ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Subsidiært, såfremt Retten ikke måtte annullere afgørelse C(2017) 1742 final i sin helhed på grundlag af det første anbringende: — annullation af artikel 1, stk. 1, nr. 1), litra b), nr. 2), litra b), nr. 3), litra b), og nr. 4), litra b), i afgørelse C(2017) 1742 final, for så vidt som konstateringen af den samlede og vedvarende overtrædelse, som tilregnes Air France-KLM, er baseret på beviser fremlagt af Lufthansa i forbindelse med selskabets anmodning om bødefritagelse i henhold til Kommissionens meddelelse fra 2002 om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, samt af begrundelsen for konklusionen, af afgørelsens artikel 3, litra b) og d), for så vidt som Air France-KLM pålægges to bøder på et samlet beløb på 307 360 000 EUR, og af afgørelsens artikel 4, og følgelig på grundlag af artikel 261 TEUF nedsættelse af disse bøder i overensstemmelse med det andet anbringende. — annullation af artikel 1, stk. 1, nr. 1), litra b), nr. 2), litra b), nr. 3), litra b), og nr. 4), litra b), i afgørelse C(2017) 1742 final, for så vidt som den fra den samlede og vedvarende overtrædelse, som tilregnes Air France-KLM, udelukker luftfartsselskaber, som i afgørelsens begrundelse er anført som værende involverede i de pågældende former for praksis forbundet med overtrædelsen, samt af begrundelsen for konklusionen, af afgørelsens artikel 3, litra b) og d), for så vidt som Air France-KLM pålægges to bøder på et samlet beløb på 307 360 000 EUR, og af afgørelsens artikel 4, og følgelig på grundlag af artikel 261 TEUF nedsættelse af disse bøder i overensstemmelse med det tredje anbringende. — annullation af artikel 1, stk. 1, nr. 2), litra b), nr. 3), litra b), i afgørelse C(2017) 1742 final, for så vidt som den fastslår, at den samlede og vedvarende overtrædelse, som tilregnes Air France-KLM, indbefatter indgående fragttrafik til EØS (inbound EØS-trafik), samt af begrundelsen for konklusionen, af afgørelsens artikel 3, litra b) og (d), for så vidt som Air France-KLM pålægges to bøder på et samlet beløb på 307 360 000 EUR, og af afgørelsens artikel 4, og følgelig på grundlag af artikel 261 TEUF nedsættelse af disse bøder i overensstemmelse med det fjerde anbringende.
2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionens afgørelse er i strid med artikel 107 TEUF derved, at den ikke iagttager den individuelle anmeldelse og den vurdering, der er nødvendig for omfattende støtte samt lægger til grund, at der foreligger et bidrag til et fælles mål. — Kommissionens afgørelse er i strid med artikel 107 TEUF derved, at den ikke iagttager den individuelle anmeldelse og den vurdering, der er nødvendig for omfattende støtte, samt lægger til grund, at der foreligger et bidrag til et fælles mål. Kommissionens afgørelse undlader at foretage en behørig bedømmelse i henhold til punkt 33 i retningslinjerne for statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi 2014-2020 af, om statsstøtten tjener til miljøbeskyttelse. Sagsøgte anvendte den forkerte vurderingsstandard, og tog ikke hensyn til, at de potentielle CO2-reduktioner er betydeligt lavere end angivet i afgørelsen.
—

Afgørelse truffet den 29. marts 2017 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1141/2016-4) annulleres delvist, for så vidt som den stadfæster annullationsafdelingen ved EUIPO’s afgørelse af 29. april 2016 i ugyldighedssag nr. 10 786 C, idet den erklærede EU-varemærke nr. 010931087 »Cuervo y Sobrinos LA HABANA 1882« for ugyldigt for varerne registreret for nævnte varemærke i klasse 14 og 16.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med nødvendighedsprincippet. — Sagsøgerne har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse overskrider de snævre grænser for Kommissionens undersøgelse, idet disse grænser var fastlagt i klagepunktsmeddelelsen, den mundtlige høring og statusmødet og i tidligere anmodninger om oplysninger, både med hensyn til det påståede misbrugs varighed og de angivelige teorier om skade, som Kommissionen forfulgte. — De har endvidere gjort gældende, at de vidtrækkende spørgsmål i den anfægtede afgørelse ikke kan karakteriseres som opfølgende spørgsmål, som udelukkende tilsigtede en afklaring af sagsøgernes fremførte argumenter i besvarelsen af klagepunktsmeddelelsen og i den mundtlige høring, men er helt nye og ubegrundede anmodninger. — Ydermere søger den anfægtede afgørelse ifølge sagsøgerne at følge op på punkter, der vedrører deres besvarelser af anmodninger om oplysninger, der i nogle tilfælde blev vedtaget for mere end fem år siden vedrørende forhold, der fandt sted for ti år siden eller mere. Sagsøgerne har påstået, at såfremt de supplerende og nu anmodede oplysninger rent faktisk var nødvendige for Kommissionen for at forfølge dens undersøgelse, ville sagsøgerne med føje have forventet, at Kommissionen i det mindste ville have søgt sådan information og afklaring forud for vedtagelsen af klagepunktsmeddelelsen i december 2015 og ikke i det tidlige 2017. — Ifølge sagsøgerne anmoder den anfægtede afgørelse dem tillige om at udføre et betydeligt arbejde på vegne af Kommissionen, herunder at levere data i et bestemt format. — Endelig har sagsøgerne gjort gældende, at Kommissionen ikke under trussel om bøde kan pålægge dem en byrde, der tilsyneladende gør det muligt for sagsøgerne at dokumentere den argumentation, som de fremførte i besvarelsen af klagepunktsmeddelelsen.
—

Det gøres gældende, at ECB anlagde et åbenbart urigtigt skøn for så vidt som den henholdt sig til, at direktiverne fra Malta Financial Services Authority (Maltas myndighed for finansielle tjenesteydelser) var endelige og afsluttende, uanset at disse sidstnævnte fortsat kan stadfæstes, ophæves eller ændres af Financial Services Tribunal (ret for finansielle tjenesteydelser). Under alle omstændigheder tog ECB åbenbart fejl, da den antog, at tilbagetrækningen af licensen for enheden under tilsyn var at foretrække frem for et tvangssalg af banken og at det var usandsynligt, at salgsmuligheden ville blive til virkelighed.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 277/46

Sag anlagt den 11. maj 2017 — UI (*1) mod Rådet

(Sag T-282/17)

(2017/C 277/68)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: UI (*1) (ved advokat J. Diaz Cordova)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at ansætte sagsøgeren i stillingen AST/SC 2 i Rådets Generalsekretariat (DG A3).

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren i det væsentlige anfægtet lovligheden af de procedurer, der ifølge sagsøgeren har medført, at han ikke er blevet ansat i den omhandlede stilling. Sagsøgeren har navnlig henvist til et af Rådet udarbejdet supplerende dokument, som efter sagsøgerens opfattelse ikke burde være taget i betragtning i forbindelse med bedømmelsen af sagsøgeren, idet det blev fremlagt længe efter udløbet af hans prøvetid. Sagsøgeren har anført, at sagsøgte tilsidesatte visse grundlæggende rettigheder, herunder retten til privatlivets fred, princippet om kommunikationshemmeligheden og retten til at indgive klager, i forbindelse med vurderingen af sagsøgerens sag.

(*1) Inden for rammerne af beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger er der fjernet information.
—

OLAF har navnlig handlet ulovligt på følgende måder: afgørelsen om at indlede undersøgelser var ulovlig; betegnelsen af undersøgelserne var mangelfuld, og omfanget af undersøgelserne var ulovligt; tilsidesættelse af principperne for indsamling af beviser (herunder urigtig gengivelse og forfalskning af beviserne), af retten til forsvar og af flere EU-retlige bestemmelser (artikel 339 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, artikel 4, artikel 8 og artikel 11, stk. 7, i forordning (EF) nr. 1073/1999, artikel 4 i Kommissionens afgørelse nr. 1999/396, artikel 18 i OLAF’s retningslinjer, og artikel 13, stk. 5, i de regler, der gælder for OLAF’s Overvågningsudvalg), samt af princippet om uskyldsformodning og af retten til beskyttelse af personoplysninger.
—

Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) afgørelse af 11. april 2017 om beregning af ex ante-bidrag til den fælles afviklingsfond i 2017 [»Decision of the Executive Session of the Board of 11 April 2017 on the calculation of the 2017 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund (SRB/ES/SRF/2017/05)«] annulleres, og under alle omstændigheder i det omfang afgørelsen vedrører sagsøgeren.
—

EIB tilpligtes at udbetale erstatning til sagsøgeren som følge af, for det første, det ikke-økonomiske tab, som hun har lidt som følge af direktøren for Kommunikation’s psykiske chikane, som fastslået i den anfægtede afgørelse, og til i denne forbindelse at tildele hende 121 992 (hundredeog enogtyvetusindenihundredeogtooghalvfems) EUR, for det andet, det ikke-økonomiske tab, som hun har lidt og som kan adskilles fra den ulovlighed, som danner grundlag for den delvise annullation af den anfægtede afgørelse og til i denne forbindelse at tildele hende 25 000 (femogtyvetusinde) EUR og, for det tredje, det ikke-økonomiske tab, der fulgte dels af generaldirektøren for Personales tilsidesættelse af den uafhængige karakter af den anmeldelsesprocedure, der blev ført af direktøren for Compliance, dels af de skræmmehandlinger eller trusler om repressalier, som generaldirektøren for Personale fremsatte over for sagsøgeren, og til i denne forbindelse at tildele hende 25 000 (femogtyvetusinde) EUR.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 70, stk. 2, første til tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 806/2014 (1), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b), i gennemførelsesforordning (EU) 2015/81 (2), sammenholdt med artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU (3) — Sagsøgte har med urette undergivet sagsøgeren pligt til at indbetale bridrag til fonden, idet forordning (EU) nr. 806/2014 og direktiv 2014/59/EU ikke foreskriver en bidragspligt for institutter, som er under afvikling. Artikel 114 TEUF indeholder et forbud mod at opkræve bidrag fra institutter såsom sagsøgeren, der afvikler den resterende del af deres drift. Forudsætningerne for at vedtage foranstaltninger i henhold til artikel 114, stk. 1, TEUF er ikke opfyldt med hensyn til sagsøgeren. Opkrævningen af bidrag er ligeledes i strid med artikel 114, stk. 2, TEUF. — Sagsøgte har med urette undergivet sagsøgeren pligt til at indbetale bidrag til fonden, da instituttet ikke er risikoeksponeret, en afvikling af instituttet er udelukket efter forordning (EU) nr. 806/2014, og instituttet ikke har nogen betydning for stabiliteten i det finansielle system. Dette er i strid med artikel 103, stk. 7, litra a), d) og g), i direktiv 2014/59/EU. — Sagsøgeren har ikke påbegyndt nye forretninger siden begyndelsen af 2012 og er som følge af en afgørelse om støtte fra Europa-Kommissionen under afvikling. Den største del af de passiver, som sagsøgeren har tilbage, forvalter instituttet på vegne af en anden retlig enhed, der har overtaget mulighederne og risiciene ved denne forretning. — Den delegerede forordning (EU) 2015/63 (4) er som væsentlig bestemmelse for beregningen af bidraget i strid med såvel artikel 114 TEUF som artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU (artikel 290, stk. 1, andet punktum, TEUF). Desuden kunne sagsøgte ikke videredelegere fastsættelsen af supplerende risikoindikatorer (artikel 290, stk. 1, TEUF).
—

Afgørelse truffet på Den Fælles Afviklingsinstans’ eksekutivmøde af 11. april 2017 om beregningen af ex ante-bidragene til Den Fælles Afviklingsfond for 2017 (SRB/ES/SRF/2017/05), herunder bilaget dertil annulleres, for så vidt som den anfægtede afgørelse, herunder bilaget dertil, vedrører sagsøgerens bidrag.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 277/53

Sag anlagt den 3. juli 2017 — Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod EUIPO — Papouis Dairies (fino)

(Sag T-416/17)

(2017/C 277/77)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nicosia, Cypern) (ved S. Malynicz, QC, og solicitor V. Marsland)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Papouis Dairies LTD (Nicosia, Cypern)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Papouis Dairies LTD

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke i farver, der indeholder ordbestanddelen »fino« — registreringsansøgning nr. 11 180 791

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. april 2017 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2759/2014-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO og Papouis Dairies LTD tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger.

Anbringende
7.

Selskabet Capo d’Anzio S.p.a. havde ret til at få mulighed for at opnå det begærede møde med Kommissionen med henblik på at bevise, at selskabet ikke havde foretaget en culpøs tilsidesættelse, og for herved at kunne påberåbe sig sin ret til ikke at blive påført skade af en situation, der ikke kunne tilregnes selskabet.
—

Andet anbringende: Manglende iagttagelse af den processuelle beskyttelse, som sagsøgeren er berettiget til, ved ikke at fastslå, at der foreligger faktiske omstændigheder uden for sagsøgerens kontrol, eller som udgør force majeure, hvilket er i strid med proportionalitetsprincippet
—

Tilsvarende tilsidesættelse af artikel 53, stk. 2, litra c), og d), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 med hensyn til sagsøgerens ophavsret til billedet af pakningen »Djili« skrevet med røde bogstaver på en blå pakning med et billede af en papegøje og med hensyn til sagsøgerens ret til at bruge et handelsnavn for varer som omhandlet i EU-Domstolens dom i sag C-17/06, Celine.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 300/32

Sag anlagt den 12. juli 2017 — Dehousse mod Den Europæiske Unions Domstol

(Sag T-433/17)

(2017/C 300/40)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Franklin Dehousse (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne L. Levi og S. Rodrigues)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Domstol

Sagsøgerens påstande

— Sagen fremmes til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.

Følgelig:

— Annullation af afgørelsen af 18. maj 2017, hvorved sagsøgte afslog den genfremsatte begæring om aktindsigt, som sagsøgeren indgav den 12. april 2017, samt af afgørelsen af 22. maj 2017, hvorved sagsøgte delvis afslog den genfremsatte begæring om aktindsigt, som sagsøgeren indgav den 16. marts 2017.

— Det fastslås, at sagsøgte er ansvarlig som omhandlet i artikel 340 TEUF.

— Sagsøgte tilpligtes at erstatte det af sagsøgeren lidte tab, som efter ret og billighed er opgjort til titusinde (10 000) EUR, subsidiært til en symbolsk euro.

— Sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført tre anbringender.

1. Første anbringende om tilsidesættelse af Den Europæiske Unions Domstols afgørelse af 11. oktober 2016 vedrørende aktindsigt i dokumenter, som Den Europæiske Unions Domstol er i besiddelse af under udøvelsen af sine administrative funktioner (2016/C 445/03), af artikel 15, stk. 3, TEUF, og af artikel 42 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder om ret til aktindsigt i institutionernes dokumenter og om pligt til gennemsigtighed. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at de anfægtede afgørelser skal annulleres, for så vidt som der ikke hermed ikke fremlægges visse dokumenter, disse fremlægges på en ufuldstændig måde eller disse fremlægges med talrige overstregninger.

2. Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 296 TEUF og af chartrets artikel 41, for så vidt som de anfægtede afgørelser er behæftet med fejl og mangler eller mangelfuld begrundelse.

3. Tredje anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.

For så vidt angår anfægtelsen af Unionens ansvar uden for kontrakt har sagsøgeren gjort gældende, at den sagsøgte institution handlede fejlagtigt, hvilket er ansvarspådragende. Denne adfærd medførte et alvorligt ikke-økonomisk tab for sagsøgeren, som sidstnævnte forlanger erstattet.
1.

Den Europæiske Union, repræsenteret ved Rådet, tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 250 000,00 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt, som følge af: — Opførelse i afsnit III i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP ved Rådets afgørelse 2011/783/FUSP af 1. december 2011 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2011, L 319, s. 71) og opførelse i afsnit III i bilag VIII til Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1245/2011 af 1. december 2011 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 961/2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2011, L 319, s. 11). — Opførelse i afsnit III i bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT 2012, L 88, s. 1). — Opførelse i afsnit III i bilaget til Rådets afgørelse 2013/661/FUSP af 15. november 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2013, L 306, s. 18) og i afsnit III i bilaget til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1154/2013 af 15. november 2013 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2013, L 306, s. 3).
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen foretog en fejlagtig vurdering af sagsøgernes krav i henhold til artikel 8, stk. 2, i afgørelse 2011/695, for det første, fordi den fastslog, at mere end et begrænset antal personer allerede havde kendskab til nogle af de omtvistede oplysninger, for det andet, fordi den undlod at tage behørigt hensyn til princippet om en effektiv domstolsbeskyttelse, og, for det tredje, fordi den fastslog, at sagsøgernes interesser ikke er beskyttelsesværdige.
—

Det gøres gældende, at det dokument, der begæres aktindsigt i, er et endeligt administrativt dokument, som ikke er omfattet af fortrolighed eller nogen anden undtagelse om manglende-udbredelse. Selv om det antages, at sådan en undtagelse finder anvendelse i denne sag, gøres det gældende, at den sagsøgte har foretaget en åbenbart forkert fortolkning eller forkert anvendelse heraf, idet sagsøgte har undladt at påvise, hvorledes udbredelsen af det dokument, der begæres aktindsigt i, vil være til skade for beskyttelsen af retslige procedurer.
—

Kommissionens afgørelse om afvisning af at sende navnene på de portugisisk indregistrerede fartøjer SANTA ISABEL og CALVÃO til sekretariatet for Kommissionen for Fiskeriet i det Nordøstlige Atlanterhav, hvorved disse fra den 1. juli 2017 forhindredes i at operere i fiskeriområderne i det Nordøstlige Atlanterhav for at fiske rødfisk og rejer, og hvorved artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1236/2010 (1) således er blevet tilsidesat, annulleres.
1.

Første anbringende er, at sagsøgte har tilsidesat sagsøgerens berettigede forventninger og vildledt ham, da den bekræftede, at hans ansøgning om at deltage i udvælgelsesprøven opfyldte alle krav. — Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte ved den 9. januar 2017 at bekræfte, at hans ansøgning opfyldte alle krav i meddelelsen om udvælgelsesprøven, og ved at have tilladt ham at deltage i de computerbaserede prøver, vildledte ham og ikke gav ham mulighed for at rette en åbenbar skrivefejl vedrørende kendskabet til polsk, på grundlag af hvilken han senere blev udelukket fra udvælgelsesprøven.
—

Idet det lægges til grund, at denne lighedsbedømmelse finder anvendelse, foretager Retten en sammenligning af de omtvistede tegns ordlyd, hvilken bedømmelse ikke er blevet foretaget under hverken indsigelses- eller klagefasen, idet det konkluderes, at der foreligger identitet for så vidt angår de fonetiske og semantiske aspekter og at der foreligger lighed for så vidt angår det grafiske aspekt, hvorfor det fastslås, at fredelig sameksistens mellem de omtvistede varemærker ikke er mulig, og at der derfor meddeles afslag på ansøgningen om beskyttelse i Den Europæiske Union af det internationale varemærke nr. 1154586 klasse »HIPANEMA«, klasse 14. Subsidiært, hvis Retten ikke har kompetence hertil, hjemvises sagen til appelkamrene ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret med krav om, at der foretages bedømmelse af ligheden mellem de omtvistede varemærker.
—

Nærværende sag anses for anlagt med henblik på prøvelse af afgørelse truffet den 13. marts 2017 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1506/2016-5), der gives medhold i sagen, og appelkammerets afgørelse annulleres, hvorefter varemærke nr. 11 703 568 »YATEKOMO« erklæres gyldigt for alle de varer i klasse 29 og 30, for hvilke det oprindeligt blev ansøgt.
—

Det anføres herved, at artikel 21, 22, 24 og 27 i forordning nr. 806/2014, samt artikel 38 og 63 i direktiv (EU) 2014/59 tilsidesætter ejendomsretten og friheden til at oprette og drive egen virksomhed, for så vidt som de tillader salg af et finansieringsinstituts aktier uden at behandle indsigelser eller indhente aktionærernes godkendelse, og de giver afviklingsmyndighederne kompetence til at nedsætte kapitalen til nul og dermed annullation af aktierne uden høring af eller godkendelse fra aktionærerne eller selskabets kompetente organer.
—

De i stævningen nedlagte påstande antages til realitetsbehandling og der gives medhold heri, således at: — Den anfægtede afgørelse annulleres og det pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 970 637 af figurmærket GRATIS i varemærkeregistreret for alle de af ansøgningen omfattede varer. — Subsidiært, den anfægtede afgørelse annulleres og det pålægges at registrere EU-varemærkeansøgning nr. 15 970 637 af figurmærket GRATIS i varemærkeregistreret for »parfumerivarer, kosmetiske præparater, dufte og deodoranter til personlig brug«.
—

D) Det fastslås, at den for sagsøgeren bebyrdende retsakt, som består i opsigelsen af 22. december 2016 med overskriften »meddelelse til catalina stancu«, som nåede frem til sagsøgeren den 24. januar 2017, er ugyldig/ulovlig, med den begrundelse, der er anført i sagsakterne, og at ansættelsesforholdet øjeblikkeligt skal genoprettes, og sagsøgte tilpligtes at betale erstatning svarende til den optjente løn i perioden fra datoen for opsigelsen og datoen for domafsigelsen. Subsidiært tilpligtes ERCEA, såfremt sagsøgeren ikke kan blive genansat i stillingen, at betale erstatning for mistet løn indtil kontraktens udløb (januar 2018), i alt 39 000 EUR.
—

Det anføres i den forbindelse, at den anfægtede afgørelse ikke tager hensyn til den bøde, som den spanske konkurrencemyndighed allerede pålagde den 25. marts 2013 for konkurrencebegrænsende praksis i sektoren for papirkonvolutter, og heller ikke til den omstændighed, at sagsøgerne er de eneste virksomheder blandt dem, som Kommissionen har straffet, der også er blevet straffet af en national konkurrencemyndighed.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Den Fælles Afviklingsinstans adfærd er udtryk for alle de forhold, der altid har været gældende i henhold til EU-retlig retspraksis for at ifalde sådant ansvar, nemlig en EU-institutions ulovlige adfærd, en reel skade og årsagssammenhæng mellem adfærden og skaden.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/14

Sag anlagt den 10. juli 2017 — Fruit of the Loom mod EUIPO — Takko (FRUIT)

(Sag T-424/17)

(2017/C 318/19)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Fruit of the Loom, Inc. (Bowling Green, Kentucky, De Forenede Stater) (ved S. Malynicz, QC og solicitor V. Marsland)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Takko Holding GmbH (Telgte, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Fruit of the Loom, Inc.

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »FRUIT« — EU-varemærke nr. 5 077 508

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 25. april 2017 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2119/2016-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO og Takko Holding GmbH tilpligtes at bære deres egne omkostninger og betale de af Fruit of the Loom, Inc. afholdte omkostninger.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 207/2009