ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Institutionerne har et vidt skøn ved fastsættelsen af de kvalifikationskriterier, som er afgørende for de stillinger, der skal besættes, og ved fastlæggelsen, under hensyn til disse kriterier og i tjenestens interesse, af betingelserne og de nærmere bestemmelser for afholdelse af en udvælgelsesprøve. Institutionernes skønsudøvelse i forbindelse med afholdelse af udvælgelsesprøver skal navnlig ved fastsættelse af adgangsbetingelserne være i overensstemmelse med de ufravigelige betingelser i vedtægtens artikel 27, stk. 1, og artikel 29, stk. 1. Vedtægtens artikel 27, stk. 1, og artikel 29, stk. 1, fastsætter – begge præceptivt – henholdsvis ansættelsens formål og rammerne for de procedurer, der skal følges med henblik på besættelse af ledige stillinger. Skønnet skal derfor altid udøves på grundlag af de krav, der stilles til den pågældende stilling, og mere generelt under hensyntagen til tjenestens interesser.

Selv om de betingelser, der begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve, ganske vist kan indskrænke den pågældende institutions muligheder for at ansætte de bedste ansøgere i overensstemmelse med vedtægtens artikel 27, stk. 1, følger det dog ikke heraf, at enhver betingelse, der indebærer en sådan begrænsning, er i strid med den pågældende bestemmelse. Administrationens skønsbeføjelse ved tilrettelæggelsen af udvælgelsesprøver og mere generelt tjenestens interesse giver nemlig institutionen mulighed for at stille de betingelser, den anser for passende, men som – samtidig med, at de begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve og dermed nødvendigvis antallet af tilmeldte ansøgere – imidlertid ikke medfører en risiko for at modarbejde formålet om at sikre sig ansættelse af de ansøgere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet som omhandlet i vedtægtens artikel 27, stk. 1.

Dermed er kun betingelser, som begrænser ansøgernes adgang til en udvælgelsesprøve, og som indebærer en risiko for at modarbejde formålet om at sikre sig ansættelse af de ansøgere, der opfylder de højeste krav, i strid med vedtægtens artikel 27, stk. 1.

Henset til institutionernes vide skøn ved vurderingen af tjenestens interesse bør Rettens kontrol vedrørende overholdelsen af betingelsen om tjenestens interesse begrænse sig til spørgsmålet om, hvorvidt ansættelsesmyndigheden har holdt sig inden for rimelige grænser, som ikke kan kritiseres, og ikke har benyttet sine skønsbeføjelser på en klart fejlagtig måde.

(jf. præmis 28-30, 32 og 33)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–vurdering af risikoen for forveksling–fastlæggelse af den relevante kundekreds–kundekredsens opmærksomhedsniveau–farmaceutiske præparater [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19 og 21)
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–ordmærkerne SEVENFRIDAY og SEVEN [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 30, 52, 68, 71 og 72)
Rettens dom (Anden Afdeling) af 25. september 2018 –

EM Research Organization mod EUIPO – Christoph Fischer m.fl. (EM)

(Sag T-180/17)

»EU-varemærker – ugyldighedssag – EU-ordmærket EM – absolut registreringshindring – beskrivende karakter – artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009 [nu artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EU) 2017/1001] – beviser fremlagt for første gang for Retten«

1. EU-varemærker–klagesag–søgsmål ved Unionens retsinstanser–Rettens kompetence–prøvelse af lovligheden af appelkamrenes afgørelser–fornyet undersøgelse af faktiske omstændigheder i lyset af beviser, der ikke tidligere har været forelagt kontorets instanser–udelukket (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 65) (jf. præmis 20)

2. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–formål–friholdelsesbehov [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 29)

3. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 30 og 31)

4. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–begreb [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 32, 81 og 84)

5. EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–ordmærket EM [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 44, 55-59, 73, 75, 85 og 87)

6. EU-varemærker–afkald, fortabelse og ugyldighed–ugyldighedsbegæring–formaliteten–misbrug af rettighed–ingen betydning [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 37, stk. 1, og art. 56, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 54 og 67-69)

Angående

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 9. januar 2017 af Første Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 2442/2015-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem på den ene side Christoph Fischer, Ole Weinkath, Multikraft Produktions- und Handel og Phytodor og på den anden side EM Research Organization.

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
Forpligtelsen i artikel 1, stk. 3, i bilag X til vedtægten til at vedtage almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 10 i nævnte bilag inden vedtagelsen af en afgørelse om ændring af størrelsen af godtgørelsen for levevilkårene til ansatte, der gør tjeneste i et tredjeland, skyldes den omstændighed, at nævnte artikel 10 indrømmer ansættelsesmyndigheden et særligt vidt skøn med hensyn til bestemmelse af levevilkårene i tredjelande.

Med denne forpligtelse har lovgiver for det første ønsket, at kriterierne for denne fastlæggelse fastsættes i henhold til proceduren for vedtagelse af de almindelige gennemførelsesbestemmelser, der er beskrevet i vedtægtens artikel 110, stk. 1, der giver ansættelsesmyndigheden mulighed for at blive oplyst om relevante parametre ved at høre sit personaleudvalg og ved at indhente udtalelse fra Vedtægtsudvalget. For det andet har lovgiver ønsket, at disse kriterier fastsættes abstrakt og uafhængigt af enhver procedure, der i et konkret tilfælde har til formål at ændre størrelsen af godtgørelsen for levevilkårene til ansatte, der gør tjeneste i et tredjeland, med henblik på at undgå en risiko for, at valget af kriterier påvirkes af det resultat, som administrationen eventuelt ønsker.

Under disse omstændigheder kan artikel 1, stk. 3, i bilag X til vedtægten ikke betragtes således, at bestemmelsen alene indeholder en simpel formel betingelse, som skal overholdes af en afgørelse om ændring af størrelsen af godtgørelsen for levevilkårene til ansatte, der gør tjeneste i et tredjeland. Bestemmelsen fastsætter i stedet, at den forudgående vedtagelse af de almindelige gennemførelsesbestemmelser, der er beskrevet i vedtægtens artikel 110, stk. 1, er en forudsætning for, at en sådan afgørelse lovligt kan træffes.

(jf. præmis 32 og 33)
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 31. maj 2018 –

Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità mod Kommissionen

(Sag T-163/17)

»Ansvar uden for kontraktforhold – samtidige kampagner til fremme af afsætningen af olivenolie i tredjelande, hvoraf den ene er medfinansieret af EGFL og vedrører fremme af olivenolie af europæisk oprindelse, og den anden finansieres af EFRU og vedrører fremme af olivenolie med oprindelse i Spanien – manglende koordinering mellem Kommissionens tjenestegrene, der er ansvarlige for forvaltningen af de to programmer – materiel skade – tab af markedsandele og tabt fortjeneste – ikke-økonomisk skade – skade på kommercielt omdømme«

1. Ansvar uden for kontraktforhold–betingelser–ulovlighed–skade–årsagsforbindelse–den ene betingelse ikke opfyldt–erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (Art. 340 TEUF) (jf. præmis 32-34 og 81)

2. Ansvar uden for kontraktforhold–betingelser–generel retsakt, der indebærer beslutninger vedrørende økonomisk politik–tilstrækkeligt kvalificeret krænkelse af en højere retsregel, der tillægger borgerne rettigheder–krav om, at EU-lovgiver åbenbart og groft har overskredet grænserne for sin vide skønsbeføjelse (Art. 340 TEUF) (jf. præmis 37)

3. Landbrug–fælles landbrugspolitik–EGFL’s og ELFUL’s finansiering–samtidige kampagner til fremme af afsætningen af olivenolie i tredjelande, hvoraf den ene er medfinansieret af EGFL og vedrører fremme af olivenolie af europæisk oprindelse, og den anden finansieres af EFRU og vedrører fremme af olivenolie med oprindelse i Spanien–manglende koordinering mellem Kommissionens tjenestegrene, der er ansvarlige for forvaltningen af de to programmer–tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling–foreligger ikke (Art. 18 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 21; Rådets forordning nr. 3/2008) (jf. præmis 42-47, 52 og 57)

4. Landbrug–fælles landbrugspolitik–EGFL’s og ELFUL’s finansiering–samtidige kampagner til fremme af afsætningen af olivenolie i tredjelande, hvoraf den ene er medfinansieret af EGFL og vedrører fremme af olivenolie af europæisk oprindelse, og den anden finansieres af EFRU og vedrører fremme af olivenolie med oprindelse i Spanien–manglende koordinering mellem Kommissionens tjenestegrene, der er ansvarlige for forvaltningen af de to programmer–tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik–foreligger ikke (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41) (jf. præmis 76, 77 og 79)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt, i det væsentlige som følge af den manglende koordinering fra de af Kommissionens tjenestegrene, som er ansvarlige for forvaltningen af de kampagner for fremme af afsætningen af europæisk og spansk olivenolie i tredjelande (Indien, Rusland og Kina), der er medfinansieret af EU-fondene, samt manglende ophævelse af konkurrenceforvridningen og de heraf følgende skadesvirkninger.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Consorzio di garanzia dell’olio extra vergine di oliva di qualità bærer sine egne omkostninger.
Forenede sager T-193/17 – T-195/17

CeramTec GmbH

mod

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

»EU-varemærker – ugyldighedssag – tredimensionalt EU-varemærke – formen af en del af en hofteprotese – EU-figurmærke, der gengiver en del af en hofteprotese – EU-varemærke bestående af en rosa nuance – tilbagetagelse af begæringer om ugyldighed og afslutning af sager om ugyldighed – varemærkeindehaverens klage med henblik på annullation af afgørelserne om afslutning – afvisning af sagen ved appelkammeret – artikel 59 i forordning (EF) nr. 207/2009 (nu artikel 67 i forordning (EU) 2017/1001)«

Sammendrag – Rettens dom (Ottende Afdeling) af 3. maj 2018

Sagsøgeren skal have en retlig interesse i, at den anfægtede retsakt annulleres. En sådan interesse foreligger kun, såfremt en annullation af den pågældende retsakt i sig selv kan have retsvirkninger. Når den interesse, som en sagsøger hævder at have, vedrører en fremtidig retsstilling, skal han godtgøre, at indgrebet i denne fremtidige retsstilling allerede på nuværende tidspunkt er sikkert. En sagsøger kan imidlertid ikke påberåbe sig fremtidige og uvisse situationer med henblik på at godtgøre sin interesse i at kræve annullation af den anfægtede retsakt. (jf. præmis 22 og 31)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 23-35)

Artikel 75 i forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker pålægger Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) at begrunde sine afgørelser. Ifølge fast retspraksis har denne begrundelsespligt samme rækkevidde som den, der følger af artikel 296 TEUF, hvorefter ophavsmandens begrundelse af en retsakt skal fremgå klart og utvetydigt og med det dobbelte formål dels, at de berørte personer kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning med henblik på at forsvare deres rettigheder, dels, at Unionens retsinstanser kan efterprøve afgørelsens lovlighed. (jf. præmis 40)
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–figurmærket NEW ORLEANS PELICANS–ordmærkerne og figurmærket Pelikan [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 40-44, 47, 49 og 59)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–vurdering af risikoen for forveksling–kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 25)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 35, 36, 42 og 53)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–vurdering af risikoen for forveksling–fastlæggelse af den relevante kundekreds–kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 17)
5.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber–vurdering af, om et tegn er beskrivende–kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 25)
10.

Tjenestemænd–akkrediterede parlamentariske assistenter–rettigheder og forpligtelser–ekstern virksomhed–pligt til at ansøge om forudgående tilladelse–rækkevidde–udførelse af arbejde i et nationalt politisk parti–tilladelse nødvendig (Tjenestemandsvedtægten, art. 12b, stk. 1; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 127) (jf. præmis 118)
Parlamentsmedlemmers ytringsfrihed skal have en udvidet beskyttelse under hensyn til den afgørende betydning, som Parlamentet har i et demokratisk samfund. Henset til den tætte forbindelse mellem et politisk styres virkeligt demokratiske karakter og Parlamentets virksomhed skal udøvelsen af ytringsfriheden i Parlamentet – selv om enhver udtalelse fremsat i en parlamentarisk forsamling kræver en høj grad af beskyttelse – til tider vige for legitime interesser som beskyttelsen af de parlamentariske aktiviteters korrekte afvikling og beskyttelsen af andre parlamentsmedlemmers rettigheder.

Det følger heraf, dels at Parlamentets forretningsorden kun kan fastsætte mulighed for at sanktionere parlamentsmedlemmers udtalelser, såfremt disse krænker Parlamentets virksomhed eller udgør en alvorlig fare for samfundet, såsom opfordringer til vold eller til fremmedhad. Dels skal parlamenternes beføjelse til at pålægge disciplinære sanktioner for at sikre en korrekt afvikling af deres aktiviteter eller beskyttelsen af visse rettigheder, principper eller grundlæggende frihedsrettigheder forenes med nødvendigheden af at sikre overholdelsen af parlamentsmedlemmernes ytringsfrihed.

(jf. præmis 47, 48, 50 og 51)
2.

Den Europæiske Unions offentlige kontrakter–udbudsprocedure–forpligtelse til at overholde princippet om ligebehandling af de bydende–nødvendighed at sikre lige chancer og at overholde gennemsigtighedsprincippet–rækkevidde (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012, art. 102, stk. 1) (jf. præmis 34-36)
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–separat efterprøvelse af de forskellige registreringshindringer–overlapning mellem anvendelsesområderne for de hindringer, der er anført i artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b) og c)] (jf. præmis 42)
5.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–tegnet mangler fornødent særpræg–varemærke, der er sammensat af flere bestanddele–den kompetente myndigheds mulighed for at foretage en undersøgelse af hver af varemærkets bestanddele–hensyntagen til den relevante kundekreds’ helhedsindtryk af sammensætningen nødvendig [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 31)
2.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21 og 22)
5.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker uden fornødent særpræg–tredimensionale varemærker, der består af varens form–fornødent særpræg–bedømmelseskriterier–den pågældende form er en »variant« af en af de sædvanlige former for den omhandlede varetype–forhold, der ikke er tilstrækkeligt til at fastslå varemærkets fornødne særpræg [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 29)
OPLYSNINGER OM DE IKKE OFFENTLIGGJORTE AFGØRELSER 
Samling af Afgørelser 
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 2 0. september 2 0 1 8 –  
Mondi mod ACER  
(Sag T-1 4 6 / 1 7 )  
»Energi – afgørelse fra ACER’s klagenævn – afslag på en interventionsanmodning – direkte og aktuel 
interesse i sagens udfald – retten til at blive hørt« 
1. EU’s agenturer – Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) – 
søgsmålsprocedure – klage til ACER’s klagenævn – intervention – betingelser for antagelse til 
realitetsbehandling – interesse i afgørelsen af tvisten – begreb – krav om en direkte og aktuel 
interesse – interessen skal vedrøre en løsning af retstvisten, som kan ændre intervenientens 
retsstilling – bevisbyrden påhviler ansøgeren 
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 713/2009 , art. 19) 
(jf. præmis 25-27) 
2. EU’s agenturer – Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) – 
søgsmålsprocedure – klage til ACER’s klagenævn – overholdelse af retten til forsvar – retten til 
aktindsigt – rækkevidde – manglende medde lelse af et dokument – følger – bevisbyrden påhviler 
sagsøgeren 
[Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra a) og b); 
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 713/2009 , art. 19] 
(jf. præmis 41-44) 
Angående 
Søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af afgørelse truffet af ACER’s 
klagenævn af 17. februar 2017 om at forkaste sagsøgerens anmodning om intervention i sag 
A-001-2017 (konsolideret). 
DA 
ECLI:EU:T:2018 :570 1 
OPLYSNINGER OM DE IKKE OFFENTLIGGJORTE AFGØRELSER 
Konklusion 
1) Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) frifindes. 
2) Mondi AG bærer sine egne omkostninger og betaler de af Agenturet for Samarbejde mellem 
Energireguleringsmyndigheder (ACER) afholdte omkostninger. 
3) Republikken Polen bærer sine egne omkostninger. 
ECLI:EU:T:2018 :570 2
2.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21 og 28)
1.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 18 og 36)
Det fremgår af vedtægtens artikel 2, dels at ansættelsesmyndigheden handler på vegne af den institution, som har udpeget den, således at retsakter, der påvirker tjenestemændenes retsstilling og kan indeholde et klagepunkt imod dem, må tilregnes den institution, hvor de er ansat, dels at et eventuelt søgsmål skal anlægges mod den institution, hvorfra den retsakt, der indeholder et klagepunkt, hidrører.

I den foreliggende sag er der ingen tvivl om, at den anfægtede afgørelse er blevet truffet af »Infrastruktur- og logistikkontoret« i Luxembourg (herefter »OIL«). En samlet læsning af de anvendelige bestemmelser, navnlig vedtægtens artikel 91a, gør det muligt at identificere Kommissionen, og ikke Parlamentet, som sagsøgt i tilfælde af søgsmål til prøvelse af en afgørelse truffet af OIL.

Annullationspåstanden bør derfor afvises, da den ikke er blevet rettet mod Kommissionen.

(jf. præmis 29, 30 og 35)
Den retlige immunitet, der er fastsat i artikel 11 i protokol nr. 7 vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter beskytter tjenestemænd og øvrige ansatte mod retsforfølgning fra myndighederne i medlemsstaterne for de i embeds medfør foretagne handlinger. En beslutning om at ophæve en tjenestemands eller en anden ansats immunitet ændrer således vedkommendes retsstilling alene som følge af, at denne beskyttelse ophæves, idet den indebærer, at den pågældende igen får samme retsstilling, som gælder for personer, der er omfattet af medlemsstaternes almindelige retsregler, således at der kan iværksættes de foranstaltninger over for den pågældende, som er fastsat i de almindelige retsregler, navnlig tilbageholdelse og retsforfølgning, uden at det er nødvendigt at anvende nogen mellemkommende regler.

Det skøn, som tilkommer de nationale myndigheder, efter at immuniteten er ophævet, til at genoptage eller frafalde retsforfølgningen af tjenestemanden eller den ansatte, er uden betydning for, om dennes retsstilling er direkte berørt, da de retsvirkninger, som er knyttet til afgørelsen om ophævelse af immuniteten, er begrænset til en ophævelse af den beskyttelse, som den pågældende var berettiget til på grund af sin status som tjenestemand eller ansat, der ikke indebærer iværksættelse af yderligere foranstaltninger.

Det følger heraf, at institutionens afgørelse om at ophæve den berørtes retlige immunitet udgør en akt, der indeholder et klagepunkt mod denne.

(jf. præmis 38-40)