ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. november 2021 — BJ, som kurator i konkursboet efter M, og OV, som kurator i konkursboet efter M, mod M, MH, ILA og M (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-168/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - unionsborgerskab - artikel 21 TEUF - etableringsfrihed - artikel 49 TEUF - ligebehandling - direktiv 2004/38/EF - artikel 24, stk. 1 - retsforskrifter i Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland, hvorefter en principielt fuld og automatisk udtagelse af konkursboet af pensionsrettighederne fra en pensionsordning, er betinget af et krav om skattemæssig godkendelse af den pågældende pensionsordning - pålæggelse af dette krav i forbindelse med en insolvensbehandling af en unionsborger, der har udøvet sin ret til fri bevægelighed med henblik på varigt at udøve selvstændig erhvervsvirksomhed i Det Forenede Kongerige - pensionsrettigheder, som denne unionsborger har fra en pensionsordning, der er oprettet og skattemæssigt godkendt i dennes oprindelsesmedlemsstat - disse pensionsrettigheders udelukkelse fra at kunne udtages af konkursboet - anvendelse af en ordning for disse pensionsrettigheders udtagelse af konkursboet, som er klart mindre fordelagtig for fallenten)

(2022/C 11/09)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (business and property courts, insolvency and companies list)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: BJ, som kurator i konkursboet efter M, og OV, som kurator i konkursboet efter M

Sagsøgte: M, MH, ILA og M

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en retsforskrift i en medlemsstat, hvorefter det er en betingelse for, at pensionsrettigheder fra en pensionsordning i princippet fuldt ud og automatisk kan udtages af konkursboet, at den pågældende ordning på konkurstidspunktet var skattemæssigt godkendt i denne stat, hvis dette krav pålægges i en situation, hvor en unionsborger, der før sin konkurs havde udøvet sin ret til fri bevægelighed ved at bosætte sig varigt i samme stat med henblik på at udøve selvstændig erhvervsvirksomhed, har pensionsrettigheder fra en pensionsordning, der er oprettet og skattemæssigt godkendt i vedkommendes oprindelsesmedlemsstat, medmindre den restriktion for etableringsfriheden, som nævnte nationale retsforskrift indebærer, er begrundet, da den tilgodeser tvingende almene hensyn, er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det mål, som den tilstræber, og ikke er mere vidtgående end nødvendigt for at nå dette mål.

(1) EUT C 262 af 10.8.2020.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. november 2021 — MG mod Dublin City Council (anmodning om præjudiciel afgørelse fra The Labour Court — Irland)

(Sag C-214/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - tilrettelæggelse af arbejdstiden - direktiv 2003/88/EF - artikel 2 - begrebet »arbejdstid« - deltidsbrandmand - vagttjeneste uden krav om ophold på arbejdsstedet - udøvelse af erhvervsmæssig beskæftigelse som selvstændig i perioden med vagttjeneste - begrænsninger, der følger af ordningen med tilkaldevagt)

(2022/C 11/10)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

The Labour Court, Irland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MG

Sagsøgt: Dublin City Council

Konklusion

Artikel 2, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at en periode med tilkaldevagt uden krav om ophold på arbejdsstedet, som udføres af en deltidsbrandmand, under hvilken periode denne arbejdstager med arbejdsgiverens tilladelse udøver en erhvervsmæssig beskæftigelse for egen regning, men som i tilfælde af nødopkald skal møde på den brandstation, som denne er tilknyttet, inden for en maksimal frist på ti minutter, ikke udgør »arbejdstid« som omhandlet i denne bestemmelse, såfremt det følger af en helhedsvurdering af alle omstændighederne i det foreliggende tilfælde, navnlig af omfanget af og bestemmelserne angående denne mulighed for at udøve en anden erhvervsmæssig beskæftigelse og det forhold, at der ikke er pligt til at deltage i alle udrykninger, der finder sted fra denne brandstation, at de begrænsninger, der er pålagt den nævnte arbejdstager i denne periode, ikke er af en sådan art, at de objektivt set og i meget betydeligt omfang påvirker dennes mulighed for i den nævnte periode frit at disponere over den tid, hvor dennes faglige tjenester som deltidsbrandmand ikke er påkrævet.

(1) EUT C 262 af 10.8.2020.
C 11/11

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 11. november 2021 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband eV mod Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-388/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EU) nr. 1169/2011 - fødevareinformation til forbrugerne - artikel 9, stk. 1, litra l) - næringsdeklaration - artikel 31, stk. 3, andet afsnit - beregning af energiværdien og af mængderne af næringsstoffer - mulighed for at give disse oplysninger for fødevaren i tilberedt stand - betingelser - artikel 33, stk. 2, andet afsnit - angivelse pr. portion eller pr. forbrugsenhed)

(2022/C 11/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband eV

Sagsøgt: Dr. August Oetker Nahrungsmittel KG

Konklusion

Artikel 31, stk. 3, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1169/2011 af 25. oktober 2011 om fødevareinformation til forbrugerne, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 og (EF) nr. 1925/2006 og om ophævelse af Kommissionens direktiv 87/250/EØF, Rådets direktiv 90/496/EØF, Kommissionens direktiv 1999/10/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF, Kommissionens direktiv 2002/67/EF og 2008/5/EF og Kommissionens forordning (EF) nr. 608/2004 skal fortolkes således, at denne bestemmelse alene gælder for fødevarer, som kræver tilberedning, og hvor tilberedningsmåden er angivet.

(1) EUT C 433 af 14.12.2020.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. november 2021 — Ferimet SL mod Administración General del Estado (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-281/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 168 - ret til fradrag - artikel 199 - ordning for omvendt betalingspligt - princip om afgiftsneutralitet - materielle betingelser for fradragsretten - leverandørens egenskab af afgiftspligtig person - bevisbyrde - svig - misbrug - faktura, der angiver en fiktiv leverandør)

(2022/C 11/11)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ferimet SL

Sagsøgt: Administración General del Estado

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med princippet om afgiftsneutralitet, skal fortolkes således, at en afgiftspligtig person skal nægtes udøvelsen af retten til fradrag af moms vedrørende erhvervelsen af varer, der er blevet leveret til ham, når denne afgiftspligtige person bevidst har angivet en fiktiv leverandør på den faktura, som den pågældende selv har udstedt til denne transaktion inden for rammerne af anvendelsen af ordningen med omvendt betalingspligt, hvis, henset til de faktiske omstændigheder og de oplysninger, som den afgiftspligtige person har fremlagt, de oplysninger, der er nødvendige for at kontrollere, at leverandøren af de pågældende varer eller tjenesteydelser var afgiftspligtig, ikke foreligger, eller det i tilstrækkeligt omfang er godtgjort, at denne afgiftspligtige begik momssvig eller vidste eller burde have vidst, at den transaktion, der er blevet påberåbt til støtte for denne ret, var led i en sådan svig.

(1) EUT C 320 af 28.9.2020.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 9. november 2021 — LW mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Sag C-91/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles politik for asyl og subsidiær beskyttelse - fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse - direktiv 2011/95/EU - artikel 3 og 23 - gunstigere standarder, som medlemsstaterne kan opretholde eller indføre med henblik på at udvide retten til asyl eller subsidiær beskyttelse til at omfatte familiemedlemmer til personer med international beskyttelse - afledt tildeling af en forælders flygtningestatus til dennes mindreårige barn - opretholdelse af familiens enhed - barnets tarv)

(2022/C 11/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: LW

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 3 og artikel 23, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at en medlemsstat i medfør af gunstigere nationale bestemmelser med henblik på at opretholde familiens enhed tildeler afledt flygtningestatus til et mindreårigt barn af en tredjelandsstatsborger, som er blevet tildelt denne status i medfør af den ordning, der er indført ved direktivet, herunder i et tilfælde, hvor barnet er født på denne medlemsstats område og i kraft af den anden forælder er statsborger i et tredjeland, på hvis område barnet ikke risikerer forfølgelse, forudsat at barnet ikke er omfattet af en af udelukkelsesgrundene omhandlet i direktivets artikel 12, stk. 2, og at barnet ikke på grund af sit statsborgerskab eller et andet forhold, der karakteriserer dets personlige retlige status, har ret til en bedre behandling i den nævnte medlemsstat end den, der følger af tildelingen af flygtningestatus. Det er i denne henseende uden relevans, om det er muligt og rimeligt for barnet og dets forældre at bosætte sig i dette andet tredjeland.

(1) EUT C 209 af 22.6.2020.
C 11/7

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 11. november 2021 — Den Hellenske Republik mod Kommissionen

(Sag C-106/20 P) (1)

(Appel - fælles landbrugspolitik - EGFL og ELFUL - udgifter udelukket fra EU-finansiering - udgifter afholdt af Den Hellenske Republik - procedure for efterprøvende regnskabsafslutning - anbringende, der er fremsat for første gang under retsforhandlingernes mundtlige del i første instans - forordning (EF) nr. 796/2004 - artikel 2, nr. 2) - forordning (EU) nr. 1307/2013 - artikel 4, stk. 1, litra h) - begrebet »permanente græsarealer« - urigtig gengivelse af beviserne - delegeret forordning (EU) nr. 907/2014 - artikel 12, stk. 4 - punktvis korrektion - betingelser - bevisbyrde)

(2022/C 11/08)

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Den Hellenske Republik (ved E. Tsaousi, E. Leftheriotou og A. Vasilopoulou, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved M. Konstantinidis og A. Sauka, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Hellenske Republik betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 161 af 11.5.2020.
2)

Artikel 90, stk. 1, i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at i det tilfælde, hvor der er indgået en aftale om ratebetaling, skal det forhold, at en del af vederlaget ikke er blevet betalet inden det tidspunkt, hvor denne rate forfalder til betaling, ikke anses for at udgøre ikke-betaling af prisen som omhandlet i denne bestemmelse, og der er af denne grund heller ikke anledning til en nedsættelse af afgiftsgrundlaget.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 28. oktober 2021 — sager anlagt af A Oy (sag C-221/20) og B Oy (sag C-223/20) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein hallinto-oikeus — Finland)

(Forenede sager C-221/20 og C-223/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - direktiv 92/83/EØF - punktafgifter - øl - artikel 4, stk. 2 - mulighed for at anvende reducerede punktafgiftssatser på øl, der er brygget af små uafhængige bryggerier - behandling af to eller flere små bryggerier som ét enkelt lille uafhængigt bryggeri - gennemførelsespligt)

(2022/C 2/11)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: A Oy (sag C-221/20) og B Oy (sag C-223/20)

Procesdeltager: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

Konklusion

Artikel 4, stk. 2, andet punktum, i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer skal fortolkes således, at en medlemsstat, der gennemfører den i dette direktivs artikel 4, stk. 1, fastsatte mulighed for at anvende reducerede punktafgiftssatser på øl, der er brygget af små uafhængige bryggerier, dog ikke er forpligtet til at behandle to eller flere små bryggerier, som samarbejder, og hvis samlede årlige produktion ikke overstiger 200 000 hl, som ét enkelt lille uafhængigt bryggeri.

(1) EUT C 262 af 10.8.2020.
1)

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at et kontraktvilkår, der er indsat i en aftale indgået mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, og som afspejler en deklaratorisk national lovbestemmelse eller administrativ bestemmelse, dvs. en bestemmelse, som automatisk finder anvendelse, når parterne ikke har aftalt andet, i medfør af denne bestemmelse er udelukket fra dette direktivs anvendelsesområde, selv om det nævnte kontraktvilkår ikke har været genstand for individuel forhandling.
2)

Artikel 2, litra b), i forordning nr. 261/2004 skal fortolkes således, at et luftfartsselskab kan kvalificeres som et »transporterende luftfartsselskab« i denne bestemmelses forstand med hensyn til en passager, når sidstnævnte har indgået en aftale med en rejsearrangør om en bestemt flyvning, som dette luftfartsselskab har foretaget, uden at det nævnte luftfartsselskab har bekræftet flyvningens flyveplan, eller uden at rejsearrangøren har foretaget nogen reservation for denne passager hos det samme luftfartsselskab.
2)

Artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 2271/96, som ændret ved forordning nr. 37/2014 og ved delegeret forordning 2018/1100, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at en person, der er omhandlet i artikel 11 i denne forordning, som ændret, og som ikke råder over en bemyndigelse som omhandlet i artikel 5, stk. 2, i nævnte forordning, som ændret, kan opsige kontrakter indgået med en person, der er opført på »listen over udtrykkeligt udpegede nationale statsborgere og personer, hvis aktiver blokeres« (Specially Designated Nationals and Blocked Persons List), uden at denne opsigelse ledsages af en begrundelse. Artikel 5, stk. 1, i den nævnte forordning, som ændret, opstiller imidlertid et krav om, at når det i forbindelse med en civilretlig sag vedrørende en hævdet overtrædelse af det i bestemmelsen fastsatte forbud forholder sig således, at samtlige de beviser, som den nationale retsinstans råder over, ved første øjekast synes at vise, at en person, der er omhandlet i artikel 11 i forordning nr. 2271/96, som ændret, uden at være bemyndiget hertil har efterlevet de i bilaget til denne forordning omhandlede love, tilkommer det denne person i tilstrækkelig grad at godtgøre, at formålet med den pågældendes adfærd ikke var at efterleve de nævnte love.
1)

Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning om beregning af arveafgift, der bestemmer, at i tilfælde af erhvervelse ved arv af fast ejendom beliggende på det nationale område, hvor hverken arveladeren eller arvingen på tidspunktet for dødsfaldet havde bopæl eller sædvanligt opholdssted i denne medlemsstat, nedsættes bundfradraget i afgiftsgrundlaget i forhold til det bundfradrag, der finder anvendelse, når mindst en af disse personer på dette tidspunkt havde bopæl eller sædvanligt opholdssted i den nævnte medlemsstat, med et beløb, der svarer til den del af boets værdi, som ikke er arveafgiftspligtigt i den nævnte medlemsstat, i forhold til værdien af det samlede bo.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 21. december 2021 — Vítkovice Steel a.s. mod Ministerstvo životního prostředí (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Městský soud v Praze — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-524/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner - direktiv 2003/87/EF - artikel 11, stk. 3 - afgørelse 2011/278/EU - artikel 3, litra b), og artikel 10, stk. 2, litra a) - produktbenchmarket delinstallation - afgørelse 2013/448/EU - gyldighed - anlæg, der anvender en oxygenkonverter - varmt metal - input hidrørende fra et tredjepartsindlæg - afslag på tildeling af emissionskvoter - formaliteten - sagsøgeren i hovedsagens manglende anlæggelse af et annullationssøgsmål)

(2022/C 84/22)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Městský soud v Praze

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vítkovice Steel a.s.

Sagsøgt: Ministerstvo životního prostředí

Konklusion

Artikel 1, stk. 1, og artikel 1, stk. 2, tredje afsnit, i Kommissionens afgørelse 2013/448/EU af 5. september 2013 om nationale gennemførelsesforanstaltninger vedrørende foreløbig gratistildeling af drivhusgasemissionskvoter i overensstemmelse med artikel 11, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF skal fortolkes således, at de ikke gør det muligt at gratistildele kvoter til det i hovedsagen omhandlede anlæg for produktbenchmarket »varmt metal« på grundlag af en ny anmodning fra Den Tjekkiske Republik, selv hvis en dobbelttælling af emissioner og en dobbelttildeling af kvoter er udelukket.

(1) EUT C 443 af 21.12.2020.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 16. december 2021 — Euro Delta Danube Srl mod Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul Judeţean Tulcea (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Constanţa — Rumænien)

(Sag C-225/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - landbrug - fælles landbrugspolitik - forordning (EU) nr. 640/2014 - arealrelaterede støtteordninger - generel arealbetaling - kriterier for støtteberettigelse - koncessionsaftale om landbrugsarealer - ændring af anvendelsen af disse arealer uden koncessionsgiverens samtykke - anvendelse til landbrugsmæssige formål af arealer bestemt til anvendelse som akvakulturanlæg - forskel mellem det anmeldte areal og det fastslåede areal - anmeldelse af et for stort areal - administrative sanktioner)

(2022/C 84/12)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Constanţa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Euro Delta Danube Srl

Sagsøgt: Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură — Centrul Judeţean Tulcea

Konklusion

2, stk. 1, nr. 23), og artikel 19, stk. 1 og 2, i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 640/2014 af 11. marts 2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem, betingelserne for afslag eller tilbagetrækning af betalinger og administrative sanktioner vedrørende direkte betalinger, støtte til udvikling af landdistrikterne og krydsoverensstemmelse, som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2016/1393 af 4. maj 2016, skal fortolkes således, at disse bestemmelser inden for rammerne af den generelle arealbetalingsordning ikke foreskriver, at en person, der ansøger om landbrugsstøtte, pålægges administrative sanktioner for anmeldelse af et for stort areal, med den begrundelse, at vedkommende anvender de arealer, som er blevet givet i koncession med henblik på anvendelse til akvakulturanlæg, til landbrugsmæssige formål uden koncessionsgiverens samtykke til en sådan ændring i anvendelsen af disse arealer, når denne støtteansøger i forhold til nævnte arealer har en tilstrækkelig autonomi med henblik på udøvelsen af sin landbrugsaktivitet.

(1) EUT C 297 af 7.9.2020.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 21. december 2021 — P. Krücken Organic GmbH mod Europa-Kommissionen

(Sag C-586/20 P) (1)

(Appel - regler for institutionerne - erstatningssøgsmål - betingelser for, at Den Europæiske Unionen ifalder ansvar uden for kontraktforhold - forordning (EF) nr. 834/2007 - økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter - artikel 33, stk. 3 - begrebet »passende tilsyn« - forordning (EF) nr. 1235/2008 - ordninger for import af økologiske produkter fra tredjelande - privat kontrolorgan, der er godkendt til at føre ækvivalenskontrol - tilregnelse til Europa-Kommissionen af dette organs adfærd)

(2022/C 84/24)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: P. Krücken Organic GmbH (ved Rechtsanwalt H. Schmidt)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Dawes, B. Hofstötter og B. Eggers, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) P. Krücken Organic GmbH bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

(1) EUT C 9 af 11.1.2021.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 9. december 2021 — Kemwater ProChemie s. r. o. mod Odvolací finanční ředitelství (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-154/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 168 - ret til fradrag for indgående afgift - materielle betingelser for fradragsretten - leverandørens egenskab af afgiftspligtig person - bevisbyrde - nægtelse af at indrømme ret til fradrag, når den faktiske leverandør ikke er blevet identificeret - betingelser)

(2022/C 73/02)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Kemwater ProChemie s. r. o.

Sagsøgt: Odvolací finanční ředitelství

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at udøvelse af retten til at fradrage indgående merværdiafgift (moms) skal nægtes, uden at skatte- og afgiftsmyndighederne skal bevise, at den afgiftspligtige person begik momssvig eller vidste eller burde have vidst, at den transaktion, der er blevet påberåbt til støtte for fradragsretten, var led i en sådan svig, når denne afgiftspligtige person — i en situation, hvor den faktiske leverandør af de pågældende varer eller ydelser ikke er blevet identificeret — ikke har bevist, at denne leverandør var en afgiftspligtig person, hvis de oplysninger, der er nødvendige for at kontrollere, at denne leverandør var afgiftspligtig, henset til de faktiske omstændigheder og de oplysninger, som den afgiftspligtige person har fremlagt, ikke foreligger.

(1) EUT C 209 af 22.6.2020.
1)

Artikel 22, nr. 5), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at et søgsmål om tilbagebetaling som følge af ugrundet berigelse ikke henhører under den enekompetence, som er fastsat i denne bestemmelse, selv om det er blevet anlagt på grund af udløbet af fristen for at kræve tilbagebetaling af beløb, der er uretmæssigt udbetalt under en tvangsfuldbyrdelsesprocedure, inden for rammerne af samme fuldbyrdelsesprocedure.
2)

Artikel 8, stk. 8, i direktiv 2014/40 skal fortolkes således, at et billede af en cigaretpakke, der er omfattet af denne bestemmelse, men hvoraf ikke fremgår de sundhedsadvarsler, der er fastsat i kapitel II i afsnit II i dette direktiv, ikke er i overensstemmelse med den nævnte bestemmelse, selv om forbrugeren har mulighed for at se disse advarsler på den cigaretpakke, som svarer til dette billede, inden købet.