ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 305/4

Sag anlagt den 19. juli 2011 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-387/11)

2011/C 305/04

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls og C. Soulay, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 og 63 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 31 og 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet det har opretholdt forskellige regler om henholdsvis beskatning af belgiske investeringsselskabers kapitalindkomst og indtægter af værdipapirer og beskatning af udenlandske investeringsselskabers kapitalindkomst og indtægter af værdipapirer.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med dette søgsmål har Kommissionen kritiseret forskelsbehandlingen af hjemmehørende investeringsselskaber i forhold til ikke-hjemmehørende investeringsselskaber på området for beskatning af kapitalindkomst og indtægter af værdipapirer. Da ikke-hjemmehørende investeringsselskaber ikke har et fast driftssted på det nationale område, har de til forskel fra hjemmehørende investeringsselskaber ikke mulighed for at tilbagesøge den kildeskat, de har svaret af kapitalindkomst og indtægter af værdipapirer. Denne forskelsbehandling er i strid såvel med traktatens bestemmelser om etableringsfriheden, idet den gør det mindre attraktivt at oprette ikke-hjemmehørende investeringsselskaber, som med traktatens bestemmelser om de frie kapitalbevægelser, idet finansiering af et belgisk selskab gennem et udenlandsk investeringsselskab er mere omkostningskrævende end finansiering gennem et belgisk investeringsselskab.

Kommissionen har endvidere afvist de begrundelser, som de belgiske myndigheder har fremført. Indledningsvis har de belgiske myndigheder ikke fremført nogen objektive oplysninger, der gør det muligt at fastslå, at der er en forskel mellem situationen for hjemmehørende investeringsselskaber og situationen for ikke-hjemmehørende investeringsselskaber, der er relevant med hensyn til deres skattemæssige status. Det omhandlede skattesystem har endvidere ingen forbindelse med den afbalancerede fordeling af beskatningskompetencen mellem de omhandlede stater. En medlemsstat kan under alle omstændigheder ikke påberåbe sig en bilateral overenskomst med henblik på at undgå de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten. Hvad endelig angår den påståede risiko for ikke-hjemmehørende selskabers skattesvig kan de belgiske myndigheder ikke som begrundelse for ikke at anvende de friheder, der er sikret ved traktaten, påberåbe sig hindringer for skattekontrol, der følger af bestemmelser, som Belgien selv har fastsat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 305/4

Sag anlagt den 25. juli 2011 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-391/11)

2011/C 305/05

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Patakia og A. Marghelis, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, nr. 1 og 3, og artikel 5, stk. 1, 2 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53/EF af 18. september 2000 om udrangerede køretøjer (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Fristen for gennemførelse af direktiv 2000/53/EF udløb den 21. april 2002. På tidspunktet for denne sags anlæggelse havde sagsøgte imidlertid endnu ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre direktivet eller under alle omstændigheder ikke underrettet Kommissionen herom.

(1) EFT L 269, s. 34.
1)

Skal artikel 17, stk. 2 og 5, og artikel 19 i sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (1) henset til reglerne vedrørende det geografiske område for moms fortolkes således, at et hovedsæde for et selskab etableret i en medlemsstat ved beregningen af den pro rata-sats, som bestemmelserne indfører, skal medregne indtægter opnået af hver enkelt af dets filialer, der er etableret i en anden medlemsstat, og disse filialer på tilsvarende vis skal medregne samtlige af selskabet opnåede indtægter, der falder inden for momsområdet?
3)

For det tilfælde, at set-topboksens relevante funktion (hovedfunktion) er anvendelse af et modem, der muliggør en interaktiv informationsudveksling, for at opnå adgang til internettet, er den form for modulation og demodulation, som modemet bevirker, eller arten af det anvendte modem da relevant for toldtariferingen, eller er det tilstrækkeligt, at der via modemet etableres en adgang til internettet?
5)

kravene til sanktionerne i offentlighedsproceduren i henhold til artikel 6 i direktiv 68/151/EØF (1), artikel 60a i direktiv 78/660/EØF (2) og artikel 38, stk. 6, i direktiv 83/349/EØF (3) til hinder for en national ordning, hvorefter det kræves, at den kompetente registeransvarlige ret ved overskridelse af den lovmæssige frist på ni måneder for udarbejdelse og offentliggørelse af årsregnskabet overfor denne registeransvarlige ret — uden forinden at give mulighed for stillingtagen til, om der består en offentlighedspligt, eller at gøre eventuelle hindringer for offentliggørelsen gældende, især uden først at undersøge, om dette årsregnskab allerede er blevet forelagt den registeransvarlige ret ved selskabets hovedsæde, og — uden forudgående individuel anmodning til selskabet eller dets tegningsberettigede organer om at efterkomme offentlighedspligten straks pålægger selskabet og hvert af de tegningsberettigede organer en bøde på mindst 700 EUR ud fra den fiktion, at selskabet og dets tegningsberettigede organer, med mindre det modsatte bevises, culpøst har undladt offentliggørelsen, og som for hver påfølgende forsinkelse på to måneder kræver, at selskabet og hvert af dets tegningsberettige organer straks pålægges yderligere bøder på mindst 700 EUR ud fra den fiktion, at selskabet og dets tegningsberettigede organer, igen med mindre det modsatte bevises, culpøst har undladt offentliggørelsen?
—

ved fastsættelsen af bødens grundbeløb tilsidesatte princippet om, at ansvaret har individuel karakter, samt princippet om, at Kommissionen skal følge sine egne retningslinjer. Det anføres i første del, at Retten med urette har bestemt, at Kommissionen kan påberåbe sig punkt 23 i retningslinjerne for bødeberegning (4). I anden del anføres det, at Retten har begået en retlig fejl, idet den har lagt til grund, at der foreligger en minimumssats på 15 % af omsætningen, som principielt er den laveste udgangsværdi for bøder for alvorlige konkurrencebegrænsninger. Med den tredje del er det gjort gældende, at Retten retligt urigtigt har anslået, at 17 % svarer til, eller svarer næsten til, 15 % og heraf konkluderet, at det er ufornødent at tage alle omstændigheder i betragtning
DA Den Europæiske Unions Tidende C 331/11

Appel iværksat den 26. august 2011 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 16. juni 2011 i sag T-210/08, Verhuizingen Coppens NV mod Europa-Kommissionen

(Sag C-441/11 P)

2011/C 331/18

Processprog: nederlandsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved A. Bouquet, S. Noë og F. Ronkes Agerbeek, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Verhuizingen Coppens NV

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 16. juni 2011, sag T-210/08, Verhuizingen Coppens mod Kommissionen, ophæves.

— Annullationssøgsmålet tages ikke til følge eller artikel 1, litra i), i beslutning K(2008) 926 endelig om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og artikel 53 i EØS-aftalen (sag COMP/38.543) annulleres for så vidt som Verhuizingen Coppens NV gøres ansvarlig for indgåelse af en aftale om provision.

— Bødens størrelse fastsættes til det beløb, som Domstolen anser for passende.

— Verhuizingen Coppens NV tilpligtes at betale omkostningerne ved appelsagen og den del af omkostningerne ved sagen for Retten, som Domstolen anser for passende.

Anbringender og væsentligste argumenter

Ifølge Kommissionens opfattelse har Retten navnlig tilsidesat artikel 263 og 264 TEUF og proportionalitetsprincippet, idet den har fastslået, at Kommissionens beslutning, hvori Coppens bliver holdt ansvarlig for en fortsat overtrædelse, der bestod i det relevante tidsrum på grundlag af en aftale om provisioner og en aftale om proformatilbud, var ugyldig i det hele, med den begrundelse, at det ikke var bevist, at Coppens havde været eller burde have været vidende om provisionsaftalen. Med henblik på en ordentlig retspleje og en effektiv gennemførelse af Unionens konkurrenceregler burde Retten også kun have annulleret den anfægtede beslutning i det omfang, den holder Coppens ansvarlig for aftalen om provisioner. En fuldstændig annullation betyder, at Coppens deltagelse i aftalen om proformatilbud forbliver uden sanktion, hvis Kommissionen ikke vedtager en ny beslutning om denne del af den oprindelige overtrædelse. Dette kan imidlertid lede til en uønskelig fordobling af administrative og retslige procedurer og muligvis endog stride mod principperne bis in idem.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 331/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 26. august 2011 — Ekkerhard Schauß mod Transportes Aéreos Portugueses SA

(Sag C-437/11)

2011/C 331/16

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ekkerhard Schauß

Sagsøgt: Transportes Aéreos Portugueses SA

Præjudicielt spørgsmål

Har en luftfartspassager ret til et kompensationsbeløb i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 261/2004 (1), når afgangen forsinkes i et tidsrum, der ligger under de i forordningens artikel 6, stk. 1, definerede grænser, men ankomsten til det endelige bestemmelsessted sker mindst tre timer efter det planlagte ankomsttidspunkt?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).
—

Retten begik en retlig fejl, idet den fastslog, at forældelsesfristen begyndte at løbe den dag Kommissionen underrettede appellanten om, at hans bud var blevet afvist.
1)

Skal artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i Kommissionens forordning (EF) nr. 60/2004 (1) om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse fortolkes således, at såfremt det konstateres, at en erhvervsdrivende ligger inde med en overskudsmængde af et produkt, der kan betegnes som sukker i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i forordningens artikel 4, stk. 1, er den pågældende forpligtet til at indbetale et beløb til afgiftsmyndighederne, som beregnes på grundlag af mængden af hvidt sukker (kombineret nomenklatur-kode 1701 99 10) svarende til den mængde sukker, der er indeholdt i det produkt, som er konstateret i vedkommendes besiddelse, og ikke på grundlag af mængden af selve det produkt, som er konstateret i dennes besiddelse (f.eks. sukkersirup)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/27

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (Chancery Division) (Det Forenede Kongerige) den 26. august 2011 — Novartis AG mod Actavis UK Ltd

(Sag C-442/11)

2011/C 311/44

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Novartis AG

Sagsøgt: Actavis UK Ltd

Præjudicielt spørgsmål

Såfremt der er udstedt et supplerende beskyttelsescertifikat for et produkt som defineret i forordning (EF) nr. 469/2009 (1) for en aktiv ingrediens, krænkes de rettigheder, som i henhold til forordningens artikel 5 indrømmes ved dette certifikat vedrørende genstanden, som defineret i forordningens artikel 4, da:

i) af et lægemiddel, som indeholder denne aktive ingrediens (i dette tilfælde valsartan) i en sammensætning med en eller flere andre aktive ingredienser (i dette tilfælde hydrochlorothiazid), eller

ii) kun af et lægemiddel, som indeholder denne aktive ingrediens (i dette tilfælde valsartan) som den eneste aktive ingrediens?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6.5.2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler (EUT L 152, s. 1).
2)

Såfremt bemyndigelsen til at udpege modtageren af ydelser som den betalingspligtige person også omfatter leveringer, spørges: Har den bemyndigede medlemsstat ret til kun delvis at gøre brug af bemyndigelsen for visse undergrupper, såsom enkelte typer af bygningsarbejder, og for ydelser til visse modtagere af ydelser?
For det andet foreligger der en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet i henhold til artikel 5, stk. 4, TEU. Republikken Polens regering er af den opfattelse, at udelukkelse af en parts mulighed for at blive repræsenteret af advokat, som den er knyttet til gennem et ansættelsesforhold, går videre end det, der er nødvendigt for at nå målet med at sikre parterne levering af juridiske tjenester fra uafhængige jurister. Der findes mindre indskrænkende materielle og formelle midler, hvorved dette mål kan opnås, især nationale regler om principperne for erhvervsudøvelse og erhvervsetik.
1)

Når, som i den foreliggende sag, en arbejdstager har en kontraktuel ret mod overdrageren til at drage fordel af vilkår, der fra tid til anden er forhandlet og opnået enighed om af et kollektivt forhandlingsorgan, der er en tredjepart, og en sådan ret i henhold til national ret anerkendes som værende af dynamisk snarere end af statisk karakter i forholdet mellem arbejdstageren og den overdragende arbejdsgiver, følger det da af artikel 3 i Rådets direktiv 2001/23/EF (1) af 12. marts 2001 som fortolket i dom (af 9.3.2006, sag C-499/04,) Werhof mod Freeway Traffic Systems GmbH & Co KG, Sml. I, s. 2397, a) at det kræves, at en sådan ret er beskyttet og kan håndhæves over for erhververen i tilfælde af en relevant overførsel, hvorpå direktivet finder anvendelse, eller b) at de nationale retter har ret til at fastslå, at en sådan ret er beskyttet og kan håndhæves over for erhververen i tilfælde af en relevant overførsel, hvorpå direktivet finder anvendelse, eller c) at de nationale retter ikke kan fastslå, at en sådan ret er beskyttet og kan håndhæves over for erhververen i tilfælde af en relevant overførsel, hvorpå direktivet finder anvendelse?
1)

Under omstændigheder, hvor der umiddelbart foreligger indirekte kønsdiskrimination med hensyn til løn, i strid med artikel 141 (nu artikel 157 TEUF) og Rådets direktiv 75/11/EØF (1), har arbejdsgiveren da, med henblik på at godtgøre, at der foreligger en objektiv begrundelse, pligt til at give: a) en begrundelse for ansættelsen af referencepersonerne i de stillinger, som de besætter, b) en begrundelse for, at referencepersonerne aflønnes med en højere lønsats, eller c) en begrundelse for, at appellanterne aflønnes med en lavere lønsats?
For det fjerde har Retten tilsidesat artikel 5, stk. 4, TEU sammenholdt med procesreglementets artikel 113, idet den har antaget, at det er nødvendigt for opnåelsen af traktaternes formål, at advokater, som står i et ansættelsesforhold, ikke tillades at repræsentere parter i sager for Retten.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/21

Appel iværksat den 10. august 2011 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Udvidede Afdeling) den 8. juni 2011 i sag T-86/11, Bamba mod Rådet

(Sag C-417/11 P)

2011/C 311/35

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop, B. Driessen og E. Dumitriu-Segnana, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Nadiany Bamba og Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den af Retten (Femte Udvidede Afdeling) den 8. juni 2011 i sag T-86/11, Bamba mod Rådet, afsagte dom ophæves.

— Domstolen træffer endelig afgørelse vedrørende de spørgsmål, som er genstand for denne appel, og frifinder Rådet for de af Nadiany Bamba i første instans nedlagt påstande.

— Nadiany Bamba tilpligtes at betale Rådets omkostninger i første instans samt i forbindelse med appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rådet har fremsat to anbringender til støtte for appellen.

Principalt har appellanten gjort gældende, at den begrundelse, som er anført i de anfægtede retsakter, opfylder kravene i artikel 296 TEUF, og at Retten derfor begik en retlig fejl, idet den fastslog, at de anfægtede retsakter var utilstrækkeligt begrundet. Rådet har nemlig i betragtningerne til de anfægtede retsakter givet en udførlig beskrivelse af den særdeles alvorlige situation i Côte d'Ivoire, som begrunder de foranstaltninger, som er truffet over for visse personer og enheder. Desuden har Rådet klart angivet grundene til, at det er af den opfattelse, at Nadiany Bamba skal være genstand for de omhandlede restriktive foranstaltninger.

Subsidiært har Rådet gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den ved bedømmelsen af, om begrundelsespligten var opfyldt, ikke tog hensyn til den sammenhæng — som Nadiany Bamba var bekendt med — hvori de anfægtede retsakter blev vedtaget.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 8. juli 2011 — Alexandra Schulz mod Technische Werke Schussental GmbH und Co. KG

(Sag C-359/11)

2011/C 311/26

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Alexandra Schulz

Sagsøgt: Technische Werke Schussental GmbH und Co.KG

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, stk. 3, sammenholdt med bilag A, litra b) og/eller c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF (1) fortolkes således, at en national lovbestemmelse om prisændringer i kontrakter om levering af naturgas til privatkunder, som får leveret gas inden for rammerne af den generelle forsyningspligt (tarifkunder), opfylder kravene til den nødvendige grad af gennemsigtighed, når grunden til, forudsætningerne for og omfanget af en prisændring ganske vist ikke er angivet, men det er sikret, at gasforsyningsselskabet på forhånd underretter sine kunder om enhver prisforhøjelse med et passende varsel, og at kunderne har ret til at frigøre sig fra kontrakten ved opsigelse, såfremt de ikke vil acceptere de ændrede betingelser, som de har fået underretning om?

(1) EUT L 176, s. 57.
Med det andet anbringende har appellanterne anført, at Retten begik en retlig fejl, idet den fandt, at Kommissionen hvad angår sektoren for indtagelse i hjemmet med rette havde fastslået, at de omhandlede virksomheders adfærd skulle kvalificeres som en række aftaler og/eller former for samordnet praksis.
2)

Såfremt besvarelsen af det foregående spørgsmål bekræfter, at overdragelsen af fordringer mod forbrugere til en konkursramt virksomhed med henblik på inddrivelse strider mod EU-lovgivningen: A. Kan artikel 47 i den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder da fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en domstol, med det formål at beskytte forbrugerne, ser bort fra den fritagelse for den lovbestemte retsafgift, der gælder for kurator i et konkursbo, og i et sådant tilfælde — uden herved at tilsidesætte kurators ret til domstolsbeskyttelse — afviser sagen som følge af den manglende betaling af retsafgiften? B. Er artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF om urimelige kontraktvilkår for forbrugeraftaler til hinder for anvendelsen af en national bestemmelse om fritagelse af kurator for retsafgift i tilfælde, hvor sagsøgeren — såfremt sagsøgeren ikke havde udvist en urimelig handelspraksis — ikke ville have været fritaget for denne afgift, og sagens afvisning ville have forhindret det videre forløb af retssagen om opfyldelse af det urimelige vilkår?
2)

Skal undtagelsen i artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 2000/78/EF vedrørende fastsættelsen af aldersgrænser for adgang til erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger fortolkes således, at der ikke er noget til hinder for, at en medlemsstat opretholder en retstilstand, hvorefter en arbejdsgiver som en del af lønnen kan betale aldersgraduerede pensionsbidrag, der f.eks. indebærer, at arbejdsgiveren betaler et pensionsbidrag på 6 % for medarbejdere under 35 år, 8 % for medarbejdere fra 35-44 år og 10 % for medarbejdere over 45 år, for så vidt dette ikke medfører forskelsbehandling på grund af køn?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 340/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 26. august 2011 — CHS Tour Services GmbH mod Team4 Travel GmbH

(Sag C-435/11)

2011/C 340/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CHS Tour Services GmbH

Sagsøgt: Team4 Travel GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF (1) af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) fortolkes således, at når der foreligger vildledende handelspraksis som omhandlet i direktivets artikel 5, stk. 4, er det ikke tilladt at foretage en særskilt efterprøvelse af kriterierne i direktivets artikel 5, stk. 2, litra a)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22).