DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/11

Sag anlagt den 10. maj 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik

(Sag C-216/11)

2011/C 226/22

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls og O. Beynet, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 (1), navnlig artikel 8 og 9, samt artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den anvender et kriterium, der udelukkende er kvantitativt, ved bedømmelsen af den erhvervsmæssige karakter for så vidt angår privatpersoners besiddelse af forarbejdet tobak, der hidrører fra andre medlemsstater, idet dette kriterium anvendes pr. individuelt køretøj (og ikke pr. person) og samlet for alle tobaksvarer, hvorved privatpersoner ganske enkelt hindres i at importere tobaksvarer, der hidrører fra en anden medlemsstat, når mængden overstiger to kilo pr. individuelt køretøj.

— Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

For det første foreholder Kommissionen Den Franske Republik, at denne anvender et kriterium, der udelukkende er kvantitativt, ved fastlæggelsen af, hvornår der foreligger en overtrædelse, hvorimod de mængder, der er nævnt i artikel 9, stk. 2, i det nævnte direktiv 92/12 (og i artikel 32, stk. 3, i direktiv 2008/118 (2)) udelukkende er vejledende og under ingen omstændigheder kan udgøre den eneste faktor, der skal tages i betragtning ved fastlæggelsen af, om tobakken reelt besiddes til erhvervsmæssige formål eller er til eget brug for den privatperson, der transporterer tobakken.

Kommissionen har endvidere anført, at de tærskler på 1 og 2 kg, der er fastsat i skattelovens artikel 575 G og H, gælder for alle de produkter (cigaretter, røgtobak, cigarer etc.), der besiddes, mens de minimumsmængder, der er fastsat i direktiverne, er vejledende kumulative mængder, der er fastsat for hver kategori af tobaksvarer.

Kommissionen har endvidere anført, at den franske lovgivning indfører begrænsninger pr. køretøj, og ikke pr. person, hvilket fører til, at de mængder, der transporteres med et og samme køretøj, ganske enkelt kumuleres, uafhængigt af hvor mange personer der befinder sig i køretøjet.

For det andet har Kommissionen påberåbt sig en tilsidesættelse af artikel 34 TEUF, for så vidt som de nationale bestemmelser forhindrer import af visse mængder tobaksvarer til Frankrig fra en anden medlemsstat, selv om disse mængder er til besidderens eget brug. Disse bestemmelser udgør dermed »foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indførselsrestriktioner«, der har til formål at behandle varer, der hidrører fra andre medlemsstater, mindre fordelagtigt, eller som har en sådan virkning.

For det tredje har Kommissionen afvist de begrundelser, som sagsøgte har påberåbt, og som navnlig vedrører manglende harmonisering på skatteområdet på europæisk plan, samt behovet for at sikre formålet om at beskytte den offentlige sundhed ved at styrke bekæmpelsen af tobaksrygning.

(1) Rådets direktiv 92/12/EØF af 25.2.1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, EFT L 76, s. 1.

(2) Rådets direktiv 2008/118/EF af 16.12.2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF, EUT L 9, s. 12.