Tildeling af det særlige eller supplerende børnetilskud, der undertiden benævnes »tilskud ved skoleårets begyndelse«, da det udbetales i september måned, eller »fjortende måneds børnetilskud« på grund af dets størrelse og udbetalingen af ferietilskuddet til børn, der benævnes »trettende måneds tilskud«, er indført under følgende omstændigheder:

Den belgiske lovgiver besluttede ved artikel 28 i kongelig anordning (arrêté royal) af 25. oktober 1960, som indføjede en artikel 106 i lovene om børnetilskud til lønnede arbejdstagere, der var bekendtgjort ved kongelig anordning af 19. december 1939, at der af Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés (nationalt kontor for børnetilskud til lønnede arbejdstagere, herefter benævnt »Office«) blev oprettet en reservefond.

Fonden er hovedsagelig bestemt til at afbøde eventuelt utilstrækkelige indtægter og dække fejlagtigt udbetalte beløb, som ikke kan kræves tilbage på grund af forældelse (arrêté royal af 10. november 1967, artikel 21).

Men bestyrelsen for »Office« kan anvende fonden til »andre formål« efter forudgående tilladelse fra det kompetente ministerium (arrêté royal af 8. april 1965, artikel 2, stk. 1).

På denne måde blev der i september 1971 givet et særligt tilskud fra fonden svarende til en halv måneds børnetilskud efter den sædvanlige sats.

Men da regeringen ikke har ønsket at forpligte sig for fremtiden, er det særlige tilskud altid blevet tildelt ved en årlig beslutning.

Tilskuddet blev ikke givet i 1973.

Da »Office« havde betydelige midler til rådighed, blev det i 1974 principielt godkendt, at ydelsen kunne udbetales. Princippet blev ført ud i livet ved en lov betinget af særlige forhold af 28. marts 1975. I henhold til lovens artikel I blev der i dette øjemed indført en artikel 50 d i lovbekendtgørelsen: »De i artikel 18 omhandlede udligningskasser for børnetilskud og de der ligeledes omhandlede offentlige myndigheder og institutioner yder et særligt tilskud for året 1'974. Tilskuddet udbetales til de børn, som var berettiget til børnetilskud for juli måned 1974«.

Dette særlige tilskud er af samme størrelse som de børnetilskud, der hjemles i artiklerne 40, 42, 47, 50 a eller 50 b, forhøjet med alderstillægget efter artikel 44, såfremt dette faktisk blev udbetalt for juli måned 1974.

Der gælder samme betingelser for udbetaling af dette særlige tilskud som for udbetaling af børnetilskuddene.

En kongelig anordning (arrêté royal) af 2. september 1975 hjemlede i henhold til denne lov, at der blev givet et særligt tilskud for året 1975 til visse grupper statsansatte personer, herunder ægtefællen til sagsøgerinden i sag 106/76.

Da det i 1976 blev konstateret, at »Office«'s fond stadig viste overskud, begik lovgiver — så at sige — igen samme fejl ved lov af 5. januar 1976, artikel 126, stk. 1 og 2, blot med den forskel, at referencemåneden var august og ikke juli.

Efter belgisk ret er der således tale om et børnetilskud under socialsikringen, et tilskud, som ikke tildeles fast hvert år, som gives efter et konkret skøn, og som ifølge artikel 74 i lovbekendtgørelsen »på ingen måde udgør et supplement til løn eller gage«, hvorimod børnetilskuddet i henhold til vedtægten udgør en del af tjenestemændenes vederlag. Beviset for, at tilskuddet hovedsagelig er skønsmæssigt og usikkert, er, at bestyrelsen for »Office« har anmodet socialministeriet (Ministere de la Prévoyance sociale) om definitivt at sikre denne ydelse ved en retsforskrift, men at dens anmodning, så vidt jeg ved, endnu ikke er blevet imødekommet.

Ifølge commission consultative du contentieux (første administrative instans i tvistemålssager) er det indlysende, at de andre formal i artikel 2, stk. 1, i arrêté royal af 8. april 1965»nødvendigvis må bestå i andet end at yde tilskud, hvor der består en ved lov sikret ret til disse tilskud …«. Da det ifølge bestemmelsen ved den første anvendelse tilsigtes, at der, når der er behov herfor, udbetales de i henhold til loven fastsatte børnetilskud, må den anden anvendelse altså nødvendigvis være af anden art. Den kan derfor bestå i, at der udbetales børnetilskud i tilfælde, hvor de ikke efter loven skal udbetales.

Som Michel Magrez har skrevet i Revue belge de sécurité sociale, 1972, s. 1090, er ordningen med børnetilskud til lønnede arbejdstagere således den eneste del af den sociale sikring, hvor der er mulighed for at udbetale ikke lovbestemte ydelser ved beslutning fra bestyrelsen for »Office«, ydelser, som denne ikke uden videre kan være sikker på at kunne sikre den definitive udbetaling af.

Denne undersøgelse bekræftes af fællesskabsforordningerne om social sikring.

Ifølge artikel 1, litra u), pkt. ii) i Rådets forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 betyder udtrykket »børnetilskud«periodiske kontantydelser, såfremt ydelsen af disse udelukkende afhænger af antallet af familiemedlemmer og eventuelt af disses alder. Det er således ikke mærkeligt, at det særlige belgiske børnetilskud ikke forefindes i de Sammenlignende tabeller over de sociale sikringsordninger i De europæiske Fællesskabers Medlemsstater, udgivet af Kommissionen (udgaven af 1. 7. 1976).

Hvis det viser sig, som vi skal se, at dette periodicitetskriterium er opfyldt med hensyn til udbetalingen af feriebørnetilskuddet, gælder dette ingenlunde for det særlige børnetilskud, uanset at det benævnes »fjortende måneds børnetilskud«. Selv om beløbet er det samme som det månedlige børnetilskud til trods for, at det drejer sig om en ydelse fra samme institution, er der tale om en anden art ydelse: der er tale om en form for skønsmæssig tildeling på grund af overskud i fonden, der er opstået ved børnetilskudsbidrag fra arbejdsgiverne, efter høring af de belgiske fagforeninger om, hvorledes dette overskud skal anvendes.

Hvis dette overskud — som nogle foreslog — f.eks. var blevet anvendt til oprettelse af vuggestuer, så havde sagsøgerinderne kunnet nyde godt af tilskuddene, som i så fald var fremtrådt som naturalydelser, der ikke havde kunnet være »af samme art« som børnetilskuddet efter artikel 67, der udbetales kontant. Det ses således ikke, hvorfor de ikke skulle kunne nyde godt af dem, hvis overskuddene udbetales på denne måde.

Jeg vil gerne fremsætte endnu en bemærkning med hensyn til det sidste punkt:

Dersom, quod non, der var tale om et tillæg af samme art i vedtægtens forstand, ses det ikke, hvorfor det skulle være Fællesskabet, som skulle nyde godt af fradraget. Eftersom de tilskud, der blev udbetalt af de belgiske kasser, i september oversteg de tilskud, som Fællesskabet udbetalte, havde de pågældende — i henhold til artikel 60 i den belgiske lovbekendtgørelse, hvis forfattere ifølge Kommissionen har samme opfattelse som forfatterne til artikel 67, stk. 2, i vedtægten — haft pligt til at give meddelelse om de tillæg »af samme art«, som var blevet udbetalt af Fællesskaberne, og disse havde skullet fratrækkes de belgiske beløb og ikke omvendt. Hvis de omhandlede beløb overhovedet skulle betales tilbage til nogen, ville det være passende, om det skete til den institution, som havde udbetalt dem fra sin egen fond. I Belgien finansieres børnetilskuddene nemlig hovedsageligt ved bidrag fra arbejdsgiverne (7,5 % af lønnen), medens de offentlige myndigheder højst bidrager med en årlig støtte.