RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

21. februar 1995

Sag T-506/93

Andrew Macrae Moat

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — forfremmelse — gennemsyn af bedømmelsesrapporter — klage — intet begrundet svar — annullationssøgsmål — formaliteten — erstatning af tab«

Fuldstændig gengivelse på engelsk II-147

Angående:

Påstand dels om annullation af en række afgørelser fra Kommissionen om udnævnelse og forfremmelse af tjenestemænd, dels om erstatning af det tab, sagsøgeren hævder at have lidt derved, at han ikke modtog noget begrundet svar på sine to klager, samt ikke blev udnævnt i visse stillinger eller forfremmet.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren, som er forhenværende tjenestemand ved Kommissionen, var siden 1974 indplaceret i lønklasse A4. I november 1992 blev sagsøgeren informeret om, at der fandtes en fortegnelse over, hos hvem hans personlige aktmappe havde været til gennemsyn. Sagsøgeren erhvervede en kopi af fortegnelsen den 8. februar 1993. Han fik derigennem mistanke om, at Kommissionen ikke havde gennemset hans personlige aktmappe hverken i forbindelse med de årlige procedurer for forfremmelse til lønklasse A3 i regnskabsårene 1991 og 1992 eller ved besættelsen af de tre kontorchefstillinger, han havde indgivet ansøgning om.

Sagsøgeren indgav herefter en første klage over, at han ikke var blevet optaget på listen over de tjenestemænd, som navnlig skulle tages i betragtning ved en forfremmelse til lønklasse A3 i regnskabsåret 1992. I klagen rejste han krav om annullation af afgørelserne om besættelse af de tre kontorchefstillinger og erstatning af det tab, som han hævdede at have lidt. I en anden klage anfægtede sagsøgeren de tilsvarende forfremmelser til lønklasse A3 i regnskabsåret 1991. Endelig indgav sagsøgeren en tredje klage over, at han ikke havde modtaget noget begrundet svar på sin første klage. Kommissionen gav derpå en forsinket besvarelse på sagsøgerens første klage, hvorefter sagsøgeren anmodede Kommissionen om at sende ham fotokopier af de bedømmelsesrapporter, som Kommissionen hævdede at have forelagt Det Rådgivende Bedømmelsesudvalg, ligesom sagsøgeren udbad sig nærmere oplysninger om, hvornår og af hvem disse fotokopier var blevet taget, og hvor de var blevet opbevaret. Endelig bad sagsøgeren Kommissionen om at forklare, hvorfor den trods vedtægtens artikel 26, stk. 4, delvis førte to aktsamlinger vedrørende sagsøgeren.

Annullationspåstandene

Formaliteten

Genstanden for klagerne og søgsmålet

Retten bemærkede, at en administrativ klage ikke er undergivet nogen formkrav, og at indholdet af en klage bør fortolkes bredt og ikke indskrænkende. En klage opfylder derfor betingelserne i vedtægtens artikel 90, stk. 2, såfremt Kommissionen ikke kunne være i tvivl om, hvilke afgørelser sagsøgeren anfægtede (præmis 18 og 19).

Henvisning til: Domstolen, 14. marts 1989, sag 138/88, Del Amo Martinez mod Parlamentet, Sml. s. 689; Retten, 26. september 1990, sag T-139/89, Virgili-Schettini mod Parlamentet, Sml. II, s. 535.

Med sine påstande i stævningen krævede sagsøgeren annullation af afgørelserne om forfremmelse, mens sagsøgeren med sine klager krævede dels at blive optaget på samme liste som listen over de elleve tjenestemænd, som navnlig burde tages i betragtning ved en forfremmelse til lønklasse A3 i regnskabsåret 1992, dels rejste krav om annullation af alle de lister over tjenestemænd, som ansås for at have gjort sig mest fortjent til en forfremmelse til lønklasse A3 i 1991. Selv om man anlagde en bred fortolkning af klagerne, havde de ikke samme genstand som påstandene i sagen ved Retten, hvorfor denne del af søgsmålet måtte afvises (præmis 21 og 22).

Henvisning til: førnævnte dom i sagen Del Arno Martinez mod Parlamentet; Retten, 29. marts 1990, sag T-57/89, Alexandrakis mod Kommissionen, Sml. II, s. 143.

Et søgsmål vedrørende en liste over de tjenestemænd, som anses for at have gjort sig mest fortjent til en forfremmelse, kan kun fremmes til realitetsbehandling dels, når påstanden alene går ud på annullation af den afgørelse, hvorved sagsøgeren nægtes optaget på listen, men ikke såfremt hele listen påstås annulleret, dels når søgsmålet vedrører en forfremmelse inden for den pågældendes stillingsgruppe. Ved forfremmelser mellem stillingsgrupper har listen karakter af en foreløbig retsakt uden endelig retsvirkning, idet Kommissionen offentliggør meddelelser om ledige stillinger, som de tjenestemænd, der ikke er optaget på listen, stadig har mulighed for at ansøge om (præmis 24).

Henvisning til: Domstolen, 14. februar 1989, sag 346/87, Bossi mod Kommissionen, Sml. s. 303; Retten, 5. december 1990, sag T-82/89, Marcato mod Kommissionen, Sml. II, s. 735.

Fristoverskridelse

Da fristerne for indgivelse af klage og søgsmål er præceptive, må eventuelle undtagelser eller fravigelser herfra fortolkes indskrænkende. Den omstændighed, at sagsøgeren senere bliver klar over et anbringende eller en i forvejen bestående omstændighed, kan derfor principielt ikke i sig selv af hensyn til retssikkerhedsprincippet anses for en ny omstændighed, der kan begrunde, at disse frister begynder at løbe på ny, så meget mindre som sagsøgeren ikke havde godtgjort, at han inden for de normale klagefrister havde truffet alle de forholdsregler, han havde mulighed for, for at blive klar over den påståede fejl ved sagsbehandlingen (præmis 27 og 28).

Realiteten

Sagens eneste anbringende om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 45

Gennemgangen af ansøgninger om forflyttelse eller forfremmelse i henhold til vedtægtens artikel 29, stk. 1, litra a), skal foretages i overensstemmelse med vedtægtens artikel 45, som udtrykkeligt bestemmer, at »udvælgelsen sker blandt de tjenestemænd, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, efter sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem«. Forpligtelsen til at foretage denne sammenligning beror såvel på princippet om ligebehandling af tjenestemænd som på princippet om tjenestemænds ret til et normalt karriereforløb (præmis 39).

Henvisning til: Retten, 12. februar 1992, sag T-52/90, Volger mod Parlamentet, Sml. II, s. 121.

Retten konstaterede, at det fremgik af de fotokopier og referater af møder i Det Rådgivende Bedømmelsesudvalg, som Kommissionen havde fremlagt, at den relevante bedømmelsesrapport vedrørende sagsøgeren også virkelig var blevet forelagt Det Rådgivende Bedømmelsesudvalg, at udvalget havde taget hans fortjenester i betragtning, og at de af Kommissionen fremlagte fotokopier var identiske med de originaler, som findes i sagsøgerens personlige aktmappe. Da sagsøgerens originale personlige aktmappe på daværende tidspunkt befandt sig på Rettens Justitskontor til brug for en anden sag, som var anlagt af sagsøgeren, kunne det ikke bebrejdes Kommissionen, at den havde forelagt Det Rådgivende Bedømmelsesudvalg en fotokopi og ikke originalen af sagsøgerens bedømmelsesrapport (præmis 40, 41 og 42).

Erstatningspåstanden

Da Kommissionen, såfremt sagsøgeren ønskede at hæve sagen, havde tilbudt at godtgøre ham samtlige udgifter, der var direkte forbundet med stævningens forberedelse og indgivelse samt med gennemgangen af Kommissionens svarskrift, kunne sagsøgeren ikke med rette hævde, at han havde lidt et tab ved ikke at have modtaget noget begrundet svar på sine administrative klager, hvorfor han selv måtte bære følgerne af den beslutning, han traf om at ville fortsætte tvisten efter at være blevet bekendt med Kommissionens stilling til hans indsigelser (præmis 48).

Da sagsøgerens påstand om erstatning af det tab, han hævdede at have lidt ved ikke at være blevet forfremmet eller udnævnt i nogen af de pågældende stillinger, havde direkte sammenhæng med annullationspåstanden, medførte afvisningen af denne, at også erstatningspåstanden måtte afvises (præmis 49 og 50).

Henvisning til: Retten, 9. februar 1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml.Pers. II, s. 83.

Konklusion:

Sagsøgte frifindes.