KENDELSE AF 15.9.2016 – SAG T-339/14





RETTENS KENDELSE (Niende Udvidede Afdeling)

15. september 2016 ( )

»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine – indefrysning af midler – manglende repræsentation ved en advokat – sagsøger, der er ophørt med at besvare Rettens henvendelser – ikke anledning til at træffe afgørelse«

I sag T-339/14,

Serhiy Vitaliyovych Kurchenko, med bopæl i Chuhuiv (Ukraine), ved B. Kennelly, QC, barrister J. Pobjoy og solicitors M. Drury, A. Swan og J. Binns,

sagsøger,

mod

Rådet for Den Europæiske Union ved Á. de Elera-San Miguel Hurtado og J.-P. Hix, som befuldmægtigede,

sagsøgt,

støttet af:

Europa-Kommissionen ved S. Bartelt og D. Gauci, som befuldmægtigede,

intervenient,

angående en principal påstand på grundlag af artikel 263 TEUF om annullation dels af Rådets afgørelse 2014/119/FUSP af 5. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2014, L 66, s. 26) og af Rådets forordning (EU), nr. 208/2014 af 5. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2014, L 66, s. 1), dels af Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 af 5. marts 2015 om ændring af afgørelse 2014/119 (EUT 2015, L 62, s. 25) og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5. marts 2015 om gennemførelse af forordning nr. 208/2014 (EUT 2015, L 62, s. 1), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren, og en subsidiær påstand på grundlag af artikel 277 TEUF om, at det fastslås, at artikel 1, stk. 1, i afgørelse 2014/119, som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2015/143 af 29. januar 2015 om ændring af afgørelse 2014/119 (EUT 2015, L 24, s. 16), samt artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 208/2014, som ændret ved Rådets forordning (EU) 2015/138 af 29. januar 2015 om ændring af forordning nr. 208/2014 (EUT 2015, L 24, s. 1), ikke finder anvendelse på sagsøgeren,

har

RETTEN (Niende Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, G. Berardis (refererende dommer), og dommerne O. Czúcz, I. Pelikánová, A. Popescu og E. Buttigieg,

justitssekretær: E. Coulon,

afsagt følgende

Kendelse

Tvistens baggrund

1 Denne sag omhandler de restriktive foranstaltninger, der er iværksat over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine.

2 Sagsøgeren, Serhiy Vitaliyovych Kurchenko, er en ukrainsk forretningsmand.

3 Den 5. marts 2014 vedtog Rådet for Den Europæiske Union på grundlag af artikel 29 TEU afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2014, L 66, s. 26). På samme dato vedtog Rådet på grundlag af artikel 215, stk. 2, TEUF forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2014, L 66, s. 1).

4 Ved afgørelse 2014/119 og forordning nr. 208/2014 blev sagsøgerens navn tilføjet listen over de personer, enheder og organer, for hvilke de restriktive foranstaltninger finder anvendelse, med angivelse af identifikationsoplysningen »forretningsmand« og med følgende begrundelse:

»Person, der er genstand for efterforskning i Ukraine for deltagelse i forbrydelser i forbindelse med underslæb med ukrainske statslige midler og den ulovlige overførsel heraf ud af Ukraine«.

5 Afgørelse 2014/119 og forordning nr. 208/2014 er efterfølgende blevet ændret bl.a. ved henholdsvis Rådets afgørelse (FUSP) 2015/143 af 29. januar 2015 om ændring af afgørelse 2014/119 (EUT 2015, L 24, s. 16) og ved Rådets forordning (EU) 2015/138 af 29. januar 2015 om gennemførelse af forordning nr. 208/2014 (EUT 2015, L 24, s. 1). Ved disse retsakter præciserede Rådet fra den 1. februar 2015 kriterierne for udpegelse af de personer, der er omfattet af en indefrysning af midler.

6 Afgørelse 2014/119 og forordning nr. 208/2014 er ligeledes efterfølgende blevet ændret ved henholdsvis Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 af 5. marts 2015 om ændring af afgørelse 2014/119 (EUT 2015, L 62, s. 25) og ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5. marts 2015 om gennemførelse af forordning nr. 208/2014 (EUT 2015, L 62, s. 1). Disse retsakter har fastholdt sagsøgerens navn på listen over personer, enheder og organer, på hvilke de restriktive foranstaltninger finder anvendelse, og har, for så vidt angår sagsøgeren, forlænget disse foranstaltninger indtil den 6. marts 2016 med følgende begrundelse:

»Person, som de ukrainske myndigheder har gjort til genstand for en straffesag for underslæb af offentlige midler eller aktiver«.

Retsforhandlinger og parternes påstande

7 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 15. maj 2014 anlagde sagsøgeren denne sag. Rådet indleverede svarskrift den 12. august 2014.

8 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 16. september 2014 fremsatte Europa-Kommissionen begæring om tilladelse til at intervenere i denne sag til støtte for Rådets påstande. Ved kendelse af 17. november 2014 imødekom formanden for Rettens Niende Afdeling interventionsbegæringen. Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 18. december 2014 afstod Kommissionen fra at indgive interventionsindlæg.

9 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 30. september 2014 fremsatte Ukraine begæring om tilladelse til at intervenere i sagen til støtte for Rådets påstande. Ved kendelse af 17. november 2014 imødekom formanden for Rettens Niende Afdeling Ukraines interventionsbegæring. Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 24. december 2014 oplyste Ukraine imidlertid over for Retten, at den frafaldt sin interventionsbegæring. Som følge heraf besluttede formanden for Rettens Niende Afdeling ved kendelse af 11. marts 2015, at Ukraine skulle slettes som intervenient fra registret.

10 Der blev indleveret replik og duplik til Rettens Justitskontor henholdsvis den 17. september og den 11. november 2014.

11 Den 15. maj 2015 indgav sagsøgeren et processkrift til Rettens Justitskontor om tilpasning af påstandene, således at disse tillige omfatter en påstand om annullation af afgørelse 2015/364 og af forordning 2015/357, for så vidt som disse vedrører sagsøgeren, og subsidiært om, at det fastslås, at artikel 1, stk. 1, i afgørelse 2014/119, som ændret ved afgørelse 2015/143, og artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 208/2014, som ændret ved forordning 2015/138, ikke finder anvendelse, for så vidt som disse vedrører sagsøgeren.

12 Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 5. oktober 2015 fremsatte Rådet sine bemærkninger til processkriftet om tilpasning af påstandene.

13 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 15. maj 2015 anlagde sagsøgeren ligeledes et søgsmål med de samme påstande som dem, der er omhandlet i processkriftet om tilpasning af påstandene i denne sag, således som disse er gengivet i præmis 11 ovenfor. Dette søgsmål, som blev registreret under sagsnummer T-248/15, blev ved kendelse af 11. september 2015, afsagt af Rettens Niende Afdeling, afvist som følge af litispendens med nærværende sag.

14 Efter forslag fra Niende Afdeling har Retten, under henvisning til procesreglementets artikel 28, besluttet at henvise sagen til en afdeling med et større antal dommere.

15 Efter forslag fra den refererende dommer har Retten (Niende Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling.

16 Ved skrivelse af 25. april 2016 har sagsøgerens repræsentanter oplyst over for Retten, at de ikke længere agter at repræsentere deres klient, idet de ikke fra sagsøgeren har modtaget de midler, der gør det muligt for dem at fortsætte med at repræsentere ham, og at de desuden ikke har modtaget instruktioner fra ham.

17 Ved skrivelse af 10. maj 2016, stilet til sagsøgerens repræsentanter, har Retten oplyst disse om, at de vil forblive Rettens kontaktpunkt, indtil sagsøgeren har udpeget en ny repræsentant. Endvidere har Retten opfordret dem til at oplyse over for sagsøgeren, at denne skal udpege en ny repræsentant inden den 27. maj 2016, idet Retten i modsat fald af egen drift påtænker

at fastslå, at der ikke længere er anledning til at træffe afgørelse sagen i overensstemmelse med procesreglementets artikel 131, stk. 2.

18 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 25. maj 2016 har sagsøgerens repræsentanter bekræftet, at de har oplyst denne om nødvendigheden af at udpege nye repræsentanter. De har dog oplyst, at de ikke har modtaget svar fra sagsøgeren. Desuden har denne ikke på anden vis kontaktet Retten inden for den fastsatte frist.

19 Som et led i de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, der er omhandlet i procesreglementets artikel 89, har Retten anmodet parterne om at udtale sig skriftligt om Rettens mulighed for af egen drift ved begrundet kendelse at fastslå, at der ikke længere er anledning til at træffe afgørelse i henhold til nævnte reglements artikel 131, stk. 2.

20 Parterne har efterkommet denne anmodning inden for den fastsatte frist. Ved skrivelser af henholdsvis 9. og 22. juni 2016 har Kommissionen og Rådet ikke modsat sig, at Retten af egen drift fastslår, at der ikke er anledning til at træffe afgørelse i sagen. Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 23. juni 2016 har sagsøgerens repræsentanter på ny oplyst, at de ikke har modtaget instrukser fra denne, og at de under disse omstændigheder ikke er i stand til at fremsætte bemærkninger i forbindelse med Rettens spørgsmål.

Spørgsmålet, om der ikke er anledning til at træffe afgørelse i sagen

21 Ifølge ordlyden af procesreglementets artikel 131, stk. 2, kan Retten, hvis sagsøgeren ophører med at svare på Rettens henvendelser, efter at have hørt parterne af egen drift ved begrundet kendelse fastslå, at der ikke længere er anledning til at træffe afgørelse.

22 Som det følger af præmis 16-20 ovenfor, må det i den foreliggende sag fastslås, at sagsøgeren ikke længere giver sine repræsentanter instrukser, hvorfor disse har besluttet ikke længere at repræsentere ham, samt at sagsøgeren ej heller har imødekommet Rettens anmodning i skrivelse af 10. maj 2016 om at udpege en ny repræsentant. Derudover har han ikke besvaret det af Retten stillede spørgsmål i forbindelse med en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse, således som dette er beskrevet i præmis 19 ovenfor.

23 Som følge heraf, og i lyset af sagsøgerens passivitet, skal Retten i henhold til procesreglementets artikel 131, stk. 2, af egen drift fastslå, at der ikke længere er anledning til at træffe afgørelse.

Sagens omkostninger

24 I henhold til procesreglementets artikel 137 er Retten frit stillet i sin afgørelse om sagens omkostninger, hvis der ikke er anledning til at træffe afgørelse i sagen.

25 I den foreliggende sag skal det bestemmes, at sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet afholdte omkostninger.

26 Endelig, og i henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 1, bærer de medlemsstater og de institutioner, der er indtrådt i sagen, deres egne omkostninger. Kommissionen bærer således sine egne omkostninger.

På grundlag af disse præmisser

bestemmer

RETTEN (Niende Udvidede Afdeling):

1) Der er ikke anledning til at træffe afgørelse i sagen.

2) Serhiy Vitaliyovych Kurchenko bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger.

3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

Således bestemt i Luxembourg den 15. september 2016.

E. Coulon G. Berardis