ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Napoli (Italien) den 15. december 2021 — VB mod Comune di Portici

(Sag C-777/21)

(2022/C 148/16)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Napoli

Parter i hovedsagen

Appellant: VB

Indstævnt: Comune di Portici

Præjudicielt spørgsmål

Er den italienske ordning (i den foreliggende situation artikel 93, stk. 1a og 7a, i lovdekret nr. 285/1992), der opstiller et forbud mod, at en selvstændig erhvervsdrivende, der har haft bopæl i Italien i mere end 60 dage, i Italien fører et køretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat, og som den pågældende sædvanligvis anvender for i erhvervsøjemed (ud over i privat øjemed) at bevæge sig og køre både i bopælsmedlemsstaten og i den medlemsstat, hvor køretøjet er indregistreret, i strid med artikel 49 og 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde?
C 148/9

Appel iværksat den 10. november 2021 af Residencial Palladium, S.L. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 1. september 2021 i sag T-566/20 — Residencial Palladium mod EUIPO — Palladium Gestión (Palladium Hotel Garden Beach)

(Sag C-674/21 P)

(2022/C 148/12)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Residencial Palladium, S.L. (ved abogado D. Solana Giménez)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Ved kendelse af 22. februar 2022 har Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) fastslået, at appellen ikke admitteres og at Residencial Palladium, S.L. bærer sine egne omkostninger.
Appel iværksat den 10. november 2021 af Sony Interactive Entertainment Europe Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 1. september 2021 i sag T-463/20, Sony Interactive Entertainment Europe mod EUIPO

(Sag C-678/21 P)

(2022/C 148/14)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (ved S. Malynicz, BL og Rechtsanwalt M. Maier)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 24. februar 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres og at Sony Interactive Entertainment Europe Ltd bærer sine egne omkostninger.
2)

Kan det i forbindelse med en erhvervsmæssig virksomhed som privat vagttjeneste på industrielle anlæg, hvor den nye leverandør alene har overtaget en af de fire arbejdstagere, der udgjorde en del af den økonomiske enhed (og den således ikke har overtaget størstedelen heraf), hvor der ikke er faktiske forhold, som kan lægges til grund for, at den pågældende arbejdstager besad specifikke kompetencer og ekspertise, hvorved det ville kunne fastslås, at leverandøren har fået overført en væsentlig del af personalet set ud fra et kompetencemæssigt synspunkt, og hvor der ikke er overført immaterielle goder, fastslås, at der ikke har fundet en overførsel af en økonomisk enhed sted, heller ikke selv om kunden vedbliver med at stille bestemt udstyr (alarmer, kameraovervågningsudstyr, computer) til rådighed for den nye leverandør af tjenesteydelser, når der dels henses til den relativt begrænsede økonomiske værdi af investeringen i dette udstyr set i forhold til den samlede transaktion, og dels at det ud fra et økonomisk synspunkt ikke ville have været fornuftigt (dom af 27.2.2020, Grafe og Pohle, C-298/18 (3), præmis 32) at kræve, at kunden foretog udskiftning heraf?
Appel iværksat den 10. november 2021 af Sony Interactive Entertainment Europe Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 1. september 2021 i sag T-561/20, Sony Interactive Entertainment Europe mod EUIPO

(Sag C-679/21 P)

(2022/C 148/15)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Sony Interactive Entertainment Europe Ltd (ved S. Malynicz, BL)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 22. februar 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres og at Sony Interactive Entertainment Europe Ltd bærer sine egne omkostninger.
4)

Skal bestemmelsen i artikel 2, stk. 2, litra g), i forordning (EU) 609/2013, hvorefter de afgørende ingredienser for kvalificeringen som fødevare til særlige medicinske formål skal udfolde deres virkning i forbindelse med en bestemt kost, som ikke kan opfyldes ved en ændring af den normale kost alene, fortolkes således, at en patient, for hvis sygdom eller lidelse en fødevare til særlige medicinske formål markedsføres, ikke er i stand til at dække sit behov for næringsstoffer tilstrækkeligt ved at indtage almindeligt tilgængelige fødevarer?
1)

Skal det lægges til grund, at følgende henset til artikel 70, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 (1) af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen, sammenholdt med artikel 75, stk. 5, første punktum, og stk. 6, i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 2017/891 (2) om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 for så vidt angår frugt og grøntsager, skal betragtes som relevant for en vurdering af forudsætningen i EU-toldkodeksens artikel 70, stk. 3, litra d), hvorefter »køberen og sælgeren ikke [er] indbyrdes afhængige […]« for så vidt angår anvendelsen af varernes transaktionsværdi på toldområdet i forbindelse med en konkret toldangivelse ved importen af grøntsager: — oplysninger om retsforholdene mellem de parter, som er involveret i importen af varer og i salget af disse varer i det første omsætningsled i Unionens toldområde, nærmere bestemt om længerevarende og gentagne leveringer af varer af ensartet type, i væsentlige mængder og af en væsentlig værdi, som udelukker en konklusion, hvorefter forholdet i forbindelse med den import, som skal bedømmes i den foreliggende sag, var tilfældigt; — oplysninger om de fakturaer, som er udstedt for leveringerne, betalingen af prisen, registrering af fakturaerne i importørens bogholderi og momsregnskab, henholdsvis af det momsfradrag, som er foretaget for den konkrete import; — at den transaktionsværdi, som er angivet i forbindelse med den konkrete import, som skal bedømmes, tydeligt overstiger den af Kommissionen med henblik på anvendelse af importtold i sektoren for grøntsager beregnede faste importværdi for den samme vare, mens den samme vare sælges med tab i EU; — at importøren hverken har fremlagt en handelskontrakt vedrørende den konkrete import efter krav fra toldmyndighederne eller et dokument om et andet retsforhold mellem kontraktparterne? Muliggør de omtalte forhold, såfremt de anses for at være relevante, en klassifikation af importøren og eksportøren henholdsvis importøren og køberen i det første omsætningsled i Unionens toldområde som henholdsvis »interessenter eller kompagnoner« og indbydes afhængige personer som omhandlet i artikel 127, stk. 1, litra b), og artikel 142, stk. 4, litra b), i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 2015/2447 (3) af 24. november 2015 om gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 om EU-toldkodeksen? Såfremt de omtalte forhold ganske vist er relevante, men ikke er tilstrækkelige til at kunne betegne forhandlerne som indbyrdes afhængige personer, skal det da med henblik på at foretage en undersøgelse i henhold til artikel 75, stk. 6, i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 2017/891 bedømmes, om forholdet mellem forhandlerne har påvirket fastsættelsen af den højere pris på de konkrete importvarer, således at omgåelse af toldreglerne og tabet af afgiftsindtægter for EU-budgettet, også under hensyntagen til den efterfølgende salg med tab i det første omsætningsled i Unionens toldområde, bliver modvirket?
—

Appellanterne gives medhold i deres påstande for første instans, herunder påstanden om, at appelindstævnte tilpligtes at betale sagsomkostningerne, eller subsidiært:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien) den 20. december 2021 — straffesag mod ZhU og RD

(Sag C-805/21)

(2022/C 138/14)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Tiltalte i straffesagen

ZhU og RD

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2, nr. 3), i direktiv 2014/42 (1) eller subsidiært artikel 1, tredje led, i rammeafgørelse 2005/212 fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en nationale lovgivning, hvorefter et motorkøretøj, som anvendes til oplagring af punktafgiftspligtige varer (cigaretter) i store mængder, ikke udgør et redskab?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/42/EU af 3.4.2014 om indefrysning og konfiskation af redskaber og udbytte fra strafbart forhold i Den Europæiske Union (EUT 2014, L 127, s. 39).
Ved anlæggelse af et søgsmål med påstand om, at de genoprettende virkninger af, at et vilkår, der pålægger låntageren omkostningerne i forbindelse formaliseringen af en aftale, erklæres ugyldigt, gøres gældende, er det da foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/2013 (1), at anlæggelsen af søgsmålet gøres til genstand for en forældelsesfrist på 10 år, der begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor vilkåret har udtømt sine virkninger med gennemførelsen af den sidste betaling, og hvor forbrugeren får kendskab til de faktiske omstændigheder, som udgør urimelighed, eller er det nødvendigt, at forbrugeren råder over yderligere oplysninger om den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder?

Såfremt det er nødvendigt at have kendskab til den retlige vurdering af de faktiske omstændigheder, skal det tidspunkt, hvor fristen begynder at løbe, da gøres betinget af eksistensen af en fast retspraksis om vilkårets ugyldighed, eller kan den nationale ret tage andre omstændigheder i betragtning?
3)

Er det foreneligt med artikel 38 [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], med EU-rettens effektivitetsprincip og med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 at fastslå, at forældelsesfristen i forbindelse med en aftale, der har en lang løbetid, for at kræve tilbagebetaling af omkostninger, der er betalt for at oprette pant i fast ejendom, begynder at løbe på tidspunktet for betalingen, i betragtning af, at den urimelige klausul har udtømt sine virkninger på dette tidspunkt, og der ikke er risiko for, at klausulen atter finder anvendelse?
C 213/18

Appel iværksat den 15. december 2021 af Wolfgang Kappes til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 13. oktober 2021 i sag T-429/20, Sedus Stoll AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-784/21 P)

(2022/C 213/22)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Wolfgang Kappes (ved Rechtsanwälte B. Schneiders, J. Schneiders, T. Pfeifer og N. Gottschalk)

De andre parter i appelsagen: Sedus Stoll AG og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 5. april 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Wolfgang Kappes bærer sine egne omkostninger.
C 213/18

Appel iværksat den 15. december 2021 af Wolfgang Kappes til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 13. oktober 2021 i sag T-436/20, Sedus Stoll AG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-785/21 P)

(2022/C 213/23)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Wolfgang Kappes (ved Rechtsanwälte B. Schneiders, J. Schneiders, T. Pfeifer og N. Gottschalk)

De andre parter i appelsagen: Sedus Stoll AG og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 5. april 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Wolfgang Kappes bærer sine egne omkostninger.
—

Den tredje retlige fejl består i, at Retten ikke fastslog, at sagsøgeren i første instans ikke havde overholdt sin pligt til at bevise sin fortsatte søgsmålsinteresse fra udløbet af overgangsperioden. Idet det ansøgte varemærke først ville blive registreret efter udløbet af overgangsperioden, dvs. på et tidspunkt hvor de omtvistede varemærker ikke samtidigt ville opfylde (og aldrig ville have opfyldt) deres væsentlige funktion (1), har EUIPO anført, at det ikke var muligt, at der ville opstå en konflikt ratione temporis og ratione loci. Det følger deraf, at sagsøgeren i første instans ikke kunne drage nogen fordel af sagen og således ikke har en fortsat søgsmålsinteresse.
C 207/9

Appel iværksat den 12. maj 2021 af João Miguel Barata til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Udvidede Afdeling) den 3. marts 2021 i sag T-723/18, Barata mod Parlamentet

(Sag C-305/21 P)

(2022/C 207/13)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: João Miguel Barata (ved avocats G. Pandey og D. Rovetta og avvocato V. Villante)

Den anden part i appelsagen: Europa-Parlamentet

Domstolen (Ottende Afdeling) har ved kendelse af 31. marts 2022 fastslået, at det er åbenbart, at appellen delvist skal afvises, delvist skal forkastes som ugrundet samt at João Miguel Barata bærer sine egne omkostninger.
Appel iværksat den 2. december 2021 af Marina Yachting Brand Management Co. Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 22. september 2021 i sag T-169/20 — Marina Yachting Brand Management mod EUIPO — Industries Sportswear

(Sag C-743/21 P)

(2022/C 198/22)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Marina Yachting Brand Management Co. Ltd (ved Rechtsanwälte A. von Mühlendahl, C. Eckhartt og P. Böhner)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Industries Sportswear Co. Srl

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 31. marts 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Marina Yachting Brand Management Co. Ltd bærer sine egne omkostninger.
Appel iværksat den 28. december 2021 af Fachverband Spielhallen eV og LM til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 22. oktober 2021 i sag T-510/20, Fachverband Spielhallen eV og LM mod Europa-Kommissionen

(Sag C-831/21 P)

(2022/C 198/26)

Processprog: tysk

Parter

Appellanter: Fachverband Spielhallen eV og LM (ved Rechtsanwälte A. Bartosch og R. Schmidt)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Forbundsrepublikken Tyskland

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den Europæiske Unions Rets kendelse i sag T-510/20 ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten.

— Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort et enkelt appelanbringende gældende, om at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF.

Retten frifandt Kommissionen i sag T-510/20 alene med den begrundelse, at den omtvistede foranstaltning ikke kunne give anledning til nogen økonomisk fordel som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. Ifølge fast retspraksis fra Unionens retsinstanser i skattesager skal betingelserne for, at der foreligger en overtrædelse, om, at der skal foreligge en fordel og selektivitet, imidlertid altid prøves samlet. Konstateringen af selektivitet forudsætter altid en fastlæggelse af den normale skatteordning. Uden denne fastlæggelse kan det derfor ikke fastslås, om der foreligger en økonomisk fordel. Retten undlod imidlertid at efterprøve det skattemæssige normaltilfælde og kunne derfor ikke nå til det resultat, at den omtvistede foranstaltning ikke gav anledning til nogen økonomisk fordel. Den appellerede kendelse er derfor behæftet med en tungtvejende retlig fejl.
3)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Skal det, inden det, under henvisning til artikel 3, stk. 4, i Rådets rammeafgørelse 2008/909/RIA, sammenholdt med artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, afslås at anerkende en dom fra en anden medlemsstat, og fuldbyrde de sanktioner, der er pålagt ved denne dom, hvis der er holdepunkter for, at forholdene i denne medlemsstat er uforenelige med den grundlæggende ret til en retfærdig rettergang, i et næste skridt undersøges, om de forhold, der er uforenelige med retten til en retfærdig rettergang, fordi retssystemet selv ikke længere er i overensstemmelse med retsstatsprincippet, konkret har været til skade for den eller de domfældte i den pågældende sag?
C 198/16

Appel iværksat den 10. december 2021 af NB til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 28. september 2021 i sag T-648/20, NB mod Den Europæiske Unions Domstol

(Sag C-774/21 P)

(2022/C 198/24)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: NB (ved avocat J.-N. Louis og avocate N. Maes)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Domstol

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Ophævelse af den appellerede kendelse.

Der træffes en ny afgørelse med følgende indhold:

— Annullation af Den Europæiske Unions Domstols afgørelse om ikke at udnævne appellanten til lønklasse AST10 i forbindelse med udnævnelse-forfremmelse/»omplacering« 2014-2018.

— Under alle omstændigheder tilpligtes appelindstævnte at betale sagsomkostningerne i de to instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen påberåbt sig et åbenbart urigtigt skøn ved afgørelsen af, at sagen skulle afvises.

Appellanten har også gjort gældende, at den procedure, som institutionen indførte med henblik på at gennemføre vedtægtsændringen i 2014 for så vidt angår udnævnelse/forfremmelse fra lønklasse AST9 til lønklasse AST10, var ulovlig.
1)

Skal artikel 8, stk. 1, sammenholdt med artikel 6, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU (1) af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager (EUT 2012, L 142, s. 1) fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der anvendes korrigerende på grundlag af relevant retspraksis i den pågældende EU-medlemsstat, og hvorefter det er lovligt, at begrundelsen for anholdelsen af en mistænkt person, herunder om den strafbare handling, som den pågældende mistænkes for at have begået, ikke fremgår af det skriftlige påbud om tilbageholdelse, men derimod af andre (forudgående eller efterfølgende) ledsagedokumenter, der ikke udleveres omgående, og som personen efterfølgende kan få kendskab til ved en eventuel anfægtelse af tilbageholdelsens lovlighed ved domstolene?
Appel iværksat den 2. december 2021 af Henry Cotton’s Brand Management Co. Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 22. september 2021 i sag T-173/20 — Henry Cotton’s Brand Management mod EUIPO — Industries Sportswear

(Sag C-744/21 P)

(2022/C 198/23)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Henry Cotton’s Brand Management Co. Ltd (ved Rechtsanwälte A. von Mühlendahl, C. Eckhartt og P. Böhner)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Industries Sportswear Co. Srl

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 31. marts 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Henry Cotton’s Brand Management Co. Ltd bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Alba Iulia (Rumænien) den 11. oktober 2021 — S.H. mod Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu og Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

(Sag C-627/21)

(2022/C 191/08)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Alba Iulia

Parter i hovedsagen

Appellant: S.H.

Indstævnte: Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sibiu og Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov

Præjudicielt/Præjudicielle spørgsmål

Kan princippet om momsens neutralitet [og 30. betragtning til] samt artikel 16, 184, 186-188 og 192 i direktiv 2006/112/EF (1) fortolkes således, at de ikke er til hinder for den omhandlede nationale lovgivning om regulering af den fradragsberettigede afgift af investeringsgoder [bl.a. artikel 305, stk. 4, litra a), i Legea nr. 227/2015 privind Codul fiscal (lov nr. 207/2015 om skatter og afgifter), punkt 79, stk. (14), litra b), i Normele metodologice de aplicare a Legii nr. 227/2015 privind Codul fiscal (metodologiske regler for gennemførelse af lov nr. 227/2015 om skatter og afgifter), godkendt ved H.G. nr. 1/2016 (regeringsdekret nr. 1/2016), om gennemførelse af bestemmelserne i artikel 305, stk. 4, litra a), i loven om skatter og afgifter i relation til artikel 316, stk. (11), litra e), i lov nr. 227/2015 om skatter og afgifter] og en praksis fra afgiftsmyndigheden, der påvirker den oprindelige ret til at fradrage den betalte moms ved køb af investeringsgoder i den forstand, at den afgiftspligtige person pålægges at foretage en negativ regulering af den fradragsberettigede moms, fordi afgiftsmyndigheden ex officio har inddraget vedkommendes momsregistrering i en vis periode henset til manglende udøvelse af økonomiske aktiviteter, hvad angår den periode, hvorunder investeringsgoderne ikke var genstand for levering af tjenesteydelser eller varer i perioden mellem inddragelsen ex officio og den fornyede momsregistrering?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1).
1)

Er Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/943 af 5. juni 2019 om det indre marked for elektricitet (1), navnlig artikel 1, litra b), og artikel 3, henset til bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/944 af 5. juni 2019 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ændring af direktiv 2012/27/EU (2), fra sin ikrafttræden til hinder for, at en medlemsstat fortsat tildeler én enkelt licens til organisation og drift af centrale energimarkeder? Er den rumænske stat fra den 1. januar 2020 forpligtet til at spærre et eksisterende monopol på driften af elektricitetsmarkedet?
1)

Er det i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet at fortolke artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1) således, at forældelsesfristen for søgsmål med påstand om betaling i henhold til et urimeligt kontraktvilkår først begynder at løbe, når det ved en endelig dom er fastslået, at vilkåret er ugyldigt?
6)

Såfremt en beslutningstager [vedrørende international beskyttelse] har utilstrækkelige beviser for en ansøgers psykiske helbred, men hvor der er visse beviser for, at en ansøger muligvis har sådanne vanskeligheder, har beslutningstageren da i overensstemmelse med samarbejdspligten, der er nævnt i sag C-277/11, M. mod Minister for Justice, Equality and Law Reform m.fl. (præmis 66), eller på andet grundlag en pligt til at foretage yderligere undersøgelser eller nogen anden pligt, inden der træffes en endelig afgørelse?
Appel iværksat den 23. marts 2021 af OH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten den 9. december 2020 i sag T-704/20 AJ, OH mod Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol

(Sag C-692/21 P)

(2022/C 326/03)

Processprog: polsk

Parter

Appellant: OH

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol

Domstolen (Tiende Afdeling) har ved kendelse af 17. maj 2022 bestemt, at den af OH iværksatte appel afvises, idet det er åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence til at behandle sagen, og at OH bærer sine egne sagsomkostninger.
1)

Finder direktiv 2003/88/EF (1) anvendelse, når særlige forhold i tilknytning til visse specifikke aktiviteter i den offentlige tjeneste, f.eks. i de væbnede styrker eller inden for politiet, eller til visse specifikke aktiviteter i civilbeskyttelsestjenesterne på afgørende vis taler imod dets anvendelse, når: Artikel 1, stk. 3, i direktiv 2003/88/EF bestemmer, at direktivet finder anvendelse på alle former for private og offentlige aktiviteter som defineret i artikel 2 i direktiv 89/391/EØF (2). Artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/391/EØF bestemmer, at det ikke finder anvendelse, når særlige forhold i tilknytning til visse specifikke aktiviteter i den offentlige tjeneste, f.eks. i de væbnede styrker eller inden for politiet, eller til visse specifikke aktiviteter i civilbeskyttelsestjenesterne på afgørende vis taler imod dets anvendelse?