DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/27

Appel iværksat den 2. september 2009 af ThyssenKrupp Nirosta AG, tidligere ThyssenKrupp Stainless AG til prøvelse af dom afsagt den 1. juli 2009 af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) i sag T-24/07, ThyssenKrupp Stainless AG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-352/09 P)

2009/C 282/47

Processprog: tysk

Parter

Appellant: ThyssenKrupp Nirosta AG, tidligere ThyssenKrupp Stainless AG (ved Rechtsanwälte M. Klusmann og S. Thomas)

Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt den 1. juli 2009 af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) i sag T-24/07 (ThyssenKrupp Stainless AG mod Kommissionen) ophæves i sin helhed.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten i Første Instans til fornyet afgørelse.

— Mere subsidiært nedsættes den bøde, som sagsøgeren blev pålagt ved artikel 2 i den anfægtede beslutning, vedtaget af Kommissionen den 20. december 2006, i passende omfang.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Denne appel er iværksat til prøvelse af dommen afsagt af Retten i Første Instans, hvorved Kommissionen blev frifundet for appellantens påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 20. december 2006 om en procedure i henhold til artikel 65 KS. Den foreliggende sag drejer sig om en tilsidesættelse i forbindelse med karteldannelse på markedet for produkter af rustfrit stål, der ifølge det af Kommissionen fastslåede blev bragt til ophør i januar 1998. Tilsidesættelsen fandt sted inden for artikel 65 KS’s anvendelsesområde.

Appellanten har gjort fem appelanbringender gældende til støtte for appellen.

Appellanten har som det første appelanbringende gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af princippet om ingen straf uden lov, at artikel 23 i forordning (EF) nr. 1/2003 (herefter »artikel 23 FO 1/2003«) og artikel 5, artikel 7, stk. 1, og artikel 83 EF samt en tilsidesættelse af beføjelserne for de stater, der har undertegnet EKSF-traktaten, for så vidt som Retten har tiltrådt det af Kommissionen anførte retsgrundlag, der består af artikel 65, stk. 1, KS sammenholdt med artikel 23 FO 1/2003. Efter EKSF-traktatens udløb udgør artikel 65, stk. 1, KS ikke en gyldig sanktionsnorm. Kommissionen har derfor handlet uden lovhjemmel. Et bødepålæg kan heller ikke støttes alternativt på artikel 23 FO 1/2003. Denne bestemmelse tillader efter traktatens kompetencefordeling kun sanktioner for tilsidesættelser af bestemmelserne i EU-retten, ikke EKSF-retten.

Appellanten har som sit andet appelanbringende gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af principperne om res iudicata og ingen straf uden lov samt en urigtig anvendelse af artikel 23 FO 1/2003, for så vidt som Retten har tiltrådt Kommissionens synspunkt om, at appellanten kan gøres ansvarlig for Thyssen Stahl AG’s tilsidesættelser i dette selskabs sted. Thyssen Stahl AG eksisterer fortsat som solvent selskab, hvorfor Kommissionen kunne have vendt sig mod dette selskab. Domstolen har i dommen fra 2005 i de forenede sager C-65/02 P og C-73/02 P vedrørende Kommissionens oprindelige beslutning fra 1998 også truffet afgørelse i overensstemmelse hermed. Selv om Domstolen i dommen skulle have lagt til grund, at det materielle ansvar var overgået til appellanten, har dette ingen retskraft i den foreliggende sag, da den vedrører en ny beslutning fra Kommissionen. Den af appellanten afgivne erklæring, hvormed der alene blev givet udtryk for en civilretlig overgang af ansvaret, kan derfor under ingen omstændigheder medføre, at appellanten har overtaget Thyssen Stahl AG’s ansvar, eftersom en erklæring, der er afgivet i en forretningsmæssig sammenhæng, aldrig kan føre til en overgang af pligten til at betale bøder.

Appellanten har med sit tredje appelanbringende gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af princippet om bestemthed. Det fremgår ikke tilstrækkeligt klart og utvetydigt af sanktionshjemmelen i artikel 23 FO 1/2003, som Retten har tiltrådt, at den omfatter tilsidesættelser af artikel 65, stk. 1, KS. Hertil kommer, at det koncept om »en erklæring om ansvarsoverførsel«, som Kommissionen og Retten har antaget, ikke er retligt fastlagt på en tilstrækkelig klar og utvetydig måde, hverken for så vidt angår betingelserne for anvendelsen af konceptet eller dets retsvirkninger.

Appellanten har med sit fjerde appelanbringende gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af reglerne om forældelse. Da appellanten pålægges en bøde alene for en tilsidesættelse, som Thyssen Stahl AG oprindeligt var ansvarlig for, skal der i forhold til spørgsmålet om forældelse også tages udgangspunkt i Thyssen Stahl AG. Eftersom Thyssen Stahl AG ikke indbragte Kommissionens oprindelige afgørelse for Fællesskabets retsinstanser, har forældelsesfristen ikke været sat i bero i forhold til Thyssen Stahl AG. Derfor er forholdet i mellemtiden forældet, således at appellantens afledede ansvar for Thyssen Stahl AG er bortfaldet.

Det femte appelanbringende vedrører en tilsidesættelse af principperne for bødeudmåling. Retten har med urette afvist en nedsættelse af bøden, selv om det er ubestridt, at appellanten i den foreliggende sag har anerkendt samtlige faktiske omstændigheder, som Kommissionen har anset for tilsidesættelser af artikel 65, stk. 1, KS. Honoreringen af dette samarbejde burde ikke have været afvist med den begrundelse, at appellanten af juridiske grunde har anfægtet anvendelsen af artikel 65, stk. 1, KS, og ligeledes af juridiske grunde har afvist en ansvarsoverførelse fra Thyssen Stahl AG til appellanten. Appellantens henvisning til en retsstridig retlig vurdering mindsker ikke værdien af samarbejdet, eftersom retlige spørgsmål skal prøves af egen drift, og der aldrig — dvs. uafhængigt af parternes indrømmelser — må forekomme ulovlige myndighedsafgørelser.