ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 337/3

Appel iværksat den 11. juli 2015 af Easy Sanitary Solutions BV til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 13. maj 2015 i sag T-15/13 — Group Nivelles mod KHIM — Easy Sanitairy Solutions (bruserafløbsrende)

(Sag C-361/15 P)

(2015/C 337/04)

Processprog: nederlandsk

Parter

Appellant: Easy Sanitary Solutions BV (ved advocaat F. Eijsvogels)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Group Nivelles BVBA

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 13. maj 2015 i sag T-15/13 ophæves delvist på grundlag af de anførte appelanbringender og forklaringer dertil, og den tabende part tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende

Del a:

Retten har tilsidesat artikel 25, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 6/2002 (1), idet den har fastslået, at et ældre design, der indgår i eller anvendes sammen med et andet produkt end det, der vedrører et yngre design, principielt er relevant for bedømmelsen af dettes nyhed som omhandlet i artikel 5 i forordning nr. 6/2002, og at ordlyden af sidstnævnte artikel udelukker, at et design kan være nyt, hvis et identisk design tidligere er blevet offentliggjort, uafhængigt af, i hvilket produkt dette ældre design indgår, eller med hvilket produkt det anvendes. Rettens konstatering, hvorefter den »pågældende sektor« som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 6/2002, ikke er begrænset til sektoren for det produkt, hvori det anfægtede design indgår eller som det anvendes med, er retligt fejlagtig.

Del b:

Retten har tilsidesat artikel 25, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 5 i forordning nr. 6/2002, idet den har fastslået, at et EF-design ikke kan anses for nyt som omhandlet i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 6/2002, når et identisk design før de i denne bestemmelse nævnte tidspunkter er blevet offentliggjort, selv hvis dette ældre design indgår i eller anvendes med et andet produkt end det eller de produkter, der i henhold til artikel 36, stk. 2, i forordning nr. 6/2002 er anført i ansøgningen.

Del c:

Retten har tilsidesat artikel 10, 19 og 36, stk. 6, i forordning nr. 6/2002, idet den har fastslået, at indehaveren af et registreret design i henhold til disse artikler kan forbyde tredjemand uden hans samtykke at bruge det design, som han er indehaver af, og ethvert design, der hos den informerede bruger ikke giver et andet helhedsindtryk, for enhver form for produkt.

Andet anbringende

Retten har med sin konstatering i det sidste punktum i dommens præmis 137 overskredet grænserne for lovlighedskontrollen og dermed tilsidesat artikel 61 i forordning nr. 6/2002.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12.12.2001 om EF-design (EFT L 3, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 337/9

Appel iværksat den 29. juli 2015 af Stichting Woonpunt m.fl. til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. maj 2015 i sag T-203/10 RENV, Stichting Woonpunt m.fl. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-415/15 P)

(2015/C 337/11)

Processprog: nederlandsk

Parter

Appellanter: Stichting Woonpunt, Stichting Havensteder, tidligere Stichting Com.wonen, Woningstichting Haag Wonen og Stichting Woonbedrijf SWS.Hhvl (ved advocaat P. Glazener og hoogleraar L. Hancher)

De øvrige parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Kongeriget Belgien og Vereniging van Institutionele Beleggers in Vastgoed, Nederland (IVBN)

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Kendelse [afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. maj 2015 i sag T-202/10 RENV] ophæves helt eller delvist i overensstemmelse med de anbringender, der er gjort gældende i den foreliggende appelsag.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at denne foretager en ny bedømmelse i overensstemmelse med Domstolens konklusioner.

— Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag såvel som i sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Med det første anbringende gøres det gældende, at Retten har tilsidesat EU-retten, foretaget en upræcis bedømmelse af de relevante faktiske omstændigheder og ikke i tilstrækkelig grad begrundet kendelsen, idet den fastslog, at appellanternes klagepunkter i realiteten omhandler artikel 17-skrivelsen, og at Rettens prøvelse ikke kan udvides til den nævnte skrivelse. Retten har med sin bedømmelse overset, at beslutningens retsvirkninger, således som det fremgår af artikel 108, stk. 1, TEUF, finder deres begrundelse i den omstændighed, at den tidligere situation ikke var forenelig med traktaten. Retten har foretaget en urigtig fortolkning af TF1-dommen ved heraf at udlede, at Rettens prøvelse af den anfægtede beslutning skulle indskrænkes til spørgsmålet, om Kommissionen havde foretaget en korrekt vurdering af foreneligheden af den eksisterende støtteordning, således som denne var blevet ændret som følge af Kongeriget Nederlandenes tilsagn.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Retten har tilsidesat EU-retten, foretaget en upræcis bedømmelse af de relevante faktiske omstændigheder og ikke i tilstrækkelig grad begrundet kendelsen, idet den fastslog, at de af Kommissionen foreslåede passende foranstaltninger ikke kan være genstand for Rettens prøvelse med den begrundelse, at der blot er tale om forslag, og at det er de nederlandske myndigheders accept, der har gjort de nævnte foranstaltninger bindende.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 337/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 21. juli 2015 — Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie mod ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce

(Sag C-393/15)

(2015/C 337/07)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Kassationsappellant: Dyrektor Izby Skarbowej w Krakowie

Kassationsindstævnt: ESET spol. s r.o. sp. z o.o. Oddział w Polsce

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 168 og artikel 169, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem til hinder for — i tilfældet med et forretningssted, som er momsregistreret i en medlemsstat, og som hovedsageligt udfører interne transaktioner for sit moderselskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat, og sporadisk også udfører afgiftspligtige transaktioner i den medlemsstat, hvor dette forretningssted selv er registreret — at den afgiftspligtige person kan fradrage indgående moms i den medlemsstat, hvor forretningsstedet er registreret, selv om denne afgift er knyttet til transaktioner, som udføres af moderselskabet i en anden medlemsstat?

(1) EUT L 347, s. 1.
1)

Skal en national retsinstans, som fortolker EU-retten, under alle omstændigheder forelægge Den Europæiske Unions Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse, for at denne kan vurdere, om de bestemmelser, der af den nationale ret er blevet anset for at være i strid med EU-retten, midlertidigt skal opretholdes?
3.

Kommissionen understreger, at for at en medlemsstat skal kunne anses for at opfylde forpligtelserne i henhold til dette direktiv om rensning af byspildevand, skal den afgive tilstrækkelige oplysninger vedrørende kvaliteten af spildevandet efter rensningen heraf. Med henblik på at opnå en pålidelig vurdering af kvaliteten af spildevandet i et byområde i overensstemmelse med direktivet, og dermed af behandlingen heraf i henhold til direktivets artikel 4, skal medlemsstaterne opnå tilfredsstillende resultater i en periode på mindst et år efter at have sat udstyret i drift gennem udtagelse af prøver i henhold til den fremgangsmåde, der er foreskrevet i direktiv 91/271/EØF.
1)

Er tre sammenslutninger af personer, som består af forskellige medlemmer af en familie, som udadtil optræder selvstændigt som sådanne over for deres leverandører og over for offentlige myndigheder, og som med undtagelse af to økonomiske aktiver råder over hver deres egne driftsmidler, men som markedsfører størstedelen af deres produkter under et fælles mærke via et kapitalselskab, hvis andele ejes af medlemmerne af sammenslutningerne af personer samt andre familiemedlemmer, tre selvstændige erhvervsdrivende (afgiftspligtige personer)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland) den 14. juli 2015 — Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen mod Hauptzollamt Bielefeld

(Sag C-365/15)

(2015/C 328/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Wortmann KG Internationale Schuhproduktionen

Sagsøgt: Hauptzollamt Bielefeld

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 241 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (1) fortolkes således, at den nationale lovgivning, hvortil der henvises i denne bestemmelse, under hensyntagen til det EU-retlige effektivitetsprincip også skal fastsætte forrentning af tilbagebetalte importafgifter fra tidspunktet for betalingen af afgiftsbeløbene til udbetalingen af disse beløb i tilfælde, hvor der ikke er rejst krav om tilbagebetaling ved en national domstol?

(1) EUT L 302, s. 1.
5)

I hvilket omfang bør en national ret ved en prøvelse i henhold til artikel 15 i forordning 2201/2003 tage hensyn til de specifikke omstændigheder i sagen, herunder moderens ønske om at flytte til et sted, hvor de sociale myndigheder i hendes hjemland ikke kan nå hende, for derefter at føde sit barn i en anden jurisdiktion med et socialt forsorgssystem, som hun anser for at være mere gunstigt?
1)

Skal artikel 1, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA (1) af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne fortolkes således, at udlevering med henblik på retsforfølgning er ulovlig, såfremt der foreligger vægtige grunde til at formode, at forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat er i strid med den berørte persons grundlæggende rettigheder og de almindelige retsprincipper, således som de er fastsat i artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union, eller skal bestemmelsen fortolkes således, at den fuldbyrdende medlemsstat i sådanne tilfælde kan eller skal gøre afgørelsen om lovligheden af udlevering betinget af en garanti for, at kravene til forholdene under frihedsberøvelse overholdes? Kan eller skal den fuldbyrdende medlemsstat i så henseende formulere konkrete minimumskrav til de forhold under frihedsberøvelse, der skal garanteres?
2)

i) Ophører en person, der ikke længere er berettiget til Det Forenede Kongeriges underholdsydelse til handicappede som følge af lovgivningen i Det Forenede Kongerige, fordi den pågældende person er flyttet til en anden medlemsstat for at bosætte sig der, og som før denne flytning helt er ophørt med at have erhvervsmæssig beskæftigelse, men fortsat er forsikret mod alderdom under Det Forenede Kongeriges sociale sikringsordning, med at være omfattet af Det Forenede Kongeriges lovgivning med henblik på artikel 13, stk. 2, litra f), i forordning nr. 1408/71? ii) Er en sådan person under alle omstændigheder fortsat omfattet af Det Forenede Kongeriges lovgivning på baggrund af punkt 19, litra c), i Det Forenede Kongeriges bilag VI til forordningen? iii) Såfremt den pågældende er ophørt med at være omfattet af Det Forenede Kongeriges lovgivning som omhandlet i artikel 13, stk. 2, litra f), er Det Forenede Kongerige så forpligtet til eller har det blot mulighed for i medfør af punkt 20 i bilag VI at lade bestemmelserne i afdeling III, kapitel 1 til forordningen finde anvendelse på hende?
1)

Skal artikel 1, stk. 3, i direktiv 89/665/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter (1), ændret ved direktiv 2007/66/EG om ændring af Rådets direktiv 89/665/EØF og 92/13/EØF for så vidt angår forbedring af effektiviteten af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter (2) (direktiv 89/665) på baggrund af principperne i Domstolens dom af 4. juli 2013 i sag C-100/12 (3), Fastweb SpA, fortolkes således, at en tilbudsgiver, hvis bud retskraftigt er blevet udelukket af ordregiveren, og som derfor ikke er berørt tilbudsgiver i henhold til artikel 2a i direktiv 89/665, kan nægtes adgang til at klage over en tildelingsbeslutning (beslutning om indgåelse af en rammeaftale) og indgåelsen af en kontrakt (herunder den i henhold til direktivets artikel 2, stk. 7, krævede ydelse af skadeserstatning), selv om kun to tilbudsgivere har afgivet bud og buddet afgivet af den valgte tilbudsgiver, hvis bud er blevet antaget, ifølge den ikke-berørte tilbudsgivers anbringender ligeledes burde have været udelukket? Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende:
2.

Hvad angår sætningen »som ikke kan opfyldes ved hjælp af en ændring af den normale kost, af andre levnedsmidler til særlige ernæringsformål eller ved en kombination heraf« i artikel 1, stk. 2, litra b), hvordan skal muligheden for ændring af kosten vurderes? Navnlig: a. Er hensyn til sikkerhed og gennemførlighed ved kostændringen relevant for vurderingen? Hvorledes skal disse hensyn i bekræftende fald tages i betragtning? b. Skal en sådan mulighed for ændring af den normale kost (og i det omfang, det er relevant, hensynene til sikkerhed og gennemførlighed) vurderes: (i) generelt og forudgående under henvisning til: i) en typisk person med en typisk kost med en sådan persons typiske evne til at ændre sin kost, eller ii) en typisk patient, der lider af den påtænkte lidelse, med den typiske kost for en sådan patient, og med en evne til at ændre sin kost, der er typisk for en sådan patient, eller iii) andre formodede patientkendetegn? (ii) individuelt og i løbet af patientens behandling på baggrund af den overvågningsansvarlige klinikers lægelige vurdering, således at det er tilstrækkeligt, såfremt producenten med rimelighed tilsigter, at produktet er klinisk anvendeligt, idet den overvågningsansvarlige kliniker vil kunne beslutte på grundlag af rimelige patientspecifikke hensyn (for eksempel patientspecifikke hensyn til sikkerhed eller praktisk gennemførlighed), at brugen af en FSMF klinisk set er at foretrække frem for andre former for kostændringer for visse patienter med den påtænkte lidelse? Eller (iii) på anden måde og i givet fald hvilken? c. Inkluderer udtrykket »en ændring af den normale kost« brugen af »kosttilskud« som omhandlet i direktiv 2002/46/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud, eller af »berigede fødevarer« som omfattet af forordning (EF) nr. 1925/2006 om tilsætning af vitaminer og mineraler samt visse andre stoffer til fødevarer? d. I tilfælde, hvor en patientgruppe, som lider af en bestemt sygdom, forstyrrelse eller anden medicinsk tilstand, har vanskeligt ved at huske at spise en normal kost, hvis de ikke tilskyndes hertil, er et produkt, som er udformet med henblik på at facilitere sådanne patienters konsumption af næringsstoffer, som ellers ville udgøre en del af den normale kost, da egnet til at udgøre et diætpræparat til medicinske formål i henhold til direktiv 1999/21 om diætpræparater til særlige medicinske formål?
4.

Retten begik to væsentlige fejl ved at opretholde indstævntes konklusion om, at det ældre varemærke har en høj grad af særpræg for de varer og tjenesteydelser, som falder uden for intervenientens »kerne«-tjenesteydelser inden for tv-spredning: for det første baserede Retten sig med urette på brugen af det ældre mærke i forhold til intervenientens »kerne«-tjenesteydelser for derved at udlede et særpræg for andre tjenesteydelser, og for det andet tog den hensyn til beviser for brug, som lå efter den relevante dato.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 354/27

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Saarbrücken (Tyskland) den 28. august 2015 — straffesag mod K.B.

(Sag C-458/15)

(2015/C 354/28)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Saarbrücken

Tiltalt i straffesagen

K.B.

Præjudicielt spørgsmål

Er opførelsen af Liberation Tigers of Tamil Eelam (herefter »LTTE«) på den liste, der er omhandlet i artikel 2, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme (1), for perioden fra den 11. august 2007 til og med den 27. november 2009 ugyldig, navnlig på grund af Rådets afgørelse af 28. juni 2007 (2007/445/EF) (2), 20. december 2007 (2007/868/EF, som affattet ved berigtigelse af samme dag) (3), 15. juli 2008 (2008/583/EF) (4) og 26. januar 2009 (2009/62/EF) (5) samt forordning (EF) nr. 501/2009 af 15. juni 2009 (6)?

(1) EUT L 344, s. 70.

(2) EUT L 169, s. 58.

(3) EUT L 340, s. 100.

(4) EUT L 188, s. 21.

(5) EUT L 23, s. 25.

(6) EUT L 151, s. 14.
1)

Er artikel 698, stk. 1, i Ley de Enjuiciamiento Civil, hvorefter en retsinstans i et almindelig søgsmål med påstand om annullation af et tvangsfuldbyrdelsesgrundlag under ingen omstændigheder kan træffe afgørelse om foreløbig udsættelse af den procedure med henblik på realisering af pant i fast ejendom, som er indledt på grundlag af dette tvangsfuldbyrdelsesgrundlag, som påstås at være ugyldigt, forenelig med princippet om adgang til effektive retsmidler i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (1)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 354/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Belgien) den 17. juli 2015 — Denis Malcorp m.fl. mod Vlaams Gewest, Intervenient: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

(Sag C-388/15)

(2015/C 354/21)

Processprog: hollandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Denis Malcorp, Myriam Rijssens og Guido Van De Walle

Sagsøgt: Vlaams Gewest

Intervenient: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen

Præjudicielt spørgsmål

Den omhandlede GRUP omfatter byplanlægningsregler, hvori det bindende er foreskrevet, at udvikling af lokaliteter (nærmere bestemt områder til bedrifter i søhavne og bedrifter, der er tilknyttet vandet, til logistiskparker, til sejlbare vandvejes infrastruktur og til trafik- og transportinfrastruktur), hvori der befinder sig naturværdier (areal med en naturlig habitattype eller levested for en art, som det særlige bevaringsområde er udpeget for), som bidrager til bevaringsmålsætningen for de omhandlede særlige bevaringsområder, først er mulig, når der er oprettet et varigt levested i naturkerneområder (udpeget i et Natura 2000 område), og den flamske regering har truffet en afgørelse efter forudgående udtalelse fra den flamske forvaltning for naturbevaring — som skal være en del af en ansøgning om en byplanmæssig tilladelse med henblik på gennemførelse af de førnævnte bestemmelser — hvorefter naturkerneområderne er varigt oprettet.

Kan disse byplanlægningsregler med de heri forudsatte positive udviklinger tages i betragtning ved den i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 (1), omhandlede bestemmelse af mulige væsentlige påvirkninger og/eller ved udarbejdelsen af en vurdering, eller kan disse byplanlægningsregler kun betragtes som »kompensationsforanstaltninger« som omhandlet i habitatdirektivets artikel 6, stk. 4, for så vidt betingelserne i denne bestemmelse er opfyldt?

(1) Rådets direktiv 92/43/EØF af 21.5.1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7).
5)

Er det i forbindelse med et individuelt søgsmål om ugyldighedserklæring af et urimeligt vilkår i en forbrugeraftale foreneligt med artikel 6 og 7 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler at fastsætte risikoen for alvorlig forstyrrelse af den økonomiske orden ud fra de økonomiske konsekvenser, som et eventuelt individuelt søgsmål vil have for et stort antal forbrugere, eller skal risikoen derimod fastlægges under hensyn til de økonomiske konsekvenser for den sagsøgende forbruger i det konkrete individuelle søgsmål?
5.

Retten begik to væsentlige fejl ved at opretholde indstævntes konklusion om, at det ældre varemærke har en høj grad af særpræg for de varer og tjenesteydelser, som falder uden for intervenientens »kerne«-tjenesteydelser inden for tv-spredning: for det første baserede Retten sig med urette på brugen af det ældre mærke i forhold til intervenientens »kerne«-tjenesteydelser for derved at udlede et særpræg for andre tjenesteydelser, og for det andet tog den hensyn til beviser for brug, som lå efter den relevante dato.
—

Det fastslås, at Rumænien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold artikel 2 stk. 1, i Kommissionens direktiv 2013/28/EU af 17. maj 2013 om ændring af bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53/EF om udrangerede køretøjer (1), idet Rumænien ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1)

Skal artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/665 (1) fortolkes således, at de henset til princippet om loyalt samarbejde og princippet om direktivers effektive virkning er til hinder for en national lovgivning som den, der udgøres af artikel 310, stk. 2, i Ley 30/2007, de 30 de octubre, de Contratos del Sector Público (nu artikel 40, stk. 2, i RDLeg 3/2011, que aprueba el texto refundido de la Ley de Contratos del Sector Público), for så vidt som det følger af nævnte bestemmelse, at den ordregivende myndigheds forberedende akter, som f.eks. beslutningen om at tillade et bud fra en tilbudsgiver, der foreholdes ikke at opfylde de bestemmelser om bevis for teknisk og økonomisk solvens, der er fastsat i national ret og i EU-retten, ikke kan anfægtes under den særlige klageprocedure inden for indgåelse af kontrakter?
4.

Det er tilstrækkeligt, at varerne og tjenesteydelserne har et fælles kendetegn, for at der kan gives én begrundelse i forhold til dem alle, såfremt tegnet ikke har særpræg som følge af dette kendetegn. I det foreliggende tilfælde er dette fælles kendetegn, at hver og én af de omfattede varer og tjenesteydelser uden undtagelse kan have en mere eller mindre høj grad af kvalitet, således at oplysningen om højere kvalitet i forhold til dem alle vil blive opfattet som et simpelt salgsargument.
1)

Skal artikel 2, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF (1) af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked fortolkes således, at denne bestemmelse finder anvendelse på et gebyr, der opkræves af et organ i en medlemsstat for at behandle en ansøgning om tilladelse af tidspunkt, sted og gennemførelsesmåde for gravearbejder i forbindelse med udlægning af kabler til et offentligt elektronisk kommunikationsnet?
b)

Finder den endelige antidumpingtold, som fastlagt i artikel 1 i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 21/2013, også anvendelse i tilfælde af import fra Taiwan foretaget af personer med hjemsted i Den Europæiske Union i perioden inden den 17. januar 2013 og inden datoen for vedtagelse af Kommissionens forordning (EU) nr. 437/2012 (3) [om indledning af en undersøgelse vedrørende den mulige omgåelse af de antidumpingforanstaltninger, der indførtes ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 791/2011 over for importen af visse åben mesh-stoffer af glasfibre med oprindelse i Folkerepublikken Kina, ved import af visse åben mesh-stoffer af glasfibre afsendt fra Taiwan og Thailand, uanset om varen er angivet med oprindelse i Taiwan og Thailand eller ej, og om at gøre denne import til genstand for registrering], men efter vedtagelsen af Rådets forordning (EU) nr. 791/2011?