Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - læger - anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifikationsbeviser - direktiv 93/16 - speciallæger, som er i besiddelse af et eksamensbevis, et certifikat eller et andet kvalifikationsbevis for speciallægeuddannelse, som ikke er omfattet af den automatiske og ubetingede anerkendelse - adgang til supplerende uddannelse i værtsstaten - pligt til at undergå den almindelige optagelsesprøve til speciallægeuddannelsen - ulovlig

(Rådets direktiv 93/16, art. 8)

2. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - læger - anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifikationsbeviser - direktiv 93/16 - rækkevidde - refusion af udgifter ved lægelige ydelser fra et forsikringsorgan, som den læge, der er etableret i en anden medlemsstat, ikke er tilsluttet - rækkevidde - udformning af de nationale sociale sikringsordninger - medlemsstaternes kompetence

(Rådets direktiv 93/16, art. 18)

Sammendrag

1. En medlemsstat, som bestemmer, at en læge fra en anden medlemsstat, der er i besiddelse af et eksamensbevis, et certifikat eller et andet kvalifikationsbevis for speciallægeuddannelse, som ikke er omfattet af den automatiske og ubetingede anerkendelse i henhold til direktiv 93/16 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, skal undergå den almindelige nationale optagelsesprøve til speciallægeuddannelsen for at få adgang til en supplerende uddannelse for læger fra andre medlemsstater, som ønsker at praktisere et lægespeciale i værtsmedlemsstaten, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 8.

Ganske vist kan værtsmedlemsstaten i princippet gøre udstedelsen af det eksamensbevis, som en læge fra en anden medlemsstat har ansøgt om, betinget af, at denne har fuldført en supplerende uddannelse, men det fremgår imidlertid af artikel 8, stk. 3, at denne supplerende uddannelse kun må omfatte områder, som i henhold til værtsmedlemsstatens nationale lovgivning ikke allerede er omfattet af de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som den pågældende læge er i besiddelse af.

Værtsmedlemsstaten må således hverken lade andre områder være omfattet af den supplerende uddannelse, som den kræver, at læger fra andre medlemsstater skal gennemgå, eller stille de samme adgangskrav til de nævnte læger som til læger, der for første gang ønsker at påbegynde en uddannelse med henblik på at opnå et eksamensbevis, et certifikat eller et andet kvalifikationsbevis for speciallægeuddannelse.

( jf. præmis 29, 34, 39 og 40 samt domskonkl. 1 )

2. Selv om artikel 18 i direktiv 93/16 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser - i tilfælde af tjenesteydelser, som medfører, at den begunstigede må rejse - fritager de af medlemsstaternes statsborgere, der er etableret i en anden medlemsstat, for at opfylde et andet krav, som eventuelt følger af national ret i den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen udføres, nemlig kravet om at være optaget i et offentligretligt socialsikringsorgan for i denne stat at kunne opgøre de mellemværender, der opstår i forbindelse med virksomhed udøvet til fordel for socialforsikrede, med et forsikringsorgan, tilsigter hverken artikel 18 i direktiv 93/16 eller nogen anden af direktivets bestemmelser at fjerne alle de hindringer, som måtte findes i medlemsstaterne for så vidt angår refusion af udgifter ved lægelige ydelser fra et forsikringsorgan, som den læge, der er etableret i en anden medlemsstat, ikke er tilsluttet.

Dette ville nemlig overskride rammerne for et direktiv om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, og det fremgår af 21. betragtning til direktiv 93/16, at direktivet ikke berører medlemsstaternes ret til selv at udforme deres nationale sociale sikringsordning.

( jf. præmis 51-53 )