Artikel 56 EF er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, som med hensyn til gaver skænket til institutioner, der er anerkendt som almennyttige, kun indrømmer skattefradrag for gaver, der skænkes til institutioner etableret på det nationale område, uden at den skattepligtige gives mulighed for at godtgøre, at en gave ydet en institution, der er etableret i en anden medlemsstat, opfylder nævnte lovgivnings betingelser for at indrømme et sådant skattefradrag.

Da muligheden for et skattefradrag kan have betydelig indflydelse på giverens adfærd, kan den manglende fradragsret i beskatningsmedlemsstaten for gaver skænket til almennyttige institutioner etableret i andre medlemsstater påvirke adfærden hos de skattepligtige i beskatningsmedlemsstaten og deres villighed til at skænke disse institutioner gaver, og lovgivningen udgør derfor en restriktion for de frie kapitalbevægelser, som principielt er forbudt i medfør af artikel 56 EF.

En medlemsstat er ganske vist berettiget til i sin lovgivning om skattefradrag for gaver at fastsætte regler om en forskellig behandling af indenlandske almennyttige institutioner i forhold til almennyttige institutioner, etableret i andre medlemsstater, når sidstnævnte forfølger andre formål end dem, der er fradragsberettigede i henhold til dens egen lovgivning. I denne forbindelse er medlemsstaterne ikke ifølge fællesskabsretten forpligtet til at sørge for, at udenlandske institutioner, der er anerkendt som almennyttige i oprindelsesmedlemsstaten, automatisk også anerkendes på deres område. En institution, der er etableret i en medlemsstat, og som opfylder de betingelser, en anden medlemsstat har fastsat for tildeling af skattefordele i henhold til sidstnævnte medlemsstats regler om tildeling af skattefordele til fremme af de pågældende almennyttige aktiviteter, befinder sig imidlertid i en situation, der kan sammenlignes med situationen for almennyttige institutioner, der er etableret i sidstnævnte medlemsstat.

Eftersom der desuden intet er til hinder for, at beskatningsmedlemsstatens skattemyndigheder pålægger en skattepligtig, som ønsker at opnå skattefradrag for gaver skænket til institutioner etableret i en anden medlemsstat, at fremlægge den relevante dokumentation, kan denne beskatningsmedlemsstat ikke påberåbe sig hensynet til at opretholde en effektiv skattekontrol som begrundelse for en national lovgivning, der helt og aldeles forhindrer den skattepligtige i at føre sådanne beviser. I denne sammenhæng er en medlemsstat, før den indrømmer skattefritagelse til en institution, som er etableret og anerkendt som almennyttig i en anden medlemsstat, berettiget til at anvende foranstaltninger, som giver den mulighed for at foretage en klar og præcis kontrol af, om institutionen opfylder betingelserne for skattefritagelse i den nationale lovgivning, og til at kontrollere dens faktiske drift. Eventuelle administrative ulemper som følge af, at sådanne institutioner er etableret i andre medlemsstater, kan derimod ikke begrunde, at myndighederne i den pågældende medlemsstat nægter nævnte institutioner de samme skattefritagelser, som gælder for indenlandske institutioner af samme type. Det forholder sig på samme måde med en skattepligtig, der i en medlemsstat ansøger om skattefradrag for en gave skænket til en institution, som er etableret og anerkendt som almennyttig i en anden medlemsstat.

Endvidere har de pågældende skattemyndigheder, i medfør af direktiv 77/799 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte skatter, mulighed for at rette henvendelse til myndighederne i en anden medlemsstat med henblik på at få alle de oplysninger, som er nødvendige for en korrekt skatteansættelse. Nævnte direktiv påvirker imidlertid på ingen måde beføjelsen for de kompetente myndigheder i giverens medlemsstat til bl.a. at vurdere, om betingelserne for at tildele en skattefordel efter denne lovgivning er opfyldt. Når der er tale om en institution, der er etableret og anerkendt som almennyttig i en anden medlemsstat, skal giverens medlemsstat kun indrømme en skattemæssig behandling identisk med den, som finder anvendelse på gaver skænket til indenlandske institutioner, hvis den udenlandske institution opfylder de betingelser for at tildele skattefordele, der er fastsat i sidstnævnte medlemsstats lovgivning, herunder bl.a. at institutionen skal forfølge de samme formål som dem, der fremmes i den nævnte medlemsstats skattelovgivning. Det påhviler de kompetente nationale myndigheder, herunder de nationale domstole, i overensstemmelse med de nationale regler at kontrollere, om der er ført bevis for overholdelse af de betingelser, som denne medlemsstat kræver opfyldt for at indrømme det omhandlede skattefradrag.

Endelig kan en medlemsstat heller ikke udelukke skattefordele for gaver skænket til en almennyttig institution, der er etableret og anerkendt i en anden medlemsstat, alene med den begrundelse, at den første medlemsstats skattemyndigheder i relation til disse institutioner ikke har en mulighed for på stedet at kontrollere, om kravene i deres skattelovgivning er overholdt.

Med hensyn til almennyttige institutioner beliggende i tredjelande er det som udgangspunkt lovligt, at beskatningsmedlemsstaten nægter at indrømme en sådan skattefordel, hvis det, bl.a. på grund af, at dette tredjeland ikke er aftalemæssigt forpligtet til at afgive oplysninger, viser sig umuligt at indhente de nødvendige oplysninger fra tredjelandet.

(jf. præmis 38, 39, 47, 48, 50, 55, 56, 60, 61, 63, 66, 70 og 72 samt domskonkl. 2)