RETTENS DOM (Femte Afdeling)

26. maj 1998

Sag T-205/96

Roland Bieber

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — forsinket genindtrædelse — ansvar — skade«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-723

Angående:

Påstand dels om annullation af den stiltiende afgørelse om at afvise sagsøgerens ansøgning af 18. oktober 1995 om genindtrædelse efter udløb af hans tjenestefrihed af personlige årsager og hans krav om erstatning for den skade, der angiveligt er lidt ved den udeblevne genindtrædelse, dels om et krav om erstatning for den skade, som angiveligt er lidt ved hans forsinkede genindtrædelse.

Udfald:

Annullation af den stiltiende afgørelse om at afvise sagsøgerens krav. Parlamentet dømmes til at betale skadeserstatning og renter.

Resumé af dom

Sagsøgeren blev ansat ved Europa-Parlamentet i 1971. I 1981 blev han udnævnt til kontorchef i lønklasse A3 og i 1986 udnævnt til konsulent i Den Juridiske Tjeneste. Han fik bevilget tjenestefrihed af personlige årsager (tjenestefrihed) fra den 15. november 1991 til den 15. juli 1992. Tjenestefrilieden blev forlænget til den 15. november 1994.

Da sagsøgeren ikke havde modtaget noget tilbud om at genindtræde efter udløbet af tjenestefriheden, indgav han den 18. oktober 1995 i medfør af artikel 90, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten) en ansøgning om genindtrædelse og om erstatning for det tab, der var lidt som følge af den udeblevne genindtrædelse.

Ved skrivelse af 7. december 1995 underrettede Parlamentets generalsekretær sagsøgeren om, at han ville foreslå, at sagsøgeren genindtrådte i stillingen som kontorchef med ansvar for sekretariatet for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, men på visse betingelser. Efter et møde mellem sagsøgeren og generalsekretæren den 13. december 1995 blev denne plan opgivet.

Ved skrivelse af 21. februar 1996 foreslog generalsekretæren sagsøgeren, som første tilbud, at han lainne genindtræde i en stilling som konsulent i lønklasse A3. Den 8. marts 1996 accepterede sagsøgeren den foreslåede stilling og anmodede om, at de nærmere vilkår for hans genoptagelse af arbejdet, navnlig tidspunktet for hans tiltræden af tjenesten, blev fastlagt ved fælles aftale. Tidspunktet blev fastsat til den 1. juni 1996.

Den 10. maj 1996 indgav sagsøgeren en klage over den stiltiende afvisning af hans krav om erstatning, fremsat den 18. oktober 1995, og den 13. september 1996 blev han af Parlamentets formand underrettet om, at hans klage var afvist.

Den 9. oktober 1996 indgav sagsøgeren en ansøgning om udtræden af tjenesten, hvorved han nærmere oplyste at ville forlade sin stilling endeligt den 1. februar 1997. Herefter ansøgte han om førtidspensionering i medfør af vedtægtens artikel 52.

Annullationspåstanden

Retten udtalte, at det fremgår af ordlyden af vedtægtens artikel 40, stk. 4, litra d), at administrationens pligt til at lade en tjenestemand, hvis tjenestefrihed er udløbet, genindtræde, kun er undergivet den betingelse, at der er en ledig stilling, som den pågældende tjenestemand har de nødvendige kvalifikationer for at kunne bestride.

Det tilføjedes, at ud over en ledig stilling og besiddelse af de nødvendige kvalifikationer kan der ikke stilles yderligere betingelser for genindtrædelsen, såsom at den pågældende ytrer interesse eller udøver eller ikke udøver erhvervsmæssig beskæftigelse under tjenestefriheden. Følgelig gælder myndighedernes frie skøn i forbindelse med genindtrædelse alene kvalifikationerne hos den tjenestemand, der ønsker at indtræde. Disse kvalifikationer skal vurderes i forhold til de stillinger, som han kan beklæde, uden at der kan skønnes over, om det er hensigtsmæssigt, at tjenestemanden indtræder. Denne regel, udtalte Retten, henviser Parlamentets generalsekretær i øvrigt udtrykkeligt til i et notat af 1. marts 1987, hvori han fremhæver, at genindtrædelsen har forrang for enhver anden måde at besætte stillinger på, når den tjenestemand, der skal genindtræde, har de nødvendige kvalifikationer i relation til den pågældende stilling (præmis 36 og 37).

Henvisning til: Retten, 1. juli 1993, sagT-48/90, Giordani mod Kommissionen, Sml. II, s. 721, præmis 50.

Ved opfyldelsen af pligten til at lade en tjenestemand genindtræde i den første relevante ledige stilling fandtes ansættelsesmyndigheden ikke at kunne tage hensyn til tjenestemandens ønske, medmindre denne stilling skal besættes på et andet tjenestested end det, hvor tjenestemanden gjorde tjeneste før tjenestefriheden (præmis 38).

Henvisningtil: Retten, 16. december 1997, sag T-19/97, Richter mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1019, præmis 51-54.

Endelig udtalte Retten, at selv om Parlamentet konkret nærede tvivl om sagsøgerens reelle ønske om at genindtræde, måtte det ikke desto mindre påhvile det at tilbyde sagsøgeren en stilling, som han havde de nødvendige kvalifikationer for at kunne bestride, så snart en sådan stilling var ledig. Sagsøgeren fandtes at have mulighed for, såfremt han ikke ønskede at genindtræde, at afslå den foreslåede stilling. I tilfælde af fornyet afslag ville han kunne afskediges ex officio. Heraf måtte det følge, at den omstændighed, at sagsøgeren ikke fik tilbudt den pågældende stilling, var en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 40, stk. 4, litra d), med annullationsvirkning i relation til den anfægtede afgørelse (præmis 39-43).

Erstatningspåstandene

Retten henviste til, at Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold forudsætter, at sagsøgeren beviser ulovligheden af den af fællesskabsorganet bebrejdede adfærd, eksistensen af et tab og årsagsforbindelse mellem denne adfærd og det påberåbte tab (præmis 48).

Henvisningtil: Retten, 9. februar 1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 83, præmis 63; Retten, 15. februar 1996, sag T-589/93, Ryan-Sheridan mod BIFLA, Sml. Pers. II, s. 77, præmis 141.

Retten fastslog, at den sagsøgte institution handlede ulovligt, da den ikke lod sagsøgeren genindtræde i den første ledige stilling, som svarede til hans kvalifikationer. En sådan ulovlighed fandtes at være en fejl, der medførte en skade for sagsøgeren, som han kunne kræve erstattet.

Den tjenestemanden tilkommende erstatning som følge af indtægtstab på grund af forsinket genindtrædelse bør svare til det nettovederlag, som tjenestemanden havde haft ret til, men med fradrag af den nettoindtægt, han har erhvervet ved udøvelse af anden beskæftigelse i samme periode. Begyndelsestidspunktet for den periode, som skal lægges til grund ved beregningen af erstatningen, er tidspunktet for den første ledige stilling, sagsøgeren har de nødvendige kvalifikationer for at kunne bestride, ikke det tidspunkt, hvorpå sagsøgeren ønsker at genindtræde. Afslutningen af den relevante periode må svare til det tidspunkt, da sagsøgeren accepterer den foreslåede stilling, ikke det tidspunkt, hvor han faktisk genoptager sit arbejde, når det som i den konkrete sag var denne accept, som medførte tab af indtægt mellem disse to tidspunkter (præmis 50, 52, 57 og 63).

Henvisningtil: Domstolen, 5. maj 1983, sag 785/79, Pizziolomod Kommissionen, Sml. s. 1343, præmis 12; Domstolen, 1. juli 1976, sag 58/75, Sergy mod Kommissionen, Sml. s. 1139, præmis 40.

Ansættelsen af den pågældendes tab skal tage hensyn til den automatiske oprykning på løntrin i lønklassen, som han ville have haft, og til de pensionsrettigheder, han ville have optjent, dersom han var blevet ansat på ny i den første ledige stilling svarende til hans kvalifikationer.

Hvad angår fastsættelsen af morarenterne udtaltes, at sagsøgeren, da han hverken havde hævdet eller påvist et økonomisk tab bestående i lånebyrder som følge af den forsinkede betaling, var det ved demie forsinkelse forårsagede tab lig med den manglende fortjeneste svarende til det afkast, han ville have fået udbetalt fra en investering af de skyldige beløb, såfremt han havde haft rådighed over dem fra forfaldstid.

Det tilføjedes, at da alene et faktisk og reelt tab kan være grundlag for erstatning, måtte man for at bedømme den nævnte udeblevne fortjeneste relatere til en investering, hvis økonomiske afkast praktisk taget var sikkert (præmis 66 g 67).

Henvisning til: Retten, 18. maj 1995, sag T-478/93, Wafer Zoo mod Kommissionen, Sml. II, s. 1479, præmis 49.

Retten konkluderede i den forbindelse under udøvelsen af sin fulde prøvelsesret på området, at den i medfør af vedtægtens artikel 91, stk. 1, måtte anvende en kreditrente for en investering foretaget af en bonus pater familias, svarende til en årlig rentesats på 4,5%.

Konklusion:

Den stiltiende afgørelse om at afvise ansøgningen om genindtrædelse og af kravet om erstatning, der blev indgivet af sagsøgeren den 18. oktober 1995, annulleres.

Parlamentet dømmes til at erstatte sagsøgeren den skade, han har lidt ved, at han ikke genindtrådte den 1. januar 1995 med indplacering i lønklasse A3, 6. løntrin, i stillingen som juridisk konsulent ved Parlamentet, hvilken stilling var blevet opslået ved stillingsopslag nr. 7580 af 5. december 1994.

Det beløb, der skal betales sagsøgeren som dækning for tabet af erhvervsindtægt, svarer til forskellen mellem dels det nettovederlag, han ville have oppebåret mellem den 1. januar 1995 og den 8. marts 1996, dels det samlede beløb af den erhvervsindtægt, han oppebar netto ved udførelsen af andet arbejde.

Nævnte beløb forhøjes med et beløb svarende til tabet ved, at sagsøgeren ikke automatisk avancerede til et højere løntrin.

Totalbeløbet af de summer, der er fastsat i punkt 3 og 4 ovenfor, forbøjes med renter 4,5% p.a. med virkning fra den 12. december 1996, indtil betaling sker.

Parlamentet dommes til at regulere sagsøgerens pensionsrettigheder, således at der kompenseres for forskellen mellem de pensionsrettigheder, han havde haft krav på, såfremt han var genindtrådt den 1. januar 1995, og de rettigheder, han rent faktisk har fået tildelt.

De i punkt 6 tildelte beløb forrentes fra forfaldstid med 4,5% p.a.

Før der afsiges dom om størrelsen af den erstatning, sagsøgte skal betale sagsøgeren: a) Inden for en frist af tre måneder efter afsigelsen af denne dom tilstiller parterne Retten deres fælles aftale, for det første vedrørende den sagsøgeren tilkendte erstatning opgjort i tal, og for det andet vedrørende retableringen af hans pensionsrettigheder og de herved påløbne renter; b) i mangel af en aftale fremsender parterne inden for samme frist til Retten deres i tal opgjorte påstande, hvorved de fremlægger de præcise grunde til, at de afviser modpartens forslag.