Sag T-31/07 R

Du Pont de Nemours (France) SAS m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Særlige rettergangsformer — begæring om udsættelse af gennemførelse — direktiv 91/414/EØF — formaliteten — fumus boni juris — uopsættelighed — interesseafvejning«

Kendelse afsagt af Rettens præsident den 19. juli 2007 II - 2773

Sammendrag af kendelse

I forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler er behandlingen af spørgsmålet om hovedsagens antagelse til realitetsbehandling nødvendigvis summarisk, henset til uopsætteligheden af sagen om foreløbige forholdsregler. Spørgsmålet om hovedsagens antagelse til realitetsbehandling kan nemlig kun vurderes ud fra en umiddelbar betragtning, idet målet er at undersøge, om sagsøgeren har fremlagt tilstrækkelige oplysninger til, at det umiddelbart kan konkluderes, at en realitetsbehandling af hovedsagen ikke er helt udelukket. Retten bør alene afvise sagen om foreløbige forholdsregler, hvis det helt kan udelukkes, at hovedsagen kan antages til realitetsbehandling. Såfremt der blev truffet afgørelse om realitetsbehandlingen allerede under sagen om de foreløbige forholdsregler, når en realitetsbehandling ikke er helt udelukket fra en umiddelbar betragtning, ville det reelt foregribe Rettens afgørelse vedrørende hovedsagen. I forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler, der er tilknyttet et søgsmål med påstand om delvis annullation i henhold til artikel 230, stk. 4, EF af direktiv 2006/133 om ændring af direktiv 91/414 for at optage flusilazol som aktivstof, kan det ikke umiddelbart udelukkes, at det omtvistede direktiv individuelt berører en sagsøger, som er nævnt i forordning nr. 933/94 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 3600/92 for så vidt angår aktive stoffer i plantebeskyttelsesmidler og udpegning af rapporterende medlemsstater som anmelder, som bestemt i sidstnævnte forordnings artikel 4, stk. 1, som i øvrigt har deltaget i den omhandlede vurderingsproces og i den forbindelse været tilsikret processuelle garantier. (jf. præmis 107-109 og 112)

En fællesskabsretsakt kan kun annulleres delvist, hvis de elementer, som kræves annulleret, kan udskilles fra den øvrige retsakt. Dette krav om, at elementerne skal kunne udskilles, er ikke opfyldt, når en delvis annullation af en akt bevirker, at aktens materielle indhold ændres. Spørgsmålet om, hvorvidt en delvis annullation ændrer indholdet af en anfægtet retsakt, udgør et objektivt, ikke subjektivt kriterium, der har sammenhæng med den politiske vilje hos den myndighed, som har vedtaget den omtvistede akt. (jf. præmis 114 og 119)

Når sagsøgerne ved en begæring om foreløbige forholdsregler søger at opnå udsættelse af gennemførelsen af visse bestemmelser i et direktiv, og de ikke begrænser sig til at lægge artikel 242 EF til grund for deres begæring, idet de ligeledes påberåber sig artikel 243 EF, kan Retten med hjemmel i artikel 243 EF foreskrive de nødvendige foreløbige forholdsregler. Den kan navnlig meddele Kommissionen de foreløbige påbud, den måtte finde hensigtsmæssige. (jf. præmis 124-126)

På et område, som henhører under den fælles landbrugspolitik, er begrebet risiko en funktion af sandsynligheden af skadelige virkninger for det af retsordenen beskyttede gode som følge af benyttelsen af et produkt eller en fremgangsmåde. Begrebet fare bruges almindeligvis i en videre betydning og beskriver alle produkter eller fremgangsmåder, der kan have en skadelig virkning på menneskers sundhed. Risikoevalueringen har til formål at vurdere sandsynlighedsgraden af de skadelige virkninger, som et bestemt produkt eller en bestemt fremgangsmåde har for menneskers sundhed, og af disse potentielle virkningers omfang. Når en fællesskabsmyndighed under udøvelsen af sine opgaver skal foretage sådanne komplicerede vurderinger, har den som følge heraf et vidt skøn, som er underkastet en begrænset domstolskontrol, der indebærer, at Fællesskabets retsinstanser ikke kan sætte deres vurdering af de faktiske omstændigheder i stedet for myndighedens. Fællesskabets retsinstanser efterprøver derfor i et sådant tilfælde kun rigtigheden af de faktiske omstændigheder og den retlige kvalifikation, myndigheden har foretaget heraf, og særligt, om myndighedens handlemåde er åbenbart urigtig eller behæftet med magtfordrejning, og om myndigheden åbenbart har overskredet grænserne for sit skøn. (jf. præmis 130, 131 og 137)

I henhold til artikel 5 i direktiv 91/414 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler er optagelsen af et aktivstof i bilag I til samme direktiv udelukket, medmindre det på grundlag af den foreliggende tekniske og videnskabelige viden kan forventes, at mindst ét plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder det pågældende aktivstof, vil være sikkert. Selv om et stof med andre ord er farligt, kan det altid umiddelbart optages i nævnte bilag I, forudsat at det opfylder en retligt forsvarlig risikostandard, når der er fulgt hensigtsmæssige brugsanvisninger. Hvis en sagsøger i forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler gør gældende, dels at der er sket tilsidesættelse af direktiv 91/414, for så vidt som direktiv 2006/133 om ændring heraf for at optage flusilazol som aktivstof ikke er baseret på en risikovurdering, dels at der er sket overtrædelse af forsigtighedsprincippet, kræver gennemgangen af disse to anbringender på grund af deres kompleksitet en gennemgribende undersøgelse, som ikke kan gennemføres af Retten. Imidlertid kan disse to anbringender ikke umiddelbart anses for ubegrundede, når den begrundelse for vedtagelse af direktiv 2006/133, som Kommissionen har påberåbt sig, umiddelbart synes at rejse tvivl om den tidligere gennemførte risikovurdering, uden at grundlaget for denne tvivl angående det bevismateriale, som den havde indsamlet i løbet af de mange foregående evalueringsår, fremgår klart, og når Retten ved sin besvarelse heraf kan komme til at træffe afgørelse vedrørende spørgsmålet, om Kommissionen ved at vedtage det omtvistede direktiv har overskredet grænserne for sit skøn. Hvis det antages, at Kommissionen faktisk har begået en fejl ved at basere direktiv 2006/133 på en farlighedsvurdering og ikke på en risikovurdering, og den følgelig har overtrådt direktiv 91/414 og forsigtighedsprincippet, kan det ikke udelukkes, at en sådan fejl har kunnet have følger for nævnte direktiv 2006/133’s lovlighed. (jf. præmis 133, 138 og 140-143)

Spørgsmålet om, hvorvidt uopsættelighedsbetingelsen i forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler er opfyldt, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part lider et alvorligt og uopretteligt tab. Når tabet afhænger af flere faktorers indtræden, er det tilstrækkeligt, at det kan forudses med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed. Sagsøgeren skal imidlertid fortsat føre bevis for de faktiske omstændigheder, der skal begrunde, at der er udsigt til et sådant alvorligt og uopretteligt tab. En økonomisk skade kan ikke, bortset fra ganske usædvanlige tilfælde, anses for uoprettelig eller blot vanskeligt oprettelig, da et sådant tab kan være genstand for en senere økonomisk erstatning. I henhold til dette princip ville den begærede udsættelse af gennemførelsen kun være berettiget, hvis det fremgik, at sagsøgeren i mangel af en sådan foranstaltning ville blive udsat for en situation, der kunne bringe selve virksomhedens eksistens i fare eller uopretteligt ændre dens markedsandele. Såfremt gennemførelsen af en retsakt, der er genstand for annullationssøgsmål i hovedsagen, vil kunne fremkalde en uoprettelig udvikling på et marked, som sagsøgeren allerede er inde på, kan det tab, som denne vil kunne lide, skønt det er af økonomisk art, dog undtagelsesvist anses for uopretteligt under en sag om foreløbige forholdsregler. (jf. præmis 144, 145, 174, 175 og 193)

Når sagsøgeren i forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler er en virksomhed, skal der ved vurderingen af en materiel skades alvor bl.a. tages hensyn til virksomhedens størrelse. Endvidere kan vurderingen af en sagsøgers materielle situation foretages ved bl.a. at tage hensyn til de forhold, der karakteriserer den koncern, som virksomheden er tilknyttet via sine aktionærer. Hensyntagen til de forhold, der karakteriserer koncernen, kræver en vurdering af alle de faktiske omstændigheder i forbindelse med den foreliggende sag. Endvidere påhviler det Retten på grundlag af den enkelte sags omstændigheder at afgøre, om en umiddelbar gennemførelse af den afgørelse, som begæres udsat, kan påføre sagsøgeren et alvorligt og overhængende tab, som ingen senere afgørelse vil kunne genoprette. (jf. præmis 196, 203 og 204)