ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 381/10

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 1. oktober 2015 — O mod Bio Philippe Auguste SARL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra conseil de prud'hommes de Paris — Frankrig)

(Sag C-432/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder - direktiv 2000/87/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - artikel 2, stk. 1, og stk. 2, litra a) - forskellig behandling på grund af alder - sammenlignelige situationer - udbetaling af en godtgørelse ved den tidsbegrænsede ansættelseskontrakts ophør som kompensation for den usikre situation - udelukkelse af unge, der arbejder i deres skole- eller universitetsferie))

(2015/C 381/11)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil de prud'hommes de Paris

Parter i hovedsagen

Sagsøger: O

Sagsøgt: Bio Philippe Auguste SARL

Konklusion

Princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder, som er knæsat i artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og konkretiseret ved Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en godtgørelse ved kontraktens udløb, som udbetales som supplement til lønnen efter udløbet af en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, når det kontraktmæssige ansættelsesforhold ikke efterfølges af en tidsubegrænset kontrakt, ikke skal udbetales i det tilfælde, hvor kontrakten indgås med en ung for en periode, der ligger i dennes skole- eller universitetsferie.

(1) EUT C 431 af 1.2.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 381/7

Domstolens dom (Store Afdeling) af 29. september 2015 — Gmina Wrocław mod Minister Finansów (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-276/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift - direktiv 2006/112/EF - artikel 9, stk. 1 - artikel 13, stk. 1 - afgiftspligtige personer - fortolkning af ordet »selvstændigt« - kommunalt organ - økonomisk virksomhed, der udøves af en organisatorisk enhed under en kommune i en anden egenskab end offentlig myndighed - mulighed for at anse en sådan enhed for »afgiftspligtig person« som omhandlet i bestemmelserne i direktiv 2006/112 - artikel 4, stk. 2, TEU og artikel 5, stk. 3, TEU))

(2015/C 381/07)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gmina Wrocław

Sagsøgt: Minister Finansów

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at offentligretlige organer, såsom de i hovedsagen omhandlede budgetbundne enheder under en kommune, ikke kan anses for merværdiafgiftspligtige, for så vidt som de ikke opfylder det i denne bestemmelse fastsatte selvstændighedskriterium.

(1) EUT C 303 af 8.9.2014.
3)

Artikel 10, stk. 2, litra c), i direktiv 2006/123 skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en foranstaltning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter udstedelsen af en tilladelse med henblik på at udøve virksomhed som den i sag C-341/14 omhandlede, bestående i at drive vinduesbordeller ved at udleje værelser på timebasis, gøres betinget af, at yderen af disse tjenester er i stand til at kommunikere på et sprog, som modtagerne af de nævnte ydelser, i det foreliggende tilfælde prostituerede, kan forstå, for så vidt som denne betingelse er egnet til at sikre det forfulgte mål af almen interesse, nemlig forebyggelse af strafbare handlinger knyttet til prostitution, og for så vidt som den ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå dette mål, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en anmeldelse med civilretlig partsstilling, der er indgivet til en forundersøgelsesret, er omfattet af denne forordnings anvendelsesområde, således at den navnlig har til formål at opnå, at sagsøgeren tilkendes økonomisk erstatning for det tab, han påstår at have lidt.
2)

Artikel 1, stk. 1, litra a), nr. i), i direktiv 2010/13 skal fortolkes således, at vurderingen af hovedformålet med en tjeneste med tilrådighedsstillelse af videoer i forbindelse med en elektronisk udgave af et dagblad skal være forbundet med en undersøgelse af, hvorvidt denne tjeneste som sådan har et selvstændigt indhold og en selvstændig funktion i forhold til udbyderen af det pågældende websteds journalistiske aktiviteter og ikke blot er et uadskilleligt supplement til denne aktivitet, bl.a. på grund af forbindelserne mellem det audiovisuelle udbud og det tekstmæssige udbud. Det tilkommer den forelæggende ret at foretage denne vurdering.
2)

Artikel 107, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at såfremt den postanvisningsvirksomhed, der muliggør pensionsudbetaling, udgør økonomisk virksomhed, falder en medlemsstats tildeling af en eneret til at foretage pensionsudbetalinger via postanvisninger til en virksomhed såsom den i hovedsagen omhandlede alligevel ikke ind under denne bestemmelse, for så vidt som denne tjenesteydelse udgør en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, for hvilken kompensationen udgør en modydelse for de ydelser, som denne virksomhed præsterer til udførelse af sin forpligtelse til offentlig tjeneste.
1)

Bestemmelserne i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2002/38/EF af 7. maj 2002, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en afgiftspligtig person nægtes retten til at fradrage den merværdiafgift, som skyldes eller er erlagt for varer, der er blevet leveret til den pågældende, med den begrundelse, at fakturaen er blevet udstedt af en erhvervsdrivende, som i lyset af kriterierne i denne lovgivning skal anses for en ikke-eksisterende erhvervsdrivende, og at det er umuligt at fastslå identiteten på den faktiske leverandør af varerne, medmindre det på grundlag af objektive forhold og uden at det hermed kræves af den afgiftspligtige person, at denne foretager kontroller, som ikke påhviler den pågældende, godtgøres, at denne afgiftspligtige person vidste eller burde have vidst, at den nævnte levering var led i merværdiafgiftssvig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 414/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. oktober 2015 — BGW Beratungs-Gesellschaft Wirtschaft mbH, tidligere BGW Marketing- & Management-Service GmbH mod Bodo Scholz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundespatentgericht — Tyskland)

(Sag C-20/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - varemærker - direktiv 2008/95/EF - yderligere registreringshindringer og ugyldighedsgrunde - ordmærke - samme bogstavrækkefølge som i et ældre varemærke - tilføjelse af en beskrivende ordkombination - risiko for forveksling))

(2015/C 414/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundespatentgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BGW Beratungs-Gesellschaft Wirtschaft mbH, tidligere BGW Marketing- & Management-Service GmbH

Sagsøgt: Bodo Scholz

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at der i forbindelse med varer og tjenesteydelser af samme eller lignende art kan bestå en risiko for forveksling i den relevante kundekreds’ bevidsthed mellem på den ene side et ældre varemærke, der består af en bogstavrækkefølge, som har fornødent særpræg, og som dominerer dette varemærke, der har et gennemsnitligt særpræg, og på den anden side et yngre varemærke, der gengiver denne bogstavrækkefølge, hvortil der er tilføjet en beskrivende ordkombination, der er sammensat af ord, hvis begyndelsesbogstaver svarer til bogstaverne i den nævnte bogstavrækkefølge, således at bogstavrækkefølgen af kundekredsen opfattes som akronymet for den nævnte ordkombination.

(1) EUT C 129 af 28.4.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 414/9

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 22. oktober 2015 — Impresa Edilux Srl, som bemyndiget repræsentant for virksomhedssammenslutningen og Società Italiana Costruzioni e Forniture Srl (SICEF) mod Assessorato Beni Culturali e Identità Siciliana — Servizio Soprintendenza Provincia di Trapani, Assessorato ai Beni Culturali e dell’Identità Siciliana, UREGA — Sezione provinciale di Trapani og Assessorato delle Infrastrutture e della Mobilità della Regione Siciliana (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana — Italien)

(Sag C-425/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - offentlige indkøb - direktiv 2004/18/EF - udelukkelsesgrunde for deltagelse i en udbudsprocedure - kontrakt under tærskelværdien i dette direktiv - EUF-traktatens grundlæggende regler - erklæring om accept af en hensigtserklæring vedrørende bekæmpelse af kriminel virksomhed - udelukkelse som følge af manglende fremlæggelse af en sådan erklæring - lovlig - proportionalitet))

(2015/C 414/12)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Impresa Edilux Srl, som bemyndiget repræsentant for virksomhedssammenslutningen og Società Italiana Costruzioni e Forniture Srl (SICEF)

Sagsøgte: Assessorato Beni Culturali e Identità Siciliana — Servizio Soprintendenza Provincia di Trapani, Assessorato ai Beni Culturali e dell’Identità Siciliana, UREGA — Sezione provinciale di Trapani og Assessorato delle Infrastrutture e della Mobilità della Regione Siciliana

Konklusion

De grundlæggende regler og generelle principper i EUF-traktaten, navnlig ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling samt det gennemsigtighedskrav, der udspringer heraf, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter en ordregivende myndighed kan udelukke en ansøger eller en tilbudsgiver fra en udbudsprocedure vedrørende en offentlig kontrakt med den begrundelse, at denne ansøger eller tilbudsgiver i forbindelse med afgivelsen af sit bud ikke har fremlagt en skriftlig accept af de forpligtelser og erklæringer, der fremgår af en hensigtserklæring såsom den i hovedsagen omhandlede, der har til formål at bekæmpe den organiserede kriminalitets infiltration på området for tildeling af offentlige kontrakter. I det omfang hensigtserklæringen indeholder erklæringer, hvorefter ansøgeren eller tilbudsgiveren ikke må stå i et kontrol- eller associeringsforhold til andre konkurrenter, ikke må have indgået eller vil indgå aftale med de øvrige deltagere i udbudsproceduren og ikke vil overdrage nogen former for opgaver til de øvrige virksomheder, der deltager i udbudsproceduren, kan det forhold, at sådanne erklæringer ikke afgives, imidlertid ikke medføre, at ansøgeren eller tilbudsgiveren automatisk udelukkes fra denne procedure.

(1) EUT C 431 af 1.12.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 406/9

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 15. oktober 2015 — Direktor na Agentsia »Mitnitsi« mod Biovet AD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Varhoven administrativen sad — Bulgarien)

(Sag C-306/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 92/83/EØF - harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer - artikel 27, stk. 1, litra d) - fritagelse for harmoniseret punktafgift - ethanol - anvendelse i forbindelse med rengøring og desinficering af udstyr og lokaler, der bruges til fremstilling af lægemidler))

(2015/C 406/09)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Direktor na Agentsia »Mitnitsi«

Sagsøgt: Biovet AD

Konklusion

Artikel 27, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer skal fortolkes således, at den fritagelsesforpligtelse, der er fastsat i denne bestemmelse, finder anvendelse på ethanol, der anvendes af en virksomhed til at rengøre eller desinficere udstyr og lokaler, der bruges til fremstilling af lægemidler.

(1) EUT C 303 af 8.9.2014.
2)

I tilfælde af at det i punkt 1 fastslåede traktatbrud fortsat består på datoen for afsigelsen af denne dom, pålægges det Den Helenske Republik at betale Europa-Kommissionen på kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter« en tvangsbøde på 3 6 40 000 EUR pr. halvårs forsinkelse med gennemførelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme dom Kommissionen mod Grækenland (C-440/06, EU:C:2007:642), regnet fra afsigelsen af denne dom og indtil den fuldstændige opfyldelse af dom Kommissionen mod Grækenland (C-440/06, EU:C:2007:642), idet bødens faktiske beløb skal beregnes ved udløbet af hver seks-måneders-periode ved nedsættelse af det samlede beløb vedrørende hver af disse perioder med en procentdel svarende til den andel, som udgør det antal personækvivalenter i byområder, hvis kloaknet og rensning af byspildevand er blevet bragt i overensstemmelse med dom Kommissionen mod Grækenland (C-440/06, EU:C:2007:642) ved udløbet af den betragtede periode, i forhold til antallet af personækvivalenter i byområder, som ikke råder over sådanne kloaknet og en sådan rensning af byspildevand på datoen for afsigelsen af denne dom.
1)

Artikel 4, stk. 1, og artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/70/EF af 13. oktober 1998 om kvaliteten af benzin og dieselolie og om ændring af Rådets direktiv 93/12/EØF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 af 29. september 2003, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat i sin nationale ret fastsætter yderligere kvalitetskrav med henblik på markedsføring af dieselolie ud over dem, der er fastsat i dette direktiv, såsom det i hovedsagen omhandlede krav vedrørende flammepunktet, da der ikke er tale om en teknisk specifikation for dieselolie, der har til formål at beskytte sundheden og miljøet i henhold til det nævnte direktiv.
3)

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der undergiver en virksomheds eller en virksomhedssammenslutnings oprettelse af et anlæg til teknisk kontrol med køretøjer en betingelse om, for det første, at der skal være en mindsteafstand mellem dette anlæg og de anlæg, som denne virksomhed eller virksomhedssammenslutning allerede er meddelt tilladelse for, og for det andet, at nævnte virksomhed eller nævnte virksomhedssammenslutning ikke, såfremt en sådan tilladelse blev meddelt, har en markedsandel på mere end 50 %, medmindre det godtgøres — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve — at denne betingelse reelt er egnet til at opnå målene om forbrugerbeskyttelse og trafiksikkerhed og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt i denne henseende.
4)

Artikel 13 i forordning nr. 1346/2000 skal fortolkes således, at den sagsøgte i et søgsmål om ugyldighed i sig selv, omstødelse eller anfægtelse af en handling skal godtgøre, at den lovgivning, der finder anvendelse på handlingen (lex causae), i sin helhed ikke gør det muligt at anfægte denne handling. Den nationale ret, for hvem et sådant søgsmål er indbragt, kan alene fastslå, at det tilkommer sagsøgeren at føre bevis for, at der findes en bestemmelse eller et princip i denne lovgivning, hvorefter den pågældende handling kan anfægtes, når denne ret finder, at sagsøgte i første omgang i henhold til de bestemmelser, der sædvanligvis finder anvendelse i henhold til national procesret, faktisk har godtgjort, at den pågældende handling ikke kan anfægtes i henhold til samme lovgivning.
1)

Begrebet »den ansvarlige tredjemand« som omhandlet i artikel 85a, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber som fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29. februar 1968 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen, som ændret ved Rådets forordning (EF, EKSF, Euratom) nr. 781/98 af 7. april 1998, skal fortolkes selvstændigt og ensartet i Unionens retsorden.
1)

Artikel 1-3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU af 20. oktober 2010 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter det inden for rammerne af en straffesag ikke er tilladt den person, som er genstand for en strafferetlig kendelse, at gøre skriftlig indsigelse mod denne kendelse på et andet sprog end det, der anvendes under sagen, selv om denne person ikke behersker sidstnævnte sprog, forudsat at de kompetente myndigheder, henset til den omhandlede procedure og omstændighederne i det foreliggende tilfælde, ikke anser en sådan indsigelse for at udgøre et væsentligt dokument i henhold til direktivets artikel 3, stk. 3.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 406/11

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 15. oktober 2015 — Juan Miguel Iglesias Gutiérrez (C-352/14), Elisabet Rion Bea (C-353/14) mod Bankia SA, Sección Sindical UGT, Sección Sindical CCOO, Sección Sindical ACCAM, Sección Sindical CSICA, Sección Sindical SATE og Fondo de Garantía Salarial (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa — Spanien)

(Forenede sager C-352/14 og C-353/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 107 TEUF og 108 TEUF - finanskrise - støtte til finanssektoren - en støttes forenelighed med det indre marked - Europa-Kommissionens beslutning - finansiel enhed omfattet af en omstruktureringsproces - afskedigelse af en arbejdstager - national lovgivning om størrelsen af fratrædelsesgodtgørelser))

(2015/C 406/11)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Juan Miguel Iglesias Gutiérrez (C-352/14) og Elisabet Rion Bea (C- 353/14)

Sagsøgte: Bankia SA, Sección Sindical UGT, Sección Sindical CCOO, Sección Sindical ACCAM, Sección Sindical CSICA, Sección Sindical SATE og Fondo de Garantía Salarial

Konklusion

Kommissionens beslutning C(2012) 8764 final af 28. november 2012 om støtte fra de spanske myndigheder til omstrukturering og rekapitalisering af BFA-koncernen og artikel 107 TEUF og 108 TEUF, hvorpå denne beslutning er baseret, er ikke i forbindelse med en tvist vedrørende en kollektiv afskedigelse, som henhører under denne beslutnings anvendelsesområde, til hinder for anvendelsen af en national lovgivning, som fastsætter størrelsen af den godtgørelse, der skal betales til en arbejdstager, når hans afskedigelse anses for uberettiget, til et beløb, som er højere end det lovbestemte minimum.

(1) EUT C 339 af 29.9.2014.
1)

Artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler skal fortolkes således, at begrebet »datoen for meddelelsen af den første tilladelse til markedsføring i [Den Europæiske Union]« defineres i henhold til EU-retten.
1)

Artikel 25, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 af 29. september 2003, sammenholdt med artikel 7, 8 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at en afgørelse vedtaget i henhold til denne bestemmelse, såsom Kommissionens beslutning 2000/520/EF af 26. juli 2000 i henhold til direktiv 95/46 om tilstrækkeligheden af den beskyttelse, der opnås ved hjælp af safe harbor-principperne til beskyttelse af privatlivets fred og de dertil hørende hyppige spørgsmål fra det amerikanske handelsministerium, hvorved Europa-Kommissionen fastslår, at et tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, ikke er til hinder for, at en medlemsstats tilsynsmyndighed som omhandlet i artikel 28 i direktivet, som ændret, behandler en persons anmodning om beskyttelse af vedkommendes rettigheder og frihedsrettigheder i forbindelse med behandlingen af personoplysninger, der vedrører den pågældende, og som er blevet videregivet fra en medlemsstat til dette tredjeland, når denne person gør gældende, at den gældende lovgivning og praksis i tredjelandet ikke sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau.
1)

Artikel 1, stk. 2, og artikel 3, stk. 1, første afsnit, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser skal under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor en overtrædelse af en EU-retlig bestemmelse først er blevet opdaget efter en skades indtræden, fortolkes således, at forældelsesfristen begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor såvel den økonomiske beslutningstagers handling eller undladelse, der udgør en overtrædelse af en EU-retlig bestemmelse, som skaden på Unionens budget eller budgetter, der forvaltes af Unionen, er indtrådt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 16/11

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 19. november 2015 — SBS Belgium NV mod Belgische Vereniging van Auteurs og Componisten en Uitgevers (SABAM) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Brussel — Belgien)

(Sag C-325/14) (1)

((Præjudiciel afgørelse - direktiv 2001/29/EF - artikel 3, stk.1 - overføring til almenheden - begreberne »overføring« og »almenhed« - distribution af tv-programmer - proces kendt som »direkte input))

(2016/C 016/12)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SBS Belgium NV

Sagsøgte: Belgische Vereniging van Auteurs og Componisten en Uitgevers (SABAM)

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet skal fortolkes således, at et radio- og fjernsynsforetagende ikke foretager en overføring til almenheden som omhandlet i denne bestemmelse, når det overfører sine programbærende signaler udelukkende til distributører af signalerne, uden at disse signaler er tilgængelige for almenheden i løbet af og ved denne overføring, idet disse distributører efterfølgende sender de nævnte signaler til deres respektive abonnenter, for at abonnenterne kan se disse programmer, medmindre de pågældende distributørers handling kun udgør et rent teknisk middel, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.

(1) EUT C 315 af 15.9.2014.
1)

Artikel 7, stk. 1, artikel 10, stk. 1, og artikel 121 i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 skal fortolkes således, at begrebet »niveauet for de direkte betalinger i de medlemsstater, der ikke er nye medlemsstater«, skal forstås således, at det nævnte niveau for 2012 svarede til 90 % af niveauet for samtlige direkte betalinger, og at begrebet »niveauet for direkte betalinger i de nye medlemsstater« skal forstås således, at dette sidstnævnte niveau for 2012 svarede til niveauet for medlemsstaterne i Det Europæiske Fællesskab i dets sammensætning pr. 30. april 2004.