1.

Første anbringende om en retlig fejl og/eller et åbenbart urigtigt skøn ved identificeringen af støttemodtagerne og fastsættelsen af det støttebeløb, som skal tilbagesøges. Sagsøgeren er af den opfattelse, at Kommissionen har begået en retlig fejl og/eller foretaget et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som den anfægtede afgørelse fastsætter, at skiferlerproducenterne er de eneste modtagere af den ulovlige støtte, og ikke forpligter Det Forenede Kongerige til at nedsætte det beløb, som tilbagesøges hos disse, i det omfang skiferlerproducenterne overvæltede fordelene ved skiferlerafgiftsfritagelsen på deres kunder. — Sagsøgeren har gjort gældende, at det i praksis fra Retten i sag T-308/00 RENV, Salzgitter mod Kommissionen (ECLI:EU:T:2013:30), fastslås, at tilbagebetalingen skal være begrænset til de faktiske økonomiske fordele ved, at støtten har været stillet til modtagerens rådighed, og at den skal stå i et rimeligt forhold dertil. Sagsøgeren har endvidere anført, at det i sag T-473/12, Aer Lingus mod Kommissionen (ECLI:EU:T:2015:78) og T-500/12, Ryanair mod Kommissionen (ECLI:EU:T:2015:73) fastslås, at i tilfælde, hvor en støtte i form af en nedsættelse af en indirekte afgift, der opkræves brugen af et gode eller en speciel tjeneste, og som er bestemt til at skulle overvæltes fra en virksomhed på dennes kunder, og hvor den økonomiske fordel, der følger af anvendelsen af den nedsatte afgift, ligeledes kan videregives til kunderne, er det støttebeløb, som skal tilbagesøges fra virksomheden kun den fordel, som virksomheden faktisk har opnået og bevaret. — Sagsøgeren gør endvidere gældende, at granulatafgiften er en indirekte afgift, der opkræves af brugen af granulater, og som (ifølge den britiske regering) er bestemt til at skulle overvæltes fra de virksomheder, der udvinder og kommercielt udnytter granulaterne, på disses kunder. Sagsøgeren er af den opfattelse, at den økonomiske fordel, som opstår som følge af skiferlerfritagelserne, kunne blive — og faktisk blev — overvæltet fra skiferlerproducenterne (herunder sagsøgeren) i form af lavere salgspriser. — Sagsøgeren har med samme begrundelse endvidere gjort gældende, at en tilbagesøgning af hele det ubetalte granulatafgiftsbeløb ikke kan sikre genoprettelsen af den oprindelige situation og risikerer at skabe yderligere konkurrencefordrejning, eftersom den kan medføre, at der tilbagesøges mere fra skiferlerproducenterne (herunder sagsøgeren) end den fordel, de faktisk har opnået. — Sagsøgeren har derfor med henvisning til sag T-473/12, Aer Lingus mod Kommissionen (ECLI:EU:T:2015:78) og sag T-500/12, Ryanair mod Kommissionen (ECLI:EU:T:2015:73) anført, at den eneste støtte, der skal tilbagesøges fra skiferlerproducenterne, er den fordel, som de faktisk opnåede og bevarede. — Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl, anvendte artikel 108 TEUF og/eller artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 forkert og/eller foretog et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som den anfægtede afgørelse fastsætter, at skiferlerproducenterne skal tilbagebetale det fulde beløb svarende til den granulatafgift, som de var fritaget for i forbindelse med skiferlerafgiftsfritagelserne, uden mulighed for ved en nedsættelse at tage hensyn til den fordel, som skiferlerproducenterne har overvæltet på deres kunder.