ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/7

Domstolens dom (Store Afdeling) af 4. juni 2013 — ZZ mod Secretary of State for the Home Department (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-300/11) (1)

(Fri bevægelighed for personer - direktiv 2004/38/EF - afgørelse om at forbyde en EU-borger indrejse til en medlemsstats område af hensyn til den offentlige sikkerhed - nævnte direktivs artikel 30, stk. 2 - pligt til at meddele den pågældende borger begrundelsen for denne afgørelse - videregivelse i strid med hensynet til statens sikkerhed - grundlæggende ret til effektiv domstolsbeskyttelse)

2013/C 225/10

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ZZ

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — fortolkning af artikel 30, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77) i lyset af artikel 346, stk. 1, litra a, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde — retten til effektiv domstolsbeskyttelse — afgørelse, hvorved en statsborger fra en medlemsstat forbydes indrejse i en anden medlemsstat under hensyn til den offentlige sikkerhed — pligt til at oplyse den pågældende borger om årsagerne til, at han forbydes indrejse, uanset det forhold, at de ansvarlige myndigheder er af den opfattelse, at en sådan meddelelse vil være i strid med hensynet til statens sikkerhed

Konklusion

Artikel 30, stk. 2, og artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF, sammenholdt med navnlig artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at de kræver, at den kompetente nationale dommer sikrer, at den kompetente nationale myndigheds tilbageholdelse i forhold til den pågældende af den præcise og fuldstændige begrundelse, som en afgørelse, der er truffet i henhold til dette direktivs artikel 27, er støttet på, samt de dertil hørende beviser begrænses til strengt nødvendige tilfælde, og at den pågældende under alle omstændigheder meddeles det væsentligste indhold af begrundelsen på en måde, som tager behørigt hensyn til den nødvendige grad af fortrolighed i forbindelse med disse beviser.

(1) EUT C 252 af 27.8.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/13

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. maj 2013 — Olaitan Ajoke Alarape og Olukayode Azeez Tijani mod Secretary of State for the Home Department (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-529/11) (1)

(Fri bevægelighed for personer - forordning nr. 1612/68/EØF - artikel 12 - fraskilt ægtefælle til en unionsborger, som har arbejdet i en anden medlemsstat - myndigt barn, der fortsætter sin uddannelse i værtsmedlemsstaten - ret til ophold for den forælder, som stammer fra et tredjeland - direktiv 2004/38/EF - artikel 16-18 - ret til tidsubegrænset ophold for en unionsborgers familiemedlemmer, der ikke er statsborgere i en medlemsstat - lovligt ophold - ophold på grundlag af nævnte artikel 12)

2013/C 225/20

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Olaitan Ajoke Alarape og Olukayode Azeez Tijani

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

Procesdeltager: AIRE Centre

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London — fortolkning af artikel 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT L 1968, s. 467) — opholdsret for en tredjelandsstatsborger efter skilsmisse fra en statsborger i en anden medlemsstat, der har udøvet sin ret til fri bevægelighed, idet tredjelandsstatsborgeren drager omsorg for sit barn, der er over 21 år og studerer i værtsmedlemsstaten — begrebet »primær omsorgsperson« — vurderingskriterier

Konklusion

1) En forælder til et myndigt barn, der har fået adgang til uddannelse på grundlag af artikel 12 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004, kan fortsat aflede en opholdsret fra samme artikel, såfremt denne forælders tilstedeværelse og omsorg forbliver nødvendige for, at dette barn kan fortsætte og afslutte sin uddannelse, hvilket det påhviler den forelæggende ret at bedømme under hensyntagen til samtlige omstændigheder i den sag, der er indbragt for den.

2) Med henblik på erhvervelse af ret til tidsubegrænset ophold som omhandlet i direktiv 2004/38 for en unionsborgers familiemedlemmer, der ikke er statsborgere i en medlemsstat, kan der ikke tages hensyn til de ophold, som nævnte familiemedlemmer har tilbagelagt i en værtsmedlemsstat, når disse ophold alene er blevet tilbagelagt på grundlag af artikel 12 i forordning nr. 1612/68, som ændret ved nævnte direktiv, og uden at betingelserne for at opnå opholdsret i henhold til direktivet er opfyldt.

(1) EUT C 370 af 17.12.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/7

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 13. juni 2013 — Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co. KG mod Kreis Düren (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-386/11) (1)

(Offentlige kontrakter - direktiv 2004/18/EF - begrebet »offentlig kontrakt« - artikel 1, stk. 2, litra a) - kontrakt indgået mellem to lokale forvaltninger - en enheds overførsel af rengøringsopgaven vedrørende visse af sine lokaler til en anden enhed mod en økonomisk kompensation)

2013/C 225/11

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Kreis Düren

Procesdeltager: Stadt Düren

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberlandesgericht Düsseldorf — fortolkning af artikel 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114) — kontrakt hvorved en lokal myndighed mod omkostningsgodtgørelse overdrager forvaltningen af rengøring af offentlige bygninger, som den ejer til en lokal myndighed, på hvis de pågældende bygninger er beliggende — kvalificering af denne kontrakt som en kontrakt om offentlige tjenesteydelser eller som en kontrakt om samarbejde mellem konsumer, der ikke er underlagt Unionens regler om offentlige kontrakter

Konklusion

En aftale som den i hovedsagen foreliggende, ved hvilken en offentlig enhed overdrager rengøringsopgaven vedrørende visse kontor-, forvaltnings- og skolebygninger til en anden offentlig enhed — uden at oprette et samarbejde mellem de kontraherende offentlige enheder med henblik på gennemførelsen af en fælles public service-opgave — alt imens den forbeholder sig kompetencen til at kontrollere den rette udførelse af denne opgave, mod en økonomisk kompensation, der skal svare til de omkostninger, der er forbundet med udførelsen af nævnte opgave, idet den anden enhed desuden kan betjene sig af tredjemand, som eventuelt er i stand til at agere på markedet for udførelsen af denne opgave, udgør en offentlig tjenesteydelseskontrakt som omhandlet i artikel 1, stk. 2, litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter.

(1) EUT C 311 af 22.10.2011.
2)

Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at de nationale toldmyndigheder i en situation som den i hovedsagen omhandlede for det første kræver tilbagebetaling af uretmæssigt udbetalte produktionsrestitutioner for lysinsulfat, som producenten allerede har modtaget, og for det andet nægter at udbetale produktionsrestitutioner for dette produkt, som myndighederne havde forpligtet sig til at udbetale til den pågældende producent.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/14

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 27. juni 2013 — Staatssecretaris van Financiën mod Codirex Expeditie BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-542/11) (1)

(EF-toldkodeks - forordning (EØF) nr. 2913/92 - varer under midlertidig opbevaring - ikke-fællesskabsvarer - toldproceduren for ekstern fællesskabsforsendelse - tidspunktet for angivelse af varernes toldmæssige bestemmelse - antagelse af toldangivelsen - varernes frigivelse - toldskyld)

2013/C 225/22

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: Codirex Expeditie BV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 50 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) — varer under midlertidig opbevaring, der er angivet til henførsel under proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse — tidspunktet for tildeling af en toldmæssig bestemmelse

Konklusion

Artikel 50, 67 og 73 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005, skal fortolkes således, at ikke-fællesskabsvarer, der har været genstand for en toldangivelse, der er blevet antaget af toldmyndighederne med henblik på varernes henførsel under toldproceduren for ekstern fællesskabsforsendelse, og som har status af varer under midlertidig opbevaring, henføres under denne procedure og opnår således en toldmæssig bestemmelse på tidspunktet for varernes frigivelse.

(1) EUT C 25 af 28.1.2012.
2)

Artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at en national retsinstans, der fastslår, at et kontraktvilkår er urimeligt, har pligt til dels uden at afvente, at forbrugeren fremsætter en anmodning om dette, at drage alle de konsekvenser, der ifølge national ret følger af denne konstatering, med henblik på at sikre sig, at forbrugeren ikke er bundet af dette kontraktvilkår, dels principielt på grundlag af objektive kriterier at foretage en bedømmelse af, om kontrakten kan opretholdes uden det pågældende vilkår.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 TEUF, idet det har vedtaget artikel 17, stk. 1, litra a) og c), i den kodificerede version af lov om selskabsskat, der blev godkendt ved kongeligt lovdekret 4/2004 af 5. marts 2004 (Real Decreto Legislativo 4/2004 por el que se aprueba el Texto Refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades), hvorefter urealiserede kapitalgevinster medregnes i skatteårets beskatningsgrundlag i tilfælde af, at et selskab, der er etableret i Spanien, flytter sit hjemsted til en anden medlemsstat, og at et i Spanien beliggende fast forretningssted flytter sine aktiver til en anden medlemsstat, hvorimod disse kapitalgevinster ikke har nogen øjeblikkelige skattemæssige konsekvenser, såfremt disse transaktioner finder sted på spansk område.
3)

Artikel 8 i direktiv 2008/94 skal fortolkes således, at det er tilstrækkeligt, for at denne bestemmelse kan finde anvendelse, at den supplerende faglige forsikringsordning er utilstrækkeligt finansieret på tidspunktet for arbejdsgiverens insolvens, og at arbejdsgiveren på grund af sin insolvens ikke råder over de nødvendige midler til at indbetale tilstrækkelige bidrag til denne ordning med henblik på at gøre det muligt fuldt ud at betale de ydelser, som skyldes til de berettigede. Det er ikke nødvendigt, at sidstnævnte godtgør, at der ligger andre faktorer til grund for tabet af deres ret til ydelserne i forbindelse med alderdom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/7

Domstolens dom (Store Afdeling) af 23. april 2013 — Laurent Gbagbo (sag C-478/11 P), Katinan Justin Koné (sag C-479/11 P), Akissi Danièle Boni-Claverie (sag C-480/11 P), Alcide Djédjé (sag C-481/11 P) og Affi Pascal N’Guessan (sag C-482/11 P) mod Rådet for Den Europæiske Union

(Forenede sager C-478/11 P — 482/11 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for personer og enheder - artikel 263, stk. 6, TEUF - søgsmålsfrist - force majeure - væbnet konflikt)

2013/C 171/12

Processprog: fransk

Parter

Appellanter: Laurent Gbagbo (sag C-478/11 P), Katinan Justin Koné (sag C-479/11 P), Akissi Danièle Boni-Claverie (sag C-480/11 P), Alcide Djédjé (sag C-481/11 P) og Affi Pascal N’Guessan (sag C-482/11 P) (ved avocate L. Bourthoumieux)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved B. Driessen og M.-M. Joséphidès, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af kendelserne afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 13. juli 2011 i sag T-348/11, Gbagbo mod Rådet, i sag T-349/11, Koné mod Rådet, i sag T-350/11, Boni-Claverie mod Rådet, i sag T-351/11, Djédjé mod Rådet, og i sag T-352/11, N’Guessan mod Rådet, hvorved Retten afviste sagsøgernes søgsmål med påstand om annullation dels af Rådets afgørelse 2011/17/FUSP af 11. januar 2011 (EUT L 11, s. 31), Rådets afgørelse 2011/18/FUSP af 14. januar 2011 (EUT L 11, s. 36), og Rådets afgørelse 2011/221/FUSP af 6. april 2011 (EUT L 93, s. 20) om ændring af afgørelse 2010/656/FUSP om forlængelse af de restriktive foranstaltninger over for Côte d'Ivoire (EUT L 93, s. 20), dels af Rådets forordning (EU) nr. 25/2011 af 14. januar 2011 (EUT L 11, s. 1), og Rådets forordning (EU) nr. 330/2011 af 6. april 2011 (EUT L 93, s. 19) om ændring af forordning (EF) nr. 560/2005 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder på baggrund af situationen i Côte d’Ivoire, for så vidt som de angår sagsøgerne — manglende individuel meddelelse om nævnte afgørelse — force majeure

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) Laurent Gbagbo, Katinan Justin Koné, Akissi Danièle Boni-Claverie, Alcide Djédjé og Affi Pascal N’Guessan betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 6 af 7.1.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/9

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 11. april 2013 — Novartis Pharma GmbH mod Apozyt GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Hamburg — Tyskland)

(Sag C-535/11) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 726/2004 EF - humanmedicinske lægemidler - procedure for godkendelse - krav om tilladelse - begrebet lægemidler, der er »udviklet« ved hjælp af bestemte bioteknologiske fremgangsmåder, som fremgår af punkt 1 i bilaget til denne forordning - ompakningsproces - injektionsvæske, som markedsføres i hætteglas til én anvendelse, der indeholder en større mængde terapeutisk væske end den, som faktisk anvendes i medicinsk behandling - indholdet af sådanne hætteglas, der efter lægerecept delvis fyldes i sprøjter svarende til de foreskrevne doser, uden ændring af lægemidlet)

2013/C 156/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Novartis Pharma GmbH

Sagsøgt: Apozyt GmbH

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landgericht Hamburg — fortolkning af bilaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur (EUT L 136, s. 1) — rækkevidden af begrebet »udviklet« (»issu de« i den franske version) i punkt 1 i nævnte bilag — eventuel indbefatning af omhældning af et flydende medikament fra den oprindelige beholder til brugsklare sprøjter

Konklusion

Virksomhed som den i hovedsagen omhandlede — for så vidt som den ikke medfører en ændring af det pågældende lægemiddel og kun udføres på grundlag af individuelle recepter, der foreskriver sådanne processer, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve — kræver ikke opnåelse af en markedsføringstilladelse i henhold til artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur, men er under alle omstændigheder fortsat reguleret af bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/84/EU af 15. december 2010.

(1) EUT C 13 af 14.1.2012.
1)

Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar, idet det ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for, at medarbejderne i de i andre medlemsstater beliggende bedrifter i et selskab, der er resultatet af en grænseoverskridende fusion og har sit vedtægtsmæssige hjemsted i Nederlandene, har den samme medbestemmelsesret som medarbejdere, der er beskæftiget i Nederlandene.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/18

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 30. maj 2013 — Staatssecretaris van Financiën mod X BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-651/11) (1)

(Moms - sjette direktiv 77/388/EØF - artikel 5, stk. 8 - begrebet »hel eller delvis overdragelse af en samlet formuemasse« - overdragelse af 30 % af kapitalandelene i et selskab, til hvilket overdrageren leverer momspligtige tjenesteydelser)

2013/C 225/30

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: X BV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 5, stk. 8, og artikel 6, stk. 5, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — afgiftspligtige transaktioner — (hel eller delvis) overdragelse af en samlet formuemasse — overdragelse af 30 % af andelene i et selskab foretaget af en andelsejer, som indtil tidspunktet for overdragelsen har udført momspligtige tjenesteydelser for dette selskab

Konklusion

Artikel 5, stk. 8, og/eller artikel 6, stk. 5, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at overdragelse af 30 % af aktierne i et selskab, til hvilket overdrageren leverer merværdiafgiftspligtige tjenesteydelser, ikke udgør hel eller delvis overdragelse af en samlet formuemasse i disse bestemmelsers forstand, uanset at de øvrige aktionærer praktisk talt samtidig overdrager resten af aktierne i dette selskab til den samme person, og uanset at denne overdragelse hænger snævert sammen med de ledelsesopgaver, som er udført for det samme selskab.

(1) EUT C 73 af 10.3.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/19

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. juni 2013 — Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs mod Paul Newey, der driver virksomhed under navnet Ocean Finance (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-653/11) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - sjette momsdirektiv - artikel 2, nr. 1), og artikel 6, stk. 1 - begrebet »levering af tjenesteydelser« - levering af reklameydelser og låneformidlingsydelser - fritagelser - transaktionernes økonomiske og forretningsmæssige virkelighed - misbrug - transaktioner, der alene har til formål at opnå en afgiftsmæssig fordel)

2013/C 225/31

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Sagsøgt: Paul Newey, der driver virksomhed under navnet Ocean Finance

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — fortolkning af artikel 9, stk. 2, litra e), og 13, del B, litra d), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — fritagelse i forbindelse med levering af låneformidlingsydelser — låneformidlingsydelser rettet mod Det Forenede Kongerige af et firma, der er etableret på Jersey, og som er afhængig af en person, der er etableret i Det Forenede Kongerige — henførelse af aktiviteter til firmaet, der er etableret på Jersey eller til personen, der etableret i Det Forenede Kongerige

Konklusion

Kontraktvilkår er — skønt de udgør et forhold, der skal tages i betragtning — ikke afgørende for identifikationen af leverandøren og modtageren i forbindelse med en »levering af tjenesteydelser« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i 2, punkt 1, og artikel 6, stk. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2000/65/EF af 17. oktober 2000. De kan særligt forkastes, når det viser sig, at de ikke afspejler den økonomiske og forretningsmæssige virkelighed, men udgør et rent kunstigt arrangement, som ikke hænger sammen med den økonomiske virkelighed og alene er gennemført med henblik på at opnå en afgiftsmæssig fordel, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.

(1) EUT C 65 af 3.3.2012.