Rettens dom (Første Afdeling) af 18. september 2014 – Central Bank of Iran mod Rådet

(Sag T-262/12)

»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning — indefrysning af pengemidler — annullationssøgsmål — litispendens — begrundelsespligt — ret til forsvar«

1. Annullationssøgsmål — formaliteten — litispendensindsigelse — præceptiv karakter — stillingtagen ex officio fra Unionens retsinstanser (art. 263 TEUF) (jf. præmis 38)

2. Retslig procedure — litispendensindsigelse — samme parter, sagsgenstand og anbringender i to sager — afvisning af sidst anlagte sag (jf. præmis 39)

3. Annullationssøgsmål — frister — begyndelsestidspunkt — retsakt, der omfatter restriktive foranstaltninger over for en person eller en enhed — dato for meddelelsen af retsakten (art. 263, stk. 6, TEUF) (jf. præmis 47 og 48)

4. Grundlæggende rettigheder — personelt anvendelsesområde — juridiske personer, der er statslige organer — omfattet — tredjestats ansvar for iagttagelsen af grundlæggende rettigheder på dens eget område — uden virkning (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder) (jf. præmis 67, 71 og 72)

5. Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — restriktive foranstaltninger over for Iran — indefrysning af midler, der tilhører personer, enheder eller organer, som medvirker til eller støtter den nukleare spredning — mindstekrav [art. 296 TEUF; Rådets forordning nr. 267/2012, art. 23, stk. 2, litra b), og art. 46, stk. 3] (jf. præmis 76-81, 86 og 91)

Angående

I det væsentlige påstand om annullation, for det første af Rådets afgørelse 2012/35/FUSP af 23. januar 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 19, s. 22) og af Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 282, s. 58), for så vidt som disse har opført eller, efter fornyet behandling, har fastholdt opførelsen af sagsøgerens navn på listen i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39), og for det andet af Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1) og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 af 15. oktober 2012 om gennemførelse af forordning nr. 267/2012 (EUT L 282, s. 16), for så vidt som disse har opført eller, efter fornyet behandling, har fastholdt opførelsen af sagsøgerens navn på listen i bilag IX til forordning nr. 267/2012.

Konklusion

1) Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1), for så vidt som denne har opført Central Bank of Iran på listen i dens bilag IX, annulleres.

2) I øvrigt frifindes Rådet for Den Europæiske Union.

3) Rådet bærer halvdelen af sine egne omkostninger og betaler halvdelen Central Bank of Irans omkostninger.

4) Central Bank of Iran bærer halvdelen af sine egne omkostninger og betaler halvdelen af Rådets omkostninger.

Rettens dom (Første Afdeling) af 18. september 2014 – Central Bank of Iran mod Rådet

(Sag T-262/12)

»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger over for Iran med det formål at forhindre nuklear spredning — indefrysning af pengemidler — annullationssøgsmål — litispendens — begrundelsespligt — ret til forsvar«

1. Annullationssøgsmål — formaliteten — litispendensindsigelse — præceptiv karakter — stillingtagen ex officio fra Unionens retsinstanser (art. 263 TEUF) (jf. præmis 38)

2. Retslig procedure — litispendensindsigelse — samme parter, sagsgenstand og anbringender i to sager — afvisning af sidst anlagte sag (jf. præmis 39)

3. Annullationssøgsmål — frister — begyndelsestidspunkt — retsakt, der omfatter restriktive foranstaltninger over for en person eller en enhed — dato for meddelelsen af retsakten (art. 263, stk. 6, TEUF) (jf. præmis 47 og 48)

4. Grundlæggende rettigheder — personelt anvendelsesområde — juridiske personer, der er statslige organer — omfattet — tredjestats ansvar for iagttagelsen af grundlæggende rettigheder på dens eget område — uden virkning (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder) (jf. præmis 67, 71 og 72)

5. Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — restriktive foranstaltninger over for Iran — indefrysning af midler, der tilhører personer, enheder eller organer, som medvirker til eller støtter den nukleare spredning — mindstekrav [art. 296 TEUF; Rådets forordning nr. 267/2012, art. 23, stk. 2, litra b), og art. 46, stk. 3] (jf. præmis 76-81, 86 og 91)

Angående

I det væsentlige påstand om annullation, for det første af Rådets afgørelse 2012/35/FUSP af 23. januar 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 19, s. 22) og af Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 282, s. 58), for så vidt som disse har opført eller, efter fornyet behandling, har fastholdt opførelsen af sagsøgerens navn på listen i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39), og for det andet af Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1) og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 af 15. oktober 2012 om gennemførelse af forordning nr. 267/2012 (EUT L 282, s. 16), for så vidt som disse har opført eller, efter fornyet behandling, har fastholdt opførelsen af sagsøgerens navn på listen i bilag IX til forordning nr. 267/2012.

Konklusion

1) Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010 (EUT L 88, s. 1), for så vidt som denne har opført Central Bank of Iran på listen i dens bilag IX, annulleres.

2) I øvrigt frifindes Rådet for Den Europæiske Union.

3) Rådet bærer halvdelen af sine egne omkostninger og betaler halvdelen Central Bank of Irans omkostninger.