Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 21. juni 1990. - LUC VAN LANDSCHOOT MOD MERA NV. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: VREDEGERECHT VAN HET KANTON BRASSCHAAT - BELGIEN. - LANDBRUG - MEDANSVARSAFGIFT INDEN FOR KORNSEKTOREN. - SAG C-203/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-03509



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Fredsdommeren i kanton Brasschaat har forelagt Domstolen et spoergsmaal angaaende gyldigheden af to kommissionsforordninger, forordning ( EOEF ) nr . 2324/88 og forordning ( EOEF ) nr . 3779/88 ( 1 ), som er udstedt til opfyldelse af Domstolens dom af 29 . juni 1988, Van Landschoot ( 300/86, Sml . s . 3456 ).

2 . Det er samme tvist, der tidligere har givet anledning til sag 300/86, der ligger til grund for dette nye praejudicielle spoergsmaal . Jeg skal kort redegoere for de faktiske omstaendigheder . Den 16 . september 1986 solgte Van Landschoot, der driver en blandet landbrugsbedrift ( kornproduktion og husdyropdraet ) en naermere angiven maengde korn ( 4 925 kg ) til forarbejdningsvirksomheden NV Mera . Herfor blev der opkraevet medansvarsafgift ( svarende til 1 242 BFR ). Syv dage senere koebte Van Landschoot hos Mera et parti foder, der indeholdt en naesten identisk maengde ( 4 575 kg ) korn af samme kvalitet, som det, han tidligere havde solgt .

Van Landschoot anlagde derefter sag mod Mera med paastand om tilbagebetaling af dette afgiftsbeloeb, da han fandt, at den afgift, der var blevet paalagt i forbindelse med salget af kornet, var ulovlig . Retten forelagde herefter Domstolen et spoergsmaal om gyldigheden af gennemfoerelsesbestemmelserne for medansvarsafgiften, som de var udformet ved Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2040/86 ( 2 ).

3 . Domstolen fastslog i sin dom, at forordningens artikel 1, stk . 2, andet afsnit, var ugyldig "i det omfang, der ifoelge bestemmelsen ikke skal svares medansvarsafgift for den foerste forarbejdning af korn, der foretages paa producentens bedrift paa dennes forarbejdningsanlaeg, forudsat at det forarbejdede produkt anvendes paa samme bedrift, mens afgiftsfritagelsen ikke omfatter den foerste forarbejdning af korn, der foretages uden for producentens bedrift eller paa anlaeg, der ikke udgoer en del af dennes driftsudstyr, selv om det forarbejdede produkt anvendes paa bedriften ".

4 . Paa baggrund af denne dom traf Kommissionen to foranstaltninger . For det foerste blev anvendelsesomraadet for afgiften aendret ved forordning nr . 2324/88, saaledes at der i henhold til forordningen paalaegges afgift for de maenger korn, der "markedsfoeres", og "markedsfoering" defineres som "producenternes salg ( herunder byttehandel )" ( jf . artikel 1 i forordning nr . 2324/88 ); derimod er "de producenter, der lader den foerste forarbejdning foretage af tredjemand med henblik paa en senere anvendelse af det forarbejdede produkt paa deres bedrift" ( anden betragtning til forordning nr . 2324/88 ) fritaget for afgift .

For det andet foretog Kommissionen ved forordning nr . 3779/88 en afhjaelpning af foelgerne af den forskelsbehandling, der var blevet fastslaaet ved dommen i sag 300/86, idet det blev bestemt, at producenterne kunne opnaa tilbagebetaling af de ukorrekt opkraevede afgifter gennem en til dette formaal fastsat procedure .

Med dette formaal blev der i artikel 1, stk . 1, i forordning nr . 3779/88 optaget foelende bestemmelser :

"De af medlemsstaterne udpegede kompetente organer tilbagebetaler inden den 30 . juni 1989 paa producenternes anmodning disse de medansvarsafgiftsbeloeb, der er opkraevet :

- for forarbejdning for producentens regning som omhandlet i artikel 1, stk . 2, andet punktum, i forordning ( EOEF ) nr . 2040/86, hvor det fremstillede produkt er blevet anvendt til foderbrug paa producentens bedrift

- for forarbejdning af korn, som en producent har leveret til eller stillet til raadighed for en virksomhed ( loenforarbejdning ) med henblik paa senere anvendelse paa producentens bedrift, og som i overensstemmelse med artikel 1, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 1432/88 er foretaget frem til den 26 . juli 1988" ( 3 ).

Sammenfattende er forholdet foelgende :

En kornproducent kan anmode om tilbagebetaling i henhold til forordning nr . 3779/88, og producenten er generelt fritaget for afgift, jf . forordning nr . 2324/88, naar kornet er blevet forarbejdet for hans regning af en tredjemand, og det efterfoelgende er blevet anvendt til foderbrug paa hans bedrift .

Derimod skal der ikke ske tilbagebetaling, og afgiften skal i almindelighed erlaegges, naar producenten har solgt og foelgelig "markedsfoert" kornet, selv om han senere har koebt foder paa basis af korn af samme kvalitet, som det han forinden har solgt .

5 . Det nye spoergsmaal, der er stillet af fredsdommeren i Kanton Brasschaat, vedroerer lovligheden af denne forskellige behandling .

Inden jeg gaar over til en naermere undersoegelse af det spoergsmaal, den nationale ret har forelagt, er det hensigtsmaessigt at praecisere raekkevidden heraf .

For det foerste bemaerkes, at kravet om tilbagebetaling af den afgift, der er genstand for tvisten i hovedsagen, er blevet fremsat under en sag i henhold til national ret og ikke i henhold til den "faellesskabs"-procedure, der er fastsat herfor i forordning nr . 3779/88 .

Herom skal jeg kun fremsaette foelgende to betragtninger .

For det foerste bestemmes det i forordning nr . 3779/88, at producenterne kan henvende sig direkte til de kompetente nationale organer for at opnaa tilbagebetaling af de afgifter, som de med urette har erlagt; denne adgang er ligeledes, om ikke foerst og fremmest fastsat i producenternes egen interesse, herunder navnlig af hensyn til de producenter, der ikke havde indbragt afgiftsbetalingen for de nationale domstole, og som efter afsigelsen af dommen i sag 300/86 ikke laengere havde mulighed for at anvende interne retsmidler . Herefter, og idet der ikke findes udtrykkelige bestemmelser i selve forordningen, maa det antages, at den "faellesskabs"-procedure, der er indfoert ved forordningen, ikke udelukker, at de paagaeldende i samme anledning ( opnaaelse af tilbagebetaling ) kan benytte nationale retsmidler .

For det andet bemaerkes, at selv om proceduren for den nationale ret er forskellig fra den, der er indfoert ved forordningen, maa retten under alle omstaendigheder - for at traeffe afgoerelse i sagen - anvende de materielle bestemmelser i forordning nr . 3779/88, hvori de situationer, der giver ret til tilbagebetaling, ( uanset maaden det sker paa ) er defineret . Der hersker foelgelig ingen tvivl om, at spoergsmaalet om disse bestemmelsers gyldighed er vaesentligt for afgoerelsen af hovedsagen .

I denne forbindelse bemaerkes imidlertid, at den nationale ret i sin praejudicielle anmodning har henvist til artikel 1, stk . 1, andet led, i forordning nr . 3779/88, dvs . en regel, der vedroerer tilbagebetaling af de afgifter, der er blevet erlagt i henhold til den opkraevningsordning, der blev indfoert ved Kommissionens forordning nr . 1432/88 .

Det staar imidlertid klart, at det praejudicielle spoergsmaal snarere angaar denne bestemmelses foerste led, eftersom den omtvistede afgift er blevet erlagt i overensstemmelse med den tidligere opkraevningsordning, som fastsat ved forordning nr . 2040/86 .

Selv om der i artikel 1, stk . 1, i forordning nr . 3779/88 sondres mellem transaktioner, der har fundet sted i henhold til to forskellige gennemfoerelsesordninger, er det dog min opfattelse, at den alene omhandler én situation - der er faelles for de to ordninger, og hvori der bestaar en ret til tilbagebetaling - nemlig den situation, hvor forarbejdningen er foretaget af en tredjemand "for (( korn))producentens regning ". Domstolen anmodes saaledes i det vaesentlige om at traeffe afgoerelse om gyldigheden af artikel 1, stk . 1, i sin helhed, og ikke kun om en del af denne regel ( uanset hvilket led, der er relevant ).

Det bemaerkes endvidere, at det rejste gyldighedsspoergsmaal noedvendigvis samtidig vedroerer forordning nr . 2324/88, der aendrede anvendelsesomraadet for afgiften, ligeledes i konsekvens af dommen i sag 300/86 . Dette fremgaar af selve forelaeggelsesdommen, og er i oevrigt ogsaa klart, for saa vidt som afgraensningen af retten til tilbagebetaling noedvendigvis skal foretages i forhold til anvendelsesomraadet for afgiften og omvendt .

Det spoergsmaal, som Domstolen anmodes om at tage stilling til, er kort sagt i det vaesentlige foelgende : tilsidesaettes ligebehandlingsprincippet, saafremt de producenter, der, i henhold til den gaeldende faellesskabslovgivning, for egen regning har ladet korn forarbejde af en forarbejdningsvirksomhed og efterfoelgende har anvendt de forarbejdede produkter som foder paa deres egen bedrift, fritages for afgiften, mens de samme producenter paalaegges afgift, saafremt de saelger korn til en forarbejdningsvirksomhed, og senere koeber foder paa basis af korn af samme kvalitet, som det, de forinden solgte, for at anvende dette paa deres bedrift .

6 . Begge parter i hovedsagen, den forelaeggende ret samt den italienske regering finder, at det er korrekt at fritage for afgiftsbetaling, ikke kun saafremt forarbejdningen sker for en andens regning, men ligeledes saafremt kornet saelges og senere tilbagekoebes af producenten i form af foder . De er af den opfattelse, at en begraensning af afgiftsfritagelsen til den foerste af disse situationer derimod udgoer en forskelsbehandling, der er uforenelig med faellesskabsretten, og som navnlig er i strid med den meget klare domskonklusion i sag 300/86 .

Efter deres opfattelse foelger det af dommen, at det afgoerende kriterium for afgraensningen af den paagaeldende afgiftsfritagelse er, at det ( forarbejdede ) korn anvendes paa producentens bedrift . Derimod er karakteren af det retlige og oekonomiske forhold, der opstaar mellem de erhvervsdrivende, dvs . den producent, der samtidig driver husdyrbrug, paa den ene side og forarbejdningsvirksomheden paa den anden, fuldstaendig uden betydning . Hvad enten forarbejdningsvirksomheden har forarbejdet kornet "for producentens regning", eller den har koebt det af producenten for senere at saelge ham de forarbejdede produkter, forbruges kornet dog under alle omstaendigheder af den erhvervsdrivende, der har produceret det, og det vil foelgelig vaere berettiget ikke at paalaegge det medansvarsafgift .

7 . Denne opfattelse er saaledes navnlig baseret paa, at faellesskabslovgiveren ikke har taget fornoedent hensyn til indholdet og raekkevidden af dommen i sag 300/86 . Det maa foelgelig foerst og fremmest undersoeges, hvilket kriterium der i dommen opstilles for afgiftsfritagelsen, for derefter at afklare, om kriteriet er anvendt korrekt .

Hertil bemaerkes, at Domstolen udtalte, at "formaalet med faellesskabsreglerne om medansvarsafgift er at begraense det strukturbestemte overskud paa kornmarkedet", samt at "dette formaal berettiger, at der kun opkraeves afgift af de forarbejdede kornprodukter, der bringes paa markedet, da det kun er i dette tilfaelde, at overskuddet paa markedet foroeges, idet de maengder korn, der forbruges i lukket kredsloeb, ikke bidrager til saadanne overskud" ( praemis 11 ).

Saavel denne praemis som de umiddelbart efterfoelgende viser klart, at det afgoerende kriterium for afgraensningen af afgiftsfritagelsen er, om kornet er blevet markedsfoert eller ej .

Begrundelsen for et saadant kriterium er ligeledes indlysende . Domstolen har antaget, at kun den produktion, der indgaar i et kommercielt kredsloeb, af netop denne grund, kan paavirke den samlede balance paa markedet; heraf foelger, at det er berettiget kun at anvende det saerlige reguleringselement, som medansvarsafgiften er, paa denne produktion . Eller sagt med andre ord, for at opnaa afgiftsfritagelse er det noedvendigt, at hverken kornet eller de forarbejdede produkter har vaeret genstand for handelsomsaetning .

8 . Naar dette er tilfaeldet, kan det efter min opfattelse ikke bestrides, at den omtvistede forordning er et loyalt udtryk for det kriterium, der fremgaar af dommen . I det tilfaelde, hvor korn forarbejdes af en virksomhed for producentens regning, er der i realiteten ingen tvivl om, at hverken kornet eller det foder, der produceres paa grundlag heraf, bringes paa markedet . Producenten bevarer nemlig ejendomsretten til kornet under hele forarbejdningen, og indtil det forbruges, mens virksomheden, der forarbejder det, alene bidrager med en tjenesteydelse med hensyn til forarbejdningen til foder .

Den situation, der foreligger i hovedsagen ( salg af korn, efterfulgt af koeb af foder ) indebaerer derimod, at der to gange bringes et produkt i omsaetning, foerste gang naar producenten beslutter at saelge kornet til en forarbejdningsvirksomhed, idet han overfoerer ejendomsretten til kornet og den oekonomiske risiko, der er forbundet hermed, til denne; anden gang naar producenten senere beslutter at koebe foder paa basis af korn, frem for andre konkurrerende produkter . Der er tale om to handelstransaktioner, der er indbyrdes uafhaengige; de finder sted paa to forskellige markeder og afhaenger i sidste ende af de forhold, der goer sig gaeldende paa disse markeder, samt af de paagaeldende erhvervsdrivendes vurdering . Saadanne transaktioner har ifoelge deres karakter indvirkning paa hele ligevaegten paa de paagaeldende markeder, og foerst og fremmest paa kornmarkedet .

Det maa foelgelig laegges til grund, at de omtvistede bestemmelser, for saa vidt de begraenser afgiftsfritagelsen til alene at omfatte de maengder korn, der forarbejdes "for producentens regning" - dvs . til dem, der i realiteten kan antages at "forbruges i lukket kredsloeb", og som ikke indgaar i den normale handelsomsaetning - er i fuld overensstemmelse med det kriterium, der er fastsat ved dommen i sag 300/86 .

9 . Paa den anden side kan jeg ikke se, paa hvilket grundlag en udvidelse af afgiftsfritagelsen til tillige at omfatte den situation, som hovedsagen angaar, kunne vaere berettiget, i betragtning af den objektive forskel, der goer sig gaeldende med hensyn til indvirkningen paa markedet i forhold til den situation, hvor forarbejdningen sker "for producentens regning ".

Som jeg allerede har anfoert, indvirker salg af korn paa det samlede udbud og afspejler sig i prisniveauet . Det har saaledes en direkte indvirkning paa markedsbalancen . Det er korrekt, at det senere koeb af foder, der indeholder korn af samme kvalitet som det tidligere solgte, i hvert fald under visse omstaendigheder kan virke i modsat retning, i det omfang hvor dette kan bidrage til at stoette efterspoergslen og priserne paa kornmarkedet . Men det er ligeledes korrekt, at det ikke kan anses for sikkert, at koeb af foder altid kan "neutralisere" alle de oekonomiske foelger af, at kornet er blevet markedsfoert . Koeb af foder er i realiteten en transaktion, der finder sted i en senere markedsfase, og som kun indirekte indvirker paa kornmarkedet, der ligger forud herfor, og da kun via de industrielle forarbejdningsvirksomheders adfaerd og beslutninger .

Selv om salget af korn direkte bidrager til at skabe overskud, er det ikke sikkert, at producentens koeb af foder paa basis af korn noedvendigvis udligner, og altsaa neutraliserer, en saadan virkning .

Det er foelgelig min opfattelse, at den omstaendighed, at afgiftsfritagelsen kun gaelder for det tilfaelde, hvor forarbejdning sker for en andens regning ( hvor kornet overhovedet ikke kommer paa markedet ), og ikke for det forhold, der foreligger i hovedsagen, hvor kornet indgaar i den saedvanlige handelsomsaetning, er objektivt begrundet, ogsaa selv om kornet koebes og senere anvendes af producenten i form af foder .

Tvaertimod ville det - hvis de to tilfaelde blev behandlet ens, paa trods af den objektive forskel, der er karakteristisk for dem - indebaere en tilsidesaettelse af den tankegang, afgiftsordningen bygger paa, dvs . som det klart fremgaar af dommen i sag 300/86, at afgiften alene finder anvendelse paa korn, der er bragt paa markedet, med henblik paa at nedbringe produktionen .

10 . Det er i oevrigt klart, at en anden loesning bl.a . ville foere til en radikal aendring af gennemfoerelsesbestemmelserne for medansvarsafgiften . Hvis man ville udbygge den argumentation, parterne har anfoert under hovedsagen, og fuldfoere denne, maatte det medgives, at afgiften ikke skulle erlaegges, og foelgelig tilbagebetales, uanset varigheden af det tidsrum, der ligger mellem salget af kornet og koebet af foderet, og i yderste konsekvens endog selv om producenten koeber foder af en anden forarbejdningsvirksomhed, end han solgte sit korn til; i alle tilfaelde havde han nemlig anvendt korn af samme kvalitet, som det han tidligere havde bragt paa markedet, paa sin bedrift, og havde foelgelig bidraget til, selv efter en laengere periode, at tilbyde en afsaetningsmulighed for det korn, han havde produceret og markedsfoert . Saadanne foelger forekommer imidlertid klart at vaere i strid med formaalet med afgiftsordningen, der - i det mindste i sin nuvaerende form - i det vaesentlige tilsigter at nedbringe den produktion, der markedsfoeres ( 4 ), gennem en mindre fortjeneste paa salg af korn .

11 . Paa baggrund af disse betragtninger, skal jeg foreslaa Domstolen foelgende besvarelse af det spoergsmaal, der er forelagt af den nationale ret : gennemgangen af det praejudicielle spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens forordninger nr . 2324/88 og 3779/88 .

(*) Originalsprog : italiensk

( 1 ) EFT L 202 af 26.7.1988, s . 39, og EFT L 332 af 2.12.1988, s . 17 .

( 2 ) EFT L 173 af 30.6.1986, s . 65 .

( 3 ) EFT L 131 af 27.5.1988, s . 37 .

( 4 ) Jf . konklusionen i dom af 26 . juni 1990, Zardi ( C-8/89, Sml . s . I-2529 ).