Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål fysiske eller juridiske personer retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt forordning om optagelse af visse betegnelser i »register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser« søgsmål fra en producent, der sælger produkter under betegnelser, der er optaget i registeret, og som har gjort indsigelse mod registreringen over for den nationale myndighed afvisning

(Art. 230, stk 4, EF; Kommissionens forordning nr. 1338/2000)

2. Landbrug ensartede lovgivninger beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler forordning nr. 2081/92 indsigelsesprocedure ved ansøgning om registrering retten til effektiv domstolsprøvelse tilsidesættelse foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 2081/92, art. 7)

Sammendrag

1. Fysiske og juridiske personer vil kun kunne påstå at være individuelt berørt af en bestemmelse, som i sin natur og i sit indhold har en almengyldig karakter, såfremt den omtvistede bestemmelse rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre. I denne sag berører forordning nr. 1338/2000 om tilføjelse til bilaget til forordning nr. 2400/96 om optagelse af visse betegnelser i registret over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser, som forudsat i forordning nr. 2081/92, ikke appellanten i kraft af andet end virksomhedens rolle som erhvervsdrivende, der producerer ænder til foie gras i det berørte geografiske område, som dette er fastlagt i varespecifikationen vedhæftet registreringsansøgningen, og markedsfører varer af denne produktion. Det drejer sig om en økonomisk aktivitet, som kan udøves til enhver tid og af en hvilken som helst virksomhed.

Det forhold, at appellanten ved vedtagelsen af forordning nr. 1338/2000 befandt sig i en sådan situation, at virksomheden var nødsaget til at foretage visse justeringer af produktionsstrukturen for at overholde forordningens krav, er ikke tilstrækkeligt til, at appellanten er individuelt berørt på samme måde som adressaten for en retsakt. For det første, selv hvis man antog, at Kommissionen i henhold til en specifik bestemmelse i forordning nr. 2081/92 under vedtagelsen af forordning nr. 1338/2000 skulle have taget hensyn til visse enkeltpersoners situation, ville dette krav ikke frigøre appellanten fra forpligtelsen til at påvise, at virksomheden påvirkes på en måde, der udskiller denne fra alle andre. For det andet gælder kravet om at vedtage en produktionsstruktur, som respekterer grænserne for den maksimale produktion af ænder, der er fastlagt i varespecifikationen, som er vedlagt en anmodning om registrering, i lige så høj grad for alle andre erhvervsdrivende, som ønsker at markedsføre andeprodukter under brug af den beskyttede geografiske betegnelse »canard à foie gras du Sud-Ouest«.

( jf. præmis 33-37 )

2. Indsigelsesproceduren, der er indført ved artikel 7 i forordning nr. 2081/92 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler, skal følgelig ikke finde anvendelse på indsigelsessager, der verserer mellem den kompetente myndighed i den medlemsstat, der har anmodet om registrering af en betegnelse, og en fysisk eller juridisk person, som har bopæl eller hjemsted i denne medlemsstat. Denne fortolkning af artikel 7 i forordning nr. 2081/92 er ikke i modstrid med den alle tilkommende ret til en effektiv domstolsprøvelse, således som den er garanteret i fællesskabsretten som et almindeligt fællesskabsretligt princip, der udspringer af medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner og er hjemlet i artikel 6 og 13 i den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. I overensstemmelse med det almindelige fællesskabsretlige princip tilkommer det de nationale domstole at træffe afgørelse vedrørende lovligheden af en ansøgning om registrering af en betegnelse indgivet til Kommissionen af de kompetente myndigheder i en medlemsstat på samme betingelser vedrørende prøvelsen, som gælder for enhver anden endelig beslutning, der er truffet af samme nationale myndighed, og som kan være til skade for de rettigheder, der tilkommer tredjemand efter fællesskabsretten, og de nationale domstole skal derfor realitetsbehandle en sag, der anlægges herom, selv om de nationale processuelle regler ikke foreskriver dette i sådant tilfælde.

( jf. præmis 45-47 )