Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - skattelovgivning - selskabsskat - national lovgivning, hvorefter kun hjemmehørende selskaber og datterselskaber af moderselskaber, der er hjemmehørende på det nationale område, kan være omfattet af sambeskatningsregler - ulovlig

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF) og art. 58 (nu art. 48 EF))

2 Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - skattelovgivning - selskabsskat - hjemmehørende datterselskaber af moderselskaber, der er hjemmehørende i anden medlemsstat, forpligtet til at betale forskudsselskabsskat - mulighed for hjemmehørende datterselskaber, hvis moderselskab er hjemmehørende, at undgå denne forpligtelse - tilsidesættelse af fællesskabsretten - forpligtelse til at yde erstatning for det lidte tab som følge af forskudsbetalingen - tilbagebetaling af eller erstatning for det lidte finansielle tab - betaling af renter - nærmere bestemmelser for tilbagebetalingen eller erstatningen - anvendelse af national ret - betingelse - overholdelse af princippet om fællesskabsrettens effektivitet

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF) og art. 58 (nu art. 48 EF))

3 Fællesskabsret - rettigheder tillagt borgerne - en medlemsstats tilsidesættelse - pligt til at erstatte tab, der er forvoldt borgerne - tilbagebetaling eller erstatning - nærmere bestemmelser - anvendelse af national ret - grænser - afgøres efter de konkrete omstændigheder

Sammendrag

1 Traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) er til hinder for en skattelovgivning i en medlemsstat, hvorefter selskaber, der er hjemmehørende i medlemsstaten, har mulighed for at være omfattet af sambeskatningsregler, der giver dem adgang til at udbetale udbytte til deres moderselskab uden forskudsbetaling af selskabsskat, når moderselskabet også er hjemmehørende i medlemsstaten, men ikke giver dem adgang hertil, når moderselskabet har hjemsted i en anden medlemsstat.

(jf. præmis 76 og domskonkl. 1)

2 I tilfælde, hvor et datterselskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, har været forpligtet til at betale en forskudsselskabsskat i forbindelse med udbetaling af udbytte til sit moderselskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat, mens datterselskaber af moderselskaber, der er hjemmehørende i den førstnævnte medlemsstat, under tilsvarende omstændigheder har kunnet være frivilligt sambeskattet og dermed har kunnet undgå forpligtelsen til at betale en sådan skat, kræver traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF), at de hjemmehørende datterselskaber og de ikke-hjemmehørende moderselskaber har en effektiv søgsmålsadgang med henblik på at opnå tilbagebetaling eller erstatning af det finansielle tab, som de har lidt til fordel for den pågældende medlemsstats myndigheder som følge af, at datterselskaberne har betalt skatten i form af en forskudsskat.

Den omstændighed, at der under et sådant søgsmål kun rejses krav om betaling af den rente, der svarer til det finansielle tab, der er lidt som følge af, at der ikke har kunnet disponeres over de beløb, der er betalt i forskudsskat, udgør ikke i sig selv en grund til ikke at give medhold i kravet, da tilkendelse af rente udgør »tilbagebetalingen« af, hvad der er erlagt med urette, og må anses for nødvendig for at genoprette den ligebehandling, som traktatens artikel 52 tilsikrer.

Når der ikke er udstedt fællesskabsbestemmelser, tilkommer det den pågældende medlemsstat i sin interne retsorden at fastsætte de processuelle regler for søgsmål med påstand om tilbagebetaling af skatter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten, eller med påstand om erstatning for en skade, der er lidt som følge af en tilsidesættelse af fællesskabsretten, herunder for accessoriske spørgsmål som eventuel betaling af rente, men disse regler må ikke i praksis gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden.

(jf. præmis 87 og 96 samt domskonkl. 2)

3 Krav, der af borgerne fremsættes for en ret i en medlemsstat om tilbagebetaling af nationale skatter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten, eller om erstatning for skade, som er lidt som følge af en tilsidesættelse af fællesskabsretten, er undergivet nationale processuelle regler, som specielt kan gå ud på, at sagsøger skal udvise den fornødne omhu med henblik på at søge at undgå skaden eller begrænse dens omfang.

Fællesskabsretten er imidlertid til hinder for, at en ret i en medlemsstat ikke giver medhold i eller nedsætter et krav, der er fremsat for retten af et i medlemsstaten hjemmehørende datterselskab og dets ikke-hjemmehørende moderselskab med henblik på at opnå tilbagebetaling eller erstatning af det finansielle tab, som de har lidt som følge af, at datterselskabet har betalt forskudsselskabsskat, alene med den begrundelse, at de ikke har anmodet skattemyndighederne om adgang til at benytte den beskatningsordning, der ville have fritaget datterselskabet for pligten til forskudsbetaling, og dermed ikke har benyttet de retsmidler, de har til rådighed for at anfægte skattemyndighedernes afslag under påberåbelse af fællesskabsbestemmelsernes forrang og direkte virkning, selv om den nationale lovgivning under alle omstændigheder hindrede hjemmehørende datterselskaber og deres ikke-hjemmehørende moderselskaber i at få adgang til denne beskatningsordning.

(jf. præmis 102 og 107 samt domskonkl. 3)