Det fremgår af sagsakterne, at personaleudvalget i Bruxelles ved brev af 26. september 1977 meddelte udvælgelseskomiteen for den omhandlede udvælgelsesprøve, at hr. Alonso, der var udpeget som »personalets repræsentant« i udvælgelseskomiteen havde fået mandat til »at afholde sig fra enhver deltagelse i arbejdet«. I brevet blev der henvist til det paritetiske samarbejdsudvalgs opfattelse, hvorefter individuelle udvælgelsesprøver burde afskaffes samt samme udvalgs negative udtalelse vedrørende udvælgelsesprøve KOM/680/75. Det blev endelig præciseret, at Alonso havde fået en ordre i den i tjenestemandsvedtægtens artikel 21 og bilag II, artikel 1 forudsatte betydning om ikke at deltage i udvælgelseskomiteens arbejde.

Udvælgelseskomiteens rapport henviser selv i punkt 2 til, at »personalets repræsentant« ved mødets begyndelse (den 14. 11. 1977) først oplæste og derefter overgav det ovennævnte brev til formanden med anmodning om, at den blev vedlagt rapporten. Rapporten fortsætter »de øvrige medlemmer tager den omhandlede note til efterretning og beslutter at fortsætte arbejdet«. Herefter taler rapporten altid om udvælgelseskomiteens arbejde og beslutninger, men det er klart, at den fungerede uden Alonso's medvirken.

Sagens parter er naturligvis uenige om, hvilke virkninger denne manglende medvirken bør have. Som nævnt henviser sagsøgerinden til et princip, hvorefter en udvælgelseskomité kun kan fungere på lovlig vis, hvis alle dens medlemmer er til stede. I øvrigt betragter sagsøgerinden det som et særligt groft retsbrud, at det af personaleudvalget udpegede medlem, som artikel 3 i bilag III i tjenestemandsvedtægten nævner særskilt, ikke deltager i arbejdet — og understreger, at udvælgelsesprøvens resultat nødvendigvis er blevet påvirket af, at udvælgelseskomiteen under hele sit arbejde ikke har været fuldtallig. Stadig ifølge sagsøgerinden burde den omstændighed, at personaleudvalget er et internt organ, have fået udvælgelseskomiteen til i det mindste at forsøge straks at erstatte Alonso, da det blev bekendt med hans holdning. Men sagsøgte hævder at have handlet i overensstemmelse med princippet om kontinuiteten i den offentlige tjeneste på trods af den generelt hindrende politik fra personaleudvalgets side, og bemærker, at det, når der forelå en sådan udtrykkeligt vedtagen politik, var meningsløst at erstatte Alonso.

Jeg finder det nødvendigt først at erindre om, at den af personaleudvalget udvalgte tjenestemand i enhver henseende er medlem af udvælgelseskomiteen: Dette fremgår klart af den nævnte artikel 3 i vedtægtens bilag III. Det er derfor urigtigt at påberåbe sig den af sagsøgte fremsatte opfattelse, hvorefter den pågældende tjenestemands tilstedeværelse er en garanti for personalet, som personaleudvalget også kunne give afkald på: Denne afkaldsmulighed kan ikke accepteres. Det er på den anden side også forkert at sammenligne udvælgelseskomiteen ved en udvælgelsesprøve med et paritetisk organ, som naturligvis ikke kan fungere, hvis ikke alle dens ordinære medlemmer (eller, dersom de er fraværende, deres suppleanter) er til stede (jf. artikel 3 i vedtægtens bilag III). Sagsøgerinden har henvist til dette synspunkt, men det modbevises dog af den omstændighed, at en udvælgelseskomité er en enhed, hvor der ikke kunne tænkes at bestå noget krav om afbalancering af institutionernes interesser over for personalets. Jeg finder det på den anden side heller ikke rigtigt i den af personaleudvalget udpegede person at se en »repræsentant« for udvalget eller for personalet; i en udvælgelseskomité indtager hvert medlem en individuel og uafhængig stilling og udøver derfor ikke sin virksomhed i andres navn eller for andres regning og kan heller ikke beskytte en kategoris interesser.

I virkeligheden forholder det sig således, at uanset hvorledes det ene eller andet medlem af en udvælgelseskomité er udpeget, har ethvert medlem samme stilling, når det først er udpeget (bortset naturligvis fra bisiddere med rent rådgivende stemme). Der er i det foreliggende tilfælde ingen tvivl om, at udpegelserne foregik lovligt: Kommissionen var i overensstemmelse med artikel 3 i vedtægtens bilag III sammensat af formanden og tre personer, der var udpeget af ansættelsesmyndigheden og af den af personaleudvalget udpegede tjenestemand (og en sekretær, om hvis stilling der hersker usikkerhed: Den pågældendes underskrift forefindes ikke nederst på rapporten). Tilbage er kun det generelle spørgsmål, om en lovligt sammensat udvælgelseskomité kan fungere uden ét af sine medlemmer.

I Domstolens praksis findes der et nyttigt, om end ikke afgørende præjudikat i dommen af 1. april 1971 i sag 76/69, Rabe (Sml. 1971, s. 69 ff). Et af sagens aspekter var, at et medlem af udvælgelseskomiteen, der var fraværende den dag, da ansøgerne blev interviewet, havde underskrevet rapporten og erklæret at tilslutte sig udvælgelseskomiteens afgørelse. Domstolen statuerede, at der forelå ulovlighed, idet det fraværende medlem »ved at tilslutte sig udvælgelseskomiteens afgørelse … har givet indtryk af at have været underrettet lige så fuldstændigt som de øvrige medlemmer af udvælgelseskomiteen vedrørende hver enkelt ansøger, mens han i virkeligheden ikke har deltaget i det nævnte møde …«. Domstolen tilføjede: »Det kan ikke udelukkes, at udvælgelseskomiteen i betragtning af alle de konstaterede ulovligheder såvel som ansættelsesmyndigheden burde have truffet en anden afgørelse«. Generaladvokat Dutheillet de Lamothe fremhævede i sit forslag til afgørelse om at »… i visse regler om det offentliges funktion, der nærmest ligestiller de regler, som en udvælgelseskomité skal overholde ved formuleringen af sin afgørelse med procedurereglerne under en retssag, er denne omstændighed i sig selv tilstrækkelig til uden hensyn til dens eventuelle virkninger at medføre annullation af udvælgelsesprøven«. Og vedrørende visse af »Consiglio di Stato italiano« og af »Conseil d'État français« trufne afgørelser, der afspejler en sådan opfattelse anførte han yderligere: »Denne praksis går ud fra, at det er umuligt at få kendskab til alt, hvad der kunne være sket i udvælgelseskomiteen, dersom alle dens medlemmer havde været til stede …«.

»Ratio decidendi« i den nævnte Rabe-dom synes at være nødvendigheden af, at alle udvælgelseskomiteens medlemmer skal være i stand til at bedømme ansøgerne. Dette forudsætter, at alle medlemmerne hele tiden faktisk deltager i udvælgelseskomiteens arbejde. Dersom Domstolen i Rabe-sagen havde fundet, at udvælgelseskomiteen kunne fungere lovligt, selv om et af dens medlemmer var fraværende, ville medlemmets underskrift til godkendelse af mødereferatet have været uden betydning og derfor ikke have kunnet gøre proceduren lovlig. Der kan generelt fremsættes to bemærkninger, som går i samme retning som de netop nævnte domme. For det første er fuldtalligheden af en udvælgelseskomité en garanti for de ansøgere, som ved, at slutresultat fremkommer efter en udveksling af teknisk erfaring og forskellige synspunkter. Det er derfor berettiget, at udvælgelseskomiteerne ikke kan votere, hvis deres medlemmer ikke er mødt fuldtalligt. Når for det andet, der ikke findes regler om quorum (som det er tilfældet for de udvælgelsesprøver, der omfattes af personalevedtægten), er det umuligt at fastslå, hvilket minimum af medlemmer, som skal være tilstede for at udvælgelseskomiteen kan votere gyldigt; den opfattelse, hvorefter det er tilstrækkeligt, at blot et flertal af udvælgelseskomiteens medlemmer er til stede, støder på den indsigelse, at i så fald er en afgørelse, der er truffet af flertallet af de tilstedeværende medlemmer, et resultat af et mindretal af udvælgelseskomiteens medlemmers vilje (eller at en afgørelse ville blive umulig, dersom udvælgelseskomiteen består af tre medlemmer).

Jeg er klar over, at denne opfattelse indebærer en risiko for, at personaleudvalget kan føre en effektiv obstruktionspolitik, når dette indtager et sådant standpunkt, som det har givet udtryk for i det foreliggende tilfælde og i andre lignende tilfælde. I denne forbindelse ville jeg imidlertid gerne fremsætte nogle bemærkninger. Jeg mener dels ikke, at personaleudvalget er beføjet til med såkaldte »tjenestebefalinger« at binde en tjenestemand, som det har udpeget til at deltage i en udvælgelseskomité. Denne tjenestemand — der som sagt ikke korrekt kan betegnes som »personalets repræsentant« er således personligt ansvarlig for sin holdning i udvælgelseskomiteen. Dels er en erklæring om ikke at ville deltage i en udvælgelseskomités arbejde ensbetydende med at nedlægge sit hverv. Den institution, der har udskrevet udvælgelsesprøven, burde drage de samme konsekvenser heraf som i tilfælde af afskedsansøgninger: Den bør foretage en ny udpegning. Kun hvis denne procedure ikke giver noget resultat eller hvis dette »dilemma«, som efterfulgte den foregående udnævnelse gentog sig, kunne institutionen gøre gældende, at det har vist sig muligt at overholde artikel 3 i bilag III — hvad angår reglen om, at der skal deltage et af personaleudvalget udpeget medlem — og at denne umulighed gør det berettiget at udnævne en udvælgelseskomité, som udelukkende er sammensat af personer, der er udpeget af ansættelsesmyndigheden.

Der er ikke sket noget sådant i det foreliggende tilfælde. Udvælgelseskomiteen har uanset det af personaleudvalget udpegede medlems nægtelse af at deltage, roligt fortsat sit arbejde; den ansvarlige fællesskabsinstitution har ej heller forsøgt at erstatte dette medlem af udvælgelseskomiteen. Sagsøgerinden hævder derfor med rette, at resultaterne af udvælgelsesprøven er behæftet med mangler på grund af et af medlemmerne af udvælgelseskomiteens fravær. Efter min opfattelse medfører denne omstændighed procedurens ugyldighed.