DA Den Europæiske Unions Tidende C 297/25

Sag anlagt den 2. oktober 2009 — 1. garantovaná mod Kommissionen

(Sag T-392/09)

2009/C 297/37

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: 1. garantovaná a.s. (Bratislava, Den Slovakiske Republik) (ved solicitor M. Powell samt barristers A. Sutton og G. Forwood)

Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens beslutning af 22. juli 2009 om en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 i sag COMP/39.396 — Magnesium-baseret calciumcarbid og reagenser til stål- og gasindustrien annulleres helt eller delvist for så vidt som beslutningen er rettet mod sagsøgeren.

— Subsidiært nedsættes den bøde, som sagsøgeren er pålagt i artikel 2 i beslutningen om en procedure i henhold til artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 i sag COMP/39.396 — Magnesium-baseret calciumcarbid og reagenser til stål- og gasindustrien.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har ved dette søgsmål nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 5791 endelig af 22. juli 2009 i sag COMP/39.396, hvori Kommissionen har fastslået, at der findes et kartel i calciumcarbid- og magnesiumsektoren, hvilket giver anledning til en tilsidesættelse af artikel 81 EF, som sagsøgeren holdes solidarisk ansvarlig for sammen med firmaet Novácke chemické závody a.s. (herefter »NCHZ«).

Søgsmålet er baseret på to brede anbringender.

Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl ved at henføre NCHZ’s adfærd til sagsøgeren, både ved retsstridigt at pålægge sagsøgeren bevisbyrden og ved ikke selv at løfte bevisbyrden. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen urigtigt anvendte den formodning, der gælder for moderselskaber med helejede datterselskaber, på sagsøgeren, som havde aktiemajoriteten i et selskab, der var direkte involveret i overtrædelse af konkurrenceretten. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen under alle omstændigheder mangler at godtgøre, at sagsøgeren faktisk og effektivt udøvede en bestemmende indflydelse på NCHZ i den periode, hvor tilsidesættelsen fandt sted.

For det andet og subsidiært, hvis Domstolen skulle tiltræde, at sagsøgeren holdes ansvarlig, gør denne gældende, at den bøde, som selskabet er pålagt solidarisk med NCHZ, bør nedsættes i medfør af Domstolens fulde prøvelsesret efter artikel 229 EF sammenholdt med artikel 31 i forordning (EF) nr. 1/2003 (1), under henvisning til, at Kommissionen har anvendt den grænse på 10 % af omsætningen, der er indeholdt i artikel 23 i forordning nr. 1/2003, urigtigt. Kommissionen har ifølge sagsøgeren begået en åbenbar fejl ved at anvende 2007 som referenceår ved beregningen af grænsen på 10 % af omsætningen, i stedet for 2008.

Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionens beslutning om at fravige den almindelige regel i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 udgør en tilsidesættelse af et centralt formkrav, da Kommissionen havde pligt til at overholde sagsøgerens ret til at blive hørt, før reglen blev fraveget.

Sagsøgeren har tillige anført, at den anfægtede beslutning er ugyldig, da Kommissionen har undladt at begrunde fravigelsen fra den almindelige regel, som går ud på at anvende det foregående forretningsår med henblik på beregningen af grænsen på 10 % af omsætningen.

For så vidt angår bødens størrelse, har sagsøgeren gjort gældende, at beløbet er uforholdsmæssigt med hensyn til det legitime formål, der forfølges, nemlig at sikre, at konkurrencen på det indre marked ikke fordrejes. Ifølge sagsøgeren vil bødens størrelse reducere antallet af konkurrenter og forstærke den stærke stilling på markedet, der indtages af det største selskab, Akzo Nobel, og dermed modarbejde formålet, indeholdt i artikel 3 EF.

Endelig har sagsøgeren anført, at Kommissionen begik en fejl, da den undlod at tage sine egne retningslinjer (2) i betragtning med hensyn til sagsøgerens evne til at betale bøden. Sagsøgeren har navnlig anført, at afvisningen af selskabets anbringende om manglende betalingsevne er ugyldig, da afvisningen er utilstrækkeligt begrundet og åbenbart urimelig, eftersom Kommissionen angiveligt ikke har taget hensyn til de objektive bevismidler, som blev fremlagt for den, og som dokumenterer, at bøden ville medføre ubodelig skade for sagsøgerens levedygtighed og gøre selskabets aktiver fuldstændig værdiløse.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1).

(2) Retningslinjer for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 1/2003 (EUT 2006 C 210, s. 2).