ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
33

I dette tilfælde skal det i øvrigt understreges, at de anbringender, der er gjort gældende i forbindelse med påvisningen af, at der foreligger fumus boni juris, samtidig skal udgøre anbringender, der henhører under den nationale domstols kompetence og skal synes at være begrundede. Anbringender vedrørende afgørelsens lovlighed er nemlig uden betydning, medmindre de er fremført inden for rammerne af en anmodning i henhold til artikel 278 TEUF og ledsager et hovedsøgsmål, der er anlagt i henhold til artikel 263 TEUF, for så vidt som grundlaget for en afgørelse, som kan tvangsfuldbyrdes, kun kan anfægtes for den retsinstans, som behandler annullationssøgsmålet, på grundlag af denne bestemmelse (jf. dom af 4.7.2017, Systema Teknolotzis mod Kommissionen, T-234/15, EU:T:2017:461, præmis 90 og den deri nævnte retspraksis).
6

Dette er dels tilfældet i henhold til rammedirektivets artikel 7, stk. 4 (herefter »den anden fase af artikel 7«), hvis den eller de påtænkte foranstaltninger har til formål at afgrænse et relevant marked, som afviger fra dem, der er identificeret af Kommissionen, eller at fastslå, om en virksomhed enten alene eller i fællesskab med andre anses for at have en stærk markedsposition, og hvor den eller de påtænkte foranstaltninger vil få indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne. Hvis Kommissionen i sådanne tilfælde har tilkendegivet over for den nationale tilsynsmyndighed, at den betragter udkastet til foranstaltninger som en hindring for det indre marked eller nærer alvorlig tvivl om dets forenelighed med EU-retten og navnlig med målene i rammedirektivets artikel 8, udsættes vedtagelsen af udkastet med yderligere to måneder, som ikke kan forlænges. Desuden skal Kommissionen underrette de øvrige nationale tilsynsmyndigheder om sine forbehold. Efter udløbet af denne frist på to måneder kan Kommissionen i overensstemmelse med rammedirektivets artikel 7, stk. 5, kræve, at den nationale tilsynsmyndighed trækker sit udkast til foranstaltninger tilbage (herefter »vetoretten«) eller ophæve sine forbehold med hensyn til dette udkast.
11

Som det fremgår af procesreglementets artikel 147, stk. 3, angående vurderingen af ansøgerens økonomiske situation, skal de oplysninger og bilag, der følger med ansøgningen om retshjælp, gøre det muligt at vurdere, om ansøgeren i betragtning af sin økonomiske situation er helt eller delvist ude af stand til at dække udgifterne til bistand og repræsentation ved Retten. Denne vurdering forudsætter nødvendigvis, at ansøgeren fremlægger oplysninger og dokumentation, der er dateret tilstrækkeligt tæt på den dato, hvor ansøgningen blev indgivet, således at der på en objektiv måde kan foretages en vurdering af ansøgerens finansielle kapacitet til at dække de omhandlede udgifter. Således anføres det navnlig under overskriften »Indtægter« i formularen, at »(h)vis Deres indtægter på tidspunktet for ansøgningen ikke er ændrede i forhold til sidste år, vil de indtægter, der tages i betragtning, være dem, som De har angivet til de nationale myndigheder for perioden fra den 1. januar til den 31. december sidste år«, og at »[h]vis Deres økonomiske situation har ændret sig, vil det være Deres aktuelle indtægter fra den 1. januar i år til datoen for Deres ansøgning, som tages i betragtning«.
Hvad angår den første foranstaltning foreslået af Republikken Letland om at tilrettelægge og deltage i forhandlinger med Kongeriget Norge med henblik på at sikre overholdelse af Unionens fiskerirettigheder i fiskeriområdet Svalbard indtil den endelige frist den 31. marts 2018 forkastede Kommissionen den implicit, idet den i det væsentlige anførte, at den ville fortsætte med at deltage i forhandlingerne uden at fastsætte en endelig frist for disse forhandlingers afslutning. Kommissionen anførte nærmere bestemt som følger:

»53. Til trods for den aktuelle stilstand i drøftelserne med [Kongeriget] Norge vil Kommissionen fortsætte med at søge en løsning på denne tvist med de norske myndigheder baseret på en dialog og en konstruktiv tilgang frem for en konfrontation. Samtidigt vil Kommissionen, henset til, hvad der står på spil ud over fiskeri, bidrage til, at uanset hvilken løsning der findes, vil den være i overensstemmelse med Unions standpunkt vedrørende Svalbard.

54. Den sidste verbalnote opfordrer [Kongeriget Norge] til at forny dialogen med Unionen for, i lighed med adskillige gange tidligere, at nå frem til et gensidigt tilfredsstillende arrangement, som gør det muligt for Unionens fiskerifartøjer at genoptage deres aktiviteter i regionen. Henset til de nylige reaktioner fra [Kongeriget] Norge er det ligeledes klart, at det på nuværende tidspunkt er lidet sandsynligt, at der vil blive fundet en løsning i den nære fremtid, og at der bør træffes forholdsregler for at undgå en eskalering i uoverensstemmelsen til skade for de presserende strategiske interesser i forholdet til [Kongeriget] Norge samt i det arktiske område.«
73

Hvad for det tredje angår sagsøgerens argument om, at den anfægtede retsakt umiddelbart skader selskabets retsstilling, for så vidt som det ikke længere kan sælge sine køretøjer med en typeattest, der bekræfter CO2-besparelserne, bemærkes for det første, at typeattesten, således som det er anført i præmis 70 ovenfor, ikke bliver forkert. Selv såfremt det for det andet antages, at certificeringen af CO2-besparelser, således som sagsøgeren har anført, kunne udgøre et salgsargument i den nuværende kontekst, hvor forbrugerne bliver stadig mere opmærksomme på den indvirkning, det har på miljøet at anvende personbiler og lette erhvervskøretøjer, betyder dette under alle omstændigheder ikke, at inddragelsen af en sådan certificering i dette lys kan anses for at være en virkning, som har påvirket sagsøgerens retsstilling. Den omstændighed, at et salgsargument ikke længere kan benyttes, kan således ikke antages at godtgøre en skadelig indvirkning på en rettighed, som sagsøgeren er blevet indrømmet. Sagsøgeren kan endvidere fortsat frit sælge sine køretøjer. Selskabet kan derfor ikke gøre gældende, at dets retsstilling er berørt.
1.

Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser for tildeling – fumus boni juris – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – kumulativ karakter – afvejning af samtlige interesser i sagen – rækkefølge for undersøgelse og metode til efterprøvelse – skønsbeføjelse for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler (Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og art. 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 13-17)
19

Den omstændighed, at en part i sagen ved appelkammeret har mistet – eller har afstået fra – muligheden for at udøve de styrkede processuelle rettigheder i overensstemmelse med bestemmelserne i procesreglementets artikel 173, udelukker imidlertid ikke, at den pågældende eventuelt får tilladelse til at intervenere i henhold til bestemmelserne i artikel 40 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, sammenholdt med dette reglements artikel 142-145, såfremt den pågældende godtgør en berettiget interesse i afgørelsen af retstvisten. Det kan nemlig ikke inden for rammerne af sager om intellektuelle ejendomsrettigheder konkluderes, at partsstatus i sagen ved EUIPO – og den tilsvarende mulighed for at nyde godt af den processuelle stilling, der svarer til hovedparternes i henhold til procesreglementets artikel 173 – udelukker muligheden for at intervenere i overensstemmelse med artikel 40 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og det nævnte reglements artikel 142-145, i det tilfælde, hvor den pågældende ikke har fået tilladelse til at intervenere i overensstemmelse med samme reglements artikel 173 på grund af overskridelsen af den frist, der er fastsat i dette reglements artikel 179. I denne henseende skal det bemærkes, at de processuelle rettigheder, som en intervenient er tillagt i henhold til det pågældende reglements artikel 142-145, er langt mere begrænsede end rettighederne i henhold til samme reglements artikel 173, stk. 3. I det omfang der er tale om to forskellige former for intervention, er anvendelsen af procesreglementets artikel 142-145 på den anden part i sagen for appelkammeret forenelig med de særlige forhold i sager om intellektuel ejendomsret og udgør ikke en omgåelse af fristen i dette reglements artikel 179.
6.

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – beslutning i forbindelse med proceduren for indgåelse af en offentlig kontrakt om ikke at antage et bud – øjeblikkelig meddelelse af grundene til, at den afviste bydendes bud er blevet afvist, og afgivelse efter anmodning af supplerende oplysninger om årsagen til afvisningen (Art. 296 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012, som ændret ved forordning nr. 2015/1929, art. 113, stk. 2) (jf. præmis 85)
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 14. maj 2020 –

Bernis m.fl. mod Afviklingsinstansen

(Sag T-282/18)

»Annullationssøgsmål – Den Økonomiske og Monetære Union – bankunion – den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) – artikel 18, stk. 1, i forordning (EU) nr. 806/2014 – den afviklingsprocedure, som skal finde anvendelse, når en enhed er nødlidende eller forventeligt nødlidende – moderselskab og datterselskab – erklæring fra ECB om, at en enhed er nødlidende eller forventeligt nødlidende – Afviklingsinstansens afgørelse om ikke at vedtage nogen afviklingsordning – ingen offentlig interesse – likvidation i overensstemmelse med national ret – aktionærerne – ikke umiddelbart berørt – afvisning«

1. Retslig procedure – formalitetsindsigelse – anmodningen om særskilt behandling af formalitetsindsigelsen henskudt til behandling i forbindelse med sagens realitet – søgsmålet afvist ved begrundet kendelse – lovlighed (Rettens procesreglement, art. 130, stk. 1 og 6) (jf. præmis 29 og 30)

2. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – umiddelbart berørt – kriterier – afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans vedrørende vedtagelse af en afviklingsordning over for en national bank – bedømmelse af den eventuelt umiddelbare karakter af denne afgørelses virkninger på retsstillingen for kreditinstituttets aktionærer – aktionærernes ret til at modtage udbytte og deltage i ledelsen af kreditinstituttet ikke berørt – ikke umiddelbart berørt – afvisning (Art. 263, stk. 4, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 806/2014, art. 18, stk. 1, første afsnit) (jf. præmis 35, 36 og 39-46)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Afviklingsinstansens afgørelser af 23. februar 2018, hvorved denne traf afgørelse om ikke at vedtage nogen afviklingsordning over for ABLV Bank AS og dennes datterselskab, ABLV Bank Luxembourg SA, i henhold til artikel 18, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15. juli 2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1).

Konklusion

1) Sagen afvises.
Rettens kendelse (Femte Afdeling) af 11. september 2019 –

Makhlouf mod Rådet

(Sag T‑59/19)

»Erstatningssøgsmål – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for Syrien – indefrysning af midler – inkompetence«

Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – Unionens retsinstansers kompetence – erstatningssøgsmål anlagt med henblik på at opnå erstatning for den skade, som den fejlagtige opførelse af sagsøgeren på en liste over personer, der er genstand for restriktive foranstaltninger, angiveligt har medført – ikke omfattet

(Art. 24, stk. 1, andet afsnit, TEU og art. 40 TEU; art. 275 TEUF; Rådets afgørelse (FUSP) 2018/778 og (FUSP) 2019/806)

(jf. præmis 22, 23, 25, 26, 30 og 31)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for den skade, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af vedtagelsen af Rådets afgørelse (FUSP) 2018/778 af 28. maj 2018 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2018, L 131, s. 16) og dens efterfølgende gennemførelsesretsakter og som følge af Rådets afgørelse (FUSP) 2019/806 af 17. maj 2019 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2019, L 132, s. 36), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.

Konklusion

1) Sagen afvises.
Rettens kendelse (Femte Afdeling) af 11. september 2019 –

Makhlouf mod Rådet

Sag T-57/19

»Erstatningssøgsmål – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for Syrien – indefrysning af midler – manglende kompetence«

Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – Unionens retsinstansers kompetence – erstatningssøgsmål anlagt med henblik på at opnå erstatning for den skade, som den fejlagtige opførelse af sagsøgeren på en liste over personer, der er genstand for restriktive foranstaltninger, angiveligt har medført – ikke omfattet

(Art. 24, stk. 1, andet afsnit, TEU og art. 40 TEU; art. 275 TEUF; Rådets afgørelse (FUSP) 2018/778 og (FUSP) 2019/806)

(jf. præmis 23, 24, 26, 27, 31 og 32)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for den skade, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af vedtagelsen af Rådets afgørelse (FUSP) 2018/778 af 28. maj 2018 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2018, L 131, s. 16) og dens efterfølgende gennemførelsesretsakter og som følge af Rådets afgørelse (FUSP) 2019/806 af 17. maj 2019 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2019, L 132, s. 36), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
Rettens kendelse (Femte Afdeling) af 11. september 2019 –

Othman mod Rådet

(Sag T-58/19)

»Erstatningssøgsmål – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for Syrien – indefrysning af midler – inkompetence«

Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – Unionens retsinstansers kompetence – erstatningssøgsmål anlagt med henblik på at opnå erstatning for den skade, som den fejlagtige opførelse af sagsøgeren på en liste over personer, der er genstand for restriktive foranstaltninger, angiveligt har medført – ikke omfattet

(Art. 24, stk. 1, andet afsnit, TEU og art. 40, TEU; art. 275, TEUF; Rådets afgørelse 2018/778/FUSP og 2019/806/FUSP)

(jf. præmis 23, 24, 26, 27, 31 og 32)

Angående

Søgsmål i henhold til artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for den skade, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af vedtagelsen af Rådets afgørelse (FUSP) 2018/778 af 28. maj 2018 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2018, L 131, s. 16), samt de efterfølgende retsakter til gennemførelse heraf, og som følge af Rådets afgørelse (FUSP) 2019/806 af 17. maj 2019 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2019, L 132, s. 36), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.

Konklusion

1) Sagen afvises.
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 15. juli 2019 – Camerin mod Kommissionen

(Sag T-367/19 R)

»Særlige rettergangsformer – personalesager – begæring om foreløbige forholdsregler – ingen uopsættelighed«

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser – fumus boni juris – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – kumulativ karakter – afvejning af samtlige interesser i sagen – rækkefølge for undersøgelse og metode til efterprøvelse – skønsbeføjelse for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler (Art. 278 TEUF og 279 TEUF) (jf. præmis 25, 27 og 28)

2. Særlige rettergangsformer – formkrav – fremsættelse af begæringer – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – ingen fremstilling af retlige søgsmålsgrunde i stævningen og i de skriftlige indlæg – generel henvisning til andre skriftlige indlæg – afvisning (Art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156) (jf. præmis 26, 33, 34 og 36)

3. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – betingelser – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – bevisbyrde – rent hypotetisk skade, der bygger på fremtidige og usikre begivenheders indtræden – utilstrækkelig karakter til at begrunde uopsættelighed (Art. 278 TEUF og 279 TEUF) (jf. præmis 31, 32, 41-44 og 46)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 278 TEUF og 279 TEUF med påstand dels om udsættelse af gennemførelsen af afgørelsen truffet af Kontoret for »Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder« den 17. april 2019 vedrørende opfyldelsen af en arrest i sagsøgerens pension, dels om vedtagelse af foreløbige foranstaltninger, som sikrer, at de beløb, som kan gøres til genstand for arrest, ikke overskrider det månedlige beløb, som svarer til grundlønnen for en tjenestemand på første løntrin i lønklassen AST 1.

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler forkastes.
2.

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – mulighed for at se bort fra denne betingelse under påberåbelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelseforeligger ikke (Art. 263, stk. 4, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47 og art. 52, stk. 7) (jf. præmis 54)
3.

Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser for tildeling – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – bevisbyrde – økonomisk tab – pligt til at fremlægge konkrete og præcise oplysninger, der underbygges af detaljerede dokumenter – nødvendigt at fremlægge et retvisende og fuldstændigt billede af selskabets økonomiske situation (Art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 20)
Rettens kendelse (Niende Afdeling) af 7. juni 2019 –

Hebberecht mod EU-Udenrigstjenesten

(Sag T-171/19)

»Personalesag – tjenestemænd – disciplinærsag – suspension – fradrag i løn – tilsidesættelse af formkrav – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Tjenestemandssager – søgsmål rettet mod afgørelsen om afvisning af klage – formaliteten – pligt til at tage stilling til de påstande, der er rettet mod afgørelsen om afslag på klagen – påstande, som ikke har et selvstændigt indhold, eller afgørelse, som er rent bekræftende – foreligger ikke (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 18 og 19)

2. Retslig procedure – stævning – formkrav – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – foreligger ikke – afvisning [Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 76, litra d) og e)] (jf. præmis 21 og 22)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 270 med påstand dels om annullation af EU-Udenrigstjenestens afgørelse, meddelt sagsøgeren den 20. september 2018, om afslag på hendes klage over EU-Udenrigstjenestens afgørelse om at suspendere hende og om at anvende et fradrag i hendes månedsløn, dels om erstatning for det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt.

Konklusion

1) Sagen afvises.
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 2. april 2019 –

Lantmännen og Lantmännen Agroetanol mod Kommissionen

(Sag T-79/19 R)

»Særlige rettergangsformer – konkurrence – forligsprocedure – aktindsigt – ingen uopsættelighed«

1. Særlige rettergangsformer – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – stævning – formkrav – angivelse af grunden til, at de begærede foreløbige forholdsregler umiddelbart forekommer berettiget (Art. 278 og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4 og 5) (jf. præmis 26-32)

2. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – bedømmelse i tvister vedrørende beskyttelse af fortrolige oplysninger – betingelsen om fumus boni juris ikke opfyldt – ingen uopsættelighed (Art. 278 og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4 og 5) (jf. præmis 33-36)

3. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – nationale lovbestemmelser med hjemmel til at videregive fortrolige oplysninger – bevisbyrde for skadens uoprettelige karakter på trods af den uigenkaldelige karakter af oplysningernes udbredelse (Art. 278 og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4 og 5) (jf. præmis 42 og 48)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 278 TEUF og 279 TEUF med begæring om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens afgørelse C(2019) 743 final af 28. januar 2019 om en indsigelse mod videregivelsen af oplysninger, som er meddelt af Lantmännen ek för og Lantmännen Agroetanol AB, på grundlag af artikel 8 i afgørelse vedtaget af formanden for Europa-Kommissionen den 13. oktober 2011 om høringskonsulentens funktion og kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager (sag AT.40054 – Referenceniveauer for Ethanol).

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.

2) Kendelsen af 14. februar 2019, Lantmännen og Lantmännen Agroetanol mod Kommission (sag T 79/19 R), ophæves.
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 18. november 2019 –

Dickmanns mod EUIPO

(Sag T-181/19)

»Personalesag – midlertidigt ansatte – tidsbegrænset kontrakt med opsigelsesklausul – klausul, som bringer kontrakten til ophør i tilfælde af, at den ansatte ikke opføres på reservelisten for en udvælgelsesprøve – rent bekræftende retsakt – klagefrist – afvisning«

1. Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – stiltiende afvisning af en uomtvistet ansøgning inden for fristen – efterfølgende udtrykkelig afgørelse – bekræftende akt (Tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 2) (jf. præmis 38)

2. Retslig procedure – klagefrist – præklusion – streng anvendelse af EU-regler (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47) (jf. præmis 51 og 52)

3. Tjenestemandssager – erstatningspåstand tilknyttet en annullationspåstand – afvisning af annullationspåstanden medfører afvisning af erstatningspåstanden (Tjenestemandsvedtægten, art. 91) (jf. præmis 56 og 57)

4. Retslig procedure – sagsomkostninger – pålæggelse – inddragelse af billighedshensyn – den vindende part pålægges at betale sagsomkostningerne (Rettens procesreglement, art. 134, stk. 1, og art. 135, stk. 2) (jf. præmis 60-63)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand dels om annullation af EUIPO’s afgørelse af 4. juni 2018 om afslag på sagsøgerens ansøgninger om fjernelse af den opsigelsesklausul, som fremgår af artikel 5 i hendes kontrakt, om ændring af hendes kontrakt til en tidsubegrænset kontrakt, om tilbagetrækning, om fornødent, af afgørelsen af 14. december 2017 og om tildeling af en forlængelse for anden gang af hendes kontrakt ud over den 30. september 2018 eller, i det mindste, om medtagelse af sagsøgeren i proceduren for en forlængelse for anden gang af kontrakter som midlertidigt ansatte i overensstemmelse med retningslinjerne for forlængelse af kontrakter for midlertidigt ansatte af 28. januar 2016, dels om erstatning af det tab, sagsøgeren angiveligt har lidt.

Konklusion

1) Sagen afvises.