RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Tredje Afdeling)

20. juni 2012

Sag F-83/11

Alma Yael Cristina

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – almindelig udvælgelsesprøve – udvælgelseskomitéens afgørelse om ikke at give sagsøgeren adgang til at deltage i prøverne – retsmidler – søgsmål anlagt uden at afvente afgørelsen på den administrative klage – formaliteten – særlige adgangsbetingelser til udvælgelsesprøven – faglig erfaring, som har sammenhæng med arbejdets karakter«

Angående: Søgsmål indgivet i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratom-traktaten i medfør af dennes artikel 106a, hvorved Alma Yael Cristina har nedlagt påstand om dels annullation af den af formanden for udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøve EPSO/AST/112/10 trufne afgørelse om ikke at give hende adgang til prøverne, dels påstand om, at Kommissionen tilpligtes at erstatte sagsøgeren det tab, som hun angiveligt har lidt på grund af denne afgørelse.

Udfald: Europa-Kommissionen frifindes. Alma Yael Cristina bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – søgsmål – afgørelse truffet af en udvælgelseskomité – forudgående administrativ klage – fakultativ karakter – indgivelse – følger – beskyttelsen af retten til at anlægge sag direkte ved Unionens retsinstanser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

2. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver – adgangsbetingelser – fremlagte eksamensbeviser eller dokumenteret faglig erfaring – udvælgelseskomitéens bedømmelse – domstolsprøvelse – grænser

(Tjenestemandsvedtægten, bilag III, art. 2, stk. 2, og art. 5)

1. Når en ansøger, der ikke kom i betragtning, anfægter en udvælgelseskomités afgørelse, er det på ingen måde nødvendigt, at han indgiver en forudgående klage over den afgørelse, som han ønsker at anfægte. Hvis en sådan ansøger ikke desto mindre retter henvendelse til ansættelsesmyndigheden, kan en sådan henvendelse uanset dens retlige karakter ikke indebære, at ansøgeren mister sin ret til at anlægge sag direkte ved Unionens retsinstanser, og spørgsmålet om, hvorvidt Unionens retsinstanser kan antage et sådant søgsmål til realitetsbehandling, er ikke undergivet betingelsen om, at den forudgående administrative procedure, der er fastsat i vedtægtens artikel 91, skal være udtømt, idet denne betingelse kun finder anvendelse på de søgsmål, for hvilke det er obligatorisk at indgive en administrativ klage.

Overholdelsen af retsplejehensyn kan ikke i denne forbindelse begrunde, at der på et søgsmål, som anlægges direkte ved Unionens retsinstanser, anvendes en formalitetsbetingelse, der ikke gælder for sådanne søgsmål, idet den ret, der tilkommer de ansøgere, som ikke kom i betragtning, til at indbringe en udvælgelseskomités afgørelse direkte for Unionens retsinstanser, ellers begrænses. Hvad angår overholdelsen af retsplejehensyn er den bedste måde at overholde dette princip på at behandle den sag, der anlægges direkte ved retsinstansen, uden at tage hensyn til indholdet af en klage, som ikke er indbragt for den.

(jf. præmis 37, 39, 41, 49 og 50)

Henvisning til:

Domstolen: 30. november 1978, forenede sager 4/78, 19/78 og 28/78, Salerno m.fl. mod Kommissionen, præmis 10

Retten i Første Instans: 20. juni 1990, sag T-133/89, Burban mod Parlamentet, præmis 17

2. Det tilkommer udvælgelseskomitéen i de konkrete tilfælde at vurdere, om den af ansøgerne angivne faglige erfaring er i overensstemmelse med det niveau, som kræves efter meddelelsen om udvælgelsesprøven. Udvælgelseskomitéen har herved inden for rammerne af vedtægtens bestemmelser vedrørende udvælgelsesprocedurerne et skøn for så vidt angår vurderingen af såvel karakteren og varigheden af ansøgernes tidligere erhvervede faglige erfaring som dennes større eller mindre relevans for de krav, der skal stilles i forbindelse med den stilling, der skal besættes. Inden for rammerne af sin legalitetskontrol skal Unionens retsinstanser begrænse sig til at efterprøve, at dette skøn ikke er udøvet på grundlag af en åbenbar vildfarelse.

En udvælgelseskomité kan i denne forbindelse for at kontrollere, om de adgangsbetingelser, der er fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøven, er opfyldt, kun tage de oplysninger i betragtning, der er angivet af ansøgerne i deres ansøgning, og den dokumentation, de er forpligtet til at fremlægge til støtte for ansøgningen, og er på ingen måde forpligtet til at anmode ansøgerne om at fremlægge supplerende dokumentation eller til selv at foranstalte supplerende undersøgelser med henblik på at kontrollere, om ansøgeren opfylder samtlige betingelser i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Det fremgår af bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, i bilag III til vedtægten, at disse alene giver udvælgelseskomitéen mulighed for at anmode ansøgerne om supplerende oplysninger, når den finder, at der er tvivl om betydningen af en indgivet dokumentation. Det kan i denne forbindelse ikke komme på tale at ændre en bestemmelse, hvis anvendelse ifølge lovgiver alene er tænkt som en mulighed for en udvælgelseskomité, til en forpligtelse.

(jf. præmis 66-68, 80 og 81)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 21. november 2000, sag T-214/99, Carrasco Benítez mod Kommissionen, præmis 77 og 78; 25. marts 2004, sag T-145/02, Petrich mod Kommissionen, præmis 37

Personaleretten: 25. november 2008, sag F-53/07, Iordanova mod Kommissionen, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis; 1. juli 2010, sag F-40/09, Časta mod Kommissionen, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis