DOMSTOLENS DOM AF 17 MAJ 1983. - DET EUROPAEISKE KUL- OG STAALFAELLESSKAB (EKSF) MOD SPA FERRIERE SANT'ANNA'S KONKURSBO. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF TRIBUNALE DI MILANO. - EKSF - AFGIFTER. - SAG 168/82.



Samling af Afgørelser 1983 side 01681



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . Praejudicielle spoergsmaal _ skoen om gyldigheden _ Domstolens kompetence _ kompetence til at traeffe afgoerelse vedroerende Kommissionens afgoerelser i henhold til EKSF-traktaten _ beslutninger , der har til formaal at affoede retsvirkninger

( EKSF-traktaten , art . 41 )

2 . EKSF _ produktionsafgifter _ debitorvirksomhedens konkurs _ anerkendelse af fordringerne paa afgifter som privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse _ medlemsstaternes forpligtelse _ ingen forpligtelse medmindre der findes saerlige nationale bestemmelser herom

( EKSF-traktaten , art . 49 og 50 )

3 . EKSF _ produktionsafgifter _ debitorvirksomhedens konkurs _ anerkendelse af fordringerne paa afgifter som privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse _ medlemsstaternes forpligtelse _ ingen forpligtelse medmindre faellesskabslovgiveren har udstedt klare og praecise bestemmelser herom _ samme behandling for faellesskabsafgifter og lignende nationale afgifter _ begraensninger

( EKSF-traktaten , art . 49 og 50 )

Sammendrag

1 . En beslutning fra Kommissionen , der i forbindelse med en bobehandling ved en national ret bestemmer , at en fordring paa den konkursramte virksomhed for produktionsafgift er en privilegeret fordring med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse , kan vaere genstand for en praejudiciel sag i henhold til EKSF-traktatens artikel 41 , naar beslutningen har til formaal over for tredjemand , det vil navnlig sige over for vedkommende virksomheds oevrige kreditorer , at affoede retsvirkninger i forbindelse med bobehandlingen . Naar retten med henblik paa afgoerelsen af den sag , den har faaet forelagt , har fundet det paakraevet at anmode om en praejudiciel afgoerelse vedroerende beslutingens gyldighed , er betingelserne i henhold til EKSF-traktatens artikel 41 opfyldt .

2 . Den fiskale kompetence , der ved artiklerne 49 og 50 i EKSF-traktaten er tillagt Kommissionen for at goere det muligt for den paa bedst mulig maade at udfoere de opgaver , der er paalagt den ved traktaten , kan ikke frakendes betydning ; imidlertid foelger det ikke noedvendigvis af EKSF-afgifternes beskaffenhed og formaal ifoelge de naevnte artikler , at afgifterne i tilfaelde af en virksomheds konkurs uden videre skal gives den samme fortrinsstilling som den , der ifoelge medlemsstaternes lovgivning tilkendes tilsvarende interne skatter .

I det omfang , der i konkurs ifoelge national ret gives visse typer fordringer en fortrinsstilling , er denne nemlig , for saa vidt som den bryder med det almindelige princip om fordringshaverens ligestilling , kun mulig paa grundlag af specielle allerede gaeldende lovbestemmelser . Uden en saerbestemmelse om privilegium for Kommissionens fordringer for afgifter i tilfaelde af konkurs , kan en saadan fortrinsstilling ikke anerkendes .

3 . Selv om det er korrekt , at en medlemsstat ikke kan gennemfoere inddrivelse af faellesskabsafgifter hos skyldnerne paa andre betingelser og efter andre regler end de regler , der gaelder for inddrivelsen af lignende interne afgifter , indebaerer princippet om ligebehandling ikke i og for sig , at medlemsstaterne i tilfaelde af skyldnerens konkurs skal give EKSF-afgifter den samme fortrinsstilling som den , der anerkendes for tilsvarende fordringer i statens besiddelse , naar der ikke findes en klar og praecis bestemmelse , der med hjemmel i EKSF-traktaten bl.a . fastslaar den placering i konkursordenen , som afgiften og den statslige skat , som den svarer til , skal have .

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 22 . april 1982 , indgaaet til Domstolens justitskontor den 14 . juni 1982 , har Tribunale di Milano i medfoer af EKSF-traktatens artikel 41 anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse vedroerende gyldigheden af Kommissionens beslutning nr . 1887 af 10 . december 1981 , hvori det i artikel 2 er bestemt , at EKSF ' s fordringer paa selskabet Ferriere Sant ' Anna udgoer privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse .

2 Det spoergsmaal , der er forelagt Domstolen , er blevet rejst under en tvist vedroerende passivopgoerelsen i boet efter selskabet Ferriere Sant ' Anna , der blev erklaeret konkurs af Tribunale di Milano den 14 . maj 1980 , idet der under boets behandling er rejst krav om , at et beloeb paa 27 383 405 lire , som naevnte selskab skylder EKSF i afgifter for staalproduktion og for tillaeg i anledning af forsinket betaling , anerkendes som privilegeret fordring .

3 Efter at naevnte selskab var blevet erklaeret konkurs , meddelte Kommissionen ved skrivelse af 19 . november 1980 boets kurator fordringens beloeb og anmodede om , at fordringen anerkendtes som privilegeret fordring .

4 Ved skifterettens afgoerelse af 20 . maj 1981 blev EKSF ' s fordring anerkendt alene som simpel fordring og indfoert i opgoerelsen af boets passiver .

5 Den 29 . juni 1981 rejste Kommissionen i henhold til artikel 98 i den italienske konkurslov indsigelse mod denne afgoerelse for Tribunale di Milano med paastand om , at fordringen blev anerkendt som privilegeret fordring eller subsidiaert , at det omtvistede spoergsmaal blev forelagt De europaeiske Faellesskabers Domstol til afgoerelse .

6 Kommissionen har under behandlingen af den i henhold til foernaevnte artikel 98 rejste indsigelse i medfoer af EKSF-traktatens artikler 49 og 50 vedtaget en individuel beslutning , rettet til selskabet Ferriere Sant ' Anna . I beslutningens artikel 2 bestemmes , at de omhandlede fordringer »er privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse« . Denne beslutning er efter anmodning fra Kommissionen af den kompetente italienske minister blevet forsynet med fuldbyrdelsespaategning .

7 Kommissionen har i retsmoedet ved Tribunale di Milano den 4 . april 1982 under henvisning til foernaevnte beslutning nedlagt paastand om , at dens fordring anerkendes som privilegeret fordring , og subsidiaert , for det tilfaelde at denne principale paastand ikke tages til foelge , at Domstolen i henhold til EKSF-traktatens artikel 41 anmodes om en afgoerelse vedroerende den omhandlede beslutnings gyldighed .

8 Tribunale di Milano har i medfoer af foernaevnte artikel anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal :

»Er beslutningen af 10 . december 1981 nr . C(81 ) 1887 def . fra Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber gyldig , for saa vidt det deri ( artikel 2 ) er bestemt , at de fordringer , som EKSF har paa selskabet Ferriere Sant ' Anna ( for EKSF-afgifter samt renter heraf ) skal anses for ' privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse« .

9 Domstolen har anmodet Kommissionen om foer retsmoedet naermere at oplyse , »hvilket formaal og hvilken raekkevidde beslutningen af 10 . december 1981 , navnlig artikel 2 , har i forhold til hovedsagen« , og Kommissionen har herefter svaret , at »udtalelsen om , at fordringen er en privilegeret fordring , er konstaterende og ikke konstitutiv , idet fordringens privilegerede beskaffenhed foelger af de i Kommissionens svarskrift omtalte faellesskabsretlige grundsaetninger og bestemmelser« .

10 Det forenede Kongeriges regering og selskabet Ferriere Sant ' Anna ' s konkursbo har paa baggrund af dette svar samt de forhold , hvorunder Kommissionen har truffet den omtvistede beslutning , bestrid , at betingelserne for at anvende EKSF-traktatens artikel 41 overhovedet er opfyldt . De har blandt andet gjort gaeldende , at saafremt den omtvistede retsakts eneste formaal , som anfoert af Kommissionen , har vaeret at fastslaa retsstillingen efter gaeldende faellesskabsret , er retsakten blot at anse for en udtalelse fra Kommissionen og ikke som en egentlig beslutning , saaledes at Domstolen er inkompetent til at traeffe en praejudiciel afgoerelse i medfoer af traktatens artikel 41 .

11 Denne opfattelse kan ikke tiltraedes . I EKSF-traktatens artikel 41 bestemmes nemlig , at »alene Domstolen har kompetence til praejudicielt at traeffe bestemmelse om gyldigheden af Den Hoeje Myndigheds og Raadets afgoerelser , saafremt der ved en tvist for national domstol opstaar spoergsmaal herom« . Selv om det er ubestridt , at den omtvistede beslutnings gyldighed , for saa vidt angaar stoerrelsen af de oekonomiske forpligtelser , den indebaerer , ikke laengere i medfoer af EKSF-traktatens artikel 92 kan anfaegtes , staar det dog fast , at beslutningens artikel 2 har til formaal over for tredjemand , og det vil navnlig sige over for vedkommende virksomheds oevrige kreditorer , at affoede retsvirkninger i forbindelse med den bobehandling , der foregaar ved den nationale ret . Da denne ret med henblik paa afgoerelsen af den sag , den har faaet forelagt , har fundet det paakraevet at anmode om en praejudiciel afgoerelse vedroerende gyldigheden af artikel 2 i beslutningen , er betingelserne i henhold til EKSF-traktatens artikel 41 opfyldt .

12 Kommissionen har gjort gaeldende , at den omtvistede beslutning maa anses for gyldig efter faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger og bestemmelser , der forpligter enhver medlemsstat til at give EKSF ' s afgifter samme fortrinsstilling som den , der tilkendes tilsvarende fordringer i statens besiddelse .

13 Den har herved foerst fremhaevet , at Den Hoeje Myndighed ifoelge EKSF-traktatens artikler 49 og 50 besidder en vis fiskal kompetence , herunder en adgang til at paalaegge virksomhederne en skat , som den i et vist omfang selv bestemmer stoerrelsen af , og som opkraeves direkte af virksomhederne , og fordringer paa denne skat kan endog tvangsfuldbyrdes i henhold til traktatens artikel 92 . Heraf foelger , at reglerne om EKSF-afgifter maa vaere saaledes indrettet , at der altid haves sikkerhed for effektiv betaling af dem , hvorfor de maa gives samme fortrinsstilling som tilsvarende skatter , der opkraeves af staterne .

14 Den fiskale kompetence , der ved artiklerne 49 og 50 i EKSF-traktaten er tillagt Den Hoeje Myndighed ( i dag Kommissionen ) for at goere det muligt for denne paa bedst mulig maade at udfoere de opgaver , der er paalagt den ved traktaten , kan vel ikke frakendes betydning . Men af EKSF-afgifternes beskaffenhed og formaal , saaledes som disse bestemmes af de naevnte artikler , foelger ikke , at afgifterne i tilfaelde af en virksomheds konkurs uden videre skal gives den samme fortrinsstilling som den , der ifoelge medlemsstaternes lovgivning tilkendes tilsvarende interne skatter .

15 Af en sammenlignende undersoegelse af de nationale retsordener fremgaar det faktisk , at i det omfang , der i konkurs gives visse typer fordringer en fortrinsstilling , er denne , for saa vidt som den bryder med det almindelige princip om fordringshavernes ligestilling , kun mulig paa grundlag af specielle forud eksisterende lovbestemmelser . Da der ikke ses at foreligge en saerbestemmelse om privilegium for Kommissionens fordringer for afgifter i tilfaelde af konkurs , kan en saadan fortrinsstilling ikke anerkendes .

16 Kommissionen har endvidere gjort gaeldende , at det af den almindelige lighedsgrundsaetning foelger , at EKSF , naar det gaelder inddrivelse af fordringer , ikke boer stilles ringere end medlemsstaterne , der giver deres egne fordringer paa tilsvarende skatter stilling som privilegerede fordringer .

17 Kommissionen har til stoette for denne opfattelse henvist til Domstolens praksis , blandt andet i dommen af 27 . marts 1980 ( Meridionale Industria Salumi , forenede sager 66 , 127 og 128/79 , Sml ., s . 1237 ), hvori det fastslaas , at medlemsstaterne ikke maa goere opkraevningen af faellesskabsafgifter og -gebyrer mindre effektiv end opkraevningen af tilsvarende nationale afgifter og gebyrer .

18 Selv om det er korrekt , at en medlemsstat ikke kan gennemfoere inddrivelse af faellesskabsafgifter hos skyldnerne paa andre betingelser og efter andre regler end de regler , der gaelder for inddrivelsen af lignende interne afgifter , indebaerer princippet om ligebehandling ikke i og for sig , at medlemsstaterne i tilfaelde af skyldnerens konkurs skal give EKSF-afgifter den samme fortrinsstilling som den , der anerkendes for tilsvarende fordringer i statens besiddelse , naar der ikke findes en klar og praecis faellesskabsbestemmelse , der blandt andet fastslaar den placering i konkursordenen , som afgiften og den statslige skat , som den svarer til , skal have .

19 Det maa herefter fastslaas , at Domstolen ikke uden en bestemmelse , som den naevnte , der er vedtaget af faellesskabslovgiveren inden for rammerne af traktatens bestemmelser , gennem sin praksis kan danne en regel , ved hvilken der indfoeres en saadan bestemmelse om privilegium , som Kommissionen vil paaberaabe sig . Det er , som fastslaaet af Domstolen i dom af 5 . marts 1980 ( Ferwerda , sag 265/78 , Sml ., s . 617 ), ikke muligt ved en retslig fortolkning at raade bod paa det forhold , at der ikke findes en retlig regulering , der noedvendigvis maa vaere af teknisk og detaljeret karakter .

20 Det forelagte spoergsmaal maa herefter besvares saaledes , at Kommissionens beslutning af 10 . december 1981 er ugyldig , for saa vidt det i beslutningens artikel 2 bestemmes , at EKSF ' s afgiftskrav paa det konkursramte selskab er privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

21 De udgifter , der er afholdt af Den italienske Republiks regering , Det forenede Kongeriges regering samt Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , der har afgivet indlaeg for Domstolen , kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag , der verserer for den nationale ret , tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende det spoergsmaal , som er forelagt den af Tribunale di Milano ved kendelse af 22 . april 1982 , for ret :

Kommissionens beslutning af 10 . december 1981 er ugyldig , for saa vidt det i beslutningens artikel 2 bestemmes , at EKSF ' s afgiftskrav paa det konkursramte selskab er privilegerede fordringer med samme placering som tilsvarende fordringer i statens besiddelse .