DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 10. MARTS 1992. - SOLVAY & CIE SA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - BEGREBERNE AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - KOLLEKTIVT ANSVAR. - SAG T-12/89.



Samling af Afgørelser 1992 side II-00907



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - kommissionsbeslutning hvorved der fastslaas en overtraedelse - bevismateriale der kan tages i betragtning

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence - administrativ procedure - hoeringer - foreloebigt referat fremsendt til det raadgivende udvalg og Kommissionen - sagsbehandlingsfejl - foreligger ikke

(Kommissionens forordning nr. 99/63)

3. Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

4. Konkurrence - karteller - forbud - karteller der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af traktatens artikel 85

(EOEF-traktaten, art. 85)

5. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - begreb - koordination og samarbejde uforenelig med kravet om, at enhver virksomhed uafhaengigt skal fastlaegge sin adfaerd paa markedet - moeder mellem konkurrenter med det formaal at udveksle oplysninger, der er afgoerende for deltagernes udarbejdelse af deres forretningsmaessige strategi

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

6. Konkurrence - karteller - kompleks overtraedelse, der indeholder elementer af aftaler og af samordnet praksis - kvalifikation under ét som "en aftale og samordnet praksis" - tilladt - betydning for beviset

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

7. Konkurrence - administrativ procedure - enkelt beslutning vedroerende en raekke ulovlige handlinger, der ikke kan tilregnes alle adressater paa samme maade - tilladt - betingelse - mulighed for, at den enkelte virksomhed kan udlede, hvilke klagepunkter der goeres gaeldende over for denne

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

8. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning i henhold til konkurrencereglerne

(EOEF-traktaten, art. 190)

9. Konkurrence - boeder - stoerrelse - udmaaling - kriterier - overtraedelsens grovhed - skoensfaktorer - forhoejelse af det generelle boedeniveau - lovlighed - betingelser

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

10. Institutionernes retsakter - gyldighedsformodning - anfaegtelse - betingelser

Sammendrag

1. I en beslutning, som i medfoer af traktatens artikel 85, stk. 1, rettes til en virksomhed, kan der som bevismateriale over for den paagaeldende virksomhed kun anvendes dokumenter, som Kommissionen allerede paa tidspunktet for meddelelsen om klagepunkter tilkendegav at ville paaberaabe sig, idet de er naevnt heri eller i bilagene hertil, saaledes at virksomheden i tide kunne udtale sig om bevisvaerdien.

2. Det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal og Kommissionen, er foreloebigt, er kun en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt.

3. Det er tilstraekkeligt, for at der er tale om en aftale i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Det er tilfaeldet, naar der mellem flere virksomheder er enighed om at naa maalpriser og salgsmaal.

4. Traktatens artikel 85 finder anvendelse paa aftaler mellem virksomheder, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert.

5. De kriterier om koordination og samarbejde, der er afgoerende for definitionen af begrebet samordnet praksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet.

Der er tale om samordnet praksis, naar virksomheder deltager i moeder, der har til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og hvorunder der udveksles oplysninger mellem konkurrenter om de forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de anser for noedvendige, og om deres omsaetning, idet de deltagende virksomheder noedvendigvis maa tage hensyn til de oplysninger, de saaledes faar, ved fastlaeggelsen af deres adfaerd paa markedet.

6. Der kraeves ikke i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, en specifik kvalifikation af en kompleks, men sammenhaengende overtraedelse, der bestaar af en fortsat adfaerd med ét eneste formaal, og som samtidig indeholder elementer, som maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis", men en saadan overtraedelse kan kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", og det kraeves ikke, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis.

7. Der er intet til hinder for, at Kommissionen vedtager en enkelt beslutning vedroerende en raekke overtraedelser af traktatens artikel 85, som de enkelte virksomheder, beslutningen er rettet til, ikke har deltaget i paa samme maade, naar blot den enkelte virksomhed med den fornoedne sikkerhed af beslutningen kan udlede, hvilke klagepunkter der goeres gaeldende over for denne.

8. Selv om Kommissionen i henhold til EOEF-traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det ikke ved en beslutning i henhold til konkurrencereglerne, at den imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt beroert under den administrative procedure.

9. Naar karakteren af en overtraedelse fastslaas med henblik paa at fastsaette boedens stoerrelse, boer Kommissionen ikke blot tage hensyn til saerlige omstaendigheder i det foreliggende tilfaelde, men ogsaa til den sammenhaeng, overtraedelsen indgaar i, og paase, at den trufne forholdsregel er af tilstraekkelig forebyggende karakter, isaer for saa vidt angaar den type overtraedelser, som i saerlig grad kan bringe gennemfoerelsen af Faellesskabets formaal i fare.

Den omstaendighed, at Kommissionen tidligere har paalagt boeder af en bestemt stoerrelsesorden i tilfaelde af visse typer overtraedelser, kan ikke beroeve den muligheden for at forhoeje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er noedvendigt for at gennemfoere Faellesskabets konkurrencepolitik. Kommissionen kan frit forhoeje boedeniveauet for at forstaerke deres forebyggende virkning, naar overtraedelser af en bestemt type - skoent deres ulovlighed allerede er blevet fastslaaet i begyndelsen af den faelles konkurrencepolitik - stadig er forholdsvis hyppige paa grund af den fortjeneste, som visse virksomheder kan opnaa herved.

10. Da en meddelt og offentliggjort retsakt maa formodes at vaere gyldig, paahviler det den person, som paaberaaber sig manglende formel gyldighed eller nullitet af en retsakt, at forsyne retsinstansen med de grunde, der goer det muligt for denne at gaa bag om den tilsyneladende gyldighed.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.

2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 tons, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.

3 Solvay & Cie SA var blandt de syv nye producenter, der kom ind paa markedet i 1977. Paa polypropylenmarkedet var selskabet en mellemstor producent med en markedsandel paa mellem 3,1% og 4,3%.

4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:

- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")

- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")

- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")

- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")

- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")

- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")

- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")

- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")

- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")

- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")

- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").

Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.

5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:

- Amoco

- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")

- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")

- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")

- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").

Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.

6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.

7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.

8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.

9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).

10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.

11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke have givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.

13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.

14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "det raadgivende udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det raadgivende udvalg vedtog sin udtalelse ved det 170. moede den 5. og 6. december 1985.

15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved:

- for Anic' s vedkommende, fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983

- for Rhône-Poulenc' s vedkommende, fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980

- for Petrofina' s vedkommende, fra 1980 og mindst til november 1983

- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983

- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende, fra omkring november 1977 og mindst til november 1983

- for ATO' s vedkommende, senest fra 1978 og mindst til november 1983

- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende, fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983

at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:

a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik

b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater

c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder

d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal

e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.ek s. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.

Artikel 3

For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT

ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF

iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM

iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL

v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR

vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM

vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM

viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL

ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT

x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT

xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR

xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF

xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL

xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.

Artikel 4 og 5

(udelades)".

16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 5. august 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89, T-6/89 - T-11/89 og T-13/89 - T-15/89).

18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.

19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").

20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.

21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.

22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.

23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.

24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.

25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.

26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.

28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.

Parternes paastande

29 Sagsoegeren, Solvay, har nedlagt foelgende paastande:

1) Kommissionens beslutning af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149 - Polypropylen) annulleres.

2) Subsidiaert annulleres den anfaegtede beslutning, for saa vidt sagsoegeren herved paalaegges en boede paa 2 500 000 ECU.

3) Mere subsidiaert, at boeden fastsaettes til et symbolsk beloeb, eller at den i hvert fald nedsaettes vaesentligt efter Rettens skoen.

4) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende dokumenter, der er grundlaget for beslutningen, (2) da den paa grund af sagsoegerens salgschefers fravaer ved hoeringerne har anvendt en skyldformodning, (3) da den i meddelelsen om klagepunkter ikke har angivet alle de klagepunkter, der er naevnt i beslutningen, og (4) da det endelige referat af hoeringerne ikke er fremsendt til Kommissionens og det raadgivende udvalgs medlemmer. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, og (B) at den ikke har vurderet den konkurrencebegraensende virkning korrekt. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, og for det fjerde anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der haevdes ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (1) varighed og (2) grovhed.

Retten til kontradiktion

1. Undladelse af at fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter

31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved fremsendelsen af meddelelsen om klagepunkter til selskabet har undladt at medsende dokumenter, der er omtalt i betragtningerne til beslutningen, og at den paa denne maade har gjort det umuligt for selskabet at udtale sig om disses indhold. Det drejer sig om et referat af moedet den 13. maj 1982 udarbejdet af en medarbejder hos Hercules [beslutningens 15. betragtning, litra b)], et dokument af 6. september 1977, der angiveligt er fundet hos Solvay (beslutningens 16. betragtning, femte afsnit), referatet af to interne moeder i Shell, der blev afholdt den 5. juli og den 12. september 1979 (29. og 31. betragtning til beslutningen), et internt dokument fra Solvay (32. betragtning til beslutningen), en meddelelse fra Solvay til salgskontorerne af 17. juli 1981 (35. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ICI vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), et dokument fra Shell med overskriften "PP W. Europe-Pricing" og "Market quality report" (49. betragtning til beslutningen), et internt notat af 28. september 1983, der blev fundet hos ATO (51. betragtning til beslutningen), referatet af moedet den 10. marts 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI (58. betragtning til beslutningen), et udateret notat fra ICI som forberedelse af et moede med Shell, der skulle afholdes i maj 1983 (beslutningens 63. betragtning, andet afsnit), og endelig et arbejdspapir vedroerende foerste kvartal af 1983, der blev fundet hos Shell (beslutningens 63. betragtning, tredje afsnit).

32 Sagsoegeren har herved henvist til, at retten til kontradiktion indebaerer, at de virksomheder, der er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, skal orienteres om de klagepunkter, Kommissionen goer gaeldende over for dem, og de dokumenter, der ligger til grund for beslutningen, i hvert fald naar der som her er tale om vaesentlige dokumenter (Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25).

33 Sagsoegeren har tilfoejet, at det er uden betydning, at Kommissionen henviser til, at de omhandlede dokumenter var tilgaengelige for selskabet i forbindelse med aktindsigten, idet det ikke alene ved at faa adgang til et meget omfattende sagskompleks paa rimelig maade kan tage stilling til dette, naar selskabet ikke ved, hvilke konklusioner Kommissionen vil drage paa grundlag heraf.

34 Endelig har sagsoegeren anfoert, at sagsbehandlingsfejlen ikke kan afhjaelpes under sagens behandling for Retten, idet denne skal foretage en legalitetskontrol, og den skal i denne forbindelse annullere beslutningen, hvis retten til kontradiktionen under udarbejdelsen af denne er blevet tilsidesat.

35 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren over for Kommissionen paaberaaber sig en forskel mellem den endelige beslutning og meddelelsen om klagepunkter. Denne forskel beror paa, at Kommissionen i beslutningen har henvist til visse dokumenter for at fuldstaendiggoere sin argumentation. Ifoelge Domstolens praksis (jf. dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. s. 107, praemis 91, 92 og 93, org. ref.: Rec. s. 661, og af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 68, samt kendelse af 18.6.1985, forenede sager 142/84 og 156/84, BAT mod Kommissionen, Sml. s. 1899, grund 14) skal beslutningen imidlertid ikke noedvendigvis vaere en kopi af meddelelsen om klagepunkter, og Kommissionen kan baade frafalde klagepunkter og aendre eller supplere sin argumentation - baade med hensyn til de faktiske omstaendigheder og den retlige vurdering - uden at retten til kontradiktion herved tilsidesaette s. De dokumenter, der foerste gang naevnes i den endelige beslutning, tjener ifoelge Kommissionen til at supplere eller afpudse argumentationen i meddelelsen om klagepunkter og at underbygge indholdet af de fremsendte dokumenter.

36 Kommissionen har tilfoejet, at ICI' s notat vedroerende "stabilitet", som ifoelge sagsoegeren ikke er fremsendt til selskabet, er vedlagt som bilag til meddelelsen om klagepunkter (bilag 35 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, herefter benaevnt "bilag til den generelle meddelelse").

37 Endvidere har Kommissionen anfoert, at virksomhederne i kraft af aktindsigten i juni 1984 fik adgang til alle de oevrige dokumenter. Dette gaar ud over de krav, Domstolen har opstillet i sin dom af 17. januar 1984 (forenede sager 43/82 og 63/82, a.st., praemis 25). Det eneste dokument, virksomhederne ved en fejltagelse ikke fik adgang til, var ICI' s referat af et moede den 10. marts 1982. Dette referat har imidlertid ikke dannet grundlag for et nyt klagepunkt mod virksomhederne, men har alene gjort det muligt at identificere en tabel, der er vedlagt den generelle del af meddelelsen om klagepunkter (bilag 71 til den generelle meddelelse).

38 Endelig har Kommissionen anfoert, at den manglende aktindsigt i visse dokumenter ikke kan paavirke beslutningen i dens helhed, hvis der kun er tale om dokumenter af underordnet betydning, hvilket er tilfaeldet i denne sag (Domstolens dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Musique Diffusion française mod Kommissionen, Sml. s. 1825, praemis 30).

39 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27, og senest dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).

40 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter eller i skrivelsen af 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.

41 Af de dokumenter, sagsoegeren har anfoert, kan herefter alene ICI' s interne notat vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen) anvendes som bevis over for sagsoegeren, idet det er naevnt i punkt 71 i den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, der er fremsendt til sagsoegeren, og det er endvidere vedlagt denne som bilag 35. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod selskabet under naervaerende sag.

42 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund.

2. Skyldformodning paa grund af salgschefernes fravaer ved hoeringerne

43 Sagsoegeren har i replikken anfoert, at Kommissionen ogsaa har tilsidesat retten til kontradiktion, idet den i svarskriftet udtrykkeligt har fremhaevet, at virksomhederne ved hoeringerne ikke lod sig repraesentere ved de salgschefer og agenter, der deltog i de anfaegtede handlinger. Kommissionen udleder herved af den maade, hvorpaa virksomhederne har valgt at varetage deres interesser ved hoeringerne, en skyldformodning. Virksomhederne kan imidlertid selv vaelge, om de vil deltage i hoeringerne, og i givet fald hvem der skal repraesentere dem. Kommissionen kan derfor ikke paa grund af den maade, hvorpaa de har tilrettelagt deres forsvar, gaa ud fra, at de er skyldige. Endvidere har Kommissionen ikke paa noget tidspunkt under den administrative procedure tilkendegivet, at den af virksomhedernes valg ville udlede en skyldformodning. Kommissionen har ved i beslutningen at anvende denne fremgangsmaade, uden at redegoere herfor og uden at give Solvay lejlighed til at udtale sig, tilsidesat retten til kontradiktion.

44 Sagsoegeren har videre anfoert, at da dette forhold foerst fremgaar af svarskriftet, kan selskabets anbringende antages til realitetsbehandling.

45 Kommissionen har anfoert, at anbringendet maa afvises eller i givet fald forkaste s. Der er for det foerste tale om et nyt anbringende, der maa afvises i henhold artikel 42, stk. 2, i Domstolens procesreglement, jf. artikel 48, stk. 2, i Rettens procesreglement. Sagsoegeren kan saaledes ikke goere gaeldende, at dette anbringende stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under den skriftlige forhandling, idet selskabet vidste, at det ikke havde vaeret repraesenteret ved sine salgschefer ved hoeringerne.

46 Endvidere har Kommissionen anfoert, at anbringendet ikke er underbygget. Det forhold, at virksomhedernes salgschefer ikke var til stede ved hoeringerne, er ikke et grundlag for beslutningen, og Kommissionen har ikke heraf udledt en "skyldformodning". Beslutningen bygger derimod paa et omfattende skriftligt bevismateriale, og Kommissionen har blot i svarskriftet konstateret, at virksomhederne - der naturligvis frit kunne vaelge, paa hvilken maade de ville varetage deres forsvar - ikke havde bestridt det skriftlige bevismateriale ved at foere de paagaeldende personer som vidner.

47 Retten finder, at anbringendet kan antages til realitetsbehandling. Selv om sagsoegeren vidste, at selskabets salgschefer ikke deltog i hoeringerne, er det saaledes i svarskriftet, at Kommissionen for foerste gang under denne sag paaberaaber sig dette forhold.

48 For saa vidt angaar realiteten, bemaerkes, at den reelle raekkevidde af Kommissionens udtalelser i svarskriftet om, at sagsoegerens og andre virksomheders salgschefer ikke var til stede ved hoeringerne, blot er en konstatering af, at sagsoegerne ikke ved hjaelp af vidnefoersel har anfaegtet indholdet og raekkevidden af Kommissionens skriftlige bevismateriale. I beslutningens 70. betragtning, foerste afsnit, er der taget hensyn hertil, idet det anfoeres, at: "Producenterne har fremfoert forskellige alternative fortolkninger af disse moeders art og formaal, men de har hverken fremlagt skriftligt eller mundtligt bevismateriale, der kan drage rigtigheden af ICI-notaterne i tvivl". Det maa saaledes understreges, at Kommissionen i svarskriftet kun har villet forklare beslutningens begrundelse.

49 Endvidere bemaerkes, at hoeringskonsulenten ved moedet den 24. oktober 1984 havde opfordret sagsoegeren til at vaere forberedt paa under hoeringen at foere vidner.

50 Sagsoegerens anbringende maa derfor forkastes.

3. Nye klagepunkter

51 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen under sagens behandling har aendret standpunkt med hensyn til kvalifikationen af overtraedelsen og til sidst har anset spoergsmaalet for at vaere uden interesse. Ifoelge sagsoegeren er bevisets genstand forskelligt, for saa vidt angaar aftale og samordnet praksis.

52 Sagsoegerne har henvist til, at Kommissionen i meddelelsen om klagepunkter principalt gjorde gaeldende, at der forelaa aftaler, og subsidiaert samordnet praksi s. Aftalerne og den samordnede praksis bestod af tre led: fastsaettelse og anvendelse af faelles salgspriser, fastsaettelse og anvendelse af kvoter og omlaegning af Fides-systemet til et informationsudvekslingssystem. Ved moedet, hvor hoeringen blev forberedt, aendrede Kommissionen standpunkt og anfoerte, at den ikke havde villet goere gaeldende, at de aftalte maalpriser var blevet anvendt paa markedet, men at der efter dens opfattelse var tale om en samordnet praksis, da de paagaeldende virksomheder havde givet parallelle prisinstrukser til deres salgskontorer. I skrivelsen af 29. marts 1985 anfoerte Kommissionen, at "den anfaegtede hemmelige forstaaelses praecise karakter kun er af underordnet betydning, og at producenterne har deltaget i et ulovligt kartel, der samtidig indeholder elementer af aftale og samordnet praksi "s. Det er denne opfattelse, der ifoelge sagsoegeren er gengivet i den anfaegtede beslutning. I de indlaeg, Kommissionen har afgivet for Retten, er den gaaet laengere og har paa grundlag af en fejlagtig gennemgang af retspraksis i det vaesentlige udledt, at begrebet samordnet praksis er det samme som samordning eller kontakt med henblik paa f.ek s. at udveksle oplysninger.

53 Kommissionen har bestridt, at den har aendret standpunkt med hensyn til de klagepunkter, der er paaberaabt over for kartellets medlemmer.

54 Kommissionen har anfoert, at den fra meddelelsen om klagepunkter angav, at producenterne ville kontrollere markedet, og at et fast og institutionaliseret samarbejde paa hoejt niveau traadte i stedet for normal konkurrence. Kommissionen har herved gjort gaeldende, at der forelaa en overordnet aftale, inden for hvilken der blev gennemfoert en lang raekke aftaler og forskellige former for samordnet praksis, som havde en konkurrencebegraensende formaal, og som kartellets medlemmer kunne deltage i paa forskellig maade og mere eller mindre intenst. Dette standpunkt har Kommissionen fulgt fast under den administrative procedure, og det var grundlaget for beslutningen. Det er ogsaa dette standpunkt, Kommissionen har fastholdt for Retten, idet den har anfoert, at der fandtes en central aftale vedroerende et system med regelmaessige og institutionaliserede moeder, hvorunder der blev diskuteret priser og kvoter, og denne centrale aftale blev suppleret med saerlige handlinger, som sagsoegeren deltog i. Retten til kontradiktion er saaledes paa ikke nogen maade blevet tilsidesat.

55 Det bemaerkes, at sagsoegeren i replikken (punkt 22) har erkendt, at Kommissionen i beslutningen har gengivet det synspunkt, som den havde udviklet i sin skrivelse af 29. marts 1985. Der er saaledes ikke tale om et nyt klagepunkt i denne sag. Formaalet med skrivelsen af 29. marts 1985 var saaledes at supplere den generelle meddelelse om klagepunkter med hensyn til overtraedelsens retlige kvalifikation. Det anfoeres i skrivelsen:

"Par lettre datée du 28 novembre 1984, les conseils de certains producteurs de polypropylène mis en cause ont soutenu que la Commission, dans ses griefs, n' avait pas exposé clairement la position juridique contre laquelle les producteurs avaient à se défendre et qu' elle avait aggravé cette circonstance en modifiant sa position au cours de l' audition. Ce faisant, elle aurait compromis gravement les droits de la défense. Je ne puis admettre cet argument. Les griefs exposent intégralement les faits; les points de droit y sont exprimés succinctement, mais avec clarté ... Toutefois, pour lever tous les toutes qui subsisteraient et au risque de me répéter, je vous soumets ci-dessous quelques thèmes de réflexion".

("Ved skrivelse af 28. november 1984 har advokaterne for nogle af de beroerte producenter anfoert, at Kommissionen i meddelelsen om klagepunkter ikke klart har redegjort for, hvilke retlige synspunkter producenterne skal tage stilling til, og dette er forvaerret ved, at den under hoeringen aendrede synspunkt. Retten til kontradiktion skulle herved alvorligt vaere bragt i fare. Jeg kan ikke tiltraede dette synspunkt. I klagepunkterne er der en udtoemmende redegoerelse for de faktiske omstaendigheder. Der er redegjort kort, men praecist, for de retlige problemstillinger ... For at fjerne den tvivl, der maatte vaere, skal jeg - med fare for at gentage mig selv - nedenfor fremkomme med nogle bemaerkninger" (herefter foelger otte sider med bemaerkninger, hvoraf to vedroerende den retlige kvalifikation) ).

Skrivelsen slutter saaledes:

"Il vous est loisible de présenter vos observations écrites sur les points soulevés par la présente lettre dans les six semaines de sa date de réception. Une audition orale supplémentaire est prévue à court terme en faveur de trois entreprises qui n' ont pas été en mesure de présenter leur dossier en novembre; si vous souhaitez y assister, vous auriez ainsi l' occasion de développer vos observations écrites non seulement à l' égard de ces points, mais aussi sur la lettre que je vous envoie séparément à la date d' aujourd' hui et qui traite de certains autres points de droit."

("De kan fremsaette Deres skriftlige bemaerkninger til det ovenfor anfoerte inden seks uger efter modtagelsen af denne skrivelse. Der vil snarest blive afholdt en mundtlig hoering af hensyn til de tre virksomheder, der ikke kunne fremsaette deres bemaerkninger i november. Hvis De oensker at deltage i denne hoering, vil De saaledes have muligheder for at uddybe Deres skriftlige bemaerkninger, ikke kun med hensyn til disse punkter, men ogsaa vedroerende den saerskilte skrivelse, som jeg i dag har sendt, vedroerende andre retlige problemer.")

56 Der har saaledes ikke vaeret tale om et nyt klagepunkt eller om tilsidesaettelse af retten til kontradiktion.

57 Endvidere maa det understreges, at selv om det anses for bevist, at Kommissionen i de processkrifter, den har indgivet for Retten, har fremsat synspunkter, der gaar ud over indholdet af beslutningen, er dette uden betydning, idet det, Retten skal foretage i denne sag, er at kontrollere beslutningens lovlighed.

58 Anbringendet kan derfor ikke tiltraedes.

4. Manglende fremsendelse af referatet af hoeringerne

59 Sagsoegeren har anfoert, at det foelger af artikel 1 og artikel 9, stk. 4, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63") og artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 17, at Kommissionen skal hoere de beroerte virksomheder paa en saadan maade, at de kan fremfoere deres synspunkter, og saaledes at Kommissionen kan indfoere det vaesentlige indhold af den afhoerte persons forklaring i et referat, der forelaegges den paagaeldende til godkendelse. Kommissionens og det raadgivende udvalgs medlemmer deltager ikke i hoeringerne, og de har derfor kun kendskab til virksomhedernes argumentation i kraft af referatet. De boer derfor have et godkendt referat af hoeringerne for at kunne traeffe afgoerelse med fuldt kendskab til sagen. Det er imidlertid ikke tilfaeldet i denne sag, idet det endelige referat foerst er fremsendt til sagsoegeren den 8. juli 1986, dv s. to maaneder efter beslutningens vedtagelse.

60 Denne fejl medfoerer ifoelge sagsoegeren, at beslutningen ikke er lovlig, idet det ikke kan udelukkes, at beslutningen ville have vaeret anderledes, hvis medlemmerne af de to organer havde haft et referat af hoeringerne, hvori var indfoejet de mange rettelser, som sagsoegeren havde foretaget i det foreloebige referat med hensyn til selskabets medvirken ved hoeringen.

61 Kommissionen har anfoert, at det ikke fremgaar af artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 99/63, inden for hvilken frist virksomhedernes godkendelse af referatet skal foreligge, eller til hvem det foreloebige og endelige referat skal fremsendes.

62 Herudover har Kommissionen anfoert, at da de aendringer i udkastet til referat, som sagsoegeren anmodede om, var ubetydelige, havde beslutningen ikke vaeret anderledes, selv om det endelige referat var fremsendt til det raadgivende udvalgs og Kommissionens medlemmer. Der er saaledes ikke anledning til at undersoege, om der maatte foreligge en sagsbehandlingsfejl (Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, praemis 26).

63 Hvad angaar det raadgivende udvalg har Kommissionen anfoert, at dets medlemmer ganske vist kun havde det foreloebige referat, men alle medlemsstaternes myndigheder var repraesenteret ved hoeringsrunderne med undtagelse af Graekenland og Luxembourg i anden hoeringsrunde. For medlemsstaternes myndigheder skulle referatet saaledes alene fastholde, hvad der var passeret under hoeringerne. Det er i denne forbindelse uden betydning, at den embedsmand, der var til stede ved hoeringerne, ikke noedvendigvis var statens repraesentant i det raadgivende udvalg.

64 Videre har Kommissionen anfoert, at da dens medlemmer vedtog beslutningen, havde de ikke kun det foreloebige referat, men ogsaa alle parternes bemaerkninger hertil.

65 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til det raadgivende udvalg og Kommissionen, er foreloebigt, kun er en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt (Domstolens dom af 15.7.1970, sag 44/69, Buchler mod Kommissionen, Sml. s. 151, praemis 17; org. ref.: Rec. s. 733).

66 For saa vidt angaar det referat, der er fremsendt til Kommissionen, bemaerkes, at denne sammen med det foreloebige referat modtog virksomhedernes bemaerkninger hertil, og det maa saaledes antages, at Kommissionens medlemmer var orienteret om alle vaesentlige forhold, inden de traf afgoerelse.

67 Med hensyn til det foreloebige referat, der er fremsendt til det raadgivende udvalg, bemaerkes, at sagsoegeren ikke har angivet, paa hvilke punkter dette referat ikke loyalt og korrekt gengiver hoeringerne, og at sagsoegeren har begraenset sig til generelt at henvise til de tilfoejelser, som selskabet havde fremsendt til Kommissionen. Sagsoegeren har saaledes ikke bevist, at det paagaeldende dokument er affattet paa en saadan maade, at det raadgivende udvalgs medlemmer kunne blive vildledt paa et afgoerende punkt.

68 Anbringendet maa saaledes forkastes.

Beviset for overtraedelsen

69 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.

70 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) kontakterne mellem producenterne og moedet i European Association for Textile Polyolefins (herefter benaevnt "EATP") den 22. november 1977, (B) systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, (C) prisinitiativerne, (D) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (E) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurdere s. Endelig maa Retten efterproeve Kommissionens anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.

1. Bevismaessige konstateringer

A - EATP-moedet den 22. november 1977

a) Den anfaegtede retsakt

71 Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning, fjerde afsnit, 78. betragtning, tredje afsnit, og 104. betragtning, andet afsnit), at sagsoegeren - paa samme maade som Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Rhône-Poulenc og Saga - tilkendegav, at selskabet stoettede Monte, som i en artikel i fagpressen (European Chemical News, herefter benaevnt "ECN") den 18. november 1977 havde bebudet en forhoejelse af rafia-prisen til 1,30 DM/kg fra den 1. december. Deres indlaeg paa EATP-moedet den 22. november 1987 viser ifoelge moedereferaterne, at den pris paa 1,30 DM/kg, som Monte havde fastsat, var blevet accepteret af de oevrige producenter som en generel "maalpris" for hele branchen.

72 Ifoelge beslutningen (16. betragtning, foerste og andet afsnit) skal denne stoetteerklaering ses i sammenhaeng med producenternes droeftelser med henblik paa at undgaa et stoerre prisfald og deraf foelgende tab. Som led i disse droeftelser tog de stoerste producenter, Monte, Hoechst, ICI og Shell, initiativ til en aftale om "mindstepriser", som skulle traede i kraft den 1. august 1977. De oevrige producenter, deriblandt Hercules, blev underrettet om enkelthederne i denne aftale.

73 Det anfoeres videre i beslutningen (16. betragtning, femte og sjette afsnit), at ICI og Shell indroemmede, at man havde kontakter med andre producenter for at droefte, hvorledes prisfaldet kunne undgaa s. Kommissionen har imidlertid anerkendt, at den - med undtagelse af "de fire store" (Hoechst, ICI, Monte og Shell) samt Hercules og Solvay - ikke var i stand til at fastslaa, hvilke producenter der deltog i droeftelserne paa dette tidspunkt, eller hvorledes "mindsteprisaftalen" naermere fungerede.

74 Ifoelge beslutningen (17. betragtning, foerste afsnit) var det omtrent paa det tidspunkt, hvor Monte bebudede en forhoejelse af sine priser, at polypropylenproducenterne begyndte at holde regelmaessige moeder. Det anfoeres dog, at ICI har indroemmet, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne, sandsynligvis telefonisk og paa "ad hoc"-basis.

b) Parternes anbringender

75 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet aldrig paa nogen maade har deltaget i eller stoette en mindsteprisaftale, saaledes som Kommissionen har gjort gaeldende i skrivelsen af 29. marts 1985. Hvis der blev gjort forsoeg herpaa paa "de fire stores" initiativ, var det for at begraense virkningerne for de eksisterende producenter af, at de nye producenter - som Solvay - kom ind paa markedet. Sagsoegeren havde ikke nogen interesse i at foelge en prisforhoejelse, idet selskabet paa det tidspunkt alene oenskede at udnytte sin produktionskapacitet.

76 Dette modsiges ikke af de udtalelser, selskabets repraesentant fremfoerte paa moedet i forbrugerorganisationen EATP den 22. november 1977. Da man droeftede prisproblemerne for polypropylen, beklagede selskabet prisfaldet, der efter dets opfattelse var lige saa skadeligt for producenterne som for forbrugerne. Det kan hverken paa grundlag af referatet af moedet eller af andre dokumenter fastslaas, at Solvay deltog i et initiativ med det formaal at fastsaette prisen til 1,30 DM/kg pr. 1. december 1977. Sagsoegerens repraesentants udtalelser indgaar udmaerket i den dobbeltbundne bluff-politik, som selskabet foerte ved moederne for at faa de oevrige producenter til at forhoeje deres priser, saaledes at det kunne komme hurtigere ind paa markedet.

77 Sagsoegeren har i replikken henvist til den tilbageholdenhed, Kommissionen giver udtryk for i sit svarskrift, naar den anfoerer, at det er muligt ("Il se peut"), at de oevrige producenter (herunder Solvay) tilsluttede sig denne aftale.

78 Kommissionen har anfoert, at formaalet med kartellet var ved en samordnet adfaerd at lede de nye producenter ind paa markedet, saaledes at deres interesser blev forenet med de eksisterende producenter s. De nye oenskede at faa en markedsandel, og de andre oenskede at beholde deres paa et tidspunkt, hvor priserne laa noget under "break-even point", saaledes som det fremgaar af sagsoegerens udtalelser paa EATP-moedet den 22. november 1977, dv s. over for kunderne.

79 Kommissionen har videre anfoert, at disse udtalelser maa ses i lyset af den centrale mindsteprisaftale, som de fire betydeligste producenter (Monte, Hoechst, ICI og Shell - bilag 2) havde indgaaet i midten af 1977. Efter indgaaelsen af denne aftale blev der gennemfoert et prisinitiativ i november 1977, og mindst fem andre producenter (Rhône-Poulenc, Hercules, Linz, Saga og Solvay) tilsluttede sig dette, idet de ved EATP-moedet den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse) gav udtryk for stoette til dette initiativ. Det kan ikke fastslaas, om de blev parter i den centrale aftale, eller om der var tale om en samordnet praksi s. Ved et moede den 30. august 1977 droeftede Shell og Solvay priserne.

c) Rettens vurdering

80 Det bemaerkes indledningsvis, at Kommissionen ikke har noget direkte bevis for, at der var kontakt mellem Solvay og andre producenter foer EATP-moedet den 22. november 1977, idet den ikke over for sagsoegeren kan paaberaabe sig referatet udarbejdet den 6. september 1977 af det moede, som blev afholdt mellem Shell og Solvay den 30. august 1977, idet dette dokument ikke er blevet fremsendt til sagsoegeren. Der maa derfor ses bort fra saadanne kontakter ved undersoegelsen af de udtalelser, sagsoegeren fremsatte ved dette EATP-moede.

81 Endvidere bemaerkes, at det fremgaar af sagsoegerens udtalelser under EATP-moedet den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse), dels at selskabet generelt stoettede Monte' s politik, der gik ud paa at haeve priserne, dels at selskabet over for konkurrenterne klart havde tilkendegivet, hvorledes det havde besluttet at optraede paa markedet. I referatet af udtalelserne anfoeres saaledes foelgende:

"On the subject of sale price, Solvay associates itself with the opinion expressed by the other producers ... Solvay will fall into line with the prices already quoted by the main producer s. The level of these prices still does not seem at all sufficient to ensure a normal profitability for the PP manufacturers."

("For saa vidt angaar salgspriser, tilslutter Solvay sig den opfattelse, de oevrige producenter har givet udtryk for ... Solvay vil foelge samme linje med hensyn til priser som de store producenter. Prisniveauet synes stadig slet ikke at vaere tilstraekkeligt til at sikre en normal fortjeneste for polypropylenproducenterne.")

Disse udtalelser underbygges af referatet af det foelgende EATP-moede den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse), hvori er gengivet de forskellige producenters vurderinger vedroerende de resultater, der var opnaaet paa markedet efter moedet den 22. november 1977. Sagsoegeren udtalte her foelgende:

"Re-reading the Minutes of the last meeting which was held in Paris on 22nd November, 1977, everyone knew that the polypropylene price situation in Europe was absolutely catastrophic. Today, six months later, we can inform that the situation has improved slightly, even if the price levels have not reached the desired level."

("Ved en ny gennemgang af referatet af det sidste moede, der blev afholdt i Paris den 22. november 1977, erkendte alle, at prissituationen for polypropylen i Europa var fuldstaendig katastrofal. I dag, seks maaneder senere, kan vi oplyse, at situationen er blevet lidt bedre, selv om prisniveauet ikke er naaet op paa det oenskede.")

82 Kommissionen maa saaledes anses for at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren i konkurrenters naervaerelse gav udtryk for en generel stoette til Monte' s politik, der gik ud paa at haeve priserne (beslutningens 17. betragtning, fjerde afsnit, foerste pkt., og 78. betragtning, tredje afsnit, andet pkt.), og at selskabet over for konkurrenterne klart tilkendegav, hvorledes det havde besluttet at optraede paa markedet.

B - Systemet med regelmaessige moeder

a) Den anfaegtede retsakt

83 Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste afsnit) blev der i loebet af 1978 afholdt mindst seks moeder mellem de oeverste ledere, der havde ansvaret for den samlede ledelse af nogle af producenternes polypropylenaktiviteter (herefter benaevnt "chefer"). Dette moedesystem udviklede sig hurtigt til ogsaa at omfatte moeder paa et lavere niveau mellem repraesentanter med mere detaljeret kendskab til markedsfoeringen (herefter benaevnt "eksperter"; der henvises til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, bilag 8 til den generelle meddelelse). Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren deltog regelmaessigt i moederne indtil udgangen af september 1983 (105. betragtning, fjerde afsnit). PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0012.1

84 Endelig fremgaar det af beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.

b) Parternes anbringender

85 Sagsoegeren har erkendt at have deltaget nogenlunde regelmaessigt i "chef"- og "ekspert"-moederne, men har anfoert, at Kommissionen ikke heraf kan slutte, at selskabet indgik konkurrencebegraensende aftaler. Selskabet har i denne forbindelse paaberaabt sig to argumenter, dels vedroerende karakteren af dets deltagelse i moederne, dels vedroerende producenternes afvigende interesser, der forhindrede, at der kunne indgaas pris- eller kvoteaftaler.

86 Sagsoegeren har videre understreget, at Kommissionen ikke alene af det forhold, at virksomhederne gav udtryk for enighed, kan udlede, at de havde til hensigt under moederne at paatage sig forpligtelser, uden at undersoege de enkelte virksomheders interesser og saerlige situation. Solvay deltog saaledes ikke i moederne for at paatage sig forpligtelser, men kun for at indsamle tekniske og kommercielle oplysninger, som selskabet som ny paa markedet ikke have kendskab til, og som var noedvendige for dets fremtidige udvikling. For fortsat kunne deltage i moederne uden at paatage sig forpligtelser spillede sagsoegeren et dobbeltspil og gav de oevrige virksomheder ukorrekte oplysninger.

87 Sagsoegeren har tilfoejet, at selskabets adfaerd paa markedet ikke var i overensstemmelse med resultaterne af moederne, saaledes som konkurrenterne fastslog i mange tilfaelde ved moederne, bl.a. ved moedet den 15. juni 1981, hvori selskabet ikke deltog (bilag 64 til den generelle meddelelse). Da sagsoegeren i 1982 var naaet op paa en fuld udnyttelse af sin produktionskapacitet, var oplysningerne ikke laengere relevante for selskabet, og det foreslog derfor ved moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) at ophoere med producentmoederne.

88 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at de store interesseforskelle, der var mellem producenterne, viser, at de ikke paatog sig forpligtelser. De nye paa markedet ville hurtigt naa op paa en fuld udnyttelse af deres produktionskapacitet ved at foere en aggressiv prispolitik, mens de producenter, der allerede var paa markedet, ville bevare deres markedsandel. Disse interesseforskelle udelukkede, at der kunne indgaas en egentlig generel aftale mellem alle producenterne. Dette udelukker imidlertid, at "de fire store" forsoegte at indgaa en aftale med henblik paa at bevare deres markedsandel.

89 Kommissionen har anfoert, at naar der er foert bevis for et kartel ved en helhed af beviser, saaledes som det er tilfaeldet i denne sag, er det forhold, at en eller flere karteldeltagerne ikke havde til hensigt at paatage sig forpligtelser, ikke tilstraekkeligt til at tilsidesaette beviserne for kartellet.

90 Kommissionen har videre anfoert, at formaalet med den overordnede aftale, der var at begraense konkurrencen, ikke maa sammenblandes med den ene eller anden virksomheds formaal med at deltage i et bestemt moede. Der kan ikke tages hensyn til dette formaal, naar det skal afgoeres, om virksomheden deltog i den overordnede aftale, idet det af denne deltagelse fremgaar, at virksomheden deltog i moeder, hvorunder der blev fastsat maalpriser og kvotemaal. Forholdene for den enkelte virksomhed maa saaledes ikke skilles ud fra den overordnede sammenhaeng, idet kartellet inden for polypropylenbranchen bestod af en helhed, hvori den enkelte virksomhed for sit vedkommende deltog paa sin saerlige maade ud fra virksomhedens specifikke situation og interesser.

91 Endvidere har Kommissionen anfoert, at diskussioner vedroerende konkurrencens noegleparametre, bl.a. det niveau, som priserne skulle op paa, og fordelingen af salgskvoter, er de diskussioner uvedkommende, hvorved en ny virksomhed paa markedet, der endnu ikke kender dette saerligt godt, saettes ind i, hvorledes det fungerer. Da sagsoegeren i maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) foreslog at ophoere med systemet med regelmaessige moeder, var det ikke, fordi selskabet ikke laengere havde behov for at indsamle oplysninger, men snarere, fordi selskabet fandt, at priskartellet havde mistet sit formaal, da prisniveauet som foelge af ligevaegten i udbud og efterspoergsel var stabiliseret. I oevrigt har Kommissionen bemaerket, at de oevrige producenter ikke delte sagsoegerens synspunkt, og at alle producenterne, herunder sagsoegeren, blev enige om at benytte denne situation til at gennemfoere en ny prisstigning.

92 Kommissionen har paa ny henvist til, at moedernes formaal var at forene producenternes modstridende interesser. Deltagerne i kartellet var saaledes alle paa den ene eller anden maade konkurrenter, der havde interesser i at deltage i kartellet. Dette udelukker paa ingen maade, at nogle af virksomhederne fra tid til anden havde forbehold eller foerte et dobbeltspil, men uden paa noget tidspunkt at give udtryk herfor. Tvaertimod kunne ordvalget og udtalelserne i referaterne naturligt forstaas saaledes, at de indebar det, der blev givet udtryk for, nemlig at der ved moederne blev indgaaet aftaler. Sagsoegeren var ikke blot observatoer. Endvidere ville det ikke i laengden vaere muligt, at der ved moederne baade var producenter, som ville indgaa i aftaler, og andre, der forholdt sig fuldstaendig tavs og modvirkede forhandlingerne. Kommissionen har konkluderet, at sagsoegeren ikke har begraenset sig til blot at vaere observatoer, men at selskabet paatog sig forpligtelser paa samme maade som de oevrige deltagere.

c) Rettens vurdering

93 Det bemaerkes, at sagsoegeren i staevningen har erkendt "avoir participé (' à partir de 1978' ) assez régulièrement à des réunions de l' ensemble des producteurs européens de polypropylène. Ces réunions, présidées par Monte puis par ICI, ont été l' occasion d' échanges d' informations techniques et commerciale s. A l' initiative des producteurs en place, des discussions intervinrent sur la mise sur pied d' une politique commune de prix et, à certaines époques, sur l' élaboration d' un système de quotas de vente. On peut penser à cet égard que les producteurs établis sur le marché tentaient d' arriver à un accord pour maintenir leurs parts de marché" ("fra 1978 at have deltaget nogenlunde regelmaessigt i moeder for alle de europaeiske polypropylenproducenter. Paa disse moeder, der blev ledet foerst af Monte, senere af ICI, blev der udvekslet tekniske og kommercielle oplysninger. Paa initiativ af de producenter, der allerede var paa markedet, var der droeftelser om at gennemfoere en faelles prispolitik og paa visse tidspunkter om udarbejdelse af et system med salgskvoter. Det er muligt, at de producenter, der var paa markedet, forsoegte at naa frem til en aftale, saaledes at de kunne bevare deres markedsandele").

94 Denne udtalelse underbygges af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvori sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - medregnes blandt de faste deltagere i "ekspert"- og "chef"-moederne.

95 Det er endvidere med rette, at Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret:

"Generally speaking however, the concept of recommending 'Target prices' was developed during the early meetings which took place in 1978"; "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...",

og

"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings"

("Tanken om at anbefale 'maalpriser' blev generelt udviklet under de foerste moeder, som fandt sted i 1978"; "' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...",

og

"En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne").

96 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.

97 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.

98 Sagsoegeren har heroverfor anfoert, at selskabets deltagelse i moederne var uden noget konkurrencebegraensende formaal, idet det som ny paa markedet havde behov for at indsamle oplysninger for at kunne opnaa en markedsandel. Hertil bemaerkes, at da det er bevist, at sagsoegeren deltog i disse moeder, og at formaalet med disse navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal, gav selskabet i hvert fald sine konkurrenter det indtryk, at det deltog i moederne ud fra de samme bevaeggrunde som dem.

99 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at fremkomme med indicier til stoette for, at sagsoegeren ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses, og saaledes paavise, at selskabets konkurrenter vidste, at det deltog i moederne med andre bevaeggrunde end dem.

100 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegerens argumenter vedroerende dets adfaerd paa markedet, som gaar ud paa at paavise, at selskabets formaal med at deltage i moederne alene var at orientere sig om den forventede udvikling paa markedet, ikke er indicium for, at selskabet ikke havde oenske om at begraense konkurrencen, idet der ikke er fremfoert nogen holdepunkter for, at konkurrenterne vidste, at dets adfaerd paa markedet var uafhaengig af droeftelserne paa moederne. Selv om det antages, at konkurrenterne vidste det, er det forhold, at selskabet af konkurrenter soegte at faa oplysninger, som en erhvervsdrivende normalt behandler strengt fortroligt, tilstraekkeligt til at paavise, at selskabet havde et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses.

101 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra 1978 til september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, at moederne var led i et system, og at der ikke er grundlag for at antage, at sagsoegeren ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses.

C - Prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

102 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf 6 har kunnet identificere s. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.

103 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).

104 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26. og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen fra 1,90 til 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).

105 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.

106 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at Solvay deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981. De dokumenter, der blev fundet hos de forskellige producenter, viser, at de traf foranstaltninger med henblik paa at anvende de maalpriser, der var fastsat for februar og marts.

107 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkede s. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i mart s. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspertmoede" i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra den 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.

108 Med hensyn til det tredje prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.

109 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM, dv s. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund".

110 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som Solvay deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia; beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).

111 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Producenterne kunne ved moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.

112 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Ved moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til den 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet ved moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).

113 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).

114 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november-december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.

115 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).

116 Sagsoegeren har i lighed med BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert"-moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse; beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).

117 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november-december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.

118 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, som ikke omfattede sagsoegeren, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i ECN.

119 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO og Petrofina efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at ogsaa Solvay foerst senere underrettede salgskontorerne om prisforhoejelsen med en vis tidsforskydning i forhold til de oevrige producenter; i et internt dokument af 26. juli blev de oejeblikkelige mindstepriser for hvert land sat lig med maalprisen for rafia paa 1,85 DM, mens de nye mindstepriser med virkning fra den 1. september var baseret paa de 2,00 DM, som producenterne havde vedtaget. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.

120 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra den 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved slutningen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.

121 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.

122 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, andet og tredje afsnit), at ATO og Petrofina var til stede paa alle de relevante moeder, men at de begge haevder, at hvis der overhovedet blev givet interne prisinstrukser i den periode, prisinitiativet for juli til november 1983 omfattede, skete det mundtligt. Et internt notat fra ATO dateret 28. september 1983 indeholder imidlertid en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.

123 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, 4. afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.

124 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det hed i fagpressen ved udgangen af 1983, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafia-pris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).

b) Parternes anbringender

125 Sagsoegeren har gentaget, at det ikke af selskabets deltagelse i producentmoederne kan udledes, at det deltog i prisaftaler. Endvidere har selskabet paa ny henvist til, at det kun deltog i moederne for at indsamle oplysninger, at det foerte et dobbeltspil, og at dets adfaerd paa markedet ikke svarede til resultatet af moederne. Denne adfaerd foerte til, at Solvay i juni 1981 blev betegnet som "permanent trouble maker" (bilag 64 til den generelle meddelelse), samtidig med, at Shell i december 1981 (bilag 3 til Solvay' s svar paa meddelelsen om klagepunkter) og februar 1982 (bilag 2 til Solvay' s svar paa meddelelsen om klagepunkter) fremhaevede selskabets aggressive prispolitik. ATO udtalte i februar 1983, at Solvay var blevet lidt fornuftigere (bilag 2 a til Solvay' s svar paa meddelelsen om klagepunkter). Hoechst udtalte det samme i februar 1982 (bilag 4 til Solvay' s svar paa meddelelsen om klagepunkter) og ICI i december 1982 (bilag 35 til den generelle meddelelse). Sagsoegeren har konkluderet, at selskabet reelt ikke deltog i moederne med den hensigt at foelge konkurrenternes priser. De eneste andre dokumenter, Kommissionen har paaberaabt til stoette for, at sagsoegeren havde til hensigt at paatage sig forpligtelser, vedroerer to enkeltstaaende moeder den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse) og den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse). Disse dokumenter er imidlertid uden betydning, idet Kommissionen over for Solvay goer gaeldende, at selskabet havde deltaget i en overordnet aftale fra 1977, og Solvay deltog ikke i moedet den 1. juni 1983.

126 Sagsoegeren har paa ny anfoert, at de modstridende interesser hos de producenter, der var paa markedet foer 1977, og de nye - herunder sagsoegeren - goer det umuligt at indgaa prisaftaler, idet den ene gruppe ville bibeholde deres markedsandel og samtidig foelge en politik med hoejere priser, mens den anden gruppe ville opnaa en stigende markedsandel ved hjaelp af en aggressiv prispolitik.

127 Sagsoegeren har tilfoejet, at den mere detaljerede argumentation i beslutningen vedroerende prisinitiativerne heller ikke er relevant ved vurderingen af sagsoegerens situation. Der er i virkeligheden tale om en cirkelslutning, idet der tages udgangspunkt i, at der var en overordnet aftale, selv om den ikke altid blev gennemfoert. Ifoelge sagsoegeren er spoergsmaalet imidlertid netop foerst, om der var en aftale, og dernaest om aftalen forpligtede de enkelte virksomheder.

128 For saa vidt angaar prisinitiativerne i 1981, har sagsoegeren anfoert, at selskabets markedspriser afveg vaesentligt fra maalpriserne, hvilket viser, at selskabet ikke deltog i prisinitiativerne i dette aar.

129 Hvad angaar prisinitiativerne i 1982 har sagsoegeren anfoert, at den forskellige udvikling i maalpriserne og selskabets markedspriser klart viser, at de foerstnaevnte ikke havde indflydelse paa de sidstnaevnte. Det notat, Kommissionen har paaberaabt sig, har ingen bevisvaerdi (bilag 78 til den generelle meddelelse). Selv om det ganske vist fremgaar af notatet, at sagsoegeren kraevede en hoejere kvote for at udligne den ulempe, selskabet havde haft som foelge sin faste prispolitik, var der snarere tale om "bluff" end et reelt krav.

130 Med hensyn til prisinitiativerne i 1983 har sagsoegeren anfoert, at selskabets prisinstrukser for juli laa efter meddelelsen om en prisforhoejelse i ECN den 13. juni 1983 (bilag 41 til den generelle meddelelse). Selskabet fulgte saaledes alene med forsinkelse en offentligt bebudet prisforhoejelse som foelge af en forbedring af markedet. Endvidere var selskabet fravaerende ved moedet den 1. juni, hvorunder maalprisen ifoelge Kommissionen skulle vaere fastlagt. Der gaelder det samme med hensyn til prisinitiativet for oktober 1983.

131 Sagsoegeren har konkluderet, at Kommissionen i beslutningen har foretaget en generalisering ved at udstraekke klagepunkter, der maaske var begrundede for nogle producenters vedkommende, til dem alle.

132 Kommissionen har heroverfor anfoert, at med hensyn til de forskellige prisinitiativer er der foert bevis for, at sagsoegeren deltog i fastsaettelsen af maalpriser, ved selskabets faste deltagelse i de moeder, hvorunder disse priser blev aftalt.

133 Selv om sagsoegeren blev betegnet som "permanent trouble maker", skete det kun én gang, nemlig ved et moede i juni 1981 (bilag 64 til den generelle meddelelse), paa et tidspunkt, hvor der paa markedet var stor uligevaegt. Da der ikke var en kvoteaftale for 1981, udnyttede Solvay situationen ved at fordoble sin produktion og forsoegte at saelge mest muligt til priser, der lejlighedsvis var lavere end maalpriserne. Denne adfaerd er ikke repraesentativ for hele perioden.

134 Det forhold, at der af og til blev fastsat forstyrrende priser, at sagsoegeren havde visse uudtalte forbehold, og at der ikke altid var den noedvendige fasthed over for kunderne med hensyn til ikke at give dem lavere priser, er typisk for et priskartel, der anvendes paa et virkeligt marked, og som derfor konstant udsaettes for pression indefra (fra deltagerne) og udefra (fra kunderne).

135 For saa vidt angaar gennemfoerelsen af disse aftaler i form af prisinitiativer, har Kommissionen anfoert, at det med hensyn til 1981 ikke er overraskende, at sagsoegeren i mangel af en kvoteaftale kunne foere en aggressiv prispolitik, maaske med henblik paa senere at opnaa en yderligere kvote. Selv om kartellet fungerede mindre godt i dette aar, var det imidlertid ikke ophoert med at eksistere. Under alle omstaendigheder er der foert bevis for sagsoegerens deltagelse i prisinitiativerne ved selskabets deltagelse i de moeder, for hvilke der foreligger referater, som f.ek s. moederne i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), samt to interne notater fra sagsoegeren, som viser, at selskabet sammenlignede sine priser med maalpriserne, og at det den 17. juli 1981 vidste, at der skulle foretages en forhoejelse, hvis stoerrelse senere skulle fastlaegges, i september.

136 Med hensyn til 1982 har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren har erkendt at have deltaget i prisforhandlingerne. Selskabet fortsatte med at deltage i droeftelserne, selv om det betvivlede nytten heraf (bilag 24 til den generelle meddelelse). I virkeligheden har sagsoegeren konsekvent stoettet prisinitiativerne, saaledes som det fremgaar dels af et moedereferat (bilag 32 til den generelle meddelelse), hvori det understreges, hvor konsekvent sagsoegeren har optraadt i Belgien, dels af det kvoteforslag, som selskabet fremsatte for 1983, og hvori det selv understreger, hvor konsekvent det har optraadt med hensyn til priser (bilag 78 til den generelle meddelelse).

137 Hvad angaar 1983 har Kommissionen prisinstrukser fra sagsoegeren til selskabets salgskontorer (bilag 4 og 5 til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Solvay, herefter benaevnt "meddelelsen til Solvay"). Disse instrukser svarer til de maal, der var aftalt mellem producenterne (bilag 40 og 42-52). Maalpriserne blev fastsat ved moeder, hvori sagsoegeren deltog (bilag 37 og 38 til den generelle meddelelse), selv om selskabet ganske vist var fravaerende ved det senere moede, hvor disse priser blot blev bekraeftet ("reaffirmed", bilag 40 til den generelle meddelelse). Naar de blev offentliggjort i fagpressen, skete det i henhold til en beslutning paa et af kartellets moeder.

138 Det er Kommissionens opfattelse, at der var en forbindelse med de maalpriser, der blev gennemfoert i form af instrukser til salgskontorerne, og de maalpriser, som blev droeftet ved moederne. Det er ikke sandsynligt - og ikke bekraeftet af de foreliggende oplysninger - at der blot skulle vaere tale om et tilfaeldigt sammenfald (altsaa at prisinstrukserne skulle vaere resultatet af beslutninger truffet af producenterne enkeltvis).

139 Kommissionen har videre anfoert, at selv om det anses for bevist, at der var en forskel mellem prisinstrukserne og de priser, som blev opnaaet paa markedet, er det uden betydning, idet EOEF-traktatens artikel 85 indeholder et forbud mod karteller, som har til formaal og ikke noedvendigvis til foelge at fordreje konkurrencen. Det er imidlertid Kommissionens opfattelse, at maalpriserne dannede udgangspunkt for forhandlingerne med kunderne, og at de opnaaede priser udviklede sig parallelt med maalpriserne. Kommissionen har erkendt - saaledes som den ogsaa har gjort i beslutningen (74. betragtning) - at maalpriserne ikke altid blev opnaaet, men at sagsoegeren overdriver forskellen mellem maalpriserne og de opnaaede priser.

140 Kommissionen har tilfoejet, at den var berettiget til at anse prisinstrukserne for at vaere et led i gennemfoerelsen af prisinitiativerne, selv om de var interne, idet deres indhold svarede til resultaterne af moederne i kartellet, og der var tale om instrukser til salgskontorerne.

c) Rettens vurdering

141 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):

"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table".

("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om DM 2,00 fra den 1. juni (UK den 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel").

142 Sagsoegeren har - stillet over for disse moedereferater - anfoert, at interesseforskellene mellem producenterne gjorde det umuligt at gennemfoere prisinitiativer. Hertil bemaerkes, at selv om producenterne ganske vist havde afvigende interesser paa visse punkter, havde de en faelles interesse i, at prisniveauet steg. De etablerede producenter kunne saaledes forbedre deres resultat, mens de nye producenter kunne realisere deres oensker med hensyn til salgsmaengder med lavere omkostninger. Producenternes afvigende interesser forhindrede saaledes ikke, at der kunne gennemfoeres prisinitiativer med henblik paa at forhoeje det generelle prisniveau.

143 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de andre deltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne.

144 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren har henvist til to argumenter til stoette for, at selskabet ved de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter generelt ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev aftalt dér. For det foerste har selskabet anfoert, at det ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses, og at det paa ingen maade tog hensyn til udfaldet af moederne, naar det fastlagde sin prismaessige adfaerd paa markedet, hvilket bekraeftes af de vigtige forskelle, der er fastslaaet mellem de priser, der haevdes at vaere aftalt under moederne, og de priser, som selskabet anvendte paa markedet.

145 Ingen af disse argumenter kan anses for indicium for, at sagsoegeren - saaledes som selskabet paastaar - ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer. Retten henviser i denne forbindelse til, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at der ikke er grundlag for at antage, at sagsoegeren ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses, saaledes at der ikke i de faktiske omstaendigheder er stoette for sagsoegerens foerste argument.

146 Med hensyn til det andet argument bemaerkes indledningsvis, at selv om der med hensyn til de faktiske omstaendigheder var holdepunkter for dette argument, ville det ikke udelukke, at sagsoegeren havde deltaget i fastsaettelsen af maalpriser ved moederne, men det ville kun indebaere, at sagsoegeren ikke havde gennemfoert resultatet af disse moeder. Det anfoeres i oevrigt ikke i beslutningen, at sagsoegeren anvendte priser, der altid svarede til de maalpriser, som var aftalt paa moederne, og det goeres saaledes heller ikke i den anfaegtede retsakt til stoette for, at sagsoegeren deltog i fastsaettelsen af maalpriser, gaeldende, at selskabet gennemfoerte resultatet af moederne.

147 Det bemaerkes, at det eneste prisinitiativ, med hensyn til hvilket sagsoegeren har fremfoert andre argumenter end de ovenfor anfoerte, er initiativet for juli-november 1983. Selskabet har herved anfoert, at det ikke deltog i moedet den 1. juni 1983, hvorunder dette prisinitiativ blev vedtaget, og at dets prisinstrukser laa efter meddelelsen om prisforhoejelser i fagpressen.

148 Det maa for det foerste fastslaas, at prisinitiativet for juli 1983 ikke blev besluttet ved moedet den 1. juni 1983, som sagsoegeren ikke deltog i, men ved et tidligere moede den 20. maj 1983, hvori selskabet deltog. Det fremgaar saaledes af referatet