ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 69/9

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 22. januar 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Polen

(Sag C-492/07) (1)

(Traktatbrud - direktiv 2002/21/EF - elektroniske kommunikationsnet og - tjenester)

(2009/C 69/14)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Nijenhuis og K. Mojzesowicz, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen (ved M. Dowgielewicz, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 2, litra k) i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33) — definition af abonnent

Konklusion

1) Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet), og særligt artikel 2, litra k), heri vedrørende definitionen af begrebet »abonnent«, idet den ikke korrekt har gennemført dette direktiv.

2) Republikken Polen betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 22 af 26.1.2008.
2)

Punkt 6.6, litra a), i bilag I til direktiv 96/61, som ændret ved forordning nr. 1882/2003, er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der indebærer, at tærsklerne for godkendelse af anlæg til intensiv fjerkræavl beregnes på grundlag af en ordning med dyreækvivalenter, som tager udgangspunkt i en vægtning af dyr pr. plads ud fra arterne, med henblik på en hensyntagen til det kvælstof, som de forskellige fugle reelt udskiller i afføringen.
1)

Artikel 2, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004, skal fortolkes således, at direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27, ikke finder anvendelse på et produkt, hvis egenskab af lægemiddel efter funktion ikke er videnskabeligt fastslået, uden at det kan udelukkes, at det rent faktisk udgør et lægemiddel.
2)

Bestemmelser som dem, der findes i artikel 109, stk. 5 og 6, i lov om afgift på goder og tjenesteydelser, udgør ikke »særlige foranstaltninger«, der fraviger bestemmelserne i sjette direktiv 77/388, med senere ændringer, og som tjener til at undgå visse former for svig eller unddragelse, som omhandlet i dette direktivs artikel 27, stk. 1.
2)

Den omstændighed, at alle ingredienserne i et levnedsmiddel hver for sig opfylder betingelsen i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 258/97 eller er uskadelige, kan ikke anses for tilstrækkelig til at udelukke anvendelsen af forordningen på det tilberedte levnedsmiddel. Med henblik på at afgøre, om produktet skal kvalificeres som et nyt levnedsmiddel i forordning nr. 258/97's forstand, skal de nationale myndigheder træffe afgørelse i hvert enkelt tilfælde ud fra en samlet bedømmelse af levnedsmidlets kendetegn og fremstillingsprocessen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/4

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 15. januar 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik

(Sag C-539/07) (1)

(Traktatbrud - direktiv 2002/22/EF - artikel 26, stk. 3 - fælleseuropæisk alarmnummer - lokaliseringsoplysninger om den kaldende part - tilrådighedsstillelse for de instanser, der varetager nødsituationer - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)

(2009/C 55/06)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. Montaguti og A. Nijenhuis, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved I.M. Braguglia, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato S. Fiorentino)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 26, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (»forsyningspligtdirektivet«) (EFT L 108, s. 51)

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 26, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet), idet den ikke i det omfang det er teknisk muligt har stillet lokaliseringsoplysninger om den kaldende part til rådighed for beredskabsinstanserne ved alle opkald til det fælleseuropæiske alarmnummer »112«.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 37 af 9.2.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. januar 2009 — Silberquelle GmbH mod Maselli Strickmode GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Patent- und Markensenat (Østrig))

(Sag C-495/07) (1)

(Varemærker - direktiv 89/104/EØF - artikel 10 og 12 - fortabelse - begrebet »reel brug« af et varemærke - anbringelse af et varemærke på reklamegenstande - gratis uddeling af sådanne genstande til købere af varemærkeindehaverens varer)

(2009/C 55/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Patent- und Markensenat

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Silberquelle GmbH

Sagsøgt: Maselli Strickmode GmbH

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Patent- und Markensenat — fortolkning af artikel 10, stk. 1, og artikel 12, stk. 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1) — varemærkeindehaverens fortabelse af rettigheder — begrebet reel brug af varemærket — varer (alkoholfri drikke), der medfølger som tilgift ved salget af andre varer (tekstiler)

Konklusion

Artikel 10, stk. 1, og artikel 12, stk. 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at indehaveren af et varemærke, der anbringer dette varemærke på genstande, der gratis tilbydes købere af dennes varer, ikke gør reel brug af varemærket for den klasse, hvorunder genstandene henhører.

(1) EUT C 22 af 26.1.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/6

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. december 2008 — État belge — SPF Finances mod Les Vergers du Vieux Tauves SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d'appel de Liège (Belgien))

(Sag C-48/07) (1)

(Selskabsskat - direktiv 90/435/EØF - betegnelse som moderselskab - kapitalandel - retten til afkast af en aktie)

(2009/C 44/09)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: État belge — SPF Finances

Sagsøgt: Les Vergers du Vieux Tauves SA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour d'appel de Liège — fortolkning af artikel 3, 4, og 5 i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (EFT L 225, s. 6) — begrebet kapitaldeltagelse i et datterselskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat — tilstrækkeligt at være i besiddelse af en ret til afkastet af aktier eller anparter, eller nødvendigt med fuldt ejerskab af andelene for at opnå fradrag af det modtagne udbytte

Konklusion

Begrebet andel i kapitalen i et selskab i en anden medlemsstat i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, omfatter ikke retten til afkast.

I overensstemmelse med de ved EF-traktaten sikrede former for fri bevægelighed, som finder anvendelse på grænseoverskridende forhold, skal en medlemsstat imidlertid, når den for at undgå dobbeltbeskatning af modtaget udbyttet både fritager for beskatning hvad angår det udbytte, som et hjemmehørende selskab modtager fra et andet hjemmehørende selskab, hvori det besidder andele i fuldt ejerskab, og det udbytte, som et hjemmehørende selskab modtager fra et andet hjemmehørende selskab, hvori det alene har retten til afkast af andele, anvende den samme skattemæssige behandling på udbytte, som et hjemmehørende selskab, der besidder andele i fuldt ejerskab, modtager fra et selskab i en anden medlemsstat, og udbytte, der modtages fra et hjemmehørende selskab, der alene har retten til afkast af aktier.

(1) EUT C 82 af 14.4.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/14

Domstolens dom (Store Afdeling) af 22. december 2008 — Régie Networks mod Direction de contrôle fiscal Rhône-Alpes Bourgogne (anmodning om præjudiciel afgørelse fra cour administrative d'appel de Lyon — Frankrig)

(Sag C-333/07) (1)

(Statsstøtte - støtte til fordel for lokale radiostationer - finansiering ved hjælp af en skattelignende afgift af reklamevirksomhed - Kommissionens positive beslutning ved udløbet af den indledende undersøgelsesfase i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 3 (efter ændring nu artikel 88, stk. 3, EF) - støtte, der kan være forenelig med det fælles marked - EF-traktatens artikel 92, stk. 3 (nu artikel 87, stk. 3, EF) - indsigelser mod beslutningens lovlighed - begrundelsespligt - bedømmelsen af de faktiske omstændigheder - den skattelignende afgifts forenelighed med EF-traktaten)

(2009/C 44/22)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative d'appel de Lyon

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Regie Networks

Sagsøgt: Direction de contrôle fiscal Rhône-Alpes Bourgogne

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — cour administrative d'appel de Lyon — spørgsmålet om gyldigheden af Kommissionens afgørelse N 679/97 af 10. november 1997, ved hvilken Kommissionen besluttede ikke at rejse indsigelse vedrørende ændringerne i ordningen til støtte for radiofoni, indført ved dekret nr. 92-1053 af 30. september 1992 (JORF (fransk lovtidende) nr. 228 af 1. oktober 1992) (SG(97) D/9265) — skattelignende afgift af reklame udsendt via lydradio og tv på fransk område, hvis provenu kanaliseres til en fond til støtte for radiofoni — støtteordning alene til fordel for indenlandske virksomheder — spørgsmålet, om undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra c), EF kan anvendes på denne ordning og på den afgift, der finansierer den

Konklusion

Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers beslutning af 10. november 1997 om ikke at rejse indsigelse mod ændringen af en støtteordning til fordel for lokale radiostationer (statsstøttesag N 679/97 — Frankrig) er ugyldig.

Retsvirkningerne af den fastslåede ugyldighed af Kommissionens beslutning af 10. november 1997 suspenderes, indtil denne vedtager en ny beslutning i henhold til artikel 88 EF. Disse virkninger suspenderes i en periode på højst to måneder fra datoen for afsigelsen af denne dom i tilfælde af, at Kommissionen beslutter at vedtage denne nye beslutning med hjemmel i artikel 88, stk. 3, EF, og inden for en yderligere rimelig frist, hvis Kommissionen beslutter at indlede den i artikel 88, stk. 2, EF omhandlede procedure. Kun virksomheder, som inden denne doms afsigelse har anlagt sag eller har indbragt en tilsvarende klage vedrørende opkrævningen af den skattelignende afgift af reklame udsendt via radio og tv, der blev indført ved artikel 1 i dekret nr. 97-1263 af 29. december 1997 om indførelse af en skattelignende afgift til fordel for en fond til støtte for radiofoni, undtages fra den tidsmæssige begrænsning af denne doms virkninger.

(1) EUT C 211 af 8.9.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. marts 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik

(Sag C-275/07) (1)

(Traktatbrud - ekstern fællesskabsforsendelse - TIR-carneter - told - Fællesskabernes egne indtægter - overdragelse - frist - morarenter - regler om bogføring)

2009/C 113/10

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Wilms, M. Velardo og D. Recchia, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved I.M. Braguglia og G. Albenzio, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 8 og 11 i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 af 29. maj 1989 om gennemførelse af afgørelse 88/376/EØF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (EFT L 155, s. 1) og af artikel 6, stk. 2, litra a), i samme forordning, som den 30. maj 2000 blev erstattet af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (EFT L 130, s. 1) — regler om bogføring — forfaldne morarenter i tilfælde af for sen betaling af egne indtægter

Konklusion

1) Den Italienske Republik frifindes.

2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 199 af 25.8.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 10. marts 2009 — Hartlauer Handelsgesellschaft mbH mod Wiener Landesregierung og Oberösterreichische Landesregierung (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-169/07) (1)

(Etableringsfrihed - social sikring - statsfinansieret, nationalt sundhedssystem - ordning med naturalydelser - ordning til refusion af udgifter, som den sikrede har afholdt - tilladelse til at oprette et privat ambulatorium, der yder ambulant tandpleje - kriterier for at vurdere behov, der begrunder oprettelsen af en behandlingsinstitution - formål om at opretholde en god, stabil læge- og hospitalstjeneste, som alle har adgang til - formål om at imødegå en risiko for et alvorligt indgreb i den sociale sikringsordnings økonomiske ligevægt - sammenhæng - proportionalitet)

2009/C 113/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hartlauer Handelsgesellschaft mbH

Sagsøgt: Wiener Landesregierung og Oberösterreichische Landesregierung

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 43 EF og 48 EF — tilladelse til en privat behandlingsinstitution til at udføre ambulant tandpleje — tilladelse betinget af en vurdering af behovet på markedet

Konklusion

Artikel 43 EF og 48 EF er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagerne omhandlede, hvorefter det er nødvendigt at opnå tilladelse til at oprette en privat behandlingsinstitution i form af et selvstændigt tandbehandlingsambulatorium, og hvorefter der meddeles afslag på en ansøgning om en sådan tilladelse, når der — henset til det forhåndenværende behandlingstilbud fra sygekasselægerne — ikke forefindes et behov, der begrunder oprettelsen af en sådan institution, eftersom disse bestemmelser ikke også underlægger fællespraksiser en sådan ordning og ikke bygger på et kriterium, der i tilstrækkeligt omfang kan lægge en ramme for de nationale myndigheders skønsudøvelse.

(1) EUT C 155 af 7.7.2007.
—

idet det fra markedet har fjernet produkter, der er udviklet på grundlag af lægeplanter og lovligt fremstillet og/eller markedsført i en anden medlemsstat, i henhold til en administrativ praksis, hvorefter ethvert produkt, der indeholder lægeplanter, som hverken er opført i bilaget til ministeriel bekendtgørelse af 3. oktober 1973 om oprettelse af et særligt register over præparater fremstillet på grundlag af lægeplantearter (Orden Ministerial por la que se establece el registro especial para preparados a base de especies vegetales medicinales), som ændret, eller i bilaget til bekendtgørelse SCO/190/2004 af 28. februar 2004 fra ministeriet for sundhed og forbrug om fastlæggelse af en liste over planter, hvis salg til offentligheden er forbudt eller begrænset, fordi de er giftige (Orden SCO/190/2004 por la que se establece la lista de plantas cuya venta al público queda prohibida o restringida por razón de su toxicidad), bortset fra præparater, som udelukkende består af en eller flere lægeplanter eller hele dele eller stykker af lægeplanter eller lægeplanter i pulverform, fjernes fra markedet, fordi et sådant produkt anses for et lægemiddel, der markedsføres uden den obligatoriske tilladelse, og
1)

Fællesskabsretten indeholder på sit nuværende udviklingstrin ikke nogen specifik forskrift vedrørende metoden til afrunding af merværdiafgiftsbeløb. Når der ikke foreligger specifikke fællesskabsretlige regler, tilkommer det medlemsstaterne at fastsætte reglerne for afrunding af merværdiafgiftsbeløb og metoderne hertil, idet medlemsstaterne herved skal overholde de principper, som danner grundlag for det fælles merværdiafgiftssystem, herunder principperne om afgiftsneutralitet og proportionalitet. Særligt er fællesskabsretten dels ikke til hinder for anvendelse af en national regel, ifølge hvilken der skal foretages afrunding opad af et givet merværdiafgiftsbeløb, når brøkdelen af den mindste relevante møntenhed er 0,5 eller derover, dels kræves det ikke i henhold til fællesskabsretten, at afgiftspligtige personer skal have mulighed for at foretage afrunding nedad af et merværdiafgiftsbeløb, hvis der i dette beløb indgår en brøkdel af den mindste nationale møntenhed.
1)

Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997, og navnlig artikel 3 heri, samt artikel 12 EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats foranstaltning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter tv-selskaber pålægges en forpligtelse til at afsætte 5 % af deres driftsindtægter til præfinansiering af europæiske spille- og tv-film, og nærmere bestemt at anvende 60 % af disse 5 % til produktioner, hvis originalsprog er et af de officielle sprog i denne medlemsstat.
2)

Artikel 49 EF og 50 EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter virksomheder inden for en bestemt branche og et bestemt geografisk område er forpligtet til at tilslutte sig en organisation som den i hovedsagen omhandlede forsikringssammenslutning, forudsat ordningen ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opfylde formålet om at sikre den finansielle balance inden for en social sikringsgren, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
—

det undtagelsesvist kan anses for godtgjort, at der foreligger en sådan trussel, når graden af vilkårlig vold, som karakteriserer den igangværende væbnede konflikt — som bedømmes af de kompetente nationale myndigheder, der skal tage stilling til en ansøgning om subsidiær beskyttelse, eller af de retter i en medlemsstat, for hvilke et afslag på en sådan ansøgning er blevet indbragt — når et niveau, der er så højt, at der er alvorlig grund til at antage, at en civilperson, der sendes tilbage til det pågældende land, eller i givet fald den pågældende region, alene som følge af sin tilstedeværelse på dette lands eller denne regions område vil løbe en reel risiko for at være udsat for denne trussel.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 90/5

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. februar 2009 — Commune de Sausheim mod Pierre Azelvandre (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Frankrig)

(Sag C-552/07) (1)

(Direktiv 2001/18/EF - udsætning af genetisk modificerede organismer - stedet for udsætningen - fortrolighed)

2009/C 90/07

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Commune de Sausheim

Sagsøgt: Pierre Azelvandre

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d'État — fortolkning af artikel 19 i Rådets direktiv 90/220/EØF af 23. april 1990 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer (EFT L 117, s. 15) og artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger (EUT L 41, s. 26) — begrebet »stedet for udsætning« af genetisk modificerede organismer (GMO) — er udsætningen begrænset til en bestemt matrikelparcel eller et større geografisk område (kommune, kanton, departement)? — er det, hvad angår førstnævnte tilfælde, muligt at afslå at udlevere matrikeloplysninger vedrørende den omhandlede parcel af hensyn til beskyttelsen af den offentlige orden eller sikkerheden for personer eller formuegoder?

Konklusion

1) »Stedet for udsætningen« som omhandlet i artikel 25, stk. 4, første led, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF skal fastlægges på grundlag af enhver oplysning vedrørende stedfæstelsen af denne udsætning, som anmelderen har forelagt for kompetente myndigheder i den medlemsstat, på hvis område udsætningen skal finde sted, inden for rammerne af de procedurer, der er fastsat i direktivets artikel 6-8, 13, 17, 20 eller 23.

2) Et forbehold begrundet i hensynet til beskyttelse af den offentlige orden eller i andre legale hensyn kan ikke gøres gældende som begrundelse for ikke at udlevere de oplysninger, der er omhandlet i artikel 25, stk. 4, i direktiv 2001/18.

(1) EUT C 37 af 9.2.2008.
2)

Artikel 1 og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439, som ændret ved forordning nr. 1882/2003, er ikke til hinder for, at en medlemsstat nægter at anerkende retten til at føre motorkøretøj i henhold til et kørekort, der er udstedt af en anden stat forud for dennes tiltrædelse af Den Europæiske Union, hvis kørekortet blev udstedt før udstedelsen af et kørekort i den første medlemsstat, hvori det andet kørekort er blevet inddraget, fordi dets indehaver var uegnet til at føre motorkøretøj. Den omstændighed, at denne nægtelse forekommer efter den periode med forbud mod at ansøge om et nyt kørekort, som er knyttet til nævnte inddragelse, er herved uden relevans.
1)

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, som ændret ved Rådets direktiv 2004/74/EF af 29. april 2004, idet den ikke den 1. januar 2006 har tilpasset sit system for beskatning af elektricitet, for så vidt angår forfaldstidspunktet for afgiften på elektricitet, til kravene i direktivets artikel 21, stk. 5, første afsnit.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 82/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. februar 2009 — Belgische Staat mod N.V. Cobelfret (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-138/07) (1)

(Direktiv 90/435/EØF - artikel 4, stk. 1 - direkte virkning - nationale bestemmelser, som tilsigter at ophæve dobbeltbeskatning af udloddet udbytte - udelukkende fradrag for modtaget udbytte i moderselskabets beskatningsgrundlag, i det omfang moderselskabet har et skattepligtigt overskud)

(2009/C 82/05)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Belgische Staat

Sagsøgt: N.V. Cobelfret

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hof van beroep te Antwerpen — fortolkning af artikel 4 i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (EFT L 225, s. 6) — nationale bestemmelser, der har til formål at hindre dobbeltbeskatning af udloddet udbytte — betingelser

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, første led, i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter udbytte, som et moderselskab modtager, indgår i moderselskabets beskatningsgrundlag for derefter at fratrækkes i dette beskatningsgrundlag med 95 %, for så vidt som der for den omhandlede skatteperiode efter fradrag for andre fritagne udbytter består et overskud.

Artikel 4, stk. 1, første led, i direktiv 90/435 er ubetinget og tilstrækkeligt præcis til at kunne påberåbes ved de nationale domstole.

(1) EUT C 117 af 26.5.2007.