Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend - disciplinaerordning - indledning af en disciplinaersag - foraeldelsesfrist - ingen - frist for meddelelse af decharge til regnskabsfoerere - uden betydning

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 86-89; bilag IX; finansforordningen, art. 72)

2. Tjenestemaend - disciplinaerordning - disciplinaersag - genoptagelse efter retslig annullation af sanktionen paa grund af formmangel - genoptagelse af sagen paa det stadium, hvor sagen var behaeftet med den fastslaaede formmangel

(Tjenestemandsvedtaegten, bilag IX)

3. Tjenestemaend - disciplinaerordning - proceduren ved Disciplinaerraadet - fristerne i artikel 7 i bilag IX - pligt for administrationen til at handle inden for en rimelig frist - tilsidesaettelse af pligten - foelger

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 7, bilag IX)

4. Tjenestemaend - disciplinaerordning - disciplinaersag - artikel 6 i den europaeiske menneskerettighedskonvention uanvendelig

(Tjenestemandsvedtaegten, bilag IX)

5. Tjenestemaend - disciplinaerordning - proceduren ved Disciplinaerraadet - fuldstaendig forelaeggelse af alle sagens dokumenter for den paagaeldende - alene forpligtelse hertil efter anmodning fra den paagaeldende

(Tjenestemandsvedtaegten, bilag IX, art. 2 og art. 7, stk. 1)

6. De Europaeiske Faellesskabers budget - gennemfoerelse - forskudsforvaltning - forvaltning - regnskabsfoererens og forskudsbestyrerens ansvar - ansvarsfordeling

(Finansforordningen, art. 17, stk. 3, art. 20, 49, 63 og 70)

7. Tjenestemaend - disciplinaerordning - sanktion - lovlighed - afgoerelse efter en sag rettet mod en anden tjenestemand - uden betydning

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 86)

8. Tjenestemaend - disciplinaerordning - sanktion - ansaettelsesmyndighedens skoen - judiciel kontrol - raekkevidde - graenser

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 86-89)

Sammendrag

1. Vedtaegten fastsaetter ikke i dens bestemmelser vedroerende disciplinaerordningen for Faellesskabernes tjenestemaend i artikel 86-89 i bilag IX nogen foraeldelsesfrist for indledningen af en disciplinaersag. En foraeldelsesfrist skal imidlertid af hensyn til dens formaal, som er at tjene retssikkerheden, fastsaettes forud af faellesskabslovgiver.

Da der ikke i vedtaegten er fastsat en saadan frist, kan det ikke antages, at udloebet af fristen i finansforordningens artikel 72, for saa vidt angaar meddelelse af decharge til regnskabsfoerere, kan medfoere foraeldelse af enhver disciplinaer forfoelgning af disse. Disciplinaersagen, som er uafhaengig af andre administrative procedurer, har nemlig til formaal at bevare den interne orden i den offentlige tjeneste, mens formaalet med meddelelse af decharge i finansforordningens artikel 72 er at indfoere en kontrol med regnskabernes rigtighed og lovlighed og ganske saerligt med deres aflaeggelse og revision, for at den usikkerhed, som bestaar vedroerende det ansvar, der paahviler den paagaeldende regnskabsfoerer for et regnskabsaar, kan fjernes.

Det forhold, at de to naevnte procedurer er uafhaengige af hinanden, er imidlertid ikke til hinder for, at der under disciplinaersagen kan tages hensyn til de konklusioner og de vurderinger, der er anlagt i forbindelse med afgoerelsen om meddelelse af decharge.

2. Naar en ansaettelsesmyndigheds afgoerelse om at paalaegge en tjenestemand en disciplinaer sanktion er blevet annulleret ved dom, fordi disciplinaersagen var behaeftet med formmangel, og samme ansaettelsesmyndighed genoptager disciplinaersagen, kan denne genoptagelse ikke anses for en ny indbringelse for de kompetente instanser, men for en genoptagelse af sagen paa det stadium, hvor sagen var behaeftet med den ved dommen fastslaaede formmangel.

3. Selv om fristerne i artikel 7 i vedtaegtens bilag IX for afgivelse af Disciplinaerraadets begrundede udtalelse og ansaettelsesmyndighedens vedtagelse af en afgoerelse ikke er foraeldelsesfrister, udgoer de dog et princip om god administration, hvis formaal saavel i administrationens som i tjenestemandens interesse er at undgaa, at der sker en uberettiget forsinkelse med vedtagelsen af den afgoerelse, som afslutter disciplinaersagen. Derfor er de disciplinaere myndigheder forpligtet til at gennemfoere en disciplinaersag med fornoeden omhu og drage omsorg for, at enhver handling i forbindelse hermed sker efter et rimeligt tidsrum i forhold til den foregaaende handling. Hvis dette princip ikke overholdes, hvilket kun kan bedoemmes ud fra den konkrete sags omstaendigheder, kan ikke blot institutionen ifalde ansvar, men overtraedelse heraf kan ogsaa medfoere, at en retsakt, der er vedtaget under overtraedelse af dette princip, rammes af ugyldighed.

4. Artikel 6 i den europaeiske menneskerettighedskonvention finder ikke anvendelse paa disciplinaersager som saadan inden for den offentlige tjeneste, idet der i en saadan sag ikke er tale om en "anklage for en forbrydelse", som angivet i artiklen.

5. Det foelger af artikel 2 og artikel 7, stk. 1, i vedtaegtens bilag IX, at tjenestemanden, der er genstand for en disciplinaersag, og hans bisidder rettidigt kan goere sig bekendt med alle de faktiske forhold, som afgoerelsen hviler paa, med henblik paa indgivelse af deres bemaerkninger. Hvis der imidlertid ikke foreligger en anmodning fra den paagaeldende, paahviler der ikke efter vedtaegten ansaettelsesmyndigheden nogen forpligtelse til at give oplysning om alle dokumenter vedroerende tjenestemanden.

6. Regnskabsfoererens og forskudsbestyrerens befoejelse og ansvar, for saa vidt angaar forvaltningen af en forskudsforvaltning, er bl.a. fastsat ved finansforordningens artikel 17, stk. 3, artikel 20, 49, 63 og 70 samt i artikel 46-54 i gennemfoerelsesbestemmelserne til finansforordningen. I henhold til disse bestemmelser er oprettelse - og derfor en aendring af en forskudsforvaltning - afhaengig af en afgoerelse fra budgetmyndighederne. Forskudsbestyreren foerer regnskab over de midler, han raader over, og over de afholdte udgifter ifoelge regnskabsfoererens instruktion, og er over for denne ansvarlig for effektueringen af betalinger. Regnskabsfoererens rolle, som bestaar i at varetage institutionens indtaegter og betalinger, er ikke paa dette omraade begraenset til alene at give instruktioner. Regnskabsfoereren skal, som regel paa stedet og uanmeldt, kontrollere, at de midler, som er betroet forskudsbestyreren, er til stede, og at regnskabet bliver foert. Det fremgaar af denne ansvarsfordeling mellem regnskabsfoereren og forskudsbestyreren, at sidstnaevnte foerst og fremmest er ansvarlig for forvaltningen af forskudsforvaltningen, og kun er fritaget for dette ansvar, saafremt han har modtaget modstridende instruktioner fra regnskabsfoereren. Derimod er ogsaa regnskabsfoereren ansvarlig, hvis han, skoent oplyst om eventuelle ulovligheder, ikke traeffer de noedvendige foranstaltninger, eller ikke foretager saavel ordinaer som ekstraordinaer kontrol af forskudsforvaltningens regnskab.

Heraf foelger ogsaa, at ansvar for fremlaeggelse og opbevaring af bilag under forskudsforvaltningen foerst paahviler forskudsbestyreren. Regnskabsfoereren, som skal kontrollere forskudsforvaltningens regnskab og give forskudsbestyreren instruktioner, bliver ansvarlig fra det tidspunkt, da han ikke giver de fornoedne instruktioner om at opbevare de paagaeldende bilag.

7. Da enhver disciplinaersag udgoer en selvstaendig sag, og sagsoegeren ikke til egen fordel kan paaberaabe sig en ulovlighed, der er begaaet til fordel for andre, kan en tjenestemand ikke paaberaabe sig det forhold, at der ikke blev anordnet nogen sanktion over for en anden tjenestemand, som havde vaeret genstand for en disciplinaersag vedroerende forhold, som havde forbindelse med dem, der foreholdtes foerstnaevnte tjenestemand, og under henvisning hertil bestride den sanktion, der er anvendt over for ham.

8. Naar de handlinger, som tjenestemanden lastes for, er bevist, tilkommer det ansaettelsesmyndigheden at vaelge den passende sanktion. Da vedtaegtens artikel 86-89 ikke fastsaetter noget bestemt forhold mellem de heri opregnede sanktioner og de forskellige former for overtraedelse af tjenestepligter, der begaas af tjenestemaend, skal valget af den sanktion, der paalaegges i det enkelte individuelle tilfaelde, baseres paa ansaettelsesmyndighedens generelle vurdering af sagens samtlige konkrete omstaendigheder og saeregenheder. Retten kan ikke saette sin vurdering i stedet for ansaettelsesmyndighedens, undtagen i tilfaelde af aabenbar vildfarelse eller magtfordrejning.