De faktiske omstændigheder er følgende: Ved ansøgninger af 11. februar, 31. maj og 13. november 1978 indgav SpA Villa Banfi, Rom, ansøgning til regione Toscana om: a) tilladelse til nyplantning og genbeplantning med vinstokke i Montalcino kommune; b) at der udstedtes en erklæring om, at det var umuligt fortsat at anvende området til agerbrug og opdræt, da disse formål er uforenelige med de nye anvendelsesformål. Ved afgørelse nr. 150 af 30. april 1979 traf det regionale råd afgørelse, idet det bekræftede den tilladelse, som Ufficio provinciale dell'agricoltura di Siena havde meddelt selskabet til nyplantning af et 54 ha stort område med vinstokke til fremstilling af DOC Brunello di Montalcino-vin, men rådet afviste — med henvisning til gældende fællesskabsretlige, nationale og regionale bestemmelser — at give tilladelse til nyplantning med disse særlige vinstokke på et areal af størrelsen 245,27 ha. Rådet udstedte således ikke erklæringen om, at den ønskede landbrugsmæssige ændring kunne gennemføres og gav følgende tre begrundelser for afslaget: a) forordning nr. 1162/76 (EFT L 135, s. 32) — om foranstaltninger med henblik på at tilpasse vinproduktionskapaciteten til markedets behov — undtager fra forbudet mod nyplantning af vinstokke den nyplantning, der i medfør af udviklingsplaner for bedrifter foretages på de betingelser, der er fastsat i direktiv 72/159 (EFT 1972 II, s. 312); b) ved artikel 13 i lov nr. 153 af 9. maj 1975, hvorved direktivet gennemførtes i Italien, og artiklerne 5 og 7 i den regionale lov for Toscana nr. 71 af 7. september 1977 indførtes der en særlig støtteordning til fordel for enkeltstående og sammensluttede landbrugsbedrifter, og med hensyn til juridiske personer omfatter ordningen kun andelsselskaber inden for landbruget og sammenslutninger af driftsledere med landbrug som hovederhverv; c) selskabet Villa Banfi fandtes ikke at falde ind under de nævnte grupper.

Herefter anlagde Villa Banfi sag ved den toscanske forvaltningsdomstol (ved stævninger af 6. og 7. juni 1979) med påstand om annulládon af den afgørelse, hvorved Rådet nægtede at give tilladelse til nyplantning af de særlige vinstokke, idet forholdet mellem de fællesskabsretlige og nationale regler ifølge sagsøgeren i sit resultat er retsstridigt, eller der i det mindste er modstrid mellem de nationale bestemmelser og den fællesskabsretlige ordning. Sagsøgeren gjorde navnlig gældende, at den nationale og regionale lov ved definitionen af begrebet driftsleder med landbrug som hovederhverv var gået ud over direktiv 72/159, hvorefter retten til plantning af nye vinstokke — som i øvrigt må antages at være en del af retten til fri udøvelse af erhvervet som vindyrker — er sikret uanset ejerforholdet, altså uanset om der er tale om fysiske eller om juridiske personer. Aktieselskaber kan derfor ikke udelukkes fra den nationale ordning til gennemførelse af den fællesskabsretlige bestemmelse.

Ved kendelse af 23. januar 1981 (som i øvrigt først indgik til Domstolens justitskontor den 16. oktober 1985), udsatte forvaltningsdomstolen sagen; da retten stillede sig tvivlende over for, om den italienske lovgivning er forenelig dels med artikel 3 i direktiv 72/159, dels med den sikring af grundlæggende rettigheder, der er fastsat i EØF-traktaten og i den italienske forfatning, og bestemte, at »spørgsmålet om fortolkning af direktivet i forhold til de nævnte statslige og regionale love forelægges De europæiske Fællesskabers Domstol til præjudiciel afgørelse«.