DOMSTOLENS DOM (FEMTE AFDELING) AF 5. MAJ 1994. - MARLIES OG HEINZ-BERND KAMP MOD HAUPTZOLLAMT WUPPERTAL. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: FINANZGERICHT DUESSELDORF - TYSKLAND. - TILLAEGSAFGIFT PAA MAELK - BEREGNING AF SPECIFIK REFERENCEMAENGDE - NEDSKAERING OG NEDSAETTELSE. - SAG C-21/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-01619



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Landbrug ° faelles markedsordning ° maelk og mejeriprodukter ° tillaegsafgift paa maelk ° tildeling af afgiftsfrie referencemaengder ° producenter som har indstillet leverancerne i henhold til praemieordningen for ikke-markedsfoering eller omstilling ° tildeling af en saerlig referencemaengde ° beregning paa grundlag af den maengde, der blev taget i betragtning ved tildeling af praemien ° anvendelse af nedskaeringer, der kan sammenlignes med andre producenters nedskaeringer ° kumulation af basisnedsaettelsen ifoelge forordning nr. 775/87 og den repraesentative procentdel for de samlede nedsaettelser, der finder anvendelse paa andre producenter i samme medlemsstat ° princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ° princippet om forbud mod forskelsbehandling ° overtraedelse ° ingen

(Raadets forordning nr. 857/84, art. 2, stk. 2, og art. 3a, stk. 2, som aendret ved forordning nr. 1639/91)

Sammendrag

Artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 1639/91, skal fortolkes saaledes, at der ved beregningen af de referencemaengder, der er fritaget for tillaegsafgiften paa maelk, og som skal tildeles de producenter, der har indstillet deres leverancer i henhold til ordningen om en ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemie, indfoert ved forordning nr. 1078/77, fra den basismaengde, der afspejler produktionsniveauet forud for ikke-markedsfoeringsperioden, skal traekkes en procentdel, der fremkommer ved sammenlaegning af den procentdel, der er repraesentativ for de samlede nedsaettelser af referencemaengderne i den paagaeldende medlemsstat, og den procentdel, der svarer til basisnedsaettelsen, som ifoelge den midlertidige suspension af en del af referencemaengderne, der blev indfoert ved forordning nr. 775/87, er anvendt paa alle producenter i Faellesskabet.

Denne beregningsmetode er hverken i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning eller om forbuddet mod forskelsbehandling, idet producenter, som genoptager produktionen ved udloebet af deres forpligtelse, selv om de ikke maa underkastes begraensninger, der rammer dem netop paa grund af denne forpligtelse, dog ikke kan forvente at blive stillet bedre end de producenter, der ikke har afbrudt produktionen.

Det beroerer ikke gyldigheden af artikel 3a, stk. 2, at visse producenter, der genoptager produktionen, stilles ringere derved, at den repraesentative nedsaettelsessats, som de underkastes, er beregnet paa grundlag af en produktion, som generelt i den paagaeldende medlemsstat var hoejere end produktionen i det aar, der anvendes i deres tilfaelde; faellesskabslovgiveren kunne nemlig ikke, uden at stoette sig paa rent hypotetiske vurderinger af den sandsynlige udvikling i de paagaeldendes produktion, saafremt de ikke havde indstillet deres virksomhed, for saa vidt angaar nedskaeringer behandle dem paa anden maade end de producenter, der havde fortsat produktionen, uafhaengigt af om disse havde bidraget til en produktionsstigning.

Det er ligeledes paa grund af den hypotetiske karakter af udviklingen i de paagaeldendes produktion, saafremt de ikke havde paataget sig en forpligtelse, at variationerne for deres vedkommende, og uden at der er tale om en overtraedelse af forbuddet mod forskelsbehandling, af nedsaettelsessatsen som hjemlet i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 857/84, i praksis kun kan ske paa grundlag af et objektivt kriterium, nemlig bedriftens stoerrelse.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 8. januar 1992, indgaaet til Domstolen den 28. januar s.aa., har Finanzgericht Duesseldorf (Tyskland) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt fire spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 3a, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1639/91 af 13. juni 1991 (EFT L 150, s. 35).

2 Spoergsmaalene er rejst under en retssag mellem aegteparret Kamp, der er maelkeproducenter, og Hauptzollamt Wuppertal vedroerende Kamp' s specifikke referencemaengde, som blev fastsat til 85% af den maengde maelk, der var grundlaget for deres tildeling af en ikke-markedsfoeringspraemie.

3 I 1981 paatog aegteparret Kamp sig for perioden 1981 til udgangen af 1985 en forpligtelse til at undlade at markedsfoere maelk i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 131, s. 1). Som modydelse for deres forpligtelse modtog de en ikke-markedsfoeringspraemie, svarende til en maelkemaengde paa 118 201 kg.

4 Efter udloebet af ikke-markedsfoeringsforpligtelsen var det umuligt for dem at faa tildelt en referencemaengde i henhold til ordningen om tillaegsafgift paa maelk, der var indfoert i mellemtiden ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 10) og ovennaevnte forordning nr. 857/84. Efter en aendring af forordning nr. 857/84 ved forordning nr. 1639/91 fik de tildelt en specifik referencemaengde paa 100 471 kg svarende til 85% af den maengde, som var grundlaget for udbetalingen af ikke-markedsfoeringspraemien. Den anvendte samlede nedsaettelse blev i henhold til artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84 med senere aendringer fastsat til 15%.

5 AEgteparret Kamp har anlagt sag ved Finanzgericht Duesseldorf med paastand om, at deres specifikke referencemaengde forhoejes til 100% af den maengde, der var grundlaget for udbetalingen af praemien. AEgteparret Kamp kraever derfor en forhoejelse paa 17 730 kg af deres referencemaengde.

6 Da Finanzgericht Duesseldorf fandt, at sagens afgoerelse afhaenger af fortolkningen og gyldigheden af de paagaeldende faellesskabsbestemmelser, besluttede den at udsaette sagen og i henhold til traktatens artikel 177 at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Skal artikel 3a, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 857/84 som affattet i forordning (EOEF) nr. 1639/91 for saa vidt angaar nedsaettelsen af den specifikke referencemaengde fortolkes saaledes, at nedsaettelsen alene fastsaettes efter den procentdel, der er repraesentativ for de samlede nedsaettelser, men som mindst omfatter basisnedsaettelsen, eller fastsaettes den efter den procentdel, der er repraesentativ for de samlede nedsaettelser, med tillaeg af basisnedsaettelsen?

2) Er artikel 3a, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 857/84 som affattet i forordning (EOEF) nr. 1639/91 gyldig, selv om beregningen af basisnedsaettelsen ikke kan kontrolleres?

3) Er artikel 3a, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 1639/91, gyldig, for saa vidt den maengde, der var grundlaget for retten til praemie efter forordning (EOEF) nr. 1078/77, er baseret paa produktionen i 1981, hvorimod de repraesentative nedsaettelser er beregnet paa grundlag af 1983-produktionen og derfor er tilsvarende hoejere paa grund af den i tidsrummet 1981-1983 indtrufne produktionsstigning?

4) Er artikel 3a, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 1639/91, gyldig, for saa vidt medlemsstaterne ved beregningen af specifikke referencemaengder til de producenter, der i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77 havde forpligtet sig til ikke-markedsfoering, ikke herved blev givet samme mulighed som i artikel 2, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 857/84 for at anvende en variabel nedsaettelse?"

Relevante retsregler

7 Indledningsvis bemaerkes, at faellesskabsbestemmelserne om tillaegsafgift paa maelk oprindeligt ikke indeholdt en saerlig bestemmelse om tildeling af en referencemaengde til producenter, som paa grund af opfyldelsen af en forpligtelse i henhold til ovennaevnte forordning nr. 1078/77 ikke havde leveret maelk i det referenceaar, som den paagaeldende medlemsstat havde valgt. Domstolen har dog i domme af 28. april 1988 (sag 120/86, Mulder, Sml. s. 2321, praemis 27 og 28, og sag 170/86, Von Deetzen, Sml. s. 2355, praemis 16 og 17) kendt disse bestemmelser ugyldige med den begrundelse, at de var udstedt i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

8 I de naevnte domme har Domstolen fastslaaet, at en erhvervsdrivende, der frivilligt har indstillet sin produktion i en vis periode, ikke kan have en berettiget forventning om at kunne genoptage produktionen paa samme betingelser som foer, eller om ikke at blive omfattet af eventuelle regler, som i mellemtiden maatte vaere indfoert vedroerende markeds- eller strukturpolitikken (Mulder-dommen, praemis 23; von Deetzen-dommen, praemis 12). Domstolen har derimod fundet, at en saadan erhvervsdrivende, naar han var blevet tilskyndet ved en faellesskabsretsakt til at indstille markedsfoeringen af sine produkter i en begraenset periode af hensyn til almenvellet og mod betaling af en praemie, kunne have en berettiget forventning om ikke ved udloebet af sin forpligtelse at blive paalagt restriktioner, som specielt beroerte ham, netop fordi han havde udnyttet de muligheder, som faellesskabsbestemmelserne havde givet ham (Mulder-dommen, praemis 24; von Deetzen-dommen, praemis 13).

9 Som foelge af disse domme udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 om aendring af forordning (EOEF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 84, s. 2). Herved indfoejedes i forordning nr. 857/84 en ny artikel 3a, som i korthed bestemte, at de producenter, som paa grund af en forpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77 ikke havde leveret maelk i referenceaaret, under visse betingelser kunne tildeles en saerlig referencemaengde. Denne var i henhold til artikel 3a, stk. 2, lig med 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten havde solgt i de seneste tolv kalendermaaneder inden maaneden for indgivelsen af ansoegningen om ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemie.

10 Domstolen har ligeledes kendt denne 60%-regel ugyldig paa grund af tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, da en nedskaering paa 40%, som langt fra svarede til en repraesentativ vaerdi af de satser, som blev anvendt for producenter, der var omfattet af artikel 2, og som var over dobbelt saa hoej som den hoejst anvendte sats, udgjorde en begraensning, der ramte producenter, der var omfattet af artikel 3a, netop paa grund af deres ikke-markedsfoerings- eller omstillingsforpligtelse (domme af 11.12.1990, sag C-189/89, Spagl, Sml. I, s. 4539, praemis 24 og 29, og sag C-217/89, Pastaetter, Sml. I, s. 4585, praemis 15 og 20).

11 Som foelge af de naevnte Spagl- og Pastaetter-domme blev der, for saa vidt angaar beregningen af den specifikke referencemaengde, ved forordning nr. 1639/91 indfoert en ny artikel 3a, stk. 2. Bestemmelsen har foelgende ordlyd:

"Den specifikke referencemaengde fastlaegges af medlemsstaten efter objektive kriterier ved at nedsaette den maengde, for hvilken retten til praemie i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77 er bevaret eller erhvervet, med en procentdel, som er repraesentativ for de samlede nedsaettelser, der anvendes paa de referencemaengder, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 2, idet nedsaettelsen under alle omstaendigheder skal omfatte en basisnedsaettelse paa 4,5%, eller med artikel 6."

12 I henhold til denne bestemmelse har Forbundsrepublikken Tyskland fastsat den samlede nedsaettelse til 15% for den paagaeldende periode.

13 Satsen paa 15% svarer til summen af den repraesentative procentdel for de samlede nedsaettelser, nemlig 10,5%, og den fastsatte basisnedsaettelse paa 4,5%.

14 For saa vidt angaar beregningen af procentdelen til 15% har Forbundsministeriet for Ernaering, Landbrug og Skovbrug til Finanzgericht Duesseldorf oplyst, at den procentdel, der er repraesentativ for de samlede nedsaettelser, af ministeriet benaevnt "nedsaettelsessatsen", udgoer forskellen mellem de tyske maelkeleverancer i 1983 og den samlede garantimaengde for Forbundsrepublikken for mejeriaaret 1990/1991.

15 "Basisnedsaettelsen" i artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84 har sin oprindelse i Raadets forordning (EOEF) nr. 775/87 af 16. marts 1987 om midlertidig suspension af en del af referencemaengderne som omhandlet i artikel 5c, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT L 78, s. 5). Den udgoer den andel af de til hver medlemsstat tildelte referencemaengder, der midlertidigt er suspenderet med en ensartet procentdel. Efter flere aendringer blev den relevante sats for den paagaeldende periode fastsat til 4,5% i Raadets forordning (EOEF) nr. 3882/89 af 11. december 1989 (EFT L 378, s. 6).

Foerste spoergsmaal

16 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsens grunde, at den forelaeggende ret mener, at artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84 skal fortolkes saaledes, at basisnedsaettelsen ikke skal laegges til den repraesentative procentdel for de samlede nedsaettelser, men tvaertimod udgoer en del heraf. Den forelaeggende ret stoetter sig paa den paagaeldende bestemmelses ordlyd, der ikke modsiges af betragtningerne til forordning nr. 1639/91. Ifoelge den forelaeggende ret er den sammenlaegning af den repraesentative procentsats og basisnedsaettelsen, som Hauptzollamt har foretaget, hverken i overensstemmelse med forbuddet mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk. 3, andet punktum, eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

17 Paa grund af deres uklarhed kan, modsat den forelaeggende rets opfattelse, hverken artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84 eller sjette betragtning til forordning nr. 1639/91 imidlertid afgive noget grundlag for en saadan fortolkning. Man maa derfor henholde sig til betydningen af og formaalet med artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84.

18 I henhold til den paagaeldende bestemmelse beregnes den specifikke referencemaengde, der tildeles hver producent individuelt, paa grundlag af en basismaengde, der afspejler produktionsniveauet forud for ikke-markedsfoeringsperioden. Basismaengden nedsaettes i foerste omgang med en procentdel, som er repraesentativ for de samlede nedsaettelser, der er foretaget i den paagaeldende medlemsstat, dvs. med 10,5% i Forbundsrepublikken Tyskland. Den udtrykkelige saerskilte omtale af "basisnedsaettelsen" paa 4,5% ville vaere unoedvendig, saafremt denne allerede indgik i den repraesentative procentdel.

19 Formaalene med de to maader at nedsaette referencemaengderne paa er forskellige. Nedsaettelsen med en repraesentativ procentdel var kun et foerste forsoeg paa at begraense maelkeleverancerne. Basisnedsaettelsen paa 4,5%, der blev indfoert ved forordning nr. 775/87 med senere aendringer, er resultatet af en midlertidig suspension af en ensartet procentdel af hver referencemaengde. Denne foranstaltning skal, som det fremgaar af foerste betragtning til forordning nr. 775/87, styrke de foranstaltninger, der allerede er truffet ved artikel 5c i forordning nr. 804/68, nemlig de foranstaltninger, som har medfoert en nedsaettelse, udtrykt som den repraesentative procentdel af de samlede nedsaettelser. Faellesskabet goer altsaa ved hjaelp af den midlertidige suspension en yderligere indsats for at kontrollere den vedvarende overskudsproduktion af maelk.

20 En kumulation af den repraesentative procentdel og basisnedsaettelsen er derfor ikke i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

21 For det foerste bemaerkes, at Domstolen i de ovennaevnte Spagl- og Pastaetter-domme har knaesat to principper, hvorefter en producent, der genoptager produktionen, dels ikke maa underkastes begraensninger, som rammer ham netop paa grund af hans ikke-markedsfoeringsforpligtelse, og dels ikke maa begunstiges urimeligt i forhold til andre producenter. Dernaest har Domstolen godkendt, at Raadet gyldigt kunne anvende en nedsaettelsessats svarende til den repraesentative vaerdi af de satser, der er anvendt paa producenter, som har fortsat produktionen. Artikel 3a, stk. 2, om nedsaettelse med en procentdel, der er repraesentativ for de samlede anvendte nedsaettelser, er udstedt under overholdelse af de principper, der fremgaar af retspraksis.

22 For det andet kunne de producenter, der genoptog produktionen, ikke ved udloebet af deres ikke-markedsfoeringsperiode med foeje forvente ikke at vaere omfattet bestemmelser, der er noedvendige til nedsaettelse af maelkeproduktionen, herunder ogsaa den midlertidige suspension af en del af referencemaengden, der ved forordning nr. 775/87 blev paalagt samtlige andre producenter, og fastsat til 4,5% for den paagaeldende periode.

23 En fortolkning, der foerer til et princip om kumulation af den repraesentative procentdel og basisnedsaettelsen, er derfor heller ikke i strid med forbuddet mod forskelsbehandling.

24 Paa baggrund af oplysninger i sagen bemaerkes, at en kumulation af den repraesentative procentdel og basisnedsaettelsen i modsaetning til den nationale rets opfattelse ikke bevirker, at nedsaettelsen paa 4,5% anvendes to gange. Den repraesentative procentdel er nemlig, paa grund af de to nedsaettelsers forskellige karakter, fastsat paa grundlag af reelle nedskaeringer uden hensyn til basisnedsaettelsen.

25 Basisnedsaettelsen paa 4,5% er alene en midlertidig suspension af en del af hver medlemsstats samlede garantimaengde i den relevante periode. Da satsen for basisnedsaettelsen er den samme i alle medlemsstater, har denne nedsaettelse karakter af en ensartet nedskaering. Ydermere har satsen paa 4,5%, der finder anvendelse paa alle maelkeproducenter i den paagaeldende periode, samme oekonomiske formaal, nemlig et fald i produktionen.

26 Det foelger heraf, at artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 1639/91, skal fortolkes saaledes, at basisnedsaettelsen laegges til den repraesentative procentdel for de samlede nedsaettelser, der er anvendt paa de referencemaengder, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 2.

Andet spoergsmaal

27 Med dette spoergsmaal, som er naermere begrundet i forelaeggelseskendelsen, oensker den forelaeggende ret en afgoerelse vedroerende gyldigheden af artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84, for saa vidt der i bestemmelsen fastsaettes en basisnedsaettelse paa 4,5%. Retten anfoerer, at denne sats i henhold til syvende betragtning til forordning nr. 1639/91 er overfoert fra forordning nr. 775/87, som imidlertid ikke fastsaetter nogen saadan sats.

28 Det bemaerkes, at satsen paa 4,5% faktisk er indeholdt i forordning nr. 775/87, idet forordningen er aendret flere gange; suspensionssatsen paa 4,5%, der fandt anvendelse paa tidspunktet for udstedelsen af forordning nr. 1639/91, er blevet fastsat ved aendringsforordning nr. 3882/89.

29 Beregningen af den i artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84 indeholdte basisnedsaettelse kan derfor kontrolleres, hvorfor der ikke kan rejses tvivl om gyldigheden af bestemmelsen, som aendret ved forordning nr. 1639/91.

Tredje spoergsmaal

30 Med dette spoergsmaal, som er naermere begrundet i forelaeggelseskendelsen, oensker den forelaeggende ret en afgoerelse vedroerende gyldigheden af artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84, for saa vidt bestemmelsen kan haevdes at vaere i strid med forbuddet mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk. 3, andet punktum. Begrundelsen herfor skulle vaere, at artikel 3a, stk. 2, diskriminerer de producenter, som har paataget sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse, fordi deres seneste produktionsaar laa forud for 1981. Da den repraesentative procentdel for de samlede nedsaettelser i Tyskland beregnes paa grundlag af maelkeproduktionen i 1983, er den en foelge af den produktionsstigning, som skete mellem 1981 og 1983, og hvortil producenter, der befinder sig i aegteparret Kamp' s situation, imidlertid ikke har bidraget.

31 Indledningsvis maa det erkendes, at den hoejere produktion i 1983, der indgaar i beregningen af den repraesentative procentdel, kan vaere til skade for de paagaeldende producenter i hovedsagen.

32 Raadet har dog paa grund af den hypotetiske karakter af den sandsynlige udvikling i maelkeproduktionen hos de producenter, der har deltaget i ikke-markedsfoeringsordningen i den paagaeldende periode, vaeret noedsaget til at foretage en helhedsvurdering af producentkategorier ved udstedelsen af bestemmelserne om tildeling af en specifik referencemaengde til producenter, der har genoptaget produktionen.

33 Raadet har herved med foeje kunnet laegge til grund, at den gruppe producenter, der har paataget sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse, ikke kan sammenlignes med den begraensede gruppe producenter, der fortsatte produktionen og forhoejede denne i perioden fra 1981 til 1983. Grundlaget for sammenligningen maa vaere alle de producenter, der har fortsat produktionen. Da produktionsstigningen kan vaere et resultat af forskellige faktorer, var faellesskabslovgiver ikke forpligtet til at laegge til grund, at de producenter, der genoptog produktionen, ville have bidraget til denne forhoejelse, saafremt de ikke havde indstillet deres virksomhed. Raadet kunne derfor behandle den paagaeldende gruppe producenter paa samme maade, som det behandlede de producenter, der havde fortsat produktionen, uafhaengigt af om disse havde bidraget til en produktionsstigning.

34 Under retsmoedet har sagsoegerne anfoert, at den af Raadet valgte metode er forskellig ° og til skade for dem ° fra den, som Domstolen anvendte i dommen af 19. maj 1992 (forenede sager C-104/89 og C-37/90, Mulder II, Sml. I, s. 3061).

35 Det er imidlertid ikke muligt at sammenligne beregningen af en hypotetisk referencemaengde, som en producent tidligere burde have faaet tildelt, og som foretages af en retsinstans i forbindelse med en tvist om Faellesskabets ansvar uden for kontraktforhold med henblik paa fastlaeggelse af stoerrelsen af en erstatning, og en beregning, som Raadet foretager i henhold til et vidt skoen med henblik paa at fastsaette en fremtidig referencemaengde, som en producent kan faa tildelt.

36 Det maa derfor fastslaas, at det ikke paavirker gyldigheden af forordningens artikel 3a, stk. 2, at den maengde, der dannede grundlaget for udbetaling af en praemie i henhold til forordning nr. 1078/77, er baseret paa produktionen i et aar forud for referenceaaret 1981, hvorimod den repraesentative procentdel for de samlede nedsaettelser er beregnet paa grundlag af en hoejere produktion i et andet referenceaar, nemlig 1983.

Fjerde spoergsmaal

37 Med dette spoergsmaal, som naermere er begrundet i forelaeggelseskendelsen, oensker den forelaeggende ret en afgoerelse vedroerende gyldigheden af artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84 for saa vidt bestemmelsen kan haevdes at vaere i strid med forbuddet mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk. 3, andet punktum, men af en anden grund end den, der fremgaar af det foregaaende spoergsmaal. Den forelaeggende ret har anfoert, at artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 857/84 hjemler mulighed for at variere nedsaettelsessatsen til fordel for visse kategorier af producenter, som har fortsat deres produktion, og paa grundlag af forhold, der er saeregne for dem. Ifoelge den fortolkning, som er fremfoert af den forelaeggende ret, men bestridt af Det Forenede Kongerige, Raadet og under retsmoedet ligeledes af Kommissionen, udelukker artikel 3a, stk. 2, at ovennaevnte nedsaettelsessats kan varieres for alle producenter, som har genoptaget deres produktion efter en ikke-markedsfoeringsperiode. De mindre producenter, som f.eks. sagsoegerne i hovedsagen, forfordeles saaledes i hvert fald delvis. De paalaegges en ekstra byrde, idet de ikke kan profitere af de nedsaettelsessatser, der er fastsat i den tyske lovgivning i henhold til artikel 2, stk. 2, for mindre producenter, der ikke har afbrudt deres produktion med henblik paa gennemfoerelse af en ikke-markedsfoeringsforpligtelse.

38 Det bemaerkes, som generaladvokaten ogsaa har anfoert i sit forslag til afgoerelse, at artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84 ° paa grund af det forhold, at den repraesentative procentdel skal fastlaegges efter objektive kriterier ° hjemler mulighed for at variere denne procentdel som angivet i artikel 2, stk. 2. Paa grund af den hypotetiske udvikling af produktionen hos den gruppe producenter, som paa et givet tidspunkt har paataget sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse, er denne mulighed imidlertid vanskelig at udnytte. Den repraesentative procentdel kan i praksis kun varieres ud fra stoerrelsen af leverancerne fra visse kategorier af afgiftspligtige, dvs. paa grundlag af bedriftens stoerrelse.

39 Det maa derfor fastslaas, at artikel 3a, stk. 2, hjemler mulighed for at variere den repraesentative procentdel paa grundlag af bedriftens stoerrelse. Der kan saaledes ikke rejses tvivl om gyldigheden af bestemmelsen under henvisning til, at det er umuligt at variere procentsatsen til fordel for de mindre producenter.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

40 De udgifter, der er afholdt af regeringerne for Forbundsrepublikken Tyskland og Det Forenede Kongerige, Raadet for Den Europaeiske Union og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Femte Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht Duesseldorf ved kendelse af 8. januar 1992, for ret:

1) Artikel 3a, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 1639/91 af 13. juni 1991, skal fortolkes saaledes, at basisnedsaettelsen laegges til den repraesentative procentdel for de samlede nedsaettelser, som er anvendt paa de referencemaengder, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 2.

2) Gennemgangen af de oevrige spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 3a, stk. 2, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 1639/91.