ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. april 2010 — Vera Mattner mod Finanzamt Velbert (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-510/08) (1)

(Frie kapitalbevægelser - artikel 56 EF og 58 EF - gaveafgift - bebygget grund - ret til fradrag i beskatningsgrundlaget - forskelsbehandling mellem bosiddende og ikke-bosiddende)

(2010/C 161/12)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vera Mattner

Sagsøgt: Finanzamt Velbert

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Düsseldorf — fortolkning af artikel 39 EF og 43 EF samt artikel 56 EF, sammenholdt med artikel 58 EF — national lovgivning om gaveafgift af grunde, hvorefter den skattefrie del af grundens værdi fastsættes til 1 100 EUR, hvis gavegiver og modtager har bopæl i en anden medlemsstat, men til 205 000 EUR, hvis enten gavegiver eller modtager har bopæl på det nationale område

Konklusion

Artikel 56 EF, sammenholdt med artikel 58 EF, skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der for beregningen af gaveafgiften fastsætter, at fradraget i beskatningsgrundlaget i tilfælde af, at en fast ejendom beliggende i denne stat gives som gave, er mindre, når gavegiver og modtager var bosiddende i en anden medlemsstat, da gaven blev ydet, end det fradrag, der ville være blevet anvendt, såfremt mindst en af dem havde været bosiddende i den førstnævnte medlemsstat, da gaven blev ydet.

(1) EUT C 44 af 21.2.2009.
C 161/10

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 22. april 2010 — Staatssecretaris van Financiën mod X (sag C-536/08), fiscale eenheid Facet BV/Facet Trading BV (sag C-539/08) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden, Nederlandene)

(Forenede sager C-536/08 og C-539/08) (1)

(Sjette momsdirektiv - artikel 17, stk. 2 og 3 - artikel 28b, punkt A, stk. 2 - ret til fradrag - momsovergangsordning for samhandelen mellem medlemsstaterne - stedet for erhvervelser af goder inden for Fællesskabet)

(2010/C 161/13)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgte: X (sag C-536/08), fiscale eenheid Facet BV/Facet Trading BV (sag C-539/08)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden, Haag — fortolkning af artikel 17, stk. 2 og 3, samt artikel 28b, stk. 2, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — momsovergangsordning for samhandelen mellem medlemsstaterne — stedet for en erhvervelse inden for Fællesskabet af goder

Konklusion

Artikel 17, stk. 2 og 3, samt artikel 28b, punkt A, stk. 2, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som affattet ved Rådets direktiv 92/111/EØF af 14. december 1992, skal fortolkes således, at en afgiftspligtig, som er omfattet af sidstnævnte bestemmelses første afsnit, ikke har ret til umiddelbart at fradrage den indgående moms af en erhvervelse inden for Fællesskabet.

(1) EUT C 44 af 21.2.2009.
3)

Artikel 17, stk. 6, i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat efter dette direktivs ikrafttræden ændrer en gældende bestemmelse om udelukkelse af fradragsretten, hvilken ændring i princippet må antages at begrænse rækkevidden af udelukkelsen, men det dog ikke kan udelukkes, at anvendelsesområdet for fradragsbegrænsningen i et konkret tilfælde i et bestemt afgiftsår udvides, navnlig på grund af den ordning med en fast beregning af fradraget, som er indført ved de ændrede regler.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 148/8

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 15. april 2010 — Friedrich G. Barth mod Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-542/08) (1)

(Fri bevægelighed for personer - arbejdstagere - ligebehandling - særligt anciennitetstillæg for universitetsprofessorer, som er indeholdt i en national lovgivning, hvis uforenelighed med fællesskabsretten er blevet fastslået ved en dom fra Domstolen - forældelsesfrist - ækvivalens- og effektivitetsprincippet)

2010/C 148/12

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Friedrich G. Barth

Sagsøgt: Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 39 EF og artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT 1968 II, s. 467) — national lovgivning, der foreskriver et særligt anciennitetstillæg for universitetsprofessorer, hvis uforenelighed med fællesskabsretten i lovgivningens tidligere version blev fastslået ved Domstolens dom af 30. september 2003, Köbler (sag C-224/01) — ændret lovgivning, der stiller professorer, som forholdes dette tillæg på grund af den tidligere lovgivning, der er uforenelig med fællesskabsretten, ringere, da den kun foreskriver suspension af den foreskrevne forældelsesfrist med henblik på at gøre retten til det pågældende tillæg gældende fra datoen for ovennævnte dom fra Domstolen

Konklusion

EU-retten er ikke til hinder for en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der gælder en forældelsesfrist på tre år for anmodninger om betaling af særlige anciennitetstillæg, som en arbejdstager, der har udøvet sin ret til fri bevægelighed inden afsigelsen af dommen af 30. september 2003, Köbler (sag C-224/01), forholdes på grund af en national lovgivning, der er uforenelig med fællesskabsretten.

(1) EUT C 90 af 18.4.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 148/6

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 15. april 2010 — Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH mod Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen eV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-511/08) (1)

(Direktiv 97/7/EF - forbrugerbeskyttelse - aftaler vedrørende fjernsalg - fortrydelsesret - omkostninger ved levering af varen pålagt forbrugeren)

2010/C 148/09

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH

Sagsøgt: Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen eV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 6, stk. 1, andet punktum, og artikel 6, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20. maj 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg (EFT L 144, s. 19) — national lovgivning, hvorefter det i tilfælde af fortrydelse kan pålægges forbrugeren at bære omkostningerne ved varens forsendelse

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, første afsnit, andet punktum, og artikel 6, stk. 2, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20. maj 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter leverandøren i en aftale vedrørende fjernsalg kan pålægge forbrugeren omkostningerne ved forsendelsen af varen i tilfælde af, at forbrugeren gør sin fortrydelsesret gældende.

(1) EUT C 32 af 7.2.2009.
3)

Ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling begrundet i nationalitet, fastsat i artikel 43 EF og 49 EF, og den deraf afledte forpligtelse til gennemsigtighed, forpligter ikke de nationale myndigheder til at opsige en kontrakt og pålægger heller ikke de nationale domstole at afsige en forbudskendelse i hvert enkelt tilfælde af en angivelig tilsidesættelse af denne forpligtelse i forbindelse med tildelingen af koncessionskontrakter om tjenesteydelser. Det påhviler den nationale retsorden at fastsætte retsmidlerne til sikring af beskyttelsen af de rettigheder, som denne forpligtelse medfører for borgerne, på en sådan måde, at disse retsmidler ikke er mindre gunstige end retsmidlerne i tilsvarende nationale sager eller gør det næsten umuligt eller yderst vanskeligt at udøve rettighederne. Forpligtelsen til gennemsigtighed følger direkte af artikel 43 EF og 49 EF, der har direkte virkning i medlemsstaternes nationale ret og har forrang i forhold til enhver modstridende bestemmelse i national ret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 148/7

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. april 2010 — Fundación Gala-Salvador Dalí og Visual Entidad de Gestión de Artistas Plásticos mod Société Auteurs dans les arts graphiques et plastiques, Juan-Leonardo Bonet Domenech, Eulalia-María Bas Dalí, María del Carmen Domenech Biosca, Antonio Domenech Biosca, Ana-María Busquets Bonet og Mónica Busquets Bonet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de grande instance de Paris — Frankrig)

(Sag C-518/08) (1)

(Tilnærmelse af lovgivningerne - immaterialrettigheder - ophavsret og beslægtede rettigheder - følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk - direktiv 2001/84/EF - personer med ret til vederlag efter værkets ophavsmands død - begrebet »retssuccessorer« - national lov, der for en periode på 70 år efter dødsåret opretholder følgeretten for ophavsmandens arvinger med undtagelse af legatarer og retssuccessorer - forenelighed med direktiv 2001/84)

2010/C 148/10

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de grande instance de Paris

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Fundación Gala-Salvador Dalí og Visual Entidad de Gestión de Artistas Plásticos

Sagsøgte: Société Auteurs dans les arts graphiques et plastiques, Juan-Leonardo Bonet Domenech, Eulalia-María Bas Dalí, María del Carmen Domenech Biosca, Antonio Domenech Biosca, Ana-María Busquets Bonet og Mónica Busquets Bonet

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de grande instance de Paris — fortolkning af artikel 6 og artikel 8, stk. 2 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/84/EF af 27. september 2001 om følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk (EFT L 272, s. 32) — personer med ret til vederlag efter værkets ophavsmands død — forenelighed med direktiv 2001/84/EF af en national lov, der for en periode på 70 år opretholder følgeretten for ophavsmandens arvinger med undtagelse af legatarer og retssuccessorer

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/84/EF af 27. september 2001 om følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, hvor den til følgeretten berettigede personkreds er begrænset til kunstnerens arvinger efter loven med undtagelse af testamentariske legatarer. På baggrund heraf påhviler det den forelæggende ret med henblik på anvendelsen af den nationale bestemmelse, der gennemfører artikel 6, stk. 1, at tage behørigt hensyn til alle relevante lovvalgsregler vedrørende følgerettens arveretlige overgang.

(1) EUT C 32 af 7.2.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 148/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. april 2010 — CIBA Speciality Chemicals Central and Eastern Europe Szolgáltató, Tanácsadó és Keresdedelmi Kft. mod Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Pest Megyei Bíróság — Republikken Ungarn)

(Sag C-96/08) (1)

(Etableringsfrihed - direkte beskatning - erhvervsuddannelsesafgift - beregningsgrundlag for afgiften, der betales af virksomheder etableret på det nationale område - medregning af lønomkostninger for arbejdstagere i en filial i en anden medlemsstat - dobbeltbeskatning - mulighed for at nedsætte afgiftens bruttobeløb)

2010/C 148/06

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Pest Megyei Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CIBA Speciality Chemicals Central and Eastern Europe Szolgáltató, Tanácsadó és Keresdedelmi Kft.

Sagsøgt: Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Pest Megyei Bíróság — fortolkning af artikel 43 EF og 48 EF — national lovgivning, hvorefter der med henblik på bestemmelse af grundlaget for erhvervsuddannelsesbidraget, som en virksomhed etableret i denne stat skal betale, tages hensyn til lønomkostningerne for arbejdstagere i en afdeling i en anden medlemsstat, selv om virksomheden er forpligtet til i denne anden medlemsstat at betale en tilsvarende afgift på grund af beskæftigelsen af disse arbejdstagere

Konklusion

Artikel 43 EF og 48 EF er til hinder for en medlemsstats lovgivning, ifølge hvilken en virksomhed, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, er forpligtet til at betale en afgift som erhvervsuddannelsesafgiften, hvis beløb beregnes på grundlag af lønomkostningerne, herunder omkostningerne, som vedrører en filial af denne virksomhed oprettet i en anden medlemsstat, hvis en sådan virksomhed med hensyn til en sådan filial i praksis er forhindret i at nyde godt af de i denne lovgivning foreskrevne muligheder for at nedsætte denne afgift eller i at have adgang til disse muligheder.

(1) EUT C 142 af 7.6.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 134/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. marts 2010 — Société Olympique Lyonnais mod Olivier Bernard og Société Newcastle UFC (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-325/08) (1)

(Artikel 39 EF - arbejdskraftens frie bevægelighed - restriktion - professionelle fodboldspillere - forpligtelse til at indgå den første kontrakt som professionel spiller med uddannelsesklubben - spilleren idømmes erstatning på grund af en tilsidesættelse af denne forpligtelse - berettigelse - mål om at fremme rekruttering og uddannelse af unge spillere)

2010/C 134/05

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société Olympique Lyonnais

Sagsøgte: Olivier Bernard og Société Newcastle UFC

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour de cassation — fortolkning af artikel 39 EF — national bestemmelse som forpligter en fodboldspiller til at betale erstatning til den klub, som har forestået hans uddannelse, hvis spilleren efter udløbet af sin uddannelsesperiode indgår en kontrakt som professionel spiller med en klub fra en anden medlemsstat — hindring for arbejdskraftens frie bevægelighed — mulig begrundelse for en sådan begrænsning i form af behovet for at fremme rekrutteringen og uddannelsen af unge professionelle spillere

Konklusion

Artikel 45 TEUF er ikke til hinder for en ordning, der med henblik på at nå målet om at fremme rekruttering og uddannelse af unge spillere garanterer uddannelsesklubben en godtgørelse i tilfælde af, at en ung spiller ved uddannelsesperiodens udløb indgår en kontrakt som professionel spiller med en klub i en anden medlemsstat, forudsat at denne ordning er egnet til at nå nævnte mål og ikke går videre end nødvendigt for at nå det.

En ordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en »espoir«-spiller, som ved uddannelsesperiodens udløb indgår en kontrakt som professionel spiller med en klub i en anden medlemsstat, risikerer at idømmes en erstatning, som ikke beregnes ud fra de reelle udgifter til uddannelsen, er ikke nødvendig med henblik på at nå det nævnte mål.

(1) EUT C 247 af 27.9.2008.
1)

Begrebet »offentlige bygge- og anlægskontrakter« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, kræver ikke, at der i faktisk eller fysisk forstand udføres bygge- og anlægsarbejde for den ordregivende myndighed, når dette arbejde umiddelbart bibringer sidstnævnte en økonomisk fordel. Sidstnævntes udøvelse af sin regulerede virksomhed på området for byplanlægning er ikke tilstrækkeligt til at opfylde denne betingelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 134/5

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. marts 2010 — Sviluppo Italia Basilicata SpA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-414/08 P) (1)

(Appel - Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) - nedsættelse af finansiel bistand - det almindelige tilskud til gennemførelse af foranstaltninger til fremme af små og mellemstore virksomheder - sidste frist for gennemførelsen af investeringer - Kommissionens skønsbeføjelse)

2010/C 134/07

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Sviluppo Italia Basilicata SpA (ved avvocati F. Sciaudone, R. Sciaudone og A. Neri)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn, som befuldmægtiget, og avvocato A. dal Ferro)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 8. juli 2008 i sag T-176/06, Sviluppo Italia Basilicata SpA mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i forbindelse med dels en påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 1706 af 20. april 2006 om nedsættelse af Den Europæiske Fond for Regionaludviklings økonomiske bistand, som var tildelt som led i en fællesskabsstøtte til strukturelle interventioner i de regioner, der fremgår af »Mål 1« i Italien, inden for globaltilskuddet til gennemførelse af foranstaltninger til fremme af små og mellemstore virksomheder, som virker i regionen Basilicata, dels en påstand om erstatning for den skade, denne beslutning har forvoldt

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Sviluppo Italia Basilicata SpA betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 301 af 22.11.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 134/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 25. marts 2010 — Die BergSpechte Outdoor Reisen und Alpinschule Edi Koblmüller GmbH mod Günter Guni, trekking.at Reisen GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-278/08) (1)

(Varemærker - internet - reklamering ved hjælp af søgeord (»keyword advertising«) - visning ved hjælp af søgeord, som er identiske med eller ligner varemærker, af link til websteder, som tilhører konkurrenter til indehaverne af de pågældende varemærker - direktiv 89/104/EØF - artikel 5, stk. 1)

2010/C 134/03

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Die BergSpechte Outdoor Reisen und Alpinschule Edi Koblmüller GmbH

Sagsøgt: Günter Guni, trekking.at Reisen GmbH

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof — fortolkning af artikel 5, stk. 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT L 40, s. 1) — listning af et tegn, der ligner eller er identisk med et mærke hos en tjenesteyder, der driver en internetsøgemaskine, for efter indtastning af det pågældende tegn som søgeord på computerskærmen at fremkalde et automatisk reklameindslag for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art som det, for hvilket det omtvistede varemærke er blevet registreret (»keyword advertising«) — kvalifikation af denne benyttelse af varemærket som en brug, som indehaveren af dette har ret til at forbyde

Konklusion

Artikel 5, stk. 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at indehaveren af et varemærke kan forbyde en annoncør at reklamere for varer eller tjenesteydelser, der er af samme art som dem, for hvilke det pågældende varemærke er registreret, ved hjælp af et søgeord, der er identisk med eller ligner det pågældende varemærke, og som annoncøren uden samtykke fra den pågældende indehaver har valgt i forbindelse med en søge- og annonceringsydelse på internettet, såfremt den nævnte reklame ikke eller kun med vanskelighed giver den gennemsnitlige internetbruger mulighed for at gøre sig bekendt med, om de i annoncen omhandlede varer eller tjenesteydelser hidrører fra varemærkeindehaveren eller fra en virksomhed, der er økonomisk forbundet med denne, eller derimod hidrører fra en tredjemand.

(1) EUT C 223 af 30.8.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 134/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. marts 2010 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien

(Sag C-392/08) (1)

(Traktatbrud - direktiv 96/82/EF - kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer - artikel 11, stk. 1, litra c) - forpligtigelse til at udarbejde eksterne beredskabsplaner - frist)

2010/C 134/06

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved S. Pardo Quintillán og A. Sipos, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Spanien (ved B. Plaza Cruz, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 11, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer, som ændret ved direktiv 2003/105/EF (EUT L 10, s. 13) — manglende udarbejdelse af visse beredskabsplaner for foranstaltninger, der skal gennemføres uden for virksomheder

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer, idet det ikke har udarbejdet eksterne beredskabsplaner for alle de virksomheder, der er omhandlet i direktivets artikel 9.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 272 af 25.10.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 134/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 18. marts 2010 — F. Gielen mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-440/08) (1)

(Direkte skatter - artikel 43 EF - ikke-hjemmehørende skattepligtig person - virksomhedsindehaver - fradragsret for selvstændige erhvervsdrivende - timekrav - forskel mellem hjemmehørende og ikke-hjemmehørende skattepligtige personer - mulighed for at vælge behandling som hjemmehørende skattepligtig)

2010/C 134/09

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: F. Gielen

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — fortolkning af artikel 43 EF — national lovgivning, som giver selvstændige virksomhedsindehavere mulighed for i deres overskud at foretage fradrag for et fast beløb på betingelse af, at de mindst har brugt 1 225 timer pr. kalenderår på en virksomheds aktiviteter — undladelse af at tage hensyn til de timer, som en ikke-hjemmehørende skattepligtig person har brugt i en virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat

Konklusion

Artikel 49 TEUF er til hinder for nationale retsforskrifter, der har en diskriminerende virkning for ikke-hjemmehørende skattepligtige personer hvad angår tildelingen af en skattefordel, såsom det i hovedsagen omhandlede fradrag for selvstændige erhvervsdrivende, selv om disse skattepligtige personer med hensyn til denne fordel kan vælge den skatteordning, der gælder for hjemmehørende skattepligtige personer.

(1) EUT C 327 af 20.12.2008.
1)

En national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som tilsigter at begrænse afhængighed af hasardspil såvel som at bekæmpe svig, og som faktisk bidrager til, at disse mål opnås, kan anses for at begrænse væddemålsvirksomhed på en sammenhængende og systematisk måde, selv om bevillingshaveren/-ne tillades at gøre sit/deres hasardspiludbud på markedet attraktivt ved at introducere nye hasardspil og ved at anvende reklamering. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om aktiviteter med ulovligt spil kan udgøre et problem i den pågældende medlemsstat, som en udvidelse af de tilladte og regulerede aktiviteter kan modvirke, og om denne udvidelse har et omfang, som kan gøre den uforenelig med formålet om at begrænse afhængigheden af spil.