Sag C-495/00

Azienda Agricola Giorgio, Giovanni og Luciano Visentin m.fl.

mod

Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA)

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale amministrativo regionale del Lazio)

»Landbrug – fælles markedsordning – mælk og mejeriprodukter – tillægsafgift på mælk – forordning (EØF) nr. 3950/92 og (EØF) nr. 536/93 – referencemængder – efterfølgende korrektion«

Sammendrag af dom

1. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af fællesskabsretten – anvendelse af de formelle og materielle bestemmelser i national ret – betingelser

(EF-traktaten, art. 5 (nu art. 10 EF))

2. Landbrug – fælles markedsordning – mælk og mejeriprodukter – tillægsafgift på mælk – forordning nr. 3950/92 og nr. 536/93 – referencemængder – efterfølgende korrektion og genberegning af de skyldige tillægsafgifter efter udløbet af fristen for betaling af disse afgifter – lovlig – tilsidesættelse af den berettigede forventning – foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 3950/92, art. 1 og 4; Kommissionens forordning nr. 536/93, art. 3 og 4)

1. I overensstemmelse med de almindelige principper, som ligger til grund for Fællesskabet, og som finder anvendelse på forbindelserne mellem dette og medlemsstaterne, påhviler det i henhold til traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF) medlemsstaterne at sikre gennemførelsen af fællesskabsbestemmelserne på deres område. For så vidt som fællesskabsretten, herunder dens almindelige principper, ikke indeholder fælles forskrifter herom, følger de nationale myndigheder i forbindelse med gennemførelsen af fællesskabsbestemmelserne de formelle og materielle bestemmelser i deres nationale ret.

Når medlemsstaterne vedtager foranstaltninger til gennemførelse af en fællesskabsretlig bestemmelse, er de nationale myndigheder ved udøvelsen af deres skønsbeføjelse forpligtet til at iagttage de almindelige principper i fællesskabsretten, herunder princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

(jf. præmis 39 og 40)

2. Artikel 1 og 4 i forordning nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter og artikel 3 og 4 i forordning nr. 536/93 om gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og mejeriprodukter skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat efter gennemførte kontroller korrigerer de individuelle referencemængder, der er tildelt hver producent, og følgelig efter genuddeling af uudnyttede referencemængder genberegner de skyldige tillægsafgifter efter udløbet af fristen for betaling af disse afgifter for det pågældende mælkeproduktionsår.

For så vidt som en producents individuelle referencemængde faktisk svarer til den mælkemængde, der er afsat af denne producent i løbet af referenceåret, kan den pågældende producent – som i princippet har kendskab til den mængde, han producerer – ikke have en berettiget forventning om opretholdelse af en urigtig referencemængde. Producenterne kan endvidere ikke have nogen berettiget forventning om, at der ved et produktionsårs udløb foretages en genuddeling af visse uudnyttede individuelle referencemængder. En sådan genuddeling er i sin natur hypotetisk, og det vil være umuligt i forvejen at fastsætte størrelsen heraf, eftersom det afhænger af de øvrige producenters aktivitet. En producent kan således ikke, før et produktionsår, have nogen berettiget forventning om en genuddeling af en bestemt del af de uudnyttede kvoter.

Der kan endvidere ikke eksistere en berettiget forventning om opretholdelse af en situation, som er åbenbart ulovlig i forhold til fællesskabsretten, nemlig en manglende anvendelse af ordningen med tillægsafgift på mælk. Medlemsstaternes mælkeproducenter kan således ikke med føje forvente, at de 11 år efter indførelsen af denne ordning kan fortsætte med at producere mælk uden begrænsninger.

(jf. præmis 54-56 samt domskonkl.)