ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Artikel 2 i direktiv 2003/88 skal fortolkes således, at den tilkaldevagt, som en arbejdstager udfører i hjemmet med en forpligtelse til at besvare opkald fra arbejdsgiveren inden for en frist på otte minutter, og som i meget betydeligt omfang indskrænker mulighederne for at udføre andre aktiviteter, skal betragtes som »arbejdstid«.
4)

Artikel 15, stk. 1, i direktiv 2006/123 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at bestemmelser i en arealanvendelsesplan for en kommune forbyder detailhandelen med varer uden stort volumen i geografiske områder uden for bymidten i denne kommune, forudsat at alle betingelserne i direktivets artikel 15, stk. 3, er opfyldt, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1 og 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28. december 1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter, artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 1788/2003 af 29. september 2003 om en afgift på mælk og mejeriprodukter, artikel 79, 80 og 83 i Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) og, hvad angår Kommissionens gennemførelsesbestemmelser, artikel 7 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 536/93 af 9. marts 1993 om gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og mejeriprodukter, artikel 11, stk. 1 og 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1392/2001 af 9. juli 2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter samt endelig artikel 15 og 17 i Kommissionens forordning (EF) nr. 595/2004 af 30. marts 2004 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1788/2003 om en afgift på mælk og mejeriprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1468/2006 af 4. oktober 2006, idet den har undladt at sikre, at den skyldige tillægsafgift for overskudsproduktionen i Italien i forhold til størrelsen af den nationale kvote fra det første produktionsår, hvor tillægsafgiften reelt blev pålagt i Italien (1995/1996), til det sidste produktionsår, hvor der i Italien blev foretaget overproduktion (2008/2009), — rent faktisk blev opkrævet fra de enkelte producenter, der havde bidraget til hver produktionsoverskridelse — samt betalt i rette tid efter meddelelse om det skyldige beløb af køberen eller producenten i tilfælde af direkte — eller, når den ikke blev betalt i rette tid, registreret og eventuelt krævet betalt af disse købere eller producenter.
—

adgangen til at tage et sådant køretøj i brug med det samme i førstnævnte medlemsstat, mens den betalingspligtiges ansøgning om tilladelse til betaling af en registreringsafgift af nævnte køretøj, der beregnes pro rata i forhold til dets anvendelse i førstnævnte medlemsstat, behandles, er betinget af, at den fulde registreringsafgift er betalt forud herfor, idet for meget opkrævet afgift tilbagebetales med rente, hvis og når den betalingspligtige har fået denne tilladelse fra nævnte skattemyndigheder til en forholdsmæssig afgiftsberigtigelse.
3)

Med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse af de relevante faktiske omstændigheder og nationale retsregler skal artikel 9, stk. 3 og 4, i den nævnte konvention, der blev godkendt ved afgørelse 2005/370, sammenholdt med chartrets artikel 47, fortolkes således, at de i en situation som den i hovedsagen omhandlede er til hinder for, at der over for en miljøbeskyttelsesorganisation indføres en national processuel regel om præklusion, hvorefter en person har fortabt sin status som part i proceduren og derfor ikke kan anlægge sag til prøvelse af den afgørelse, der følger af denne procedure, hvis denne person har undladt at gøre sine indsigelser gældende rettidigt under den administrative procedure og senest i forbindelse med de mundtlige forhandlinger i denne procedure.
1)

Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 7. oktober 2015, European Dynamics Luxembourg m.fl. mod KHIM (T-299/11, EU:T:2015:757), ophæves, for så vidt som — Den Europæiske Union i domskonklusionens punkt 2 tilpligtes at erstatte European Dynamics Luxembourgs tab som følge af en fortabt mulighed for at få tildelt rammekontrakten som første kontrahent i rækkefølgen, og — det i domskonklusionens punkt 4 og 5 fastslås, at parterne til Retten skal fremsende en erstatningsopgørelse, som er fastlagt ved fælles overenskomst, eller, såfremt en sådan overenskomst ikke kan opnås, disse skal fremsende deres påstande vedrørende erstatningsopgørelsen til Retten.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. december 2017 — Asociación Profesional Elite Taxi mod Uber Systems Spain, SL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Mercantil no 3 de Barcelona — Spanien)

(Sag C-434/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 56 TEUF - artikel 58, stk. 1, TEUF - tjenesteydelser på transportområdet - direktiv 2006/123/EF - tjenesteydelser i det indre marked - direktiv 2000/31/EF - direktiv 98/34/EF - informationssamfundstjenester - formidlingstjeneste, hvorved ikke-erhvervsdrivende chauffører, som anvender egne køretøjer, ved hjælp af en applikation til en smartphone, mod vederlag sættes i forbindelse med personer, som ønsker at foretage en køretur i byområder - krav om en tilladelse))

(2018/C 072/02)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Mercantil no 3 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Asociación Profesional Elite Taxi

Sagsøgt: Uber Systems Spain, SL

Konklusion

Artikel 56 TEUF, sammenholdt med artikel 58, stk. 1, TEUF, samt artikel 2, stk. 2, litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked og artikel 1, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, og som artikel 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«) henviser til, skal fortolkes således, at en formidlingstjeneste som den i hovedsagen omhandlede, der har til formål — ved hjælp af en applikation til en smartphone — mod vederlag at sætte ikke-erhvervsdrivende chauffører, som anvender egne køretøjer, i forbindelse med personer, som ønsker at foretage en køretur i byområder, skal anses for at være uløseligt forbundet med en transportydelse, hvorfor den er omfattet af begrebet »tjenesteydelse på transportområdet« som omhandlet i artikel 58, stk. 1, TEUF. En sådan tjenesteydelse skal derfor udelukkes fra anvendelsesområdet for artikel 56 TEUF, direktiv 2006/123 og direktiv 2000/31.

(1) EUT C 363 af 3.11.2015
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/3

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. december 2017 — Banco Santander, SA mod Cristobalina Sánchez López (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera — Spanien)

(Sag C-598/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 93/13/EØF - forbrugeraftaler - urimelige kontraktvilkår - de nationale domstoles beføjelser - effektiviteten af forbrugerbeskyttelsen - aftale om lån mod pant i fast ejendom - udenretslig procedure med henblik på realisering af pant - forenklet retslig procedure for anerkendelse af erhververens tinglige rettigheder))

(2018/C 052/03)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Banco Santander, SA

Sagsøgt: Cristobalina Sánchez López

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler kan ikke finde anvendelse på en procedure som den i hovedsagen omhandlede, der er indledt af den person, der har fået tildelt den faste ejendom efter udenretslig realisering af det pant, som forbrugeren har stillet til fordel for en erhvervsdrivende kreditor, hvilken procedure har til formål at beskytte de tinglige rettigheder, som den pågældende har erhvervet lovligt, dels for så vidt som denne procedure er uafhængig af retsforholdet mellem den erhvervsdrivende kreditor og forbrugeren, dels henset til, at pantet er blevet realiseret, den faste ejendom er blevet solgt, og de tinglige rettigheder, der knytter sig dertil, er blevet overført, uden at forbrugeren har gjort brug af de retsmidler, der er fastsat i denne sammenhæng.

(1) EUT C 38 af 1.2.2016
—

former for praksis, som vedrører kollektiv fastsættelse af minimumssalgspriser, samordning af de mængder, der bringes i omsætning på markedet, eller udveksling af strategiske oplysninger, som de i hovedsagen omhandlede ikke kan udelukkes fra anvendelsesområdet for forbuddet mod konkurrencebegrænsende aftaler i artikel 101, stk. 1, TEUF, når de er aftalt mellem forskellige producentorganisationer eller sammenslutninger af producentorganisationer såvel som med enheder, der ikke er anerkendt af en medlemsstat med henblik på at virkeliggøre et mål defineret af EU-lovgiver inden for rammerne af den pågældende fælles markedsordning, såsom faglige organisationer, som ikke har status som producentorganisation, som sammenslutning af producentorganisationer eller som brancheorganisation som omhandlet i EU-bestemmelserne
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/5

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 22. november 2017 — Europa-Kommissionen mod Bilbaína de Alquitranes, SA m.fl.

(Sag C-691/15 P) (1)

((Appel - miljø - forordning (EF) nr. 1272/2008 - klassificering, mærkning og emballering af visse stoffer og visse blandinger - forordning (EU) nr. 944/2013 - klassificering af beg, kultjære-, højtemperaturs- - kategorierne akut toksicitet for vandmiljøet (H400) og kronisk toksicitet for vandmiljøet (H410) - pligt til at udvise omhu - åbenbart urigtigt skøn))

(2018/C 022/06)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved K. Talabér-Ritz og P.J. Loewenthal, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Bilbaína de Alquitranes, SA, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica, SA, SGL Carbon GmbH, SGL Carbon GmbH, SGL Carbon, SGL Carbon, SA, SGL Carbon Polska S.A., ThyssenKrupp Steel Europe AG, Tokai erftcarbon GmbH (ved avocats K. Van Maldegem, C. Mereu og M. Grunchard samt advocate P. Sellar); Det Europæiske Kemikalieagentur (ved N. Herbatschek, W. Broere og M. Heikkilä, som befuldmægtigede) og GrafTech Iberica, SL (ved avocats C. Mereu, K. Van Maldegem og M. Grunchard samt avocate P. Sellar)

Intervenienter til støtte for appellanten: Kongeriget Danmark (ved C. Thorning og M.N. Lyshøj, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze, J. Möller og R. Kanitz, som befuldmægtigede) og Kongeriget Nederlandene (ved M. Bulterman, C.S. Schillemans og J. Langer, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Bilbaína de Alquitranes SA, Deza a.s., Industrial Química del Nalón SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica SA, SGL Carbon GmbH (Tyskland), SGL Carbon GmbH (Østrig), SGL Carbon, SGL Carbon, SA, SGL Carbon Polska S.A., ThyssenKrupp Steel Europe AG og Tokai erftcarbon GmbH afholdte omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler, der gav anledning til kendelse afsagt af Domstolens vicepræsident den 7. juli 2016, Kommissionen mod Bilbaína de Alquitranes m.fl. (C-691/15 P-R, ikke trykt i Sml., EU:C:2016:597).

3) Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland og Kongeriget Nederlandene bærer hver deres egne omkostninger.

4) GrafTech Iberica SL og Det Europæiske Kemikalieagentur bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 106 af 21.3.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/17

Domstolens dom (Første Afdeling) af 9. juni 2016 — Giovanni Pesce m.fl. (sag C-78/16) og Cesare Serinelli m.fl. (sag C-79/16) mod Presidenza del Consiglio dei Ministri (sag C-79/16), Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento della Protezione Civile, Commissario Delegato Per Fronteggiare il Rischio Fitosanitario Connesso alla Diffusione della Xylella nel Territorio della Regione Puglia, Ministero delle Politiche Agricole Alimentari e Forestali og Regione Puglia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien)

(Forenede sager C-78/16 og C-79/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - sundhedsbeskyttelse af planter - direktiv 2000/29/EF - beskyttelse mod indslæbning og spredning i Den Europæiske Union af skadegørere på planter eller planteprodukter - gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/789 - foranstaltninger mod indslæbning og spredning i Unionen af Xylella fastidiosa (Well et Raju) - artikel 6, stk. 2, litra a) - forpligtelse til omgående at fjerne værtsplanter, uanset deres sundhedstilstand, inden for en radius af 100 m omkring de inficerede planter - gyldighed - artikel 16, stk. 3, i direktiv 2000/29 - proportionalitetsprincippet - forsigtighedsprincippet - begrundelsespligt - ret til erstatning))

(2016/C 296/22)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Giovanni Pesce m.fl. (sag C-78/16) og Cesare Serinelli m.fl. (sag C-79/16)

Sagsøgte: Presidenza del Consiglio dei Ministri (sag C-79/16), Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento della Protezione Civile, Commissario Delegato Per Fronteggiare il Rischio Fitosanitario Connesso alla Diffusione della Xylella nel Territorio della Regione Puglia, Ministero delle Politiche Agricole Alimentari e Forestali og Regione Puglia

Konklusion

Undersøgelsen af de forelagte spørgsmål har ikke frembragt noget forhold, der kan påvirke gyldigheden af artikel 6, stk. 2, litra a), i Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/789 af 18. maj 2015 om foranstaltninger mod indslæbning og spredning i Unionen af Xylella fastidiosa (Wells et al.), henset til Rådets direktiv 2000/29/EF af 8. maj 2000 om foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere på planter eller planteprodukter og mod deres spredning inden for Fællesskabet, som ændret ved Rådets direktiv 2002/89/EF af 28. november 2002, sammenholdt med forsigtighedsprincippet og proportionalitetsprincippet, samt henset til begrundelsespligten som fastsat i artikel 296 TEUF og artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(1) EUT C 156 af 2.5.2016.
1)

Artikel 4a, stk. 1, litra a), nr. i), i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at de i denne bestemmelse indeholdte udtryk »indkaldt personligt« og »på anden måde faktisk er blevet officielt underrettet om det fastsatte tidspunkt og sted for den pågældende retssag på en sådan måde, at det entydigt fremgår, at han/hun var klar over den berammede retssag« udgør selvstændige EU-retlige begreber og skal fortolkes ensartet i hele Den Europæiske Union.
2)

Artikel 49 TEUF og artikel 11, stk. 1, litra a), i direktiv 90/434 skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der i tilfælde af en grænseoverskridende fusion underlægger tildelingen af de skattefordele, der finder anvendelse på en sådan transaktion i henhold til dette direktiv — i det foreliggende tilfælde udskydelse af beskatningen af kapitalvinding fra de aktiver, som et fransk selskab tilfører et selskab etableret i en anden medlemsstat — en forudgående godkendelsesprocedure, inden for rammerne af hvilken den skattepligtige for at opnå godkendelsen skal godtgøre, at den pågældende transaktion er økonomisk begrundet, at den ikke har skattesvig eller skatteunddragelse som hovedformål eller som et af sine hovedformål, og at den gennemføres på en måde, som sikrer fremtidig beskatning af kapitalvinding, for hvilken beskatningen er blevet udskudt, hvorimod en sådan udskydelse af beskatningen indrømmes i tilfælde af en intern fusion, uden at den skattepligtige er underlagt en sådan procedure.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 121/7

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. marts 2017 — J. D. mod Prezes Urzędu Regulacji Energetyki (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Apelacyjny w Warszawie — Polen)

(Sag C-4/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 2009/28/EF - artikel 2, andet afsnit, litra a) - energi fra vedvarende energikilder - vandkraft - begreb - energi fra et lille vandkraftværk, der er placeret et sted, hvor en anden virksomheds industrispildevand udledes))

(2017/C 121/09)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Apelacyjny w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J. D.

Sagsøgt: Prezes Urzędu Regulacji Energetyki

Konklusion

Begrebet »energi fra vedvarende energikilder« i artikel 2, andet afsnit, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23. april 2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF skal fortolkes således, at det omfatter energi fra et lille vandkraftværk, der hverken er et pumpekraftværk eller et vandkraftværk med pumpefunktion, og som er placeret et sted, hvor en anden virksomheds industrispildevand udledes, idet denne forud herfor har udtaget vandet til eget brug.

(1) EUT C 111 af 29.3.2016.
2)

Artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således: — Selv når der ikke foreligger væsentlige grunde til at tro, at der er systemfejl i den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, kan overførslen af en asylansøger inden for rammerne af forordning nr. 604/2013 kun foretages under omstændigheder, der udelukker, at denne overførsel indebærer en reel og påvist risiko for, at den pågældende bliver udsat for umenneskelig eller nedværdigende behandling i den nævnte artikels forstand. — Under omstændigheder, hvor overførslen af en asylansøger, der har en særligt alvorlig psykisk eller fysisk lidelse, indebærer en reel og påvist risiko for en betydelig og uoprettelig forværring af den pågældendes sundhedstilstand, udgør denne overførsel en umenneskelig og nedværdigende behandling i artiklens forstand. — Det påhviler den overførende medlemsstats myndigheder og i givet fald dens domstole at fjerne enhver alvorlig tvivl vedrørende overførslens indvirkning på den pågældendes sundhedstilstand ved at træffe de forholdsregler, der er nødvendige for, at overførslen af den pågældende sker under forhold, som gør det muligt på egnet og tilstrækkelig vis at beskytte denne persons sundhedstilstand. For det tilfælde, at iværksættelsen af de nævnte forholdsregler, henset til den særlige alvor af den pågældende asylansøgers lidelse, ikke er tilstrækkelig til at sikre, at overførslen af denne ikke vil indebære nogen reel risiko for en betydelig og uoprettelig forværring af dennes sundhedstilstand, påhviler det den pågældende medlemsstats myndigheder at udsætte gennemførelsen af overførslen af denne person, og denne udsættelse skal vare, så længe personens tilstand ikke gør det muligt at blive overført. — I givet fald kan den anmodende medlemsstat, såfremt den opdager, at den pågældende asylansøgers sundhedstilstand ikke vil forbedre sig på kort sigt, eller at en langvarig udsættelse af proceduren risikerer at forværre den pågældendes tilstand, vælge selv at behandle dennes ansøgning ved at anvende den diskretionære klausul, som er fastsat i artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 604/2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/10

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 16. februar 2017 — Aramex Nederland BV mod Inspecteur van de Belastingdienst/Douane (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof Amsterdam — Nederlandene)

(Sag C-145/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EØF) nr. 2658/87 - toldunion og fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - gyldighed - forordning (EU) nr. 301/2012 - pos. 8703 og 8711 - trehjulet køretøj benævnt »Spyder«))

(2017/C 112/15)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof Amsterdam

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Aramex Nederland BV

Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, i den affattelse, der følger af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 927/2012 af 9. oktober 2012, skal fortolkes således, at et trehjulet køretøj som det i hovedsagen omhandlede, der er udstyret med dæk, som er fremstillet til trehjulede motorcykler, men som ligner dem, der anvendes til motorkøretøjer, betjenes med et styr og er forsynet med et styretøj baseret på Ackermann-princippet, henhører under pos. 8703 i denne nomenklatur.

(1) EUT C 200 af 6.6.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 104/21

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 9. februar 2017 — Euro Tyre BV mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) — Portugal)

(Sag C-21/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 131 og 138 - betingelserne for fritagelse for leveringer inden for Fællesskabet - momsinformationsudvekslingssystemet (VIES) - manglende registrering af erhververen - afslag på indrømmelse af fritagelse - lovlighed))

(2017/C 104/30)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Euro Tyre BV

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

Artikel 131 og artikel 138, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de er til hinder for, at afgiftsmyndigheden i en medlemsstat giver afslag på at indrømme fritagelse for en levering inden for Fællesskabet for merværdiafgift alene med den begrundelse, at erhververen, der har hjemsted i bestemmelsesmedlemsstaten og er indehaver af et gyldigt merværdiafgiftsregistreringsnummer til transaktioner i denne medlemsstat, på tidspunktet for leveringen hverken var registreret i merværdiafgiftsinformationsudvekslingssystemet eller underlagt en afgiftsordning for erhvervelser inden for Fællesskabet, når der ikke er konkrete indicier for en afgiftsunddragelse, og det er fastslået, at de materielle betingelser for fritagelsen er opfyldt. I dette tilfælde er dette direktivs artikel 138, stk. 1, fortolket i lyset af proportionalitetsprincippet, også til hinder for et sådant afslag i tilfælde, hvor sælgeren havde kendskab til de omstændigheder, der kendetegner erhververens situation i forhold til anvendelsen af merværdiafgiften, og var bekendt med, at erhververen efterfølgende ville blive registreret som forhandler inden for Fællesskabet med tilbagevirkende kraft.

(1) EUT C 118 af 4.4.2016.