ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Polen) den 21. december 2020 — Gmina Wieliszew mod Kurator i konkursbehandlingen af Spółdzielczego Banku Rzemiosła i Rolnictwa i Wołominie

(Sag C-698/20)

(2021/C 182/36)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gmina Wieliszew

Sagsøgt: Kurator i konkursbehandlingen af Spółdzielczego Banku Rzemiosła i Rolnictwa i Wołominie

Præjudicielt spørgsmål

Skal Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (1) af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999, navnlig artikel 2, nr. 5), artikel 3, artikel 4, artikel 57, stk. 1, artikel 70 og artikel 80, og nu Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (2) af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006, navnlig artikel 2, nr. 15), artikel 37, stk. 1, artikel 66, artikel 67, stk. 1, artikel 74, stk. 1, og artikel 89, stk. 1, fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national ordning, som indebærer, at en aktør, der har modtaget midler fra Den Europæiske Unions budget, ikke kan anlægge et søgsmål ved domstolene om udelukkelse af disse midler fra konkursboet, hvis de er blevet indbetalt på en konto i en bank, der efterfølgende er blevet erklæret konkurs, eller til hinder for en national ordning, der indebærer, at disse midler ikke kan udelukkes fra konkursboet for den konkursramte bank?

(1) EUT 2006, L 210, s. 25.

(2) EUT 2013, L 347, s. 320.
C 182/27

Appel iværksat den 31. december 2020 af Ultrasun AG til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 20. oktober 2020 i sag T-805/19 — Ultrasun AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-722/20 P)

(2021/C 182/38)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Ultrasun AG (ved Rechtsanwälte A. Mühlendahl og H. Hartwig)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 25. marts 2021 besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at appellanten bærer sine egne omkostninger
C 182/24

Appel iværksat den 26. november 2020 af CEDC International sp. z o.o. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 23. september 2020 i sag T-796/16, CEDC International mod EUIPO — Underberg

(Sag C-639/20 P)

(2021/C 182/34)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: CEDC International sp. z o.o. (ved radca prawny M. Fijałkowski)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Underberg AG

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 23. marts 2021 besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at CEDC International sp. z o.o. bærer sine egne omkostninger
1)

Skal bestemmelserne i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), og særligt artikel 9, 295 og 296, fortolkes således, at de er til hinder for den nationale praksis, der er udviklet på grundlag af artikel 15, stk. 4 og 5, i Ustawa o podatku od towarów i usług (lov om afgift på varer og tjenesteydelser) af 11. marts 2004 (Dz.U. af 2011, nr. 177, position 1054, som ændret), der udelukker muligheden for at betragte ægtefæller, der driver en landbrugsvirksomhed, som separate momspligtige personer inden for rammerne af en landbrugsbedrift, der udgør deres fælleseje?
1)

Er artikel 7 i direktiv 2003/88 (1) og chartrets artikel 31, stk. 2, til hinder for en fortolkning af en national lovbestemmelse som § 7, stk. 3, i Bundesurlaubsgesetz (den tyske forbundslov om årlig ferie for arbejdstagere), hvorefter den endnu ikke udnyttede ret til årlig betalt ferie for en arbejdstager, som i løbet af ferieåret har mistet arbejdsevnen på grund af sygdom, men som — i det mindste delvist — havde kunnet afholde ferie forud for sin sygdom, ved fortsat uafbrudt mistet arbejdsevne 15 måneder efter ferieårets udløb også bortfalder i den situation, hvor arbejdsgiveren ikke med passende opfordringer og oplysninger faktisk har sørget for, at arbejdstageren er i stand til at afholde sin ferie?
Appel iværksat den 2. december 2020 af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 23. september 2020 i sag T-174/19 — Guillaume Vincenti mod EUIPO

(Sag C-653/20 P)

(2021/C 148/06)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved A. Lukošiūtė og K. Tóth, som befuldmægtigede, samt Rechtsanwalt B. Wägenbaur)

Den anden part i appelsagen: Guillaume Vincenti

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 23. september 2020 i sag T-174/19, Guillaume Vincenti mod EUIPO, ophæves.

— Sagsøgeren betaler sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagens behandling i første instans.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen støttes på to anbringender:

For det første anvendte Retten artikel 41, stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fejlagtigt, idet den fastslog, at tjenestemanden skulle høres, inden der blev truffet en afgørelse om, at den pågældende ikke skulle forfremmes.

Dels underkendte Retten derved, at der ikke er en subjektiv ret til forfremmelse, og at det forhold, at der ikke sker en forfremmelse, ikke udgør et indgreb i rettigheder.

Dels underkendte Retten også dermed, at det forhold, at der ikke sker forfremmelse, ikke kan sammenlignes med en bebyrdende forvaltningsakt.

For det andet fastslog Retten, at det ikke kunne udelukkes, at afgørelsen med rimelighed kunne have ført til et andet resultat, hvis EUIPO havde hørt tjenestemanden på forhånd. Der foreligger i denne henseende en begrundelsesmangel, fordi Retten ikke prøvede sagsøgerens argumenter.
C 148/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Słupsku (Polen) den 22. juli 2020 — Raiffeisen Bank lnternational AG mod UI og MB

(Sag C-329/20)

(2021/C 148/05)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Słupsku

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Raiffeisen Bank lnternational AG

Sagsøgte: UI og MB

Ved kendelse af 11. februar 2021 har Domstolen (Ottende Afdeling) fastslået, at det er åbenbart, at anmodningen om præjudiciel afgørelse, indgivet af Sąd Okręgowy w Słupsku Wydział I Cywilny (den regionale domstol i Słupsk, første afdeling for civile sager, Polen) ved afgørelse af 22. juli 2020, skal afvises.
2)

Er en national lovgivning, hvorefter det med henblik på levering af sundhedsmæssige og sociale tjenesteydelser af almen interesse er muligt at omgå bestemmelserne om offentlige udbud ved hjælp af teknikken med en fælles indsats som et supplement til eller erstatning af forvaltningen med egne midler, ikke fordi denne teknik er egnet til at sikre en tilfredsstillende levering af tjenesteydelsen, men med henblik på at opnå konkrete socialpolitiske mål, som påvirker leveringsmåden, eller som kræves af den leverandør, der er ansvarlig for at levere tjenesteydelsen, for at blive udvalgt, og dette selv når offentlighedsprincippet, konkurrenceprincippet og gennemsigtighedsprincippet forbliver i kraft, forenelig med EU-retten — artikel 49 TEUF og artikel 76 og 77 i (sammenholdt med artikel 74 i og bilag XIV til) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Skal artikel 3, stk. 1, i insolvensforordningen fortolkes således, at a) retterne i den medlemsstat, på hvis område centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig på det tidspunkt, hvor der indgives begæring om indledning af insolvensbehandling, fortsat har international kompetence til at træffe afgørelse om indledning af denne procedure, når debitor, efter at begæringen er indgivet, men før der er truffet afgørelse om indledning af insolvensbehandlingen, flytter centret for sine hovedinteresser til en anden medlemsstats område, og b) at denne fortsat bestående internationale kompetence for retterne i en medlemsstat udelukker, at retterne i en anden medlemsstat har kompetence til at behandle yderligere begæringer om indledning af hovedinsolvensbehandling, som, efter at centret for debitors hovedinteresser er flyttet til en anden medlemsstat, indgives til en ret i denne anden medlemsstat?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Grondwettelijk Hof (Belgien) den 21. december 2020 — Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD og JU mod Vlaamse Regering

(Sag C-694/20)

(2021/C 128/13)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Grondwettelijk Hof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Orde van Vlaamse Balies, IG, Belgian Association of Tax Lawyers, CD og JU

Sagsøgt: Vlaamse Regering

Præjudicielt spørgsmål

Tilsidesætter artikel 1, nr. 2, i Rådets direktiv (EU) 2018/822 (1) af 25. maj 2018 om ændring af direktiv 2011/16/EU for så vidt angår obligatorisk automatisk udveksling af oplysninger på beskatningsområdet i forbindelse med indberetningspligtige grænseoverskridende ordninger retten til en retfærdig rettergang, som sikres af artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og retten til respekt for privatlivet, som sikres af artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, for så vidt som det i den nye artikel 8ab, stk. 5, som herved blev indføjet i Rådets direktiv 2011/16/EU (2) af 15. februar 2011 om administrativt samarbejde på beskatningsområdet og om ophævelse af direktiv 77/799/EØF, bestemmes, at såfremt en medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger for at give mellemmænd ret til en fritagelse fra at skulle indgive oplysninger om en indberetningspligtig grænseoverskridende ordning, hvis indberetningspligten krænker en lovbaseret tavshedspligt i henhold til medlemsstatens nationale lovgivning, skal denne medlemsstat kræve, at mellemmændene straks underretter enhver anden mellemmand eller, hvis der ikke findes nogen mellemmand, den relevante skatteyder, om deres indberetningsforpligtelse, for så vidt som denne forpligtelse har til følge, at en advokat, der optræder som mellemmand, bliver forpligtet til at dele oplysninger, som han erfarer under udøvelsen af de væsentligste aktiviteter i hans erhverv — nemlig at forsvare eller repræsentere en klient ved retterne eller at yde juridisk rådgivning, herunder udenretlig — med en anden mellemmand, der ikke er hans klient?

(1) EUT 2018, L 139, s. 1.

(2) EUT 2011, L 64, s. 1.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 23. december 2020 — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod C og B

(Sag C-704/20)

(2021/C 128/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Sagsøgt: C og B

Præjudicielt spørgsmål

Gælder der i henhold til EU-retten, særligt artikel 15, stk. 2, i tilbagesendelsesdirektivet (direktiv 2008/115/EU (1)) og artikel 9 i modtagelsesdirektivet (direktiv 2013/33/EU (2)), sammenholdt med artikel 6 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder […], en pligt til prøvelse af egen drift, således at retten er forpligtet til på eget initiativ (ex officio) at bedømme, om alle betingelser for frihedsberøvelse er opfyldt, herunder betingelser, hvis opfyldelse udlændingen ikke har bestridt, selv om den pågældende havde mulighed herfor?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16.12.2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT 2008, L 348, s. 98).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU af 26.6.2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (EUT 2013, L 180, s. 96).
3)

Skal betingelsen i artikel 4, nr. 5, i rammeafgørelse 2002/584/RIA om, at »sanktionen er fuldbyrdet, […] eller ikke længere kan fuldbyrdes efter domslandets lovgivning«, fortolkes således, at den omfatter en situation, hvori den eftersøgte person er blevet idømt en endelig frihedsstraf for de samme forhold, som han delvist har afsonet i domslandet, og som delvist er blevet ham eftergivet af en ikke-judiciel myndighed i henhold til et generelt amnesti, der også gælder for personer, der er dømt for alvorlige lovovertrædelser såsom den eftersøgte, og som ikke beror på rationelle strafferetspolitiske overvejelser?
3)

Er artikel 49 TEUF, 56 TEUF og 106 TEUF til hinder for en national lovgivning, der — ved manglende samtidig gennemførsel af en ny udbudsprocedure — bevirker, at alle koncessioner, herunder dem som Domstolen i efterfølgende afgørelser har erklæret ugyldige, giver ret til at udøve virksomhed på det nationale marked, samtidigt med at den hindrer etableringen af nye udenlandske erhvervsdrivende?
C 257/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Income Tax Tribunal of Gibraltar (Det Forenede Kongerige) den 21. december 2020 — Fossil (Gibraltar) Limited mod Commissioner of Income Tax

(Sag C-705/20)

(2022/C 257/22)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Income Tax Tribunal of Gibraltar (Det Forenede Kongerige)

Parter i hovedsagen

Appellant: Fossil (Gibraltar) Limited

Indstævnt: Commissioner of Income Tax

Præjudicielt spørgsmål

Ville skattefritagelse indrømmet af Commissioner of Income Tax i henhold til indkomstskatteloven af 2010 for skat betalt i De Forenede Stater på appellantens indtægter fra royalties være i strid med afgørelsen (1), eller er afgørelsen på anden måde til hinder for det?

(1) Kommissionens afgørelse (EU) 2019/700 af 19.12.2018 om statsstøtte SA.34914 (2013/C) gennemført af Det Forenede Kongerige for så vidt angår Gibraltars selskabsbeskatningsordning (meddelt under nummer C(2018) 7848) (EUT 2019, L 119, s. 151).
3)

Er den korrekte fortolkning og anvendelse af proportionalitetsprincippet, sammenholdt med artikel 49 TEUF og 56 TEUF og den harmoniserede retlige ramme, som er indført ved direktiv 2002/19/EF, 2002/20/EF, 2002/21/EF og 2002/22/EF, og navnlig ved artikel 8, stk. 2 og stk. 4, i direktiv 2002/21/EF, som ændret ved direktiv 2009/140/EF, artikel 3 i direktiv 2002/20/EF, som ændret ved direktiv 2009/140/EF, og artikel 20, 21 og 22 i direktiv 2002/22/EF, som ændret ved direktiv 2009/136/EF, til hinder for, at den nationale tilsynsmyndighed i den elektroniske kommunikationssektor træffer reguleringsforanstaltninger med henblik på at foreskrive, i) med hensyn til mobilnettelefoni, en fornyelsesfrekvens af tilbuddene og faktureringen på mindst fire uger, idet de økonomiske aktører, som anvender en anden fornyelsesfrekvens af tilbuddene og faktureringen end den månedlige har pligt til at oplyse brugeren rettidigt ved hjælp af en sms om, at tilbuddet er blevet fornyet, ii) med hensyn til fastnettelefoni, en fornyelsesfrekvens af tilbuddene og faktureringen på en eller flere måneder, og iii) i tilfælde af samlede tilbud for mobilnet- og fastnettelefoni, anvendelsen af frekvensen med hensyn til fastnettelefoni?
C 329/4

Appel iværksat den 28. december 2020 af Marina Karpeta-Kovalyova til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 15. oktober 2020 i sag T-249/19, Karpeta-Kovalyova mod Kommissionen

(Sag C-717/20 P)

(2021/C 329/05)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Marina Karpeta-Kovalyova (ved avocat S. Pappas)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Ved kendelse af 6. juli 2021 traf Domstolen (Ottende Afdeling) afgørelse om, at appellen skulle forkastes, idet det var åbenbart, at den savnede grundlag, og pålagde appellanten at bære sine egne omkostninger.
C 310/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy w Nysie (Polen) den 21. december 2020 — Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB) mod AP

(Sag C-699/20)

(2021/C 310/12)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy w Nysie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie (CJIB)

Sagsøgt: AP

Ved kendelse af 8. juni 2021 har Domstolen (Sjette Afdeling) fastslået, at det er åbenbart, at anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy w Nysie, II Wydział Karny (retten i første instans i Nysie, afdelingen for straffesager, Polen) skal afvises.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Apelacyjny w Warszawie (Polen) den 11. september 2020 — A.K. mod Skarb Państwa

(Sag C-428/20)

(2021/C 278/34)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Apelacyjny w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A.K.

Sagsøgt: Skarb Państwa

Præjudicielt spørgsmål

Var en medlemsstat, som havde indført en overgangsperiode til at tilpasse mindstebeløbet for forsikringsdækning, forpligtet til at forhøje forsikringsdækningen til mindst halvdelen af de niveauer, som fremgår af artikel 1, stk. 2, i direktiv 84/5/EØF, inden 30 måneder efter datoen for gennemførelsen af direktivet, i henhold til artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005 om ændring af Rådets direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 88/357/EØF og 90/232/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (1):

— for så vidt angår alle motorkøretøjsforsikringsaftaler, som var i kraft efter udløbet af de angivne 30 måneder, herunder også aftaler, som blev indgået før den 11. december 2009, men som fortsat var i kraft efter denne dato — for så vidt angår uheld, der er opstået efter den 11. december 2009,

— eller kun for så vidt angår nye motorkøretøjsforsikringsaftaler, som blev indgået efter den 11. december 2009?

(1) EFT 2005, L 149, s. 14.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria (Spanien) den 6. oktober 2020 — Banco de Santander S.A. mod YC

(Sag C-503/20)

(2021/C 252/06)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Las Palmas de Gran Canaria

Parter i hovedsagen

Appellant: Banco de Santander S.A.

Indstævnt: YC

Ved kendelse af 25. marts 2021 har Domstolen (Sjette Afdeling) afvist det første spørgsmål og besvaret det andet spørgsmål med, at Rådets direktiv 87/102/EØF af 22. december 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit (1), som ændret ved Rådets direktiv 90/88/EØF af 22. februar 1990 (2), og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (3) skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som fortolket i national retspraksis, som fastsætter en begrænsning for de årlige omkostninger i procent, som en forbruger kan pålægges i en forbrugerkreditaftale, med henblik på at bekæmpe åger, med forbehold for at denne lovgivning ikke er i strid med de ved disse direktiver harmoniserede bestemmelser, hvilket navnlig vedrører oplysningspligten.

(1) EFT L 42, s. 48.

(2) EFT L 61, s. 14.

(3) EUT L 133, s. 66.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona (Spanien) den 15. december 2020 — Administración General del Estado mod Ayuntamiento de Les Cabanyes

(Sag C-679/20)

(2021/C 252/08)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Administración General del Estado

Sagsøgt: Ayuntamiento de Les Cabanyes

Ved kendelse af 6. maj 2021 har Domstolen (Niende Afdeling) fastslået, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at besvare de præjudicielle spørgsmål, som Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona (forvaltningsdomstol nr. 17 i Barcelona, Spanien) har forelagt.
C 228/12

Appel iværksat den 16. december 2020 af smart things solutions GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 15. oktober 2020 i sag T-48/19, smart things solutions mod EUIPO — Samsung Electronics (smart:)things)

(Sag C-681/20 P)

(2021/C 228/16)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: smart things solutions GmbH (ved Rechtsanwalt R. Dissmann)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Samsung Electronics GmbH

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 24. marts 2021 besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at smart things solutions GmbH bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Düsseldorf (Tyskland) den 11. november 2020 — NT, RV, BS og ER mod British Airways plc

(Sag C-592/20)

(2021/C 228/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: NT, RV, BS og ER

Sagsøgt: British Airways plc

Domstolen (Niende Afdeling) har ved kendelse af 22. april 2021 fastslået, at artikel 2, litra b), og artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (1), skal fortolkes således, at i forbindelse med en tilsluttende flyforbindelse, der består af to delflyvninger, som er booket samlet, kan en passager, der når det endelige bestemmelsessted med en forsinkelse på tre timer eller mere, som skyldes aflysningen af den anden delflyvning, som skulle have været gennemført af et andet luftfartsselskab end det, som denne passager har indgået transportkontrakt med, anlægge sag med påstand om kompensation i henhold til denne forordnings artikel 7, stk. 1, mod dette luftfartsselskab, og fra dette selskab kræve, at det yder den i denne bestemmelse fastsatte kompensation, som beregnes på grundlag af den samlede afstand for den tilsluttende flyforbindelse fra den første delflyvnings afgangssted til den anden delflyvnings ankomststed.

(1) EUT 2004, L 46, s. 1.
C 217/17

Appel iværksat den 12. november 2020 af Validity Foundation — Mental Disability Advocacy Centre og Center for Independent Living Association til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 2. september 2020 i sag T-613/19, ENIL Brussels Office m.fl. mod Kommissionen

(Sag C-622/20 P)

(2021/C 217/25)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Validity Foundation — Mental Disability Advocacy Centre og Center for Independent Living Association (ved advocaat B. Van Vooren, advocaat P. Bogaert og adwokat L. Gorywoda)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og European Network on Independent Living Brussels Office (ENIL Brussels Office)

Ved kendelse af 15. april 2021 traf Domstolen (Niende Afdeling) afgørelse om, at appellen skulle forkastes, idet det var åbenbart, at den savnede grundlag, og pålagde appellanterne at bære deres egne omkostninger.
C 217/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Okrazhen sad Razgrad (Bulgarien) den 20. oktober 2020 — BNP Paribas Personal Finance S.A. og Bulgaria Branch mod T.G.M.

(Sag C-535/20)

(2021/C 217/24)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Okrazhen sad Razgrad

Parter i hovedsagen

Appellanter: BNP Paribas Personal Finance S.A. og Bulgaria Branch

Indstævnt: T.G.M.

Ved kendelse af 14. april 2021 fastslog Den Europæiske Unions Domstol (Sjette Afdeling) følgende:

Artikel 10, stk. 2, og artikel 22, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (1) skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter det kræves, at alle bestanddele af en forbrugerkreditaftale skal fremstilles med samme skrifttype, samme skriftformat og samme skriftstørrelse, nemlig mindst skriftstørrelse 12.

(1) EUT 2008, L 133, s. 66.