Artikel 9 i protokollen (nr. 36) om overgangsbestemmelser, der er knyttet som bilag til EU-traktaten og EUF-traktaten, skal fortolkes således, at en bestemmelse i en retsakt, der er behørigt vedtaget på grundlag af EU-traktaten før Lissabontraktatens ikrafttrædelse, og som fastsætter vedtagelsesprocedurer for andre foranstaltninger, fortsat har retsvirkninger, så længe den ikke er ophævet, annulleret eller ændret, og giver mulighed for at vedtage disse foranstaltninger i henhold til den procedure, der fastsættes heri. Det følger heraf, at Lissabontraktatens ikrafttrædelse ikke i sig selv udelukker vedtagelse af retsakter henhørende under den tidligere »tredje søjle«, såsom afgørelser vedtaget inden for rammerne af den procedure, som er fastlagt i artikel 25 i afgørelse 2008/615 om intensivering af det grænseoverskridende samarbejde, navnlig om bekæmpelse af terrorisme og grænseoverskridende kriminalitet. Derfor kan et argument om, at sådanne retsakter nødvendigvis skal vedtages i henhold til artikel 82, stk. 1, litra d), TEUF og artikel 87, stk. 2, litra a), TEUF, ikke tiltrædes.

Idet artikel 25, stk. 2, i afgørelse 2008/615 om intensivering af det grænseoverskridende samarbejde, navnlig om bekæmpelse af terrorisme og grænseoverskridende kriminalitet, kræver, at de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne afgørelse på EU-plan skal vedtages af Rådet med enstemmighed, selv om artikel 34, stk. 2, litra c), EU fastsatte, at sådanne foranstaltninger skulle vedtages med kvalificeret flertal, er der ved denne bestemmelse ulovligt indført procedurer for vedtagelse af foranstaltninger, som er skærpede i forhold til den procedure, der er fastsat i dette øjemed ved traktaterne.

For så vidt som det er traktaterne, der regulerer spørgsmålet om, hvorledes Unionens institutioner træffer afgørelse, og da bestemmelserne hverken kan ændres af medlemsstaterne eller af institutionerne selv, er det således alene traktaterne, der i særlige tilfælde kan bemyndige en institution til at ændre en beslutningsprocedure, som er fastsat ved traktaterne. At indrømme en institution muligheden for at indføre afledte retsgrundlag, der gør det muligt at vedtage lovgivningsmæssige retsakter eller gennemførelsesforanstaltninger, uanset om der sker en skærpelse eller lempelse af kravene til vedtagelsen af en retsakt, svarer således til at tilkende institutionen en lovgivningsbeføjelse, som går ud over, hvad der er fastsat ved traktaterne. I denne forbindelse fremgår det af artikel 34, stk. 2, litra c), EU, og af artikel 39, stk. 1, EU, at Rådet på initiativ af en medlemsstat eller Kommissionen med enstemmighed kan vedtage lovgivningsmæssige retsakter i ethvert øjemed i overensstemmelse med målsætningerne i afsnit VI i EU-traktaten, bortset fra de områder, som er omhandlet i artikel 34, stk. 2, litra a) og b), EU, og at Rådet med kvalificeret flertal vedtager de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre disse afgørelser på EU-plan. Artikel 25, stk. 2, i afgørelse 2008/615 skal imidlertid fortolkes således, at den fastsætter, at Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed, vedtager foranstaltninger til gennemførelse af denne afgørelse.

(jf. præmis 47, 49, 69 og 72)