Artikel 4, stk. 1, litra a), nr. i)-iii), i direktiv 2000/60/EF om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger skal fortolkes således, at medlemsstaterne – medmindre der indrømmes en fravigelse – er forpligtede til at nægte at godkende et enkeltprojekt, såfremt det kan medføre en forringelse af tilstanden for et overfladevandområde, eller når det indebærer risiko for, at der ikke opnås en god tilstand for overfladevand eller et godt økologisk potentiale og god kemisk tilstand for overfladevand på den i direktivet fastsatte dato.

For det første underbygger ordlyden af direktivets artikel 4, stk. 1, litra a), nr. i), den bindende karakter af denne bestemmelse. Den henvisning, der foretages i direktivet, til, at medlemsstaterne iværksætter de nødvendige foranstaltninger med henblik på at forebygge forringelse af tilstanden for alle overfladevandområder, indebærer nemlig en forpligtelse for disse til at træffe foranstaltninger i denne henseende. Godkendelsen af et enkeltprojekt forstås som en sådan iværksættelse.

For det andet opstiller nævnte direktivs artikel 4, stk. 1, to særskilte, men indbyrdes tæt forbundne mål. For det første iværksætter medlemsstaterne i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), nr. i), de nødvendige foranstaltninger med henblik på at forebygge forringelse af tilstanden for alle overfladevandområder (forpligtelsen til at forebygge forringelse). Under anvendelse af artikel 4, stk. 1, litra a), nr. ii) og iii), beskytter, forbedrer og restaurerer medlemsstaterne for det andet alle overfladevandområder med henblik på at opnå en god tilstand senest i slutningen af 2015 (forpligtelsen til forbedring). Disse forpligtelser tilsigter at opfylde de kvalitative mål, som EU-lovgiver søger at opnå, dvs. forbedring eller restaurering med henblik på at opnå en god tilstand, et godt økologisk potentiale og god kemisk tilstand for overfladevand.

For at sikre, at medlemsstaterne opfylder disse miljømål, indeholder direktiv 2000/60 i øvrigt en række bestemmelser – bl.a. i artikel 3, 5, 8, 11 og 13 i dette direktiv samt i bilag V hertil – der danner en kompleks proces og omfatter flere etaper, der er detaljeret reguleret, med henblik på at gøre det muligt for medlemsstaterne at gennemføre de foranstaltninger, der er nødvendige på baggrund af de særlige egenskaber og karakteristika, der er identificeret for vandområderne på deres område. Disse omstændigheder taler for den fortolkning, hvorefter direktivets artikel 4, stk. 1, litra a), ikke begrænser sig til ved en programmatisk formulering at anføre simple mål for forvaltningsplaner, men har bindende virkning, så snart det pågældende vandområdes økologiske tilstand er fastslået i alle faser i den procedure, der er fastlagt ved dette direktiv.

For det tredje gør det samme sig gældende for så vidt angår fravigelsesordningen i det nævnte direktivs artikel 4, stk. 7. Bl.a. gør strukturen for så vidt angår de kategorier af fravigelser, der følger af direktivets artikel 4, stk. 7, det muligt at lægge til grund, at nævnte artikel 4 ikke kun indeholder programmatiske forpligtelser, men også vedrører enkeltprojekter.

Denne forpligtelse til at forebygge forringelse af vandområder har af EU-lovgiver fået selvstændig status og er ikke blot et redskab, der kan anvendes i forbindelse med forpligtelsen til forbedring af tilstanden for vandområder. Den er bindende i hver fase af gennemførelsen af direktiv 2000/60 og gælder for alle typer overfladevandområder og alle tilstande, for hvilke der er vedtaget eller burde være vedtaget en forvaltningsplan.

(jf. præmis 31, 32, 39, 41-44, 47 og 49-51 samt domskonkl. 1)