Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – vandrende arbejdstageres sociale sikring

(Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 3/80, art. 6, stk. 1, første afsnit)

2. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – vandrende arbejdstageres sociale sikring

(Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 3/80, art. 6, stk. 1, første afsnit)

3. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – vandrende arbejdstageres sociale sikring

(Art. 59 i tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet; Rådets forordning nr. 1408/71, art. 10a, stk. 1; Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 3/80, art. 6, stk. 1, første afsnit)

4. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – rækkevidde på området for social sikring

(Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, art. 9; Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 3/80 art. 3, stk. 1, og art. 6, stk. 1, første afsnit)

Sammendrag

1. Artikel 6, stk. 1, første afsnit, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 3/80 om anvendelsen af De Europæiske Fællesskabers medlemsstaters sociale sikringsordninger på tyrkiske arbejdstagere og på deres familiemedlemmer skal fortolkes således, at den har direkte virkning, således at tyrkiske statsborgere, på hvilke denne bestemmelse finder anvendelse, har ret til direkte at påberåbe sig denne for medlemsstaternes domstole til støtte for en påstand om at undlade anvendelsen af bestemmelser i national ret, som strider mod denne bestemmelse.

Nævnte bestemmelse fastsætter nemlig en præcis forpligtelse til at nå et bestemt resultat, nemlig et forbud mod enhver pålagt begrænsning for så vidt angår eksport af de af de pågældende tyrkiske statsborgere erhvervede rettigheder i henhold til en medlemsstats lovgivning. En sådan forpligtelse kan herefter påberåbes af borgerne for de nationale domstole til støtte for en påstand om tilsidesættelse af modstridende bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, uden at det er nødvendigt at vedtage supplerende gennemførelsesforanstaltninger i så henseende.

(jf. præmis 69 og 74 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 6, stk. 1, første afsnit, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 3/80 om anvendelsen af De Europæiske Fællesskabers medlemsstaters sociale sikringsordninger på tyrkiske arbejdstagere og på deres familiemedlemmer skal fortolkes således, at den er til hinder for bestemmelser i en medlemsstat, der indstiller udbetalingen af en ydelse såsom det tillæg til invalidepensionen, der tildeles i henhold til national lovgivning, i forhold til tidligere tyrkiske vandrende arbejdstagere, når disse er vendt tilbage til Tyrkiet efter at have mistet deres opholdsret i værtsmedlemsstaten som følge af den omstændighed, at de blev invaliderede i denne medlemsstat.

(jf. præmis 96 og domskonkl. 2)

3. Konstateringen af, at tyrkiske statsborgere med føje kan støtte sig på artikel 6, stk. 1, første afsnit, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 3/80 om anvendelsen af De Europæiske Fællesskabers medlemsstaters sociale sikringsordninger på tyrkiske arbejdstagere og på deres familiemedlemmer med henblik på at kræve, at den tillægsydelse, som de oppebærer i henhold til en medlemsstats nationale lovgivning, fortsat udbetales til dem i Tyrkiet, berøres ikke af den omstændighed, at hvad angår en social ydelse som tillægsydelsen er, er den ordning, der i øjeblikket er fastsat i forordning nr. 1408/71, forskellig fra den ordning, der er indført ved nævnte afgørelse, eller af den omstændighed, at den pågældende medlemsstat på dette grundlag har afskaffet tillægsydelsen for unionsborgerne, når modtagerne ikke er bosat på nævnte medlemsstats område.

En sådan situation kan ikke anses for uforenelig med kravene i artikel 59 i tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, hvorefter tyrkiske statsborgere ikke må behandles mere fordelagtigt end unionsborgerne. Situationen for tidligere tyrkiske vandrende arbejdstagere, som er vendt tilbage til Tyrkiet efter at have mistet deres opholdsret i værtsmedlemsstaten som følge af den omstændighed, at de blev invaliderede i denne medlemsstat, kan nemlig ikke med henblik på anvendelse af nævnte artikel 59 med føje sammenlignes med situationen for unionsborgerne, for så vidt som disse, der har ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område og således bevarer deres opholdsret i den medlemsstat, der tildeler den pågældende ydelse, dels kan vælge at forlade denne medlemsstat og som følge heraf miste denne ydelse, dels har ret til at vende tilbage til den pågældende medlemsstat på et hvilket som helst tidspunkt.

(jf. præmis 82, 83, 87, 88 og 95)

4. Artikel 3, stk. 1, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 3/80 om anvendelsen af De Europæiske Fællesskabers medlemsstaters sociale sikringsordninger på tyrkiske arbejdstagere og på deres familiemedlemmer gennemfører og konkretiserer på det særlige område for social sikring det generelle princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, der er fastsat i associeringsaftalens artikel 9. Som det fremgår af selve ordlyden af nævnte artikel 3, stk. 1, gælder denne, medmindre andet følger af særlige bestemmelser i nævnte afgørelse.

Samme aftales artikel 6, stk. 1, første afsnit, udgør imidlertid en sådan særlig bestemmelse. Følgelig finder artikel 9 i associeringsaftalen EØF-Tyrkiet ikke anvendelse i en situation, som henhører under anvendelsesområdet for nævnte artikel 6, stk. 1, første afsnit.

(jf. præmis 98-101 og domskonkl. 3)