ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Sagsøgerne har gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte retssikkerhedsprincippet ved at pålægge bøder, som gik ud over symbolske bøder. Dette er også en fravigelse fra dens afgørelsespraksis. Ifølge sagsøgerne tilsidesatte Kommissionen endvidere dens retningslinjer for bøder ved at afvise at anvende værdien af sagsøgernes afsætning som grundlag for bøden, ved ikke på passende vis at specificere metoden for beregning af bøden og ved ikke at begrunde denne fravigelse fra dens tidligere afgørelsespraksis. Derudover er det sagsøgernes opfattelse, at Kommissionen tilsidesatte ligebehandlingsprincippet ved at behandle sagsøgerne anderledes end en anden mægler beskyldt for medvirken under lignende omstændigheder og inden for rammene af samme overtrædelse. Kommissionen har endvidere behandlet sagsøgerne som de banker, som begik overtrædelsen, til trods for, at sagsøgerne alene blev beskyldt for medvirken. Sagsøgerne har gjort gældende, at som følge af dette er de pålagte bøder fuldstændigt uforholdsmæssige, og Kommissionen har således tilsidesat proportionalitetsprincippet.
3.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at Rådet tilsidesatte sagsøgerens ret til forsvar, til god forvaltningsskik og til effektiv domstolsprøvelse. Navnlig undlod Rådet (a) at underrette sagsøgeren om de faktiske grunde til udpegningen af sagsøgeren og at fremlægge de beviser, der blev anvendt over for sagsøgeren, og/eller (b) give sagsøgeren lejlighed til gøre sine synspunkter gældende vedrørende de faktiske grunde og/eller de beviser, der blev anvendt over for sagsøgeren forud for den fornyede udpegning af sagsøgeren.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 1, stk. 4, i fælles holdning 2001/931 (1), for så vidt som de nationale afgørelser, Rådet har påberåbt sig, ikke opfylder de betingelser, der i henhold til nævnte artikel kræves med henblik på, at de kan anses for at være afgørelser vedtaget af en kompetent myndighed.
—

Appelkammeret undlod at tage stilling til, hvorvidt CLAN, når det anvendes sammen med MACGREGOR, var et fantasiord (dvs. uden betydning) for den relevante kundekreds eller derimod var et ord med en betydning, som de forstod.
—

Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2015/383 af 6. marts 2015 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien annulleres for så vidt angår sagsøgeren.
2.

Andet anbringende vedrørende et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som Rådet ikke har ført bevis for de faktiske omstændigheder, der danner grundlag for begrundelsen for de trufne foranstaltninger.
—

Subsidiært, i det tilfælde, at den første påstand forkastes, annulleres den anfægtede afgørelse, for så vidt som tilbagesøgningspålægget ikke er begrænset til de indirekte erhvervelser, der er foretaget efter den 21. december 2007, og retten til at være fuldstændigt omfattet af skattefordelen i hele den periode, der er fastsat i artikel 12, stk. 5, i kongeligt lovdekret 4/2004 af 5. marts 2005 om vedtagelse af den omarbejdede lov om selskabsbeskatning, ikke anerkendes.
1.

Første anbringende vedrører tilsidesættelse af artikel 89 i forordning nr. 1268/2012 ( 1 ) og begrundelsespligten (artikel 296 TEUF). Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse ikke tilstrækkeligt, specifikt og præcist begrunder afslaget på sagsøgerens anmodning om tilbagebetaling af dennes gæld inden for rammerne af en forligsmæssig aftale på syv år for projekterne PlayMancer og MOBISERV. For så vidt angår projektet PowerUp er afgørelsen ligeledes et stiltiende afslag på anmodningen om tilbagebetaling af det skyldige beløb over tre år.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 262/29

Sag anlagt den 13. april 2015 — Sopra Steria Group mod Parlamentet

(Sag T-182/15)

(2015/C 262/39)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Sopra Steria Group SA (Annecy-le-Vieux, Frankrig) (ved advokaterne A. Verlinden, R. Martens og J. Joossen)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Europa-Parlamentets beslutning af ukendt dato, meddelt ved skrivelser dateret 13. februar 2015, om at udelukke IBI IUS fra delaftale 2 og om at udelukke STEEL fra delaftale 3 i udbudsproceduren for PE/ITEC-ITS14 annulleres.

— Det fastslås, at kontrakten eller kontrakterne med andre tilbudsgivere er ugyldig(e) på grund af denne udelukkelse.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger, inklusive sagsøgerens omkostninger til advokatbistand.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet påberåbt sig et anbringende vedrørende Europa-Parlamentets tilsidesættelse af principperne om gennemsigtighed, proportionalitet og ligebehandling som omhandlet i finansforordningens artikel 102, stk. 1, tilsidesættelse af udelukkelseskriterierne som omhandlet i finansforordningens artikel 107, stk. 1, litra a) og b), og tilsidesættelse af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 158, stk. 3, samt Europa-Parlamentets tilsidesættelse af dets egne udbudsbetingelser for ITS14, som medfører, at beslutningerne af ukendt dato, meddelt ved skrivelser dateret 13. februar 2015, om at udelukke IBI IUS fra delaftale 2 og om at udelukke STEEL fra delaftale 3 i ITS14, er ugyldige.

Sagsøgeren har i den principale del af det første og eneste anbringende gjort gældende, at Europa-Parlamentet undlod at anvende sine egne udbudsbetingelser korrekt for ITS14 og tilsidesatte det almindelige procedurekrav om patere legem quam ipse fecisti, og tilsidesatte finansforordningens artikel 107, stk. 1, litra a) og b), ved at udelukke sagsøgeren og som følge deraf konsortiet IBI IUS fra delaftale 2 og STEEL fra delaftale 3 i ITS14 på grundlag af en angivelig (og ikke godtgjort) mulig interessekonflikt og på grundlag af en angivelig (og ikke godtgjort) undladelse af at fremlægge oplysninger for Europa-Parlamentet.

Sagsøgeren har i den subsidiære del af det første og eneste anbringende (den subsidiære påstand) gjort gældende, at Europa-Parlamentet har tilsidesat principperne om gennemsigtighed, proportionalitet og ligebehandling (ikke-diskrimination) som omhandlet i finansforordningens artikel 102, stk. 1, ved at udelukke sagsøgeren og derved konsortiet IBI IUS fra delaftale 2 og STEEL fra delaftale 3 i ITS14 på grundlag af en angivelig (og ikke godtgjort) mulig interessekonflikt og på grundlag af en angivelig (og ikke godtgjort) undladelse af at fremlægge oplysninger for Europa-Parlamentet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 262/28

Sag anlagt den 13. april 2015 — Sopra Steria Group mod Parlamentet

(Sag T-181/15)

(2015/C 262/38)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Sopra Steria Group SA (Annecy-le-Vieux, Frankrig) (ved advokaterne A. Verlinden, R. Martens og J. Joossen)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Europa-Parlamentets beslutning af ukendt dato om at indlede proceduren om udbud med forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse for NPE-15.8 annulleres.

— Enhver beslutning, som Europa-Parlamentet måtte have truffet med hensyn til det videre forløb af denne procedure om udbud med forhandling uden forudgående offentliggørelse af bekendtgørelse NPE-15.8, annulleres.

— Det fastslås, at den eller de kontrakter, der måtte være indgået på grundlag af denne procedure om udbud med forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse for NPE-15.8 er ugyldige.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder sagsøgerens advokatomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet påberåbt sig et anbringende om tilsidesættelse af finansforordningens artikel 102, finansforordningens artikel 103, finansforordningens artikel 104, stk. 2, og gennemførelsesbestemmelsernes artikel 134, stk. 1, litra c), som medfører, at beslutningen af ukendt dato om at indlede en procedure om udbud med forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse er ugyldig.

Ifølge sagsøgeren har Europa-Parlamentet med urette og ulovligt anvendt proceduren om udbud med forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse, idet det skulle have været anført, at denne procedure er en undtagelsesprocedure, hvis anvendelse skal begrundes retligt (også henset til Europa-Parlamentets forpligtelse til at sikre, at alle offentlige kontrakter indgås på grundlag af bud indkaldt fra så bred en kreds som muligt, jf. finansforordningens artikel 102, stk. 2). Sagsøgeren har gjort gældende, at Europa-Parlamentet ikke gav en sådan begrundelse, og at der heller ikke forelå tvingende grunde som følge af uforudseelige begivenheder, der ikke kunne tilskrives Europa-Parlamentet (som påkrævet for anvendelsen af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 134, stk. 1, litra c).
1.

Første anbringende vedrører en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og lighedsprincippet, for så vidt som Parlamentet uberettiget stillede krav om, at alle medlemmerne af den økonomiske sammenslutning, skulle have en godkendelse i henhold til lov af 10. april 1990 om privat og særlig sikkerhed, hvorved alle de medlemmer af sammenslutningen, som ikke skulle udføre de pågældende ydelser, var omfattet.
—

Kommissionen har ved at fastsætte og anvende kriteriet til af fastlæggelse af den økonomiske karakter af forsikringsordningen begået retlige fejl og anlagt åbenbart fejlagtige skøn, idet den har fastslået, at SZP/VZP ikke kan kvalificeres som en virksomhed, og idet den har undladt at angive en passende begrundelse.
—

Sagsøgeren har herved bl.a. gjort gældende, at Kommissionen ved undertegnelsen af tilskudsaftalerne ULTRA (»Ultra portable augmented reality for industrial maintenance applications«), IMPROVE (»Improving Display and Rendering Technology for Virtual Environments«) og CINeSPACE (»Experiencing urban film and cultural heritage while on-the-move«) vidste, at der blev anvendt russiske ingeniører, eller under alle omstændigheder burde have vidst det. Sagsøgeren har tilføjet, at opkrævningen af det krævede beløb under disse omstændigheder udgør retsmisbrug.
1.

Første anbringende er, at Personaleretten gengav væsentlige faktiske omstændigheder forkert og baserede dommen på de forkert gengivne faktiske omstændigheder. Appellanten har anført følgende urigtige gengivelser: — Urigtig gengivelse vedrørende den faktiske omstændighed, at rettidigheden blev påvirket af appellantens helbredsmæssige problemer. — Urigtig gengivelse vedrørende den faktiske omstændighed, at rettidigheden blev påvirket negativt af, at appellanten var den eneste eksaminator, der arbejdede på finsk i en del af bedømmelsesperioden, og var den ene af kun to finske eksaminatorer i den resterende del af bedømmelsesperioden. — Urigtig gengivelse vedrørende den faktiske omstændighed, at appellanten behandlede et usædvanligt stort antal særligt vanskelige og tidskrævende sager. — Urigtig gengivelse af faktiske omstændigheder vedrørende den negative indvirkning, som gennemførelsen af dom IP Translator havde på appellantens kvantitative arbejdsindsats og rettidigheden af appellantens afgørelser. — Urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder vedrørende tallene for appellantens rettidighed sammenlignet med de andre eksaminatorer.
—

Appelkammeret begik en fejl, da det ikke to hensyn til at det samme varemærke med et andet logo var blevet registreret for i det væsentlige de samme tjenesteydelser og at den nye ansøgning blot er en modernisering
DA Den Europæiske Unions Tidende C 262/27

Sag anlagt den 26. marts 2015 — Ben Ali mod Rådet

(Sag T-149/15)

(2015/C 262/37)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Sirine (Cyrine) Bent Zine El Abidine Ben Haj Hamda Ben Ali (Tunis, Tunesien) (ved advokat S. Maktouf)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2011/72/FUSP af 31. januar 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien (EUT L 28, s. 62) og Rådets forordning (EU) nr. 101/2011 af 4. februar 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Tunesien (EUT L 31, s. 1), som regelmæssigt fornyet (1) og ændret (2) (herefter »de anfægtede afgørelser«), annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.

1. Første anbringende om et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgeren gør gældende, at i betragtning af de politiske forandringer, der har fundet sted i Tunesien, er begrundelsen for sanktionerne ikke længere gyldig.

2. Andet anbringende om et åbenbart urigtigt skøn, idet den nationale straffesag, der er blevet indledt mod sagsøgeren, forhales, således at det ikke kan hævdes, at hun er genstand for en reel efterforskning for så vidt angår de overtrædelser, som har begrundet pålæggelsen af sanktioner.

3. Tredje anbringende om utilstrækkelig begrundelse, idet den af Rådet angivne begrundelse for at opføre sagsøgeren på listen blot gentager det bagvedliggende rationale for sanktionerne.

4. Fjerde anbringende om tilsidesættelse af grundlæggende rettigheder, idet sagsøgeren har været genstand for en vilkårlig pålæggelse af foranstaltninger, som har til formål at lette den fremtidige konfiskation af aktiver. Således er sagsøgerens ejendomsret og uskyldsformodningen blevet tilsidesat.

5. Femte anbringende om et åbenbart urigtigt skøn, idet den af Rådet angivne begrundelse og de nationale bestemmelser, der ligger til grund herfor, ikke stemmer overens med begrundelsen for sanktionerne.

(1) Rådets afgørelse 2012/50/FUSP af 27.1.2012 om ændring af afgørelse 2011/72/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien (EUT L 27, s. 11) og Rådets afgørelse 2013/72/FUSP af 31.1.2013 om ændring af afgørelse 2011/72/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien (EUT L 32, s. 20).

(2) Rådets afgørelse 2014/49/FUSP af 30.1.2014 om ændring af afgørelse 2011/72/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien (EUT L 28, s. 38) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 81/2014 af 30.1.2014 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 101/2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Tunesien (EUT L 28, s. 2).
—

EBA tilpligtes at betale erstatning for den skade, som sagsøgerne har lidt som følge af, at de ikke fik mulighed for at få tildelt delaftale nr. 1 i rammekontrakten EBA/2014/06/OPS/SER/RT. Sagsøgerne vurderer skaderne efter ret og billighed til 3 00 000 EUR med tillæg af renter beregnet fra datoen for offentliggørelsen af dommen eller ethvert andet beløb fastsat af Retten.
—

Såfremt Retten i modstrid med det under det første anbringende anførte, skulle finde, at bestemmelsen i artikel 5, andet afsnit, i forordning nr. 1049/2001 skal forstås således, at hvis en medlemsstat henviser en begæring om aktindsigt i et dokument, der befinder sig i dens besiddelse, til en EU-institution, så bemyndiger denne henvisning den pågældende institution til at træffe en bindende afgørelse, gør sagsøgeren gældende, at bestemmelsen i artikel 5, hvis den forstås således, ikke kan støttes på artikel 15, stk. 3, TEUF eller på artikel 255 EF som egnet retsgrundlag, og derfor er ugyldig. Hvis bestemmelsen forstås på den måde, er den i strid med begrundelsen for forordning nr. 1049/2001, hvilket fører til at den er ugyldig i henhold til artikel 296 TEUF (artikel 253 EF).
—

Fejlagtig retlig kvalifikation af De faktiske omstændigheder og beviser er blevet fejlagtigt kvalificeret retligt, og som følge deraf er den anfægtede afgørelse i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, idet Kommissionen lagde til grund, at forudsætningen om, at sagsøgernes foranstaltninger var i overensstemmelse med kriteriet om den private investor, ikke forelå, og at det ikke var godtgjort, at en privat investor ville have foretaget investeringsprojektet med den følge, at investeringerne i Gdynia-Kosakowo-lufthavnen blev anset for retsstridig statsstøtte.
—

Fastslås sagsøgerens ret til at tilbageholde beløbet på 80 242,78 EUR, som allerede er modtaget inden for rammerne af »pre-financing payment«, og som nu er genstand for den debitnota, som Europa-Kommissionen — Directorate General Migration and Home Affairs — Directorate E: Migration and Security Funds — Unit E2: Asylum, Migration and Integration Fund — HOME E2/FL/2015, prot 1520007 af 1. april 2015 vedrørende »HOME/2011/PPRS/AG/2176 TORRE — Transnational Observatory for Refugee’s Resettlement in Europe nr. 3241503771« har udstedt for at tilbagesøge det nævnte beløb.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en manglende undersøgelse, en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og en deraf følgende retlig fejl, for så vidt som Kommissionen ikke i det foreliggende tilfælde har anvendt artikel 106, stk. 1, sidste afsnit, i forordning nr. 966/2012. Særligt har Kommissionen begået en fejl ved ikke at finde, at kriterierne i artikel 106, stk. 1, litra b), i forordning nr. 966/2012 var opfyldt i det foreliggende tilfælde og ved ikke at tage behørigt hensyn til de dokumentbeviser, som Impresa Costruzioni Giuseppe Maltauro SpA havde fremlagt under undersøgelsen med det formål godtgøre at have vedtaget »passende foranstaltninger« i forhold til Dr. E. Maltauro.
2.

Med det andet annullationsanbringende gøres det, subsidiært i forhold til det første anbringende, gældende, at den anfægtede afgørelse er vedtaget i strid med grænserne for Kommissionens tidsmæssige beføjelser (andet anbringendes første klagepunkt), dvs. at den blev vedtaget for sent og under tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter for proceduren, samt med Den Hellenske Republiks ret til kontradiktion og ret til forsvar (andet anbringendes andet klagepunkt).
3.

Tredje anbringende, som appellanten har gjort gældende subsidiært, er, at der er sket tilsidesættelse af forpligtelsen til at besvare et anbringende i stævningen, at der foreligger manglende begrundelse og at der er sket en retlig fejl ved fortolkningen af ligebehandlingsprincippet og af princippet om forbud mod forskelsbehandling samt af institutionens egne retsakter. Appellanten har gjort gældende, at hendes særlige situation — hun havde, med Kommissionens godkendelse, været kontorchef i to kontorer, som fremgår af Kommissionens organigram — begrunder, at hun skal have adgang til den pågældende interne udvælgelsesprøve.
—

Den anfægtede afgørelse er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med sondringen imellem »almindelig« og »supplerende« tjeneste leveret af sagsøgerens partnere/aktionærer i løbet af det pågældende projekt, idet Forvaltningsorganet klart bortså fra arten af de af partnerne leverede tjenesteydelser, sagsøgerens generalforsamlings klare vilje til at forholde sig til og regulere disse tjenesteydelser, idet den anså dem for at udgøre en særskilt kategori, der ikke var omfattet af vedtægterne, og den omstændighed at de af partnerne leverede tjenesteydelser i forbindelse med det pågældende projekt opfyldte alle de krav, der var fastsat i den førnævnte beslutning vedtaget af generalforsamlingen.
—

I forbindelse med dette anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af de ønskede dokumenter. Denne mere tungtvejende interesse består i fremme af god forvaltningspraksis, gennemførelse af overensstemmelsesforanstaltninger, undersøgelse af mulige erstatningsansvar samt retlig prøvelse af forvaltningens handlinger. Sagsøgeren er af den opfattelse, at denne uden adgang til dokumenterne ikke har nogen mulighed for at prøve Kommissionens forvaltningsmæssige handlinger i forhold til sig.
2.

Andet anbringende om, at Rådet under alle omstændigheder har begået et åbenbart urigtigt skøn og/eller, at UCI’s opførelse på listen er ulovlig, idet kriterierne for opførelse på listen ikke er opfyldt i UCI’s tilfælde.
1.

Første anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 4, stk. 5 i forordning (EF) nr. 1049/2001 ( 1 ), som fastsætter, at en medlemsstat kan anmode en institution om ikke at give aktindsigt i et dokument, der hidrører fra denne stat, uden medlemsstatens forudgående samtykke.
—

Det fastslås, at stipendiumaftale nr. 238214 »C7« (Cerebellar-Cortical Control: Cells, Circuits, Computation, and Clinic) og stipendiumaftale nr. 238686 »CEREBNET« (Timing and plasticity in the olivo-cerebellar system), der er afsluttet i det syvende rammeprogram (FP7-PEOPLE-ITN-2008) til støtte for uddannelse og karriereudvikling af forskere og netværk for indledende uddannelse, ikke kan fortolkes således, at de pålægger modtagerne en forpligtelse til at tilbyde uddannelse til begyndende forskere udelukkende på deres egne faciliteter, og som en konsekvens heraf bekræftes det, at REA ikke kan afvise en del af de udgifter, der relaterer sig til uddannelse af begyndende forskere, som ikke-støtte berettigede på grundlag af denne fortolkning.
—

Den af Pirelli Tyre SpA i henhold til artikel 67 i forordning (EF) nr. 6/2002 om EF-design indgivne begæring om restitutio in integrum tages til følge, og det fastslås, at den betaling for opretholdelse af EF-designet for den anden femårsperiode, som er foretaget ved overførsel fra den løbende konto nr. 000069, der er oprettet i Bugnion SpA’s navn, er retmæssig, og at det omhandlede EF-design således forsat er gyldigt
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen ved afgørelsen af, om fusionen vil medføre en væsentlig hindring for en effektiv konkurrence, har tilsidesat væsentlige formforskrifter ved ikke at give en begrundelse samt tilsidesat sin pligt til omhu og anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved anvendelsen af bestemmelserne vedrørende EU-fusionskontrol i relation til: — undladelse af at foretage en analyse af fusionens vertikale virkninger, — utilstrækkelig begrundelse til støtte for konklusionen om, at det er et åbent spørgsmål, om fusionen vil medføre en væsentlig hindring for en effektiv konkurrence på engrosmarkedet for adgang og opkaldsoprindelse i Tyskland, og — utilstrækkelig begrundelse af konklusionen vedrørende horisontale koordinerede virkninger på engrosmarkedet for adgang og opkaldsoprindelse og på detailmarkedet for mobiltelekommunikation i Tyskland.
—

Den af Pirelli Tyre SpA i henhold til artikel 67 i forordning (EF) nr. 6/2002 om EF-design indgivne begæring om restitutio in integrum tages til følge, og det fastslås, at den betaling for opretholdelse af EF-designet for den anden femårsperiode, som er foretaget ved overførsel fra den løbende konto nr. 000069, der er oprettet i Bugnion SpA’s navn, er retmæssig, og at det omhandlede EF-design således forsat er gyldigt.
1.

Første anbringende om, at Personaleretten har foretaget en urigtig gengivelse af beviserne og har begået en retlig fejl ved at fastslå, at ansættelsesmyndigheden i afgørelsen om afslag på klagen tilstræbte at godkende indholdet af afgørelsen om afslag på bistand.
—

Den af Pirelli Tyre SpA i henhold til artikel 67 i forordning (EF) nr. 6/2002 om EF-design indgivne begæring om restitutio in integrum tages til følge, og det fastslås, at den betaling for opretholdelse af EF-designet for den anden femårsperiode, som er foretaget ved overførsel fra den løbende konto nr. 000069, der er oprettet i Bugnion SpA’s navn, er retmæssig, og at det omhandlede EF-design således fortsat er gyldigt.
—

Kommissionen har ikke givet en tilstrækkeligt klar og forståelig begrundelse for dens afgørelse om at acceptere visse tilsagn, der havde til formål at opveje de betydelige konkurrencemæssige betænkeligheder, den havde konstateret under fusionskontrolundersøgelsen. Der blev i afgørelsen navnlig ikke givet en begrundelse for, hvorfor Kommissionen har lagt til grund, at en tredjepart, der drager fordel af tilsagnene, effektivt ville kunne konkurrere med de omhandlede ressourcer.