RETTENS DOM (Femte Afdeling)

15. maj 1996

Sag T-326/94

K. Dimitriadis

mod

Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — bedømmelsesrapport — erstatning«

Fuldstændig gengivelse på græsk II-613

Angående:

Påstand om annulation af bedømmelsesrapporten af 13. juli 1994 samt om erstatning for den skade, sagsøgeren hævder at have lidt.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren er siden den 1. februar 1994 tjenestemand i lønklasse LA6, løntrin 3, ved Domstolen. Tidligere var han i tidsrummet 14. maj 1990 til 31. januar 1994 græsksproget oversætter i Revisionsrettens Oversættelsestjeneste.

Sagsøgerens udtalelse ved prøvetidens udløb, dateret den 22. juni 1992, var underskrevet af K., chef for den græske oversættelsesafdeling, og af G., chef for Sprogtjenesten indtil den 31. oktober 1993.

Den 25. marts 1993 tilstillede sagsøgeren chefen for Sprogtjenesten, G., en note, hvori han underrettede ham om situationen i den græske oversættelsesafdeling. Han anfægtede heri sin direkte overordnedes, K.'s, faglige kvalifikationer og foreholdt denne at unddrage sig næsten enhver oversættelse og give sin hustru, som var oversætter i samme afdeling, en fortrinsbehandling. Han bestred desuden, at han oprindelig var blevet indplaceret i lønklasse LA7, løntrin 1, og anmodede om at blive overflyttet til en anden fællesskabsinstitution. Som svar på sagsøgerens note stilede K. en note til G., hvori han redegjorde for de nærmere regler og grundene til arbejdets fordeling mellem de græsksprogede oversættere og foreslog, at forskellene i de enkelte oversætteres antal oversatte sider blev udlignet.

Den 27. januar 1994 indkaldte ansættelsesmyndigheden formelt sagsøgeren til en samtale i medfør af artikel 87, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten). Det forhold, som foreholdtes sagsøgeren, bestod i udvist illoyalitet over for hans direkte overordnede, K., og beroede på, at sagsøgeren i tre tilfælde skulle have nægtet at arbejde. Den 28. januar 1994 tilstillede sagsøgeren ansættelsesmyndigheden en skrivelse som svar på denne indkaldelse til samtale.

Efter udløbet af to disciplinærprocedurer fastslog ansættelsesmyndigheden dels, at der ikke var grand til at træffe yderligere foranstaltninger, herander af disciplinær karakter, over for K. under hensyntagen til de samlede omstændigheder, og dels, at der ikke skulle træffes nogen disciplinære foranstaltninger over for sagsøgeren, idet to af de tre såkaldte arbejdsnægtelser ikke var blevet bevist og den tredje (af 25.11.1993) ikke i sig selv kunne begrunde en disciplinær sanktion.

Sagsøgerens første bedømmelsesrapport for tidsrummet 14. februar 1992 til 31. december 1993 blev udfærdiget den 18. februar 1994 af chefen for Revisionsrettens Sprogtjeneste, F., som først havde tiltrådt sin stilling den 1. november 1993. Det fremgår af rapporten, at bedømmeren havde hørt G., Sprogtjenestens chef indtil den 31. oktober 1993, og sagsøgerens direkte overordnede K.

Den 21. februar 1994 stilede sagsøgeren en note til ansættelsesmyndigheden, benævnt »klage over F.«, hvori han anfægtede det forhold, at G. var blevet hørt med henblik på udfærdigelsen af bedømmelsesrapporten, og anklagede F. for at have truet ham med en dårlig rapport, hvis han ikke trak sin anmodning vedrørende K. tilbage. Sagsøgeren krævede ligeledes en godtgørelse på 100000 LFR for ikke-økonomisk skade.

Den 8. marts 1994 bekræftede F. sin første bedømmelse og anførte i rapporten følgende:

»Jeg har haft endnu en samtale med G. den 3. marts 1994 om eftermiddagen, hvorunder jeg har hørt G. udtrykkeligt med henblik på udfærdigelsen af Dimitriadis' bedømmelsesrapport. Denne samtale foranlediger mig ikke til at ændre den allerede foretagne vurdering i bedømmelsesrapporten.«

Ved skrivelse af 28. marts 1994 ankede sagsøgeren sin bedømmelsesrapport.

Den 7. juli 1994 fastslog Det Paritetiske Bedømmelsesudvalg, at der ikke forelå nogen grund til at foreslå en ændring af bedømmelsesrapporten.

Appelbedømmeren bekræftede efter en samtale med såvel bedømmeren som den bedømte og efter en gennemgang af udtalelsen fra Det Paritetiske Bedømmelsesudvalg den første bedømmelse og fremsendte ved skrivelse af 13. juli 1994 den endelige bedømmelsesrapport til sagsøgeren.

Første anbringende: magtfordrejning

I henhold til fast retspraksis kan en beslutning kun anses for at udgøre magtfordrejning, når det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier må antages, at den er truffet for at forfølge andre formål end dem, der er angivet (præmis 40).

Henvisning til: Retten, 16. december 1993, sag T-80/92, Turner mod Kommissionen, Sml. II, s. 1465, præmis 70.

Andet anbringende: væsentlige formmangler

Med hensyn til sagsøgerens andet anbringende, hvorefter F. ikke har hørt G. med henblik på udfærdigelsen af bedømmelsesrapporten, fastslog Retten, at under bevisoptagelsen, som Retten foranstaltede på sagsøgerens begæring, bekræftede såvel F. som G. under ed, at de under deres samtaler havde diskuteret sagsøgerens særlige tilfælde (præmis 59).

Med hensyn til sagsøgerens anbringende om, at hans bedømmelsesrapport udelukkende var blevet udfærdiget af K., bemærkede Retten først, at sagsøgeren kun støttede dette anbringende på, at F. ikke havde hørt G. Da det var godtgjort, at F. faktisk havde hørt G., bortfaldt denne indsigelse. Retten bemærkede desuden, at F. i henhold til artikel 2 i de generelle gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43 var forpligtet til at høre K., fordi denne var sagsøgerens direkte overordnede (præmis 64).

Endelig fastslog Retten, at sagsøgeren, der alene havde fremført udsagn, som han ikke kunne godtgøre, ikke havde fremført noget konkret forhold, hvorved det kunne fastslås, at den samtale, han havde haft med bedømmeren den 3. marts 1994, var forløbet under sådanne omstændigheder, at den måtte antages at være behæftet med en væsentlig formmangel. Bedømmeren F. tog tværtimod efter denne samtale, hvorunder sagsøgeren hovedsagelig havde beklaget sig over, at F. ikke havde hørt G., umiddelbart efter kontakt med G. med henblik på at tage sagsøgerens tilfælde op til fornyet behandling (præmis 65).

Tredje anbringende: manglende eller usammenhængende begrundelse

Bedømmelsesrapporter, der ikke er afgørelser, som omhandlet af vedtægtens artikel 25, omfattes af de særlige bestemmelser i vedtægtens artikel 43. Revisionsrettens nye afgørelse af 26. marts 1992 vedrørende gennemførelsesbestemmelserne til artikel 43, nævnt ovenfor, bestemmer ikke, modsat forholdene i de sager, som sagsøgeren havde påberåbt sig, at der består en forpligtelse til at begrunde enhver ændring af karaktererne i bedømmelsesskemaet i forhold til den tidligere rapport. I henhold til artikel 6 i nævnte bestemmelser og punkt E.2.2.b) i bedømmelsesvejledningen, skal alene den laveste karakter »1« og den højeste karakter »5« obligatorisk være ledsaget af en begrundelse (præmis 82).

Henvisning til: Domstolen, 25. november 1976, sag 122/75, Klister mod Parlamentet, Smi. s. 1685, præmis 24 og 25; Domstolen, 16. december 1987, sag 178/86, Turner mod Kommissionen, Sml. s. 5367; Retten, 21. oktober 1992, sag T-23/91, Maurissen mod Revisionsretten, Sml. II, s. 2377.

Man kunne under alle omstændigheder ikke foretage en automatisk og direkte sammenligning mellem sagsøgerens omtvistede bedømmelsesrapport og hans udtalelse ved prøvetidens udløb (præmis 83).

Dels har disse to bedømmelser forskellige formål, idet formålet med udtalelsen ved prøvetidens udløb hovedsagelig er at vurdere, om den prøveansatte tjenestemand er egnet til at varetage de med hans stilling forbundne opgaver og til at blive fastansat, mens formålet med bedømmelsesrapporten i første række er at sikre, at administrationen regelmæssigt får så fuldstændige oplysninger som muligt om, hvorledes tjenestemanden udfører de opgaver, der er pålagt ham (præmis 84).

Henvisning til: Retten, 24. januar 1991, sag T-63/89, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 19, præmis 27.

Dels indeholder de to bedømmelser forskellige bedømmelsesrabrikker og bedømmelsesmetoder. Det fremgår nødvendigvis af en ændring i bedømmelsesmetoden, bl.a. ved anvendelse af forskellige rubrikker og betegnelser, at forholdet mellem den tidligere og den nye bedømmelsesmetode ikke kan angives ved hjælp af en fast omsætningsformel (præmis 85).

Henvisning til: Retten, 22. februar 1990, sag T-40/89, Turner mod Kommissionen, Sml. II, s. 55, præmis 23.

Fjerde anbringende: åbenbart urigtigt skøn

Den bedømmelse, der anlægges af tjenestemændene i deres bedømmelsesrapporter, er ikke undergivet den retlige kontrol, der kun omfatter en efterprøvelse af, om der foreligger formfejl, om administrationens bedømmelse er behæftet med åbenbar faktisk vildfarelse, eller om der foreligger magtfordrejning (præmis 104).

Henvisning til: Latham mod Kommissionen, a.st.

Begrebet »den tillid, som hans overordnede kan have til ham«, som angivet i bedømmelsesvejledningen som en del af vurderingen vedrørende tjenestemandens »ansvarsfølelse«, vedrører ikke alene tjenestemandens udførelse af forskellige arbejdsopgaver og kvaliteten af hans arbejde, men også hans generelle indstilling og optræden.

Konklusion:

Revisionsretten frifindes.