DOMSTOLENS KENDELSE AF 28. JUNI 1993. - DONATAB SRL M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TOBAK - KVOTEORDNING - ANNULLATIONSSOEGSMAAL - AFVISNING. - SAG C-64/93.



Samling af Afgørelser 1993 side I-03595



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Annullationssoegsmaal ° retsakter, der kan vaere genstand for soegsmaal ° begreb ° retsakter, der fremkalder retsvirkninger ° meddelelse fra Kommissionen til de nationale myndigheder, som har til opgave at traeffe foranstaltninger, der er foreskrevet ved en forordning inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik

(EOEF-traktaten, art. 173)

2. Ulovlighedsindsigelse ° kan ikke goeres gaeldende ved anlaeggelse af selvstaendigt soegsmaal ° hovedsagen afvist ° indsigelsen afvist

(EOEF-traktaten, art. 184)

Sammendrag

1. Der kan alene foreligge retsakter eller beslutninger, som kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173, naar foranstaltningerne har retligt bindende virkninger, som kan beroere sagsoegerens interesser.

Dette er ikke tilfaeldet med en meddelelse fra Kommissionen til en medlemsstats myndigheder, der, ud over den omstaendighed, at den kun indeholder en foreloebig stillingtagen til et udkast til nationale bestemmelser, og som begraenser sig til at henvise til raekkevidden af en faellesskabsbestemmelse, er et led i det samarbejde mellem Kommissionen og de nationale myndigheder, som er en fast og noedvendig bestanddel af en effektiv forvaltning af den faelles landbrugspolitik, og kan ikke anses for at affoede retsvirkninger for borgerne.

2. Den i traktatens artikel 184 indeholdte hjemmel til at paaberaabe sig uanvendeligheden af en forordning udgoer ikke en selvstaendig soegsmaalsret, men kan kun udoeves under en verserende retssag. Den omstaendighed, at hovedsagen maa afvises, indebaerer, at den i henhold til traktatens artikel 184 nedlagte paastand ligeledes maa afvises.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 12. marts 1993 har selskabet Donatab, to andre tobaksforarbejdningsvirksomheder samt en erhvervsorganisation (herefter benaevnt "sagsoegerne") i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, nedlagt paastand om annullation af en telefax af 20. januar 1993 fra Kommissionen til de italienske myndigheder samt en paastand om, at det i overensstemmelse med traktatens artikel 184 fastslaas, at Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3477/92 af 1. december 1992 om gennemfoerelsesbestemmelser for kvoteordningen for raatobak for 1993- og 1994-hoesten (EFT L 351, s. 11) ikke kan finde anvendelse.

2 Raadet har ved forordning (EOEF) nr. 2075/92 af 30. juni 1992 om den faelles markedsordning for raatobak (EFT L 215, s. 70), forordning (EOEF) nr. 2076/92 af 30. juni 1992 om fastsaettelse af praemier for tobak i blade pr. sortsgruppe samt af forarbejdningskvoterne fordelt paa sortsgrupper og paa medlemsstater (EFT L 215, s. 77) og forordning (EOEF) nr. 2077/92 af 30. juni 1992 om brancheorganisationer og brancheaftaler i tobakssektoren (EFT L 215, s. 80) gennemfoert en aendring af den faelles markedsordning for raatobak.

3 Det bestemmes i artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 2075/92:

"Medlemsstaterne traeffer alle fornoedne foranstaltninger for at sikre, at faellesskabsbestemmelserne for raatobak overholdes. De meddeler inden seks maaneder efter denne forordnings vedtagelse Kommissionen de praktiske forvaltnings- og kontrolforanstaltninger, som de agter at traeffe. Senest tre maaneder efter meddelelsen godkender Kommissionen bestemmelserne eller anmoder om, at de fornoedne justeringer foretages. I sidstnaevnte tilfaelde justerer medlemsstaterne foranstaltningerne snarest muligt ..."

4 Den 1. december 1992 vedtog Kommissionen ovennaevnte forordning nr. 3477/92, hvorved der indfoeres et system med dyrkningsattester, som forarbejdningsvirksomhederne skal udstede til producenterne i forhold til deres leveringer af tobak fra 1989-, 1990- og 1991-hoesten. Forordningens artikel 9, stk. 2, bestemmer:

"Medlemsstaterne fastlaegger proceduren for dyrkningsattesternes udstedelse og foranstaltninger til forebyggelse af svig, jf. artikel 20, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2075/92."

5 Den 8. januar 1993 forelagde Den Italienske Republiks Land- og Skovbrugsministerium i overensstemmelse med artikel 20 i forordning nr. 2075/92 Kommissionen "et udkast til bekendtgoerelse om gennemfoerelse af kvoteordningen for 1993-hoesten (Raadets forordning (EOEF) nr. 2075/92 og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3477/92)".

6 I foelgeskrivelsen henledte de italienske myndigheder Kommissionens opmaerksomhed paa to konkrete punkter i udkastet til bekendtgoerelse og gentog en raekke spoergsmaal, som de allerede tidligere havde stillet Kommissionen ved skrivelse af december 1992; de oplyste, at gennemfoerelsen af artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 3477/92 gav anledning til store vanskeligheder og anmodede om en forlaengelse af den fastsatte frist for tildeling af forarbejdningskvoter.

7 Den 20. januar 1993 svarede Kommissionen de italienske myndigheder ved en telefax affattet paa fransk med foelgende indhold:

"I besvarelse af Deres ovennaevnte fax skal jeg hermed orientere Dem om tjenestegrenens foreloebige reaktion, idet jeg forbeholder mig et mere fuldstaendigt svar efter en noejere og mere udtoemmende gennemgang af de fremsendte bestemmelser.

1. I sidste betragtning samt i artikel 8, stk. 3, og artikel 16, litra b), sker der en begraensning af producentens frihed til at indgaa en dyrkningskontrakt med en anden forarbejdningsvirksomhed end den, som har udstedt dyrkningsattesten til ham.

Disse bestemmelser strider mod artikel 10, stk. 2 og 3, i forordning (EOEF) nr. 3477/92, hvis ordlyd er klar: Hvis producenten beslutter at indgaa en dyrkningskontrakt med en anden virksomhed end den, der har udstedt en dyrkningsattest til ham, skal de af denne dyrkningsattest omfattede maengder i henhold til stk. 3 overfoeres til den anden forarbejdningsvirksomhed. I saadanne tilfaelde forhoejes den paagaeldende virksomheds forarbejdningskvote med maengder hidroerende fra dyrkningsattester udstedt af andre virksomheder, hvis kvoter derfor reduceres. Dette princip gaelder for saavel aeldre som nye forarbejdningsvirksomheder.

Kommissionens tjenestegrene har noteret sig de problemer, som Deres forvaltning er stoedt paa, navnlig hvad angaar anerkendelsen af nye virksomheder og deres forarbejdningskapacitet og med hensyn til vurderingen af de af artikel 9, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 3477/92 omhandlede saerlige tilfaelde. Den vil derfor foreslaa forvaltningskomitéen, at fristen for tildeling af kvoterne for 1993 forlaenges."

8 Da sagsoegerne finder, at denne telefax udgoer en beslutning, som beroerer dem umiddelbart og individuelt, har de anlagt det foreliggende annullationssoegsmaal, hvorunder de endvidere, i henhold til traktatens artikel 184, har nedlagt paastand om, at Domstolen fastslaar, at ovennaevnte forordning nr. 3477/92 ikke kan finde anvendelse.

9 Ved saerskilt dokument indgivet til Domstolens Justitskontor den 6. april 1993 har Kommissionen i henhold til artikel 91, stk. 1, i Domstolens procesreglement fremsat en formalitetsindsigelse.

10 Da sagens akter indeholder alle de elementer, der er noedvendige, for at Domstolen kan traeffe en afgoerelse, har denne i henhold til procesreglementets artikel 91, stk. 3 og 4, besluttet at traeffe afgoerelse uden at indlede den mundtlige forhandling.

11 Kommissionen har til stoette for formalitetsindsigelsen foerst og fremmest gjort gaeldende, at den telefax, som paastaas annulleret, ikke udgoer en beslutning, der affoeder retsvirkninger, det vaere sig over for Den Italienske Republik, som telefaxen er rettet til, eller over for sagsoegerne. Der er blot tale om en meddelelse fra Kommissionens tjenestegrene om fortolkningen af forordning (EOEF) nr. 3477/92, som er et led i samarbejdet mellem Kommissionens tjenestegrene og de nationale myndigheder. Kommissionen goer subsidiaert gaeldende, at selv om det antages, at den paagaeldende telefax kan betragtes som en beslutning, beroerer den ikke sagsoegerne umiddelbart og individuelt. Annullationssoegsmaalet boer derfor afvises, og det samme gaelder den i samme sag fremsatte paastand om, at det fastslaas, at ovennaevnte forordning nr. 3477/92 ikke kan finde anvendelse.

12 Sagsoegerne goer derimod gaeldende, at de paagaeldende nationale foranstaltninger er blevet meddelt Kommissionen i medfoer af artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 3477/92 og artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 2075/92, og at Kommissionens forudgaaende godkendelse er en forudsaetning for dem. Kommissionen anmoder i den anfaegtede retsakt om, at der foretages visse aendringer, hvilket viser, at den anfaegtede retsakt har samme materielle indhold som en beslutning, der affoeder bindende retsvirkninger. Desuden beroerer retsakten sagsoegerne umiddelbart og individuelt; forordningerne om aendring af markedsordningerne for tobak skaber nemlig for forarbejdningsvirksomhedernes vedkommende umiddelbart ret til forarbejdningskvoter og pligt til at udstede dyrkningsattester til producenterne. Den anfaegtede retsakt beroerer dem ligeledes individuelt, eftersom den ordning, der er tale om, kun vedroerer de forarbejdningsvirksomheder, som har fremstillet tobak paa grundlag af ordningen med forarbejdningspraemier i perioden 1989-1991.

13 Ved afgoerelsen af, om der er grundlag for Kommissionens formalitetsindsigelse, skal det bemaerkes, at ifoelge fast retspraksis kan der alene foreligge retsakter eller beslutninger, som kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173, naar foranstaltningerne har retligt bindende virkninger, som kan beroere sagsoegerens interesser (jf. navnlig kendelse af 8.3.1991, sagerne C-66/91 og C-66/91 R, Emerald Meats mod Kommissionen, Sml. I, s. 1143, og af 13.6.1991, sag C-50/90, Sunzest mod Kommissionen, Sml. I, s. 2917).

14 Det bemaerkes herved for det foerste, at Kommissionen ved telefaxen af 20. januar 1993 ikke tager udtoemmende og endelig stilling til det udkast til bekendtgoerelse, som den var blevet tilsendt, men begraenser sig til at meddele de italienske myndigheder sin foreloebige reaktion med forbehold af et mere fuldstaendigt svar efter en noejere og mere udtoemmende gennemgang.

15 Hertil skal tilfoejes, at Kommissionen med hensyn til anvendelsen af ovennaevnte forordning nr. 3477/92 begraenser sig til at henvise til raekkevidden af artikel 10, stk. 2 og 3.

16 Ogsaa selv om det antages, at den paagaeldende telefax kan betragtes som en retsakt fra Kommissionen, der kraever aendringer af de foreslaaede nationale foranstaltninger, er denne type retsakter et led i det samarbejde mellem Kommissionen og de nationale myndigheder, som er en fast og noedvendig bestanddel af en effektiv forvaltning af den faelles landbrugspolitik, og kan ikke anses for at affoede retsvirkninger for borgerne.

17 Heraf foelger, at telefaxen af 20. januar 1993 ikke har karakter af en retsakt, der affoeder retsvirkninger for borgerne, og at den i henhold til traktatens artikel 173, stk. 2, anlagte sag boer afvises.

18 Med hensyn til formalitetsindsigelsen bemaerkes, at enhver part i en retstvist, der angaar en af Raadets eller Kommissionens forordninger, ifoelge traktatens artikel 184 kan paaberaabe sig de i traktatens artikel 173, stk. 1, naevnte grunde for Domstolen og goere gaeldende, at den paagaeldende forordning ikke kan finde anvendelse.

19 Ifoelge retspraksis udgoer den i traktatens artikel 184 indeholdte hjemmel til at paaberaabe sig uanvendelighed af en forordning ikke en selvstaendig soegsmaalsret, men kan kun udoeves under en verserende sag paa grund af en retssag (dom af 16.7.1981, sag 33/80, Albini mod Raadet, Sml. s. 2141).

20 At den af sagsoegerne i henhold til traktatens artikel 173 anlagte sag maa afvises, indebaerer, at den i henhold til traktatens artikel 184 nedlagte paastand ligeledes maa afvises.

21 Sagen boer derfor afvises i det hele.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger. Sagsoegerne har tabt sagen og boer derfor betale dens omkostninger.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

DOMSTOLEN

1) Sagen afvises.

2) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 28. juni 1993.