RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Anden Afdeling)

15. oktober 2015

DI

mod

Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO)

»Personalesag — ansatte ved EASO — kontraktansat — prøvetid — afskedigelse som følge af, at den pågældende viser sig klart uegnet — annullationssøgsmål — sammenfald mellem stævningen og klagen — ingen — åbenbart afvisningsgrundlag — erstatningssøgsmål«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorunder DI har nedlagt påstand dels om annullation af afgørelsen truffet af den administrerende direktør for Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) den 28. februar 2013 om at opsige ham ved udløbet af hans prøveperiode, dels om tildeling af erstatning for det økonomiske og ikke-økonomiske tab, som han og hans familie angiveligt har lidt.

Udfald:

Sagen afvises. DI bærer sine egne omkostninger og betaler de af Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager — midlertidigt ansatte — forudgående administrativ klage — overensstemmelse mellem klagen og søgsmålet — identitet mellem genstand og årsag — anbringender og argumenter ikke indeholdt i klagen, men snævert forbundet hermed — formaliteten

(Tjenestemandsvedtægten, art. 91, § 2; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 73)

Hvad angår reglen om overensstemmelse mellem stævningen og klagen bestemmer vedtægtens artikel 91, stk. 2, første punktum, der finder anvendelse på kontraktansatte i overensstemmelse med artikel 73 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, at et søgsmål kun kan antages til påkendelse ved Personaleretten, når der for henholdsvis ansættelsesmyndigheden eller den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakten, i forvejen er indbragt en klage. Denne regel kræver desuden – idet søgsmålet ellers kan afvises – at et anbringende, der fremsættes for Unionens retsinstanser, allerede er blevet fremført under den administrative procedure, således at henholdsvis ansættelsesmyndigheden eller den myndighed, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakten, har været i stand til at gøre sig bekendt med de klagepunkter, som den pågældende fremfører mod den anfægtede afgørelse.

Denne regel er begrundet i selve formålet med den administrative klageprocedure, som er at gøre det muligt at løse konflikter mellem tjenestemænd og administrationen i mindelighed. I tjenestemandssager kan de påstande, som nedlægges for Unionens retsinstanser, følgelig kun vedrøre indsigelser, der hviler på samme grundlag som de i klagen anførte, hvorved præciseres, at de dog kan uddybes for Unionens retsinstanser ved anbringender og argumenter, som ikke nødvendigvis er anført i klagen, men som står i nøje forbindelse hermed. Da den administrative klageprocedure er uformel, og de pågældende som regel på dette stadium handler uden bistand fra en advokat, bør administrationen endelig ikke fortolke klager restriktivt, men tværtimod indtage en smidig holdning ved behandlingen af dem.

I øvrigt har vedtægtens artikel 91 ikke til formål strengt og endeligt at fastlægge den eventuelle retslige fase, når søgsmålet hverken ændrer klagens årsag eller genstand. For at den administrative procedure, der er fastsat i vedtægtens artikel 91, stk. 2, kan nå sit mål, er det imidlertid nødvendigt, at ansættelsesmyndigheden er i stand til tilstrækkeligt præcist at få kendskab til den kritik, som de berørte har fremført mod den anfægtede afgørelse.

(jf. præmis 20 og 26-29)

Henvisning til:

Den Europæiske Unions Ret: dom af 25. oktober 2013, Kommissionen mod Moschonaki, T-476/11 P, EU:T:2013:557, præmis 70-73, 76 og 77 og den deri nævnte retspraksis