ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. februar 2022 — OE mod VY (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-522/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - gyldighed - samarbejde om civilretlige spørgsmål - kompetence til at træffe afgørelse om en begæring om skilsmisse - artikel 18 TEUF - forordning (EF) nr. 2201/2003 - artikel 3, stk. 1, litra a), femte og sjette led - forskel mellem varigheden af de opholdsperioder, der kræves for at fastslå, hvilken ret der har kompetence - sondring mellem en person, som er bosat og statsborger i den medlemsstat, hvor den ret, som behandler sagen, er beliggende, og en person, som er bosat, men ikke er statsborger heri - forskelsbehandling på grundlag af nationalitet - foreligger ikke)

(2022/C 148/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: OE

Sagsøgt: VY

Konklusion

Princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, der er fastsat i artikel 18 TEUF, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at kompetencen for retterne i den medlemsstat, på hvis område sagsøgeren har sit sædvanlige opholdssted, således som det er fastsat i artikel 3, stk. 1, litra a), sjette led, i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000, er underlagt en betingelse om, at sagsøgeren har haft en mindste opholdsperiode, som er seks måneder kortere end den, der er fastsat i forordningens artikel 3, stk. 1, litra a), femte led, med den begrundelse, at den berørte person er statsborger i denne medlemsstat.

(1) EUT C 35 af 1.2.2021.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. februar 2022 — XXXX mod HR Rail SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Belgien)

(Sag C-485/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2000/78/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - forbud mod forskelsbehandling på grund af handicap - afskedigelse af en medarbejder, der er varigt ude af stand til at udføre de væsentlige funktioner i forbindelse med sin stilling - medarbejder, der er ansat på prøve i forbindelse med sin ansættelse - artikel 5 - tilpasninger til handicappede i rimeligt omfang - forpligtigelse til at anvise en anden stilling - foranstaltning, der ikke pålægger arbejdsgiveren en uforholdsmæssig stor byrde)

(2022/C 148/04)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: XXXX

Sagsøgt: HR Rail SA

Konklusion

Artikel 5 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at begrebet »tilpasninger til handicappede i rimeligt omfang« i denne artikels forstand omfatter det forhold, at en arbejdstager, herunder en, der gennemgår en prøvetid i forbindelse med ansættelsen, og som på grund af sit handicap bliver erklæret ude af stand til at udføre de væsentlige funktioner i forbindelse med sin stilling, bliver anvist en anden stilling, som denne person er kompetent, egnet og disponibel til at bestride, medmindre arbejdsgiveren derved pålægges en uforholdsmæssig stor byrde.

(1) EUT C 9 af 11.1.2021.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 10. februar 2022 — DIMCO Dimovasili M.I.K.E. mod Ypourgos Perivallontos kai Energeias (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Symvoulio tis Epikrateias — Grækenland)

(Sag C-499/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 97/23/EF - trykbærende udstyr - CE-mærkning - markedsføring og ibrugtagning - restriktioner, der skal sikre beskyttelsen af personer - artikel 34 TEUF og 36 TEUF - national lovgivning, der opstiller restriktioner for installation af rørsystemer til gas)

(2022/C 148/06)

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DIMCO Dimovasili M.I.K.E.

Sagsøgt: Ypourgos Perivallontos kai Energeias

Konklusion

Artikel 4, stk. 1.1, i og bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/23/EF af 29. maj 1997 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om trykbærende udstyr, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 af 29. september 2003, sammenholdt med dette direktivs artikel 2, stk. 2, skal fortolkes således, at bestemmelserne ikke er til hinder for en national lovgivning, som med henblik på at garantere personers sikkerhed, navnlig mod jordskælv, foreskriver visse krav til installation af trykbærende udstyr, såsom rørsystemer til transport af gas, herunder udstyr forsynet med CE-mærkningen, forudsat at denne lovgivning ikke medfører ændringer af det pågældende udstyr og ikke udgør en hindring, som er forbudt i henhold til artikel 34 TEUF og 36 TEUF.

(1) EUT C 433 af 14.12.2020.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. februar 2022 — UE mod ShareWood Switzerland AG og VF (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-595/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser - forordning (EF) nr. 593/2008 (Rom I) - forbrugeraftaler - lovvalg - artikel 6, stk. 4, litra c) - udelukkelse af aftaler vedrørende en tinglig rettighed over fast ejendom eller leje eller forpagtning af fast ejendom - købsaftale, der indeholder en forpagtningsaftale og en aftale om levering af tjenesteydelser, og som vedrører træer, der alene er plantet med henblik på fældning heraf i gevinstøjemed)

(2022/C 148/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UE

Sagsøgte: ShareWood Switzerland AG og VF

Konklusion

Artikel 6, stk. 4, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17. juni 2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) skal fortolkes således, at en købsaftale, der indeholder en forpagtningsaftale og en aftale om levering af tjenesteydelser, og som vedrører træer, der er plantet på et forpagtet grundstykke med det formål alene at fælde dem i gevinstøjemed, ikke udgør en »aftale[…] vedrørende en tinglig rettighed over fast ejendom eller leje eller forpagtning af fast ejendom« i denne bestemmelses forstand.

(1) EUT C 35 af 1.2.2021.
C 148/3

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 10. februar 2022 — LM mod Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesverwaltungsgericht Steiermark — Østrig)

(Sag C-219/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - udstationering af arbejdstagere - direktiv 96/71/EF - artikel 3, stk. 1, litra c) - arbejds- og ansættelsesvilkår - aflønning - artikel 5 - sanktioner - forældelsesfrist - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 41 - ret til god forvaltning - artikel 47 - effektiv domstolsbeskyttelse)

(2022/C 148/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Steiermark

Parter i hovedsagen

Sagsøger: LM

Sagsøgt: Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld

Procesdeltager: Österreichische Gesundheitskasse

Konklusion

Artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og i lyset af det almindelige EU-retlige princip om retten til god forvaltning, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter en forældelsesfrist på fem år for tilsidesættelse af forpligtelserne vedrørende aflønning af udstationerede arbejdstagere.

(1) EUT C 304 af 14.9.2020.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. februar 2022 — Advania Sverige AB og Kammarkollegiet mod Dustin Sverige AB (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Högsta förvaltningsdomstolen — Sverige)

(Sag C-461/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2014/24/EU - artikel 72 - ændring af kontrakter i deres løbetid - overdragelse af rammeaftaler - ny kontrahent, der efter den oprindelige kontrahents konkurserklæring har overtaget sidstnævntes rettigheder og forpligtelser i medfør af rammeaftalen - eventuelt behov for en ny udbudsprocedure)

(2022/C 128/02)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta förvaltningsdomstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Advania Sverige AB og Kammarkollegiet

Sagsøgt: Dustin Sverige AB

Konklusion

Artikel 72, stk. 1, litra d), nr. ii), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF skal fortolkes således, at en økonomisk aktør, som efter den oprindelige kontrahents konkurs, der har ført til likvidation af denne, kun har overtaget sidstnævntes rettigheder og forpligtelser i henhold til en rammeaftale indgået med en ordregivende myndighed, skal anses for at have efterfulgt denne oprindelige kontrahent delvist efter omstrukturering af selskabet som omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 414 af 30.11.2020.
3)

Princippet om afgiftsneutralitet skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at national ret udelukker, at levering af træflis kan være omfattet af den nedsatte merværdiafgiftssats, selv om andre former for træ til brændsel er omfattet heraf, forudsat at træflis i gennemsnitsforbrugerens bevidsthed ikke kan substitueres med disse andre former for træ til brændsel, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. januar 2022 — Højesteret — Danmark (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Apcoa Parking Danmark A/S mod Skatteministeriet)

(Sag C-90/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 2, stk. 1, litra c) - anvendelsesområde - afgiftspligtige transaktioner - virksomhed, der udøves af et privatretligt selskab - drift af parkeringsanlæg på privat område - kontrolgebyrer, der opkræves af dette selskab ved bilisters overtrædelse af de almindelige vilkår for brug af disse parkeringsanlæg - kvalificering - transaktioners økonomiske og forretningsmæssige virkelighed)

(2022/C 119/08)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Højesteret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Apcoa Parking Danmark A/S

Sagsøgt: Skatteministeriet

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at kontrolgebyrer, der opkræves af et privatretligt selskab, som varetager driften af private parkeringsanlæg, for bilisters overtrædelse af de almindelige vilkår for brug af disse parkeringsanlæg, skal anses for at udgøre modydelser for levering af ydelser, som foretages mod vederlag i denne bestemmelses forstand, og som sådan er pålagt merværdiafgift (moms).

(1) EUT C 161 af 11.5.2020
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 20. januar 2022 — ET, som kurator for Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-165/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - system for handel med kvoter for drivhusgasemissioner - direktiv 2003/87/EF - artikel 3e - inddragelse af luftfartsaktiviteter - direktiv 2008/101/EF - gratistildeling og gratis udstedelse af kvoter til luftfartøjsoperatører - en sådan operatørs indstilling af sin virksomhed på grund af insolvens - den kompetente nationale myndigheds afgørelse om afslag på at udstede kvoter til kurator i det konkursramte selskab)

(2022/C 119/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ET, som kurator for Air Berlin PLC & Co. Luftverkehrs KG

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 3e i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2017/2392 af 13. december 2017, skal fortolkes således, at antallet af gratis tildelte kvoter for drivhusgasemissioner, der tildeles en luftfartøjsoperatør, skal nedsættes forholdsmæssigt, såfremt den pågældende operatør indstiller sine luftfartsaktiviteter i den omhandlede handelsperiode, for den del af perioden, hvor disse aktiviteter ikke længere udføres.

(1) EUT C 255 af 3.8.2020.
1)

Artikel 17 i Den Europæiske Unions charter for grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at den erstatning, som en medlemsstat yder for tab lidt af en erhvervsdrivende som følge af de beskyttelsesforanstaltninger, der i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30. november 2009 om beskyttelse af vilde fugle finder anvendelse i et område af Natura 2000-nettet, er mærkbart lavere end de skader, som denne erhvervsdrivende reelt har lidt.
1)

Artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/19/EU af 4. juli 2012 om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) er ugyldig, for så vidt som denne bestemmelse pålægger producenterne at finansiere omkostningerne ved håndtering af affald fra fotovoltaiske paneler, der er bragt i omsætning mellem den 13. august 2005 og den 13. august 2012. Artikel 13, stk. 1, i direktiv 2012/19 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der pålægger brugerne af fotovoltaiske paneler og ikke producenterne af disse paneler at finansiere omkostningerne ved håndtering af affald fra nævnte paneler, der er bragt i omsætning fra den 13. august 2012, som er tidspunktet for dette direktivs ikrafttræden.
1)

En situation, hvor en person, der kun har statsborgerskab i en enkelt medlemsstat, giver afkald på dette statsborgerskab — og dermed fortaber sin status som unionsborger — for at opnå statsborgerskab i en anden medlemsstat efter tilsagn givet af myndighederne i sidstnævnte medlemsstat om, at dette statsborgerskab vil blive meddelt den pågældende, er efter sin natur og sine konsekvenser omfattet af EU-retten, når dette tilsagn tilbagekaldes med den virkning, at denne person forhindres i at generhverve status som unionsborger.
2)

Artikel 30, stk. 6, litra a), i forordning nr. 1305/2013 skal fortolkes således, at denne bestemmelse giver en medlemsstat mulighed for fra Natura 2000-betalinger at udelukke dels »Natura 2000-landbrugsområder« som omhandlet i denne bestemmelse, herunder i dette tilfælde de tørvebundsarealer, der er omfattet af sådanne områder, dels, og i medfør af artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 1305/2013, tørvebundsarealer beliggende i Natura 2000-områder, som i princippet er omfattet af begrebet »skov« som omhandlet i denne forordnings artikel 2, stk. 1, litra r), og således af begrebet »Natura 2000-skovbrugsområder« som omhandlet i den nævnte forordnings artikel 30, stk. 6, litra a). Denne sidstnævnte bestemmelse skal tillige fortolkes således, at den giver en medlemsstat mulighed for at begrænse udbetalingerne af sådanne betalinger for Natura 2000-skovbrugsområder — herunder i givet fald tørvebundsarealer — til de situationer, hvor udpegelsen af disse områder som »Natura 2000-områder« bevirker, at udøvelsen af en bestemt type økonomisk virksomhed i disse områder, bl.a. skovbrugsvirksomhed, hindres.
3)

Artikel 125, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 samt princippet om forbud mod forskelsbehandling og gennemsigtighedsprincippet, som denne bestemmelse henviser til, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter forslag til projekter ikke kan gøres til genstand for en præcisering efter udløbet af fristen for indgivelse af de nævnte projekter. I overensstemmelse med ækvivalensprincippet skal den omstændighed, at tilbudsgiverne ikke har mulighed for at supplere deres sagsakter efter udløbet af fristen for indgivelse af forslagene til projekter, imidlertid vedrøre alle de procedurer, der i givet fald kan anses for sammenlignelige, henset til deres genstand, baggrund og væsentlige elementer, med den procedure, der er fastsat for at modtage støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. januar 2022 — ZK mod (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Wien — Østrig)

(Sag C-432/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - indvandringspolitik - direktiv 2003/109/EF - artikel 9, stk. 1, litra c) - fortabelse af tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding - fravær fra Den Europæiske Unions område i en periode på 12 på hinanden følgende måneder - afbrydelse af denne fraværsperiode - ulovlige og kortvarige ophold på EU’s område)

(2022/C 119/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ZK

Procesdeltager: Landeshauptmann von Wien

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding skal fortolkes således, at enhver fysisk tilstedeværelse af en fastboende udlænding på Den Europæiske Unions område i en periode på 12 på hinanden følgende måneder, selv om en sådan tilstedeværelse i denne periode ikke overstiger en samlet varighed på kun nogle dage, er tilstrækkelig til at forhindre, at denne fastboende udlænding fortaber sin ret til status som fastboende udlænding i henhold til denne bestemmelse.

(1) EUT C 390 af 16.11.2020.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 18. januar 2022 — Thelen Technopark Berlin GmbH mod MN (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-261/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - artikel 49 TEUF - direktiv 2006/123/EF - artikel 15 - arkitekters og ingeniørers honorarer - obligatoriske minimumspriser - direkte virkning - traktatbrudsdom afsagt, mens en sag verserer ved en national ret)

(2022/C 119/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Thelen Technopark Berlin GmbH

Sagsøgt: MN

Konklusion

EU-retten skal fortolkes således, at en national ret, for hvilken der er indbragt en tvist, hvori alene private er parter, ikke er forpligtet til, alene på grundlag af EU-retten, at undlade at anvende en national lovgivning, der i strid med artikel 15, stk. 1, artikel 15, stk. 2, litra g), og artikel 15, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked fastsætter minimumssatser for honorarer for arkitekters og ingeniørers ydelser, og som medfører, at aftaler, der fraviger denne lovgivning, er ugyldige, uden at dette dog under en sådan tvist berører dels denne rets mulighed for at tilsidesætte nævnte lovgivning på grundlag af national ret, dels retten for den part, der har lidt skade som følge af den nationale lovgivnings uoverensstemmelse med EU-retten, til at kræve erstatning for den skade, som vedkommende er forvoldt herved.

(1) EUT C 313 af 21.9.2020.
1)

Artikel 32, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at en medlemsstat tildeler en ret til garanteret adgang til transmissionssystemerne for visse elproducenter, hvis anlæg anvender indenlandske primære energikilder som brændsel, med henblik på at sikre elforsyningssikkerheden, for så vidt som denne ret til garanteret adgang er baseret på objektive og rimelige kriterier og står i et rimeligt forhold til det legitime mål, som forfølges, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til henholdsvis artikel 8, stk. 2, og artikel 10, stk. 2, i Europa-Parlamentets direktiv 2002/49/EF af 25. juni 2002 om vurdering og styring af ekstern støj, sammenholdt med bilag VI hertil, idet den dels har undladt at udarbejde handlingsplaner for de større veje og større jernbaner, der er nævnt i bilaget til denne dom, dels har undladt at sende resuméer af disse handlingsplaner til Europa-Kommissionen.
C 165/8

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 24. februar 2022 — CO m.fl. mod MJ, Europa-Kommissionen, Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil, Rådet for Den Europæiske Union og Eulex Kosovo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal du travail francophone de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-283/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) - Den Europæiske Unions retsstatsmission i Kosovo (Eulex Kosovo) - fælles aktion 2008/124/FUSP - artikel 8, stk. 3 og 5, artikel 9, stk. 3, og artikel 10, stk. 3 - egenskab af arbejdsgiver for missionens personale - artikel 16, stk. 5 - afledt virkning)

(2022/C 165/08)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal du travail francophone de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: CO m.fl.

Sagsøgte: MJ, Europa-Kommissionen, Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten), Rådet for Den Europæiske Union og Eulex Kosovo,

Konklusion

Artikel 16, stk. 5, i Rådets fælles aktion 2008/124/FUSP af 4. februar 2008 om Den Europæiske Unions retsstatsmission i Kosovo, EULEX KOSOVO, som ændret ved Rådets afgørelse 2014/349/FUSP af 12. juni 2014, skal fortolkes således, at denne bestemmelse fra den 15. juni 2014 udpeger retsstatsmissionen i Kosovo, benævnt Eulex Kosovo, som omhandlet i denne fælles aktions artikel 1, som ansvarlig og dermed som sagsøgt i alle søgsmål vedrørende følgerne af gennemførelsen af den mission, som dette organ er pålagt, uafhængigt af om de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for et sådant søgsmål, er indtruffet inden den 12. juni 2014, da afgørelse 2014/349 trådte i kraft.

(1) EUT C 297 af 7.9.2020.
2)

Artikel 30, stk. 6, i direktiv 2001/14, som ændret ved direktiv 2007/58, skal fortolkes således, at en jernbanevirksomhed, som benytter eller har til hensigt at benytte jernbaneinfrastrukturen, for den kompetente retsinstans skal kunne anfægte tilsynsorganets afgørelse om godkendelse af de enhedssatser for grundafgiften for minimumsadgang til infrastrukturen, som forvalteren af denne infrastruktur har fastsat.