34

Idet Liam Jenkinson med den argumentation, der er fremhævet under det første anbringendes tredje led og under det andet anbringende, i det væsentlige har anfægtet Rettens bedømmelse, hvorefter Rettens kompetence ikke kunne udstrækkes til de kontrakter, der gik forud for den sidste tidsbegrænsede kontrakt, skal det bemærkes, at Retten bl.a. i den appellerede kendelses præmis 23, 26 og 38-40 udtalte følgende: »23 […] [E]ftersom den foreliggende sag er anlagt på grundlag af artikel 272 TEUF, [har Retten] kun […] kompetence med hensyn til den sidste tidsbegrænsede kontrakt i medfør af den voldgiftsbestemmelse, som denne indeholder. Det er åbenbart, at Retten ikke har kompetence til at træffe afgørelse i tvister, der måtte opstå i forbindelse med opfyldelsen af de af [appellantens] ansættelseskontrakter, som gik forud for den sidste tidsbegrænsede kontrakt, og som udtrykkeligt tillægger de belgiske retter kompetence, og derfor ikke har kompetence til at behandle den foreliggende sag, for så vidt som den vedrører disse kontrakters virkninger. […] 26 Rækkevidden af [den værnetingsklausul][…], hvorefter Den Europæiske Unions Domstol har kompetence, er udtrykkeligt begrænset til tvister i forbindelse med den sidste tidsbegrænsede kontrakt og kan ikke udstrækkes til at omfatte de [tidligere] kontrakter, som tillægger andre retter kompetence. […] 38 Retten har kun kompetence i henhold til artikel 272 TEUF for så vidt angår den sidste tidsbegrænsede kontrakt, som er indgået mellem [appellanten] og Eulex Kosovo[-missionen]. 39 For det første følger det af det foregående, at det er åbenbart, at Retten ikke har kompetence til at træffe afgørelse vedrørende den første del af de principale påstande. Den første påstand[, der tilsigter], at hele det kontraktforhold, som [appellanten] har haft med de forskellige missioner, der har været [appellantens] på hinanden følgende arbejdsgivere, [ændres] til en tidsubegrænset kontrakt, forudsætter, at virkningerne af de forudgående ansættelseskontrakter, der er indgået mellem missionerne og [appellanten], og som udtrykkeligt tillægger de belgiske retter kompetence, tages i betragtning. Eftersom Rettens kompetence er begrænset til den sidste tidsbegrænsede kontrakt, kan den ikke behandle denne påstand. Det er ligeledes åbenbart, at Retten ikke har kompetence med hensyn til de accessoriske krav om, at det fastslås, at de [indstævnte] har tilsidesat pligten til at give varsel i forbindelse med, at en tidsubegrænset ansættelseskontrakt bringes til ophør, og at deres afskedigelse af [appellanten] var uberettiget. Det er derfor åbenbart, at Retten heller ikke har kompetence til at træffe afgørelse om de med disse krav forbundne erstatningskrav om oprejsning for den skade, som følger af misbruget af de på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter, tilsidesættelsen af pligten til at give varsel og den uberettigede afskedigelse. 40 For det andet er det åbenbart, at Retten ikke har kompetence til at træffe afgørelse om den anden del af de principale påstande, for så vidt som de tilsigter, at det fastslås, at Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten udsatte [appellanten] for forskelsbehandling under hans beskæftigelse ved missionerne for så vidt angår hans vederlag, pensionsrettigheder og dertil knyttede ydelser, at [appellanten] burde være blevet ansat som midlertidig ansat ved en af disse [indstævnte], og at der betales erstatning for den skade, som er en følge heraf. Disse påstande er [nemlig] rettet imod Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten, som ikke er parter i den sidste tidsbegrænsede kontrakt, og de vedrører således de forudgående kontraktforhold, som Retten ikke har kompetence til at træffe afgørelse om.«