Kendelse afsagt af Præsidenten for Retten i Første Instans den 12. juli 1996. - Sogecable SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - Særlige rettergangsformer - Udsættelse af gennemførelsen - Foreløbige forholdsregler. - Sag T-52/96 R.



Samling af Afgørelser 1996 side II-00797



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Saerlige rettergangsformer ° udsaettelse af gennemfoerelsen ° foreloebige forholdsregler ° begaering med henblik paa at hindre gennemfoerelsen af en administrativ kontrolprocedure vedroerende en fusion ° begaeringen henhoerer ikke under Faellesskabets retsinstansers kompetence, medmindre der foreligger helt saerlige omstaendigheder

(EF-traktaten, art. 185 og 186; Raadets forordning nr. 4064/89)

Sammendrag

Faellesskabets retsinstanser har kompetence til at foretage en retslig proevelse af retsakter, som Kommissionen udsteder i sin egenskab af administrativ myndighed, men kompetencen omfatter ikke en vurdering af spoergsmaal, som Kommissionen endnu ikke har taget stilling til. En saadan kompetence ville nemlig betyde en foregribelse af behandlingen af sagens realitet og en sammenblanding af de forskellige faser af den administrative og den judicielle sagsbehandling, som er uforenelig med kompetencefordelingen mellem Kommissionen og Faellesskabets retsinstanser og med retsplejehensyn og den rette gennemfoerelse af den administrative procedure.

Faellesskabets retsinstanser kan saaledes i princippet ikke tage en begaering om foreloebige forholdsregler til foelge, naar det hermed tilsigtes, at Kommissionen forhindres i at udoeve sine befoejelser til at foretage undersoegelser og paalaegge sanktioner umiddelbart efter, at den i medfoer af forordning nr. 4064/89 har indledt en administrativ procedure med henblik paa undersoegelse af en fusion, og inden den har vedtaget de foreloebige eller endelige retsakter, hvis gennemfoerelse soeges undgaaet. Saafremt retsinstanserne fastsatte saadanne foreloebige forholdsregler, ville de ikke foretage en proevelse af den beroerte institutions handlinger, men derimod saette sig i dennes sted under udoevelsen af rent administrative befoejelser. Heraf foelger, at en virksomhed ikke i medfoer af traktatens artikel 185 og 186 med foeje kan nedlaegge paastand om, at det paalaegges en institution at udsaette gennemfoerelsen af beslutningen om at indlede en administrativ procedure og heller ikke om, at det, end ikke midlertidigt, forbydes institutionen at udoeve sine befoejelser inden for rammerne af en saadan procedure.

En saadan ret ville alene kunne indroemmes virksomheden i tilfaelde af, at begaeringen indeholdt oplysninger, paa grundlag af hvilke retsinstanserne kunne fastslaa, at der foreligger helt saerlige omstaendigheder, som kan begrunde, at der traeffes bestemmelse om de begaerede foreloebige forholdsregler.

Parter

I sag T-52/96 R,

Sogecable, SA, Madrid, ved advokaterne Santiago Martínez Lage og Rafael Allendesalazar Corcho, Madrid, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31, Grand-rue,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Francisco Enrique González Díaz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

stoettet af

Cableuropa, SA, Madrid,

Cable i Televisió de Catalunya, SA, Barcelona,

Santander de Cable, SA, Santander,

Jerez de Cable, SA, Jerez,

ved advokaterne Ramón García-Gallardo, Josep Maria Julià Insenser og Julio Veloso, Madrid, ansat i advokatfirmaet J. et B. Cremades et associés, 391, avenue Louise, Bruxelles,

og

Antena 3 TV, SA, Madrid, ved advokat Rafael Jiménez de Parga, Barcelona, advokat Aurelio Pappalardo, Trapani, og advokat Massimo Merola, Rom, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Alain Lorang, 51, rue Albert 1er,

intervenienter,

hvorunder der er fremsat begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af Kommissionens beslutning af 8. februar 1996 (IV/M.0709 Telefónica/Canal Plus/Cablevisión), truffet i medfoer af Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT 1990 L 257, s. 13), og en begaering om foreloebige forholdsregler i den forstand, at Kommissionen tilpligtes ikke at udstede nogen retsakt eller traeffe nogen beslutning i medfoer af forordningens artikel 8, 13, 14 og 15, foer Retten under behandlingen af hovedsagen har truffet afgoerelse vedroerende gyldigheden af den anfaegtede beslutning,

har

PRAESIDENTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

afsagt foelgende

Kendelse

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder

1 Sagsoegeren, Sogecable, SA (herefter "Sogecable"), tidligere Sociedad de televisión Canal Plus, SA, er et spansk selskab, hvis kapital ejes med 50% af selskabet Canal Plus, SA (herefter "Canal Plus France"), og 50% af selskabet Promotora de Informaciones, SA (herefter "Prisa").

2 Den 26. juli 1995 underskrev paa den ene side Telefónica de España, SA (herefter "Telefónica"), en statsejet virksomhed, der tilbyder tjenesteydelser inden for telekommunikationssektoren, og dens datterselskab Telecartera, SA, og paa den anden side de to selskaber Sociedad de gestión de cable, SA, og Sociedad de televisión Canal Plus, SA (herefter "Canal Plus España"), en raekke aftaler, som medfoerte en fusion, idet de i faellesskab overtog kontrollen over Sociedad general de Cablevisión, SA (herefter "Cablevisión-fusionen").

3 Den 26. oktober 1995 anmeldte ovennaevnte virksomheder i overensstemmelse med de nationale lovbestemmelser om konkurrence fusionen til de kompetente spanske myndigheder.

4 Samme dag sendte Telefónica en skrivelse til Direktoratet "Karteller, misbrug af dominerende markedsstilling og andre former for konkurrencefordrejning II" i Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence (GD IV) i anledning af Kommissionens behandling af en klage over denne fusion indgivet af en konkurrent. I skrivelsen, som var vedlagt kopier af de dokumenter, der var blevet anmeldt til de spanske myndigheder, anfoerte ovennaevnte virksomhed, at Cablevisión-fusionen vel var en fusion i medfoer af artikel 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT 1990 L 257, s. 13, herefter "forordning nr. 4064/89"), men at denne fusion ifoelge Telefónica og Canal Plus España ikke var en fusion af faellesskabsdimension, som omhandlet i forordningens artikel 1.

5 Ved skrivelse af 6. februar 1996 meddelte generaldirektoeren for GD IV Canal Plus España, at Cablevisión-fusionen ifoelge de oplysninger, Kommissionens tjenestegrene var i besiddelse af, var en fusion af faellesskabsdimension, som omhandlet i forordning nr. 4064/89. Han erindrede dem om, at de snarest muligt skulle anmelde fusionen i overensstemmelse med forordningens bestemmelser og bemaerkede, at Kommissionen i henhold til proceduren om kontrol med fusioner har befoejelse til at paalaegge boeder og tvangsboeder. Den 7. februar 1996 underrettede Kommissionens tjenestegrene de kompetente spanske myndigheder om skrivelsens indhold.

6 Paa pressemoeder den 8. og 9. februar 1996 forklarede talsmanden for kommissionsmedlemmet med ansvar for konkurrenceanliggender indholdet og raekkevidden af beslutningen af 6. februar 1996.

7 Den 1. marts 1996 gav de spanske myndigheder paa visse betingelser tilladelse til transaktionen, idet de ansaa den for at vaere en fusion, der alene havde indflydelse paa det nationale marked. Den 11. marts 1996 sendte de en kopi af denne beslutning til Kommissionens tjenestegrene.

8 Den 29. marts 1996 sendte Kommissionen de beroerte virksomheder en meddelelse af klagepunkter og fastsatte datoen for afgivelse af parternes udtalelser i medfoer af artikel 18 i forordning nr. 4064/89. I meddelelsen understregede Kommissionen i oevrigt sin befoejelse til at traeffe foreloebige foranstaltninger og paalaegge tvangsboeder i henhold til forordning nr. 4064/89.

9 Den 31. maj 1996 anmeldte Sogecable Cablevisión-fusionen til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 4064/89.

Retsforhandlinger

10 Ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 16. april 1996 har Sogecable anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 6. og 7. februar 1996 samt af den offentlige erklaering, der blev afgivet den 8. februar 1996 af talsmanden for kommissionsmedlemmet med ansvar for konkurrenceanliggender.

11 Ved saerskilt processkrift indgivet til Rettens Justitskontor den 26. april 1996 har Sogecable i medfoer af EF-traktatens artikel 185 og 186 anlagt denne sag med paastand dels om udsaettelse af gennemfoerelsen af den beslutning, der er omhandlet i ovennaevnte erklaering af 8. februar 1996, afgivet af talsmanden for kommissionsmedlemmet med ansvar for konkurrenceanliggender, og dels om, at der traeffes bestemmelse om de foreloebige forholdsregler, som er noedvendige for, at Kommissionen ikke over for sagsoegeren udsteder nogen retsakt eller beslutning i medfoer af artikel 8, 13, 14 og 15 i forordning nr. 4064/89, foer Retten har truffet afgoerelse vedroerende gyldigheden af den i hovedsagen anfaegtede beslutning.

12 Kommissionen har indgivet sine skriftlige indlaeg til Rettens Justitskontor den 15. maj 1996.

13 Den 12. juni 1996 har Cableuropa, SA, Cable i Televisió de Catalunya, SA, Santander de Cable, SA, Jerez de Cable, SA, og den 13. juni 1996 Antena 3 TV, SA, anmodet om at maatte intervenere i sagen. Rettens praesident har meddelt dem tilladelse hertil den 14. juni 1996.

14 Den mundtlige forhandling fandt sted den 14. juni 1996.

Retlige bemaerkninger

15 I medfoer af traktatens artikel 185 og 186, sammenholdt med artikel 4 i Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1), som aendret ved Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21) og Raadets afgoerelse 94/149/EKSF, EF af 7. marts 1994 (EFT L 66, s. 29), kan Retten, naar den finder, at omstaendighederne kraever det, afsige kendelse om udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt eller foreskrive de noedvendige foreloebige forholdsregler.

16 I artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement bestemmes det, at der i begaeringer vedroerende de i traktatens artikel 185 og 186 omhandlede foreloebige forholdsregler skal angives de omstaendigheder, der medfoerer sagens uopsaettelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at den begaerede foreloebige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget. De begaerede forholdsregler skal vaere foreloebige i den forstand, at de ikke maa foregribe afgoerelsen i hovedsagen (se senest kendelse afsagt af Rettens praesident den 4.6.1996, sag T-18/96, SCK og FNK mod Kommissionen, Sml. II, s. 407, praemis 15).

Parternes argumenter

Formaliteten

17 Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at begaeringen om foreloebige forholdsregler maa antages til realitetsbehandling, da sagsoegerens paastand om udsaettelse af gennemfoerelsen vedroerer den beslutning, der er anfaegtet i hovedsagen, og som skulle have bindende retsvirkninger, der ville aendre sagsoegerens retstilling vaesentligt. De vigtigste retsvirkninger af beslutningen bestaar i Sogecable' s pligt til i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 4064/89 at anmelde Cablevisión-fusionen til Kommissionen samt i medfoer af forordningens artikel 7, stk. 1, at udsaette gennemfoerelsen af fusionen (i denne henseende paaberaaber sagsoegeren i hovedsagen sig Domstolens dom af 30.6.1992, sag C-312/90, Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4117, og Rettens dom af 24.3.1994, sag T-3/93, Air France mod Kommissionen, Sml. II, s. 121).

18 For det andet har sagsoegeren gjort gaeldende, at begaeringen om foreloebige forholdsregler, der er indgivet i medfoer af artikel 186, boer antages til realitetsbehandling, da den vedroerer hovedsagen, jf. artikel 104, stk. 1, andet afsnit. Den omstaendighed, at det i den anfaegtede retsakt fastslaas, at fusionen er af faellesskabsdimension, er noedvendig med henblik paa vedtagelse af alle de retsakter, der er omhandlet i forordning nr. 4064/89. Det er netop disse retsakter, begaeringen om foreloebige forholdsregler vedroerer. Sagsoegeren henviser i denne forbindelse til kendelse af 11. oktober 1973 (forenede sager 160/73 R og 161/73 R, Miles Druce mod Kommissionen, Sml. s. 1049) og af 16. marts 1974 (forenede sager 160/73 R II, 161/73 R II og 170/73 R II, Miles Druce mod Kommissionen, Sml. s. 281), hvor Domstolens praesident traf bestemmelse om foreloebige forholdsregler vedroerende en fremtidig kommissionsbeslutning om godkendelse af en fusion i medfoer af EKSF-traktatens artikel 66.

19 Kommissionen har bestridt, at begaeringen om foreloebige forholdsregler kan antages til realitetsbehandling. Kommissionen har principalt gjort gaeldende, at den retsakt, hvis gennemfoerelse sagsoegeren har paastaaet udsat, ikke er den i hovedsagen anfaegtede retsakt. I hovedsagen har Sogecable nemlig nedlagt paastand om annullation af den beslutning, der indeholdes i Kommissionens skrivelser af 6. og 7. februar 1996, som talsmanden for kommissionsmedlemmet med ansvar for konkurrenceanliggender offentliggjorde den foelgende dag. Derimod har sagsoegeren under denne sag om foreloebige forholdsregler alene nedlagt paastand om udsaettelse af gennemfoerelsen af den i erklaeringerne af 8. februar 1996 omhandlede beslutning.

20 Kommissionen har, stoettet af intervenienterne, subsidiaert gjort gaeldende, at begaeringen maa afvises, da den er forbundet med hovedsagen, som aabenbart maa afvises. Den har i denne henseende gjort gaeldende, at de omtvistede skrivelser af 6. og 7. februar 1996, hvis indhold blev offentliggjort af talsmanden for kommissionsmedlemmet med ansvar for konkurrenceanliggender den foelgende dag, i modsaetning til, hvad sagsoegeren haevder, hverken set under ét eller hver for sig udgoer en endelig retsakt vedtaget af Kommissionen som omhandlet i den af sagsoegeren citerede retspraksis. GD IV' s generaldirektoers skrivelse af 6. februar udtrykker ikke Kommissionens endelige stillingtagen til Cablevisión-fusionens karakter, men er alene en meddelelse fra Kommissionens tjenestegrene, som paa grundlag af de oplysninger, de paa davaerende tidspunkt var i besiddelse af, raadede parterne til at anmelde transaktionen i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 4064/89. Det er foerst efter en saadan anmeldelse, at Kommissionens tjenestegrene kan traeffe en endelig beslutning i medfoer af i artikel 6 og 8 i forordning nr. 4064/89.

21 Endvidere har Kommissionen understreget, at pligten til at udsaette gennemfoerelsen af fusionen i naervaerende sag ikke foelger af ovennaevnte stillingtagen fra Kommissionens tjenestegrene, men snarere af artikel 7 i forordning nr. 4064/89, som omhandler de beroerte virksomheders pligt til ikke at gennemfoere fusionen, foerend de har anmeldt den til Kommissionen, og dette uanset hvilken betegnelse Kommissionen maatte give transaktionen. Det foelger heraf, at de faktiske omstaendigheder i naervaerende sag ikke er de samme som i Cenemesa-sagen, som sagsoegeren har paaberaabt sig (ovennaevnte dom i sagen Spanien mod Kommissionen), hvor Domstolen udtrykkeligt fastslog, at den retsakt fra Kommissionen, hvori stoetten var betegnet som ny, var en retsakt, der havde retsvirkninger, da pligten til at suspendere udbetalingen af stoetten ikke fulgte af traktaten, men af Kommissionens retsakt, som indeholdt en saadan betegnelse. Kommissionen har saaledes ikke vedtaget nogen beslutning om udsaettelse af gennemfoerelsen af den omhandlede transaktion, men kun, bl.a. i sin meddelelse af klagepunkter af 29. marts 1996, omtalt muligheden for at vedtage en saadan beslutning. Kommissionen har med henvisning til dommen i IBM-sagen (dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639) gjort gaeldende, at selv om den omhandlede retsakt kan medfoere en ensidig aendring af de beroerte virksomheders eller andre virksomheders adfaerd, kan den ikke goeres til genstand for en retssag, da den ikke har andre retsvirkninger end dem, der umiddelbart foelger af forordning nr. 4064/89.

22 Herudover har Kommissionen gjort gaeldende, at retsaktens foreloebige karakter hverken er draget i tvivl ved indholdet af den skrivelse af 7. februar 1996, GD IV' s generaldirektoer sendte til praesidenten for den spanske domstol, der behandler konkurrencesager, idet skrivelsen blot var en orienterende skrivelse til de spanske konkurrencemyndigheder, eller ved de erklaeringer af 8. februar 1996, der blev afgivet af talsmanden for kommissionsmedlemmet med ansvar for konkurrenceanliggender. Han underrettede blot pressen om sagsbehandlingen i Kommissionens tjenestegrene, og en forberedende retsakt kan ikke herved blive en endelig retsakt.

23 Endelig har Kommissionen understreget, at naervaerende begaering om foreloebige forholdsregler under alle omstaendigheder maa afvises, idet der med begaeringen reelt tilsigtes en udsaettelse af den procedure, Kommissionen har indledt i medfoer af artikel 4, 7, 8, 14 og 15 i forordning nr. 4064/89. I overensstemmelse med kendelse afsagt af Rettens praesident den 22. november 1995 (sag T-395/94 R II, Atlantic Container m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2893) er parterne ikke berettiget til at benytte deres ret efter traktatens artikel 185 og 186 til at nedlaegge paastand om udsaettelse af hverken en loebende procedure eller en endelig beslutning vedtaget i forbindelse med denne procedure. Muligheden for udsaettelse af en loebende procedure er ifoelge Kommissionen til hinder for, at den kan udoeve de befoejelser, den er tillagt i forbindelse med anvendelsen af Faellesskabets konkurrenceregler, og kan bringe den kompetencefordelingsordning, som er fastsat i traktaten, i fare.

24 Den intervenerende virksomhed Antena 3 TV har udtalt sig i samme retning. Ifoelge denne virksomhed boer begaeringen om foreloebige forholdsregler afvises, da der med begaeringen reelt tilsigtes en undtagelse fra den udsaettelsespligt, som foelger af anmeldelsespligten. Kommissionen er saaledes kompetent dels til under proceduren at vurdere de foreloebige forholdsregler, som parterne har anmodet om, saaledes at det forhindres, at en eller flere af de virksomheder, der er involveret i en fusion, lider alvorlig skade, og dels til at udtale sig om, hvorvidt der foreligger en transaktion, som er omfattet af anmeldelsespligten. At anmode Retten om at traeffe bestemmelse om foreloebige forholdsregler, inden Kommissionen har udtalt sig om en eventuel anmodning om undtagelse fra udsaettelsespligten, eller om hvorvidt der er tale om en fusion af faellesskabsdimension, er saaledes det samme som at anmode Retten om at udoeve en administrativ befoejelse, som griber ind i kompetencefordelingen mellem de forskellige faellesskabsinstitutioner.

Uopsaettelighed

25 For saa vidt angaar sagens uopsaettelighed, har det sagsoegende selskab gjort gaeldende, at det i betragtning af den nuvaerende situation, hvor det fremtraeder som havende begaaet to alvorlige overtraedelser af faellesskabsretten, da det ikke har anmeldt og heller ikke udsat gennemfoerelsen af Cablevisión-fusionen, risikerer at lide en alvorlig og uoprettelig skade. For det foerste er Kommissionens stillingtagen til, om Cablevisión-fusionen er af faellesskabsdimension, til skade for sagsoegerens omdoemme, da beslutningen i vidt omfang er offentliggjort, bl.a. i pressen. For det andet er den anfaegtede beslutning til stor skade for Sogecable' s aktiviteter, da den oejeblikkeligt har virket lammende paa betydelige projekter og har bevirket, at flere selskabsdeltagere ikke er indtraadt i en raekke lokale telekommunikationsselskaber, som Cablevisión betjener. For det tredje goer risikoen for standsning af denne virksomheds aktiviteter det umuligt for den at erhverve nye kunder. Det foelger heraf, at en saadan beslutning uopretteligt skader selskabets konkurrencestilling paa markedet for tjenesteydelser paa kabel-telekommunikationsomraadet. Paa et nyt marked i udvikling som det i sagen omhandlede kan udelukkelsen af en deltager uopretteligt aendre markedsstrukturen og saaledes skade hans konkurrencestilling.

26 Kommissionen har bestridt, at der er tale om en alvorlig og uoprettelig skade. Hvad angaar den paastaaede ikke-oekonomiske skade har Kommissionen understreget, at den ikke i noget offentligt dokument har omtalt, at sagsoegeren har begaaet de to overtraedelser, sagsoegeren har naevnt. Desuden har Kommissionen betvivlet, at Sogecable som juridisk person kan lide ikke-oekonomisk skade, og haevdet, at den paastaaede skade under alle omstaendigheder altid kan afhjaelpes i form af erstatning med renter.

27 Kommissionen har desuden med hensyn til de oevrige af sagsoegeren paastaaede skader bemaerket, at sagsoegeren hverken har bevist, at der findes eller dokumenteret foelgerne af den paastaaede usikre situation. Saerlig er der intet bevis for, at den anfaegtede retsakt har forhindret flere selskabsdeltagere i at indtraede i de lokale selskaber. Kommissionen har ligeledes understreget, at Sogecable ikke har bevist, at der findes en retsakt, hvori Kommissionen har givet udtryk for, at den havde til hensigt at udsaette gennemfoerelsen af Cablevisión-fusionen, og sagsoegeren kan under alle omstaendigheder og selv i tilfaelde af, en saadan beslutning maatte blive truffet, altid anmode om udsaettelse af dens gennemfoerelse.

28 De intervenerende virksomheder har tilsluttet sig Kommissionens sidstnaevnte bemaerkning. De har tilfoejet, at Cablevisión og de andre virksomheder, som deltager i den paagaeldende fusion, i virkeligheden aldrig er hoert op med at operere paa det spanske marked.

Fumus boni juris

29 For saa vidt angaar fumus boni juris har sagsoegeren alene gjort ét anbringende gaeldende, nemlig at artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 er tilsidesat. Selskabet har anfoert, at Kommissionen har betegnet Cablevisión-fusionen som en fusion af faellesskabsdimension, idet den fejlagtigt har lagt til grund, at Sogecable er en virksomhed, der kontrolleres af Prisa og Canal Plus France i faellesskab.

30 I modsaetning til Kommissionens opfattelse er det imidlertid ifoelge sagsoegeren kun Prisa, der har ret til at lede Sogecable' s forretninger som omhandlet i ovennaevnte artikel 5, stk. 4, litra b), fjerde led (... udelades) (1). Det foelger heraf ifoelge sagsoegeren, at Kommissionen ikke blot paa grundlag af formodninger kan anvende ovennaevnte bestemmelse i forordning nr. 4064/89.

31 Sagsoegeren har subsidiaert bemaerket, at selv om det antages, at Prisa og Canal Plus France kontrollerer Sogecable i faellesskab, kan de to virksomheders omsaetning ikke laegges sammen med Sogecable' s med henblik paa at fastslaa, at Cablevisión-fusionen er af faellesskabsdimension. Ovennaevnte artikel 5, stk. 4, litra b), fjerde led, kan nemlig kun anvendes i tilfaelde af, at kontrollen udoeves af en enkelt virksomhed, da den faelles kontrol alene kan tages i betragtning i de tilfaelde, der udtrykkeligt er angivet af lovgiver. Kommissionens argument, hvorefter anvendelsen af flertalsformen "virksomheder" i litra c) i samme artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 giver mulighed for at sammenlaegge omsaetningerne for de virksomheder, som i faellesskab leder de beroerte virksomheders forretninger, savner grundlag. Litra c) vedroerer nemlig alene de virksomheder, der kontrolleres af den omhandlede virksomhed, hvilket kan bruges ved beregningen, men ikke kan udvides til ogsaa at omfatte de virksomheder, der kontrollerer virksomheden.

Rettens bemaerkninger

32 For at kunne afgoere, om denne begaering om foreloebige forholdsregler kan antages til realitetsbehandling, og om paastandene er begrundede, maa graenserne for dens genstand foerst fastlaegges.

33 I begaeringen om foreloebige forholdsregler har Sogecable for det foerste nedlagt paastand om "udsaettelse af gennemfoerelsen af Kommissionens beslutning af 8. februar 1996" og dernaest om, at der traeffes bestemmelse om de "foreloebige forholdsregler, som er noedvendige for, at Kommissionen ikke udsteder nogen retsakt som foelge af, at den har erklaeret sig kompetent ved denne beslutning og navnlig for, at den ikke skal vedtage nogen retsakt eller nogen (foreloebig, endelig eller retssikrende) beslutning i medfoer af artikel 8, 13, 14 og 15 i forordning nr. 4064/89, foer Retten har truffet afgoerelse om gyldigheden af den i hovedsagen anfaegtede beslutning".

34 For saa vidt angaar den foerste paastand har det sagsoegende selskab som svar paa de spoergsmaal, der blev stillet selskabet under retsmoedet, praeciseret, at det oensker udsaettelse af gennemfoerelsen af den kommissionsbeslutning, som baade er indeholdt i skrivelserne af 6. og 7. februar 1996 og i talsmandens erklaeringer, der blev gentaget i nyhedsbureauet FECHA' s pressemeddelelse af 8. februar 1996. Beslutningen indeholder konstateringen af, at Cablevisión-fusionen er af faellesskabsdimension, samt bemaerkningen om anmeldelsespligten og Kommissionens mulighed for at paalaegge boeder og tvangsboeder.

35 Det maa imidlertid fastslaas, at den eneste beslutning, der er relevant i naervaerende sag, i virkeligheden er den, der er indeholdt i skrivelsen af 6. februar 1996, hvorved generaldirektoeren for GD IV meddelte Canal Plus España, at Kommissionens tjenestegrene paa grundlag af de oplysninger, de var i besiddelse af, betragtede Cablevisión-fusionen som en transaktion af faellesskabsdimension, som skulle goeres til genstand for den kontrolprocedure, der er omhandlet i forordning nr. 4064/89. Desuden mindede generaldirektoeren Canal Plus España om, at transaktionen i henhold til forordningens artikel 4 skal anmeldes, samt om Kommissionens befoejelse til, navnlig saafremt anmeldelse ikke sker, at paalaegge boeder og tvangsboeder. Skrivelsen af 7. februar 1996, hvorved generaldirektoeren underrettede de spanske myndigheder om indholdet af den skrivelse, der var sendt til sagsoegeren, samt talsmandens erklaeringer, hvis formaal var uformelt over for pressen at belyse den omhandlede beslutnings raekkevidde, fremtraeder umiddelbart som retsakter, der bekraeftede beslutningen af 6. februar 1996, og som derfor er uden betydning ved behandlingen af den her nedlagte paastand om anordning af foreloebige forholdsregler.

36 For saa vidt som den retsakt, hvis gennemfoerelse sagsoegeren har paastaaet udsat, er beslutningen af 6. februar 1996, og for saa vidt som de beroerte virksomheder har anmeldt Cablevisión-fusionen den 31. maj 1996, maa det fastslaas, at begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen alene omfatter beslutningen om at underkaste denne transaktion den kontrolprocedure, der er omhandlet i forordning nr. 4064/89.

37 Med hensyn til den anden paastand fremgaar det af begaeringen om foreloebige forholdsregler, at sagsoegeren har anmodet om, at Retten traeffer afgoerelse om, at Kommissionen i det mindste midlertidigt ikke maa udoeve de befoejelser, den er tillagt i henhold til forordning nr. 4064/89 med hensyn til vedtagelse af foreloebige, retssikrende og endelige retsakter og beslutninger. Det foelger heraf, at der med begaeringen reelt tilsigtes en udsaettelse af den administrative kontrolprocedure, som Cablevisión-fusionen er underkastet. Den har foelgelig til formaal at sikre, at der opnaas det samme resultat som med begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen af den naevnte beslutning af 6. februar 1996.

38 Uden at det er fornoedent at tage stilling til, om den anfaegtede beslutning, som i oevrigt er en aabenbart foreloebig retsakt, har saadanne retsvirkninger, at den i vaesentlig grad skader sagsoegerens interesser og foelgelig begrunder, at baade hovedsagen og begaeringen om foreloebige forholdsregler maa antages til realitetsbehandling (se i denne henseende ovennaevnte dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, praemis 23), maa det undersoeges, om de begaerede forholdsregler, hvis formaal er at faa udsat den administrative procedure, som Kommissionen har indledt med henblik paa at kontrollere Cablevisión-fusionen, er i overensstemmelse med de principper, der ligger til grund for kompetencefordelingen mellem de forskellige faellesskabsinstitutioner.

39 I denne henseende maa det fremhaeves, at Faellesskabets retsinstanser har kompetence til at foretage en retslig proevelse af de retsakter, som Kommissionen udsteder i sin egenskab af administrativ myndighed, men kompetencen omfatter ikke en vurdering af spoergsmaal, som Kommissionen endnu ikke har taget stilling til. En saadan kompetence ville nemlig betyde en foregribelse af behandlingen af sagens realitet og en sammenblanding af de forskellige faser af den administrative og den judicielle sagsbehandling, som er uforenelig baade med kompetencefordelingen mellem Kommissionen og Faellesskabets retsinstanser og med retsplejehensyn og den rette gennemfoerelse af den administrative procedure (jf. Rettens dom af 10.7.1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, praemis 46).

40 I en sag som den foreliggende kan Retten saaledes i princippet ikke tage en begaering om foreloebige forholdsregler til foelge, naar det hermed tilsigtes, at Kommissionen forhindres i at udoeve sine befoejelser til at foretage undersoegelser og paalaegge sanktioner umiddelbart efter, at den har indledt en administrativ procedure, og inden den har vedtaget de foreloebige eller endelige retsakter, hvis gennemfoerelse soeges undgaaet. Saafremt Retten fastsatte saadanne foreloebige forholdsregler, ville den ikke foretage en proevelse af den sagsoegte institutions handlinger, men derimod saette sig i dennes sted under udoevelsen af rent administrative befoejelser. Det foelger heraf, at sagsoegeren i naervaerende sag i medfoer af artikel 185 og 186 ikke med foeje kan nedlaegge paastand om, at det paalaegges Kommissionen at udsaette gennemfoerelsen af beslutningen om at indlede en administrativ procedure, og heller ikke om, at det midlertidigt forbydes Kommissionen at udoeve sine befoejelser inden for rammerne af en saadan procedure (jf. kendelse afsagt af Rettens praesident den 6.12.1989, sag T-131/89 R, Cosimex mod Kommissionen, Sml. 1990 II, s. 1, praemis 12, den 14.12.1993, sag T-543/93 R, Gestevisión Telecinco mod Kommissionen, Sml. II, s. 1409, praemis 24, og den 22.11.1995, Atlantic Container m.fl. mod Kommissionen, praemis 39, jf. ovenfor).

41 En saadan ret ville alene kunne indroemmes sagsoegeren, saafremt begaeringen indeholdt oplysninger, paa grundlag af hvilke Retten kunne fastslaa, at der foreligger helt saerlige omstaendigheder, som kan begrunde, at der traeffes bestemmelse om de begaerede foreloebige forholdsregler (jf. kendelse afsagt af Rettens praesident den 23.3.1992, forenede sager T-10/92 R, T-11/92 R, T-12/92 R, T-14/92 R og T-15/92 R, Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1571, praemis 54).

42 Det maa herved understreges, at sagsoegeren ikke under naervaerende sag har foert bevis for, at der foreligger saadanne helt saerlige omstaendigheder, som kan begrunde, at der anordnes de begaerede foreloebige forholdsregler. Paa det foreliggende grundlag kan naervaerende begaering om foreloebige forholdsregler derfor ikke antages til realitetsbehandling.

43 Herefter, og uden at det er fornoedent at undersoege, om begaeringen er begrundet, maa det fastslaas, at de retlige betingelser for, at der kan traeffes bestemmelse om foreloebige forholdsregler, ikke er opfyldt i naervaerende sag, og begaeringen kan saaledes ikke tages til foelge.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTENS PRAESIDENT

1) Begaeringen om foreloebige forholdsregler tages ikke til foelge.

2) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 12. juli 1996.