DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (TREDJE AFDELING) DEN 17. OKTOBER 1990. - ERICH HETTRICH, GABRIELE KRUMM OG HELMUT STEINEL MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - SAERLIG JUSTERINGSKOEFFICIENT FOR MUENCHEN - AFVISNING - AENDRING AF STAEVNINGENS PAASTANDE - INKOMPETENCE. - SAG T-134/89.



Samling af Afgørelser 1990 side II-00565



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Tjenestemaend - soegsmaal - genstand - fastlaegges i staevningen efter den i klagen afstukne ramme

( Tjenestemandsvedtaegten, art . 90 og 91 )

2 . Retspleje - staevning - paastande - aendring - annullationspaastand nedlagt foerste gang i replikken - afvisning

( Statutten for EOEF-Domstolen, art . 19; procesreglementet, art . 38 )

3 . Tjenestemaend - soegsmaal - genstand - paabud til Kommissionen om at anvende sine befoejelser efter Traktaten - afvisning

( Tjenestemandsvedtaegten, art . 91 )

Sammendrag

1 . Selv om den i vedtaegtens artikel 90, stk . 2, omhandlede administrative klage noedvendigvis skal gaa forud for et sagsanlaeg til proevelse af en akt, der er negativ for en person omfattet af vedtaegten, er klagen dog en saerskilt retsakt i forhold til det i vedtaegtens artikel 91, stk . 2, omhandlede soegsmaal, hvis genstand og aarsag klagen kun afgraenser negativt i den forstand, at der ved soegsmaalet ikke kan ske en udvidelse af formaalet med eller genstanden for klagen, men vel en begraensning . Sagsgenstanden fastlaegges saaledes udelukkende i staevningen, for saa vidt som staevningen fortsaetter den linje, der er afstukket i klagen . Klagens indhold kan derfor kun indgaa som bestanddel i staevningen, saafremt der i staevningen utvetydigt henvises dertil .

2 . En annullationspaastand, der end ikke indirekte fremgaar af staevningen, men er nedlagt for foerste gang i replikken, er en aendring af de i staevningen formulerede paastande og kan i henhold til artikel 19 i statutten for Domstolen og procesreglementets artikel 38 derfor ikke antages til realitetsbehandling .

3 . Retten har ikke kompetence til at paakende en sag, hvorunder det ikke er lovligheden af en negativ akt fra ansaettelsesmyndigheden, der soeges bestridt, men soeges opnaaet, at Kommissionen doemmes til at anvende sine befoejelser som institution, dels i medfoer af Traktatens artikel 155 og tjenestemandsvedtaegtens artikel 64, dels i medfoer af Traktatens artikel 173, stk . 1, og 175, stk . 1 .

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Ved skrivelse, indgaaet til Kommissionen den 3 . november 1988, klagede de i Muenchen tjenestgoerende ansatte, herunder de tre sagsoegere, til den ansvarlige kommissaer over, at Kommissionen i sit forslag af 19 . september 1988 om tilpasning hvert femte aar af justeringskoefficienterne ikke havde foreslaaet Raadet, at der i henhold til artikel 64 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber fastsaettes en saerlig justeringskoefficient for Muenchen . Ved forordning ( EKSF, EOEF, Euratom ) nr . 3295/88 af 24 . oktober 1988 fulgte Raadet forslaget om korrigering af de justeringskoefficienter, hvormed vederlag og pensioner til tjenestemaend og oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber korrigeres i bl.a . Forbundsrepublikken Tyskland ( EFT L 293, s . 5 ).

2 Ved skrivelse af 12 . december 1988 til de i Muenchen tjenestgoerende ansatte, redegjorde generaldirektoeren for Personale og Administration, R . Hay, for de statistiske hensyn, der havde vaeret afgoerende for, at Kommissionen ikke havde foreslaaet en saerlig justeringskoefficient for Muenchen .

3 Den 15 . marts 1989 indgav sagsoegerne en klage over de foerste loensedler, der var udstedt i henhold til forordning nr . 3295/88, naermere bestemt de loensedler, der var dateret den 22 . december 1988 og den 25 . januar 1989 . Endvidere klagede de over skrivelsen af 12 . december 1988 fra generaldirektoer Hay . Ifoelge sagsoegerne maatte deres loensedler vaere ugyldige, idet den raadsforordning, de var udstedt i henhold til, var retsstridig . Forordningen maatte vaere en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 64 samt af det almindelige princip om ligebehandling af tjenestemaend og oevrige ansatte i Faellesskaberne - de skal behandles lige i relation til koebekraft - uanset tjenestested . I klagen henviste sagsoegerne til, at leveomkostningerne i Muenchen var langt hoejere end i Bonn ( koefficient : 99,5 ) og endog i Berlin ( koefficient : 109,2 ), da huslejeniveauet er hoejere i Muenchen end i Berlin; tillige kritiseredes bemaerkningerne om statistiske hensyn, der fremfoertes i skrivelsen af 12 . december 1988 .

4 Den 7 . juni 1989 besvarede generaldirektoer Hay klagen, idet han meddelte, at Kommissionen ville forelaegge Raadet et forslag om fastsaettelse af en saerlig justeringskoefficient for Muenchen med tilbagevirkende gyldighed fra den 1 . juanuar 1988 .

5 Den 9 . juni 1989 forelaa Kommissionens forslag i sin endelige form, og ved skrivelse af 20 . juni 1989 fra den ansvarlige kommissaer oversendtes det til Raadet .

6 Den 18 . juli 1989 udstedte Raadet forordning ( EOEF, Euratom, EKSF ) nr . 2187/89 om korrigering af vederlag og pensioner til tjenestemaend og oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber med virkning fra 1 . juli 1988 og om tilpasning af justeringskoefficienterne for vederlag og pensioner til tjenestemaend og oevrige ansatte med virkning fra 1 . januar 1989 ( EFT L 209, s . 1 ); i forordningen var der ikke fastsat en saerlig justeringskoefficient for Muenchen .

7 Ved staevning, indgaaet til Domstolens Justitskontor den 7 . september 1989, indbragte sagsoegerne herefter denne sag for Domstolen .

8 Ved kendelse af 15 . november 1989 har Domstolen i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24 . oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans henvist sagen til Retten . Kommissionen indgav svarskrift til Rettens Justitskontor den 17 . november 1989, og sagens skriftlige forberedelse er herefter foregaaet for Retten .

9 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten ( Tredje Afdeling ) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisfoerelse . Parternes repraesentanter har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal i retsmoedet den 11 . juli 1990 .

Parternes paastande

10 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande :

"1 ) Som led i fastsaettelsen af vederlag og pensioner for tjenestemaend og oevrige ansatte i henhold til vedtaegten for tjenestemaend og ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte tilpligtes Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, eventuelt paa ny, at foreslaa Raadet en saerlig justeringskoefficient for vederlag og pensioner til tjenestemaend og oevrige ansatte, der har Muenchen som tjenestested .

2 ) Subsidiaert tilpligtes Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikler 63 og 64 at traeffe de foranstaltninger - herunder om fornoedent anlaeggelse af sag paa grund af passivitet eller paa grund af, at andre raadsbeslutninger er ugyldige - der er noedvendige, for at den ret til en passende justeringskoefficient, sagsoegerne har haft siden den ikke-offentliggjorte beslutning herom af 26 . juni 1976, realiseres over for Raadet .

3 ) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger ."

I svarskriftet har Kommissionen nedlagt foelgende paastande :

"I henhold til procesreglementets artikel 81

- afvises sagen, og

- sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger ."

I duplikken har Kommissionen nedlagt foelgende paastande :

"- Sagen afvises;

- saafremt sagen fremmes til realitetsbehandling, afsiges frifindelsesdom;

- sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger ."

Paastandene i staevningen

11 Inden der tages stilling til, om sagen kan fremmes til realitetsbehandling, maa indholdet af paastandene i staevningen fastlaegges naermere, idet sagsoegerne i replikken har anlagt en fortolkning af paastandene, som Kommissionen har bestridt .

12 I replikken haevder sagsoegerne, at paastandene i staevningen - hvorefter Kommissionen principalt tilpligtes at foreslaa Raadet en saerlig justeringskoefficient for Muenchen, og, eventuelt paa ny, at fremsaette et saadant forslag, ligesom Kommissionen subsidiaert tilpligtes at traeffe de noedvendige foranstaltninger, herunder om fornoedent anlaeggelse af sag paa grund af passivitet eller paa grund af, at andre raadsbeslutninger er ugyldige, for at den ret til en passende justeringskoefficient, sagsoegerne har haft siden den ikke-offentliggjorte beslutning herom af 26 . juni 1976, realiseres over for Raadet - maa fortolkes i lyset af sagsoegernes krav i klagen af 15 . marts 1989, idet staevningen er den logiske fortsaettelse af klagen . Klagen var rettet mod beslutninger, som beroerer sagsoegerne individuelt, idet afgoerelserne har fundet konkret udtryk i loensedlerne for december 1988, der som de foerste er udstedt i henhold til forordning nr . 3295/88, som ifoelge sagsoegerne, jf . klagen og staevningen, er retsstridig, idet der ikke heri er fastsat en saerlig justeringskoefficient for Muenchen . Ifoelge sagsoegerne omfatter den i staevningen nedlagte subsidiaere paastand, som er meget vid, ogsaa en paastand om annullation af de naevnte individuelle beslutninger, idet dette er en foelge af den i staevningen nedlagte paastand om, at den forordning, de er udstedt i henhold til, kendes ugyldig .

13 I duplikken har Kommissionen gjort gaeldende, at sagsoegernes loensedler for december 1988 ikke er sagens genstand, og at deres subsidiaere paastand, hvorefter Kommissionen alene er forpligtet til at realisere Raadets beslutning af 26 . juni 1976, ikke kan tilsigte annullation af loensedlerne, idet der ikke er anvendt en saerlig koefficient for Muenchen .

14 Foerst bemaerkes, at selv om klagen faktisk vedroerer sagsoegernes loensedler for december 1988 og januar 1989, idet forordning nr . 3295/88, som er hjemmel for loensedlerne, haevdes at vaere retsstridig, henvises der i paastandene eller i begrundelsen i staevningen ikke til de paagaeldende loensedler og slet ikke til ovennaevnte forordning .

15 Endvidere bemaerkes, at der i staevningen ikke henvises til det i klagen anfoerte om, at loensedlerne er ugyldige og forordning nr . 3295/88 retsstridig . Sagsoegerne har vel i staevningen henvist til deres argumenter under klagesagen, men det maa understreges, at henvisningen kun vedroerer argumenterne for, at der fastsaettes en saerlig justeringskoefficient for Muenchen, mens den ikke vedroerer retsvirkningerne af, at der i den paagaeldende forordning ikke er fastsat en saadan koefficient .

16 Det maa imidlertid paapeges, at selv om den i vedtaegtens artikel 90, stk . 2, omhandlede administrative klage noedvendigvis skal gaa forud for et sagsanlaeg til proevelse af en akt, der er negativ for en person omfattet af vedtaegten, er klagen en saerskilt retsakt i forhold til det i vedtaegtens artikel 91, stk . 2, omhandlede soegsmaal, hvis genstand og aarsag klagen kun afgraenser negativt i den forstand, at der ved soegsmaalet ikke kan ske en udvidelse af formaalet med eller genstanden for klagen, men vel en begraensning . Sagsgenstanden fastlaegges saaledes udelukkende i staevningen, for saa vidt som staevningen fortsaetter den linje, der er afstukket i klagen . Klagens indhold kan derfor kun indgaa som bestanddel i staevningen, saafremt der i staevningen utvetydigt henvises dertil .

17 Desuden maa det fremhaeves, at de subsidiaere paastande i staevningen ikke gaar ud paa, at Retten skal proeve lovligheden af forordning nr . 3295/88, saaledes som sagsoegerne har haevdet i replikken, men paa, at Kommissionen selv, om fornoedent, tilpligtes at rejse annullationssoegsmaal til proevelse af herimod stridende raadsbeslutninger . Et saadant soegsmaal ville noedvendigvis vaere et andet end det foreliggende, idet hverken parterne eller sagsgenstanden er den samme . Der ville nemlig blive tale om et soegsmaal, rejst af Kommissionen mod Raadet, som kun kunne vedroere fremtidige forordninger, idet soegsmaalsfristerne er udloebet for allerede udstedte forordningers vedkommende .

18 Da paastanden om annullation af loensedlerne saaledes end ikke indirekte fremgaar af staevningen, er den nedlagt for foerste gang i replikken; der foreligger derfor en aendring af de i staevningen formulerede paastande . I henhold til artikel 19 i statutten for EOEF-Domstolen, som ifoelge statuttens artikel 46, stk . 1, finder tilsvarende anvendelse paa rettergangsmaaden ved Retten, og til artikel 38 i Domstolens procesreglement, kan denne paastand derfor ikke antages til realitetsbehandling ( dom af 25 . september 1979, Kommissionen mod Frankrig, 232/78, Sml . s . 2729, 2737, og dom af 10 . juli 1990, Automec mod Kommissionen, praemis 69, T-64/89, Sml . s . II-367 ).

19 Loensedlerne er saaledes ikke omfattet af den foreliggende sag; der skal herefter kun foretages en proevelse af paastandene i staevningen .

Formaliteten

20 Kommissionen har kraevet paastandene i staevningen afvist fra realitetspaakendelse, for saa vidt som Kommissionen dels tilpligtes, eventuelt paa ny, at foreslaa Raadet en saerlig justeringskoefficient for Muenchen, dels tilpligtes at traeffe de noedvendige foranstaltninger - herunder om fornoedent at rejse passivitetssoegsmaal eller annullationssoegsmaal til proevelse af herimod stridende raadsbeslutninger - for at sagsoegernes ret realiseres over for Raadet . Kommissionen har naermere anfoert, at den i vedtaegtens artikler 90 og 91 fastsatte procedure finder anvendelse paa beslutninger fra ansaettelsesmyndigheden, som kraenker tjenestemaendenes vedtaegtsmaessige rettigheder, idet de i EOEF-Traktatens artikel 179 omhandlede tvister ifoelge Kommissionen vedroerer ansaettelsesmyndighedens anvendelse af gaeldende ret over for tjenestemaendene . Den naevnte procedure finder ikke anvendelse paa krav om tildeling af rettigheder, hvor ansaettelsesmyndigheden som saadan ikke er kompetent, da det tilkommer Raadet at udstede den forordning, der kraeves i henhold til vedtaegtens artikel 64, hvilket skal ske paa forslag af Kommissionen . Kommissionen tilfoejer, at sagsoegernes paastande er ensbetydende med, at Kommissionens funktion ved lovgivningen kan anfaegtes ved klager og sagsanlaeg . Det henhoerer derfor ikke under Rettens kompetence at tage stilling til, om Kommissionen har udfoert sine opgaver ifoelge Traktatens artikel 155 korrekt .

21 Ved fastlaeggelsen af Rettens kompetence maa der tages udgangspunkt i Traktatens artikel 168 A, stk . 1, som er den forfatningsmaessige hjemmel for Raadets ovennaevnte afgoerelse af 24 . oktober 1988 . I henhold til afgoerelsens artikel 3, stk . 1, litra a ), har Retten kompetence til at afgoere tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte som omhandlet i Traktatens artikel 179 . I artikel 179 praeciseres det, at denne kompetence skal udoeves med de begraensninger og paa de betingelser, der er fastsat i vedtaegten, eller som fremgaar af ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte . Ifoelge vedtaegtens artikel 91, stk . 1, kan Retten afgoere enhver tvist mellem Faellesskaberne og en af de i denne vedtaegt omfattede personer om lovligheden af en akt, der er negavtiv for vedkommende efter betydningen i artikel 90, stk . 2 . Dér praeciseres det, at enhver person, der er omfattet af vedtaegten, for ansaettelsesmyndigheden kan indbringe en klage over en for vedkommende negativ akt; det gaelder saavel, naar ansaettelsesmyndigheden har truffet en afgoerelse, som naar den har undladt at traeffe en i vedtaegten foreskrevet foranstaltning .

22 I den foreliggende sag maa det imidlertid bemaerkes, at sagsoegerne hverken med deres principale eller subsidiaere paastande soeger at bestride lovligheden af en akt fra ansaettelsesmyndigheden, der er negativ for dem, men derimod at opnaa, at Kommissionen doemmes til at anvende sine befoejelser som institution, dels i medfoer af Traktatens artikel 155 og vedtaegtens artikel 64, dels i medfoer af Traktatens artikel 173, stk . 1, og artikel 175, stk . 1 .

23 Retten har saaledes ikke kompetence til at paakende sagen, som derfor vil vaere at afvise .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

24 Ifoelge Domstolens procesreglements artikel 69, stk . 2, som finder tilsvarende anvendelse ved Retten, jf . artikel 11, stk . 3, i Raadets ovennaevnte afgoerelse af 24 . oktober 1988, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom . I henhold til reglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN ( Tredje Afdeling )

1 ) Sagen afvises .

2 ) Hver part baerer sine omkostninger .