Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Annullationssøgsmål - akter, der kan være genstand for søgsmål - begreb - retsakter, der fremkalder retligt bindende virkninger - administrativ procedure om anvendelse af konkurrencereglerne - Kommissionens undladelse af at besvare en opfordring til at handle - ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF); Rådets forordning nr. 17; Kommissionens forordning nr. 99/63)

2 Konkurrence - administrativ procedure - undersøgelse af klager - Kommissionens fastsættelse af prioriteter - hensyntagen til Fællesskabets interesse i behandlingen af en sag - Kommissionens skønsbeføjelse - forpligtelse til at begrunde beslutningen om henlæggelse - retlig prøvelse

(EF-traktaten, art. 90 (nu art. 253 EF); Rådets forordning nr. 17, art. 3)

3 Annullationssøgsmål - anbringender - væsentlige formelle mangler - Fællesskabets retsinstanser undersøger af egen drift

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

4 Konkurrence - administrativ procedure - undersøgelse af klager - hensyntagen til Fællesskabets interesse i behandlingen af en sag - vurderingskriterier - nødvendigheden af at afklare de retlige omstændigheder i den pågældende sektor - sektoren for salg af motorkøretøjer - Kommissionen berettiget til, når flere virksomheder indgiver klage over de samme overtrædelser, kun at forfølge en af dem - de øvrige klageres mulighed for at anlægge sag ved de nationale retter

(Rådets forordning nr. 17, art. 3)

5 Konkurrence - administrativ procedure - overtrædelsernes ophør - vedtagelse af foreløbige foranstaltninger - Kommissionens kompetence - betingelse for udøvelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 3, stk. 1)

Sammendrag

1 Der foreligger en retsakt eller en beslutning, som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF), når foranstaltningen har retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Den omstændighed, at en institution forholder sig tavs, kan ikke have en sådan retsvirkning, medmindre dette udtrykkeligt er fastsat i en fællesskabsbestemmelse.

Så længe der ikke findes nogen udtrykkelig bestemmelse, som fastsætter en frist, efter hvis udløb den institution, som opfordres til at tage stilling, antages at have truffet en stiltiende beslutning, og som fastlægger indholdet af denne beslutning, kan en institutions passivitet ikke ligestilles med en beslutning, da traktatens søgsmålsordning ellers ville blive bragt i fare.

Da forordning nr. 17 og nr. 99/63 ikke indeholder nogen udtrykkelige bestemmelser vedrørende proceduren for anvendelse af konkurrencereglerne, hvorefter Kommissionens undladelse af at besvare en opfordring til at tage stilling kan ligestilles med en beslutning, kan dennes passivitet over for en sådan opfordring ikke anses for en foranstaltning, som kan anfægtes under et søgsmål.

2 Ved fastsættelsen af prioriteter for behandlingen af de klager, som den modtager i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, kan Kommissionen ikke blot bestemme, i hvilken rækkefølge klagerne skal behandles, men kan også afvise en klage med den begrundelse, at der ikke er en tilstrækkelig interesse for Fællesskabet i en fortsat behandling af sagen.

Den skønsbeføjelse, Kommissionen råder over i denne forbindelse, er imidlertid ikke ubegrænset. Der påhviler den således en begrundelsespligt, når den afviser at fortsætte behandlingen af en klage, og denne begrundelse skal være tilstrækkelig præcis og detaljeret til, at Retten kan foretage en effektiv prøvelse af Kommissionens skønsbeføjelse til at opstille prioriteter.

Denne prøvelse må dog ikke føre til, at Retten sætter sit eget skøn af Fællesskabets interesse i stedet for Kommissionens, men har til formål at kontrollere, at den anfægtede beslutning ikke hviler på materielt urigtige omstændigheder, og at den hverken er behæftet med en retlig fejl, et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning.

3 Retten kan af egen drift undersøge, om der foreligger væsentlige formelle mangler, og navnlig om der er sket en tilsidesættelse af de processuelle garantier, som er sikret i Fællesskabets retsorden.

4 Ved vurderingen af Fællesskabets interesse i behandlingen af en klage, Kommissionen har modtaget i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, tilkommer det den at afveje den påståede overtrædelses betydning for fællesmarkedets funktion, sandsynligheden for, at det kan godtgøres, at der foreligger en overtrædelse, og omfanget af de undersøgelser, der vil være nødvendige for at give Kommissionen det bedst mulige grundlag for at udføre sin opgave med at sikre overholdelsen af EF-traktatens artikel 85 og 86 (nu artikel 81 EF og 82 EF).

Med henblik herpå kan Kommissionen ikke blot tage hensyn til den hævdede overtrædelses grovhed og omfanget af de undersøgelser, som er nødvendige for at fastslå den, men også nødvendigheden i en afklaring af de retlige omstændigheder i forbindelse med den adfærd, som kritiseres i klagen, og en fastlæggelse af de bestående rettigheder og forpligtelser efter Fællesskabets konkurrenceret for de forskellige erhvervsdrivende, som berøres af denne adfærd.

I så henseende kan Kommissionen ved behandlingen af en klage om overtrædelse af traktatens artikel 85 inden for sektoren for salg af automobiler uden at gøre sig skyldig i en åbenbar fejl antage, at de nationale retter og myndigheder er i stand til at undersøge de overtrædelser, som sagsøgeren har påstået i klagen, og at beskytte dennes rettigheder efter fællesskabsretten, under hensyn til, at rettighederne og forpligtelserne for de befuldmægtigede mellemhandlere samt for bilfabrikanter og sælgere er fastlagt og nærmere præciseret i forordningerne om gruppefritagelse, i en meddelelse fra Kommissionen, samt i Rettens og Domstolens praksis.

Når Kommissionen står over for en situation, hvor adskillige omstændigheder indicerer, at flere større virksomheder inden for den samme økonomiske sektor overtræder konkurrencereglerne, er den således berettiget til at koncentrere sin indsats om en af de pågældende virksomheder og samtidig henvise erhvervsdrivende, som måtte lide skade på grund af andres tilsidesættelse af konkurrencereglerne, til i givet fald at anlægge sag ved de nationale retter.

5 Ved udøvelsen af sine kontrolbeføjelser på konkurrenceområdet efter traktaten og forordning nr. 17 har Kommissionen ifølge denne forordnings artikel 3, stk. 1, kompetence til at afgøre, om det er fornødent at træffe foreløbige foranstaltninger, når den anmodes herom.

Der skal være opfyldt to betingelser, for at der kan træffes sådanne foranstaltninger, nemlig for det første, at bestemte virksomheders praksis umiddelbart synes at udgøre en overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler, som Kommissionen kan skride ind over for i form af en beslutning, og for det andet, at der foreligger uopsættelighed for at undgå en situation, som vil kunne medføre et alvorligt og uopretteligt tab for den part, som anmoder om iværksættelse af foranstaltningerne, eller at der foreligger en situation, som ikke kan tolereres på grund af almene hensyn.