Selv om fællesskabslovgiver har opført »uforudsete sikkerhedsproblemer« på den ikke-udtømmende liste i 14. betragtning til forordningen, og selv om en teknisk fejl ved et luftfartøj kan anses for at udgøre et sådant sikkerhedsproblem, forholder det sig ikke desto mindre således, at omstændighederne ved en sådan begivenhed kun kan kvalificeres som »usædvanlige« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, hvis de vedrører en begivenhed, som i lighed med de begivenheder, der er nævnt i den pågældende betragtning, ikke er et led i det berørte luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse og ligger uden for luftfartsselskabets faktiske kontrol på grund af fejlens karakter eller oprindelse. Luftfartsselskaberne støder under udøvelsen af deres aktiviteter imidlertid almindeligvis på forskellige tekniske problemer, som anvendelsen af disse luftfartøjer uundgåeligt er forbundet med. At løse et teknisk problem, som skyldes manglende vedligeholdelse af et luftfartøj, skal derfor anses for et led i luftfartsselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse.

Artikel 5, stk. 3, forordning nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser skal fortolkes således, at en teknisk fejl ved et luftfartøj, som medfører aflysning af en flyafgang, ikke er omfattet af begrebet »usædvanlige omstændigheder« i denne bestemmelses forstand, medmindre fejlen skyldes begivenheder, der på grund af fejlens karakter eller oprindelse ikke er et led i det berørte luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse og ligger uden for luftfartsselskabets faktiske kontrol.

Konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring (Montréalkonventionen) er ikke relevant for fortolkningen af fritagelsesgrunden i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boarding-afvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser. Bestemmelsen nævner nemlig begrebet »usædvanlige omstændigheder«, mens dette begreb hverken nævnes i Montrealkonventionens artikel 19 eller i andre af konventionens bestemmelser. Montrealkonventionens artikel 19 vedrører forsinkelser, mens artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 omhandler aflysning af flyafgange. Montrealkonventionens artikel 19 regulerer desuden de betingelser, hvorunder de berørte passagerer efter en flyafgangs forsinkelse kan anlægge sag for at opnå individuel erstatning, dvs. kompensation. Artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 fastsætter derimod standardiserede og umiddelbare afhjælpningsforanstaltninger. Disse foranstaltninger, der er uafhængige af de foranstaltninger, som Montrealkonventionen fastsætter betingelser for gennemførelsen af, finder således anvendelse på et tidligere tidspunkt end de foranstaltninger, der følger af Montrealkonventionen. Det følger heraf, at fritagelsesgrunden i konventionens artikel 19 ikke uden videre kan overføres på artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004.

Hyppigheden af tekniske fejl hos et luftfartsselskab kan ikke i sig selv give grundlag for at fastslå, at der er tale om »usædvanlige omstændigheder« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser.

Den omstændighed, at et luftfartsselskab har overholdt minimumsreglerne for vedligeholdelse af luftfartøjer, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at godtgøre, at luftfartsselskabet har truffet »alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes«, i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boarding-afvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser, og er følgelig ikke tilstrækkeligt til at fritage luftfartsselskabet for pligten til at udbetale kompensation efter forordningens artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 1.

Fællesskabslovgiver ønskede nemlig ikke at fritage for pligten til at yde kompensation til passagerer i tilfælde af en flyafgangs aflysning i forbindelse med alle usædvanlige omstændigheder, men kun dem, som ikke kunne have været undgået, selv om alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet. Det følger heraf, at eftersom ikke alle usædvanlige omstændigheder er fritaget, påhviler det den part, som ønsker at påberåbe sig en fritagelse, at godtgøre, at de usædvanlige omstændigheder på ingen måde kunne have været undgået ved iværksættelse af passende foranstaltninger, dvs. ved foranstaltninger, som på det tidspunkt, hvor de usædvanlige omstændigheder indtræffer, navnlig opfylder de betingelser, som det berørte luftfartsselskab teknisk og økonomisk har ansvaret for. Luftfartsselskabet skal nemlig godtgøre, at det åbenbart ikke på det pågældende tidspunkt, uden at dette ville være urimeligt belastende for virksomheden, kunne undgå, at de usædvanlige omstændigheder, som selskabet stod over for, førte til flyafgangens aflysning.

(jf. præmis 39-41 og 43 samt domskonkl. 3)