8

Følgende fremgår af 2.-6., 8., 11.-13. og 17. betragtning til forordning nr. 273/2004: »(2) Kravene i […] artikel 12 [i Wienerkonventionen imod ulovlig handel] vedrørende handel med prækursorer (dvs. stoffer, der ofte anvendes til ulovlig fremstilling af narkotika og psykotrope stoffer) er, for så vidt angår handelen mellem Fællesskabet og tredjelande, opfyldt ved Rådets forordning (EØF) nr. 3677/90 af 13. december 1990 om foranstaltninger til modvirkning af ulovlig anvendelse af visse stoffer til fremstilling af narkotika og psykotrope stoffer [(EFT 1990, L 357, s. 1)]. (3) Ifølge artikel 12 i [Wienerkonventionen imod ulovlig handel] skal der indføres hensigtsmæssige foranstaltninger til at overvåge fremstilling og distribution af prækursorer. Dette kræver, at der vedtages foranstaltninger vedrørende medlemsstaternes indbyrdes handel med prækursorer. Sådanne foranstaltninger indførtes ved Rådets direktiv 92/109/EØF af 14. december 1992 om fremstilling og markedsføring af visse stoffer, der benyttes ved ulovlig fremstilling af narkotika og psykotrope stoffer [(EFT 1992, L 370, s. 76)]. Det skønnes, at en forordning bedre end det gældende direktiv vil kunne sikre, at harmoniserede regler finder anvendelse samtidigt i alle medlemsstaterne. (4) I forbindelse med udvidelsen af Den Europæiske Union er det vigtigt at erstatte direktiv 92/109/EØF med en forordning, da enhver ændring af det gældende direktiv og dets bilag medfører, at 25 medlemsstater vil skulle vedtage nationale gennemførelsesforanstaltninger. (5) På sin 35. samling i 1992 besluttede De Forenede Nationers Kommission for Narkotiske Midler at tilføje nye stoffer på listerne over stoffer i bilaget til [Wienerkonventionen imod ulovlig handel]. For at afsløre eventuel ulovlig anvendelse af narkotikaprækursorer i Fællesskabet og for at sikre, at der anvendes fælles regler for overvågning på fællesskabsmarkedet, bør der fastsættes tilsvarende bestemmelser i denne forordning. (6) Bestemmelserne i […] artikel 12 [i Wienerkonventionen imod ulovlig handel] bygger på en ordning for overvågning af handelen med de pågældende stoffer. Størsteparten af handelen med disse stoffer er fuldt ud lovlig. Dokumentation og mærkning i forbindelse med forsendelser af disse stoffer bør være tilstrækkelig tydelig. Det er tillige vigtigt både at give de kompetente myndigheder de fornødne aktionsmidler og i [den nævnte konventions] ånd at udarbejde ordninger for nært samarbejde med de berørte erhvervsdrivende og udvikle metoder for indsamling af oplysninger. […] (8) Stoffer, der hyppigt benyttes ved ulovlig fremstilling af narkotika eller psykotrope stoffer, bør opføres i et bilag. […] (11) Der bør træffes foranstaltninger til at sikre bedre kontrol med handelen inden for Fællesskabet med de registrerede stoffer, der er opført i bilag I. (12) Alle transaktioner, der fører til markedsføring af stoffer, der er registreret i kategori 1 og 2 i bilag I, bør være behørigt dokumenteret. Erhvervsdrivende bør indberette alle mistænkelige transaktioner, der omfatter stoffer, der er opført i bilag I, til de kompetente myndigheder. Dette gælder dog ikke transaktioner, der omfatter stoffer i kategori 2 i bilag I, når de pågældende mængder ikke overstiger de mængder, der er angivet i bilag II. (13) Et betydeligt antal andre stoffer, hvoraf mange forhandles lovligt i store mængder, er blevet identificeret som prækursorer til ulovlig fremstilling af syntetisk narkotika og psykotrope stoffer. Hvis disse stoffer underkastes samme strenge kontrolforanstaltninger som de stoffer, der er opført i bilag I, vil det føre til unødige handelshindringer i form af erhvervsudøvelseslicenser og dokumentation af transaktioner. Der bør derfor på fællesskabsplan fastlægges en mere smidig ordning for underretning af medlemsstaternes kompetente myndigheder om sådanne transaktioner. […] (17) Målene med denne forordning, nemlig at harmonisere overvågningen af handelen med narkotikaprækursorer og undgå, at de anvendes til ulovlig fremstilling af syntetisk narkotika og psykotrope stoffer, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, og de kan derfor på grund af handelens internationale dimension og dens skiftende karakter bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan således vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.«