ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - forordning om indførelse af beskyttelsesforanstaltninger for sukker og sukker- og kakaoblandinger med oprindelse i oversøiske lande - sag anlagt af en virksomhed, der producerer og eksporterer disse produkter fra oversøiske lande og territorier til Fællesskabet - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF; Kommissionens forordning nr. 2423/1999; Rådets afgørelse 91/482, art. 109, stk. 1)

Sammendrag

$$For at en fysisk eller juridisk person kan anses for at være individuelt berørt af en generel retsakt, der er udstedt af en fællesskabsinstitution, skal han være berørt af den pågældende retsakt på grund af visse egenskaber, som er særlige for ham, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller ham fra alle andre. Forordning nr. 2423/1999 om beskyttelsesforanstaltninger for sukker henhørende under KN-kode 1701 og for sukker- og kakaoblandinger henhørende under KN-kode 1806 10 30 og 1806 10 90, med oprindelse i de oversøiske lande og territorier, berører ikke en virksomhed, der producerer og eksporterer disse produkter fra OLT til Fællesskabet, individuelt.

Dels kan nemlig den omstændighed, at sagsøgeren er en af de betydeligste producenter af sukker og sukker- og kakaoblandinger i OLT, og at der kun er to virksomheder, der er aktive i denne sektor på Aruba, ikke individualisere sagsøgeren som omhandlet i artikel 230, stk. 4, EF. Sagsøgeren befinder sig nemlig i en objektivt bestemt situation, der kan sammenlignes med den, som enhver anden erhvervsdrivende, som nu eller i fremtiden er etableret i OLT og driver virksomhed på markedet for sukker, befinder sig i.

Dels har sagsøgeren med hensyn til den forpligtelse, der påhviler Kommissionen, når den påtænker at træffe beskyttelsesforanstaltninger i henhold til artikel 109, stk. 1, i afgørelse 91/482 om de oversøiske landes og territoriers associering, til, i det omfang omstændighederne tillader det, at indhente oplysninger om de skadelige virkninger, som dens beslutning vil kunne have for vedkommende oversøiske lands eller territoriums økonomi samt for de berørte virksomheder, ikke ført bevis for, at denne forordning havde skadelige virkninger for sagsøgerens situation.

( jf. præmis 38, 39, 42, 51 og 57 )
I henhold til denne bestemmelse skal to kumulative betingelser være opfyldt, for at der kan ske godtgørelse af importafgifter, nemlig at der foreligger særlige forhold, og at der ikke er begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse af den erhvervsdrivende.

Artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter er bestemt til at anvendes, når de omstændigheder, som karakteriserer forholdet mellem den erhvervsdrivende og myndighederne, er sådanne, at det ikke er rimeligt at påføre denne erhvervsdrivende et tab, som han normalt ikke ville have lidt. Ved anvendelsen af denne bestemmelse råder Kommissionen over et skøn, og den skal ved udøvelsen heraf foretage en reel afvejning af Fællesskabets interesse i at sikre, at toldbestemmelserne overholdes, og den interesse, som importøren, der er i god tro, har i ikke at lide tab, der går ud over de normale erhvervsrisici. Kommissionen kan derfor ved undersøgelsen af, om fritagelsesansøgningen bør imødekommes, ikke nøjes med at tage hensyn til importørernes adfærd. Den skal også vurdere, hvilken indflydelse dens egen — eventuelt forkerte — adfærd har haft på den opståede situation.

Den omstændighed, at tilsagnsdokumenterne senere viser sig at være ugyldige, hører til de erhvervsmæssige risici, som er forbundet med importvirksomhed. Den efterfølgende kontrol ville i vidt omfang blive nytteløs, såfremt anvendelsen af falske certifikater i sig selv kunne begrunde en fritagelse. Den modsatte løsning kan modvirke de erhvervsdrivendes påpasselighed og påføre det offentlige en risiko, som de erhvervsdrivende som udgangspunkt bør bære.

De erhvervsdrivende må i deres kontraktforhold selv træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at imødegå risikoen for et efterfølgende krav om tilbagebetaling. Det udgør ikke i sig selv et særligt forhold, der kan begrunde en importafgiftsfritagelse, at der, endog i god tro, fremlægges dokumenter, som senere viser sig at være ugyldige. Der foreligger ikke et særligt forhold, medmindre Kommissionen eller toldvæsenet har gjort sig skyldige i alvorlige forsømmelser, således at den svigagtige anvendelse af tilsagnsdokumenterne er blevet lettet.

(jf. præmis 50, 51 og 55-59)
En afgørelse, ved hvilken Kommissionen hovedsagelig udtaler sig om en lokal repræsentants mulighed for at påføre sit logo på et lægemiddels ydre emballage, jf. artikel 2, stk. 2, i direktiv 92/27 om etikettering af og indlægssedler til humanmedicinske lægemidier indebærer ingen komplicerede vurderinger inden for lægevidenskab og farmakologi, såsom vurderingerne vedrørende et lægemiddels virkning, sikkerhed og kvalitet. Muligheden for ifølge denne bestemmelse at påføre den ydre emballage for et lægemiddel — godkendt efter den centraliserede procedure ifølge forordning nr. 2309/93 — logoet for den lokale repræsentant afhænger bla. af, om en sådan angivelse er nyttig for sundhedsoplysningen. Imidlertid frembyder bedømmelsen af, om det nævnte logo er nyttigt for sundhedsoplysningen, ingen vanskelighed, der vil kunne berettige en begrænsning af rækkevidden af den retslige prøvelse, idet der navnlig ikke kræves nogen sagkundskab eller særlig teknisk viden.

En af Kommissionen truffet afgørelse om afslag på en ansøgning fra en lokal repræsentant om, at der meddeles denne tilladelse til at indsætte sit logo i den blå ramme for den ydre emballage for et lægemiddel, der er tilladt ifølge den centraliserede procedure ifølge forordning nr. 2309/93, annulleres, idet afgørelsen savner hjemmel.

Eftersom forbrugerne, for det første, lettere kan komme i forbindelse med den lokale repræsentant i tilfælde af problemer med lægemidlet og forelægge repræsentanten spørgsmål på deres eget sprog, og eftersom den lokale repræsentant i tilfælde af spørgsmål om ansvar kan opfordre forbrugerne til at henvende sig til indehaveren af markedsføringstilladelsen, er indsættelsen af den lokale repræsentants logo i den blå ramme nemlig nyttig af sundhedsoplysende årsager efter betydningen i artikel 2, stk. 2, i direktiv 92/27 om etikettering af og indlægssedler til humanmedicinske lægemidler. Et logo, som udgør en helhed med navnet på den lokale repræsentant, kan, for det andet, ikke medføre en risiko for yderligere sammenblanding for forbrugeren, eftersom den lokale repræsentants navn og adresse allerede figurerer i den blå ramme. I øvrigt kan afgørelsen ikke være berettiget ved, at Kommissionen fandt, at den burde følge forslaget fra Lægemiddeludvalget vedrørende indsættelsen af den lokale repræsentants logo i den blå ramme. Lægemiddeludvalget fremsætter nemlig blot en udtalelse, der ikke er bindende for Kommissionen.

(jf. præmis 49 og 51-53 samt domskonkl. 1)
Sag T-311/00

British American Tobacco (Investments) Ltd

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Afgørelse 94/90/EKSF, EF, Euratom — aktindsigt i Kommissionens dokumenter — dokumenternes eksistens — ufornødent at træffe afgørelse — udgifter, som er påført modparten unødvendigt«

Rettens dom (Første Afdeling) af 25. juni 2002 II-2784

Sammendrag af dom

Retspleje – begæring om genåbning af den mundtlige forhandling – betingelser for at tage begæringen til følge

Kommissionen – aktindsigt i Kommissionens dokumenter – afgørelse 94/90 – begrænsninger af princippet om aktindsigt – de dokumenter, der begæres indsigt i, skal eksistere – formodning for, at de ikke eksisterer, såfremt den berørte institution hævder dette – simpel formodning, som kan afkræftes på grundlag af relevante og samstemmende indicier

Der foreligger kun retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 230 EF, når foranstaltningerne har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgernes interesser. En skrivelse fra Kommissionens generalsekretær, hvori det i det væsentlige er anført, at Kommissionen ikke ligger inde med de dokumenter, sagsøgere begærer aktindsigt i, eller at de ikke eksisterer, medfører, at der er meddelt afslag på aktindsigt i disse dokumenter. Skrivelsen berører således sagsøgernes interesser. Uanset om Kommissionen er forpligtet til at give aktindsigt i de dokumenter, der i medfør af afgørelse 94/90 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter begæres aktindsigt i, eller ej, står det fast, at en sådan skrivelse er en negativ afgørelse, der kan være genstand for søgsmål. (jf. præmis 30-32)

Afgørelse 94/90 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter er en retsakt, der tillægger borgerne ret til aktindsigt i de dokumenter, som Kommissionen ligger inde med. Kommissionens mulighed for at imødekomme en begæring om aktindsigt i dokumenter forudsætter imidlertid selvsagt, at de pågældende dokumenter eksisterer. I overensstemmelse med den legalitetsformodning, der er forbundet med fællesskabsretsakter, er der en formodning for, at et dokument, der er begæret aktindsigt i, ikke eksisterer, såfremt den berørte institution hævder dette. Der er imidlertid tale om en simpel formodning, som sassøeeren kan afkræfte med alle midler på grundlag af relevante og samstemmende indicier. (jf. præmis 35)
Det følger af ordlyden af artikel 42 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, for så vidt angår indsigelse mod registreringen af et varemærke, sammenholdt med gennemførelsesforordningens regel 16, 17, 18 og 20, at lovgiver sondrer mellem dels de betingelser, som indsigelsesskrivelsen skal opfylde for, at den kan antages til realitetsbehandling, dels fremlæggelsen af kendsgerninger, beviser og argumenter samt dokumentation til støtte for indsigelsen, der er omfattet af bevisførelsen.

For så vidt angår de betingelser, hvis manglende overholdelse indebærer, at indsigelsen afvises, indeholder gennemførelsesforordningens regel 18 henholdsvis i stk. 1 og 2 en sondring mellem to grupper af betingelser for antagelse til realitetsbehandling, og det er alene i de tilfælde, hvor indsigelsesskrivelsen ikke opfylder andre betingelser for, at indsigelsen kan antages til realitetsbehandling, end dem, der udtrykkeligt nævnes i stk. 1, at Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i henhold til stk. 2 er forpligtet til at give indsigeren meddelelse og opfordre ham til at foretage afhjælpning inden for en frist på to måneder, inden det afviser indsigelsen.

For så vidt angår beviser og anden dokumentation, der henhører under bevisførelsen, hvortil i påkommende tilfælde skal lægges en oversættelse til det sprog, der anvendes under indsigelsesproceduren, kan Harmoniseringskontoret, hvis indsigeren ikke fremlægger dem inden udløbet af den frist, som Harmoniseringskontoret oprindeligt fastsatte herfor, eller inden udløbet af dens eventuelle forlængelse, lovligt afslå indsigelsen som ubegrundet, medmindre der ellers kan træffes afgørelse herom på grundlag af de beviser, som Harmoniseringskontoret eventuelt allerede har til rådighed, i henhold til gennemførelsesforordningens regel 20, stk. 3. Afslaget på indsigelsen i dette tilfælde er ikke alene forbundet med indsigerens manglende overholdelse af den af Harmoniseringskontoret fastsatte frist, men er ligeledes følgen af en manglende opfyldelse af en væsentlig forudsætning for indsigelsen, da indsigeren ikke har godtgjort de faktiske eller retlige omstændigheder, som hans indsigelse bygger på, når han undlader inden for fristen at fremlægge de relevante beviser og den relevante dokumentation.

(jf. præmis 31, 33, 36, 41 og 44)
Et annullationssøgsmål, der er rettet mod en afgørelse, som blot er udtryk for en bekræftelse af en tidligere afgørelse, skal afvises. En afgørelse er udelukkende en bekræftelse af en tidligere afgørelse, hvis den ikke indeholder et nyt element i forhold til den tidligere retsakt, og hvis der ikke forud er indledt en fornyet vurdering af adressatens retsstilling. I den forbindelse er den omstændighed, at Parlamentet ikke, efter at det havde foretaget en ny undersøgelse af de argumenter, som adressaten for den tidligere retsakt havde fremsat, ændrede sin oprindelige holdning, ikke tilstrækkelig til, at en afgørelse blot skal anses for at være en bekræftelse af en tidligere afgørelse.

Inden for rammerne af en fremgangsmåde for tildeling af en kontrakt på grundlag af et udbud er fællesskabsinstitutionerne forpligtet til at sikre, at de betingelser, der er fastsat i et udbud, ikke tilskynder de potentielle tilbudsgivere til at tilsidesætte den nationale lovgivning, der finder anvendelse på deres virksomhed. Mens det alene tilkommer de nationale myndigheder at fortolke national ret, tilkommer det kun Fællesskabernes retsinstanser at afgøre, om den ordregivende institution i en afgørelse, der afviser en anmodning fra en bydende, hvis bud ikke er blevet antaget, og som vedrører gyldigheden af en kontrakt indgået mellem denne institution og den bydende, hvis bud er blevet antaget, har udøvet et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med fortolkning af den nationale lovgivning.

(jf. præmis 63)
For at kunne modtage børnetilskud skal både betingelserne i artikel 2, stk. 3, i bilag VII til vedtægten og betingelsen om, at tjenestemanden faktisk skal forsørge barnet, i bilagets artikel 2, stk. 2, være opfyldt. Selv hvis der anerkendes at bestå en formodning for, at tjenestemanden faktisk har forsørgerpligt over for et barn omfattet af artikel 2, stk. 3, i bilag VII til vedtægten, alene fordi det er studerende, er institutionen ikke af den grund fritaget for at kontrollere, om betingelsen om tjenestemandens faktiske forsørgelse af barnet i artikel 2, stk. 2, i bilag VII til vedtægten er opfyldt.

(jf. præmis 32 og 34)

Henvisning til: Domstolen, 7. maj 1992, sag C-70/91 P, Rådet mod Brems, Sml. I, s. 2973; Retten, 14. december 1990, sag T-75/89, Brems mod Rådet, Sml. II, s. 899, præmis 23, Retten, 11. juli 2000, sag T-134/99, Skrzypek, Sml. Pers. IA, s. 139, og II, s. 633, præmis 64.
Sag T-198/00

Hershey Foods Corporation

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked

Varemærker og Design) (KHIM

»EF-varemærker — figurmærke benævnt »Kiss Device with plume« — kontradiktionsprincippet — artikel 73 i forordning (EF) nr. 40/94 — forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater«

Rettens dom (Anden Afdeling) af 5. juni 2002 II-2570

Sammendrag af dom

Et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), der behandler en klagesag, hvorunder et afslag på registrering af et EF-varemærke kræves ophævet, kan ved gennemgangen af sagen gøre brug af alle de oplysninger, der fremgår af varemærkeansøgningen, uden forudgående at give sagsøgeren mulighed for at tage stilling til disse. Navnlig er appelkammeret ikke forpligtet til at opfordre sagsøgeren til at udtale sig om de ord, som sagsøgeren selv har indført i ansøgningsskemaet, da disse ord ikke fremstår som en åbenbar fejl fra varemærkeansøgerens side. (jf. præmis 20)

I forbindelse med sager for appelkamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorunder et afslag på registrering af et EF-varemærke kræves ophævet, skal appelkamrene kunne basere deres afgørelser på argumenter, der ikke er blevet drøftet for undersøgeren, for så vidt den berørte part har kunnet fremsætte sine bemærkninger til de forhold, der havde betydning for anvendelsen af den pågældende retsbestemmelse. I henhold til princippet om den funktionelle kontinuitet mellem undersøgeren og appelkamrene kan disse genoptage behandlingen af ansøgningen uden at være begrænset af undersøgerens argumentation. (jf. præmis 25)
Forpligtelsen til at begrunde en individuel beslutning i henhold til artikel 253 EF har til formål at give den berørte oplysninger, der er tilstrækkelige til, at det kan afgøres, om der er grundlag for beslutningen, eller om den muligvis er behæftet med en sådan mangel, at dens gyldighed kan anfægtes, ligesom forpligtelsen har til formål at gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at efterprøve beslutningens lovlighed. Omfanget af begrundelsespligten afhænger af arten af den pågældende retsakt og den sammenhæng, hvori den er vedtaget.

En beslutning om nedsættelse af et tilskud, der oprindelig er bevilget af Den Europæiske Socialfond, skal, navnlig henset til de alvorlige konsekvenser, den har for modtageren af tilskuddet, enten selv indeholde klare oplysninger om, på hvilket grundlag tilskuddet er blevet nedsat i forhold til det oprindeligt bevilgede beløb, eller i mangel heraf — i en situation, hvor Kommissionen blot godkender et forslag fra en medlemsstat om at nedsætte tilskuddet — tydeligt henvise til en retsakt fra de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat, i hvilken myndighederne klart har redegjort for grundene til nedsættelsen.

(jf. præmis 34-37)
Forpligtelsen efter artikel 253 EF til at begrunde en individuel beslutning har til formål at give den berørte oplysninger, der er tilstrækkelige til, at det kan afgøres, om der er grundlag for beslutningen, eller om den muligvis er behæftet med en sådan mangel, at dens gyldighed kan anfægtes, ligesom forpligtelsen har til formål at gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at efterprøve beslutningens lovlighed. Omfanget af begrundelsespligten afhænger af arten af den pågældende retsakt og den sammenhæng, hvori den er vedtaget.

En beslutning om nedsættelse af et tilskud, der oprindelig er bevilget af Den Europæiske Socialfond, skal, navnlig henset til de alvorlige konsekvenser, den har for modtageren af tilskuddet, enten selv indeholde klare oplysninger om, på hvilket grundlag tilskuddet er blevet nedsat i forhold til det oprindeligt bevilgede beløb, eller i mangel heraf — i en situation, hvor Kommissionen blot godkender et forslag fra en medlemsstat om at nedsætte tilskuddet — tydeligt henvise til en retsakt fra de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat, i hvilken myndighederne klart har redegjort for grundene til nedsættelsen.

(jf. præmis 35-38)
RETTENS DOM (Anden Afdeling)

14. maj 2002

Sag T-194/00

Nuno Antas de Campos

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — afslag på en ansøgning om at udtræde af tjenesten — annullationssøgsmål og erstatningssøgsmål«

Fuldstændig gengivelse på portugisisk II-279

Angående:

Påstand om annullation af afgørelsen af 3. september 1999 om afslag på sagsøgerens ansøgning om at udtræde af tjenesten i medfør af Rådets forordning (EF, Euratom, EKSF) nr. 2688/95 af 17. november 1995 om særlige foranstaltninger for tjenestemænds udtræden af tjenesten i De Europæiske Fællesskaber som følge af Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse (EFT L 280, s. 1) og angående en påstand om erstatning for et tab.

Udfald:

Parlamentet frifindes for annullationspåstanden. Parlamentet frifindes for erstatningspåstanden for så vidt angår erstatning for det tab, der er forvoldt ved den anfægtede afgørelse. I øvrigt afvises erstatningspåstanden. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag
RETTENS DOM (Første Afdeling)

23. april 2002

Sag T-372/00

Mário Campolargo

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — ansættelsesprocedure — anvendelse af vedtægtens artikel 29, stk. 1 — ansættelse af en midlertidigt ansat — tilbagekaldelse af en forvaltningsakt«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-223

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 15. februar 2000 om ophævelse af sagsøgerens indplacering som chef for enheden XIII.G.2.

Udfald:

Kommissionens afgørelse af 15. februar 2000 om ophævelse af Mário Campolargos indplacering som chef for enheden XIII.G.2 annulleres. Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – afgørelse, som indeholder et klagepunkt – begrundelsespligt – rækkevidde – annullation af en ansættelse af en tjenestemand eller af en midlertidigt ansat til en ledig stilling som følge af en klage, der er indgivet af en anden ansøger – den pågældendes krav på at blive oplyst om de relevante punkter

Tjenestemænd – principper – ret til kontradiktion – forpligtelse til at høre den pågældende, inden der vedtages en akt, der indeholder et klagepunkt – rækkevidde

Formålet med begrundelsespligten er dels at give den pågældende tilstrækkelige oplysninger til vurdering af, om den afgørelse, som administrationen har truffet, er berettiget, og om det tjener noget formål at anlægge sag ved Retten, dels at give Retten mulighed for at udøve sin prøvelsesret. Begrundelsespligtens omfang skal vurderes på grundlag af de konkrete omstændigheder, navnlig retsaktens indhold, karakteren af de anførte grunde og den interesse, som retsaktens adressat kan have i at modtage en forklaring. Når en så alvorlig afgørelse som annullation af en ansættelse af en tjenestemand eller af en midlertidigt ansat til en ledig stilling træffes som følge af en klage, der er indgivet af en forbigået ansøger, har den pågældende krav på at blive oplyst, hvis ikke om indholdet af selve klagen, så i det mindste om de relevante punkter deri, samt begrundelserne for, at ansættelsesmyndigheden finder, at klagen bør tages til følge. (jf. præmis 49 og 52) Henvisningtil: Retten, 26. januar 1995, sag T-60/94, Pierrat mod Domstolen, Sml. Pers. IA, s. 23, og II, s. 77, præmis 31 og 32; Retten, 27. april 1999, sag T-283/97, Thinus mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 69, og II, s. 353, præmis 73; Retten, 9. marts 2000, sag T-10/99, Vincente Nuñez mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 47, og II, s. 203, præmis 41.
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

17. april 2002

Sag T-325/00

Elke Sada

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — midlertidigt ansat — arbejdsløshedsunderstøttelse — afslag«

Fuldstændig gengivelse på tysk II-209

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 20. december 1999 om ikke at tildele sagsøgeren arbejdsløshedsunderstøttelse i henhold til artikel 28a i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne.

Udfald:

Kommissionen frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – arbejdsløshedsunderstøttelse – betingelser for tildeling – udtræden af tjenesten som følge af den ansattes frie vilje – ikke omfattet

(Vilkårene for de øvrige ansatte, art. 28a)

Hovedformålet med den arbejdsløshedsunderstøttelsesordning, der er fastsat ved artikel 28a i vilkårene for de øvrige ansatte, er at yde økonomisk bistand til den midlertidigt ansatte, der må ophøre med at arbejde for De Europæiske Fællesskaber, og som følgelig bliver arbejdsløs. Det andet led i bestemmelsens stk. 1 udelukker muligheden for at tildele arbejdsløshedsunderstøttelse til tidligere midlertidigt ansatte, som er uden beskæftigelse, efter at deres kontrakter med Fællesskaberne er udløbet som følge af deres eget initiativ (afskedigelse efter ansøgning) eller på grund af en opsigelse forårsaget af deres opførsel (opsigelse af kontrakten af disciplinære årsager). Det fremgår således heraf, at artikel 28a, stk. 1, har til formål at sikre økonomisk bistand til den midlertidigt ansatte, som er uden beskæftigelse efter udtræden af tjenesten af grunde, der ikke skyldes den ansattes frie vilje eller kulpøse adfærd. Når den pågældende har afslået et tilbud om forlængelse af sin kontrakt vedrørende den stilling, hvori han var ansat som midlertidigt ansat, og på de samme arbejdsvilkår, må det fastslås, at hvis vedkommende udtrådte af tjenesten på den dag, hvor ansættelseskontrakten udløb, skyldes dette alene den pågældendes frie vilje. Det er således med rette, at den sagsøgte institution har nægtet at tildele den pågældende arbejdsløshedsunderstøttelse.

(jf. præmis 32-36)