Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 14. juni 1988. - OBERKREISDIREKTOR DES KREISES BORKEN OG VERTRETER DES OEFFENTLICHEN INTERESSES BEIM OBERVERWALTUNGSGERICHT FUER DAS LAND NORDRHEIN-WESTFALEN MOD HANDELSONDERNEMING MOORMAN BV. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF BUNDESVERWALTUNGSGERICHT. - SUNDHEDSKONTROL - HARMONISERING - IMPORTKONTROL. - SAG 190/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 04689



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Bundesverwaltungsgericht har i en retssag vedroerende spoergsmaalet om foreneligheden med faellesskabsretten af nationale forskrifter om systematisk kontrol ved indfoerslen af fersk fjerkraekoed fra en anden medlemsstat forelagt Domstolen seks praejudicielle spoergsmaal, hvorved Domstolen skal tage stilling til fortolkningen af en raekke bestemmelser i afledet ret . ( 1 ) Det oenskes imidlertid tillige klarlagt, i henhold til hvilke bestemmelser i EOEF-Traktaten en faellesskabsborger kan stoette ret paa et direktiv, saafremt den stat, direktivet er rettet til, ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til direktivet .

2 . Idet jeg behandler spoergsmaalene i den raekkefoelge, hvori de er stillet, skal jeg foerst tage stilling til spoergsmaal 1, hvormed det oenskes klarlagt, om en systematisk kontrol, der omfatter de af den nationale ret beskrevne foranstaltninger, er forbudt efter Traktatens artikel 30 som "foranstaltning med tilsvarende virkning ". Den norm, Domstolen fastlagde i Dassonville-dommen ( 2 ), giver i sig selv grundlag for en bekraeftende besvarelse . De omtvistede forskrifter kan jo uden tvivl "direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt ... hindre samhandelen i Faellesskabet ".

3 . Herefter maa der imidlertid tages stilling til, om de omhandlede foranstaltninger kan anses for berettigede i medfoer af Traktatens artikel 36 . Hertil skal jeg foerst bemaerke, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at den naevnte bestemmelse ikke finder anvendelse, efter at harmoniserede bestemmelser er gennemfoert paa det paagaeldende omraade ( 3 ).

4 . For saa vidt angaar handelen inden for Faellesskabet med fersk fjerkraekoed, som reguleres i direktiv 71/118, lagde Domstolen i Delhaize-dommen ( 4 ) til grund, at der er indfoert en harmoniseret ordning for sundhedskontrol . Konkret blev det ved den naevnte dom fastslaaet, at man ogsaa paa dette omraade anvender synspunkterne i Simmenthal-dommen ( 5 ), som i Delhaize-afgoerelsen blev gengivet saaledes :

"... hvad angaar fersk koed har Domstolen tidligere i dommen af 15 . december 1976 ... fastslaaet, at den harmoniserede ordning for sundhedskontrol, som blandt andet blev indfoert ved direktiv 64/433, har til formaal gennem en harmonisering af sundhedskontrolforanstaltningerne at fjerne hindringer for samhandelen med fersk koed inden for Faellesskabet . Ordningen er baseret paa en ligestilling af de sundhedsgarantier, som kraeves i samtlige medlemsstater, og med dette formaal for oeje er sundhedskontrollen blevet forlagt til afsendelsesstaten, saaledes at de systematiske beskyttelsesforanstaltninger ved graensen erstattes med et ensartet system, der overfloediggoer de mange kontrolforanstaltninger ved graensen, samtidig med at bestemmelsesstaten faar mulighed for at overvaage, at det saaledes standardiserede kontrolsystem ogsaa til stadighed rent faktisk yder de garantier, som er knyttet til ordningen ( 6 ).

I samme dom tilfoejede Domstolen, at det ikke laengere var noedvendigt at foretage en systematisk sundhedskontrol ved graensen af de produkter, som er omfattet af direktiv 64/433, og at en saadan kontrol foelgelig heller ikke laengere kunne begrundes i de hensyn, der er naevnt i Traktatens artikel 36; den statuerede endvidere, at en stikproevekontrol udelukkende er lovlig, saafremt den ikke faar et saadant omfang, at den udgoer en skjult begraensning af samhandelen mellem medlemsstaterne ( 7 ).

Disse betragtninger maa ogsaa udstraekkes til at gaelde for de produkter, som er omfattet af direktiv 71/118 om sundhedsmaessige problemer i forbindelse med handel med fersk fjerkraekoed, idet der foreligger de samme grunde som i ovennaevnte direktiv" ( 8 ).

5 . Hertil skal jeg for fuldstaendighedens skyld tilfoeje, at Domstolen i Simmenthal-dommen fastslog, at

"...opfyldelsen af de sundhedsmaessige krav principielt skal fremgaa alene ved kontrollen af de dokumenter ( sundhedscertifikat, hygiejneattest ), der skal ledsage produkterne ..." ( 9 ).

Det kan ikke af dette udsagn udledes, at disse sidstnaevnte foranstaltninger ikke lovligt skulle kunne gennemfoeres systematisk .

6 . Det fremgaar saaledes af de naevnte afgoerelser, at sundhedskontrollen inden for samhandelen med fjerkraekoed er harmoniseret . En dyrlaegekontrol maa derfor kun gennemfoeres ved stikproever . Der gaelder ingen begraensninger vedroerende dokumentkontrollen, heller ikke hvis den foretages systematisk . Jeg skal i denne forbindelse bemaerke, at i det omfang, de foranstaltninger, hvorved kontrollen gennemfoeres, ikke er harmoniseret, kan saadanne foranstaltninger anses for hjemlet ved artikel 36 .

7 . Det paahviler saaledes den nationale domstol at fastslaa, om de omtvistede foranstaltninger er "begrundede, dvs . noedvendige for formaalet" ( 10 ), hvorved "de hverken maa udgoere et middel til vilkaarlig forskelsbehandling eller en skjult begraensning af samhandelen mellem medlemsstaterne" ( 11 ). For saa vidt der konkret er tale om et endnu ikke harmoniseret omraade, kan de betragtninger, som Domstolen anlagde i United Foods-dommen ( 12 ) vedroerende visse sundhedskontrolforanstaltninger, i givet fald vaere vejledende ved bedoemmelsen af de former, hvorunder dokumentkontrollen afvikles . Henset til forskellige bestemmelser i afledet ret skal jeg dog goere tre yderligere bemaerkninger .

8 . For det foerste maa der ved det faellesskabsretlige forbud mod systematiske sundhedskontrolforanstaltninger sondres mellem saadanne foranstaltninger og kontrollen af dokumenterne . Den nationale domstol maa i dette oejemed sikre sig, at de sidstnaevnte former for kontrol - uanset hvorledes de rubriceres i national ret - faktisk alene foretages for at fastslaa, at der er overensstemmelse mellem angivelserne i sundhedsattesten og varen, og at kontrollen herved ikke efter omstaendighederne faar karakter af en egentlig sundhedskontrol . Det forhold, at kontrollen skal foretages af en dyrlaege, kan navnlig daekke over, at man bevaeger sig ind paa et ulovligt "graat omraade ".

9 . For det andet skal jeg bemaerke, at selv om gennemfoerelsesforanstaltningerne for dokumentkontrollen i forbindelse med handelen med fersk fjerkrae ikke er harmoniseret, maa der dog tages hensyn til, at der her er tale om ensartede faellesskabsdokumenter . Direktiv 71/118 anfoerer herom naermere :

"for saa vidt angaar samhandelen mellem medlemslandene er et sundhedscertifikat, der er udstedt af en embedsdyrlaege i afsenderlandet, blevet anset som det bedste middel til at give bestemmelseslandets kompetente myndigheder sikkerhed for, at en sending fjerkraekoed opfylder dette direktivs bestemmelser; dette certifikat skal ledsage sendingen af fjerkraekoed til bestemmelsesstedet" ( 13 ).

Typeformularen for sundhedscertifikatet i direktivets bilag IV til kapitel VIII indeholder foelgende forskrift :

"Undertegnede embedsdyrlaege attesterer foelgende :

a ) at ovennaevnte fjerkraekoed og

b ) at den emballage, som det ovennaevnte fjerkraekoed er indpakket i,

er forsynet med et maerke, af hvilket det fremgaar, at fjerkraekoedet kun stammer fra slagtedyr, der er slagtet paa godkendte slagterier" ( min fremhaevelse ).

Man ville reducere betydningen af denne attestation vaesentligt, saafremt angivelserne deri skulle kontrolleres systematisk .

10 . Der maa endelig tages hensyn til direktiv 83/643' s eventuelle virkninger paa omraadet; jeg skal imidlertid foelge raekkefoelgen i den forelaeggende rets spoergsmaal og behandle dette spoergsmaal paa et senere sted .

11 . Med spoergsmaal 2 oenskes det klarlagt, om begrebet foranstaltninger med tilsvarende virkning i artikel 11, stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2777/75 af 29 . oktober 1975 skal fortolkes paa samme maade som det hermed identiske begreb i EOEF-Traktatens artikel 30 .

12 . Jeg kan paa dette punkt fatte mig i korthed . Kommissionen har med rette anfoert, at den omhandlede bestemmelse ikke vedroerer samhandelen inden for Faellesskabet . Det fremgaar efter min opfattelse klart af forordningen, at den vedroerer samhandelen med tredjelande . Artikel 11, stk . 1, vedroerer fortolkningen og anvendelsen af Den Faelles Toldtarif, og i betragtning ni, der logisk hoerer til denne artikel, hedder det, at :

"importafgiftssystemet goer det muligt at se bort fra alle oevrige beskyttelsesforanstaltninger ved Faellesskabets ydre graenser ".

13 . Sidst, men ikke mindst, har Domstolen ved dommene i Wigei - ( 14 ) og Leonelli-sagerne ( 15 ), der drejede sig om artikel 11, stk . 2, i forordning nr . 123/67 om den faelles markedsordning for fjerkraekoed - ophaevet ved og erstattet af forordning nr . 2777/75 - fortolket denne bestemmelse, som i det vaesentlige er identisk med den bestemmelse, det her drejer sig om, ud fra diverse synspunkter, uden overhovedet at tage den mulighed i betragtning, at bestemmelsen skulle kunne anvendes paa andet end samhandelen med tredjelande . Jeg foreslaar derfor, at Domstolen besvarer dette spoergsmaal med, at den omhandlede bestemmelse ikke vedroerer samhandelen inden for Faellesskabet .

14 . Med spoergsmaal 3 oensker den forelaeggende ret, som det anfoeres i rettens begrundelse, fastslaaet,

"i henhold til hvilken faellesskabsretlig bestemmelse skal en bestemmelse i national ret anses for uanvendelig i tilfaelde af modstrid med et faellesskabsdirektiv" ( 16 ).

Det er her noedvendigt foerst at goere to bemaerkninger .

15 . For det foerste har den forelaeggende ret ikke formelt stillet spoergsmaal om, hvorvidt direktiv 83/643/EOEF kan paaberaabes af private . Der er maaske - som anfoert af Kommissionen - her tale om et spoergsmaal, der foreligger for en ret, hvis afgoerelser ikke kan appelleres, og som derfor skal forelaegges til praejudiciel afgoerelse i medfoer af artikel 177, stk . 3, saa meget mere som det fremgaar af det fjerde, femte og sjette praejudicielle spoergsmaal, "at det er noedvendigt at tage stilling til et EF-retligt spoergsmaal for at traeffe en afgoerelse i ... en verserende sag" ( 17 ). Men skal Domstolen af denne grund fortolke, naar der ikke er anmodet om en saadan fortolkning . Henset til artikel 177-procedurens praeceptive karakter og til Domstolens og de nationale retters respektive kompetenceomraader skal jeg ikke foreslaa Domstolen denne fremgangsmaade i naervaerende sag .

16 . Min anden bemaerkning er inspireret af de grunde, der anfoeres i Bundesverwaltungsgericht' s kendelse, og hvori retten angiver tillids - og forventningsprincippet ( Treu und Glauben ) i BGB §242 som hjemmelen for, at en privat under en retssag kan stoette ret paa et direktiv, saafremt staten ikke har efterkommet sine forpligtelser i henhold til direktivet . Jeg skal ikke her omtale de grundlaeggende principper i Faellesskabets retsorden i enkeltheder, men blot naevne, at faellesskabsbestemmelsernes gyldighed og raekkevidde ikke beror paa nationale forskrifter; dette ville bryde den selvstaendighed og enhed, der karakteriserer faellesskabsretten, der gaelder "uafhaengigt af medlemsstaternes lovgivning" ( 18 ).

17 . Denne saerlige karakter ( 19 ), som professor L . J . Constantinesco ( 20 ) har karakteriseret ved hjaelp af tre begreber, nemlig samme retskraft ( gleichbindend ), samme omraade ( gleichbedeutend ) og samme indhold ( gleichbleibend ), ville blive undergravet, saafremt faellesskabsrettens virkninger skulle afledes fra retsforskrifterne i medlemsstaterne . Naar gyldigheden af Faellesskabets retsakter ikke under nogen omstaendigheder kan bero paa deres overensstemmelse med nationale forskrifter - heller ikke forfatningsbestemmelser ( 21 ) - kan deres retsvirkninger heller ikke hvile paa saadanne bestemmelser, uanset disses rang i national ret . Det afgoerende er, at man vaerner om enheden i den retsorden, der er skabt ved Traktaterne .

18 . Med disse bemaerkninger in mente skal jeg herefter, som oensket af Bundesverwaltungsgericht, angive de forhold, der er afgoerende for besvarelsen . Forelaeggelseskendelsen inddrager Domstolens faste praksis ( 22 ); det er derfor noedvendigt at kaste blikket tilbage over praksis, som dog herved ses i et ganske sammentraengt perspektiv, idet Domstolen ikke har ydet sit bidrag til retsudviklingen paa grundlag af en fortolkning, der alene er tekstbunden eller fortolkningsvirksomhed i videre forstand .

19 . I denne forbindelse maa i foerste raekke naevnes, at det for Domstolen har vaeret vaesentligt at sikre, at faellesskabsbestemmelserne praktisk faar virkning, og at faellesskabsborgerne sikres en fuldstaendig og effektiv beskyttelse ved domstolene . Selv om den forelaeggende ret klart oensker, at Domstolen angiver den skrevne bestemmelse eller retsregel i faellesskabsretten, der skal laegges til grund ved afgoerelsen, boer Domstolens svar foelge de rammer, der er lagt i Domstolens praksis .

20 . Udgangspunktet for bedoemmelsen er naturligvis angivet af Bundesverwaltungsgericht, der udtrykkeligt henviser til Traktatens artikel 189, stk . 4 ( skal vaere stk . 3 ), og artikel 5 .

21 . Lad det vaere sagt straks : disse to bestemmelser er efter min opfattelse det afgoerende grundlag for det standpunkt, Domstolen har indtaget vedroerende dette spoergsmaal .

22 . Ifoelge artikel 189 er direktiver bindende for medlemsstaterne . Artikel 5 indeholder i forhold til medlemsstaterne saavel en paabuds - som en forbudsbestemmelse, som med sine mangeartede og komplicerede virkninger kan betragtes som en sammensmeltning af principperne om loyalitet i retsforhold, respekt af faellesskabsbaandet og om retlig konsekvens, under ét udtrykt i en samarbejdsgrundsaetning ( 23 ).

23 . Hvad nu angaar Domstolens praksis vedroerende dette spoergsmaal, bygger denne paa foelgende grundlag :

- direktiver har bindende virkning, og

- medlemsstaterne kan ikke over for private stoette nogen ret paa det forhold, at de ikke har overholdt deres egne forpligtelser .

24 . Ganske vist er denne retlige begrundelse foerst blevet udtrykkeligt formuleret noget senere end selve resultatet . Den blev foerst naevnt i Ratti-dommen ( 24 ), hvori begrundelsen formuleredes saaledes ( 25 ):

"det ville vaere uforeneligt med den bindende virkning, som artikel 189 tillaegger et direktiv, principielt at udelukke, at den forpligtelse, det maatte indeholde, kan paaberaabes af de heraf beroerte personer ( 26 );

isaer i tilfaelde, hvor faellesskabsmyndighederne i form af et direktiv har paalagt medlemsstaterne at gennemfoere et bestemt forhold, ville den tilsigtede virkning af direktivet blive svaekket, saafremt de retsundergivne var forhindret i at paaberaabe sig det under retssager, og de nationale domstole forhindret i at tage det i betragtning som den del af faellesskabsretten ( 27 );

foelgelig kan den medlemsstat, som ikke rettidigt har foretaget de i direktivet paalagte gennemfoerelsesforanstaltninger, ikke over for private henholde sig til, at den ikke har opfyldt direktivets forpligtelser" ( 28 ).

25 . Lignende formuleringer findes i Domstolens senere domme, navnlig Becker ( 29 ), Federatie Nederlandse ( 30 ), Mac Dermott ( 31 ), Kolpinghuis ( 32 ) og i generaladvokaternes ( 33 ) forslag til afgoerelse anfoeres de baerende betragtninger for

"denne praksis (( der )) er begrundet i, at direktiver er bindende for medlemsstatene, og beror paa, at en medlemsstat, der har undladt at traeffe de i et direktiv fastsatte gennemfoerelsesforanstaltninger inden udloebet af fristen herfor, ikke over for private skal kunne paaberaabe sig sin egen manglende opfyldelse af forpligtelser i henhold til direktivet" ( 34 ).

26 . Jeg skal for det foerste understrege, at det ikke er hovedreglen, at en privat kan stoette ret paa et direktiv ved domstolene . Dette forudsaetter noget "patologisk" ( 35 ), nemlig at medlemsstaten, der under alle omstaendigheder er forpligtet til at naa det maal, som er fastsat ved direktivet, undlader at gennemfoere det eller ikke foretager gennemfoerelsen korrekt ( 36 ). "Kun under (( disse )) saerlige omstaendigheder" ( 37 ) kan den retsundergivne paaberaabe sig direktivet . Naar direktivet genenmfoeres korrekt af medlemsstaterne ( 38 ), er det ikke noedvendigt at paavise, at der foreligger det hensyn, som i Domstolens praksis er betegnet som "mindstegaranti" ( 39 ). Man har traeffende betegnet denne ret for den private som "refleksvirkning" ( 40 ) eller "foelgevirkning" ( 41 ) af den forpligtelse for medlemsstaterne til at naa det tilsigtede maal, som foelger af den i Traktatens artikel 191 foreskrevne meddelelse ( 42 ); medlemsstaten kan ikke stoette ret paa sin egen passivitet eller sin egen forsoemmelighed, naar den fastsatte frist er udloebet .

27 . Grundsaetningen om "estoppel", der udtrykker indholdet af maksimerne "non contra factum proprium", ja endog "nemo auditur ..." ( 43 ), udtrykker efter min mening de forpligtelser, der foelger af artikel 5 . Disse forpligtelser supplerer ( 44 ) og understoetter andre bestemmelser . En medlemsstat, der skal vedtage de i direktivet foreskrevne gennemfoerelsesforanstaltninger ( 45 ), kan ikke vaere bundet af de naevnte forpligtelser og samtidig - og da i strid med principperne om loyalitet og konsekvens i retsforhold - afvise at drage konsekvenserne heraf i forholdet til de retsundergivne ( 46 ).

28 . Med spoergsmaal 4 og spoergsmaal 5 oenskes det i det vaesentlige klarlagt, om de forskellige foranstaltninger, der er naevnt af den nationale ret, udgoer kontrolforanstaltninger eller administrative formaliteter med det indhold, disse begreber har i artikel 1, stk . 1, i direktiv 83/643 .

29 . Indledningsvis skal jeg goere visse bemaerkninger vedroerende naevnte direktivs anvendelsesomraade, idet direktivet i artikel 1 angiver at finde anvendelse "med forbehold af de saerlige bestemmelser, der gaelder inden for rammerne af generelle eller saerlige faellesskabsordninger ". Under henvisning til denne passus har den tyske regering gjort gaeldende, at direktivet, og navnlig den generelle bestemmelse i artikel 2, ikke kan "gaa forud for" de saerlige bestemmelser, som f.eks . bestemmelserne i direktiv 71/118 .

30 . Som tidligere anfoert omhandler direktiv 71/118 sundhedskontrol og ikke foranstaltninger vedroerende gennemfoerelsen af dokumentkontrollen . Forbundsregeringen har i denne forbindelse i sine bemaerkninger vedroerende spoergsmaal 1 selv anfoert, at de under sagen omhandlede foranstaltninger henhoerer under sidstnaevnte gruppe, og at de har hjemmel i artikel 36 . Medlemsstaterne kan imidlertid ikke paaberaabe sig denne bestemmelse paa et harmoniseret omraade . Forholdet er herefter, at mens den gennemfoerte harmonisering, for saa vidt angaar selve den veterinaermaessige kontrol, faktisk efter omstaendighederne kan "fortraenge" direktiv 83/643 - om end den praktiske betydning heraf er ringe under hensyn til den ganske ubetydelige forskel mellem den "stikproevekontrol" ( 47 ), der efter Delhaize-dommen er lovlig, og den efter direktivets artikel 2 hjemlede "stikproevekontrol" ( 48 ) - er foranstaltningerne vedroerende gennemfoerelsen af dokumentkontrollen ved graensen derimod noedvendigvis omfattet af direktiv 83/643 .

31 . Skillelinjen mellem kontrolforanstaltninger og formaliteter skal efter min mening drages som foelger . Enhver foranstaltning, der fysisk vedroerer varen eller transportmidlet i forbindelse med en kontrol, der f.eks . kan indebaere aabning af lastvogne, omladning, udtagelse af proever eller afskrabning, er en kontrol . Derimod har den blotte besigtigelse af dokumenter og anmodning om oplysninger vedroerende omstaendighederne i forbindelse med transporten karakter af formaliteter .

32 . Paa grundlag af den angivne sondring foreslaar jeg, at Domstolen fastslaar, at forpligtelsen til at anmelde varen og kontrollen af den dokumentation, der foelger varen, er formaliteter . Derimod er kontrollen af, at den vare, der omtales i den ledsagende dokumentation, er den samme som den faktisk indfoerte vare, en kontrolforanstaltning ligesom kontrollen af den paabudte maerkning, idet disse foranstaltninger noedvendigvis indebaerer, at lastvognene aabnes, at ladningen haandteres, osv . Endelig maa forpligtelsen til at frembyde den deklarerede vare paa importkontoret betragtes som en formalitet, dog kun for saa vidt som det alene kraeves, at varen skal holdes til raadighed under toldbehandlingen .

33 . Ved det sidste spoergsmaal skal det fastslaas - for det foerste - om begrebet kontrol i direktivets artikel 2 har samme indhold som det i artikel 1 naevnte kontrolbegreb, og derefter - i lyset af besvarelsen heraf - om de administrative formaliteter ikke er undergivet begraensningen i artikel 2, dvs . kun maa foretages ved stikproever .

34 . Selv om der i artikel 2 tales om "kontrol", mens artikel 1 omhandler "fysisk kontrol", boer man ikke tillaegge denne forskel vaesentlig betydning . Forskellen findes i oevrigt ikke i direktivets tyske version, hvortil kommer artikel 1' s udtrykkelige bestemmelse om, at "fysisk kontrol" efterfoelgende i direktivet benaevnes "kontrol ". Det kan allerede paa grundlag af en fortolkning fastslaas, at anvendelsen af ordene "for saa vidt angaar kontrol" viser, at disse sidstnaevnte foranstaltninger - uden at det siges udtrykkeligt, men som en noedvendig foelge af sondringen i artikel 1 - behandles anderledes end administrative formaliteter .

35 . Det maa herefter fastslaas, at det efter direktivet ikke er forbudt at gennemfoere saadanne foranstaltninger systematisk . Hertil maa dog knyttes den bemaerkning, at selv om direktivet ikke er til hinder for, at administrative formaliteter gennemfoeres systematisk, betyder dette ikke, at alle de formaliteter, der finder anvendelse, hermed opfylder faellesskabsrettens krav og er lovlige . Jeg henviser her til mine bemaerkninger vedroerende spoergsmaal 1 .

36 . Jeg foreslaar foelgelig, at Domstolen kender for ret :

"1 ) Der foreligger foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner i EOEF-Traktatens artikel 30' s forstand, saafremt der i forbindelse med samhandelen inden for Faellesskabet med fersk fjerkraekoed gennemfoeres en systematisk importkontrol, der indebaerer,

a ) at det paahviler importoeren inden for en bestemt frist at anmelde enhver vare, der skal indfoeres, til det nationale importkontor, der varetager importkontrollen,

b)en forpligtelse for importoeren til at frembyde varer, der er anmeldt til kontrolundersoegelsen, paa importkontoret,

c ) kontrol af den dokumentation, der foelger varen, navnlig af det foreskrevne sundhedscertifikat,

d ) kontrol af, at den vare, der omtales i den ledsagende dokumentation, er den samme som den faktisk indfoerte,

e ) kontrol af den foreskrevne maerkning .

Det tilkommer den nationale ret at fastslaa, om de naevnte foranstaltninger kan begrundes med de i Traktatens artikel 36 naevnte hensyn, og navnlig om de er noedvendige for at naa det tilstraebte maal, uden at de udgoer et middel til vilkaarlig forskelsbehandling eller en skjult begraensning af samhandelen mellem medlemsstaterne . Der skal ved denne bedoemmelse tillige tages hensyn til forbudet mod systematisk sundhedskontrol som fastslaaet i direktiv 71/118 saavel som til indholdet af den ved direktivet harmoniserede dokumentation vedroerende sundhedsforskrifterne, uden at der herved goeres nogen indskraenkning i anvendelsen af direktiv 83/643 .

2 ) Artikel 11, stk . 2, i Raadets forordning nr . 2777/75 vedroerer ikke samhandelen inden for Faellesskabet, men samhandelen med tredjelande .

3 ) En faellesskabsborgers ret til for domstolene at paaberaabe sig et direktiv over for en medlemsstat, som ikke inden for den fastsatte frist har opfyldt forpligtelserne i henhold til direktivet, har hjemmel i EOEF-Traktatens artikel 5, artikel 189, stk . 3, og artikel 191 .

4 ) De ovenfor under d ) og e ) naevnte foranstaltninger henhoerer under fysisk kontrol som omhandlet i artikel 1 i direktiv 83/643 .

5 ) De ovenfor under a ), b ) og c ) naevnte foranstaltninger henhoerer under administrative formaliteter i den naevnte bestemmelses forstand .

6 ) Begrebet kontrol i artikel 2 i direktiv 83/643 er identisk med det begreb, der naevnes i direktivets artikel 1; heraf foelger, at bestemmelsen, hvorefter kontrol kun maa foretages ved hjaelp af stikproever, ikke vedroerer de administrative foranstaltninger som omhandlet i naevnte direktivs artikel 1 ."

(*) Oversat fra fransk .

( 1 ) Raadets direktiv 71/118 af 15 . februar 1971 om sundhedsmaessige problemer i forbindelse med handel med fersk fjerkraekoed, EFT 1971 I, s . 97; Raadets direktiv 83/643 af 1 . december 1983 om forenkling af fysisk kontrol og administrative formaliteter i forbindelse med godstransport mellem medlemsstaterne, EFT L 359, s . 8; Raadets forordning nr . 2777/75 af 29 . oktober 1975, EFT L 282, s . 77 .

( 2 ) 8/74, dom af 11 . juli 1974, Sml . s . 837 .

( 3 ) 35/76, Simmenthal, dom af 15 . december 1976, Sml . s . 1871; 5/77, Tedeschi Denkavit, dom af 5 . oktober 1977, Sml . s . 1555, 1576 og den nyere afgoerelse 28/84, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, dom af 3 . oktober 1985, Sml . s . 3097, praemis 25 .

( 4 ) 2-4/82, dom af 6 . oktober 1983, Sml . s . 2973 .

( 5 ) 35/76, jfr . ovenfor .

( 6 ) 2-4/82, praemis 11, jfr . ovenfor .

( 7 ) A.st ., praemis 12 .

( 8 ) A.st ., praemis 13 .

( 9 ) 35/76, a.st ., praemis 38 .

( 10 ) 25/78, Denkavit Futtermittel, Sml . 1979, s . 3369, praemis 21 .

( 11 ) A.st ., praemis 21 .

( 12 ) 132/80, Sml . 1986, s . 995, 1024, praemis 28 : "Kravet om et skriftligt varsel mindst 24 timer foer indfoerslen med angivelse af saa mange detaljer som foreskrevet ved den omhandlede lovgivning forekommer i betragtning af den paagaeldende vares let fordaervelige karakter at passe slet med den hurtighed, hvormed handel og transport skal foregaa . Kravet om at toldmyndighederne anviser de toldsteder, hvor kontrollen skal foregaa, og fastsaetter dag og klokkeslaet for denne, er foranstaltninger, der, hvis de giver vanskeligheder for indfoerslerne, kun er begrundet, saafremt det godtgoeres, at de er objektivt noedvendige af hensyn til organiseringen af arbejdet i sundhedskontroltjenesten ".

( 13 ) Betragtning otte til direktiv 71/118, min fremhaevelse .

( 14 ) 30/79, dom af 22 . januar 1980, Sml . s . 151 .

( 15 ) 88/82, dom af 22 . marts 1983, Sml . s . 1061 .

( 16 ) Kendelsen s . 17 nederst .

( 17 ) 83/81, Cilfit, dom af 6 . oktober 1982, Sml . s . 3415, praemis 11 .

( 18 ) 26/62, Van Gend en Loos, dom af 5 . februar 1963, Sml . 1954-1964, s . 375, 379 .

( 19 ) "Den af Traktaten affoedte ret, der hidroerer fra en autonom retskilde (( maa )), paa grund af sin selvstaendige natur retsligt ... gaa forud for en hvilken som helst national bestemmelse, idet den ellers ville miste sin faellesskabskarakter, og idet selve retsgrundlaget for Faellesskabet ellers ville blive bragt i fare", 6/64, Costa mod ENEL, dom af 15 . juli 1964, Sml . 1954-1964, s . 531 .

( 20 ) "La spécificité du droit communautaire", RTDE, 1966, s . 1 .

( 21 ) 11/70, Internationale Handelsgesellschaft, dom af 17 . december 1970, Sml . 1970, s . 235 .

( 22 ) Domstolen har ved dommene i sag 9/70, Grad, Sml . 1970, s . 157, og sag 33/70, Sace, Sml . 1970, s . 277, "lagt grunden for" ( ont ouvert la voie", jfr . J . V . Louis, L' effet direct des directives, Mélanges Baugniet, s . 1 ) for en raekke vaesentlige afgoerelser, hvoriblandt kan naevnes : 41/74, Van Duyn, Sml . 1974, s . 1337; 21/78, Delkvist, som af 29 . november 1978, Sml . s . 2327; 51/76, Nederlandse Ondernemingen, Sml . 1977, s . 113; 38/77, ENKA, Sml . 1977, s . 2203; 148/78, Ratti, Sml . 1979, s . 1629; 8/81, Becker, Sml . 1982, s . 53; 255/81, Grendel, Sml . 1982, s . 2301; 271/82, Auer II, Sml . 1983, s . 2727; 70/83, Kloppenburg, Sml . 1984, s . 1075, og de domme og forslag til afgoerelse, der er naevnt nedenfor i punkt 25 .

( 23 ) Jfr . Vlad Constantinesco : "L' article 5 CEE, de la bonne foi à la loyauté communautaire", Liber Amicorum Pierre Pescatore, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 1987, s . 97 .

( 24 ) 148/78, jfr . ovenfor .

( 25 ) Generaladvokat Warner havde imidlertid allerede formuleret synspunktet i sit forslag til afgoerelse i den foernaevnte dom i ENKA-sagen .

( 26 ) Praemis 20, min fremhaevelse .

( 27 ) Praemis 21, min fremhaevelse .

( 28 ) Praemis 22, min fremhaevelse .

( 29 ) 8/81, jfr . ovenfor .

( 30 ) 71/85, dom af 4 . december 1986, Sml . s . 3855 .

( 31 ) 286/85, dom af 24 . marts 1987, Sml . s . 1453, praemis 12 .

( 32 ) 80/86, dom af 8 . oktober 1987, Sml . s . 3982 .

( 33 ) Jfr . forslag til afgoerelse fra generaladvokat Reischl i forbindelse med den foernaevnte dom i Ratti-sagen, og forslag til afgoerelse fra Sir Gordon Slynn i Becker-sagen, jfr . ovenfor .

( 34 ) 286/85, praemis 12, jfr . ovenfor, min fremhaevelse .

( 35 ) Jfr . Y . Galmot og J.-Cl . Bonichot : "La Cour de justice des Communautés européennes et la transposition des directives au droit national", Revue française de droit administratif, januar-februar 1988; se ogsaa G . Isaac, Droit communautaire général, Masson, 1983, s . 168 .

( 36 ) "Der rejser sig imidlertid saerlige problemer i tilfaelde, hvor en medlemsstat ikke har gennemfoert et direktiv korrekt, og navnlig i tilfaelde, hvor direktivet ikke er gennemfoert inden for den for gennemfoerelsen fastsatte frist", 8/81, praemis 20, jfr . ovenfor .

( 37 ) 102/79, Kommissionen mod Belgien, Sml . 1980, s . 1473; jfr . tillige den foernaevnte dom i Becker-sagen, 8/81, praemis 19; 222/84, Johnston, dom af 15 . maj 1986, Sml . s . 1651, praemis 53 .

( 38 ) "La vocation des directives est de se réaliser normativement par l' intercession des législations nationales, même si une défaillance étatique ne doit pas pouvoir impunément entraïner leur paralysie ." ( Direktiver skal som retsforskrifter gennemfoeres ved de nationale lovgivende instansers mellemkomst, dog at forsoemmelighed fra statens side ikke maa medfoere, at direktiverne usanktioneret fratages deres retsvirkning ), R . Kovar : "Observations sur l' intensité normative des directives", Liber Amicorum Pierre Pescatore, s . 359, nr . 5; 270/81, Rickmers, dom af 15 . juli 1982, Sml . s . 2771, 2787, praemis 26 : "... direktivet (( kan )) i det foreliggende tilfaelde faa retsvirkninger i forhold til borgerne i kraft af de gennemfoerelsesbestemmelser, som er udstedt af vedkommende medlemsstat . Det er derfor ikke noedvendigt at tage stilling til, om artikel 5, stk . 2, opfylder betingelserne for, at borgerne kunne paaberaabe sig bestemmelsen umiddelbart for en national domstol, saafremt direktivet ikke var korrekt gennemfoert ."

( 39 ) Kommissionen mod Belgien, jfr . ovenfor .

( 40 ) P . Pescatore : L' effet des directives communautaires : une tentative de démythification, Dalloz, 1980, s . 171, 175; Y . Galmot og J.-Cl . Bonichot, a.st .

( 41 ) A.st .

( 42 ) Og kun i forhold til medlemsstaten, 152/84, Marshall, dom af 26 . februar 1986, Sml . s . 723; 372-374/85, Traen m.fl ., dom af 12 . maj, Sml . s . 2141; 14/86 Pretore di Salo, dom af 11 . juni 1987, Sml . s . 2545 .

( 43 ) Pescatore, l.c . s . 176 .

( 44 ) Jfr . Vlad Constantinesco, l.c ., s . 109 ff .

( 45 ) Domstolen har ved dommen i sag 14/83, Von Colson, Sml . 1984, paa s . 1909, hvor problemet forelaa paa en anden maade, fastslaaet - og det boer citeres her - at "den pligt for medlemsstaterne, der foelger af et direktiv, til at virkeliggoere dets maal, og pligten i medfoer af traktatens artikel 5 til at traeffe alle almindelige eller saerlige foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af denne pligt, paahviler alle myndighederne i medlemsstaterne, herunder ogsaa domstolene inden for deres kompetence", dommens praemis 26; se tillige 79/83, Harz, dom af 10 . april 1984, Sml . s . 1921, praemis 26; 222/84, Johnston, praemis 26, jfr . ovenfor .

( 46 ) Pescatore, l.c .

( 47 ) O.a .: Paa processproget : "contrôles sporadiques ".

( 48 ) O.a .: I direktivets franske version : "contrôles par sondage"