ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/5

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 23. januar 2014 — Enrico Petillo og Carlo Petillo mod Unipol (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Tivoli — Italien)

(Sag C-371/12) (1)

(Lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer - direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 90/232/EØF og 2009/103/EØF - færdselsulykke - ikke-økonomisk skade - erstatning - nationale bestemmelser, som indfører beregningsmetoder, der er særegne for færdselsulykker, og som er mindre gunstige for de skadelidte end dem, der er fastsat i den almindelige ordning for erstatningsansvar - forenelighed med disse direktiver)

2014/C 85/09

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Tivoli

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Enrico Petillo og Carlo Petillo

Sagsøgt: Unipol

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale di Tivoli — fortolkning af Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EFT 1972 II, s. 345), Rådets direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT 1984 L 8, s. 17), Rådets direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EUT L 263, s. 11) — ansvarsforsikringer for motorkøretøjer — fastlæggelse af skader, der obligatorisk er omfattet af forsikringen — national lovgivning, som fastsætter bestemmelse om et erstatningsbeløb for tort i tilfælde af trafikuheld, som er lavere end det beløb, der er fastsat inden for rammerne af den almindelige civilretlige ordning

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse og artikel 1, stk. 1 og 2, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter en særlig ordning med erstatning for ikke-økonomiske skader i forbindelse med mindre legemsbeskadigelse som følge af færdselsulykker, og hvorved erstatningen for disse skader er begrænset sammenlignet med den erstatning, der indrømmes for identiske skader, som følger af andre årsager end disse ulykker.

(1) EUT C 295 af 29.9.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 15. januar 2014 — Association de médiation sociale mod Union locale des syndicats CGT m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-176/12) (1)

(Socialpolitik - direktiv 2002/14/EF - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 27 - etablering af organer til repræsentation af de ansatte underlagt visse tærskler for beskæftigede arbejdstagere - beregning af tærsklerne - national lovgivning i strid med EU-retten - den nationale rets rolle)

2014/C 85/04

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Association de médiation sociale

Sagsøgte: Union locale des syndicats CGT, Hichem Laboubi, Union départementale CGT des Bouche-du-Rhône og Confédération générale du travail (CGT)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour de cassation — fortolkning af bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab — Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens fælles erklæring om arbejdstagerrepræsentation (EFT L 80, s. 29) — fortolkning af artikel 27, 51, 52 og 53 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — fortolkning af artikel 6, stk. 1 og 3, TEU — spørgsmålet, om de førnævnte bestemmelser kan påberåbes i en tvist mellem private med henblik på efterprøvelse af lovligheden af en national foranstaltning til gennemførelse af direktivet — lovligheden af en national lovbestemmelse, hvorefter arbejdstagere, der er ansat i henhold til visse former for ansættelseskontrakter, ikke indgår i beregningen af antallet af virksomhedens ansatte, bl.a. med henblik på fastsættelse af de lovmæssige tærskler for, hvornår der skal etableres organer til repræsentation af arbejdstagerne

Konklusion

Artikel 27 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, alene eller sammenholdt med bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, skal fortolkes således, at når en national bestemmelse til gennemførelse af dette direktiv, såsom artikel L. 1111-3 i den franske code du travail, viser sig at være uforenelig med EU-retten, kan denne artikel i chartret ikke påberåbes i en tvist mellem private med henblik på at undlade at anvende den pågældende nationale bestemmelse.

(1) EUT C 184 af 23.6.2012.
1)

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at: — tilstedeværelsen af en »betydelig skævhed« ikke nødvendigvis kræver, at de udgifter, der pålægges forbrugeren ved et kontraktvilkår, har — i forhold til forbrugeren — betydelige økonomiske konsekvenser set i forhold til det pågældende transaktionsbeløb, men kan alene være en følge af et tilstrækkeligt alvorligt indgreb i den retsstilling, hvori denne forbruger som aftalepart befinder sig i henhold til de gældende nationale bestemmelser, uanset om det er i form af en begrænsning i indholdet af de rettigheder, som han ifølge disse bestemmelser har krav på i henhold til aftalen, en hindring for disses udøvelse eller pålæggelse af en yderligere forpligtelse, der ikke er fastsat i nationale regler — det påhviler den forelæggende ret, for at der kan tages stilling til, om en eventuel betydelig skævhed foreligger, at tage hensyn til, hvilken type varer eller tjenesteydelser aftalen omfatter, og tage hensyn til alle omstændighederne i forbindelse med denne aftales indgåelse samt til alle andre vilkår i denne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/7

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 16. januar 2014 — Secretary of State for the Home Department mod M. G. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-400/12) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2004/38/EF - artikel 28, stk. 3, litra a) - beskyttelse mod udsendelse - fremgangsmåde ved beregning af perioden på ti år - hensyntagen til perioder med fængsling)

2014/C 85/11

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Secretary of State for the Home Department

Sagsøgt: M. G.

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London — fortolkning af artikel 28, stk. 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EFT L 158, s. 77) — afgørelse om udsendelse truffet under henvisning til bydende hensyn til den offentlige sikkerhed over for en europæisk statsborger, der de seneste 10 år har boet i værtsmedlemsstaten og er idømt en fængselsstraf — begrebet ophold i værtsmedlemsstaten i de ti forudgående år — mulighed for at tage hensyn til en periode med fængsel — beregning af varigheden af det ophold, som kræves, enten fra opholdets begyndelse, eller tilbage fra afgørelsen om udsendelse — virkningen i sidstnævnte tilfælde af en tidligere fængsling

Konklusion

1) Artikel 28, stk. 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at opholdsperioden på ti år i denne bestemmelse i princippet skal være uafbrudt og beregnes ved at regne tilbage fra datoen for afgørelsen om udsendelse af den berørte person.

2) Artikel 28, stk. 3, litra a), i direktiv 2004/38 skal fortolkes således, at en periode med fængsling for den berørte person i princippet både kan afbryde opholdets uafbrudte karakter i henhold til denne bestemmelse og have betydning for tildelingen af den øgede beskyttelse, som den fastsætter, herunder i tilfælde, hvor denne person har haft ophold i værtsmedlemsstaten i ti år forud for sin fængsling. Denne omstændighed kan imidlertid tages i betragtning i forbindelse med den samlede vurdering, der skal foretages for at fastslå, om den tætte integration i værtsmedlemsstaten, som tidligere er opnået, er blevet afbrudt.

(1) EUT C 331 af 27.10.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 27. februar 2014 — Lyreco Belgium NV mod Sophie Rogiers (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeidshof te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-588/12) (1)

((Socialpolitik - direktiv 96/34/EF - rammeaftale vedrørende forældreorlov - § 1 og § 2, stk. 4 - forældreorlov bevilget i form af nedsat arbejdstid - afskedigelse af arbejdstageren, uden at der foreligger tungtvejende grunde eller en tilstrækkelig begrundelse - fast beskyttelsesgodtgørelse på grund af afholdelse af forældreorlov - beregningsgrundlaget for godtgørelsen))

2014/C 112/12

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidshof te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lyreco Belgium NV

Sagsøgt: Sophie Rogiers

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Arbeidshof te Antwerpen — fortolkning af § 1 og § 2, stk. 4, i den rammeaftale vedrørende forældreorlov, som blev indgået af de generelle tværfaglige organisationer UNICE, CEEP og EFS, og som findes i bilaget til Rådets direktiv 96/34/EF af 3. juni 1996 (EFT L 145, s. 4) — deltidsforældreorlov — nedsatte ydelse — afskedigelse uden alvorlig grund af en arbejdstager inden udløbet af en forældreorlov — metode til beregning af godtgørelse for afskedigelse

Konklusion

§ 2, stk. 4, i den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der blev indgået den 14. december 1995, og som findes i bilaget til Rådets direktiv 96/34/EF af 3. juni 1996 om den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 97/75/EF af 15. december 1997, læst i lyset af både de formål, der forfølges med denne rammeaftale, og rammeaftalens § 2, stk. 6, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at den faste beskyttelsesgodtgørelse, der skal udbetales til en arbejdstager, der afholder forældreorlov i form af nedsat arbejdstid, såfremt arbejdsgiveren, uden at der foreligger tungtvejende grunde eller en tilstrækkelig begrundelse, ensidigt opsiger ansættelsesforholdet med denne arbejdstager, der har en tidsubegrænset fuldtidsansættelse, beregnes på grundlag af den nedsatte løn, som vedkommende modtager på tidspunktet for sin afskedigelse.

(1) EUT C 79 af 16.3.2013.
1)

Den Europæiske Unions Rets kendelse af 16. december 2011, Stichting Woonlinie m.fl. mod Kommissionen (sag T-202/10), ophæves, for så vidt som den afviser annullationssøgsmålet anlagt af Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest og Stichting Woonstede til prøvelse af Kommissionens beslutning K(2009) 9963 endelig af 15. december 2009 vedrørende statsstøtte E 2/2005 og N 642/2009 — Nederlandene — eksisterende støtte og særlig støtte til et projekt med henblik på boligselskaber, for så vidt som denne beslutning angår støtteordning E 2/2005.
1)

Begrebet »forsætlig manglende overholdelse« som omhandlet i artikel 67, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 796/2004 af 21. april 2004 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, og i artikel 23 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1975/2006 af 7. december 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 for så vidt angår kontrol og krydsoverensstemmelse i forbindelse med støtteforanstaltninger til udvikling af landdistrikterne skal fortolkes således, at det kræver en misligholdelse af reglerne om krydsoverensstemmelse begået af en støttemodtager, som tilstræber en tilstand af manglende overholdelse af nævnte regler eller som, uden at tilstræbe en sådan tilstand, accepterer den mulighed, at den kan opstå. EU-retten er ikke til hinder for en national bestemmelse, der som den i hovedsagen omhandlede knytter en forøget beviskraft til kriteriet om eksistensen af en fast og langvarig politik, forudsat at støttemodtageren har mulighed for i givet fald at føre bevis for, at der ikke har foreligget noget forsætligt element i vedkommendes adfærd.
1)

Artikel 12, stk. 3, litra a), tredje afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2001/4/EF af 19. januar 2001, sammenholdt med bilag H, kategori 5, til dette direktiv, og artikel 98, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med bilag III, nr. 5), til dette direktiv, henset til neutralitetsprincippet, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at to former for tjenester af befordring af personer og disses bagage i nærtrafikken, nemlig på den ene side med taxi og på den anden side med udlejningsbiler med chauffør, underlægges forskellige merværdiafgiftssatser, hvoraf den ene er reduceret, og den anden er normal, for så vidt som befordring af personer med taxi i nærtrafikken for det første udgør et konkret og specifikt aspekt af ydelseskategorien befordring af personer og disses bagage som omhandlet i nævnte kategori 5 og nr. 5) i nævnte bilag til disse direktiver på grund af de forskellige retlige krav, som de to typer af transport er underlagt, og for så vidt som de pågældende forskelle for det andet har en afgørende indflydelse på den gennemsnitlige brugers beslutning om at gøre brug af den ene eller den anden af disse typer befordring. Det tilkommer den nationale ret at undersøge, om dette er tilfældet i hovesagerne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/12

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 27. februar 2014 — Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI)

(Sag C-601/12 P) (1)

((Appel - dumping - forordning (EF) nr. 384/96 - artikel 2, stk. 7, litra c), andet afsnit - importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern eller stål med oprindelse i Kina - status som virksomhed, der opererer under markedsøkonomiske vilkår - overskridelse af fristen for vedtagelse af en afgørelse vedrørende denne status - retsvirkning))

2014/C 112/13

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd (ved advocaten F. Graafsma og J. Cornelis)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved J.-P. Hix og S. Boelaert, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt G. Berrisch), Europa-Kommissionen (ved M. França og T. Maxian Rusche, som befuldmægtigede) og European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) (ved avocat J. Bourgeois)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 10. oktober 2012 i sag T-150/09, Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd mod Rådet, hvorved Retten frifandt Rådet i en sag med påstand om delvis annullation af Rådets forordning (EF) nr. 91/2009 af 26. januar 2009 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse skruer, bolte, møtrikker og lignende varer af jern eller stål med oprindelse i Folkerepublikken Kina

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) frifindes.

2) Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd betaler Rådet for Den Europæiske Unions omkostninger i den foreliggende sag.

3) Europa-Kommissionen og European Industrial Fasteners Institute AISBL (EIFI) bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 71 af 9.3.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/10

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 27. februar 2014 — SIA Greencarrier Freight Services Latvia mod Valsts ieņēmumu dienests (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākās tiesas Senāts — Letland)

(Sag C-571/12) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - EF-toldkodeksen - artikel 70, stk. 1, og artikel 78 - toldangivelser - undersøgelse af en del af varerne - prøveudtagelse - forkert kode - udstrækning af resultaterne af undersøgelserne til identiske varer, der er omfattet af tidligere toldangivelser, efter frigivelsen - efterfølgende kontrol - ikke muligt at anmode om en yderligere undersøgelse af varerne))

2014/C 112/11

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākās tiesas Senāts

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SIA Greencarrier Freight Services Latvia

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Augstākās tiesas Senāts — fortolkning af artikel 70, stk. 1, første afsnit, og artikel 78, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) — anvendelse af resultaterne af en undersøgelse af en del af de varer, der er omfattet af en toldangivelse, til identiske varer, der er omfattet af andre angivelser — toldmyndighedernes accept af en sådan praksis — efterfølgende kontrol — udstrækning af resultaterne af undersøgelserne til angivelser, der ikke længere kan verificeres

Konklusion

Artikel 70, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at idet bestemmelsen alene finder anvendelse på varer omfattet af »en og samme angivelse«, giver den ikke toldmyndighederne mulighed for, i en sag som den i hovedsagen foreliggende, når disse varer er blevet undersøgt af disse myndigheder i perioden forud for frigivelsen heraf, at udstrække resultaterne af en undersøgelse af en del af varerne omfattet af en toldangivelse til varer, der er omfattet af tidligere toldangivelser, og som allerede er frigivet af de pågældende myndigheder.

Derimod skal forordningens artikel 78 fortolkes således, at den tillader toldmyndighederne at udstrække resultaterne af en undersøgelse af en del af varerne omfattet af en toldangivelse, foretaget på grundlag af udtagne prøver af disse varer, til varer omfattet af tidligere toldangivelser indgivet af samme klarerer, som ikke har været og ikke længere kan være genstand for en sådan undersøgelse, idet frigivelsen allerede er bevilget, når disse varer er identiske, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 38 af 9.2.2013.
1)

Den Europæiske Unions Rets kendelse af 16. december 2011, Stichting Woonpunt m.fl. mod Kommissionen (sag T-203/10), ophæves, for så vidt som den afviser annullationssøgsmålet anlagt af Stichting Woonpunt, Stichting Havensteder, Woningstichting Haag Wonen og Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl til prøvelse af Kommissionens beslutning K(2009) 9963 endelig af 15. december 2009 vedrørende statsstøtte E 2/2005 og N 642/2009 — Nederlandene — eksisterende støtte og særlig støtte til et projekt med henblik på boligselskaber, for så vidt som denne beslutning angår støtteordning E 2/2005.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/9

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 27. februar 2014 — Pohotovosť s.r.o. mod Miroslav Vašuta (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Okresný súd vo Svidníku — Slovakiet)

(Sag C-470/12) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forbrugerkreditaftale - urimelige kontraktvilkår - direktiv 93/13/EØF - tvangsfuldbyrdelse af en voldgiftskendelse - anmodning om at intervenere i en fuldbyrdelsesprocedure - forbrugerbeskyttelsesorganisation - national lovgivning, der ikke tillader en sådan intervention - medlemsstaternes procesautonomi))

2014/C 112/10

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Okresný súd vo Svidníku

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pohotovosť s.r.o.

Sagsøgt: Miroslav Vašuta

Procesdeltager: Združenie na ochranu občana spotrebiteľa HOOS

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Okresný súd vo Svidníku — fortolkning af artikel 6, stk. 1, og artikel 8 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29) samt artikel 38 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — forbrugerkreditaftale — tvangsfuldbyrdelse af en endelig voldgiftskendelse — forbrugerbeskyttelsesorganisations anmodning om at intervenere i tvangsfuldbyrdelsesproceduren — national lovgivning, som ikke giver ret tredjemand ret til at intervenere — national domstols mulighed for at indrømme sådan intervention

Konklusion

Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, navnlig direktivets artikel 6, stk. 1, artikel 7, stk. 1, og artikel 8, sammenholdt med artikel 38 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken det ikke tillades en forbrugerbeskyttelsesorganisation at intervenere til støtte for en forbruger i en fuldbyrdelsesprocedure, som er indledt mod denne vedrørende en endelig voldgiftsafgørelse.

(1) EUT C 46 af 16.2.2013.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, idet den i artikel 4, stk. 9, i lov nr. 223 om regler vedrørende teknisk arbejdsløshed, mobilitet, arbejdsløshedsunderstøttelse, gennemførelse af fællesskabsdirektiver, placering af arbejdskraft og om andre bestemmelser vedrørende arbejdsmarkedet (legge n. 223 — Norme in materia di cassa integrazione, mobilita’, trattamenti di disoccupazione, attuazione di direttive della Comunita’ europea, avviamento al lavoro ed altre disposizioni in materia di mercato del lavoro) af 23. juli 1991 udelukkede kategorien »arbejdsledere« fra anvendelsesområdet for den i direktivets artikel 2 omhandlede procedure.