ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . TRAKTATBRUDSSAG - FORANSTALTNINGER TRUFFET AF DEN PAAGAELDENDE MEDLEMSSTAT EFTER SAGENS ANLAEG - UDEN BETYDNING

( EOEF-TRAKTATEN, ART . 169 )

2 . INSTITUTIONERNES RETSAKTER - DIREKTIVER - GENNEMFOERELSE VED MEDLEMSSTATERNE - KRAV OM RETSSIKKERHED

( EOEF-TRAKTATEN, ART . 189, STK . 3 )

Sammendrag

1 . UNDER EN TRAKTATBRUDSSAG KAN DOMSTOLEN IKKE TAGE FORANSTALTNINGER, SOM DEN PAAGAELDENDE MEDLEMSSTAT HAR TRUFFET EFTER SAGENS ANLAEG FOR AT OPFYLDE SINE FORPLIGTELSER, I BETRAGTNING .

2 . EN MEDLEMSSTAT, SOM FOR AT SIKRE GENNEMFOERELSEN AF ET DIREKTIV UDSTEDER BESTEMMELSER, DER ER KARAKTERISERET VED AT VAERE SAA GENERELLE, AT DE IKKE HAR DEN PRAECISION OG KLARHED, DER KRAEVES FOR FULDT UD AT OPFYLDE KRAVET OM RETSSIKKERHED, OPFYLDER IKKE SINE FORPLIGTELSER .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . INSTITUTIONERNES RETSAKTER - TIDSMAESSIG ANVENDELSE - OEJEBLIKKELIG ANVENDELSE AF NY PROCEDUREFORSKRIFT

( RAADETS FORORDNING NR . 2176/84, ART . 19, ANDET PUNKTUM )

2 . FAELLES HANDELSPOLITIK - BESKYTTELSE MOD DUMPING - ANSOEGNING OM TILBAGEBETALING AF ANTIDUMPINGTOLD I HENHOLD TIL ARTIKEL 16 I FORORDNING NR.*2176/84 - IMPORTOERENS FORPLIGTELSER

( RAADETS FORORDNING NR . 2176/84, ART . 16 )

Sammendrag

1 . BESTEMMELSEN I ARTIKEL 19, ANDET PUNKTUM, I FORORDNING NR . 2176/84 OM BESKYTTELSE MOD DUMPING, HVOREFTER FORORDNINGEN OGSAA FINDER ANVENDELSE PAA DE PROCEDURER, DER ALLEREDE VAR IVAERKSAT PAA TIDSPUNKTET FOR DENS IKRAFTTRAEDEN, AFVIGER IKKE FRA DEN ALMINDELIGT GAELDENDE HOVEDREGEL OM, AT RETSFORSKRIFTER, DER AENDRER EN ADMINISTRATIV PROCEDURE, SOM MEDFOERER EN ANDEN KOMPETENCEFORDELING MELLEM FORSKELLIGE MYNDIGHEDER, OGSAA FINDER ANVENDELSE PAA ALLEREDE VERSERENDE SAGER, OG AT DE RETSUNDERGIVNE IKKE HAR NOGET "VELERHVERVET" KRAV PAA AT FAA DERES SAG BEHANDLET AF DE MYNDIGHEDER, SOM VAR KOMPETENTE EFTER DE TIDLIGERE RETSFORSKRIFTER .

2 . IMPORTOEREN HAR EFTER ARTIKEL 16 I FORORDNING NR . 2176/84 MULIGHED FOR AT INDGIVE ANSOEGNING OM TILBAGEBETALING AF DE BELOEB, HAN HAR MAATTET ERLAEGGE I ANTIDUMPINGTOLD, SAAFREMT BELOEBENE OVERSTIGER DEN FAKTISKE DUMPINGMARGEN VED DE INDFOERSLER, HAN HAR FORETAGET . BESTEMMELSEN GIVER DOG IKKE IMPORTOEREN ADGANG TIL AT ANFAEGTE GYLDIGHEDEN AF DEN FORORDNING, HVORVED ANTIDUMPINGTOLDEN BLEV INDFOERT, ELLER TIL AT KRAEVE EN FORNYET UNDERSOEGELSE AF DET MATERIALE, SOM ER BLEVET LAGT TIL GRUND FOR TOLDENS BEREGNING, OG SOM ER BLEVET FASTSLAAET UNDER DE TIDLIGERE UNDERSOEGELSER I HENHOLD TIL FORORDNINGENS ARTIKLER 7 OG 14 .

IMPORTOEREN HAR EFTER ARTIKEL 16 ALENE MULIGHED FOR AT GODTGOERE, AT DET MATERIALE, DER ER LAGT TIL GRUND - MEN SOM PAA DETTE TRIN GENERELT MAA FORUDSAETTES AT VAERE KORREKT - IKKE KAN ANVENDES I HANS SAERLIGE SITUATION, OG AT DEN FAKTISKE DUMPINGMARGEN I DET KONKRETE TILFAELDE VAR LAVERE END DEN, DER BLEV LAGT TIL GRUND VED INDFOERELSEN AF ANTIDUMPINGTOLDEN . TIL STOETTE FOR ANSOEGNINGEN KAN HAN FREMLAEGGE ALT FORNOEDENT BEVISMATERIALE TIL GODTGOERELSE AF, AT HANS EGNE INDFOERSLER FALDER IND UNDER EN AF DE SITUATIONER, SOM ER OMHANDLET I BESTEMMELSEN .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

MEDLEMSSTATER - FORPLIGTELSER - MANGLENDE GENNEMFOERELSE AF DIREKTIVER - BEGRUNDELSE - UANTAGELIG

( EOEF-TRAKTATENS ART . 169 )

Sammendrag

DEN OMSTAENDIGHED, AT EN MEDLEMSSTAT, SOM FOREHOLDES IKKE AT HAVE OPFYLDT EN FORPLIGTELSE I HENHOLD TIL ET DIREKTIV, HAR ANMODET OM EN AENDRING AF DETTE, SAALEDES AT MEDLEMSSTATEN FRITAGES FOR DENNE FORPLIGTELSE, OG AT KOMMISSIONEN OVER FOR RAADET HAR STILLET FORSLAG OM DENNE AENDRING, KAN IKKE BEVIRKE, AT TRAKTATBRUDDET OPHOERER, FOER RAADET HAR VEDTAGET FORSLAGET .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

TJENESTEMAEND - ANSAETTELSE - INDPLACERING I LOENKLASSE - REGLER FASTSAT AF KOMMISSIONEN - ANSAETTELSE I OEVERSTE LOENKLASSE I STILLINGSGRUPPEN - ADMINISTRATIONENS SKOEN

Sammendrag

INDHOLDET AF ARTIKEL 3 I KOMMISSIONENS BESLUTNING AF 6 . JUNI 1973 - VEDROERENDE DE I FORBINDELSE MED ANSAETTELSE GAELDENDE KRITERIER FOR INDPLACERING I LOENKLASSE OG PAA LOENTRIN - ER AF EN SAADAN ART, AT ANSAETTELSE AF EN NYANSAT TJENESTEMAND I OEVERSTE LOENKLASSE I LAVESTE STILLINGSGRUPPE OG MELLEMSTE STILLINGSGRUPPE SKAL VAERE EN UNDTAGELSE FRA DE ALMINDELIGE INDPLACERINGSREGLER, OG AT AFGOERELSEN HEROM UNDER ALLE OMSTAENDIGHEDER HENHOERER UNDER ADMINISTRATIONENS SKOEN .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

FAELLES TOLDTARIF - FRITAGELSE FOR TOLD VED INDFOERSEL - VIDENSKABELIGE INSTRUMENTER OG APPARATER - UDELUKKENDE ELLER HOVEDSAGELIGT EGNET TIL BRUG VED VIDENSKABELIGT ARBEJDE - KRITERIUM

( RAADETS FORORDNING NR . 1798/75, ART . 3, STK . 3, SOM AENDRET VED FORORDNING NR . 1027/79 )

Sammendrag

KRITERIET I ARTIKEL 3, STK . 3, I FORORDNING NR . 1798/75, SOM AENDRET VED FORORDNING NR . 1027/79, OM FRITAGELSE FOR TOLD EFTER DEN FAELLES TOLDTARIF VED INDFOERSEL AF UDDANNELSESMAESSIGT, VIDENSKABELIGT ELLER KULTURELT MATERIALE, HVOREFTER INSTRUMENTET ELLER APPARATET UDELUKKENDE ELLER HOVEDSAGELIGT SKAL VAERE EGNET TIL BRUG VED VIDENSKABELIGT ARBEJDE, SKAL FORSTAAS SAALEDES, AT INSTRUMENTET M.V . PRIMAERT SKAL VAERE EGNET TIL VIDENSKABELIGT ARBEJDE, OG UDELUKKER IKKE MULIGHEDEN AF, AT DET OGSAA, MEN SEKUNDAERT, KAN VAERE EGNET TIL ANDRE FORMAAL, F.EKS . ANVENDELSE I INDUSTRIEN .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

Statsstoette - begreb - levering af naturgas til favoerpris, navnlig til en bestemt type virksomheder uden saerlig oekonomisk begrundelse

( EOEF-Traktaten, art . 91 )

Sammendrag

Prisregler om levering af naturgas til favoerpris, der anvendes af en medlemsstat til fordel for meget store forbrugere i industrien, der alle paa én undtagelse naer tilhoerer en bestemt produktionssektor, udgoer statsstoette i det omfang, ydede prisafslag klart ikke modsvares af besparelser paa leveringsomkostningerne . Den omstaendighed, at en virksomhed ikke tilhoerer den omhandlede sektor, aendrer ikke ved konstateringen af, at det navnlig er denne sektor, som favoerprisen skal gaelde for .
4

Commissione tributaria di secondo grado, Sassari, fandt under disse omstændigheder, at en fortolkning af artikel 9, stk. 2, litra b) i sjette direktiv var nødvendig, før den traf afgørelse, og har, henset til at de pågældende fællesskabsretlige bestemmelser bør anvendes på ensartet måde i samtlige medlemsstater, besluttet at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Kan ifølge artikel 9, stk. 2, litra b), i Rådets sjette direktiv, moms kun opkræves for transportydelser over strækninger, der tilbagelægges på medlemsstaternes højhedsområde under internationale transporter (fra medlemsstat til medlemsstat) eller desuden for nationale transporter (fra et sted til et andet i samme medlemsstat), der, som tilfældet er i nærværende sag, i det væsentlige finder sted i internationalt farvand?«
13

Besvarelsen af spørgsmålene afhænger af, hvorledes anvendelsesområdet for nedennævnte fællesskabsretlige bestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed fastlægges: traktatens artikel 48 og de afledte bestemmelser, herunder Rådets forordning nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT 1968 II, s. 467) og Rådets direktiv 68/360 af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer (EFT 1968 II, s. 477). Som Domstolen fastslog i dommen af 27. oktober 1982 (Morson, forenede sager 35 og 36/82, Sml. s. 3723), har de nævnte bestemmelser til formål at bidrage til at fjerne alle hindringer for oprettelse af et fælles marked, inden for hvilket medlemsstaternes statsborgere har mulighed for at bevæge sig frit på medlemsstaternes område med henblik på at udøve erhvervsmæssig virksomhed. Artikel 48 og dens gennemførelsesbestemmelser er en gennemførelse af det i EØF-traktatens artikel 7 fastsatte princip om forbud mod forskelsbehandling, idet bestemmelsen skal sikre, at en arbejdstager med bopæl i ét land inden for Fællesskabet, uanset statsborgerskab, frit kan søge faktisk tilbudte stillinger i andre lande inden for Fællesskabet, hvorved enhver begrænsning af muligheden for at bevæge sig inden for Fællesskabet, som ville hindre den faktiske udøvelse af den nævnte ret, er forbudt, hvad enten der er tale om en begrænsning i adgangen til nationalt område eller en begrænsning af den frie bevægelighed inden for et nationalt område.
24

Denne fortolkning af kontrakten ændres ikke af den omstændighed, at de tre måleapparater er benyttet på grundlag af leasingkontrakter. Da hverken fællesskabsbestemmelserne eller kontrakten indeholder bestemmelser om benyttelse af apparater på grundlag af sådanne kontrakter, og da det ikke er godtgjort, at Kommissionen er gået med til at yde tilskud til leasingomkostninger i forbindelse med forskningskontrakter indgået tidligere med sagsøgeren, burde sagsøgeren forinden have forelagt spørgsmålet for Kommissionen. I så tilfælde havde Kommissionen haft mulighed for at kontrollere vilkårene i leasingkontrakterne, undersøge apparaternes art for så vidt angår deres levetid og i givet fald i enighed med sagsøgeren for at ændre forskningskontrakten i overensstemmelse med de nye forhold. Da sagsøgeren ikke rettidigt har rejst spørgsmålet, har sagsøgeren ikke krav på tilskud til de omhandlede omkostninger på andre vilkår end de i kontraktens artikel 5, stk. 3 fastsatte.
44

Sagsøgte vil følgelig være at frifinde, såvel for sagsøgerens påstand om annullation af den hævdede afvisning af umiddelbart at lade ham genindtræde i sin stilling ved Publikationskontoret, som for påstanden om erstatning for den ideelle skade, sagsøgeren hævder at være påført som følge af afbrydelsen af hans normale karriereforløb. Det samme gælder sagsøgerens påstand om, at Kommissionen tilpligtes at placere ham i en faktisk bestående stilling inden for hans kategori og svarende til den lønklasse, han hierarkisk er placeret i, samt til hans erfaring og kvalifikationer.
39

Det bemærkes, at det fremgår af sagen, at det kun er i denne periode på 90 dage, at sagsøgerne måtte bære en negativ rente på 3,5% uden at få tilskrevet 4,5% i rente. Det må derimod understreges, at sagsøgerne drog fordel af den positive rente, som INPS anvendte fra tidspunktet for deres udnævnelse til midlertidigt ansatte, indtil Kommissionen indgav sin anmodning om overførsel til INPS. I betragtning af forskellen mellem den positive og den negative rente, har den tid, som overførslen af de kapitaliserede rettigheder har krævet, for så vidt angår perioden fra-1976 til 1983, ikke påført sagsøgerne skade, men derimod givet dem en vis fordel. Yderligere er det ubestridt, at Kommissionen sendte sagkyndige tjenestemænd til Ispra med det formål at give de berørte ansatte alle nødvendige oplysninger om anvendelsen af artikel 11 i tjenestemandsvedtægtens bilag VIII. Den gav således sagsøgerne mulighed for at indhente oplysninger og få afklaret alle de punkter, som de fandt tvetydige eller uklare. Følgelig kan det fjerde anbringende heller ikke lægges til grund.
29

Heroverfor har Rådet og Kommissionen gjort gældende, at den anfægtede ordning er udformet på en sådan måde, at den tager tilstrækkeligt hensyn til de særlige forhold i områder med underskud, herunder Italien. For det første er minimumspriserne for både A-sukkerroer og B-sukkerroer højere i områder med underskud. Da afgiften på sukkerproduktionen yderligere beregnes på grundlag af interventionsprisen og ikke på grundlag af den afledte interventionspris, betaler de italienske sukkerroeproducenter procentuelt en lavere afgift for B-sukker end producenterne i de andre medlemsstater (28,8% af interventionsprisen mod 30% i produktionsåret 1981-1982). Hertil kommer, at der kan ydes national støtte til de italienske sukkerroe- og sukkerproducenter, jfr. artikel 46 i forordning nr. 1785/81. Da der i øjeblikket næsten ikke produceres B-sukker i Italien, betaler de italienske producenter i realiteten ingen afgift af dette sukker. Kommissionen har yderligere bemærket, at netop kvotaordningen har gjort det muligt at opretholde sukkerroeproduktionen i Italien, skønt sukkerroerne her indeholder langt færre nyttige bestanddele end de i de andre medlemsstater-producerede.
Kommissionen har gjort gældende, at administrationens handlinger ligger uden for den erhvervsdrivendes indflydelse og principielt, såfremt der foreligger en tjenestefejl, dvs. i tilfælde, hvor den offentlige forvaltning ikke har fungeret, har fungeret dårligt eller har truffet de pågældende foranstaltninger for sent, har karakter af uforudsigelige og usædvanlige omstændigheder. Efter Kommissionens opfattelse skal der imidlertid være opfyldt yderligere en betingelse, for at der kan antages at foreligge force majeure, nemlig at den erhvervsdrivende har udvist normal påpasselighed. I den forbindelse anfører Kommissionen, at den omstændighed, at den pågældende ikke inden for seksmånedersfristen har udnyttet muligheden efter forordningens artikel 11, stk. 5 for at indgive en ansøgning om bevismæssig ligestilling af dokumenterne, ikke i sig selv er ensbetydende med, at den erhvervsdrivende ikke har udvist den påpasselighed, der normalt kræves. Efter Kommissionens opfattelse kan den normale påpasselighed nemlig også bestå i, at der sker henvendelse til myndighederne med henblik på at udvirke, at kontroleksemplaret T5 tilbagesendes. På den anden side ophører forpligtelsen til at udvise normal påpasselighed ikke med udløbet af seksmånedersfristen, idet den erhvervsdrivende endog også efter fristens udløb må iværksætte de mest ihærdige anstrengelser. Han har således mulighed for at fremskaffe andre dokumenter, der efter fællesskabets retsforskrifter bevismæssigt vil kunne ligestilles med kontroldokumentet.
16

Rådet har anført, at der ved de af den nationale ret forelagte spørgsmål ud fra to betragtninger rejses tvivl om gyldigheden af artikel 73, stk. 2. For det første lægges der vægt på, at det drejer sig om en særegen undtagelsesbestemmelse, som oprindelig kun skulle gælde i et begrænset tidsrum, nemlig indtil den 1. januar 1973. For det andet er det i hovedsagen blevet hævdet, at ikke-franske arbejdstagere, der er omfattet af fransk lovgivning, er udsat for en dobbelt forskelsbehandling, dels i forhold til franske arbejdstagere, dels i forhold til arbejdstagere, der er omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat end Frankrig. Rådet gør gældende, at der ikke består nogen sådan dobbelt forskelsbehandling. Uanset om en i Frankrig beskæftiget arbejdstager er fransk eller udenlandsk statsborger, modtager han de samme børnetilskud. For den franske arbejdstager gælder det, at han mister retten til disse ydelser, såfremt hans børn opgiver deres bopæl i Frankrig i mere end tre måneder, hvorimod den vandrende arbejdstager i kraft af forordning nr. 1408/71 har ret til børnetilskud for børn, der er bosat i en anden medlemsstat end Frankrig. Da der kun er sket en samordning med hensyn til de nationale lovgivninger om social sikring, er det endvidere ikke udtryk for forskelsbehandling, at vandrende arbejdstagere er underkastet forskellige vilkår i to eller flere forskellige medlemsstater. Med hensyn til social sikring er hver medlemsstat fonsat beføjet til selv at afgøre, hvilke ydelser arbejdstagere skal have ret til, og til at fastsætte disses størrelse, idet traktatens artikel 51 ikke indeholder nogen forpligtelse for Rådet til at gennemføre en fuldstændig harmonisering af lovgivningerne om social sikring i Fællesskabets medlemsstater.
5

Som svar på den begrundede udtalelse forklarede den italienske regering, at de italienske veterinærmyndigheder ganske enkelt var interesseret i den bedst mulige planlægning af landevejstransporten ud fra den bestående infrastrukturelle kapacitet på de forskellige grænseovergangssteder. Til gengæld er der hverken tale om, at transport ad jernbane kategorisk foretrækkes frem for transport ad landevej, eller at handel med dyr, der er bestemt til det italienske marked, tilgodeses i forhold til handelen med dyr, der er bestemt for andre markeder. Den italienske regering meddelte endvidere Kommissionen, at der efter møder mellem de belgiske veterinærmyndigheder og de italienske myndigheder var givet tilladelser til transit med lastbil for visse mængder af dyr, på betingelse af, at der blev fremlagt bevis for, at modtagerlandet ikke tilbageviste dem til Italien, og at dyrene opfyldte kravene i henhold til de fællesskabsretlige veterinærbestemmelser.
Det skal tilføjes, at det forhold, at en medlemsstat, som en beslutning er rettet til, ikke under en sag som den foreliggende kan påberåbe sig andre indsigelser end absolut umulighed for gennemførelsen, ikke er til hinder for, at en medlemsstat, der under gennemførelsen af en sådan beslutning støder på uforudsete eller uforudsigelige vanskeligheder eller får kendskab til følger, der ikke er forudset af Kommissionen, forelægger Kommissionen disse problemer til bedømmelse med forslag om passende ændringer af den pågældende beslutning. I et sådant tilfælde skal Kommissionen og medlemsstaten i henhold til den regel, der pålægger medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner en gensidig pligt til loyalt samarbejde, jfr. navnlig EØF-traktatens artikel 5, samarbejde efter bedste evne med henblik på at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, særligt bestemmelserne om støtte. Imidlertid har ingen af de vanskeligheder, der i nærværende sag er påberåbt af den belgiske regering, en sådan karakter, og regeringen har heller ikke på nogen måde foreslået Kommissionen at gennemføre andre passende foranstaltninger, men har begrænset sig til, gennem Belgiens faste repræsentant og efter udløbet af den fastsatte frist for gennemførelsen, at bestride rigtigheden af begrundelsen for beslutningen, at påberåbe sig umuligheden af at bringe kapitaldeltagelsen til ophør på grund af bestemmelser i belgisk ret, samt til at anmode Kommissionen om at præcisere, hvad den forstår ved »bringe støtten til ophør«. En sådan adfærd kan ikke anses som værende i overensstemmelse med den ovennævnte pligt til samarbejde.
12

De to i sagen omhandlede former for drikkevarer har kendetegn, der er klart forskellige. Frugtvin af hedvinstypen fremstilles af frugt og ved naturlig gæring, hvorimod skotsk whisky er en destilleret spiritus, der fremstilles af korn. De to produkter har ligeledes forskellige organoleptiske egenskaber. Som Domstolen har fastslået i (den førnævnte) dom i sagen Rewe, er en afgiftsdifferentiering ikke omfattet af forbudet i artikel 95, stk. 1, blot fordi et bestemt stof som f.eks. alkohol optræder i begge de pågældende to varer. For at varerne må anses som lignende, er det endvidere en betingelse, at indholdet af stoffet i de to varer er nogenlunde lige stort. Det bemærkes i denne forbindelse, at skotsk whisky har et alkoholindhold på 40 rumfangsprocent, hvorimod den form for frugtvin af hedvinstypen, der er omfattet af den pågældende danske lovgivning, har et alkoholindhold på højst 20 rumfangsprocent.
2

Det fremgår af sagen, at frugtvin og druevin i henhold til dansk lovgivning beskattes forskelligt, jfr. lov nr. 98 af 17. marts 1971 om afgift af vin og frugtvin m.m., som senest ændret ved lov nr. 149 af 11. april 1984. For så vidt angår druevin, er afgiften pr. liter fastsat til 10,725 DKR for bordvin og til 19,93 DKR for vin af hedvinstypen med et højere ethanolindhold end bordvin, men ikke over 23 rumfangsprocent; druevin, hvis ethanolindhold overstiger denne grænse, beskattes i henhold til lov om afgift af spiritus. For så vidt angår frugtvin, er afgiften pr. liter 6,92 DKR for vin af bordvinstypen med et ethanolindhold på højst 14 rumfangsprocent og 11,02 DKR for andre varer, dvs. vin af hedvinstypen med et ethanolindhold på mellem 14 og 20 rumfangsprocent. Frugtvin med et højere ethanolindhold end 20 rumfangsprocent beskattes som spiritus.
25

Det må i denne forbindelse fastslås, at artikel 36 efter sit formål ikke kan fortolkes udvidende. Formålet med bestemmelsen, som må ses i sammenhæng med de øvrige bestemmelser i forordning nr. 337/79, der skal fremme produktionen af kvalitetsvin, er at lette kontrollen med overholdelsen af vilkårene i henhold til artiklerne 32 og 33 og af alle de betingelser, der med henblik herpå er fastsat i forordningen. Denne målsætning bringes i fare, såfremt der åbnes mulighed for at gennemføre en forhøjelse af det naturlige alkoholindhold i alle tilfælde, hvor vinfremstillingen afsluttes med fremstilling af et produkt, der skal sælges til forbrugerne, på et stadium, der ligger forud for det stadium, hvor der er fremstillet vin egnet til fremstilling af bordvin.
48

Med hensyn til argumentet om, at et direktiv ikke kan gøres gældende over for en privat, bemærkes, at ifølge traktatens artikel 189 består et direktivs bindende karakter, som er grundlaget for at støtte ret på det ved en national ret, kun i forhold til »enhver Medlemsstat, som det rettes til«. Heraf følger, at et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private, og at en direktivbestemmelse derfor ikke som sådan kan påberåbes over for sådanne personer. Der må herefter tages stilling til, om sagsøgte i den foreliggende sag må anses for at have handlet i egenskab af en privat.
37

Som understreget af Domstolen i dommen i Burton-sagen, er artikel 7 i direktiv 79/7 udtrykkeligt ikke til hinder for, at medlemsstaterne fra direktivets anvendelsesområde kan undtage fastsættelse af pensionsalderen for ydelse af alders- og arbejdsophørspensioner og eventuelle følger heraf for andre ydelser inden for lovgivningen om social sikring. Domstolen har således anerkendt, at ydelser, der er knyttet til en i henhold til nationale ordninger forskellig mindstepensionsalder for mænd og kvinder, kan falde uden for ovennævnte bestemmelse.
34

Som understreget af Domstolen i dommen i Burton-sagen, er artikel 7 i direktiv 79/7 udtrykkeligt ikke til hinder for, at medlemsstaterne fra direktivets anvendelsesområde kan undtage fastsættelse af pensionsalderen for ydelse af alders- og arbejdsophørspensioner og eventuelle følger heraf for andre ydelser inden for lovgivningen om social sikring. Domstolen har således anerkendt, at ydelser, der er knyttet til en i henhold til nationale ordninger forskellig mindstepensionsalder for mænd og kvinder, kan falde uden for ovennævnte bestemmelse.
15

Kommissionen har anført, at det efter dens opfattelse er tvivlsomt, om sagen kan antages til realitetsbehandling, hvorved Kommissionen dog ikke har nedlagt påstand om afvisning i medfør af procesreglementets artikel 91, stk. 1. Domstolen har herefter besluttet at tage stilling til, hvorvidt sagen ex officio vil være at afvise af følgende grunde: a) Afslaget på udstedelse af de ansøgte importlicenser er meddelt af BALM. Der kan herefter alene være spørgsmål om dette nationale organs hæftelse, og en retstvist herom falder uden for Domstolens kompetence. b) Dersom det antages, at Kommissionen kan drages til ansvar, forudsætter dette, at sagsøgeren har udtømt samtlige muligheder for at opnå annullation af BALM's afgørelse ved søgsmål for de nationale domstole. c) Dersom søgsmålet antages til realitetsbehandling, indebærer dette under alle omstændigheder, at de konkrete afgørelser, som Kommissionen har truffet vedrørende sagsøgeren (telexmeddelelser af 23. november og 21. december 1982), og som er blevet endelige, da de ikke er anfægtet inden for den fastsatte frist, bliver uden retsvirkning.
23

Derimod har bestemmelsen i litra c) om gifte kvinder, hvis mænd er berettiget til pension efter nederlandsk lovgivning, som anført af Kommissionen, den nederlandske regering og SVB under sagen til formål at lette den fri bevægelighed for arbejdstagere fra andre medlemsstater, der tager bopæl i Nederlandene, mens deres hustru bliver boende i hjemstaten, idet perioder, i hvilke bopælsstaten har været en anden medlemsstat, for dem anses som forsikringsperioder. Det er en betingelse herfor, at de pågældende har været gift i de perioder, der for manden anses for forsikringsperioder, eller som skal lægges til grund i henhold til litra a).