DA Den Europæiske Unions Tidende C 212/11

Appel iværksat den 24. marts 2014 af The Sunrider Corporation til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 23. januar 2014 i sag T-221/12 — The Sunrider Corporation mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-142/14 P)

2014/C 212/12

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: The Sunrider Corporation (ved dikigoroi N. Dontas og K. Markakis)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Appellen antages til realitetsbehandling.

— Den appellerede dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Tredje Afdeling) den 23. januar 2014 i sag T-221/12 ophæves delvist, for så vidt som den forkastede det andet anbringende (tilsidesættelse af artikel 75, andet punktum, og artikel 76, stk. 1, andet sætningsled, i EF-varemærkeforordning nr. 207/2009 (1)) og det tredje anbringende [tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i EF-varemærkeforordning nr. 207/2009] i det af appellanten den 25. maj 2012 anlagte søgsmål.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på fornyet prøvelse af sagen for så vidt angår det andet og tredje anbringende i det af appellanten den 25. maj 2012 anlagte søgsmål og med henblik på en fornyet anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i EF-varemærkeforordning nr. 207/2009.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale appellantens omkostninger i forbindelse med nærværende appel for Den Europæiske Unions Domstol.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale appellantens omkostninger i forbindelse med sagen i første instans for Retten, og

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale de af appellanten afholdte nødvendige omkostninger i forbindelse med den administrative procedure for Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret i sag R 2401/2010-4.

Anbringender og væsentligste argumenter

Det første anbringende: Retten tilsidesatte artikel 1, nr. 2), i direktiv 2001/83/EF (2) og artikel 2, stk. 1, i forordning (EF) nr. 726/2004 (3) for så vidt angår definitionen og rækkevidden af begrebet »medicinsk«. Retten overskred sine beføjelser, idet den skabte nye retlige definitioner, nemlig produkter »til medicinsk brug i udtrykkets bredeste forstand«, og så bort fra de relevante retlige definitioner, der er blevet vedtaget af EU-lovgiver.

Det andet anbringende: Retten tilsidesatte appellantens ret til at blive hørt, idet den uberettiget støttede sig på et »velkendt faktum«, der var afgørende for sagens afgørelse. Retten tilsidesatte appellantens ret til at blive hørt, idet den i den appellerede doms præmis 77 fastslog, at et bestemt faktum falder ind under begrebet »velkendt faktum«, uden at støtte denne opfattelse på noget bevis i sagsakterne og uden nogen form for begrundelse for, hvorfor det pågældende faktum var lovligt kvalificeret som »velkendt«.

Det tredje anbringende: Retten tilsidesatte artikel 8, stk. 1, litra b), i EF-varemærkeforordning nr. 207/2009, idet den (a) foretog en begrænset undersøgelse og vurdering af ligheden mellem urtekosttilskud og de varer, der er ordret opregnet i klasseoverskriften for klasse 32, og derved ikke konkret undersøgte, om urtekosttilskud og de øvrige varer, der er omfattet af klasse 32, var af lignende art, (b) gengav indholdet af den anfægtede afgørelse urigtigt og erstattede appelkammerets afgørelse og begrundelse for så vidt angår »den relevante kundekreds«, og (c) begik en retlig fejl, da den undersøgte og vurderede de individuelle faktorer/kriterier for med hensyn til spørgsmålet, om de pågældende varer var af lignende art, især for så vidt angår (i) fortolkningen og anvendelsen af udtrykket »medicinsk« som det vigtigste formål med urtekosttilskud, (ii) det retlige krav om, at »en stor del« af producenterne af de pågældende varer skal være de samme, (iii) det retlige kriterium eller den retlige standard, der anvendes ved sammenligningen af produkterne, (iv) forkastelsen af det andet anbringende i søgsmålet som værende uden betydning, (v) undladelsen af at undersøge faktoren »substituerbarhed«, og (vi) undladelsen af at undersøge arten af de varer, der skulle sammenlignes.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT L 311, s. 67).

(3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31.3.2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur (EUT L 136, s. 1).