Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 12. december 2013 – Papalia

(Sag C-50/13)

»Præjudiciel forelæggelse — artikel 99 i Domstolens procesreglement — socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — § 5 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse — offentlig forvaltning — flere på hinanden følgende kontrakter — misbrug — skadeserstatning — betingelser for at opnå erstatning i tilfælde af en ulovlig bestemmelse i en ansættelseskontrakt — ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet«

1. Socialpolitik — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — direktiv 1999/70 — foranstaltninger, der har til formål at forhindre misbrug ved anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsende ansættelseskonter — national ordning, hvorefter omkvalificeringen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, der er udtryk for misbrug, til en tidsubegrænset kontrakt alene er udelukket i den offentlige sektor — lovlig — betingelse — der foreligger i nævnte sektor en anden effektiv foranstaltning til at undgå og i givet fald sanktionere misbrug af sådanne kontrakter — overholdelse af ækvivalens- og effektivitetsprincippet — den nationale rets afgørelse (Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 5) (jf. præmis 16, 17, 21, 22, 25 og 30)

2. Socialpolitik — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — direktiv 1999/70 — foranstaltninger, der har til formål at forhindre misbrug ved anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsende ansættelseskonter — national ordning, hvorefter konverteringen af retsstridige flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter til en tidsubegrænset kontrakt alene er udelukket i den offentlige sektor — arbejdstager, der søger erstatning, i tilfælde af hans tidligere offentlige arbejdsgivers misbrug af sådanne kontrakter — pågældende arbejdstagers forpligtelse til at føre bevis for tab af bedre beskæftigelsesmuligheder — forpligtelse, der gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt i praksis at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til EU-retten — ikke tilladt — den nationale rets afgørelse (Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 5) (jf. præmis 26, 34 og 35 samt konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunale ordinario di Aosta – fortolkning af § 5 i Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43) – offentlig forvaltning – erstatning i tilfælde af en ulovlig bestemmelse i en ansættelseskontrakt – betingelser – bevis for det lidte tab – krav om bevis for afkald på andre og bedre jobmuligheder.

Konklusion

Rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse indgået den 18. marts 1999, som findes i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som i tilfælde af en offentlig arbejdsgivers misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter udelukkende giver den berørte arbejdstager ret til erstatning for det tab, han mener at have lidt som følge heraf, uden nogen som helst mulighed for at omkvalificere det tidsbegrænsede ansættelsesforhold til et tidsubegrænset ansættelsesforhold, når denne ret til erstatning er betinget af, at den omhandlede arbejdstager fører bevis for, at han har været nødsaget til at give afkald på andre og bedre beskæftigelsesmuligheder, og denne forpligtelse gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt for den omhandlede arbejdstager at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til EU-retten.

Det tilkommer den forelæggende ret at vurdere, i hvilket omfang bestemmelserne i national ret, der har til formål at sanktionere den offentlige arbejdsgivers misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold, er i overensstemmelse med disse principper.

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 12. december 2013 – Papalia

(Sag C-50/13)

»Præjudiciel forelæggelse — artikel 99 i Domstolens procesreglement — socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — § 5 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse — offentlig forvaltning — flere på hinanden følgende kontrakter — misbrug — skadeserstatning — betingelser for at opnå erstatning i tilfælde af en ulovlig bestemmelse i en ansættelseskontrakt — ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet«

1. Socialpolitik — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — direktiv 1999/70 — foranstaltninger, der har til formål at forhindre misbrug ved anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsende ansættelseskonter — national ordning, hvorefter omkvalificeringen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, der er udtryk for misbrug, til en tidsubegrænset kontrakt alene er udelukket i den offentlige sektor — lovlig — betingelse — der foreligger i nævnte sektor en anden effektiv foranstaltning til at undgå og i givet fald sanktionere misbrug af sådanne kontrakter — overholdelse af ækvivalens- og effektivitetsprincippet — den nationale rets afgørelse (Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 5) (jf. præmis 16, 17, 21, 22, 25 og 30)

2. Socialpolitik — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — direktiv 1999/70 — foranstaltninger, der har til formål at forhindre misbrug ved anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsende ansættelseskonter — national ordning, hvorefter konverteringen af retsstridige flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter til en tidsubegrænset kontrakt alene er udelukket i den offentlige sektor — arbejdstager, der søger erstatning, i tilfælde af hans tidligere offentlige arbejdsgivers misbrug af sådanne kontrakter — pågældende arbejdstagers forpligtelse til at føre bevis for tab af bedre beskæftigelsesmuligheder — forpligtelse, der gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt i praksis at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til EU-retten — ikke tilladt — den nationale rets afgørelse (Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 5) (jf. præmis 26, 34 og 35 samt konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunale ordinario di Aosta – fortolkning af § 5 i Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43) – offentlig forvaltning – erstatning i tilfælde af en ulovlig bestemmelse i en ansættelseskontrakt – betingelser – bevis for det lidte tab – krav om bevis for afkald på andre og bedre jobmuligheder.

Konklusion

Rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse indgået den 18. marts 1999, som findes i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som i tilfælde af en offentlig arbejdsgivers misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter udelukkende giver den berørte arbejdstager ret til erstatning for det tab, han mener at have lidt som følge heraf, uden nogen som helst mulighed for at omkvalificere det tidsbegrænsede ansættelsesforhold til et tidsubegrænset ansættelsesforhold, når denne ret til erstatning er betinget af, at den omhandlede arbejdstager fører bevis for, at han har været nødsaget til at give afkald på andre og bedre beskæftigelsesmuligheder, og denne forpligtelse gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt for den omhandlede arbejdstager at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til EU-retten.

Det tilkommer den forelæggende ret at vurdere, i hvilket omfang bestemmelserne i national ret, der har til formål at sanktionere den offentlige arbejdsgivers misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold, er i overensstemmelse med disse principper.