Sag C-375/11

Belgacom SA m.fl.

mod

État belge

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour constitutionnelle (Belgien))

»Telekommunikationstjenester — direktiv 2002/20/EF — artikel 3 og 12-14 — brugsrettigheder til radiofrekvenser — afgifter for brugsrettigheder til radiofrekvenser — engangsafgift for tildeling og forlængelse af brugsrettigheder til radiofrekvenser — beregningsmetode — ændring af eksisterende rettigheder«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. marts 2013

Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikation – elektroniske kommunikationsnet og -tjenester – tilladelse – direktiv 2002/20 – afgifter for brugsrettigheder og tilladelser til installation af faciliteter – operatører, som har brugsrettigheder til radiofrekvenser, pålægges en engangsafgift, som skal betales såvel for nye erhvervelser af brugsrettigheder til radiofrekvenser som for forlængelse af disse rettigheder – fastsættelsen af størrelsen af den pågældende engangsafgift – baseret enten på den oprindelige engangsafgift beregnet på grundlag af antallet af frekvenser og brugens varighed eller på beløb fremkommet ved auktioner – lovlig – betingelser – den nationale rets efterprøvelse

Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikation – elektroniske kommunikationsnet og -tjenester – tilladelse – direktiv 2002/20 – afgifter for brugsrettigheder og tilladelser til installation af faciliteter – fremgangsmåden for tildeling af brugsrettigheder til radiofrekvenser – fremgangsmåden for forlængelse af sådanne rettigheder – anvendelse af samme ordning

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – generelle eller hypotetiske spørgsmål – spørgsmål vedrørende fortolkningen af direktiv 2002/20 om medlemsstaternes mulighed for at pålægge mobiltelefonioperatører en engangsafgift for nye erhvervelser af brugsrettigheder til radiofrekvenser – antagelse til realitetsbehandling

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 30-32)

Hvad angår pålæggelse af en engangsafgift i telekommunikationssektoren omhandler direktiv 2002/20 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester alene fremgangsmåden for tildeling af brugsrettigheder til radiofrekvenser og indeholder ikke nogen særlig bestemmelse, som fastsætter betingelserne og fremgangsmåden for forlængelse af de allerede tildelte brugsrettigheder til radiofrekvenser. Eftersom individuelle brugsrettigheder tildeles af en medlemsstat for en begrænset periode, skal en forlængelse af en sådan tilladelse imidlertid betragtes som en tildeling af nye rettigheder for en ny periode. I overensstemmelse med direktiv 2002/20 skal fremgangsmåden for tildeling af brugsrettigheder til radiofrekvenser og fremgangsmåden for forlængelse af sådanne rettigheder følgelig underlægges samme ordning. Direktivets artikel 13 skal således anvendes på samme måde i forhold til de to fremgangsmåder. (jf. præmis 37-39)

Artikel 12 og 13 i direktiv 2002/20 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat pålægger mobiltelefonioperatører, som har brugsrettigheder til radiofrekvenser, en engangsafgift, som skal betales såvel for nye erhvervelser af brugsrettigheder til radiofrekvenser som for forlængelse af disse rettigheder, og som pålægges i tillæg ikke alene til en årlig afgift for tilrådighedsstillelse af frekvenserne, som tilsigter at fremme en optimal udnyttelse af ressourcerne, men ligeledes i tillæg til en afgift, der dækker udgifterne til forvaltning af tilladelsen, med det forbehold, at disse afgifter faktisk forfølger det formål at sikre en optimal udnyttelse af de ressourcer, som radiofrekvenserne udgør, at de er objektivt begrundede, transparente, ikke-diskriminerende og forholdsmæssigt afpassede efter det tilsigtede formål og tager hensyn til målene i artikel 8 i direktiv 2002/21 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Med samme forbehold kan fastsættelsen af størrelsen af en engangsafgift for brugsrettigheder til radiofrekvenser baseret enten på den oprindelige engangsafgift for bevilling beregnet på grundlag af antallet af frekvenser og måneder, som brugsrettighederne til frekvenserne vedrører, eller på beløb fremkommet ved auktioner, udgøre en passende metode til fastsættelse af værdien af radiofrekvenserne. (jf. præmis 48, 54 og 55 samt domskonkl. 1)

Artikel 14, stk. 1, i direktiv 2002/20 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat pålægger en mobiltelefonioperatør en engangsafgift, som skal betales såvel for nye erhvervelser af brugsrettigheder til radiofrekvenser som for forlængelse af disse rettigheder, og som pålægges i tillæg ikke alene til en årlig afgift for tilrådighedsstillelse af frekvenserne, som tilsigter at fremme en optimal udnyttelse af ressourcerne, men ligeledes i tillæg til en afgift, der dækker udgifterne til forvaltning af tilladelsen, med det forbehold, at denne ændring er objektivt begrundet, gennemført på en forholdsmæssigt afpasset måde og forudgående er meddelt alle berørte parter, således at de har haft mulighed for at fremføre deres synspunkter, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. (jf. præmis 60 og 62 samt domskonkl. 2)