Regeringen i Athen har heroverfor, både før sagens anlæg (i besvarelsen af den begrundede udtalelse) og under sagen, fremført følgende argumenter: a) de omtvistede regler lægger ikke hindringer i vejen for handelen med oksekød; b) de rammer ikke indførslerne; c) de kan i alt fald begrundes med de vanskeligheder, de græske myndigheder har ved at følge prisudviklingen på de forskellige kødudskæringer på markederne i udlandet, og d) de valutaovertrædelser, der begås i forbindelse med de omhandlede kødhandeler, må modvirkes.

Den græske regering har til støtte for det første argument fremhævet, at halvdelen af efterspørgslen efter fersk oksekød i Grækenland dækkes af indførsler, der for 90%'s vedkommende sker fra Fællesskabet, og at det således er fuldstændig utænkeligt, at indførslen af oksekød, som jo er et levnedsmiddel af basal betydning, skulle kunne hindres. Hertil føjes, at de påtalte foranstaltninger hverken direkte eller indirekte har været til hinder for indførsel af kød. Tværtimod, siges det, for så længe de har været gældende, er mængden af kød indført fra Fællesskabet steget, og der er ikke holdepunkter for at antage, at denne stigning uden de omtvistede foranstaltninger ville have været større.

Regeringen i Athen har vedrørende det andet argument anført, at de påtalte foranstaltninger omfatter alt fersk oksekød, der afsættes i Grækenland, altså såvel indenlandsk fremstillet som indført oksekød. Det kan derfor ikke gøres gældende, at det har været hensigten at forskelsbehandle indført oksekød.

Med det tredje og det fjerde argument går Den hellenske Republik uden for området for artikel 30, idet den til støtte for sine synspunkter har henvist til de undtagelser fra grundsætningen om frie varebevægelser, der er fastlagt i traktatens artikel 36 eller udformet i Domstolens praksis vedrørende fortolkningen af artikel 36. Herved gøres det navnlig gældende, at de græske myndigheder allerede i midten af 1982 havde konstateret, at der bestod en til at begynde med ubetydelig og senere mærkbar difference mellem de faktiske priser på de repræsentative udenlandske oksekødmarkeder og de priser, der var angivet i de proformafakturaer, der var vedlagt ansøgningerne om tilladelse til at gennemføre den valutahandel, som var en forudsætning for køb. Regeringen besluttede herefter at komme på det rene med dette fænomen ved at indføre kontrol med priserne på det internationale oksekødmarked, hvorefter importørerne, der var blevet klar over dens hensigter, ændrede metode. De holdt nemlig op med at indkøbe kødpartier, som var omfattet af én og samme toldposition og købte i stedet enkelte udskæringer, der var omfattet af forskellige positioner, idet de blandede stykker af god kvalitet med stykker af ringere kvalitet og derefter lod det hele fakturere som kvalitetskød. Denne overfakturering var naturligvis udtryk for en systematisk omgåelse af valutalovgivningen og slog samtidig igennem i kødpriserne til skade for forbrugerne.

For at bringe denne praksis til ophør anså de hellenske myndigheder det for absolut nødvendigt at træffe de foranstaltninger, Kommissionen har anfægtet, og de har efter vedtagelsen fungeret tilfredsstillende. Ved foranstaltningerne skal det sikres, at valutatransaktionen ikke benyttes til andre formål end dem, der har begrundet valutatilladelsen, og foranstaltningerne er derfor berettigede i hensynet til kontrollen med kapitaludførsel og er i overensstemmelse med de principper, Domstolen har fastlagt i dom af 31. januar 1984 i de forenede sager 286/82 og 26/83, Luisi og Carbone, Smi. 1984, s. 377.