ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Appel iværksat den 2. februar 2021 af SGL Carbon SE til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Udvidede Afdeling) den 16. december 2020 i sag T-639/18, SGL Carbon SE mod Kommissionen

(Sag C-65/21 P)

(2021/C 128/32)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: SGL Carbon SE (ved advocaat P. Sellar, avocat K. Van Maldegem og avocate M. Grunchard)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Kongeriget Spanien og Det Europæiske Kemikalieagentur

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på behandling.

— Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende om, at Retten retligt fejlagtigt fandt, at appellantens argument om at Kommissionen begik en åbenbar fejl, ikke nødvendigvis også omfattede argumentet om, at Kommissionen havde tilsidesat pligten til at udvise omhu.

Andet anbringende om, at Retten retligt fejlagtigt støttede sig på den angiveligt manglende retlige klarhed i punkt 4.1.3.5.5 i bilag I til forordning nr. 1272/2008 (1) for at forkaste det retlige argument, som appellanten faktisk havde anført.

Tredje anbringende om, at Retten ikke kunne støtte sig på, at de retlige rammer var komplekse for at undskylde Kommissionens fejl, der bestod i at tage hensyn til CTPHT’s (beg, kultjære-, højtemperaturs-) manglende vandopløselighed. Retten havde faktisk truffet en modsat afgørelse i andre sager, der hænger sammen med den foreliggende (sag T-689/19 DEP, Bilbaina de Alquitranes SA m.fl. mod Europa-Kommissionen). Da der ikke blev anført nogen begrundelse for den modsatte afgørelse, var Rettens begrundelse utilstrækkelig og selvmodsigende.Fjerde anbringende om, at Retten med urette anvendte det normale som målestok for at udvise omhu. Ved at fastslå, at Kommissionen handlede som enhver normal administrativ myndighed, der udviser omhu, ville have gjort det, anvendte den en ukorrekt og uegnet sammenligning, for at bedømme, om Kommissionen havde været udvist omhu og havde handlet på normal måde.

Femte anbringende om, at Rettens begrundelse var utilstrækkelig og selvmodsigende, for så vidt som Retten uden at anføre nogen beviser og ved kun at støtte sig på generaladvokatens forslag til afgørelse fastslog, at det muligvis havde været svært for Kommissionen at korrigere sin åbenbare vurderingsfejl, hvormed det blev antydet, at Kommissionens tilgang var undskyldelig.

Sjette anbringende om, at det var retligt fejlagtigt af Retten at konkludere, at Kommissionens fejl var undskyldelig med en henvisning til forsigtighedsprincippet, fordi det er fast retspraksis, at dette princip ikke kan påberåbes ved klassifikationen af et stof.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 af 16.12.2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger og om ændring og ophævelse af direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF og om ændring af forordning (EF) nr. 1907/2006 (EUT 2008, L 353, s. 1).
Appel iværksat den 4. februar 2021 af Deza a.s. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Udvidede Afdeling) den 16. december 2020 i sag T-638/18, Deza a.s. mod Kommissionen

(Sag C-74/21 P)

(2021/C 128/36)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Deza a.s. (ved advocaat P. Sellar, avocat K. Van Maldegem og avocate M. Grunchard)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Kongeriget Spanien og Det Europæiske Kemikalieagentur

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på behandling.

— Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende om, at Retten retligt fejlagtigt fandt, at appellantens argument om at Kommissionen begik en åbenbar fejl, ikke nødvendigvis også omfattede argumentet om, at Kommissionen havde tilsidesat pligten til at udvise omhu.

Andet anbringende om, at Retten retligt fejlagtigt støttede sig på den angiveligt manglende retlige klarhed i punkt 4.1.3.5.5 i bilag I til forordning nr. 1272/2008 (1) for at forkaste det retlige argument, som appellanten faktisk havde anført.

Tredje anbringende om, at Retten ikke kunne støtte sig på, at de retlige rammer var komplekse for at undskylde Kommissionens fejl, der bestod i at tage hensyn til CTPHT’s (beg, kultjære-, højtemperaturs-) manglende vandopløselighed. Retten havde faktisk truffet en modsat afgørelse i andre sager, der hænger sammen med den foreliggende (sag T-689/19 DEP, Bilbaina de Alquitranes SA m.fl. mod Europa-Kommissionen). Da der ikke blev anført nogen begrundelse for den modsatte afgørelse, var Rettens begrundelse utilstrækkelig og selvmodsigende.

Fjerde anbringende om, at Retten med urette anvendte det normale som målestok for at udvise omhu. Ved at fastslå, at Kommissionen handlede som enhver normal administrativ myndighed, der udviser omhu, ville have gjort det, anvendte den en ukorrekt og uegnet sammenligning, for at bedømme, om Kommissionen havde været udvist omhu og havde handlet på normal måde.

Femte anbringende om, at Rettens begrundelse var utilstrækkelig og selvmodsigende, for så vidt som Retten uden at anføre nogen beviser og ved kun at støtte sig på generaladvokatens forslag til afgørelse fastslog, at det muligvis havde været svært for Kommissionen at korrigere sin åbenbare vurderingsfejl, hvormed det blev antydet, at Kommissionens tilgang var undskyldelig.

Sjette anbringende om, at det var retligt fejlagtigt af Retten at konkludere, at Kommissionens fejl var undskyldelig med en henvisning til forsigtighedsprincippet, fordi det er fast retspraksis, at dette princip ikke kan påberåbes ved klassifikationen af et stof.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 af 16.12.2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger og om ændring og ophævelse af direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF og om ændring af forordning (EF) nr. 1907/2006 (EUT 2008, L 353, s. 1).
Appel iværksat den 3. februar 2021 af Bilbaína de Alquitranes, SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Udvidede Afdeling) den 16. december 2020 i sag T-645/18, Bilbaína de Alquitranes SA mod Kommissionen

(Sag C-75/21 P)

(2021/C 128/37)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Bilbaína de Alquitranes, SA (ved advocaat P. Sellar, avocat K. Van Maldegem og avocate M. Grunchard)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Kongeriget Spanien og Det Europæiske Kemikalieagentur

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på behandling.

— Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende om, at Retten retligt fejlagtigt fandt, at appellantens argument om at Kommissionen begik en åbenbar fejl, ikke nødvendigvis også omfattede argumentet om, at Kommissionen havde tilsidesat pligten til at udvise omhu.

Andet anbringende om, at Retten retligt fejlagtigt støttede sig på den angiveligt manglende retlige klarhed i punkt 4.1.3.5.5 i bilag I til forordning nr. 1272/2008 (1) for at forkaste det retlige argument, som appellanten faktisk havde anført.

Tredje anbringende om, at Retten ikke kunne støtte sig på, at de retlige rammer var komplekse for at undskylde Kommissionens fejl, der bestod i at tage hensyn til CTPHT’s (beg, kultjære-, højtemperaturs-) manglende vandopløselighed. Retten havde faktisk truffet en modsat afgørelse i andre sager, der hænger sammen med den foreliggende (sag T-689/19 DEP, Bilbaina de Alquitranes SA m.fl. mod Europa-Kommissionen). Da der ikke blev anført nogen begrundelse for den modsatte afgørelse, var Rettens begrundelse utilstrækkelig og selvmodsigende.Fjerde anbringende om, at Retten med urette anvendte det normale som målestok for at udvise omhu. Ved at fastslå, at Kommissionen handlede som enhver normal administrativ myndighed, der udviser omhu, ville have gjort det, anvendte den en ukorrekt og uegnet sammenligning, for at bedømme, om Kommissionen havde været udvist omhu og havde handlet på normal måde.

Femte anbringende om, at Rettens begrundelse var utilstrækkelig og selvmodsigende, for så vidt som Retten uden at anføre nogen beviser og ved kun at støtte sig på generaladvokatens forslag til afgørelse fastslog, at det muligvis havde været svært for Kommissionen at korrigere sin åbenbare vurderingsfejl, hvormed det blev antydet, at Kommissionens tilgang var undskyldelig.

Sjette anbringende om, at det var retligt fejlagtigt af Retten at konkludere, at Kommissionens fejl var undskyldelig med en henvisning til forsigtighedsprincippet, fordi det er fast retspraksis, at dette princip ikke kan påberåbes ved klassifikationen af et stof.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 af 16.12.2008 om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger og om ændring og ophævelse af direktiv 67/548/EØF og 1999/45/EF og om ændring af forordning (EF) nr. 1907/2006 (EUT 2008, L 353, s. 1).
Sag anlagt den 3. februar 2021 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik

(Sag C-70/21)

(2021/C 128/34)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Kostantinidis og M. Noll-Ehlers)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13 i direktiv 2008/50/EF (1), sammenholdt med bilag XI hertil, idet grænseværdierne for koncentrationerne af PM10 systematisk og vedvarende er blevet overskredet for så vidt angår døgngrænseværdien i zonen/det bymæssige område EL0004 Thessaloniki, der har været gældende siden 2005.

— Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50/EF, sammenholdt med bilag XV, del A, hertil, herunder navnlig forpligtelsen i henhold til dette direktivs artikel 23, stk. 1, andet afsnit, til at fastsætte egnede foranstaltninger, så overskridelsesperioden bliver kortest mulig, idet den ikke inden den 11. juni 2010 havde truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre overholdelsen af grænseværdierne for PM10 i zonen/det bymæssige område EL0004 Thessaloniki.

— Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har med det første anbringende gjort gældende, at direktiv 2008/50 om luftkvaliteten og renere luft i Europa pålægger medlemsstaterne at begrænse befolkningens eksponering for partikulært stof (PM10). Kommissionen har anført, at Den Hellenske Republik ifølge de årsberetninger om luftkvaliteten, som den har fremsendt, siden 2005, hvor det blev obligatorisk at overholde døgn- og årsgrænseværdierne for PM10 (først i henhold til artikel 5, stk. 1, i direktiv 1999/30/EF og derefter i henhold til artikel 13 i direktiv 2008/50), konsekvent ikke har sikret overholdelsen af døgngrænseværdierne i det bymæssige område EL0004 Thessaloniki.

Kommissionen har med det andet anbringende anført, at i tilfælde af overskridelse af grænseværdierne pålægger artikel 23, stk. 1, andet afsnit, i direktiv 2008/50 medlemsstaterne en klar og umiddelbar forpligtelse til at udarbejde luftkvalitetsplaner, der omfatter egnede foranstaltninger, så overskridelsesperioden bliver kortest mulig. Kommissionen har gjort gældende, at Den Hellenske Republik i strid med artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50 ikke har udarbejdet en egnet luftkvalitetsplan for det bymæssige område EL0004 Thessaloniki.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21.5.2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa (EUT 2008, L 152, s. 1).
1)

Må medlemsstaterne henset til artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med dette charters artikel 6 og 53 og på baggrund af tilbagesendelsesdirektivets (1) artikel 15, stk. 2, litra b), modtagelsesdirektivets (2) artikel 9, stk. 3, og Dublinforordningens (3) artikel 28, stk. 4, udforme den retslige procedure, hvorved en af myndighederne iværksat frihedsberøvelse af en udlænding kan anfægtes, således, at det er retten forbudt ex officio at undersøge alle aspekter af frihedsberøvelsens lovlighed, at bedømme hvorvidt, og under ex officio-undersøgelsen fastslå, at frihedsberøvelsen er ulovlig, og hvis dette er tilfældet, med det samme bringe denne ulovlige frihedsberøvelse til ophør og bestemme, at udlændingen straks skal sættes på fri fod? Såfremt Den Europæiske Unions Domstol finder, at en sådan national ordning er uforenelig med EU-retten, betyder dette da også, at såfremt udlændingen begærer sig sat på fri fod, er retten altid forpligtet til ex officio aktivt og grundigt at undersøge og bedømme alle relevante faktiske omstændigheder og elementer vedrørende frihedsberøvelsens lovlighed?
1)

Er chartrets artikel 6 sammenholdt med artikel 5, stk. 4, og stk. 2 sammenholdt med stk. 1, litra c), i [Den Europæiske Menneskerettighedskonvention], med chartrets artikel 47, retten til fri bevægelighed, ligebehandlingsprincippet og princippet om gensidig tillid til hinder for, at den udstedende judicielle myndighed som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i rammeafgørelse 2002/584 ikke udfolder nogen bestræbelser på at informere den eftersøgte person om det faktiske og retlige grundlag for dennes anholdelse og om retten til at anlægge sag til prøvelse af arrestordren, mens denne person befinder sig på den fuldbyrdende medlemsstats område?
2)

Er det foreneligt med chartrets artikel 4, sammenholdt med chartrets artikel 1, at der fastsættes en fast frist, inden for hvilken følgerne af den medicinske behandlings ophør skal have vist sig, for at det kan antages, at der foreligger medicinske hindringer for en tilbagesendelsespligt, der følger af tilbagesendelsesdirektivet? Såfremt fastsættelse af en fast frist ikke er i strid med EU-retten, må en medlemsstat da fastsætte en almindelig frist, som er ens(lydende) for alle mulige lidelser og alle mulige helbredsmæssige følger?
1.1.

Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem og artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder da fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en administrativ procedure for anordning af en administrativ tvangsforanstaltning og en administrativ straffeprocedure for pålæggelse af en økonomisk sanktion på grund af en gerning, som består i ikke at have registreret salget af varer og ikke have noteret det ved udstedelse af et bilag for salget, mod samme person kan kumuleres, når denne bestemmelse ikke samtidig pålægger de myndigheder, som har kompetence til at gennemføre begge procedurer, at sikre effektiv anvendelse af proportionalitetsprincippet med hensyn til den samlede strenghed af alle de kumulerede foranstaltninger i forhold til den konkrete overtrædelses grovhed?
Sag anlagt den 5. marts 2021 — Europa-Parlamentet mod Europa-Kommissionen

(Sag C-144/21)

(2021/C 163/27)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Europa-Parlamentet (ved L. Visaggio, C. Ionescu Dima og M. Menegatti, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Artikel 1, stk. 1 og 5, artikel 2, 3, 4, 5, 7, 9 og 10, i Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2020) 8797 af 18. december 2020 om delvis godkendelse af visse anvendelser af chromtrioxid i henhold til forordning (EF) nr. 1907/2006 (1) (Chemservice GmbH m.fl.) annulleres, for så vidt som de tillader anvendelse 2, 4 og 5 (tillige med anvendelse 1 beregnet til formulering af blandinger tilsigtet anvendelse 2, 4 og 5) med godkendelsesnr. REACH/20/18/0 — REACH/20/18/27.

— Subsidiært annulleres Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2020) 8797 i sin helhed.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren påberåbt sig et enkelt anbringende om, at den anfægtede afgørelse blev vedtaget i strid med de krav, der er opstillet i artikel 60, stk. 4 og 7, i forordning nr. 1907/2006, og gjort gældende, at den derfor skal annulleres, for så vidt som den tillader anvendelse 2, 4 og 5 (tillige med anvendelse 1 beregnet til formulering af blandinger tilsigtet anvendelse 2, 4 og 5) med godkendelsesnr. REACH/20/18/0 — REACH/20/18/27. Subsidiært, såfremt Domstolen måtte fastslå, at de i den anfægtede afgørelse omhandlede tilladelser til anvendelse 6, med godkendelsesnr. REACH/20/18/28 — REACH/20/18/34, er uløseligt forbundet med tilladelserne til andre anvendelser end anvendelse 2, 4 og 5 (tillige med anvendelse 1 beregnet til formulering af blandinger tilsigtet anvendelse 2, 4 og 5), og at de derfor ikke kan udskilles fra den øvrige del af denne afgørelse, har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede afgørelse skal annulleres i sin helhed.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT 2006, L 396, s. 1).
2)

Skal artikel 39 i Rådets afgørelse 2007/533/RIA af 12. juni 2007 om oprettelse, drift og brug af anden generation af Schengeninformationssystemet (SIS II), navnlig artikel 39, stk. 3, fortolkes således, at bestemmelsen medfører en forpligtelse for en medlemsstat, som har lokaliseret en genstand, der er indberettet i henhold til afgørelsens artikel 38, stk. 1, til at fastsætte nationale regler, som forbyder alle andre foranstaltninger vedrørende den lokaliserede genstand end dem, der gør det muligt at nå et af de i artikel 38 anførte formål (beslaglæggelse eller anvendelse som bevismateriale i straffesager)?
1)

1a: Da Nederlandene har undladt at fastlægge begyndelsestidspunktet for den i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2004/81/EF (1) garanterede betænkningstid i overensstemmelse med national lovgivning, skal denne bestemmelse da fortolkes således, at betænkningstiden uden videre begynder, når tredjelandsstatsborgeren underretter (giver) de nederlandske myndigheder (meddelelse) om menneskehandelen? 1b: Da Nederlandene har undladt at fastlægge varigheden af den i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2004/81/EF garanterede betænkningstid i overensstemmelse med national lovgivning, skal denne bestemmelse da fortolkes således, at betænkningstiden uden videre ophører, efter at der er sket anmeldelse af menneskehandel, eller den pågældende tredjelandsstatsborger tilkendegiver, at han ikke vil anmelde denne?
2)

Kan det lægges til grund som almindeligt kendt, at såkaldte slotudsættelser som led i lufttrafikstyringen inden for international lufttransport ikke udgør omstændigheder, som ligger uden for det normale som omhandlet i Domstolens praksis, men derimod normale, hyppige og forventelige ledsagefænomener ved lufttransport, eller skal der under sagen fremlægges bevis herfor i form af erklæringer fra sagkyndige, idet et sådant bevis kun ville kunne føres, såfremt slotudsættelser forekom ekstremt sjældent inden for international lufttransport og ikke hyppigt?
1.

Det skøn, som indrømmes Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) til at vurdere stoffer med henblik på at identificere dem som særligt problematiske stoffer i henhold til artikel 57, litra f), i forordning (EF) nr. 1907/2006 (1) (REACH-forordningen), kan ikke fortolkes således, at det giver ECHA en fuldkommen og ubestridelig frihed til at foretage åbenbart urigtige skøn ved indsamlingen af »videnskabelig dokumentation« som omhandlet i artikel 57, litra f). Dette har Retten imidlertid accepteret ved at fastslå, at der alene kan være tale om et åbenbart urigtigt skøn, hvis ECHA fuldstændigt og fejlagtigt ser bort fra et pålideligt studie, hvis medtagelse ville have ændret den samlede vurdering af beviserne på en sådan måde, at den endelige afgørelse ville have været usandsynlig. Retten har endvidere accepteret, at ECHA kan tage hensyn til konstateringer baseret på studier, der ikke er pålidelige, og at disse studiers ringe pålidelighed ikke er til hinder for, at de tages i betragtning. Retten er gået endnu videre, idet den har accepteret, at der kan anvendes upålidelige og lidet overbevisende videnskabelige studier, når disse understøtter den hypotese om den påståede farlige egenskab ved stoffet, som ECHA har taget udgangspunkt i. Retten har herved begået en retlig fejl og en tilsidesættelse af princippet om videnskabelig topkvalitet.
2.

Appellanten har med det andet led påvist, at Retten endvidere begik en retlig fejl ved at tiltræde Kommissionens analyse om, at »passende brug« kun betyder, »at der ikke foreligger misbrug«, hvorved den accepterede, at Delta undlod at anvende 470 korrigerede ankomst- og afgangstidspunkter.
1)

Hvordan skal artikel 13, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 (1) af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger fortolkes, når interessecentret for en persons virksomhed set ud fra et omfangsmæssigt synspunkt befinder sig i en ikkemedlemsstat, hvor den pågældende også har sin bopæl, og denne person derudover udøver virksomhed i to medlemsstater (Forbundsrepublikken Tyskland og Østrig), idet virksomheden i de to medlemsstater er fordelt således, at langt den overvejende del finder sted i den ene medlemsstat (i det konkrete tilfælde i Forbundsrepublikken Tyskland)? I tilfælde af, at det følger af fortolkningen, at Østrig er den kompetente medlemsstat, stilles følgende spørgsmål:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauen) den 12. februar 2021 — »Romega« UAB mod Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

(Sag C-89/21)

(2021/C 163/20)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Appellant:»Romega« UAB

Appelindstævnt: Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2073/2005 (1) af 15. november 2005 om mikrobiologiske kriterier for fødevarer og artikel 14, stk. 8, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 (2) af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelsen af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed fortolkes således, at de tillægger en medlemsstats kompetente tilsynsmyndigheder beføjelse til at afgøre, at fersk fjerkrækød, der opfylder de i række 1.28 i kapitel 1 i bilag I til forordning nr. 2073/2005 fastsatte krav, ikke opfylder kravene i artikel 14, stk. 1 og 2, i forordning nr. 178/2002, når et fødevareprodukt, der er omfattet af denne fødevarekategori, er forurenet med andre salmonellaserotyper, end de i række 1.28 i kapitel 1 i bilag I til forordning nr. 2073/2005 omhandlede, således som det er fastlagt i den foreliggende sag?

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 2073/2005 af 15.11.2005 om mikrobiologiske kriterier for fødevarer (EØS-relevant tekst) (EUT 2005, L 338, s. 1).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28.1.2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (EFT 2002, L 31, s. 1).
1.

Retten foretog en fejlagtig fortolkning af det krav om upartiskhed, der er fastsat i artikel 63 i forordning nr. 726/2004 (1), eftersom den fastslog, at det alene som følge af den blotte omstændighed, at eksperter, der deltager i arbejdet under en videnskabelig rådgivende gruppe (scientific advisory group), står i et ansættelsesforhold til en universitetsklinik, ikke er muligt at udelukke enhver berettiget tvivl med hensyn til en eventuel forudindtagethed, som muligvis kunne bestå i forhold til disse eksperters upartiskhed.