ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/21

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 19. december 2013 — BDV Hungary Trading Kft. (i likvidation) mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kúria — Ungarn)

(Sag C-563/12) (1)

(Moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 146 - fritagelse ved udførsel - artikel 131 - betingelser fastsat af medlemsstaterne - national lovgivning, der stiller krav om, at den vare, der er bestemt til udførsel, skal have forladt Den Europæiske Unions toldområde inden for en frist på 90 dage fra leveringen)

2014/C 52/35

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Kúria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BDV Hungary Trading Kft. (i likvidation)

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-magyarországi Regionális Adó Főigazgatósága

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Kúria — fortolkning af artikel 15 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), og artikel 131, 146 og 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — afgiftsfritagelse ved udførsel til tredjelande — selskab, der fremstiller og markedsfører fødevarekonserves, der aftages af købere med henblik på markedsføring heraf i tredjelande — national lovgivning, der betinger retten til afgiftsfrihed ved udførsel af varer uden for Den Europæiske Union af, at den frist, der er hengået mellem salget og datoen for de pågældende varers udførelse fra den pågældende medlemsstats område ikke overstiger 90 dage

Konklusion

Artikel 146, stk. 1, og artikel 131 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter de varer, der i forbindelse med en levering til udførsel er bestemt til at blive udført fra Den Europæiske Union, skal have forladt Den Europæiske Unions område inden for en frist, der er fastsat til tre måneder eller 90 dage efter leveringsdatoen, når en enkel overskridelse af denne frist medfører, at den afgiftspligtige endeligt mister retten til fritagelse for denne levering.

(1) EUT C 114 af 20.4.2013.
1)

Artikel 29 og 32 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 82/97 af 19. december 1996, skal fortolkes således, at de finder anvendelse på fastsættelsen af toldværdien for varer indført på grundlag af en aftale, der, skønt den kvalificeres som en aftale om salg, reelt viser sig at være en aftale om bearbejdning eller forarbejdning. I forbindelse med denne fastsættelse er det uden betydning, om bearbejdningen eller forarbejdningen opfylder kravene i denne forordnings artikel 24, for at varerne kan anses for at have oprindelse i det land, hvor disse aktiviteter finder sted.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/10

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 19. december 2013 — Innoweb BV mod Wegener ICT Media BV og Wegener Mediaventions BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof ’s-Gravenhage — Nederlandene)

(Sag C-202/12) (1)

(Direktiv 96/9/EF - retlig beskyttelse af databaser - artikel 7, stk. 1 og 5 - sui generis-retten for en databasefremstiller - begrebet »genanvendelse« - væsentlig del af indholdet af en database - dedikeret metasøgemaskine)

2014/C 52/14

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerectshof Den Haag, tidligere Gerechtshof ’s-Gravenhage

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Innoweb BV

Sagsøgt: Wegener ICT Media BV og Wegener Mediaventions BV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Gerechtshof ’s-Gravenhage — fortolkning af artikel 7, stk. 1 og 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser (EFT L 77, s. 20) — databasefremstillerens ret til at forbyde udtræk fra og/eller genanvendelse af en væsentlig del af databasens indhold — forbud mod gentagne og systematiske genanvendelser af uvæsentlige dele af databasens indhold, som strider mod en normal udnyttelse af basen, eller som skader databasefremstillerens legitime interesser urimeligt — den tilstrækkelige karakter af gentagne genanvendelser eller kumulativ betingelse om systematisk genanvendelse — genanvendelse via et automatiseret system

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser skal fortolkes således, at en operatør, som lægger en dedikeret metasøgemaskine som den i hovedsagen omhandlede ud på internettet, foretager en genanvendelse af hele indholdet af en database eller en væsentlig del deraf, som er beskyttet af denne artikel 7, når denne dedikerede metasøgemaskine:

— giver slutbrugeren en søgeformular, som i det væsentlige tilbyder de samme funktioner som databasens formular

— oversætter slutbrugerens anmodninger i den søgemaskine, som databasen er udstyret med, i »real time«, således at alle data i denne database gennemsøges, og

— fremstiller de fundne resultater for slutbrugeren i webstedets visning udadtil, idet den samler gengangerne i en enkelt enhed, men i en rækkefølge, der er baseret på kriterier, som er sammenlignelige med dem, der anvendes af den pågældende databases søgemaskine til at fremvise resultaterne.

(1) EUT C 243 af 11.8.2012.
1)

Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Arabiske Republik Egypten på den anden side, der blev undertegnet i Luxembourg den 25. juni 2001 og godkendt ved Rådets afgørelse 2004/635/EF den 21. april 2004, skal fortolkes således, at en vares egyptiske oprindelse, som omhandlet i den præferencetoldordning, som er indført med denne aftale, kan bevises, selv når varen blev delt, da den ankom til en første medlemsstat med henblik på at udføre en del heraf til en anden medlemsstat, og det erstatningsvarecertifikat EUR.1, som er udstedt af toldmyndighederne i den første medlemsstat for den del af varen, der blev udført til den anden medlemsstat, ikke opfylder betingelserne for udstedelse af et sådant certifikat i artikel 20 i protokol nr. 4 til denne aftale om definition af begrebet »produkter med oprindelsesstatus« og om metoderne for administrativt samarbejde, som ændret ved Associeringsrådet EU-Egyptens afgørelse nr. 1/2006 af 17. februar 2006.
1)

I forbindelse med en transaktion underlagt ordningen med omvendt betalingspligt under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede er Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem og princippet om afgiftsneutralitet ikke til hinder for, at modtageren af tjenesteydelser fratages retten til at fradrage den merværdiafgift, han uberettiget har indbetalt til leverandøren af tjenesteydelserne på grundlag af en fejlagtigt udstedt faktura, herunder når det er umuligt at korrigere denne fejl på grund af tjenesteyderens konkurs.
2)

Det påhviler den nationale ret at undersøge, om andre foranstaltninger eller foranstaltninger, der ikke er installeret på konsollerne, kunne være mindre indgribende eller mindre begrænsende over for tredjemands aktiviteter, samtidig med at indehaverens rettigheder ville blive beskyttet på tilsvarende måde. Det er herved relevant at tage hensyn til bl.a. de relative omkostninger ved de forskellige slags tekniske foranstaltninger, tekniske og praktiske aspekter ved deres gennemførelse samt en sammenligning af disse forskellige slags tekniske foranstaltningers effektivitet i relation til beskyttelsen af indehaverens rettigheder, idet denne effektivitet dog ikke skal være absolut. Det tilkommer ligeledes den nationale ret at undersøge formålet med anordninger, produkter eller komponenter, der kan omgå de nævnte tekniske foranstaltninger. I denne forbindelse vil beviset for den brug, som tredjemand faktisk gør af disse, i lyset af omstændighederne i sagen, være særligt relevant. Den nationale ret kan bl.a. undersøge, hvor ofte disse anordninger, produkter eller komponenter faktisk anvendes under tilsidesættelse af ophavsretten, og hvor ofte de bruges til formål, der ikke krænker den nævnte ret.
2)

Artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/29 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstat indfører en mere omfattende beskyttelse for indehavere af en ophavsrettighed ved at fastsætte, at begrebet overføring til almenheden omfatter flere handlinger, end hvad der følger af denne bestemmelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 93/4

Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. februar 2014 — Leidseplein Beheer BV og H.J.M. de Vries mod Red Bull GmbH og Red Bull Nederland BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-65/12) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - varemærker - direktiv 89/104/EØF - rettigheder, der er knyttet til varemærket - velrenommeret varemærke - beskyttelse udvidet til at omfatte varer eller tjenesteydelser, der ikke er af lignende art - tredjemands anvendelse uden skellig grund af et tegn, der er identisk med eller ligner det renommerede varemærke - begrebet »skellig grund«)

2014/C 93/05

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Leidseplein Beheer BV og H.J.M. de Vries

Sagsøgte: Red Bull GmbH og Red Bull Nederland BV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 5, stk. 2, Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1) — rettigheder knyttet til varemærker — velrenommeret varemærke — omfattende beskyttelse i forhold til varer eller tjenesteydelser af anden art — tredjemands brug uden skellig grund af et tegn, der er identisk med eller ligner det velrenommerede varemærke, hvilket bevirker, at tredjemand drager utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé, eller skader dette særpræg eller renommé — begrebet skellig grund

Konklusion

Artikel 5, stk. 2, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at indehaveren af et renommeret varemærke som følge af en »skellig grund« som omhandlet i denne bestemmelse vil kunne blive tvunget til at tåle en tredjemands brug af et tegn, der ligner det nævnte varemærke, for en vare af samme art som den, for hvilken dette varemærke er registreret, når det viser sig, at dette tegn er blevet anvendt inden indgivelsen af ansøgningen om dette varemærke, og at brugen for den identiske vare er foretaget i god tro. For at vurdere, om dette er tilfældet, skal den nationale retsinstans navnlig tage hensyn til:

— etableringen af og omdømmet for det nævnte tegn hos den relevante kundekreds

— graden af lighed mellem de varer eller tjenesteydelser, for hvilke dette tegn oprindeligt er blevet anvendt, og den vare, for hvilken dette renommerede varemærke er blevet registreret, og

— den økonomiske og handelsmæssige betydning af brugen for denne vare af tegnet, der ligner dette varemærke.

(1) EUT C 126 af 28.4.2012.
1)

Begrebet »fjernelse af urenheder« i bestemmelse 1 til kapitel 25 i den kombinerede nomenklatur, der fremgår af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006, skal fortolkes således, at det omfatter udtrækning af kemiske partikler af et mineralprodukt i rå tilstand, som under naturlige betingelser er optaget heri, i den udstrækning denne fjernelse forbedrer produkternes mulighed for at opfylde den bestemmelse, der er uløseligt forbundet med dem, hvilket det tilkommer den nationale ret at undersøge.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/5

Domstolens dom (Første Afdeling) af 16. januar 2014 — Ralph Schmid (som kurator i insolvensbehandlingen af Aletta Zimmermanns aktiver) mod Lilly Hertel (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-328/12) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 1346/2000 - konkurs - omstødelsessøgsmål støttet på insolvensen - sagsøgte har bopæl i et tredjeland - kompetence for retten i den medlemsstat, hvor centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig)

2014/C 85/08

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ralph Schmid (som kurator i insolvensbehandlingen af Aletta Zimmermanns aktiver)

Sagsøgt: Lilly Hertel

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs (EFT L 160, s. 1) — kompetence for retten i den medlemsstat, hvor centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig, vedrørende afgørelser, der følger direkte af insolvensbehandlingen — omstødelsessøgsmål, der er baseret på insolvens (Insolvenzanfechtungsklage), og rettet mod skyldneren, der har sin bopæl i en tredjestat

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs skal fortolkes således, at retterne i den medlemsstat, på hvis område insolvensbehandlingen er blevet indledt, har kompetence til at behandle en sag, der er baseret på insolvens, og er rettet mod en sagsøgt, der ikke har sin bopæl i en medlemsstat

(1) EUT C 303 af 6.10.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/4

Domstolens dom (Første Afdeling) af 16. januar 2014 — Finanzamt Düsseldorf-Mitte mod Ibero Tours GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-300/12) (1)

(Moms - rejsebureauers transaktioner - tildeling af rabat til de rejsende - fastsættelse af afgiftsgrundlaget for ydelser leveret inden for rammerne af en formidlingsvirksomhed)

2014/C 85/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt Düsseldorf-Mitte

Sagsøgt: Ibero Tours GmbH

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 11, punkt C, stk. 1, og artikel 26 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — transaktioner udført af rejsebureauer — indrømmelse af rabatter til rejsende, som indebærer en nedsættelse af rejsebureauets provision — fastlæggelse af beskatningsgrundlaget for formidlingsydelsen

Konklusion

Bestemmelserne i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at de principper, som Den Europæiske Unions Domstol har fastlagt i dom af 24. oktober 1996, Elida Gibbs (sag C-317/94), vedrørende fastsættelsen af merværdiafgiftsgrundlaget, ikke finder anvendelse, når et rejsebureau, der handler som formidler, på eget initiativ og for egen regning tildeler den endelige forbruger en nedsættelse af prisen for den hovedydelse, der leveres af rejsearrangøren.

(1) EUT C 287 af 22.9.2012.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, 7 og 8 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/91/EF af 16. december 2002 om bygningers energimæssige ydeevne, idet Kongeriget Spanien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivets bestemmelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/9

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 23. januar 2014 — Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) mod riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (tidligere Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG) og Lidl Stiftung & Co. KG

(Sag C-558/12 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - ordmærket WESTERN GOLD - indsigelse rejst af indehaveren af de nationale ordmærker, det internationale ordmærke og EF-ordmærket WeserGold, Wesergold og WESERGOLD)

2014/C 85/15

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved A. Pohlmann, som befuldmægtiget)

De andre parter i appelsagen: riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (tidligere Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG) (ved Rechtsanwalt T. Melchert) og Lidl Stiftung & Co. KG (ved Rechtsanwälte M. Wolter og A. K. Marx)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 21. september 2012 i sag T-278/10, Wesergold Getränkeindustrie mod KHIM — Lidl Stiftung, hvorved Retten annullerede afgørelsen truffet den 24. marts 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 770/2009-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG og Lidl Stiftung & Co. KG — ansøgning om registrering af ordtegnet »WESTERN GOLD« som EF-varemærke — risiko for forveksling med de nationale, internationale og EF-ord-mærker »WeserGold«, »Wesergold« og »WESERGOLD« — tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1)

Konklusion

1) Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 21. september 2012, Wesergold Getränkeindustrie mod KHIM — Lidl Stiftung (WESTERN GOLD) (sag T-278/10), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

(1) EUT C 32 af 2.2.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/8

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 16. januar 2014 — Siegfried Pohl mod ÖBB Infrastruktur AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Innsbruck — Østrig)

(Sag C-429/12) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 45 TEUF - direktiv 2000/78/EF - forskelsbehandling på grund af alder - fastsættelse af skæringsdato for oprykning på lønskala - forældelsesfrist - effektivitetsprincippet)

2014/C 85/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Innsbruck

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Siegfried Pohl

Sagsøgt: ÖBB Infrastruktur AG

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberlandesgericht Innsbruck — fortolkning af artikel 6, stk. 3, TEU og i artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, af artikel 45 TEUF samt Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16) — tidsmæssigt anvendelsesområde — periode forud for tiltrædelsen — løn til ansatte i sektoren for jernbanetransport — national retsforskrift og kollektiv overenskomst, som udelukker at der tages hensyn til beskæftigelsesperioder tilbagelagt inden det fyldte 18. år med henblik på beregning af lønnen — hensyntagen for halvdelens vedkommende til beskæftigelsesperioder tilbagelagt efter den ansattes fyldte 18. år, såfremt ancienniteten ikke er erhvervet ved en »quasi-offentlig« indenlandsk virksomhed eller ved det nationale jernbaneselskab — forældelsesfrist

Konklusion

EU-retten og særligt effektivitetsprincippet er ikke til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der underlægger en arbejdstagers ret til at anmode om revurdering af den anciennitet, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af en skæringsdato for oprykning, en 30-årig forældelsesfrist, som begynder at løbe ved indgåelsen af den aftale, på grundlag af hvilken denne skæringsdato blev fastsat, eller fra indplaceringen på et forkert løntrin.

(1) EUT C 9 af 12.1.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 16. januar 2014 — Nnamdi Onuekwere mod Secretary of State for the Home Department (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-378/12) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2004/38/EF - artikel 16, stk. 2 og 3 - ret til tidsubegrænset ophold for tredjelandsstatsborgere, der er familiemedlemmer til en unionsborger - hensynstagen til perioder, hvor disse tredjelandsstatsborgere har været fængslet)

2014/C 85/10

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nnamdi Onuekwere

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London — fortolkningen af artikel 16, stk. 2 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77) — ret til tidsubegrænset ophold — begrebet lovligt ophold i en periode på fem år på værtsmedlemsstatens område — mulighed for at tage en fængselsperiode i betragtning

Konklusion

1) Artikel 16, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF, skal fortolkes således, at der ikke skal tages hensyn til de perioder, hvor en tredjelandsstatsborger — som er familiemedlem til en unionsborger, der under disse perioder har opnået en ret til tidsubegrænset ophold i denne medlemsstat — har været fængslet i værtsmedlemsstaten, med henblik på denne tredjelandsstatsborgers erhvervelse af en ret til tidsubegrænset ophold i henhold til denne bestemmelse.

2) Artikel 16, stk. 2 og 3, i direktiv 2004/38 skal fortolkes således, at opholdets uafbrudte karakter afbrydes af de perioder, hvor en tredjelandsstatsborger, som er familiemedlem til en unionsborger, der under disse perioder har opnået en ret til tidsubegrænset ophold i denne medlemsstat, har været fængslet i værtsmedlemsstaten.

(1) EUT C 295 af 29.9.2012.
1)

Artikel 34 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter det med henblik på markedsføring i en medlemsstat kræves, at arbejder af ædle metaller, som er indført fra en anden medlemsstat, hvor de er godkendt til markedsføring, og som er mærket med et stempel i henhold til lovgivningen i denne anden medlemsstat, når stemplets oplysninger vedrørende disse arbejders holdighed ikke er i overensstemmelse med kravene i den første medlemsstats lovgivning, skal mærkes på ny af et uafhængigt kontrolorgan, der er godkendt af sidstnævnte medlemsstat, således at dette organ påfører et stempel, som bekræfter, at disse arbejder er blevet kontrolleret, og som angiver arbejdernes holdighed i overensstemmelse med nævnte krav.
1)

Artikel 2, nr. 2), litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at den under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede ikke tillader en medlemsstat at stille krav om, at en direkte efterkommer, der er fyldt 21 år, for at anses for at være forsørget af en unionsborger, og dermed være omfattet af definitionen af familiemedlem i henhold til nævnte bestemmelse, skal godtgøre, at den pågældende forgæves har forsøgt at finde arbejde, få hjælp til forsørgelse af myndighederne i sit oprindelsesland og/eller på anden vis klare sin forsørgelse.