ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Appel iværksat den 21. december 2020 af Intermarché Casino Achats til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Udvidede Afdeling) den 5. oktober 2020 i sag T-254/17, Intermarché Casino Achats mod Kommission

(Sag C-693/20 P)

(2021/C 62/24)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Intermarché Casino Achats (ved avocats Y. Utzschneider, J. Jourdan, C. Mussi og S. Eder)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 5. oktober 2020, der blev afsagt i sag T-254/17, ophæves delvist, for så vidt som den delvist frifandt Europa-Kommissionen i et søgsmål, der var blevet anlagt af Intermarché Casino Achats med påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 9. februar 2017, der var blevet truffet på grundlag af artikel 20, stk. 1 og 4, i forordning nr. 1/2003 (sag AT.40466 — Tute 1), og for så vidt som appellanten blev pålagt at betale sagsomkostningerne.

— Artikel 1, litra a), i Kommissionens afgørelse af 9. februar 2017 i sag AT.40466 annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale alle sagsomkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har med det første anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at forkaste den ulovlighedsindsigelse mod artikel 20, stk. 1 og 4, i forordning nr. 1/2003, der var støttet på, at der ikke foreligger passende retsmidler i forhold til kontrolundersøgelsernes afvikling, hvilket ikke er i overensstemmelse med kravene om adgangen til effektive retsmidler i henhold til artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og praksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.

Appellanten har med det andet anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at der kunne tages hensyn til de dokumenter, der blev fremlagt af Kommissionen for at godtgøre, at der forelå vægtige indicier for en overtrædelse på tidspunktet for kontrolundersøgelsen, uden at iagttage formkravene i forordning nr. 1/2003 og forordning nr. 773/2004. Denne fejl indvirkede på Rettens konklusion om, at Kommissionen rådede over vægtige indicier for den overtrædelse, der er nævnt i kontrolundersøgelsesafgørelsens artikel 1, litra a). Retten tilsidesatte således ved at afvise at annullere kontrolundersøgelsesafgørelsens artikel 1, litra a), retten til boligens ukrænkelighed i henhold til artikel 7 i chartret om grundlæggende rettigheder.

Med det tredje anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at retten til boligens ukrænkelighed i henhold til artikel 7 i chartret om grundlæggende rettigheder ikke indebar, at kontrolundersøgelsesafgørelsen skulle fastsætte en grænse for kontrolundersøgelsernes varighed, og ved at afvise at annullere afgørelsen af denne grund.
1.

Artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og kravet om beskyttelse mod offentlige myndigheders vilkårlige indgreb i forhold af privat karakter, artikel 19 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 og artikel 3 i Europa-Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004, for så vidt som Retten fastslog, (i) at disse bestemmelser ikke pålagde Kommissionen at optage leverandørernes mundtlige erklæringer, (ii) og at de »referater« af disse interview, som Kommissionens tjenestegrene ensidigt havde udarbejdet, var et gyldigt bevis for, at denne institution rådede over tilstrækkelige indicier, der begrundede Europa-Kommissionens afgørelse C(2017) 1054.
2.

Såfremt svaret på det første spørgsmål er, at vurderingen indebærer en fremadrettet undersøgelse, er det i så fald berettiget, at ophørsklausulen i artikel 11 finder analog anvendelse, således at det i et tilfælde, hvor ansøgeren kan påvise en kvalificeret grund til at have forladt UNRWA-området på det pågældende tidspunkt, er medlemsstaten, der har bevisbyrden i forhold til at bevise, at denne grund ikke længere er til stede?
3)

Er det som led i bedømmelsen af, hvorvidt betingelsen i artikel 54, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 865/2006 om anskaffelsen af avlsdyrbestanden er sket i overensstemmelse med gældende lovgivning og på en måde, som ikke skader de pågældende arters overlevelse i naturen, tilladt at tage sagens øvrige omstændigheder i betragtning (navnlig god tro ved overtagelse af enheder samt en berettiget forventning om, at det ville være lovligt at handle med disses eventuelle afkom, eventuelt også mindre restriktive lovbestemmelser gældende i Den Tjekkiske Republik forud for tiltrædelsen til Den Europæiske Union)?
1)

Behandler en national lovgivning deltidsansatte på en mindre gunstig måde end sammenlignelige fuldtidsansatte som omhandlet i § 4, stk. 1, i rammeaftalen om deltidsarbejde, som er indeholdt i bilaget til direktiv 97/81/EF (1), når den tillader, at retten til et supplerende vederlag for deltids- og fuldtidsansatte på ensartet vis afhænger af, at der sker en overskridelse af det samme antal arbejdstimer, og dermed giver mulighed for, at der tages udgangspunkt i det samlede vederlag og ikke i lønelementet i det supplerende vederlag?
—

Retlig fejl ved anse artikel 17 TEU for at være gyldigt retsgrundlag for at træffe den omtvistede afgørelse.
C 62/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Westminster Magistrates’ Court (Det Forenede Kongerige) den 1. december 2020 — Svishtov Regional Prosecutor’s Office mod PI

(Sag C-648/20)

(2021/C 62/19)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Westminster Magistrates’ Court

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Svishtov Regional Prosecutor’s Office

Sagsøgt: PI

Præjudicielt spørgsmål

I tilfælde, hvor en eftersøgt person ønskes overgivet i forbindelse med retsforfølgning, og hvor både afgørelsen om at udstede en underliggende national arrestordre og afgørelsen om at udstede en europæisk arrestordre træffes af en offentlig anklager uden nogen medvirken af en domstol inden overgivelse, opnår en eftersøgt person da den beskyttelse på to niveauer, som er fastlagt af Domstolen i dom Bob-Dogi, C-241/15 (1), såfremt:

a) virkningen af den nationale arrestordre er begrænset til tilbageholdelse af personen i højst 72 timer med henblik på at stille den pågældende for en domstol, og

b) det ved overgivelse alene tilkommer denne domstol, henset til samtlige omstændigheder i sagen, at træffe afgørelse om løsladelse eller fortsat frihedsberøvelse?

(1) Dom af 1.6.2016 (ECLI:EU:C:2016:385).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgerichts Düsseldorf (Tyskland) den 17. november 2020 — EZ mod Iberia Lineas Aereas de Espana, Sociedad Unipersonal

(Sag C-606/20)

(2021/C 62/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgerichts Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: EZ

Sagsøgt: Iberia Lineas Aereas de Espana, Sociedad Unipersonal

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 20, første punktum, i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, der blev indgået i Montreal den 28. maj 1999, undertegnet af Det Europæiske Fællesskab den 9. december 1999, godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 2001/539/EF (1) af 5. april 2001 og trådt i kraft den 28. juni 2004, fortolkes således, at luftfartsselskabet fritages helt eller delvist for sin erstatningspligt på grund af bortkomst af bagage, jf. artikel 17, stk. 2, i Montrealkonventionen, såfremt passageren har transporteret nye eller næsten nye elektronikartikler såsom et kompaktkamera, en tablet (IPad) og trådløse hovedtelefoner i den indcheckede bagage i stedet for i håndbagagen uden at informere luftfartsselskabet om dette, selv om passageren havde mulighed for og også med rimelighed kunne forventes at medbringe disse elektronikartikler i håndbagagen?

(1) Rådets afgørelse 2001/539/EF af 5.4.2001 om Det Europæiske Fællesskabs godkendelse af konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring (Montreal-konventionen) (EFT 2001, L 194, s. 38).
—

Det fastslås, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat artikel 8, stk. 2, og artikel 10, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/49/EF af 25. juni 2002 om vurdering og styring af ekstern støj (1), sammenholdt med bilag VI til dette direktiv, idet den har undladt at udarbejde handlingsplaner og at sende Kommissionen et resumé af handlingsplaner for 445 større veje.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Bucureşti (Rumænien) den 20. oktober 2020 — Alstom Transport SA mod Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG — Sucursala Bucureşti og Swietelsky AG Linz — Sucursala Bucureşti

(Sag C-532/20)

(2021/C 53/21)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Bucureşti

Parter i hovedsagen

Appellant: Alstom Transport SA

Indstævnte: Compania Naţională de Căi Ferate CFR SA, Strabag AG — Sucursala Bucureşti og Swietelsky AG Linz — Sucursala Bucureşti

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, stk. 1, tredje afsnit, artikel 1, stk. 3, og artikel 2c i Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (1) fortolkes således, at den frist, inden for hvilken den tilbudsgiver, der i henhold til udbudsproceduren, der har fået tildelt kontrakten, kan indgive klage over ordregiverens beslutning om, at buddet fra en tilbudsgiver, som er placeret på en lavere plads på procedurens liste, erklæres for at være i overensstemmelse med kravene, skal regnes fra den dato, hvor valgte tilbudsgivers interesse er indtrådt som følge af, at den i tilbudsgiver, som ikke er blevet valgt, har indgivet klage over udfaldet af udbudsproceduren?

(1) EFT 1992, L 76, s. 14.
2)

Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, skal lovgivningen i den medlemsstat, hvor retssagen verserer, da regulere alle virkninger af likvidationen for denne retssag? Skal den navnlig anvendes, for så vidt som den — foreskriver, at indledning af en likvidation medfører, at den verserende retssag afbrydes — gør genoptagelse af retssagen betinget af, at kreditor anmelder sin fordring på forsikringserstatning i forsikringsselskabets bo, og at de organer, som det påhviler at gennemføre likvidationen, inddrages i retssagen, og — forbyder, at der afsiges dom til betaling af en erstatning, idet erstatningen kun kan gøres til genstand for en konstatering af, at fordringen herpå består, og fastsættelse af dens størrelse?
1)

Er det strafferetlige legalitetsprincip til hinder for en national bestemmelse, som for en og samme gerning, der består i at føre motorkøretøj i perioden for den suspension af kørekortet, som var pålagt som administrativ tvangsforanstaltning, samtidig fastsætter et forvaltningsretligt og et strafferetligt ansvar, uden at der findes kriterier for en objektiv sondring mellem de to former for ansvar?
1)

Bortset fra tilfældene af kontrol med selskaber, hvilke kriterier er da relevante for at afgøre, om aftalemæssig samordning mellem formelt selvstændige og uafhængige erhvervsdrivende giver anledning til én enkelt økonomisk enhed som omhandlet i artikel 101 TEUF og 102 TEUF, og kan især en vis grad af indflydelse på en anden virksomheds forretningsmæssige beslutninger, hvilket er typisk for forretningssamarbejdet mellem en producent og dennes distributionsformidlere, anses for at være tilstrækkelig til at kvalificere disse personer som tilhørende den samme økonomiske enhed, eller er det nødvendigt, at der foreligger en »hierarkisk« forbindelse mellem de to virksomheder, hvilket kan konstateres, når der foreligger en aftale, på grundlag af hvilken flere selvstændige selskaber »underkaster« sig et af disses styring og samordning, således at konkurrencemyndighederne skal løfte beviset for, at der foreligger en række systematiske og kontinuerlige retningsgivende handlinger, som kan påvirke virksomhedens driftsmæssige beslutninger, dvs. de strategiske og operative beslutninger af finansiel, industriel og forretningsmæssig karakter?
1)

Er den spanske regel om ydelsernes forenelighed, som er fastsat i artikel 163, stk. 1, i den almindelige lov om social sikring, således som den er fortolket i, retspraksis, der forhindrer kombinationen af to ydelser for fuldstændig og varig uarbejdsdygtighed, der er tilkendt i den samme ordning, mens den tillader foreneligheden af ydelser, der er tilkendt i forskellige ordninger, men som i alle tilfælde er optjent på grundlag af uafhængige bidrag, under hensynstagen til kønsfordelingen i den spanske sygesikrings forskellige ordninger, i strid med de EU-retlige regler, der er indeholdt i artikel 4 i Rådets direktiv 79/7/EØF (1) af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, og artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF (2) af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning), idet den kan medføre indirekte forskelsbehandling på grund af køn?
2)

Skal artikel 1, nr. 2, litra b), i direktiv 2001/83/EF fortolkes således, at et produkt, der markedsføres som kosmetisk produkt, og som mærkbart påvirker de fysiologiske funktioner ved at udøve en farmakologisk virkning, kun skal anses for et lægemiddel efter funktion, hvis det har en konkret positiv virkning, som fremmer sundheden? Er det i denne forbindelse også tilstrækkeligt, at produktet overvejende har en positiv virkning på udseendet, som indirekte er gavnlig for sundheden gennem øget følelse af selvværd eller velbefindende?
Appel iværksat den 2. juli 2020 af Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil — Gardanne) og Friends of the Irish Environment CLG til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 6. maj 2020 i sag T-141/19, Sabo m.fl. mod Parlamentet og Rådet

(Sag C-297/20 P)

(2021/C 72/11)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de Nuisance et de Pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil — Gardanne) og Friends of the Irish Environment CLG (ved solicitors R. Smith og C. Day, barristers P. Lockley og B. Mitchell, og D. Wolfe, QC)

De andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Domstolen (Ottende Afdeling) har ved kendelse af 14. januar 2021 forkastet appellen som åbenbart ugrundet og pålagt appellanterne at bære deres egne omkostninger.
Appel iværksat den 24. august 2020 af Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 10. juni 2020 i sag T-577/19 — Leinfelder Uhren München mod EUIPO

(Sag C-401/20 P)

(2021/C 72/13)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwalt S. Lüft)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Thomas Schafft

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 19. januar 2021 besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at Leinfelder Uhren München GmbH & Co. KG bærer sine egne omkostninger.
1)

Kan et luftfartsselskab, der via sit eget websted sælger flybilletter til flyvninger, som udføres under et andet luftfartsselskabs kode, anses for et transporterende luftfartsselskab som omhandlet i artikel 3, stk. 5, i forordning nr. 261/2004 (1), med hensyn til de nævnte konkrete flyvninger, der sælges og udføres af et andet luftfartsselskab?
2)

Skal artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 fortolkes således, at et luftfartsselskab ikke er forpligtet til at betale kompensation i henhold til artikel 7 i forordningen om passagerrettigheder, såfremt det når frem til passagerens endelige destination med en forsinkelse på 8 timer og 19 minutter, fordi flyvemaskinen på flyvningen forud for den foregående flyvning blev beskadiget ved et lynnedslag; den tilkaldte tekniker fra en servicevirksomhed, som luftfartsselskabet havde engageret, efter landingen kun konstaterede mindre skader, som ikke forringede flyvemaskinens funktionsdygtighed (»some minor findings«); flyvningen forud for den foregående flyvning blev gennemført; det i forbindelse med et »pre-flight check« før gennemførelsen af den foregående flyvning imidlertid viste sig, at flyvemaskinen foreløbigt ikke ville kunne anvendes, og luftfartsselskabet derfor i stedet for den oprindeligt planlagte og beskadigede flyvemaskine indsatte et erstatningsfly, som gennemførte den foregående flyvning med en forsinkelse ved afgang på 7 timer og 40 minutter?
II.

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Er det i et sådant tilfælde nødvendigt, at tredjelandsstatsborgerens forældre overholder den i Domstolens dom af 12. april 2018, C-550/16, A og S (2), præmis 61, nævnte frist for at indgive ansøgning om familiesammenføring på »principielt […] tre måneder fra den dato, hvor den pågældende mindreårige opnåede flygtningestatus«?
2.

Artikel 5, stk. 1, litra c), i forordning nr. 261/2004 skal fortolkes således, at det forhold, at et luftfartsselskab foretager en omlægning af rejsen for en passager med et fly, hvormed passageren når sit endelige bestemmelsessted dagen efter den oprindeligt planlagte ankomstdag, i tilfælde af, at det oprindeligt planlagte fly aflyses på grund af usædvanlige omstændigheder, udgør en »forholdsregel, der med rimelighed kunne træffes«, som fritager denne virksomhed fra sin forpligtelse til at betale kompensation som fastsat i denne forordnings artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 1, medmindre der var en anden mulighed for direkte eller indirekte omlægning af rejsen med en flyafgang gennemført af dette luftfartsselskab eller med et andet luftfartsselskab med ankomst med en mindre forsinkelse end det pågældende luftfartsselskabs næste flyafgang, bortset fra hvis sidstnævnte godtgør, at gennemførelsen af en sådan omlægning af rejsen ville have været urimeligt belastende for det henset til virksomhedens kapacitet på det relevante tidspunkt, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
—

Under hensyn til samtlige foreliggende sagsakter annulleres den anfægtede afgørelse, og Kommissionen tilpligtes at genindføre appellantens ret til udlandstillæg og til godtgørelse af rejseudgifter med virkning fra den 1. december 2017, samt at betale appellanten det udlandstillæg og de rejseudgifter, som ikke er blevet udbetalt i perioden fra den 1. december 2017 og til datoen for genindførelsen af appellantens ret til de nævnte ydelser, med tillæg af renter.
4)

Skal momsdirektivets artikel 90, stk. 1 og 2, og artikel 273 samt artikel 15-17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (bl.a. under hensyn til Enzo Di Maura-dommen [sag C-246/16] og kendelsen i sagen Porr Építési Kft. [sag C-292/19]), det grundlæggende EU-retlige effektivitetsprincip og det grundlæggende EU-retlige ækvivalensprincip [samt] princippet om afgiftsneutralitet, fortolkes således, at [disse bestemmelser og principper er til hinder] for, at myndighederne i en medlemsstat, der har til opgave at sikre overholdelsen af loven — efter afsigelsen af kendelsen i sagen Porr Építési Kft. — uden noget retsgrundlag har fastlagt kravene i det andet til det fjerde spørgsmål, selv om disse krav ikke var indlysende for den afgiftspligtige, før fordringerne antog karakter af at være endegyldigt uerholdelige?
1)

I betragtning af den fortolkning af artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13/EØF om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1), der er foretaget i dom afsagt i sag C-186/16 (2), Andriciuc m.fl., skal et kontraktvilkår om valutakursrisikoen anses for klart og utvetydigt, når det, uden at det udtrykkeligt bestemmer, at alene debitor bærer hele denne risiko, blot indeholder debitors erklæring, hvori anføres, at vedkommende »er fuldt ud bekendt med de mulige risici ved transaktionen, og navnlig den omstændighed, at udsvingene i den pågældende valuta i forhold til den ungarske forint både kan øge og nedsætte omkostningerne ved tilbagebetaling af lånet i forint[«]?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 22. december 2020 — Avis Autovermietung Gesellschaft mbH mod Verein Für Konsumenteninformation

(Sag C-701/20)

(2021/C 98/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Avis Autovermietung Gesellschaft mbH

Sagsøgt: Verein Für Konsumenteninformation

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i kapitel VIII, navnlig i artikel 80, stk. 1 og 2, samt artikel 84, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 (1) af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse, EUT L 119/1 af 4.5.2016, s. 1) til hinder for nationale bestemmelser, som — foruden den beføjelse til at gribe ind, der er tillagt tilsynsmyndighederne med kompetence til at føre kontrol og håndhæve forordningen, og de registreredes muligheder for retsbeskyttelse — indrømmer dels konkurrenter dels organisationer, organer og kamre med beføjelser i henhold til national ret beføjelse til at anlægge søgsmål ved de civile domstole mod den krænkende part vedrørende overtrædelser af forordning (EU) 2016/679, uanset om enkelte registreredes konkrete rettigheder er blevet krænket, og uden bemyndigelse fra en registreret under påberåbelse af forbuddet mod urimelig handelspraksis, en overtrædelse af en lov om forbrugerbeskyttelse eller forbuddet mod at anvende ugyldige almindelige forretningsbetingelser?

(1) EUT 2016, L 119, s. 1.
C 98/2

Appel iværksat den 10. november 2020 af Anne-Marie Klose til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 9. september 2020 i sag T-81/20 — Anne-Marie Klose mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret EUIPO

(Sag C-600/20 P)

(2021/C 98/02)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Anne-Marie Klose (ved Rechtsanwältin I. Seher)

Den anden part i appelsagen i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 11. februar 2021 besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at Anne-Marie Klose bærer sine egne omkostninger.
4)

Skal [chartrets] artikel 47 fortolkes således, at den ordregivende myndigheds vurdering af, om der ikke er nogen mistanke om, at der foreligger et unormalt lavt tilbud, eller myndighedens overbevisning om, at der foreligger et seriøst tilbud for så vidt angår den deltager i udbuddet, der er placeret som nr. et, er underlagt domstolskontrol?
2)

Er en national lovbestemmelse, der begrænser forfatningsdomstolens mulighed for at foretage prøvelse af en resolution om ophævelse af amnesti eller individuelle benådninger, som Národná rada Slovenskej republiky (Den Slovakiske Republiks parlament) har vedtaget i henhold til artikel 86, litra i), i Den Slovakiske Republiks forfatning, til kun at omfatte en prøvelse af resolutionens forfatningsmæssighed, uden at der tages hensyn til de bindende retsakter, der er vedtaget af Den Europæiske Union, og navnlig Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og traktaten om Den Europæiske Union, i overensstemmelse med loyalitetsprincippet som omhandlet i artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union, artikel 267 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, artikel 82 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, retten til en upartisk domstol, der er sikret ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og retten til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange for samme lovovertrædelse, der er sikret ved artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder? Såfremt svaret på dette spørgsmål er benægtende: er den nationale ret bundet af en sådan bestemmelse i national ret?