ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Det fremgår af ordlyden af artikel 3, 4 og 5 i direktiv 87/344 — om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring — samt af direktivets kontekst, at retten til frit at vælge repræsentant tilkendes den enkelte forsikringstager generelt og selvstændigt inden for de grænser, der er fastsat i hver af disse artikler.

Således anerkender artikel 4, stk. 1, i direktiv 87/344 den forsikredes ret til at vælge sin repræsentant, men bestemmelsen begrænser, med undtagelse af de situationer, hvor der optræder en interessekonflikt, retten til sager af retslig eller administrativ art. Anvendelsen af pronomenet »enhver« samt præsens i bestemmelsen »skal fremgå« markerer den almindelige rækkevidde af og det obligatoriske indhold af denne regel. Desuden fastsætter nævnte bestemmelse minimumsgrænsen for den frihed, som skal gives den forsikrede, uanset hvilket valg der er foretaget ifølge direktivets artikel 3, stk. 2, som forsikringsvirksomheden efterkommer.

(jf. præmis 46-48)
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 3. september 2009 — Kommissionen mod Estland

(Sag C-464/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/65/EF — transportpolitik — havnefaciliteters sikkerhed — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring (EUT L 310, s. 28).

Konklusion

1) Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Republikken Estland betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 3. september 2009 — Kommissionen mod Estland

(Sag C-464/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/65/EF — transportpolitik — havnefaciliteters sikkerhed — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring (EUT L 310, s. 28).

Konklusion

1) Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 3. september 2009 — Kommissionen mod Det Forenede Kongerige

(Sag C-527/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/65/EF — transportpolitik — sikring af havnefaciliteter — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring (EUT L 310, s. 28).

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 3. september 2009 — Kommissionen mod Det Forenede Kongerige

(Sag C-527/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/65/EF — transportpolitik — sikring af havnefaciliteter — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring (EUT L 310, s. 28).

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 3. september 2009 — Kommissionen mod Det Forenede Kongerige

(Sag C-457/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/14/EF — ansvarsforsikring — motorkøretøjer — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

1. Medlemsstater — forpligtelser — gennemførelse af direktiver — undladelse — begrundet i interne forhold — ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

2. Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 10)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005 om ændring af Rådets direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 88/357/EØF og 90/232/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EUT L 149, s. 14).

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005 om ændring af Rådets direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 88/357/EØF og 90/232/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 3. september 2009 — Kommissionen mod Det Forenede Kongerige

(Sag C-457/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/14/EF — ansvarsforsikring — motorkøretøjer — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

1. Medlemsstater — forpligtelser — gennemførelse af direktiver — undladelse — begrundet i interne forhold — ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

2. Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 10)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005 om ændring af Rådets direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 88/357/EØF og 90/232/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EUT L 149, s. 14).

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005 om ændring af Rådets direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 88/357/EØF og 90/232/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
1)

Den Italienske Republik har på området for tilbagebetaling af merværdiafgift til en afgiftspligtig person, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, men har et fast forretningssted i den berørte medlemsstat, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1 i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet, og artikel 1 i Rådets trettende direktiv 86/560/EØF af om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret på Fællesskabets område, idet den forpligter en afgiftspligtig person, der har hjemsted i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, men har et fast forretningssted i Italien, og som i løbet af den omhandlede periode har gennemført levering af varer eller ydelser i Italien, til at ansøge om tilbagebetaling af den indgående merværdiafgift efter de procedurer, der er fastsat i nævnte direktiver, frem for at fradrage den, når den erhvervelse, som ansøgningen om tilbagebetaling af denne afgift vedrører, ikke er foretaget med dette faste forretningssted som mellemled, men direkte af denne afgiftspligtige persons hovedforretningssted.
Sag C-56/08

Pärlitigu OÜ

mod

Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tallinna Halduskohus)

»Fælles toldtarif — kombineret nomenklatur — tarifering — KN-underposition 0511 91 10 — KN-underposition 0303 22 00 — frosset rygben af opdrættet atlanterhavslaks — forordning (EF) nr. 85/2006 — antidumpingtold«

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 16. juli 2009 I ‐ 6721

Sammendrag af dom

Fælles toldtarif – toldpositioner – frosset rygben af opdrættet atlanterhavslaks, opnået efter filetering

Den fælles toldtarifs kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved forordning nr. 1719/2005, skal fortolkes således, at frosset rygben af opdrættet atlanterhavslaks (Salmo salar), opnået efter filetering, skal tariferes i underposition 03032200 i den kombinerede nomenklatur, forudsat at varen er egnet til menneskeføde på tidspunktet for fortoldningen, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

(jf. præmis 30 og domskonkl.)
Afgørelsen om anerkendelse af en skilsmissedom afsagt af en ret i Republikken Ungarn efter datoen for ikrafttrædelsen af forordning nr. 1347/2000 i Ungarn, men før datoen for anvendelse af forordning nr. 2201/2003 vedrørende kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar, der ophæver forordning nr. 1347/2000, skal træffes i henhold til artikel 64, stk. 4, i forordning nr. 2201/2003, idet sagsanlægget og domsafsigelsen har fundet sted inden for de i denne bestemmelse angivne tidsrammer. I overensstemmelse hermed skal en sådan skilsmissedom anerkendes i medfør af forordning nr. 2201/2003, hvis de anvendte kompetenceregler er i overensstemmelse enten med reglerne i kapitel II i denne forordning eller i forordning nr. 1347/2000 eller med reglerne i en konvention, der var gældende i forholdet mellem domsmedlemsstaten og anerkendelsesmedlemsstaten på tidspunktet for stævningens indgivelse.

Når retten i anerkendelsesmedlemsstaten i medfør af artikel 64, stk. 4, i forordning nr. 2201/2003 vedrørende kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar, der ophæver forordning nr. 1347/2000, skal tage stilling til, om den ret i en anden medlemsstat, der har truffet retsafgørelsen, har haft kompetence hertil i medfør af samme forordnings artikel 3, stk. 1, litra b), er denne sidstnævnte bestemmelse til hinder for, at retten i anerkendelsesmedlemsstaten anser ægtefæller, der begge har statsborgerskab både i denne stat og i den stat, hvor retsafgørelsen er truffet, for udelukkende at være statsborgere i anerkendelsesmedlemsstaten. Tværtimod bør denne ret tage i betragtning, at ægtefællerne ligeledes har statsborgerskab i den medlemsstat, hvor retsafgørelsen er truffet, og følgelig, at retterne i denne sidstnævnte stat har kunnet være kompetente til at behandle sagen.

Hvis ægtefæller med samme dobbelte statsborgerskab blev behandlet som om de alene havde statsborgerskab i anerkendelsesmedlemsstaten, ville det i virkeligheden betyde, at de ville være udelukket fra i medfør af overgangsreglen om anerkendelse i artikel 64, stk. 4, i forordning nr. 2201/2003 ved en ret i anerkendelsesmedlemsstaten at påberåbe sig forordningens artikel 3, stk. 1, litra b), med henblik på at statuere kompetence hos en ret i en anden medlemsstat, selv om de har statsborgerskab i denne sidstnævnte stat.

(jf. præmis 41-43 og domskonkl. 1)
Sag C-126/08

Distillerie Smeets Hasselt NV

mod

Belgische Staat m.fl.

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Cassatie)

»Forordning (EØF) nr. 2913/92 — EF-toldkodeksen — efteropkrævning af import- eller eksportafgifter — bogføring af toldskylden — indskrivning i regnskabsregistrene eller på anden måde bogføring — indskrivning i en rapport, der udgør bogføring — indlevering af en genpart af rapporten, der udgør underretning om det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb«

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 16. juli 2009 I ‐ 6811

Sammendrag af dom

De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – efteropkrævning af import- eller eksportafgifter

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 217)

Artikel 217 i EF-toldkodeksen skal fortolkes således, at medlemsstaterne kan bestemme, at bogføringen af det afgiftsbeløb, der udgør en toldskyld, er foretaget ved indskrivning af beløbet i den rapport, der er udfærdiget af de kompetente toldmyndigheder, og hvori der konstateres en overtrædelse af den gældende toldlovgivning. Det tilkommer nemlig medlemsstaterne at fastsætte de praktiske regler for bogføringen, som kan være forskellige, afhængigt af, om toldmyndighederne på baggrund af forholdene omkring toldskyldens opståen har sikkerhed for, at de nævnte beløb betales. Medlemsstaterne har en sådan skønsbeføjelse, når opkrævningen af et afgiftsbeløb vedrører en toldskyld, der er opstået, efter at de kompetente nationale myndigheder har konstateret svig i forhold til den gældende toldlovgivning, og når udfaldet af en sådan opkrævning i sig selv er uvis, og myndighederne derfor ikke har nogen sikkerhed for, at de omhandlede beløb betales.

(jf. præmis 23-26 og domskonkl.)
Sag C-12/08

Mono Car Styling SA, under konkurs

mod

Dervis Odemis m.fl.

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège)

»Anmodning om præjudiciel afgørelse — direktiv 98/59/EF — artikel 2 og 6 — procedure for høring og information af personale i tilfælde af kollektive afskedigelser — arbejdsgiverens forpligtelser — arbejdstagernes søgsmålsret — krav om direktivkonform fortolkning«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat P. Mengozzi fremsat den 21. januar 2009 I ‐ 6656

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 16. juli 2009 I ‐ 6686

Sammendrag af dom

Artikel 6 i direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, sammenholdt med direktivets artikel 2, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som fastlægger procedurer, hvis formål er at give såvel arbejdstagernes repræsentanter som arbejdstagerne individuelt betragtet mulighed for at kontrollere overholdelsen af forpligtelserne fastsat i dette direktiv, men som begrænser arbejdstagernes individuelle ret til at anlægge sag for så vidt angår de klagepunkter, der kan gøres gældende, og betinger den af et krav om, at indvendingerne forudgående bliver tilkendegivet over for arbejdsgiveren af arbejdstagernes repræsentanter, samt af en forudgående meddelelse til arbejdsgiveren fra den berørte arbejdstager om, at han bestrider, at informations- og høringsproceduren er blevet overholdt. Retten til information og høring som fastsat i direktiv 98/59, især i dettes artikel 2, er nemlig tildelt arbejdstagerne som en kollektiv helhed og har dermed en kollektiv karakter. Imidlertid er beskyttelsesniveauet for denne kollektive ret, som kræves efter artikel 6 i dette direktiv, opnået, når den relevante nationale bestemmelse giver arbejdstagernes repræsentanter en søgsmålsret, der ikke er undergivet begrænsninger eller særlige betingelser. (jf. præmis 42, 43 og 45 samt domskonkl. 1)

Den omstændighed, at en national lovgivning, hvorved der indføres procedurer, der giver arbejdstagernes repræsentanter mulighed for at kontrollere arbejdsgiverens overholdelse af samtlige forpligtelser til information og høring i henhold til direktiv 98/59 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, opstiller begrænsninger af og betingelser for den individuelle ret til at anlægge sag, som lovgivningen i øvrigt tildeler den enkelte berørte arbejdstager i forbindelse med en kollektiv afskedigelse, indebærer ikke en overtrædelse af princippet om effektiv retsbeskyttelse. (jf. præmis 52 og domskonkl. 2)
Sag C-189/08

Zuid-Chemie BV

mod

Philippo’s Mineralenfabriek NV/SA

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden)

»Retligt samarbejde i civile og kommercielle sager — retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser — forordning (EF) nr. 44/2001 — begrebet »det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået««

Domstolens dom (Første Afdeling) af 16. juli 2009 I ‐ 6919

Sammendrag af dom

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – specielle kompetenceregler – kompetence i sager om erstatning uden for kontraktforhold

(Rådets forordning nr. 44/2001, art. 2 og art.5, stk. 3)

Artikel 5, nr. 3, i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at i en tvist om en skade, som et selskab har lidt som følge af levering af et forurenet kemisk produkt, der har medført, at den kunstgødning, som dette selskab fremstiller, ikke kunne bruges, skal udtrykket »det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået«, fortolkes således, at det vedrører det sted, hvor den oprindelige skade indtrådte ved sædvanlig anvendelse af produktet til det formål, som det er bestemt til.

Bestemmelsen omhandler nemlig ikke blot stedet, hvor den skadevoldende begivenhed fandt sted, men også det sted, hvor skaden er indtrådt, såsom et selskabs fabrik, hvor selskabet omdannede et mangelfuldt produkt, som forårsagede den materielle skade på det omdannede produkt, som selskabet led, og som var større end den iboende skade, som kunne tilregnes produktet i sig selv. Den omstændighed, at bestemmelsen ikke blot omhandler stedet for den skadevoldende begivenhed, men også det sted, hvor skaden er indtrådt, indebærer, at tvisten kan indbringes for den ret, der er bedst egnet til at træffe afgørelse, bl.a. på grund af nærheden i forhold til tvisten og på grund af, at bevisoptagelsen herved lettes. Et valg af stedet for den skadevoldende begivenhed som det eneste tilknytningsmoment ville derimod medføre, at de i konventionens artikel 2 og artikel 5, nr. 3, omhandlede værnetingsregler i et betydeligt antal sager ville være sammenfaldende, således at den sidstnævnte bestemmelse for så vidt ville miste sin tilsigtede virkning.

(jf. præmis 23, 24, 29 og 32 samt domskonkl.)
Kommissionen er med henblik på at iagttage artikel 20, stk. 4 og 5, i antidumpinggrundforordning nr. 384/96, når den vil foretage en forhøjelse af antidumpingtolden i forhold til det, den havde påtænkt i den oprindelige meddelelse af endelige oplysninger, forpligtet til at oplyse de berørte virksomheder herom, idet den tilsender dem en ny meddelelse af endelige oplysninger, og til at afvente udløbet af den i denne bestemmelses stk. 5 fastsatte frist, inden den sender sit forslag til endelige foranstaltninger til Rådet, således at disse virksomheder får mulighed for at fremsætte deres bemærkninger.

En sådan fortolkning følger ikke kun af den sammenhæng, hvori bestemmelsen indgår, men er også nødvendig for at sikre, at bemærkninger fra eventuelle interesserede parter faktisk bliver taget i betragtning på en virkningsfuld og upartisk måde. Selve den omstændighed, at Rådet allerede har fået forelagt et forslag om endelige foranstaltninger, kan have betydning for den indvirkning, som bemærkningerne kan have. Endelig kan de eventuelle vanskeligheder, som institutionerne måtte have ved at overholde de i antidumpinggrundforordning nr. 384/96 fastsatte frister, ikke have til følge, at disse frister tilsidesættes, da de berørte virksomheders ret til forsvar skal beskyttes. Det påhviler derimod institutionerne og navnlig Kommissionen at tage hensyn til de tidsmæssige begrænsninger, som er foreskrevet ved forordningen, idet den samtidig skal iagttage disse virksomheders ret til forsvar.

Den manglende overholdelse af tidagesfristen i artikel 20, stk. 5, i antidumpinggrundforordning nr. 384/96 kan kun medføre, at den omtvistede forordning skulle annulleres, for så vidt som det er muligt, at den administrative procedure som følge af denne uregelmæssighed ville have kunnet føre til et andet resultat, og dermed reelt have påvirket appellantens ret til forsvar.

(jf. præmis 74, 76, 78, 79 og 81)
Sag C-103/08

Arthur Gottwald

mod

Bezirkshauptmannschaft Bregenz

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg)

»Fri bevægelighed for personer — unionsborgerskab — artikel 12 EF — tilrådighedsstillelse for handicappede personer af en gratis årsvignet — bestemmelser, der forbeholder tildeling af en sådan vignet for handicappede personer, der har bopæl eller sædvanligt opholdssted på nationalt område«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Mazák fremsat den 30. april 2009 I ‐ 9119

Domstolens dom (Første Afdeling) af 1. oktober 2009 I ‐ 9134

Sammendrag af dom

Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – forbud

(Art. 12 EF)

Artikel 12 EF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national retsforskrift, hvorefter gratis tilrådighedsstillelse af en årsvignet til landeveje forbeholdes handicappede personer, der har bopæl eller sædvanligt ophold i den pågældende medlemsstat, eller som regelmæssigt rejser til denne medlemsstat i erhvervsmæssigt eller privat øjemed.

Såvel fremme af mobilitet og integration for handicappede personer som ønsket om at sikre et vist tilknytningsforhold mellem samfundet i den pågældende medlemsstat og den, der er berettiget til den omhandlede ydelse, udgør nemlig objektive almene hensyn, som kan begrunde, at betingelserne for tildeling af en sådan ydelse kan påvirke unionsborgernes frie bevægelighed.

Hvad angår den omhandlede foranstaltning, der har til formål at lette regelmæssige rejser på nationalt område for handicappede personer med henblik på, at disse integreres i det nationale samfund, forekommer kravet om bopæl eller sædvanligt ophold at være kriterier, som er egnede til at godtgøre, om der foreligger en forbindelse mellem disse personer og samfundet i den pågældende medlemsstat, der kan adskille dem fra andre kategorier af brugere, der alene anvender medlemsstatens vejnet ved en enkelt lejlighed eller midlertidigt. Hvad angår forholdsmæssigheden af de betingelser om bopæl og sædvanligt ophold i forhold til de mål, der forfølges med den omhandlede nationale lovgivning, skal de pågældende betingelser desuden fortolkes udvidende, således at øvrige tilknytningsfaktorer gør det muligt at godtgøre en tilstrækkelig forbindelse til det nationale samfund med henblik på tildeling af en gratis vignet. Under disse omstændigheder går en sådan national retsforskrift ikke videre end hvad der er nødvendigt for at opnå de mål, som den forfølger.

(jf. præmis 32, 36, 38, 40 og 41 samt domskonkl.)