Forslag til afgørelse fra generaladvokat Gulmann fremsat den 2. februar 1994. - GUIDO VAN POUCKE MOD RIJKSINSTITUUT VOOR DE SOCIALE VERZEKERINGEN DER ZELFSTANDIGEN OG ALGEMENE SOCIALE KAS VOOR ZELFSTANDIGEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: ARBEIDSHOF GENT - BELGIEN. - SOCIAL SIKRING AF VANDRENDE ARBEJDSTAGERE OG SELVSTAENDIGE ERHVERVSDRIVENDE - LOVVALG. - SAG C-71/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-01101



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. praesident,

De herrer dommere,

1. Arbeidshof, Gent, har forelagt Domstolen en raekke spoergsmaal vedroerende fortolkningen af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (1). Spoergsmaalene er opstaaet under en sag, som Guido Van Poucke har anlagt mod den belgiske sociale sikringsforvaltning for selvstaendige, og drejer sig grundlaeggende om, hvilken social sikringslovgivning der skal finde anvendelse paa en person, der som Van Poucke er tjenestemand i én medlemsstat og samtidig udoever selvstaendig virksomhed i en anden medlemsstat.

2. Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Van Poucke er laege inden for de belgiske vaebnede styrker, og at han i denne egenskab er omfattet af en saerlig sikringsordning for tjenestemaend, idet han dog for saa vidt angaar daekning af udgifter til laegehjaelp som andre tjenestemaend er omfattet af den almindelige syge- og invaliditetsforsikring for arbejdstagere.

3. Da han samtidig udoever selvstaendig virksomhed i Nederlandene som laege, er han af den kompetente belgiske sociale sikringsinstitution blevet anset for omfattet af den belgiske sociale sikringsordning for selvstaendige. Denne ordning omfatter familieydelser, pensionsydelser, herunder enkepension, samt syge- og invaliditetsydelser.

Van Poucke bidrog til denne sikringsordning fra og med andet halvaar 1982, dvs. fra det tidspunkt, hvor forordning nr. 1408/71' s anvendelsesomraade blev udvidet til at omfatte selvstaendige erhversdrivende (2). Efterfoelgende gjorde han indsigelse mod beslutningen om at anse ham for bidragspligtig efter denne ordning og paastod tilbagebetaling af bidrag paa ca. 1 million belgiske francs betalt i perioden 1982-1988. Han henviste bl.a. til, at sikringen som selvstaendig ikke indebaerer fordele for ham ud over dem, som foelger af hans sikring som tjenestemand.

4. Tvisten herom blev indbragt for Arbeidsrechtbank, Brugge, hvor Van Poucke gjorde gaeldende, at den belgiske sikringsordning for selvstaendige efter sit indhold ikke kan finde anvendelse, da han ikke udoever nogen selvstaendig virksomhed i Belgien, og at forordning nr. 1408/71 ikke, som haevdet af den kompetente belgiske sikringsinstitution, kan foere til det modsatte resultat.

5. For saa vidt angaar forordning nr. 1408/71 gjorde Van Poucke for det foerste gaeldende, at han ikke var omfattet af forordningens anvendelsesomraade.

Baggrunden for denne argumentation er navnlig reglen i forordningens artikel 2, stk. 3, der bestemmer, at forordningen finder anvendelse paa tjenestemaend, "for saa vidt de paagaeldende er eller har vaeret omfattet af en medlemsstats lovgivning, paa hvilken denne forordning finder anvendelse", og artikel 4, stk. 4, hvorefter forordningen ikke finder anvendelse paa "saerlige ordninger for tjenestemaend".

Van Poucke henviste til, at han som tjenestemand er underlagt den saerlige ordning for tjenestemaend og derfor ikke er omfattet af forordningen. Det forhold, at han for saa vidt angaar en enkelt sikringsform, nemlig udgifter til laegehjaelp, er omfattet af en af de sikringsordninger, som forordning nr. 1408/71 finder anvendelse paa, kan ikke aendre herved.

6. For det tilfaelde, at han maatte vaere omfattet af forordningen, gjorde Van Poucke gaeldende, at forordningen ikke indeholder nogen lovvalgsregel, der kan finde anvendelse paa ham.

7. Arbeidsrechtbank, Brugge, gav ikke Van Poucke medhold. Retten fandt efter det oplyste, at han var omfattet af forordningen, fordi han for saa vidt angaar udgifter til laegehjaelp var daekket af en almindelig sikringsordning, der er omfattet af forordningen. Hvad angaar lovvalget henviste retten til reglen i forordningens artikel 13 om, at en person kun kan vaere omfattet af én stats sikringslovgivning. Retten fandt, at den relevante lovvalgsregel maatte vaere reglen i artikel 14c om, at en person, som har loennet beskaeftigelse i en medlemsstat, men selvstaendig virksomhed i en anden medlemsstat, er underlagt den sociale sikringsordning i den medlemsstat, hvor den loennede beskaeftigelse finder sted. Foelgelig maatte Van Poucke vaere omfattet af den belgiske sikringslovgivning.

8. Van Poucke ankede denne afgoerelse til Arbeidshof, Gent, som har stillet Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1. a) Skal artikel 1, litra a), nr. i), og artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 1408/71 fortolkes saaledes, at en ansat ved militaeret, som goer aktiv tjeneste i Belgien, og som bestemmelserne om den obligatoriske forsikring mod sygdom og invaliditet (daekning af udgifterne til laegehjaelp) for arbejdstagere er bragt i anvendelse paa, er omfattet af forordningens personelle anvendelsesomraade;

b) For det tilfaelde, at en bestemt social sikringsgren - en syge- og invaliditetsforsikring, hvorefter der ydes daekning af udgifterne til laegehjaelp - kun rent administrativt henhoerer under en medlemsstats lovgivning, som forordning nr. 1408/71 finder anvendelse paa, maa det da udledes heraf, at de i artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 1408/71 naevnte personer ogsaa rent faktisk er eller har vaeret omfattet af en medlemsstats lovgivning, paa hvilken forordningen finder anvendelse, jf. artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 1408/71?

c) Saafremt Domstolen besvarer spoergsmaal a og b bekraeftende: Skal ordene 'for saa vidt' i artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 1408/71 da fortolkes saaledes, at forordningen kun finder anvendelse paa de deri naevnte personer, for saa vidt angaar en medlemsstats lovgivning, paa hvilken forordningen finder anvendelse?

2. Skal artikel 13, stk. 2, litra d), og artikel 14c i forordning nr. 1408/71 fortolkes saaledes, at beskaeftigelse som tjenestemand - for en person, som er omfattet af forordningens anvendelsesomraade - skal ligestilles med 'loennet beskaeftigelse' i artikel 14c' s forstand?

3. Skal afsnit II i forordning nr. 1408/71, herunder forordningens artikel 14c fortolkes saaledes, at den omstaendighed, at en person, der med hensyn til sin 'loennede beskaeftigelse' er omfattet af forordningens personelle anvendelsesomraade, i denne egenskab kun er forsikret mod én enkelt risiko (i dette tilfaelde en syge- og invaliditetsforsikring, der yder daekning for udgifter til laegehjaelp), medfoerer, at den paagaeldende med hensyn til sin 'selvstaendige beskaeftigelse' kun er forpligtet til at betale forsikringspraemier for den samme risiko, selv om der i henhold til den nationale lovgivning, der finder anvendelse, gaelder en obligatorisk og generel forsikring mod flere risici."

9. For Domstolen er det udelukkende Kommissionen, som har afgivet indlaeg. Kommissionens standpunkt og argumentation falder i det vaesentlige sammen med, hvad der er oplyst om Arbeidsrechtbanks. En person i Van Poucke' s situation er omfattet af forordningen, hvorfor forordningens lovvalgsregler finder anvendelse, herunder princippet om, at den paagaeldende alene er undergivet lovgivningen i én medlemsstat, jf. artikel 13. Den relevante bestemmelse for at udpege denne lovgivning er artikel 14c, der foerer til, at en person i Van Poucke' s situation er fuldt ud omfattet af den belgiske sikringsordning for selvstaendige.

10. Indledningsvis er der grund til at bemaerke, at den uudtalte praemis for sagen, saaledes som den er forelagt, er, at kun Van Poucke' s tilknytning til den belgiske sikringsordning med hensyn til daekning af laegeudgifter vil kunne bringe ham ind under forordningens anvendelsesomraade. Det er saaledes lagt til grund, at Van Poucke' s virksomhed som selvstaendig laege i Nederlandene ikke er relevant i denne henseende. Denne antagelse hviler formentlig paa, at Van Poucke ikke ville vaere omfattet af den nederlandske sikringsordning, da denne knytter forsikringspligter til den sikredes bopael, og da Van Poucke har bopael i Belgien. Da forordningen ifoelge dens artikel 2, stk. 1, kun finder "anvendelse paa arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, som er eller har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater", skulle Van Poucke ikke vaere omfattet af forordningen ad denne vej.

11. Denne antagelse kan imidlertid ikke opretholdes efter Domstolens dom af 13. oktober 1993 i sag C-121/92, Zinnecker, og der er derfor grund til at overveje, om Domstolen boer undlade at besvare de konkret stillede spoergsmaal om forordningens anvendelsesomraade. Henset til, at de forelagte spoergsmaal er stillet foer afsigelsen af Zinnecker-dommen, og til, at denne dom, som det vil fremgaa nedenfor, loeser det problem, der foreligger for den forelaeggende ret, vil jeg foreslaa, at Domstolen tager stilling til spoergsmaalet om forordningens personelle anvendelsesomraade i lyset af Zinnecker-dommen.

12. Sagen vedroerte en situation, hvor en selvstaendig erhvervsdrivende, Zinnecker, udoevede virksomhed baade i Nederlandene og i Tyskland. Da forordning nr. 1408/71 i 1982 blev udvidet til at omfatte selvstaendige, fandt den kompetente nederlandske sikringsinstitution, at han skulle betale bidrag efter nederlandsk ret for saa vidt angaar hans virksomhed i Nederlandene. Zinnecker var bosat i Tyskland, hvor han ikke var omfattet af sikringsordningen for selvstaendige, da denne var frivillig, og da han ikke havde tilsluttet sig den. Han gjorde gaeldende, at han heller ikke var omfattet af den nederlandske sikringsordning, fordi han ikke opfyldte nederlandsk rets krav om bopael i Nederlandene for at vaere omfattet af ordningen. Spoergsmaalet var saaledes, om han under disse omstaendigheder var omfattet af forordning nr. 1408/71. Domstolen udtalte i praemis 12, 13 og 14:

"Det maa i denne forbindelse fastslaas, at forordningens bilag I, litra I, for Nederlandenes vedkommende bestemmer, at enhver person, der har en beskaeftigelse eller et erhverv, hvor der ikke foreligger en arbejdskontrakt, anses som selvstaendig erhvervsdrivende i henhold til forordningens artikel 1, litra a), nr. ii). Efter denne bestemmelse skal den paagaeldende altsaa ikke noedvendigvis vaere bosat i Nederlandene for at have status som selvstaendig erhvervsdrivende.

Heraf foelger, at Zinnecker, til trods for at han ikke opfylder den nederlandske lovgivnings bopaelsbetingelse, skal betragtes som en selvstaendig erhvervsdrivende, der er omfattet af forordningens personelle anvendelsesomraade.

Naar dette er fastslaaet, er det ikke noedvendigt at undersoege, om Zinnecker ogsaa er omfattet af den tyske lovgivning."

13. Domstolen tog herefter stilling til, om Zinnecker efter forordningens lovvalgsregler var omfattet af nederlandsk eller tysk ret. Den henviste til artikel 14a, stk. 2, hvorefter personer, der normalt har selvstaendig beskaeftigelse paa to eller flere medlemsstaters omraade, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade vedkommende er bosat, og konkluderede, at en person som Zinnecker var omfattet af tysk lovgivning.

14. En person i Van Poucke' s situation bliver saaledes allerede paa grund af sin selvstaendige virksomhed i Nederlandene omfattet af forordningens anvendelsesomraade.

15. For den gode ordens skyld skal jeg imidlertid bemaerke, at Van Poucke efter min mening og af de af Kommissionen fremfoerte grunde tillige vil vaere omfattet af forordningen som foelge af tilknytningen til den almindelige belgiske sygesikring.

16. Spoergsmaalet bliver herefter, hvilken lovgivning der finder anvendelse paa Van Poucke efter de lovvalgsregler, der findes i forordningens afsnit II.

17. Med en enkelt undtagelse, der ikke er relevant i et tilfaelde som det foreliggende, er forordningens system som naevnt det, at de personer, der er omfattet af forordningen, alene er undergivet lovgivningen i én medlemsstat. Dette udelukker, at Van Poucke kan vaere omfattet af baade belgisk og nederlandsk lovgivning.

18. Der er ingen af forordningens lovvalgsregler, der udtrykkeligt tager stilling til lovvalget i en situation, hvor en person har loennet beskaeftigelse som tjenestemand i en stat og er selvstaendig beskaeftiget i en anden.

De to regler, som det er mest naerliggende at anvende til at afgoere lovvalget, er artikel 13, stk. 2, litra d), og artikel 14c, litra a).

Den foerste bestemmelse har foelgende indhold: "Med forbehold af artikel 14 til 17: d) er tjenestemaend og dermed ligestillede personer omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, i hvis administration de er beskaeftiget".

Den anden af de naevnte bestemmelser har foelgende indhold: "En person, der samtidigt har loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade og selvstaendig beskaeftigelse paa en anden medlemsstats omraade, er: a) med forbehold af litra b) omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade vedkommende har loennet beskaeftigelse ...".

19. Hvad enten den ene eller den anden bestemmelse anvendes, vil resultatet i denne sag vaere, at Van Poucke omfattes af belgisk lovgivning.

Kommissionen henviser til, at det normalt ikke har betydning, om den ene eller anden lovvalgsregel anvendes, og mener, at det foreliggende lovvalg boer foretages paa grundlag af artikel 14c, litra a).

Anvendelsen af denne bestemmelse forudsaetter, at en tjenestemand i bestemmelsens sammenhaeng anses som en person, der har loennet beskaeftigelse. Kommissionen henviser til, at tjenestemaend i traktatens system principielt anses som arbejdstagere, dvs. personer med loennet beskaeftigelse. Hvis dette ikke var tilfaeldet, ville undtagelsen fra traktatens almindelige regel om fri bevaegelighed for arbejdstagere, der er fastsat i traktatens artikel 48, stk. 4, for saa vidt angaar personer beskaeftiget i den offentlige administration, ikke have vaeret noedvendig.

Jeg kan tilslutte mig Kommissionens opfattelse paa dette punkt.

20. Der er god grund til at fremhaeve, at det i artikel 14d er bestemt, at den af artikel 14c, stk. 1, litra a), omfattede person "behandles for saa vidt angaar anvendelse af den lovgivning, der fastlaegges i overensstemmelse med disse bestemmelser, som om vedkommende havde hele sin erhvervsmaessige beskaeftigelse paa den paagaeldende medlemsstats omraade".

Det foelger saaledes af forordningen, at Van Poucke i forhold til belgisk lovgivning skal behandles, som var han selvstaendig beskaeftiget i Belgien. Hvis det af belgisk lovgivning foelger, at en tjenestemand, der tillige er selvstaendigt beskaeftiget, er bidragspligtig til den belgiske sikringsinstitution for selvstaendige, er det en naturlig foelge af forordningen, at Van Poucke paa grund af sin selvstaendige beskaeftigelse i Nederlandene bliver behandlet paa samme maade.

Til gengaeld er det klart, at en selvstaendig beskaeftigelse i Nederlandene ikke kan betyde, at Van Poucke er undergivet en videre bidragspligt, end han ville vaere undergivet, hvis han var selvstaendig beskaeftiget i Belgien (3).

Forslag til afgoerelse

21. Jeg skal herefter foreslaa Domstolen at besvare de stillede spoergsmaal saaledes:

"1) Forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at en person, som er tjenestemand i Belgien og har bopael i dette land, og som samtidigt er selvstaendig beskaeftiget i Nederlandene, er omfattet af forordningen.

2) Forordningens lovvalgsregler indebaerer, at den anvendelige lovgivning paa en saadan person er belgisk lovgivning."

(*) Originalsprog: dansk.

(1) - Forordning nr. 1408/71 som kodificeret ved forordning nr. 2001/83, EFT L 230, s. 6. Forordningen i denne version kan laegges til grund for sagen.

(2) - Se forordning nr. 3795/81, EFT 1981 L 143, s. 1.

(3) - Se hertil Domstolens domme af 7.7.1988 (sag 143/87, Stanton, Sml. s. 3877, og de forenede sager 154/87 og 155/87, Wolf, Sml. s. 3897).