DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/51

Sag anlagt den 6. april 2009 — Bredenkamp m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-145/09)

2009/C 141/105

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: John Arnold Bredenkamp, Alpha International (PTV) Ltd (Camberley, Det Forenede Kongerige), Breco (Asia Pacific) Ltd. (Douglas, Isle of Man, Det Forenede Kongerige), Breco (Eastern Europe) Ltd. (Douglas, Isle of Man, Det Forenede Kongerige), Breco (South Africa) Ltd. (Douglas, Isle of Man, Det Forenede Kongerige), Breco (UK) Ltd. (Ascot, Det Forenede Kongerige), Breco Group, Breco International (St. Helier, Jersey, Det Forenede Kongerige), Breco Nominees Ltd. (Ascot, Det Forenede Kongerige), Breco Services Ltd. (Ascot, Det Forenede Kongerige), Corybantes Ltd. (Ascot, Det Forenede Kongerige), Echo Delta Holdings (Reading, Det Forenede Kongerige), Masters International Ltd. (Ascot, Det Forenede Kongerige), Piedmont (UK) Ltd. (Ascot, Det Forenede Kongerige), Raceview Enterprises (Private) Limited, Scottlee Holdings (PTV) Ltd., Scottlee Resorts Ltd., Timpani Exports Ltd. (Douglas, Isle of Man, Det Forenede Kongerige) og Tremalt Ltd. (ved D. Vaughan, QC, barrister P. Moser og solicitor R. Khan)

Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Sagsøgernes påstande

— Kommissionens forordning (EF) nr. 77/2009 af 26. januar 2009 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 314/2004 om visse restriktive foranstaltninger over for Zimbabwe annulleres, for så vidt som den vedrører hver enkelt af sagsøgerne.

— Yderligere eller subsidiært annulleres Kommissionens forordning (EF) nr. 77/2009 for så vidt som den vedrører den første sagsøger og enhver enhed i bilag III, der angiveligt »ejes« af den første sagsøger, idet indførelsen af den første sagsøger og af alle disse enheder slettes fra bilag III.

— Det fastslås som følge heraf, at den nævnte kommissionsforordning af 26. januar 2009 ikke finder anvendelse på sagsøgerne.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har i denne sag nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens forordning (EF) nr. 77/2009 af 26. januar 2009 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 314/2004 om visse restriktive foranstaltninger over for Zimbabwe (1) for så vidt som sagsøgerne er optaget på en liste over fysiske og juridiske personer, enheder eller organer, hvis pengemidler og økonomiske ressourcer indefryses i medfør af denne retsakt.

Sagsøgerne har gjort fem anbringender gældende til støtte for søgsmålet.

Sagsøgerne har for det første anført, at den anfægtede forordning åbenbart er uden retligt grundlag.

Sagsøgerne har for det andet gjort gældende, at Kommissionen har undladt at angive tungtvejende grunde til, at sagsøgernes pengemidler skal indefryses, hvorved Kommissionen har tilsidesat sin pligt, der følger af fast retspraksis.

Sagsøgerne har for det tredje anført, at den anfægtede forordning tilsidesætter deres ret for forsvar, både for så vidt angår retten til at blive hørt og til effektiv domstolsbeskyttelse, eftersom forordningen efter sagsøgernes opfattelse blev vedtaget uden at det på nogen måde er sikret, at sagsøgerne meddeles, hvilke beviser der findes imod dem, eller at de bliver hørt om disse beviser, og det samme gør sig gældende for sagsøgernes egne diskulperende beviser.

Sagsøgerne har for det fjerde anført, at den anfægtede forordning blev vedtaget i strid med artikel 1 i den første tillægsprotokol til EMRK, og at den tilsidesætter sagsøgernes grundlæggende ejendomsret.

Sagsøgerne har for det femte fremført, at den anfægtede forordning er baseret på en åbenbar fejl hvad angår de faktiske forhold, for så vidt som den berører sagsøgerne. Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at Kommissionen — henset til de relevante retsakter — ikke har godtgjort de grunde, der angiveligt beviser, at det var retligt begrundet at indefryse sagsøgernes pengemidler, og at Kommissionen ikke er fremkommet med nøjagtige oplysninger samt tungvejende og pålidelige beviser som grundlag for Kommissionens beslutning, hvorfor Kommissionen ikke har løftet sin bevisbyrde.

(1) EUT 2009 L 23, s. 5.