Hvad angår den retslige prøvelse af Kommissionens afgørelser, når den træffer afgørelse om pålæggelse af en bøde eller tvangsbøde for overtrædelse af konkurrencereglerne, har Unionens retsinstanser foruden den i artikel 263 TEUF foreskrevne legalitetsprøvelse den fulde prøvelsesret, som er tillagt dem ved artikel 31 i forordning nr. 1/2003 i overensstemmelse med artikel 261 TEUF, og som bemyndiger dem til at anlægge deres egen vurdering i stedet for Kommissionens og derfor ophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde eller tvangsbøde. Det tilkommer i denne forbindelse ikke Domstolen, når den træffer afgørelse vedrørende retlige spørgsmål under en appelsag, af billighedsgrunde at omgøre det skøn, som Retten har udøvet under sin fulde prøvelsesret vedrørende størrelsen af de bøder, som pålægges virksomheder på grund af disses overtrædelse af EU-retten. Det er således kun i det omfang, Domstolen måtte finde, at sanktionens størrelse ikke blot er upassende, men også så overdreven, at den bliver uforholdsmæssig, at det skal fastslås, at Retten begik en retlig fejl på grund af den upassende karakter af en bødes størrelse.

Selv om Retten i det foreliggende tilfælde ganske vist drog omsorg for at besvare alle de argumenter, hvorved appellanterne havde foreholdt Kommissionen, at den havde pålagt en bøde, der er højere end det maksimale bødeniveau, som var forudset under forligsforhandlingerne på en virksomhed, der havde trukket sig fra forligsproceduren, og for en betydeligt reduceret overtrædelsesvarighed, er en sådan vurdering omfattet af overholdelsen af principperne om god retspleje og gennemsigtighed. Retten kan derfor ikke foreholdes, at den foretog så udtømmende en vurdering i forbindelse med en tvist, som for første gang foranledigede den til at træffe afgørelse om en situation, hvori en virksomhed – efter at have indvilget i en forligsprocedure – i sidste ende trak sig fra denne procedure. Retten udøvede på den baggrund sin fulde prøvelsesret fuldt ud, eftersom den foretog en grundig prøvelse af såvel den omtvistede afgørelses lovlighed som spørgsmålet om, hvorvidt størrelsen af den i afgørelsen fastsatte bøde var passende.

Retten efterprøvede således behørigt rigtigheden af Kommissionens vurdering under hensyn til alle de omstændigheder, som forelå, da den omtvistede afgørelse blev vedtaget, og tog i denne forbindelse også omfanget af det samarbejde, som appellanterne havde ydet, i betragtning, efter at de havde trukket sig fra forligsproceduren, dvs. under den almindelige procedure. Retten foretog endvidere en systematisk efterprøvelse af de omstændigheder, Kommissionen havde lagt til grund ved beregningen af den bøde, der pålægges i den omtvistede afgørelse. Navnlig foretog den en grundig kontrol af den måde, hvorpå Kommissionen havde taget de faktorer i betragtning, som gav grundlag for at indrømme nedsættelser af bøden i henhold til samarbejdsmeddelelsen, eller for samarbejde i henhold til punkt 29 i retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003. Det skal endvidere bemærkes, at appellanterne ikke har påvist, på hvilken måde den bøde, de blev pålagt, er så overdreven, at den er uforholdsmæssig.

(jf. præmis 104-106 og 108-112)