DOMSTOLENS DOM AF 22. FEBRUAR 1989. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN FRANSKE REPUBLIK OG DET FORENEDE KONGERIGE STORBRITANNIEN OG NORDIRLAND. - UNDLADELSE AF EFTEROPKRAEVNING AF MONETAERE UDLIGNINGSBELOEB, DER BURDE HAVE VAERET BETALT EFTER EN ORDNING OM TRIANGULAER AKTIV FORAEDLING. - FORENEDE SAGER 92 OG 93/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 00405



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Frie varebevaegelser - samhandel med tredjelande - ordning om aktiv foraedling - triangulaere transaktioner tilladt af nationale myndigheder efter hoering af Kommissionen - manglende opkraevning af monetaere udligningsbeloeb ved samhandel inden for Faellesskabet - tilladelserne anfaegtet efterfoelgende af Kommissionen med henvisning til angivelig ubegrundet fordel for de erhvervsdrivende - ingen mulighed herfor

( Kommissionens direktiv 75/349, art . 4 )

2 . Faellesskabsret - grundsaetninger - retssikkerhed - ordning, der paalaegger byrder - krav om klarhed og utvetydighed

Sammendrag

1 . Naar Kommissionen paa anmodning af nationale myndigheder, der fra erhvervsdrivende havde modtaget en ansoegning om at blive omfattet af ordningen om aktiv foraedling for triangulaere transaktioner, havde fastlagt, hvilken procedure der skulle foelges for, at saadanne transaktioner kunne blive omfattet af direktiv 75/349, maa Kommissionen antages at have vaeret af den opfattelse, at der ved en saadan procedure kunne meddeles tilladelser til saadanne transaktioner, uden at dette indebar en fiktiv overfoersel af varer mellem de paagaeldende medlemsstater, som medfoerer opkraevning af interne monetaere udligningsbeloeb . Kommissionen kan derfor ikke efterfoelgende foreholde de paagaeldende medlemsstater, at de ikke forudsaa, at der eventuelt skulle opkraeves saadanne monetaere udligningsbeloeb, og at de burde have indtaget det standpunkt, at der ikke burde vaere meddelt tilladelse til anvendelse af ordningen om aktiv foraedling, idet de beroerte erhvervsdrivende herved opnaaede en ubegrundet fordel i henhold til direktivets artikel 4 som foelge af, at de undgik at betale de paagaeldende monetaere udligningsbeloeb .

2 . Retssikkerhedsprincippet kraever, at en ordning, der paalaegger en afgiftspligtig byrder, er klar og utvetydig, for at han ikke skal vaere i tvivl om sine rettigheder og pligter, saaledes at han kan handle derefter .

Dommens præmisser

1 Ved staevninger, indgivet til Domstolens Justitskontor den 25 . marts 1987, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt to sager med paastand om, at Den Franske Republik ( sag 92/87 ) og Det Forenede Kongerige ( sag 93/87 ) har tilsidesat forpligtelser, der paahviler dem i medfoer af EOEF-Traktaten, idet de hverken har efteropkraevet eller til Faellesskabet som egne indtaegter overdraget monetaere udligningsbeloeb, hvilket inden for rammerne af en ordning om triangulaer aktiv foraedling har medfoert en ubegrundet fordel for de beroerte erhvervsdrivende, idet disse herved er blevet fritaget for at betale visse EF-afgifter .

2 Ifoelge Kommissionen var den ubegrundede fordel opstaaet i forbindelse med en faelles transaktion, hvorved det franske selskab Compagnie Française Commerciale et Financière ( CFCF ), Paris, og det britiske selskab Rank Hovis i 1981 paaberaabte sig de paa det tidspunkt gaeldende faellesskabsretlige bestemmelser om aktiv foraedling for at opnaa de nationale myndigheders tilladelse til, at de til Storbritannien kunne indfoere bloed hvede fra Canada uden at betale importafgifter og udfoere den hertil svarende maengde mel fra Frankrig til tredjelande uden at opnaa eksportrestitutioner .

3 I henhold til Raadets direktiv ( EOEF ) 69/73 af 4 . marts 1969 om harmonisering af lovgivning om aktiv foraedling ( EFT 1969 I, s . 69 ) kan medlemsstaternes kompetente myndigheder tillade, at varer fra tredjelande indfoeres til Faellesskabet uden betaling af told, afgifter med tilsvarende virkning og landbrugsafgifter, naar varerne er bestemt til som foraedlingsprodukter at eksporteres efter at vaere blevet forarbejdet i Faellesskabet .

4 Samme direktivs artikel 24 indeholder regler om en aekvivalensordning, hvorefter de kompetente myndigheder ogsaa kan anse saadanne produkter for foraedlingsprodukter, som er fremstillet ved foraedling af varer, der med hensyn til art, beskaffenhed og tekniske kendetegn er identiske med de indfoerte varer .

5 Direktivets artikel 25 bestemmer desuden, at saafremt aekvivalensordningen tillades anvendt, kan produkter, der anses som foraedlingsprodukter, eksporteres foer importen af de varer, for hvilke der meddeles bevilling til aktiv foraedling . Imidlertid hedder det i artikel 11 i Kommissionens direktiv 75/349 af 26 . maj 1975 om de naermere regler for aekvivalensordningen og forudgaaende udfoersel inden for rammerne af aktiv foraedling ( EFT L 156, s . 25 ), at ved forudgaaende udfoersel maa "indfoerselsvarer ... kun indfoeres af den, der har faaet tilladelse til anvendelse af ordningen med forudgaaende udfoersel, eller paa hans vegne ".

6 Endelig bestemmer artikel 4 i ovennaevnte direktiv 75/349 :

"Saafremt anvendelse af aekvivalensordningen eller forudgaaende udfoersel vil medfoere ubegrundet fordel med hensyn til fritagelse for told, afgifter med tilsvarende virkning, landbrugsafgifter og andre afgifter, der er fastsat som led i den faelles landbrugspolitik eller i de saerordninger, der i henhold til artikel 235 i Traktaten anvendes paa visse varer, der fremkommer ved forarbejdning af landbrugsprodukter, afslaar de kompetente myndigheder ansoegningen herom ."

7 Det usaedvanlige ved den transaktion med aktiv foraedling, CFCF og Rank Hovis paataenkte at gennemfoere, var, at den var triangulaer, idet udfoerslen og indfoerslen skulle gennemfoeres i to forskellige medlemsstater og af to forskellige virksomheder . Der opstod saaledes det spoergsmaal, hvorledes artikel 11 i ovennaevnte direktiv 75/349 kunne overholdes . De franske og britiske myndigheder rettede derfor henvendelse til Kommissionen for at faa oplyst, hvilken procedure der skulle foelges .

8 Proceduren ved udfoersel foer tiden af foraedlingsprodukter inden for rammerne af ordningen om aktiv foraedling fra en medlemsstat og ved indfoersel af indfoerselsvarer til en anden medlemsstat blev fastlagt af Kommissionen under et moede i Bruxelles med de nationale myndigheder den 12 . juni 1981 og siden bekraeftet ved dokumentet SUD/833/81, som Kommissionen tilstillede de franske og britiske myndigheder . Med hensyn til ovennaevnte artikel 11 hed det i dokumentet :

"Formaalet med bestemmelsen er at etablere en kontakt mellem importoer og eksportoer/forarbejdningsvirksomhed . Saafremt forarbejdningsvirksomheden og importoeren er to forskellige personer, der enten har hjemsted i én og samme medlemsstat eller har hjemsted i hver sin medlemsstat, kan kontakten ske ved at stifte en ad hoc-sammenslutning ( et civilt selskab ), som derved bliver indehaver af tilladelsen efter ordningen om aktiv foraedling .

Den procedure, der skal foelges i saadanne tilfaelde, kan vaere den, der foreslaas i vedlagte bilag .

De naevnte principper kan indarbejdes ved en nyredigering af direktiv 75/349/EOEF ".

Endvidere fastlagdes der i dokumentet andre procedureforskrifter, der skulle overholdes .

9 CFCF og Rank Hovis stiftede derfor det franske selskab Minoran, og med de britiske myndigheders samtykke meddelte de franske myndigheder selskabet tilladelse til at gennemfoere den paataenkte transaktion . I Minorans navn indfoerte Rank Hovis den bloede hvede fra Canada til Storbritannien uden at betale afgifter, og CFCF udfoerte melet fra Frankrig til tredjelande uden at opnaa restitutioner .

10 En anden tilsvarende tilladelse, som var meddelt Minoran den 9 . august 1982, annullerede de franske myndigheder den 30 . september 1982, idet Kommissionen ved telex af 22 . september 1982 havde meddelt, at saadanne tilladelser indebar en ubegrundet fordel i henhold til artikel 4 i ovennaevnte direktiv 75/349, idet triangulaere transaktioner var fritaget for monetaere udligningsbeloeb .

11 Med henvisning til artikel 2, stk . 1, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1697/79 af 24 . juli 1979 om efteropkraevning af import - eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter ( EFT L 197, s . 1 ) anmodede Kommissionen derefter de to sagsoegte stater om over for de respektive virksomheder at efteropkraeve de monetaere udligningsbeloeb, der ifoelge Kommissionen burde have vaeret betalt ved den gennemfoerte transaktion . De sagsoegte stater bestred, at der var opstaaet toldskyld, og at de var forpligtet til at efteropkraeve beloebet, hvorfor Kommissionen over for dem begge indledte en procedure i henhold til Traktatens artikel 169 .

12 Vedroerende de relevante bestemmelser, tvistens baggrund og retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

13 Til stoette for de to sager har Kommissionen i det vaesentlige gjort gaeldende, at tilladelsen til den triangulaere transaktion medfoerte en ubegrundet fordel i henhold til artikel 4 i direktiv 75/349, idet fordelen ikke var en foelge af en normal anvendelse af ordningen om aktiv foraedling . Ifoelge Kommissionen indebar transaktionen nemlig, at de erhvervsdrivende undgik at betale de negative franske monetaere udligningsbeloeb ( sag 92/87 ) og de positive britiske monetaere udligningsbeloeb ( sag 93/87 ) ved den overfoersel af korn fra Frankrig til Det Forenede Kongerige, de ellers skulle have betalt, saafremt der ikke havde vaeret tale om en triangulaer transaktion . Tilladelsen til den naevnte transaktion var derfor ugyldig .

14 Kommissionen har erkendt, at der ikke kan foretages efteropkraevning af den ubegrundede fordel som saadan, idet der ikke har fundet nogen kommerciel transaktion sted mellem de to medlemsstater . Den omstaendighed, at tilladelsen er ugyldig, medfoerer imidlertid efter Kommissionens opfattelse en forpligtelse til at opkraeve de afgifter, der normalt er fastsat ved indfoersel og udfoersel af landbrugsprodukter, herunder foelgelig ogsaa de monetaere udligningsbeloeb, der er fastsat ved udfoersel af fransk mel til tredjelande ( sag 92/87 ) og ved indfoersel af canadisk hvede til Det Forenede Kongerige ( sag 93/87 ). Af billighedshensyn forlangte Kommissionen imidlertid kun efteropkraevet de monetaere udligningsbeloeb, der er fastsat ved samhandelen med tredjelande .

15 Endelig kan artikel 5, stk . 2, i ovennaevnte forordning ( EOEF ) nr . 1697/79, hvorefter de kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning over for en debitor, der er i god tro, ifoelge Kommissionen ikke finde anvendelse, idet de to beroerte virksomheder burde have opdaget de kompetente myndigheders fejl .

16 Heroverfor har de sagsoegte stater bl.a . anfoert, at vurderingen af begrebet ubegrundet fordel er saa meget vanskeligere, idet det er et led i selve ordningen om aktiv foraedling at skaffe de erhvervsdrivende fordele ved at udnytte forskellene mellem afgifter og restitutioner . Saafremt Kommissionens argumentation laegges til grund, vil dette medfoere, at der opkraeves afgifter uden nogen klar og praecis hjemmel, idet der ikke i de paa det paagaeldende tidspunkt gaeldende bestemmelser, men foerst senere, var fastsat naermere regler om anvendelse af monetaere udligningsbeloeb ved triangulaere transaktioner . Endelig stemmer den omstaendighed, at Kommissionen efter at vaere blevet raadspurgt ikke havde understreget, at der ikke kunne meddeles tilladelse til saadanne transaktioner, saafremt der skulle anvendes monetaere udligningsbeloeb, ikke overens med dens argument om, at de erhvervsdrivende burde have opdaget retsvildfarelsen i forbindelse med godkendelsen af den triangulaere transaktion .

17 Det bemaerkes, at Kommissionen kun vil kunne gives medhold, saafremt den beviser, at de sagsoegte stater paa det tidspunkt, da de meddelte tilladelse til den triangulaere transaktion, burde have forudset, at transaktionen indebar en fiktiv overfoersel af korn fra Frankrig til Det Forenede Kongerige, som medfoerte opkraevning af interne monetaere udligningsbeloeb, og at manglende betaling heraf ville vaere en ubegrundet fordel i henhold til artikel 4 i ovennaevnte direktiv 75/349, idet den ikke var en foelge af en normal anvendelse af ordningen om aktiv foraedling .

18 Det bemaerkes, at formaalet med anmodningen fra CFCF og Rank Hovis var, at transaktionen blev omfattet af ordningen om aktiv foraedling, hvilket indebar fritagelse for betaling af import - og eksportafgifter i det tilfaelde, hvor den ene af de to virksomheder skulle gennemfoere den forudgaaende udfoersel af foraedlingsprodukter fra én medlemsstat, mens den anden skulle gennemfoere indfoerslen af indfoerselsvaren til en anden medlemsstat .

19 Naar Kommissionen i ovennaevnte dokument SUD/833/81 paa anmodning af de franske og britiske myndigheder havde fastlagt, hvilken procedure der skulle foelges ved anvendelsen af bestemmelserne i direktiv 75/349 paa saadanne triangulaere transaktioner, maa Kommissionen antages at have vaeret af den opfattelse, at der inden for rammerne af en saadan procedure kunne meddeles tilladelser til de naevnte transaktioner .

20 Kommissionen havde imidlertid ikke kunnet indtage et saadant standpunkt, saafremt de triangulaere transaktioner, som nu haevdet af Kommissionen, maatte antages at indebaere en fiktiv overfoersel af varer mellem de paagaeldende medlemsstater, som medfoerer opkraevning af interne monetaere udligningsbeloeb, hvis manglende betaling er en ubegrundet fordel, som ikke er forbundet med en normal anvendelse af ordningen om aktiv foraedling .

21 Heraf foelger, at eftersom Kommissionen ikke paa det tidspunkt, da den modtog henvendelsen fra de nationale myndigheder, forudsaa, at der eventuelt kunne blive tale om anvendelse af monetaere udligningsbeloeb, kan den ikke foreholde de sagsoegte medlemsstater, at de ikke havde forudsaa denne mulighed .

22 Endvidere bemaerkes, at i henhold til Domstolens faste praksis ( jfr . dom af 9 . juli 1981, Gondrand, 169/80, Sml . s . 1931 ) kraever retssikkerhedsprincippet, at en ordning, der paalaegger en afgiftspligtig byrder, er klar og utvetydig, for at han ikke skal vaere i tvivl om sine rettigheder og pligter, saaledes at han kan handle derefter .

23 Hverken paa det tidspunkt, da de franske og britiske myndigheder raadspurgte Kommissionen, eller paa det tidspunkt, da den omtvistede tilladelse til aktiv foraedling meddeltes, havde de naevnte myndigheder klare og praecise regler, hvorefter de kunne opkraeve interne monetaere udligningsbeloeb som foelge af den fiktive overfoersel af korn ved den paagaeldende triangulaere transaktion mellem de to beroerte medlemsstater .

24 Foerst laenge efter meddelelsen af den omtvistede tilladelse, nemlig i artikel 37 i Raadets forordning nr . 3677/86 af 24 . november 1986 om visse gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr . 1999/85 om aktiv foraedling ( EFT L 351, s . 1 ), fastsattes det udtrykkeligt, at der ved triangulaer aktiv foraedling anvendes monetaere udligningsbeloeb paa samme vilkaar, som hvis indfoerselsvarerne var blevet afsendt af eksportoeren af foraedlingsprodukterne fra udfoerselsmedlemsstaten til indfoerselsmedlemsstaten .

25 Kommissionen findes herefter ikke at have godtgjort, at de to sagsoegte medlemsstater dengang burde have forudset, at den paataenkte triangulaere transaktion medfoerte en fiktiv overfoersel af korn fra Frankrig til Det Forenede Kongerige, som indebar, at der skulle opkraeves interne monetaere udligningsbeloeb, og at de derfor ikke burde have meddelt den ansoegte tilladelse, hvorved de beroerte erhvervsdrivende undgik at betale de naevnte monetaere udligningsbeloeb og saaledes opnaaede en ubegrundet fordel .

26 De sagsoegte medlemsstater har derfor ikke tilsidesat forpligtelser, der paahviler dem, naar de hverken har opkraevet eller til Kommissionen som egne indtaegter overdraget monetaere udligningsbeloeb .

27 Det findes herefter ufornoedent at tage stilling til, om de sagsoegte i den foreliggende sag kan paaberaabe sig artikel 5, stk . 2, i ovennaevnte forordning ( EOEF ) nr . 1697/79, hvorefter de kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning over for en debitor, der er i god tro .

28 De sagsoegte vil saaledes vaere at frifinde .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

29 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom .

30 Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger .

31 Da kun Det Forenede Kongerige, men ikke Den Franske Republik, har nedlagt paastand om tilkendelse af omkostninger i henhold til ovennaevnte bestemmelse, boer Kommissionen kun betale Det Forenede Kongeriges omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) De sagsoegte frifindes .

2 ) Kommissionen betaler Det Forenede Kongeriges omkostninger .

3 ) Den Franske Republik baerer sine egne omkostninger .