overførsel af sine pensionsrettigheder eller en klage mod den stiltiende afvisning af nævnte ansøgning er hans egen frivillige beslutning, hvilket bevirker, at han ikke kan antages at have befundet sig i en undtagelsessituation af grunde, der ikke kan tilregnes ham.

(præmis 62)

Henvisning til: Retten, 24. september 1996, sag T-185/95, Sergio mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1215, præmis 39.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - forordning om indførelse af antidumpingtold - virksomhed, der har afgivet bemærkninger om Kommissionens forordning om indførelse af en midlertidig antidumpingtold inden for rammerne af den samme procedure - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF))

2. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - person, der har kapitalinteresser i en virksomhed, der er berørt af en fællesskabsretsakt - bundet til at sagsøge i sin egenskab af medejer af virksomheden

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF))

Sammendrag

1. En virksomheds blotte afgivelse af bemærkninger til en kommissionsforordning, der indfører en midlertidig antidumpingtold, og henvisninger i Rådets forordning om indførelse af en endelig antidumpingtold til disse bemærkninger kan ikke medføre, at et søgsmål med påstand om annullation af Rådets forordning antages til realitetsbehandling med den begrundelse, at virksomheden har været berørt af den forudgående undersøgelse eller er omtalt indirekte i den anfægtede forordning. Såfremt virksomheden ikke har påvist andre særlige omstændigheder, der er egnet til at individualisere den i forhold til den omhandlede foranstaltning, har for det første den blotte omstændighed, at virksomheden deltog i den administrative procedure efter Kommissionens vedtagelse af forordningen, og for det andet den omstændighed, at den indirekte er omtalt i den anfægtede forordning, ikke på nogen måde været årsagen til fællesskabsinstitutionernes handlen, og disse omstændigheder udgør heller ikke på nogen som helst måde forordningens grundlag.

( jf. præmis 47 og 48 )

2. Medmindre en person kan påvise en søgsmålsinteresse, der er forskellig fra den, som den virksomhed har, der er berørt af en fællesskabsretsakt, og hvori personen har kapitalinteresser, kan denne person ikke varetage sine interesser i relation til denne retsakt på anden måde end ved at udøve sine interesser som medejer af virksomheden, der selv har ret til at anlægge sag.

( jf. præmis 50 )
RETTENS DOM (en enkelt dommer)

10. maj 2000

Sag T-177/97

Odette Simon

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — krav om status som midlertidigt ansat«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-319

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afslag på sagsøgerens amnodning om at få sin administrative situation berigtiget og påstand om en symbolsk erstatning på 1 EUR for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.

Udfald:

Kommissionen frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – annullationsdom – virkninger – institutionens forpligtelser – erstatning for sagsøgerens tab som følge af den annullerede retsakt – gennemførelsesforanstaltninger – særlige vanskeligheder – rimelig kompensation for sagsøgerens ulempe som følge af den annullerede retsakt

Såfremt opfyldelsen af en dom om annullation indebærer særlige vanskeligheder, kan den pågældende institution opfylde den forpligtelse, der følger af traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF), ved at træffe enhver afgørelse, der giver en rimelig erstatning for den ulempe, der for de pågældende har været en følge af den annullerede afgørelse. I den forbindelse kan ansættelsesmyndigheden indlede en dialog med disse for at nå frem til en aftale, hvorved de opnår en rimelig kompensation for det retsstridige forhold, der var begået over for dem. (jf. præmis 23) Henvisning til: Retten, 26. juni 1996, sag T-91/95, de Nil og Impens mod Rådet, Sml. Pers. I-A, s. 327, og II, s. 959, præmis 34; Retten, 10. juli 1997, sag T-81/96, Apostolidis m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 207, og II, s. 607, præmis 42.
Den manglende overholdelse af fristerne i vedtægtens artikel 90, stk. 2, er ikke til hinder for, at en forudgående administrativ klage eller et sagsanlæg rettet mod afvisningen af denne klage kan antages til realitetsbehandling, når den berørte part har begået en undskyldelig fejl. Begrebet undskyldelig fejl skal fortolkes indskrænkende og kan alene vedrøre usædvanlige omstændigheder, hvor navnlig den pågældende institution har haft en adfærd, der i sig selv eller i afgørende omfang kunne medføre en usikkerhed, der indebærer, at der er tale om god tro, og at der er udvist den omhu, der kan kræves af en erfaren person.

Udøvelsen af den skønsmæssige beføjelse, som ansættelsesmyndigheden har i henhold til vedtægtens artikel 31, stk. 2, kan være reguleret ved interne retningslinjer. Der er således principielt intet til hinder for, at ansættelsesmyndigheden via en intern generel afgørelse fastsætter regler for udøvelsen af det skøn, vedtægten giver den. En sådan intern regel må betragtes som en vejledende retningslinje, som administrationen har pålagt sig selv, og må ikke tilsidesætte uden begrundelse, idet ligebehandlingsprincippet ellers ville blive tilsidesat.

En intern afgørelse af generel karakter om indplacering i lønklasse og løntrin, der udtrykkeligt anfører, at den dato, der anvendes ved beregningen af den erhvervserfaring, der tages i betragtning ved indplaceringen, er datoen for ansættelsestilbuddet, er i overensstemmelse med vedtægtens hensigt, både af administrative årsager og af materielle årsager. For det første er det ikke på tidspunktet for ansættelsestilbuddet muligt at tage en eventuel erhvervserfaring i betragtning, der opnås i tidsrummet mellem ansættelsestilbuddet og kandidatens faktiske tiltrædelse. For det andet forløber der sædvanligvis kun kort tid mellem ansættelsestilbuddet og dets fremsendelse til kandidaten, eller mellem denne fremsendelse og modtagelsen eller afvisningen af tilbuddet.

For det tredje ligger underskrivelsen af kontrakten og den ansattes faktiske tiltrædelse almindeligvis ikke langt fra hinanden. Endelig vil det, hvis institutionen pålægges at revidere ansættelsestilbuddet efter, at det er accepteret af den ansatte med henblik på at tage den erhvervserfaring, som sidstnævnte har opnået mellem tidspunktet for tilbuddet og for den faktiske tiltrædelse, i betragtning, give den ansatte mulighed for uden objektiv grund, og uden at det er muligt for institutionen at foretage en effektiv efterprøvelse, at udskyde tiltrædelsen for at opnå en bedre indplacering.

(jf. præmis 49-55)

Henvisning til: Retten, 9. juli 1997, sag T-92/96, Monaco mod Parlamentet, Sml. Pers. IA, s. 195, og II, s. 573, præmis 46.
Når Parlamentet ansætter freelancetolke som hjælpeansatte i henhold til artikel 78 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, er det med rette, at den indeholder fællesskabsskat i deres løn i henhold til artikel 2, første led, i forordning nr. 260/68 om fastlæggelse af betingelserne for og fremgangsmåden ved opkrævning af skat til De Europæiske Fællesskaber.

Når Europa-Parlamentet i denne forbindelse har hjemmel til at opkræve fællesskabsskat af løn til tolke, som er ansat på dette grundlag, er det tilsvarende forpligtet til at indeholde denne skat, hvis budgetmæssige aspekt berøver det ethvert skøn. Når det nemlig bestemmes i artikel 2, at de personer, der er omfattet af ansættelsesvilkårene for øvrige ansatte »er skattepligtige [til Fællesskaberne]«, og i artikel 9, at »skatteprovenuet opføres som indtægt på Fællesskabernes budgetter«, giver forordning nr. 260/68 ikke plads for nogen tvivl om den forpligtelse, der påhviler Parlamentet i denne henseende.

(jf. præmis 53, 64 og 65)

Henvisning til: Domstolen, 7. februar 1979, forenede sager 15/76 og 16/76, Frankrig mod Kommissionen, Sml. s. 321, præmis 28; Retten, 16. juli 1998, sag T-109/96, Gebhard mod Parlamentet, Sml. II, s. 2785, præmis 45.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - retlig interesse i søgsmålet - søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse om opstilling af listen over projektforslag, som kan opnå støtte fra Fællesskabet i henhold til et særprogram for forskning og teknologisk udvikling samt demonstration inden for havforskning og -teknologi (MAST III-programmet) - udelukkelse af sagsøgernes forslag - mangel på eller bortfald af den retlige interesse i søgsmålet - ufornødent at træffe afgørelse i sagen

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF); Rådets beslutning 94/804)

Sammendrag

$$Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende et annullationssøgsmål, der er anlagt til prøvelse af en afgørelse fra Kommissionen om opstilling af listen over projektforslag, som kan opnå støtte fra Fællesskabet i henhold til et særprogram for forskning og teknologisk udvikling samt demonstration inden for havforskning og -teknologi (MAST III-programmet), jf. beslutning 94/804, for så vidt som afgørelsen har medført, at sagsøgernes forslag er blevet udelukket fra reservelisten.

Sagsøgerne har således ikke nogen retlig interesse i at forsvare deres videnskabelige omdømme, eftersom deres egen faglige kapacitet hverken direkte eller indirekte er indgået i bedømmelsen i forbindelse med den procedure for udvælgelsen af de projekter, der skal finansieres, hvorved deres forslag blev udelukket fra listen.

Eftersom der ikke længere var midler til rådighed til at finansiere den pågældende reserveliste, og eftersom dette ikke var en følge af en tilsidesættelse af de relevante retsregler, må det med hensyn til sagsøgernes retlige interesse i gennemførelsen af deres forslag konkluderes, at de ikke længere har retlig interesse i at få den anfægtede afgørelse annulleret, for så vidt som den udelukker deres forslag fra reservelisten.

(jf. præmis 40, 53 og 54)