ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Skrivelsen fra Europa-Kommissionens generaldirektør for Landbrug og Udvikling af landdistrikterne, Jerry Plewa, Prot. SM/FUN S/2622874 af 28. juli 2014 til generaldirektøren for international politik og EU i Italiens land- og skovbrugsministerium, Felice Assenza, som blev sagsøgeren bekendt ved aktindsigt af 19. november 2014, erklæres ugyldig og annulleres, for så vidt som den afviser Italiens klage vedrørende sjette til niende støtteforanstaltning, som er begæret i henhold til artikel 220 i forordning (EU) nr. 1308/2013, og navnlig støtteforanstaltningerne til virksomheder til slagtning af dyr, der er slået ned ved gennemførelsen af de sundhedsmæssige foranstaltninger mod udbredelsen af fugleinfluenza, og de kommercielle tab som følge heraf. Endvidere annulleres Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1071/2014 af 10. oktober 2014 om ekstraordinære støtteforanstaltninger for æg- og fjerkrækødsmarkedet i Italien, (EUT 11.10.2014) og erklæres ugyldig, for så vidt som den udelukker virksomheder til slagtning af dyr, der er slået ned ved gennemførelsen af de sundhedsmæssige foranstaltninger mod udbredelsen af fugleinfluenza, og de kommercielle tab som følge heraf, fra støtteforanstaltningerne vedtaget i henhold til artikel 220 i forordning (EU) nr. 1308/2013.
4.

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at der er begået en faktisk fejl, at der er foretaget et åbenbart urigtigt skøn, og at der er sket en tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet Kommissionen har lagt til grund, at den ikke-økonomiske procentdel af de investeringsomkostninger, der er blevet afholdt til den nye lufthavn, kun var på 7 %.
1.

Første anbringende vedrører en påstand om, at Kommissionen har tilsidesat sin begrundelsespligt ved ikke — for hvert dokument og redigering — at forklare, hvilken relevant undtagelse i forordning (EF) nr. 1049/2001 (2) den anvendte, og hvilke faktiske omstændigheder og overvejelser, der lå til grund herfor. Ved at anføre de samme overordnede argumenter til støtte for afslaget vedrørende beskyttelse af retslige procedurer og juridisk rådgivning gav Kommissionen ingen begrundelse for, hvorfor udlevering af de ansøgte dokumenter »specifikt og reelt« ville være til skade for hver af disse interesser. Nærmere bestemt angiver den anfægtede afgørelse ikke, om den begrundelse, der er anført for hvert af de pågældende afslag er »retslige procedurer« eller »juridisk rådgivning«.
3.

Tredje anbringende vedrører en påstand om, at Kommissionen har tilsidesat begge afsnit i artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001 ved ikke at forklare, hvorfor udlevering specifikt og reelt ville være til skade for beskyttelsen af »beslutningsprocessen«. Med hensyn til første afsnit i artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001 anførte Kommissionen ikke en »beslutningsproces«, der kunne anses for at være »igangværende« og godtgjorde ikke, hvordan udlevering specifikt og reelt ville være til skade for dens beslutningsproces. Hvad angår andet afsnit i denne bestemmelse undlod Kommissionen at påvise, at de ansøgte dokumenter var »meningstilkendegivelser« som omhandlet i dette afsnit, og at risikoen for, at udlevering specifikt og reelt ville være til skade for beslutningsprocessen, så meget desto mere var alvorlig i dette afsnits strengere forstand.
1.

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af forordning (EU) nr. 517/2014 (1) — Sagsøgeren gør herved gældende, at sagsøgte for sagsøgeren har fastlagt en for lav referenceværdi og har tildelt sagsøgeren en for lav kvote for 2015. Sagsøgeren anfægter, at Kommissionen i forbindelse med sin beregning har taget hensyn til udviklingen af lagerbeholdningerne i referenceårene. — Sagsøgeren gør gældende, at ordlyden af, tilblivelseshistorien for, systematikken i og formålet med forordning nr. 517/2014 ikke retfærdiggør, at der tages hensyn til udviklingen af lagerbeholdningerne. — Sagsøgeren gør i forbindelse med dette anbringende gældende, at den årlige udvikling af lagerbeholdningerne ikke er egnet til — i forhold til importører og eksportører, der ikke er producenter — at fastslå den mængde, der rent faktisk er blevet markedsført, men derimod forvrænger fastlæggelsen af disse til skade for sagsøgeren.
—

tilpligtes Den Europæiske Union at betale en passende og fuld erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som sagsøgerne har lidt som følge af Unionens retsstridige adfærd, der svarer til de følgende beløb med tillæg af udlignings- og morarenter til den sats, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med to procentpoint beregnet fra datoen for sagens anlæg: — 1 1 93 467 EUR for de tab, der er lidt som følge af betaling af yderligere lovbestemte renter, der pålægges i forhold til sanktionens pålydende, ud over en rimelig periode — 1 87 571 EUR for de tab, der er lidt som følge af yderligere betalinger for bankgarantien ud over en rimelig periode — 2 0 00 000 EUR for tabt fortjeneste og/eller tab som følge af »usikkerhed«, og — 5 00 000 EUR for ikke-økonomisk skade.
—

Sagsøgerne har gjort gældende, at de oplysninger, som blev meddelt dem gennem Europa-Parlamentets skrivelser efter bekendtgørelsen af kontraktens tildeling i den anfægtede udbudsbekendtgørelse, ikke udgør en tilstrækkelig begrundelse, eftersom oplysningerne i vidt omfang var utilstrækkelige til at give sagsøgerne mulighed for at anvende vurderingsformelen og kontrollere den korrekte vurdering heraf. Europa-Parlamentet redegjorde ikke fuldt ud for de oplysninger, der blev taget i betragtning med henblik på anvendelsen af vurderingsformelen, selv om den første underleverandørs økonomiske bud var den afgørende faktor for at tildele sagsøgerne pladsen som det andet bedste bud, idet sagsøgernes bud i det store og hele blev placeret på førstepladsen i forbindelse med kvalitetsvurderingen af buddene, og rækkefølgen først ændredes først efter, at prisen blev taget i betragtning.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har begået retlige og processuelle fejl og anlagt et urigtigt skøn, idet den åbenlyst har undladt at foretage en korrekt vurdering af kontrafaktiske forhold, særlig med hensyn til tilgængeligheden af privat kapital til at deltage i omstruktureringen af BES. — Kommissionen har tilsidesat talrige forpligtelser i henhold til Bankmeddelelsen, idet den har undladt overhovedet at vurdere, eller alternativt har undladt at give en begrundelse for, hvorfor: a) støtten var begrænset til det nødvendige minimum, b) privat kapital var blevet anvendt så vidt muligt, c) en undtagelse til kravet om, at indehavere af efterstillet gæld bidrager fuldt ud, fandt anvendelse på grundlag af indvirkning på den finansielle stabilitet og uforholdsmæssighed, og d) princippet om, at ingen kreditorer må stilles ringere, var blevet overholdt. — Kommissionen undlod at undersøge kontrafaktiske forhold og antog derfor faktisk ukorrekt, at det eneste alternativ til de anmeldte foranstaltninger var en likvidation af BES. Kommissionen undlod at tage beviser for, at ny privat kapital var tilgængelig og kunne have formindsket den statsstøtte, som krævedes ved den anmeldte foranstaltning, i betragtning. — Kommissionen var under en forpligtelse til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF. Kommissionen har ved at undlade at gøre dette tilsidesat sagsøgernes processuelle rettigheder i henhold til denne bestemmelse.
3.

Tredje anbringende om, at der angiveligt foreligger en tilsidesættelse af artikel 101 TEUF og artikel 53 i EØS-aftalen, idet Kommissionen ikke i tilstrækkeligt omfang har godtgjort, at Philips var en del af et multilateral kartel sammen med Infineon, Renesas og Samsung og deltog i en enkelt og vedvarende overtrædelse.
Sag anlagt den 1. december 2014 — Bourdouvali m.fl. mod Rådet m.fl.

(Sag T-786/14)

(2015/C 073/52)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Eleni Pavlikka Bourdouvali (Meneou, Cypern) og 47 andre sagsøgere (ved barrister P. Tridimas)

Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen, Den Europæiske Union ved Europa-Kommissionen, Eurogruppen ved Rådet for Den Europæiske Union og Den Europæiske Centralbank

Sagsøgernes påstande

— De sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgerne de beløb, der fremgår af det skema, der er vedhæftet stævningen, og i tillæg hertil de renter, der påløber fra den 16. marts 2013 og indtil Retten afsiger dom.

— De sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Subsidiært:

— Det fastslås, at Den Europæiske Union og/eller de sagsøgte institutioner har pådraget sig et ansvar uden for kontraktforhold.

— Det fastsættes, hvilken procedure der skal følges med henblik på at fastslå det tab, som sagsøgerne faktisk har lidt, og som kan godtgøres.

— De sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne (48 i alt) er indskydere og/eller aktionærer og/eller obligationsindehavere i Bank of Cyprus Public Company Ltd og/eller Cyprus Popular Bank Public Co. Ltd. De søger erstatning i henhold til artikel 268 TEUF og artikel 340, stk. 2 og 3, TEUF, der omhandler Unionens ansvar uden for kontraktforhold, for det tab, de har lidt som følge af de foranstaltninger, der blev truffet af de sagsøgte institutioner, om at pålægge Republikken Cypern et bail-in-ordning.

Sagsøgerne er af den opfattelse, at de sagsøgte institutioner vedtog et bail-in-ordning for Republikken Cypern, som direkte medførte tabet af deres indeståender og aktier. Efter sagsøgernes opfattelse blev de bail-in-foranstaltninger, som Republikken Cypern vedtog, indført alene for at gennemføre de foranstaltninger, som de sagsøgte havde vedtaget, og som også blev godkendt af de sagsøgte institutioner.

Ifølge sagsøgerne tilsidesætter bail-in-ordningen ejendomsretten som beskyttet ved artikel 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 1 i protokol nr. 1 til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. Sagsøgerne anfører endvidere, at bail-in-ordningen tilsidesætter proportionalitetsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, og princippet om forbud mod forskelsbehandling.
Sag anlagt den 25. november 2014 — SolarWorld mod Kommissionen

(Sag T-783/14)

(2015/C 073/51)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: SolarWorld AG (Bonn, Tyskland) (ved advokat L. Ruessmann og solicitor J. Beck)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøgeren medhold.

— Den anfægtede retsakt annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med sit søgsmål har sagsøgeren nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om at justere minimumsimportprisen for importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende, hvormed det gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1225/2009 (1) og artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning nr. 597/2009 (2) ved at justere minimumsimportprisen uden at vurdere, hvorvidt den justerede minimumsimportpris var tilstrækkelig til at fjerne de skadelige virkninger af dumping og subsidiering.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11.6.2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 188, s. 93).
6.

Det fastslå, at appellanten har en interesse i, at der træffes afgørelse om annullation af forfremmelserne for 2007 med henblik på at undgå, at de bliver endelige.
3.

Det tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af kontrakten som følge af Kommissionens alvorlige fejlskøn, eftersom den ikke tog hensyn til sagsøgerens præciseringer og forklaringer og foretog en urigtig vurdering af den dokumentation og de oplysninger, som sagsøgeren stillede til rådighed for den. Ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse tilsidesatte Kommissionen det ved Grant Agreement aftalte. Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet under kommunikationen med Kommissionen godtgjorde, at det havde overholdt kontraktbestemmelserne, og at det opfyldte de nødvendige krav for at opnå finansiering inden for rammerne af Save Energy-projektet.
2.

Hvad angår den chikane, som appellanten blev udsat for, har appellanten anfægtet det anførte om, at sagen ikke kunne antages til realitetsbehandling for så vidt angår anerkendelsespåstanden, at Personaleretten ikke traf nogen afgørelse vedrørende denne særlige påstand og at Personalerettens afslog at følge hjemvisningsdommen, at de nye undtagelser, som EIB havde formuleret i hjemvisningssagen, ikke kunne antages til realitetsbehandling, og at Personaleretten har misbrugt sine beføjelser, idet den satte sig selv i appellantens advokats sted ved at beslutte, at det var bedre ikke at undersøge erstatningspåstanden, fordi denne indgik i sag F-52/11 og denne påstand var mere detaljeret i denne sag.
—

De retsregler, i henhold til hvilke Kommissionen med den anfægtede afgørelse fastslog, at der forelå en betalingspligt, er ikke blevet identificeret og præciseret af Kommissionen, og anvendelsen af disse kunne ikke forudses af Rumænien. Den rumænske stat kunne inden modtagelsen af Kommissionens skrivelse hverken forudse eller kende til sin pligt til over for Kommissionen at stille de anmodede beløb, der svarede til tabet af EU’s egne indtægter, til rådighed. Endvidere har Kommissionen ved at vedtage den anfægtede afgørelse og ved at pålægge Rumænien en betalingspligt fire år efter de faktiske omstændigheder fandt sted og på trods af Kommissionens påstande i forbindelse med dialogen med de rumænske myndigheder i denne periode krænket Rumæniens berettigede forventning, for så vidt angår den manglende pligt til at betale den omhandlede toldskyld og følgelig nogen som helst pligt vedrørende EU’ s budget.
—

Det gøres i den forbindelse gældende, at eftersom de samme miljøsikkerhedsforanstaltninger, der har skadet opdrætningsstederne af æglæggende høns i Imola, Lugo, Mordano og Occhiobello, omfattet af støtteforanstaltningerne som omhandlet i forordning (EU) nr. 1071/2014, ligeledes har skadet sagsøgeren, der skulle få udleveret de dyr, som blev slået ned, med henblik på at slagte dem og videresælge dem til sine egne kunder, indebærer det forhold, at virksomheden, der med henblik på salg skulle få udleveret de ramte dyr, blev udelukket, og at alene virksomheden, som skulle have opdrættet dem, omfattes, at der foretages en ulovlig forskelsbehandling mellem de erhvervsdrivende i sektoren, hvilket er i strid med artikel 40, stk. 2, TEUF. Artikel 40, stk. 2, TEUF fastsætter i øvrigt udtrykkeligt »støtte til såvel produktion som afsætning af de forskellige varer«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/35

Sag anlagt den 19. november 2014 — ANKO mod Kommissionen

(Sag T-768/14)

(2015/C 065/49)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: ANKO AE Antiprosopeion, Emporeiou kai Viomichanias (Athen, Grækenland) (ved advokat V. Christianos)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at det beløb på 3 77 733,93 EUR, som Kommissionen udbetalte til sagsøgeren for projektet POCEMON, svarer til de støtteberettigede udgifter, og at sagsøgeren derfor ikke er forpligtet til at tilbagebetale beløbet som værende modtaget uberettiget.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Nærværende søgsmål vedrører Kommissionens ansvar i henhold til artikel 272 TEUF på grundlag af kontrakt nr. 216088 vedrørende gennemførelsen af projektet »Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases« (POCEMON). Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at Kommissionen, selv om sagsøgeren har opfyldt sine egne kontraktforpligtelser, har begæret beløbene udbetalt til ANKO tilbagebetalt, for så vidt som de udgør ikke-støtteberettigede udgifter, hvilket er i strid med den pågældende kontrakt, princippet om god tro, forbuddet mod magtmisbrug og proportionalitetsprincippet.

Sagsøgeren har dermed for det første gjort gældende, at Kommissionen har påberåbt sig helt ubegrundede argumenter, som i hvert fald ikke er godtgjort, med henblik på at afvise næsten alle ANKO’s udgifter som ikke-støtteberettigede og at begære beløbet udbetalt til ANKO for POCEMON-projektet tilbagebetalt. For det andet har Kommissionen ved at afvise 98,68 % af det skyldige bidrag, for så vidt som det ikke svarer til de støtteberettigede udgifter, som sagsøgeren skulle afholde i henhold til projektets krav, tilsidesat forbuddet mod magtmisbrug og proportionalitetsprincippet.
2.

Det anbringende angående »udgifter til ekstern bistand« vedrører en tilsidesættelse og en forkert anvendelse af forordning (EF) nr. 1078/2008, artikel 16 i direktiv 2004/18/EF og artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 199/2008 af 25. februar 2008 om fastlæggelse af en EF-ramme for indsamling, forvaltning og anvendelse af data i fiskerisektoren samt støtte til videnskabelig rådgivning vedrørende den fælles fiskeripolitik og en tilsidesættelse og en forkert anvendelse af princippet om den berettigede forventning. — Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at klagepunktet om, at der ikke blev gennemført nogen udvælgelsesprocedure i forbindelse med tildelingen af opgaven til selskabet Studio Nouvelle S.r.l., er i strid med artikel 16, litra f), i direktiv 2004/18/EF, i henhold til hvilken de pågældende tjenesteydelser er undtaget fra bestemmelserne om offentlige indkøb. IREPA har under alle omstændigheder gennemført en konkurrencefremmende procedure ved at invitere fem aktører i overensstemmelse med principperne for offentlige udbud. — Sagsøgeren har desuden gjort gældende, at klagepunktet om, at der savnes oplysninger om den kontrol, som er foretaget med den af Studio Nouvelle S.r.l. leverede tjenesteydelse, er retsstridigt, da dette udgør en tilsidesættelse af artikel 14 i forordning (EF) nr. 199/2008, der ikke fastsætter nogen specifikke fremgangsmåder for kontrol, men disse er derimod anført i den af Europa-Kommissionen godkendte nationale plan, hvorved der er opstået en berettiget forventning om, at disse fremgangsmåder er lovlige. — Sagsøgeren er af den opfattelse, at det var retsstridigt at opføre udgifter, som staten endnu ikke havde afholdt, i anmodningen om tilbagebetaling, for så vidt som de indberettede beløb blev modregnet i det nationale program 2009/2010 i overensstemmelse med det i artikel 7, 10 og 11 i forordning (EF) nr. 1078/2008 fastsatte, og for så vidt som Kommissionen selv havde godkendt en sådan indberetning for så vidt angår bilagene vedrørende 2008-programmet, hvorved der således opstod en berettiget forventning med hensyn til betalingen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/38

Sag anlagt den 28. november 2014 — MPF Holdings mod Kommissionen

(Sag T-788/14)

(2015/C 065/52)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: MPF Holdings Ltd (St Helier, Jersey) (ved barristers D. Piccinin og E. Whiteford og solicitor E. Gibson-Bolton)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med sit søgsmål har sagsøgeren nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse K(2014) 5083 endelig af 23. juli 2014 i sag SA.35980 (2014/N-2) — Det Forenede Kongerige, reform af elektricitetsmarkedet — kapacitetsmarked.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende, hvormed det gøres gældende, at Kommissionen ulovligt fratog MPF dets ret til at deltage i den formelle undersøgelsesprocedure ved at undlade at indlede en formel undersøgelse i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 4, stk. 4, i procedureforordningen, uagtet at kapacitetsmarkedet giver anledning til tvivl om dets forenelighed med det indre marked. Sagsøgeren har anført følgende:

— Den diskriminerende adgang til langfristede kontrakter kan ikke begrundes med en henvisning til det lovlige formål om at tilvejebringe den nødvendige mængde af produktionskapacitet.

— Kommissionen har undladt at foretage en fyldestgørende undersøgelse af de sandsynlige virkninger af den diskriminerende adgang til langfristede kontrakter på effektiviteten af kapacitetsmarkedet og på ejerne af eksisterende anlæg.

— Kommissionen har undladt at foretage en fyldestgørende undersøgelse af Det Forenede Kongeriges regerings påståede begrundelse for diskriminerende kontraktvarigheder, nemlig at uafhængige producenter, der er afhængige af projektfinansiering, kræver langfristede kontrakter.
—

Den anfægtede afgørelse truffet af Harmoniseringskontoret annulleres, for så vidt som EF-design nr. 593959-0002 deri blev erklæret ugyldigt, fordi det ikke havde individuel karakter, og følgelig erklæres designet for gyldigt uden at sagen for tredje gang hjemvises til Harmoniseringskontoret.
5.

Femte anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af princippet om forbud mod dobbelt straf, som er til hinder for, at der med en ny individuel retsakt opnås det, som ikke kunne opnås tidligere ved annullerende retsakter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/51

Sag anlagt den 23. december 2014 — Søndagsavisen mod Kommissionen

(Sag T-833/14)

(2015/C 138/68)

Processprog: dansk

Parter

Sagsøger: Søndagsavisen A/S (Søborg, Danmark) (ved advokat M. Honoré)

Sagsøgte: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens afgørelse af 9. juli 2014 om ikke at gøre indsigelse mod afgiftsfritagelsen for visse reklamer (SA.35683) annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren, der er konkurrent til støttemodtageren, har gjort gældende, at Kommissionen burde have fastslået, at der var anledning til tvivl om, hvorvidt afgiftsfritagelsen for reklamer i ikke-husstandsomdelte tryksager og abonnementsaviser udgjorde støtte.

Sagsøgeren anfører, at Kommissionen derfor burde have truffet afgørelse om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, jf. artikel 108, stk. 2, TEUF og procedureforordningens artikel 4, stk. 4 (1). Ved ikke at gøre dette har Kommissionen tilsidesat sagsøgerens processuelle rettigheder i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF.

Til støtte for, at der forelå rimelig tvivl, gør sagsøgeren navnlig gældende:

— at Kommissionens sagsbehandlingstid er ekstraordinært lang og i sig selv vidner om, at der forelå rimelig tvivl — ikke mindst i lyset af, at der er tale om en anmeldt støtteordning efter artikel 108, stk. 3, TEUF

— at Kommissionens afgørelse lider af en begrundelsesmangel i relation til afgiftsfritagelsen for reklamer i ikke-husstandsomdelte tryksager og abonnementsaviser og

— at Kommissionen foretog en mangelfuld og fejlbehæftet undersøgelse af den danske reklameafgiftslov med henblik på at vurdere om afgiftsfritagelsen for reklamer i ikke-husstandsomdelte tryksager og abonnementsaviser indebærer statsstøtte.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EFT L 83, s. 1).
3.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har begået faktiske og/eller retlige fejl og/eller foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at sagsøgerens adfærd udgjorde et avancepres. Sagsøgeren har anført, at: — Kommissionen foretog en forkert anvendelse af principperne, metoden og dataene vedrørende de langsigtede, gennemsnitlige meromkostninger og tog ikke hensyn til sagsøgerens faktiske, langsigtede, gennemsnitlige meromkostninger. — Kommissionen begik retlige fejl og/eller foretog åbenbart urigtige skøn ved sin »multiperiodetilgang«.