4.

De indlæg, der er indgivet til Domstolen. Under sagens behandling for Domstolen er der to modstridende standpunkter, nemlig dels Twee Provinciën's på den ene side og den nederlandske regerings og Kommissionens på den anden side. Jeg skal kort redegøre herfor: Twee Provinden — som indledningsvis har bemærket, at det forhold, at »F«-mærket skal påsættes, indebærer en konkurrenceforvridning ( 10 ) — har anført, at mærkningsdirektivet Ender anvendelse på de omhandlede bestemmelser, og at disse ikke er i overensstemmelse med direktivet. Selskabets argumentation kan opdeles i tre dele. Selskabet gør for det første gældende, at den ost, det fremstiller, er et levnedsmiddel i direktivets forstand. Dernæst gør selskabet gældende, at selv om det nationale ostemærke kan anses for et mærke, der udstedes af staten, og som producenterne skal påsætte deres ost, drejer det sig om »en angivelse, et billede eller et symbol«, »som vedrører et levnedsmiddel«, eller som i hvert fald »ledsager... dette levnedsmiddel«, jf. direktivets artikel 1, stk. 3, litra a). Endelig har Twee Provinciën anført, at den obligatoriske påsætning af et bogstav, som er forskelligt fra region til region, ikke kan henføres under en af de begrundelser for at anvende nationale ikke-harmoniserede bestemmelser, der udtømmende er opregnet i mærkningsdirektivets artikel 15, stk. 2. Selskabet har i denne forbindelse henvist til, at ost i Nederlandene normalt fremstilles efter én bestemt metode. Da ostene ikke har særlige kendetegn, således at de vil kunne individualiseres efter deres oprindelse i forskellige regioner, har den oprindelsesangivelse, der er fastsat i de nederlandske bestemmelser, ikke nogen specifik funktion og er dermed efter Domstolens praksis i strid med EØF-traktatens artikel 30. Derimod har både den nederhndske regering og Kommissionen anført, at mærkningsdirektivet ikke finder anvendelse i denne sag. Det er deres opfattelse, at påsætningen af et bogstav, der er forskelligt fra region til region ikke kan anses for en mærkning i henhold til direktivets artikel 1, stk. 1. De argumenter, de har fremført til støtte for deres opfattelse, er tilstrækkelig forskellige til, at der kan redegøres særskilt for disse. Den nederlandske regering har anført, at det nationale ostemærke ikke er en mærkning, men et kontrolmærke, som påsættes en (hel) uemballeret ost. Ifølge den nederlandske regering består ostemærket af en ufarvet, perforeret kaseinskive med en diameter på 5-7 cm, som presses ind i (hele) osten. Ostemærket, hvis bogstavkode er forskellig for hver enkelt region, gør det muligt at henføre en bestemt (hel) ost til en bestemt producent, en bestemt produktionsdato og endog til et bestemt parti eller en bestemt sending. Da ost normalt skæres i skiver, før den sælges til den endelige forbruger (skivningen sker enten i en pakkecentral eller på salgsstedet), er det kun rent tilfældigt, at forbrugerens opmærksomhed henledes på det nationale ostemærkc eller en del heraf. Selv om det er tilfældet, kan en normalforbrugcr ikke vide, hvad bogstavet betyder. Den nederlandske' regering udleder heraf, at mærket på ingen måde skal gøre det ud for en mærkning, dvs. tjene som oplysning for den endelige forbruger. Tværtimod viser mærket, at osten er fremstillet i overensstemmelse med de gældende bestemmelser og opfylder visse kvalitetskrav. Bogstavkoden gør det muligt ved kontrol (der gennemføres stikprøvevis) at fastslå produktionsstedet. Kommissionens argumentation bygger i det væsentlige på en formålsbestemt fortolkning af mærkningsdirektivet. Ifølge Kommissionen er formålet med direktivet at oplyse og beskytte forbrugerne, og ordet »mærkning« i artikel 1, stk. 1, må fortolkes i lyset af dette formål. Mærkningen vedrører således de oplysninger, der påsættes af hensyn til at oplyse den endelige forbruger eller at påvirke dennes adfærd. De oplysninger, der gives i forbindelse med mærkningen af levnedsmidlerne, og som ikke har nogen direkte betydning for den endelige forbruger, falder ikke ind under denne kategori. Kommissionen har som eksempler henvist til oplysninger vedrørende afgiftsmæssig eller sundhedsmæssig kontrol eller kvalitetskontrol. Et forbud mod sådanne oplysninger vil ikke være til gavn for den endelige forbruger, men kan derimod bringe de offentlige myndigheders muligheder for kontrol i fare. At dette ikke har været fællesskabslovgivers hensigt, fremgår ifølge Kommissionen klart af en fortolkende erklæring, der blev afgivet af Rådet og Kommissionen i forbindelse med direktivets vedtagelse i Rådet, og hvorefter »nærværende direktiv ikke [vedrører] oplysninger i forbindelse med mærkningen med hensyn til pris, afgiftsmæssig kontrol, angivelse af parti, sundhedsmæssig kontrol og kvalitetskontrol«. Denne erklæring illustreres efter Kommissionens opfattelse af nærværende sag. Forbrugeren forstår umiddelbart, at løbenummeret og bogstavkombinationerne eller bogstav- og talkombinationerne, som skal indgå i det nationale ostemærke, ikke vedrører ostens egenskaber, men at der er tale om et kontrolmærkc ( 11 ).