DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING) AF 20 JUNI 1985. - MAURICE PAUVERT MOD REVISIONSRETTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - FORFREMMELSE - BERETTIGET FORVENTNING. - SAG 228/84.



Samling af Afgørelser 1985 side 01969



Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Tjenestemaend _ ansaettelse _ meddelelse om ledig stilling _ ansaettelsesmyndighedens tilsagn om forfremmelse over for en tjenestemand _ konstatering af at tjenestemanden ikke opfyldte betingelserne i meddelelsen om ledig stilling _ afholdelse af intern udvaelgelsesproeve _ tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning _ ingen

Dommens præmisser

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 12 . september 1984 , har Maurice Pauvert , som er tjenestemand ved Revisionsretten , og som tiltraadte tjenesten ved Kommissionen som chauffoer i 1973 og blev forflyttet til Revisionsretten i loenklasse D 2 i 1978 , anlagt sag med paastand om , at det statueres , at ansaettelsesmyndighedens skrivelse til sagsoegeren af 17 . marts 1983 indebaerer sagsoegerens forfremmelse fra loenklasse D 2 til D 1 , og , om fornoedent , at ansaettelsesmyndighedens skrivelse af 12 . juli 1983 , hvorved den afviste sagsoegerens klage herom , annulleres .

2 Det fremgaar af sagen , at Revisionsretten den 16 . februar 1983 offentliggjorde en meddelelse om ledig stilling CC/D/1/83 som »formand _ chauffoer ( stillingsgruppen D 1)« . I henhold til meddelelsen skulle ansoegerne have »15 aars erfaring som chauffoer« , og »ansoegninger om forflyttelse« skulle vaere Revisionsretten i haende senest den 10 . marts 1983 . Kun én tjenestemand ved Revisionsretten , Q . ( loenklasse D 2 og forfremmelsesvaerdig ), indgav ansoegning i henhold til meddelelsen , idet han ansoegte om at blive forfremmet .

3 Ansaettelsesmyndigheden valgte imidlertid ikke den naevnte ansoeger , men tilboed sagsoegeren stillingen , saaledes som det fremgaar af den omtvistede skrivelse nr . 2517 af 17 . marts 1983 fra Revisionsrettens formand til sagsoegeren ; i skrivelsen hedder det blandt andet :

»Som jeg meddelte Dem i dag ... har jeg til hensigt at lade den ledige stilling i loenklasse D 1 ( chauffoer ) ved Retten besaette .

...

Efter en vurdering af Deres kvalifikationer vil jeg vaere indstillet paa at lade Dem udnaevne i ovennaevnte D 1-stilling , saafremt De meddeler mig , at De kan udfoere de angivne arbejdsopgaver ... og at De kan acceptere mit forslag . I saa fald vil jeg udnaevne Dem...« .

Den foelgende dag accepterede sagsoegeren forslaget .

4 Heller ikke denne udnaevnelse blev imidlertid foretaget . Tvaertimod underskrev formanden for Revisionsretten i sin egenskab af ansaettelsesmyndighed den 7 . juli 1983 en ny meddelelse om ledig stilling CC/D/2/83 . Det fremgaar af meddelelsen , at den »erstatter stillingsopslag nr . CC/D/1/83« , og at ansoegerne til den paagaeldende stilling skulle have »mindst 15 aars faglig erfaring , heraf 8 som chauffoer« .

5 Herefter foretog ansaettelsesmyndigheden en sammenligning af fortjenesterne for alle de tjenestemaend , der kunne komme i betragtning ved forfremmelsen , herunder sagsoegeren og Q . Mens chefen for afdelingen for personale og administration foreslog at forfremme Q ., besluttede ansaettelsesmyndigheden , at stillingen ikke skulle besaettes ved forfremmelse , men at der skulle afholdes en intern udvaelgelsesproeve . I overensstemmelse hermed blev meddelelse om intern udvaelgelsesproeve nr . CC/D/2/83 offentliggjort den 16 . maj 1984 . I henhold til meddelelsen kunne de ansoegere deltage i udvaelgelsesproeven , »der [kunne] fremlaegge dokumentation for mindst 15 aars faglig erfaring med tilknytning til arbejdsopgaverne i kategori D , heraf mindst 8 aar som chauffoer« .

6 Den 27 . juni 1984 indgav sagsoegeren en klage i henhold til vedtaegtens artikel 90 , stk . 2 , hvori han i det vaesentlige kraevede , at ansaettelsesmyndigheden »officielt udnaevnte ham til den ledige D 1-stilling som anfoert i skrivelse nr . 2517« . Ved skrivelse af 12 . juli 1984 til sagsoegeren afviste ansaettelsesmyndigheden klagen udtrykkeligt . I skrivelsen hedder det :

» ...

Skrivelse nr . 2517 af 17 . marts 1983 er vel et tilsagn fra ansaettelsesmyndigheden om at besaette stillingen som formand _ chauffoer ( stillingsgruppe D 1 ) ved at forfremme af Dem .

Som det kraeves efter tjenestemandsvedtaegtens artikel 45 , stk . 1 , blev tilsagnet givet efter en sammenligning af fortjenesterne for de tjenestemaend , der kunne komme i betragtning ved forfremmelsen .... Sammenligningen er foretaget under hensyntagen til de betingelser , der er opstillet i meddelelsen om ledig stilling nr . CC/D/1/83 .

Efter at have tilstillet Dem ovennaevnte skrivelse nr . 2517 af 17 . marts 1983 blev ansaettelsesmyndigheden imidlertid opmaerksom paa , at De paa det paagaeldende tidspunkt ganske vist havde 15 aars faglig erfaring eller mere , men at den paagaeldende erfaring ikke udelukkende , saaledes som det kraeves efter meddelelsen , var erfaring som chauffoer ( »15 aars erfaring som chauffoer« ).

...

Allerede af den grund ville det vaere retsstridigt at forfremme Dem til den ledige stilling , og Deres forfremmelse ville kunne annulleres under en eventuel retssag .

...

For at varetage alle de beroerte tjenestemaends rettigheder , herunder Deres , og for at overholde princippet om beskyttelse af den berettigede forventning har ansaettelsesmyndigheden derfor besluttet at indlede hele proceduren forfra .

...

Det nye stillingsopslag var paa ingen maade til skade for Dem ; tvaertimod betoed det , at De i kraft af Deres kvalifikationer kunne komme i betragtning blandt de tjenestemaend , der kunne forfremmes til stillingen .

...

Den herefter foretagne sammenligning viste , at flere tjenestemaend i kategori D havde en faglig erfaring , der fuldt ud opfyldte betingelserne i meddelelsen om ledig stilling nr . CC/D/2/83 af 7 . juli 1983 , ligesom forskellene i deres faglige baggrund var ubetydelig .

Paa grundlag af det skoen , ansaettelsesmyndigheden har inden for omraadet , og ud fra saavel tjenestens som de beroerte tjenestemaends interesser besluttede den herefter ikke at besaette stillingen ved forfremmelse , men at anvende den i vedtaegtens artikel 29 udtrykkeligt fastsatte procedure med intern udvaelgelsesproeve , idet en udvaelgelsesproeve paa grundlag af kvalifikationsbeviser og proever , afholdt af en uafhaengig og uvildig udvaelgelseskomité , efter ansaettelsesmyndighedens opfattelse giver det retfaerdigst mulige grundlag for at afgoere , hvilken af ansoegerne der er den bedst kvalificerede .

Ansaettelsesmyndigheden har saaledes ikke paafoert Dem nogen form for skade . De er naturligvis velkommen til at indgive ansoegning og til at deltage i naevnte udvaelgelsesproeve .

... « .

7 Til stoette for soegsmaalet har sagsoegeren foerst anfoert , at skrivelse nr . 2517 er en beslutning om forfremmelse af ham . Fra det tidspunkt , hvor sagsoegeren modtog skrivelsen , kunne ansaettelsesmyndigheden ikke laengere udoeve noget skoen ; efter at sagsoegeren havde tiltraadt skrivelsens indhold , var forfremmelsen saaledes fuldendt . Hvis den fejl , der blev begaaet ved vurderingen af sagsoegerens kvalifikationer , efter ansaettelsesmyndighedens opfattelse var til hinder for hans udnaevnelse , burde ovennaevnte skrivelse under alle omstaendigheder have faaet virkning efter offentliggoerelsen af det andet stillingsopslag , hvis betingelser sagsoegeren fuldt ud opfyldte . Sidstnaevnte stillingsopslag ville saaledes have medfoert , at de mangler , der eventuelt havde vaeret opstaaet fra begyndelsen , var afhjulpet , og at der saaledes hoejst i perioden mellem offentliggoerelsen af stillingsopslagene ville have vaeret tale om en »relativ og potentiel nullitet« , som ikke laengere kunne goeres gaeldende mod sagsoegeren .

8 Sagsoegeren har dernaest gjort gaeldende , at der er tale om tilsidesaettelse af princippet om den berettigede forventning . Han har understreget , at han ikke havde grund til at antage , at proceduren i forbindelse med hans udnaevnelse overhovedet var behaeftet med mangler , idet det om fornoedent tilkommer ansaettelsesmyndigheden at nedsaette kravet om faglig erfaring , saaledes som den i oevrigt har gjort i den foreliggende sag .

9 Endelig har sagsoegeren anfoert , at der er tale om tilsidesaettelse af reglerne om god forvaltningsskik . Han har fremhaevet , at ansaettelsesmyndigheden har indroemmet , at den har begaaet en fejl i forbindelse med tilsagnet om at ville forfremme ham . En saadan fejl er fuldt ud tilstraekkelig som bevis for , at princippet blev overtraadt paa det paagaeldende tidspunkt .

10 Revisionsretten har understreget , at tilsagnet om at besaette den ledige stilling ved forfremmelse af sagsoegeren var en foelge af ansaettelsesmyndighedens faktiske vildfarelse med hensyn til de personlige oplysninger om sagsoegeren , der ikke var tilstraekkeligt detaljerede . Da ansaettelsesmyndigheden blev klar over , hvorledes sagen forholdt sig , besluttede den at indlede udnaevnelsesproceduren forfra , saaledes at den kunne blive afviklet forskriftsmaessigt , og saaledes at sagsoegeren kunne indgive ansoegning vedroerende den ledige stilling .

11 Revisionsretten har anfoert , at da det i skrivelse nr . 2517 indeholdte tilsagn om at forfremme sagsoegeren var behaeftet med en mangel paa grund af en faktisk vildfarelse , maa skrivelsen betragtes som ikke-eksisterende og ugyldig . Offentliggoerelsen af meddelelsen om ledig stilling CC/D/2/83 har ikke aendret situationen , idet ovennaevnte tilsagn kun kunne vaere gennemfoert efter den naevnte offentliggoerelse ved at overtraede vedtaegtens bestemmelser , navnlig artiklerne 29 og 45 .

12 Revisionsretten har bestridt , at betingelserne for at anvende det almindelige princip om beskyttelse af den berettigede forventning er opfyldt i denne sag . Der kan ikke vaere tale om berettigede forventninger om overtraedelse af vedtaegtens bestemmelser , og sagsoegeren vidste eller burde vide , at han ikke opfyldte betingelserne i meddelelse om ledig stilling CC/D/1/83 , og at hans eventuelle udnaevnelse derfor ville vaere retsstridig .

13 Revisionsretten har endelig bemaerket , at ansaettelsesmyndigheden har handlet i fuld overensstemmelse med reglerne om god forvaltningsskik , idet den rettede den begaaede fejl af legalitetshensyn og samtidig tog hensyn til sagsoegerens interesse og forhaabninger .

14 Det bemaerkes , at ansaettelsesmyndigheden ikke paa noget tidspunkt har udstedt en retsakt om forfremmelse af sagsoegeren til den omtvistede stilling , og at ansaettelsemyndigheden ikke _ efter at vaere blevet klar over sin faktiske vildfarelse _ kunne foretage en saadan forfremmelse , idet dette ville have vaeret i strid med betingelserne i meddelelsen om ledig stilling . Ansaettelsesmyndigheden havde saaledes kun den mulighed at indlede proceduren forfra , hvilket noedvendigvis maatte forudsaette , at det tilsagn , der var givet sagsoegeren , blev tilbagekaldt . Herefter kan sagsoegeren ikke paaberaabe sig , at tilsagnet var gyldigt .

15 Da sagsoegeren selv var den naermeste til at vide , at han ikke opfyldte betingelserne i meddelelsen om ledig stilling , kan han heller ikke til stoette for soegsmaalet paaberaabe sig , at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er tilsidesat , idet en saadan forventning fra hans side kun kunne opstaa i kraft af det tilsagn , der er behaeftet med den ovenfor beskrevne faktiske vildfarelse .

16 For saa vidt angaar sagsoegerens anbringende vedroerende den administrative procedure i almindelighed , maa det fastslaas , at ansaettelsesmyndigheden burde have underrettet sagsoegeren om situationen og om , at den var noedsaget til at tilbagekalde sit tilsagn , saa snart den var blevet klar over sin faktiske vildfarelse . Da ansaettelsesmyndigheden imidlertid har givet en fuldstaendig forklaring som svar paa sagsoegerens klage , og da den under den nye procedure omhyggeligt har soegt at varetage sagsoegerens interesser ved at give ham alle muligheder for at opretholde sin ansoegning og ikke mindst for at indgive ansoegning vedroerende den paagaeldende stilling , kan dette anbringende ikke laegges til grund .

17 Sagsoegte vil herefter vaere at frifinde i det hele .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

18 I henhold til procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger . Imidlertid baerer institutionerne i henhold til procesreglementets artikel 70 selv de udgifter , de har afholdt i sager anlagt af ansatte ved Faellesskaberne .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN ( anden afdeling )

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Hver part baerer sine omkostninger .