ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 15. oktober 2015 –

Rådet mod Ningbo Yonghong Fasteners

(Sag C-601/12 P-DEP)

»Fastsættelse af sagsomkostninger«

1. Retslig procedure — sagsomkostninger — opgørelse — udgifter, der kan kræves erstattet — begreb — nødvendige udgifter, som parterne har afholdt [Domstolens procesreglement, art. 144, litra b)] (jf. præmis 11 og 12)

2. Retslig procedure — sagsomkostninger — opgørelse — udgifter, der kan kræves erstattet — omstændigheder, der tages i betragtning — Domstolens skønsbeføjelse — udgifter, der er afholdt inden for rammerne af en appelsag [Domstolens procesreglement, art. 144, litra b)] (jf. præmis 14-23)

Konklusion

De samlede omkostninger, som Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd skal erstatte Rådet for Den Europæiske Union i sag C-601/12 P-DEP, fastsættes til 9000 EUR.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 14. november 2013 – J mod Parlamentet

(Sag C-550/12 P)

»Artikel 227 TEUF — ret til at indgive andragender — andragende indgivet til Europa-Parlamentet — afgørelse om henlæggelse — emnet henhører ikke under områderne for EU’s virksomhed«

1. Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — afgørelse om henlæggelse vedtaget af Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender (art. 227 TEUF og 296 TEUF) (jf. præmis 19 og 20)

2. Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — afvisning (art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 22)

3. Institutionernes retsakter — afgørelse om henlæggelse vedtaget af Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender — andragende vedrørende en medlemsstats påståede tilsidesættelse af ejendomsretten knæsat i artikel 17 i chartret om grundlæggende rettigheder — andragende uden forbindelse til gennemførelsen af EU-retten — afgørelsen om henlæggelse velbegrundet (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 17 og 51) (jf. præmis 28-31)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 27. september 2012 i sag T-160/10, J mod Parlamentet, hvorved Retten forkastede J’s påstand om annullation af afgørelse af 2. marts 2010 truffet af Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender om at henlægge det andragende, som sagsøgeren havde indgivet den 19. november 2009 (andragende nr. 1673/2009) – utilstrækkelig begrundelse – tilsidesættelse af grundlæggende rettigheder.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Ansøgningen om retshjælp afvises.
Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 19. juni 2014 – Grækenland mod Kommissionen

(Sag C-552/12 P)

»Appel — EUGFL, EGFL og ELFUL — udgifter, som er udelukket fra EU-finansiering — udgifter afholdt af Den Hellenske Republik«

1. Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne — afvisning — Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 32-34 og 50)

2. Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl — afvisning [art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 55, 67 og 75)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 4. oktober 2012 i sag T-215/10, Grækenland mod Kommissionen, som frifandt Kommissionen i en sag, hvorunder der var nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2010/152/EU endelig af 11. marts 2010 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nr. K(2010) 1317), idet den udelukker visse udgifter afholdt af Grækenland.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 19. juni 2014 – Grækenland mod Kommissionen

(Sag C-552/12 P)

»Appel — EUGFL, EGFL og ELFUL — udgifter, som er udelukket fra EU-finansiering — udgifter afholdt af Den Hellenske Republik«

1. Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne — afvisning — Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 32-34 og 50)

2. Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl — afvisning [art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 55, 67 og 75)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 4. oktober 2012 i sag T-215/10, Grækenland mod Kommissionen, som frifandt Kommissionen i en sag, hvorunder der var nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2010/152/EU endelig af 11. marts 2010 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nr. K(2010) 1317), idet den udelukker visse udgifter afholdt af Grækenland.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 6. marts 2014 – Bloomsbury

(Sag C-510/12)

»Procesreglementets artikel 99 — fjerde direktiv 78/660/EØF — artikel 2, stk. 3 — princippet om et pålideligt billede — artikel 2, stk. 4 — informationspligt — artikel 2, stk. 5 — undtagelsespligt — artikel 32 — værdiansættelse baseret på historisk pris — et selskabs vederlagsfrie erhvervelse af et aktiv«

1. Præjudicielle spørgsmål — besvarelse, der ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl — besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis — anvendelse af procesreglementets artikel 99 (Domstolens procesreglement, art. 99) (jf. præmis 13 og 14)

2. Fri bevægelighed for personer — etableringsfrihed — selskaber — direktiv 78/660 — årsregnskaber for visse selskabsformer — direktiv, der udelukkende omhandler regnskabsformål, idet det ikke har til formål at regulere betingelserne for fastsættelse af beskatningsgrundlaget (Rådets direktiv 78/660) (jf. præmis 16)

3. Fri bevægelighed for personer — etableringsfrihed — selskaber — direktiv 78/660 — årsregnskaber for visse selskabsformer — værdiansættelse af aktiver på grundlag af deres anskaffelses- eller kostpris — undtagelser — særlige tilfælde — begreb — erhvervelse af visse aktiver til en pris, der er væsentligt lavere end aktivernes faktiske værdi, hvilket giver et urigtigt billede af selskabets aktiver og passiver — ikke omfattet [Rådets direktiv 78/660, art. 2, stk. 3-5, art. 31, stk. 1, litra c), og art. 32] (jf. præmis22-30 og konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Hof van Beroep te Gent – Belgien – fortolkning af artikel 2, stk. 3-5, i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer (EFT L 222, s. 11) – princippet om et pålideligt billede – et selskabs vederlagsfrie erhvervelse af et betydeligt aktiv – ingen mulighed for at bogføre anskaffelsesværdien, hvilket medfører et fortegnet billede af selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultat.

Konklusion

Artikel 2, stk. 3-5, i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af [artikel 44, stk. 2, litra g), EF] om årsregnskaberne for visse selskabsformer skal fortolkes således, at de ikke kræver, at et selskab, der vederlagsfrit erhverver et aktiv, bogfører dette aktiv med dets reelle værdi i sit årsregnskab.
Appel af kendelse afsagt af Rettens præsident den 17. februar 2012 i sag T-572/11 R, Hassan mod Rådet, som ikke tog en begæring om foreløbige forholdsregler til følge, i det væsentlige en begæring om udsættelse af gennemførelsen af Rådets gennemførelsesafgørelse 2011/515/FUSP af 23. august 2011 om gennemførelse af afgørelse 2011/273/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT L 218, s. 20), og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 843/11 af 23. august 2011 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 442/2011 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT L 218, s. 1), for så vidt som de vedrører appellanten.
Appel af kendelse af sagt af Retten (Syvende Afdeling) den 28. november 2011 i sag T-307/11, Noscira mod KHIM, hvorved Retten afviste en sag anlagt af ansøgeren om ordmærket »ZENTYLOR« til prøvelse af afgørelse truffet den 10. marts 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 661/2010-2) om annullation af indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved der blev givet afslag på den indsigelse, der var rejst af indehaveren af EF-ordmærket »XENTRIOR« – søgsmålsfrist – for sent indgivet – åbenbart afvisningsgrundlag.
Anmodning om præjudiciel afgørelse – Gyulai Törvényszék – fortolkning af EU-rettens grundlæggende principper – kontrakt om lån med sikkerhed i fast ejendom indgået mellem et pengeinstitut og en offentlig myndighed – lovændring, hvorved visse skovarealer, der tidligere var genstand for handel, erklæres for uomsættelige – ændring, der umuliggør offentlig auktion over arealer, der er genstand for den omhandlede sikkerhedsstillelse, som led i den retslige procedure, som kreditor har indledt på grund af debitors manglende opfyldelse af kontrakten.
Appel af Rettens præsidents kendelse af 12. december 2011 i sag T-579/11, Akhras mod Rådet, der ikke gav medhold i begæringen om foreløbige forholdsregler og om udsættelse af gennemførelsen af Rådets afgørelse 2011/522/FUSP af 2. september 2011 om ændring af afgørelse 2011/273/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT L 228, s. 16), Rådets forordning (EU) nr. 878/2011 af 2. september 2011 om ændring af forordning (EU) nr. 442/2011 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT L 228, s. 1), Rådets afgørelse 2011/628/FUSP af 13. oktober 2011 om ændring af afgørelse 2011/273/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT L 247, s. 17) og Rådets forordning (EU) nr. 1011/2011 af 13. oktober 2011 om ændring af forordning nr. 442/2011 (EUT L 269, s. 18), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.
Som det fremgår af ordlyden af artikel 20, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1896/2006, er det for at skyldneren er berettiget til at anmode om prøvelse af et europæisk betalingspåkrav i henhold til denne bestemmelse nødvendigt – bortset fra tilfælde af force majeure – at tre kumulative betingelser er opfyldt, nemlig for det første tilstedeværelsen af ekstraordinære omstændigheder, der har været skyld i, at skyldneren ikke har kunnet gøre indsigelse mod kravet inden for den fastsatte frist herfor, for det andet fraværet af fejl fra skyldnerens side og for det tredje betingelsen om, at sidstnævnte reagerer hurtigst muligt. Den omstændighed, at en af disse betingelser ikke er opfyldt, er til hinder for, at skyldneren med føje kan hævde, at han opfylder de betingelser, som er fastsat i denne bestemmelse.
48

I henhold til de principper, der er fastlagt ved den i denne kendelses præmis 40 anførte retspraksis, kan et tab som det, der er blevet gjort gældende i den foreliggende sag, såvel som dets betydning og dermed dets alvorlighed kun anses for at være tilstrækkeligt forudsigeligt, såfremt det er blevet godtgjort, at den fremtidige opståelse af de omstændigheder, der vil ligge til grund for dette tab, dvs. en forventet positiv udvikling på det belgiske elektricitetsmarked, er sandsynlig. Det påhvilede følgelig appellanten – såfremt selskabet ønskede at støtte sig på alvorligheden af et sådant tab for at godtgøre, at uopsætteligheden af dets begæring om foreløbige forholdsregler var berettiget – at fremlægge argumenter og beviser, der kunne godtgøre, at det var sandsynligt, at det belgiske elektricitetsmarked fra elektricitetsproducenternes synsvinkel ville udvikle sig i en positiv retning inden udgangen af 2014, og dette i en sådan grad, at appellanten, såfremt den begærede foreløbige forholdsregel blev anordnet, ville have mulighed for at træffe det forretningsmæssige valg, som påhviler selskabet i medfør af den omhandlede forpligtelse, under vilkår, der var betydeligt gunstigere.
(17)

Med henblik på at sikre yderligere retssikkerhed er det ønskeligt at få præciseret, hvilke former for handelspraksis der under alle omstændigheder anses for urimelige. Bilag I indeholder derfor en fuldstændig liste over alle disse former for praksis. Disse former for handelspraksis er de eneste, der kan anses for urimelige, uden først i hvert enkelt tilfælde at være blevet vurderet i forhold til bestemmelserne i artikel 5-9. Listen kan kun ændres ved en revision af direktivet.«
29

Det fremgår af oplysningerne i forelæggelsesafgørelsen, at den i hovedsagen omhandlede aftale ikke vedrører leje af lokaler, men oplagring af varer. Foruden at det ikke tilkommer Domstolen at rejse tvivl om denne vurdering af de faktiske omstændigheder, bemærkes desuden, at den retslige kompetence for så vidt angår førstnævnte type af aftaler under alle omstændigheder er reguleret i artikel 22, nr. 1), i forordning nr. 44/2001, der vedrører enekompetence i sager om leje eller forpagtning af fast ejendom (jf. for så vidt angår Bruxelleskonventionen dom af 15.1.1985, sag 241/83, Rösler, Sml. s. 99, præmis 24, og af 26.2.1992, sag C-280/90, Hacker, Sml. I, s. 1111, præmis 10), og i henhold til hvilken retterne i den medlemsstat, på hvis område ejendommen er beliggende, er enekompetente.
Artikel 82 i det kongelige lovdekret bestemmer:

»1. Alle kontraktvilkår, der ikke har været genstand for individuel forhandling, og alle former for praksis, hvorom der ikke er udtrykkelig enighed, anses for urimelige, hvis de til trods for kravene om god tro bevirker en betydelig skævhed i parternes rettigheder og forpligtelser til skade for forbrugeren.

[...]

3. Karakteren af et urimeligt kontraktvilkår vurderes under hensyn til, hvilken type varer eller tjenesteydelser aftalen omfatter, og ved at tage hensyn til alle omstændigheder i forbindelse med dens indgåelse samt til alle andre vilkår i aftalen eller i en anden aftale, som hænger sammen med denne.

4. Uanset bestemmelserne i de foregående stykker er kontraktvilkår under alle omstændigheder urimelige i henhold til bestemmelserne i artikel 85-90, hvis de:

a) knytter kontrakten til den erhvervsdrivendes vilje

b) begrænser forbrugernes og brugernes rettigheder

c) bevirker manglende gensidighed i kontrakten

d) pålægger forbrugeren eller brugeren uforholdsmæssige garantier eller uretmæssigt pålægger dem bevisbyrden

e) er uforholdsmæssige i forhold til indgåelsen og gennemførelsen af aftalen, eller
I forbindelse med Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) skal artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler fortolkes således, at en administrativ tilladelse, der er udstedt for et lægemiddel af det schweiziske institut for terapeutiske produkter (Swissmedic), og som automatisk anerkendes i Liechtenstein, skal anses for at være den første tilladelse til markedsføring af det pågældende lægemiddel i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde som omhandlet i denne bestemmelse, når denne tilladelse ligger forud i tid for de tilladelser til markedsføring af samme lægemiddel, der er udstedt enten af Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) eller af myndighederne i Den Europæiske Unions medlemsstater i henhold til de krav, der fremgår af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler eller af myndighederne i Republikken Island og Kongeriget Norge. I denne henseende er den omstændighed, at Det Europæiske Lægemiddelagentur på grundlag af analoge kliniske oplysninger og i modsætning til den schweiziske myndighed har givet afslag på udstedelse af en tilladelse til markedsføring af samme lægemiddel efter at have undersøgt de samme kliniske oplysninger, eller den omstændighed, at den schweiziske tilladelse var blevet stillet i bero af det schweiziske institut for terapeutiske produkter og først efterfølgende blev genudstedt af denne, da indehaveren af tilladelsen fremlagde yderligere oplysninger, irrelevant.
16

På denne baggrund har Tribunal do Trabalho do Porto besluttet at udsætte sagen og forelægge følgende præjudicielle spørgsmål for Domstolen: »1) Skal ligebehandlingsprincippet, hvoraf følger et forbud mod forskelsbehandling, fortolkes således, at det finder anvendelse på arbejdere i den offentlige sektor? 2) Er den af staten pålagte undladelse af betaling af ydelser, der tidligere skulle betales i form af ferie- og juletillæg, ved finansloven for 2012, der alene finder anvendelse på arbejdere, som udøver deres funktioner inden for den statslige sektor eller offentlige virksomheder, i strid med princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet den udgør en forskelsbehandling på grund af arbejdsforholdets offentlige karakter? 3) Skal retten til værdige arbejdsforhold, der er fastsat i nævnte artikel 31, stk. 1, i [chartret], fortolkes således, at det uden arbejderens samtykke er forbudt at nedsætte lønnen, når arbejdskontrakten forbliver uændret? 4) Skal retten til værdige arbejdsforhold, der er fastsat i nævnte artikel 31, stk. 1, i [chartret], fortolkes således, at den svarer til retten til en rimelig løn, der er tilstrækkelig til, at arbejderne kan opretholde en passende levestandard for sig selv og deres familie? 5) Er en suspension af betaling af ferie- og juletillæg, der ikke udgør den eneste mulige, nødvendige og grundlæggende foranstaltning med henblik på konsolidering af de offentlige finanser i en situation, hvor landet befinder sig i en alvorlig økonomisk-finansiel krise, i strid med den rettighed, der er fastsat i artikel 31, stk. 1, i [chartret], idet den bringer levestandarden og de finansielle forpligtelser, som arbejderne og deres familier, der ikke havde regnet med et bortfald af to månedslønninger i deres årsløn, har påtaget sig, i fare? 6) Er den af den portugisiske stat på denne måde pålagte lønnedskæring i strid med retten til værdige arbejdsforhold, idet den hverken er forudseelig eller forventelig for arbejderne? 7) Er finansloven for 2012 i strid med retten til kollektive forhandlinger, idet den foreskriver, at ordningen med suspension af betaling af nævnte ferie- og juletillæg ikke kan fraviges ved bestemmelser i kollektive overenskomster og har forrang for disse?«
54

Det fjerde anbringende vedrører en retlig fejl ved undersøgelsen af de omtvistede mærkers lighed. Harmoniseringskontoret har kritiseret Retten for ikke at have foretaget en samlet vurdering af de omtvistede mærker med henblik på at vurdere af risikoen for forveksling. Retten har desuden forsynet den appellerede dom med en inkonsekvent begrundelse ved i denne doms præmis 39 at anføre, at der foreligger en høj grad af visuel lighed mellem de omtvistede mærker, og ved i denne doms præmis 43 at fastslå, at de omtvistede mærker kun »moderat ligner hinanden på det visuelle plan«. De tegn, der har en svag grad af særpræg, kan imidlertid kun give anledning til en lille risiko for forveksling. Retten afviste registreringen af varemærket CLORALEX ved at støtte sig på bestanddelen »clor«, der er beskrivende, hvilket giver Clorox et monopol på denne bestanddel og forhindrer tredjemænd i at benytte det til rengøringsmidler.
Sag C-49/13

MF 7 a.s.

mod

MAFRA a.s.

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Úřad průmyslového vlastnictví)

»Artikel 267 TEUF — begrebet »ret« — procedure med henblik på afgørelse af en retssag — uafhængighed — Domstolen åbenbart inkompetent«

Sammendrag – Domstolens kendelse (Tredje Afdeling) af 14. november 2013

Præjudicielle spørgsmål — forelæggelse for Domstolen — national ret i artikel 267 TEUF’s forstand — begreb — Úřad průmyslového vlastnictví (kontoret for industriel ejendomsret) — ikke omfattet

(Art. 267 TEUF)

For at bedømme, om et organ, der forelægger en sag, er en »ret« i artikel 267 TEUF’s forstand – et spørgsmål, som alene skal afgøres på grundlag af EU-retten – tager Domstolen en hel række forhold i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt.

Et nationalt organ kan navnlig ikke kvalificeres som en »ret« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 267 TEUF, under omstændigheder, hvori det træffer afgørelse under udøvelse af funktioner, der ikke er judicielle, såsom funktioner af administrativ karakter.

Garantierne for uafhængighed og upartiskhed, som er nødvendige, for at et organ kan kvalificeres som en »ret« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 267 TEUF, forudsætter, at der findes regler – om bl.a. organets sammensætning, medlemmernes udnævnelse og funktionsperiode, tilfælde, hvor organets medlemmer ikke må deltage i behandlingen af en sag, tilfælde, hvor de har pligt til at vige deres sæde, samt tilfælde, hvor de kan afsættes – som gør det muligt at fjerne enhver rimelig tvivl i offentligheden om, at organet er uimodtageligt for påvirkninger udefra og neutralt i forhold til de interesser, som står over for hinanden.

(jf. præmis 15, 16 og 23)
Tilnærmelse af lovgivningerne — ensartede lovgivninger — ejendomsret, industriel og kommerciel — patentret — supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler — begrebet »aktiv ingrediens« i et lægemiddel — fortolkning — hensyntagen til sammenhængen og den normale mening af udtrykket

Tilnærmelse af lovgivningerne — ensartede lovgivninger — ejendomsret, industriel og kommerciel — patentret — supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler — begrebet »sammensætning af aktive ingredienser« i et lægemiddel — kombination af to stoffer, hvoraf det ene har terapeutiske virkninger, og det andet er en adjuvans, der forstærker disse terapeutiske virkninger uden dog selv at have nogen terapeutisk virkning — ikke omfattet

[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 469/2009, art. 1, litra b)]
Det er åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence til at besvare faktiske spørgsmål, såsom spørgsmålet, om Kommissionen har tilbagekaldt tildelingen af et EU-tilskud, eller til at præcisere, med hvilke retsakter dette er sket.

Det tilkommer ikke Domstolen at fastlægge den retlige værdi, som i forbindelse med et EU-tilskud skal tillægges Kommissionens passivitet, eller at præcisere de forpligtelser, en medlemsstat har, idet disse spørgsmål forudsætter en faktisk fortolkning af den pågældende institutions adfærd, som er unddraget Domstolens kompetence inden for rammerne af artikel 267 TEUF. Når endvidere henses til, at denne institutions passivitet ikke kan fastslås af Domstolen inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse, er spørgsmålet om, hvilken retlig værdi nævnte passivitet skal tillægges, rent hypotetisk, og kan derfor ikke antages til realitetsbehandling. Endelig er spørgsmålet om en medlemsstats forpligtelser ved en vedvarende passivitet fra Kommissionens side også af rent hypotetisk karakter, hvorfor det ikke kan antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 13, 14 og 16-17 samt domskonkl. 1 og 2)