Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 20. januar 1994. - STRAFFESAG MOD VAN SWIETEN BV. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: ARRONDISSEMENTSRECHTBANK AMSTERDAM - NEDERLANDENE. - VEJTRANSPORT - BESTEMMELSER PAA DET SOCIALE OMRAADE: ANVENDELSE PAA TRANSPORTER, HVOR EN DEL AF RUTEN ER BELIGGENDE I EN STAT UDEN FOR AETR-OVERENSKOMSTEN - "TIDSRUM AF 24 TIMER" OG "DAG". - SAG C-313/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-02177



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Den forelaeggende ret, Arrondissementsrechtbank, Amsterdam, har stillet to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 (1).

Det foerste spoergsmaal vedroerer fortolkningen af forordningens artikel 2, som definerer de omtvistede bestemmelsers anvendelsesomraade. Det drejer sig i det vaesentlige om, hvorvidt en transport:

° som udfoeres med et koeretoej indregistreret i en medlemsstat

° og som sker dels inden for Faellesskabet, og dels paa et tredjelands omraade, som ikke er deltager i den europaeiske overenskomst om arbejde, der udfoeres af det koerende personale i international vejtransport (AETR) (2)

for den del af ruten, der ligger inden for Faellesskabets omraade, er omfattet af forordningen eller af indregistreringsmedlemsstatens nationale lovgivning.

Det andet spoergsmaal angaar derimod fortolkningen af forordningens artikel 8, stk. 1, navnlig begrebet "tidsrum af 24 timer", som i bestemmelserne laegges til grund ved beregningen af den mindste daglige hviletid.

De faktiske omstaendigheder

De to spoergsmaal er blevet rejst under en straffesag, som i Nederlandene er indledt mod transportvirksomheden Van Swieten. Efter en undersoegelse foretaget af de nationale myndigheder viste det sig nemlig, at foererne for nogle koersler, der delvis var foretaget uden for Faellesskabet, ikke havde overholdt den foreskrevne hviletid.

Efter at tiltalte var blevet domfaeldt i foerste instans, fandt ankeinstansen, at der bestod nogen tvivl om, hvorvidt forordning nr. 3820/85 kunne finde anvendelse, samt med hensyn til betydningen af denne forordnings artikel 8, stk. 1, navnlig for saa vidt angaar beregningsmaaden for den mindste daglige hviletid, som foereren skal overholde. Retten udsatte derfor sagen og anmodede Domstolen om at udtale sig om de to ovennaevnte punkter i form af en praejudiciel afgoerelse.

Anvendelsesomraadet for forordning nr. 3820/85

2. Som sagt drejer det sig her om en transport udfoert med et koeretoej indregistreret i Nederlandene, som for en dels vedkommende er foregaaet i Schweiz. Dette land er ikke deltager i AETR. Det spoergsmaal, der opstaar, er, om en saadan transport, som delvis udfoeres uden for Faellesskabet, er omfattet af anvendelsesomraadet for forordning nr. 3820/85 som defineret i forordningens artikel 2.

3. Denne bestemmelse omhandler tre tilfaelde:

a) Transport foretaget "inden for Faellesskabet" (artikel 2, stk. 1): I dette tilfaelde finder forordningens bestemmelser anvendelse.

b) International transport til eller fra eller i transit gennem tredjelande, som er parter i AETR (artikel 2, stk. 2, foerste led): I dette tilfaelde finder AETR anvendelse paa hele straekningen, saafremt koeretoejet er indregistreret i en medlemsstat eller i et af disse tredjelande.

c) International transport til eller fra eller i transit gennem tredjelande, som ikke er parter i AETR (artikel 2, stk. 2, andet led): I dette tilfaelde finder overenskomsten ligeledes anvendelse, men alene paa den straekning, der tilbagelaegges inden for Faellesskabet, og paa betingelse af, at koeretoejet er indregistreret i et af de paagaeldende tredjelande.

4. Det er klart, at den her foreliggende situation ikke er et af de under b) og c) naevnte tilfaelde: Den hoerer ikke til de under b) tilfaelde, fordi Schweiz ikke er part i AETR, og heller ikke til de under c) naevnte tilfaelde, fordi det paagaeldende koeretoej er indregistreret i en medlemsstat. Det foelger heraf, at AETR under alle omstaendigheder er uanvendelig.

5. Kan det antages, at det paagaeldende tilfaelde falder ind under de i punkt a) naevnte tilfaelde, og at det foelgelig er omfattet af forordningens bestemmelser, eller maa det antages, at det ikke falder ind under disse tilfaelde, og at det foelgelig alene er omfattet af indregistreringsmedlemsstatens lovgivning?

6. Svaret paa dette spoergsmaal afhaenger naturligvis af, hvordan man fortolker forordningens artikel 2, stk. 1, naermere bestemt udtrykket "inden for Faellesskabet" i denne artikel.

7. Denne bestemmelse har givet anledning til to forskellige opfattelser.

Ifoelge en fortolkning, som er indskraenkende, har artikel 2, stk. 1, med det naevnte udtryk til formaal at begraense anvendelsen af forordningen til alene at gaelde transporter, som fuldt ud udfoeres i Faellesskabet.

Ifoelge en anden fortolkning angaar bestemmelserne tvaertimod enhver transport, som foretages helt eller delvis i Faellesskabet (naturligvis paa betingelse af, at den paagaeldende transport ikke er omfattet af en af de saerlige bestemmelser i artikel 2, stk. 2).

8. Efter min opfattelse er det den sidstnaevnte fortolkning, som af formaalsbestemte og systematiske grunde maa foretraekkes.

I denne forbindelse vil jeg foerst bemaerke, at forordningen har til formaal at harmonisere visse bestemmelser om transport, navnlig visse forskrifter paa det sociale omraade, som skal garantere vejtrafiksikkerheden og foerernes helbred. Med andre ord er der med forordningen, som i oevrigt erstatter bestemmelser, som allerede fandtes i en tidligere forordning fra 1969 (3), inden for Faellesskabets rammer indfoert en ensartet ordning, som traeder i stedet for forskellige nationale bestemmelser.

Paa denne baggrund og for at opnaa forordningens saerlige formaal er det klart, at hensigten med forordningen er at fastsaette bestemmelser for enhver transport, som finder sted inden for Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, dvs. enhver straekning inden for Faellesskabet, uanset om denne straekning er en del af en vigtigere rute, som ogsaa gaar igennem tredjelande.

Enhver anden fortolkning ville bringe forordningens tilsigtede virkning i fare, fordi den ville unddrage transporter fra faellesskabsordningen ° ved at henfoere dem under forskellige nationale bestemmelser ° som udfoeres i Faellesskabet, og som foelgelig skal vaere omfattet af ensartede sociale bestemmelser for at sikre lige konkurrencebetingelser mellem transportvirksomhederne.

9. At den her haevdede fortolkning er den eneste, som viser sammenhaeng med forordningens logik, bekraeftes i oevrigt af den omstaendighed, at det allerede i den foregaaende forordning fra 1969 var klart, at faellesskabsbestemmelserne skulle finde anvendelse paa transporter, hvor en del af ruten laa uden for Faellesskabet. Ifoelge artikel 2 gjaldt forordning (EOEF) nr. 543/69 nemlig "for transport ad landevej for den koerselsstraekning eller del af en koerselsstraekning, der tilbagelaegges inden for Faellesskabet". De forskellige aendringer af artikel 2, som i mellemtiden er indfoert, havde blot til formaal at koordinere anvendelsen af faellesskabsforordningen med AETR' s bestemmelser, men de havde afgjort ikke, og saa meget desto mindre i mangel af en udtrykkelig bestemmelse herom, til formaal at formindske anvendelsesomraadet for faellesskabsordningen i forhold til de tilfaelde, som under ingen omstaendigheder er omfattet af AETR.

Den i artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 3820/85 naevnte daglige hviletid

10. Forordningens artikel 8, stk. 1, bestemmer, at "inden for hvert tidsrum af 24 timer" skal foereren have en "daglig hviletid paa mindst 11 sammenhaengende timer" (som kan nedsaettes paa visse betingelser).

11. Det fortolkningsspoergsmaal, som opstaar her, er forholdsvis enkelt. Ogsaa her er der to mulige opfattelser. Ifoelge den foerste har hvert "tidsrum af 24 timer" efter artikel 8, stk. 1, et paa forhaand fastsat begyndelsestidspunkt (fast begyndelse) og er et uafhaengigt tidsrum. Det foerste af disse tidsrum begynder ved afslutningen af den ugentlige hviletid; ved afslutningen af det "foerste tidsrum af 24 timer" begynder et andet tidsrum, dernaest et tredje og saaledes videre indtil den naeste ugentlige hviletid. Det vaesentlige punkt i denne fortolkning ligger i, at overholdelsen af den daglige hviletid paa 11 timer skal kontrolleres inden for hvert "tidsrum af 24 timer" isoleret set. Med andre ord, naar et nyt tidsrum begynder, skal der ikke tages hensyn til, hvad der er sket i loebet af det foregaaende tidsrum (det saakaldte tabula rasa- kriterium).

En af de eventuelle praktiske konsekvenser af fast begyndelse-kriteriet er, at det goeres muligt for foereren at tilbagelaegge to "koeretider" (4), som ligger henholdsvis ved begyndelsen af et "tidsrum af 24 timer" og ved begyndelsen af det foelgende "tidsrum af 24 timer". En saadan situation ville ikke vaere en tilsidesaettelse af artikel 8, fordi foereren inden for hvert "tidsrum af 24 timer" isoleret set overholder forpligtelsen til at holde daglig hviletid. I det omfang, der paa grundlag af tabula rasa-princippet imidlertid ikke tages hensyn til, hvad der er sket i det umiddelbart foregaaende tidsrum, kan det forekomme, at foereren i en periode, der spaender over to "tidsrum af 24 timer", bliver ved rattet i koeretoejet i et tidsrum, som kan vaere endog meget langt.

12. Et eksempel taget fra Det Forenede Kongeriges skriftlige indlaeg giver mulighed for yderligere at praecisere de foregaaende betragtninger. Lad os tage det tilfaelde, at et tidsrum af 24 timer begynder mandag kl. 8 efter afslutningen af den ugentlige hviletid. Hvis foereren efter en halv times koersel indleder den daglige hviletid paa 11 timer (et hvil, som foelgelig varer mandag fra kl. 8.30 til kl. 19.30), kan det antages, at han (for det foerste tidsrum af 24 timer) har overholdt bestemmelsen i artikel 8, stk. 1, om den daglige hviletid. Fra dette tidspunkt kan foereren (under overholdelse af betingelserne om koeretiden og om pauser i forordningens artikel 6, stk. 1, og artikel 7) koere i 10 timer fra mandag kl. 19.30 til den foelgende morgen kl. 7 (10 timers koersel + halvanden times pause). Det andet tidsrum af 24 timer begynder tirsdag kl. 8. Hvis man foelger tabula rasa-kriteriet, vil foereren kunne tilbagelaegge en ny koeretid paa 10 timer med de foreskrevne pauser, foer han tirsdag kl. 19.30 indleder den anden hviletid paa 11 timer.

13. I et saadant tilfaelde er betingelsen i artikel 8, stk. 1, formelt opfyldt, da foereren i det andet tidsrum af 24 timer, som ligger mellem mandag kl. 8 og onsdag kl. 8, under alle omstaendigheder vil have overholdt en daglig hviletid paa 11 timer. Imidlertid har tabula rasa-kriteriet en fordrejet virkning, for saa vidt det, som det lige naevnte eksempel viser, giver foereren mulighed for at koere i et tidsrum af 24 timer fra mandag kl. 19.30 til tirsdag kl. 19.30, uden at foreskrive den mindste hviletid; desuden ville foereren, stadig inden for rammerne af dette eksempel, faktisk befinde sig ved koeretoejets rat i et tidsrum af 20 timer med pauser ind imellem paa i alt 4 timer.

14. Ifoelge den anden fortolkning har de tidsrum af 24 timer, i loebet af hvilke der skal holdes en hviletid paa 11 timer, derimod ikke et paa forhaand fastsat begyndelsespunkt, men begynder ved afslutningen af den foregaaende (daglige eller ugentlige) hviletid (fleksibel begyndelse). Stadig ved hjaelp af dette eksempel kan man let paavise, at anvendelsen af fleksibel begyndelse-kriteriet giver anledning til konsekvenser, som er meget forskellige fra dem, der foelger af fast begyndelse-kriteriet. I praksis vil den foerer, som har koert fra mandag kl. 19.30 til tirsdag kl. 7, ikke kunne tilbagelaegge en ny koeretid foer tirsdag kl. 19.30. I overensstemmelse med fleksibel begyndelse-kriteriet begynder det i artikel 8, stk. 1, naevnte "tidsrum af 24 timer" nemlig at loebe fra afslutningen af den foregaaende hviletid (dvs. fra mandag kl. 19.30); det foelger heraf, at foereren efter at have koert indtil tirsdag kl. 7 noedvendigvis skal indstille koerslen og overholde en ny hviletid paa 11 timer for at efterleve bestemmelserne i artikel 8, stk. 1. I modsat fald ville han tilbagelaegge et tidsrum af 24 timer (fra mandag kl. 19.30 til tirsdag kl. 19.30), hvor han hele tiden sad ved rattet i koeretoejet, hvilket netop er forbudt i henhold til artikel 8, stk. 1.

15. Den anden af disse to fortolkninger maa efter min opfattelse uden tvivl foretraekkes, i betragtning af saavel bestemmelsens formaal som forordningens struktur.

Artikel 8, stk. 1, og mere generelt den forordning, som den indgaar i, har bl.a. til formaal at garantere faerdselssikkerheden samt at forbedre foerernes arbejdsvilkaar. Paa denne baggrund bestemmer artikel 8, stk. 1, at hvert tidsrum af 24 timer skal omfatte mindst 11 timers hvil. Denne bestemmelse har saaledes til formaal at sikre en daglig afveksling mellem koeretider og hviletider, som har til formaal at undgaa, at foereren sidder ved rattet i koeretoejet i en tilstand af psyko-fysiologisk traethed og foelgelig under omstaendigheder, som kan bringe hans egen og andres sikkerhed i fare.

Denne bestemmelse har derfor samme formaal som forordningens artikel 6 og 7, som vedroerer henholdsvis den koeretid, der ligger imellem to daglige hviletider, og pauserne i loebet af koeretiderne.

16. Som Kommissionen og Det Forenede Kongerige med rette har anfoert, synes fast begyndelse-kriteriet at vaere uforeneligt med formaalet med artikel 8, for saa vidt dette kriterium, som det ovennaevnte eksempel viser, kan goere det muligt at forblive ved rattet (med de foreskrevne pauser) i et tidsrum af 24 timer uden nogen daglig hviletid. Det ville derfor give sig udslag i en rent formel overholdelse af bestemmelserne, men ville vaere et eklatant forraederi mod disses formaal, da foereren afgjort ville kunne undlade at overholde den regelmaessige afveksling mellem koeretider og hviletider, som er hovedformaalet med artikel 8, stk. 1.

17. Ved at goere det muligt for foereren at tilbagelaegge to sammenhaengende koeretider (f.eks. fra mandag kl. 19.30 til tirsdag kl. 7 og fra tirsdag kl. 7 til kl. 19.30 samme dag) medfoerer fast begyndelse-kriteriet desuden ogsaa automatisk en tilsidesaettelse af forordningens artikel 6, som bestemmer, at den daglige koeretid mellem to hviletider aldrig maa overstige 10 timer.

18. Jeg mener derfor, at man maa laegge fleksibel begyndelse-kriteriet til grund, som ved at lade "tidsrummet af 24 timer" begynde, ikke fra et fast tidspunkt, men fra afslutningen af den foregaaende hviletid, bevirker, at den rette balance mellem koersel og hvile i loebet af 24 timer bliver overholdt, og at denne rytme dernaest bliver iagttaget gennem hele arbejdsugen.

19. Endelig vil jeg gerne fremsaette en sidste bemaerkning, som det i modsaetning til, hvad der er blevet fremfoert i nogle indlaeg for Domstolen, forekommer mig mere hensigtsmaessigt at indfoeje som led i svaret paa det andet spoergsmaal.

20. Det spoergsmaal er blevet stillet, om der ved den beregning af koeretimerne, der skal foretages for at kontrollere, om foereren har overholdt bestemmelserne i artikel 8, stk. 1, skal tages hensyn til den koeretid, der er tilbagelagt i tredjelande.

21. Jeg mener, at dette spoergsmaal maa besvares bekraeftende. I virkeligheden burde det vaere klart, at den ved forordningen fastsatte faellesskabsordning gaelder for overtraedelser begaaet (og konstateret) inden for Faellesskabet, hvilket sker, naar kontrolmyndigheden konstaterer, at foereren ikke har overholdt den i artikel 8, stk. 1, foreskrevne daglige hviletid.

Paa denne baggrund er det uvaesentligt, at en del af den handling, som udgoer overtraedelsen, er udfoert uden for Faellesskabet; det afgoerende er, at den handling (nemlig koeretidens for lange varighed), som er beskrevet og sanktioneret i forordningen, er fuldfoert i Faellesskabet.

I oevrigt ville enhver anden loesning vaere absolut ulogisk. I artikel 8, stk. 1, fastsaettes en praecis og ensartet graense for at undgaa, at der i Faellesskabet ved rattet i transportkoeretoejer sidder foerere, der er traette, fordi de ikke har holdt en tilstraekkelig hviletid; ud fra det synspunkt er det imidlertid uden betydning, at en del af straekningen ikke er blevet tilbagelagt i Faellesskabet: Den omstaendighed, at en foerer har koert en del af turen i Schweiz frem for i Tyskland, aendrer afgjort intet i hans traethedstilstand.

22. Paa baggrund af de foregaaende betragtninger foreslaar jeg Domstolen at svare den nationale ret saaledes:

"1) I henhold til artikel 2, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 3820/85 finder forordningen anvendelse paa transport ad landevej, som udfoeres med koeretoejer indregistreret i en medlemsstat, for den del af ruten, der ligger inden for Faellesskabet, selv om den paagaeldende transport delvis udfoeres uden for Faellesskabet.

2) Ifoelge artikel 8, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 3820/85 skal der ved 'tidsrum af 24 timer' forstaas et tidsrum af 24 timer, som begynder fra afslutningen af den foregaaende daglige eller ugentlige hviletid.

Ved afgoerelsen af, om en foerer i loebet af et 'tidsrum af 24 timer' har overholdt forpligtelsen til at holde en daglig hviletid i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 3820/85, skal der ogsaa tages hensyn til den koersel, der er foretaget i tredjelande."

(*) Originalsprog: italiensk.

(1) ° Om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1).

(2) ° Aftalen er indgaaet i Genève den 1.7.1970 inden for rammerne af De Forenede Nationers OEkonomiske Kommission for Europa (ECE).

(3) ° Raadets forordning (EOEF) nr. 543/69 af 25.3.1969 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for landevejstransport (EFT 1969 I, s. 158).

(4) ° I henhold til artikel 6 i forordning nr. 3820/85 maa den koeretid , der ligger mellem to daglige hviletider (eller mellem en daglig hviletid og en ugentlig hviletid), i princippet ikke overstige 9 timer.