ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Således som det er blevet gjort gældende af Den Franske Republik – som sagsøgeren ikke på underbygget måde og støttet af dokumentation har modsagt på dette punkt – viser nærmere bestemt en række studier vedrørende bisphenol A’s virkemekanisme, som er blevet offentliggjort siden 2010, ifølge EFSA’s udtalelse af 25. marts 2015, nemlig at stoffet ændrer hormonsystemet gennem biokemiske receptorer, der, blandt andre signaleringsmåder, sender særlige hormonelle signaler til cellerne. Således som ECHA har anført i svarskriftet, fandt EFSA’s CEF-panel på s. 449 i EFSA’s undersøgelsesrapport vedrørende bisphenol A, at studierne indeholder vigtige oplysninger. Med hensyn til Jenkins-studiet (2009) drog EFSA’s CEF-panel den konklusion, at »[dette studie] ikke kan anvendes til vurdering af cancerrisikoen, men som bevis til støtte for, at [bisphenol A] forårsager til spredning efter eksponering under amning eller i livmoderen«. Hvad på samme måde angår studiet af Tharp m.fl. (2012) var panelet af den opfattelse, at »resultaterne af dette studie kan anvendes til underbygning af, at [bisphenol A] forårsager spredning«. Hvad endelig angår Ayyanan-studiet (2011) anførte panelet følgende:

»Flere studier (eksempelvis Markey m.fl., 2001, Murray m.fl., 2007; Ayyanan m.fl., 2011; Vandenberg m.fl., 2013c) rapporteres at vise en ikke-monoton dosis-responskurve for spredning (afsnit 4.3). [EFSA’s] CEF-panel var ikke desto mindre af den opfattelse, at virkningerne underbygger antagelsen om, at bisphenol A påvirker mælkekirtlerne.«
167

Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at de ikke gennemfører industrielle eller kommercielle metoder for udøvelsen af deres aktiviteter som omhandlet i artikel 182, stk. 3, i lov om indkomstskat. Der skal i denne forbindelse tages hensyn til for det første, at størstedelen af havnenes indtægter ikke bestemmes ud fra princippet om udbud og efterspørgsel, for det andet, at deres gebyrer har karakter af vederlag og i princippet kun tilsigter at dække omkostningerne ved visse ydelser, uden at der tilsigtes profitmaksimering, for det tredje, at de ikke vælger den havn, som de skal drive, og heller ikke kan begrænse deres tjenester til de mest rentable brugere, for det fjerde, at deres indtægter ikke nødvendigvis benyttes til at øge deres effektivitet eller deres egentlige præstationer, for det femte, at deres investeringer styres af langsigtede, makroøkonomiske perspektiver og ikke alene af kort- eller mellemsigtet mikroøkonomisk afkast, og for det sjette, at de har enekompetence til at udøve havneforvaltningsmæssige kompetencer, som ikke kan overdrages. Fraværet af en virksomhed med gevinst for øje, sammenholdt med fraværet af en adfærd, der gennemfører industrielle eller kommercielle metoder, begrunder følgelig, at havnene skal svare skat på juridiske personer frem for selskabsskat.
179

Forbundsrepublikken Tyskland har i forbindelse med det sjette anbringendes første led gjort gældende, at specifikationerne i ECHA’s afgørelse vedrørende identificering af metabolitter ikke, som Klageudvalget konstaterede i 119. betragtning til den anfægtede afgørelse, var en selvstændig og uafhængig afgørelse vedrørende anmodningen om det forsøg, der skulle udføres efter metode nr. 309. Afgørelser i forbindelse med stofvurdering indeholder som regel anvisninger om, hvilke forsøg der skal gennemføres, men også oplysninger om den konkrete udførelse af disse forsøg for at sikre, at resultaterne anvendes optimalt i lyset af det oplysningsformål, der forfølges. Beskrivelsen af den fremgangsmåde, der skulle følges for at opnå resultatet, antyder i sig selv, at det eneste, der krævedes, var at gøre alt, hvad der var muligt for at følge den. OECD’s vejledning 309 for prøvning af kemikalier konkretiserer således den indsats, der skal gøres for at identificere omdannelsesprodukter. ECHA’s afgørelse indeholder ingen resultatforpligtelse. Hvis ECHA virkelig havde ønsket at pålægge en resultatforpligtelse, ville det efter Forbundsrepublikken Tysklands opfattelse ikke have været relevant at forlange disse foranstaltninger, eftersom registranterne i så fald ville have været nødt til at træffe alle nødvendige foranstaltninger. Bemærkningen i ECHA’s afgørelse om, at der skulle påvises og identificeres metabolitter for benpat, dækker heller ikke over nogen resultatforpligtelse. Det eneste krav var, at rådataene blev fremlagt, dvs. at det ikke kun var de eventuelle resultater vedrørende metabolitterne, der skulle fremlægges, men også de foreliggende data, som lå til grund for disse resultater. Disse oplysninger er meget åbne for fortolkning og kan udgøre et vigtigt argumentationsgrundlag for identificeringen af benpat som et persistent stof, uanset om forsøget slår fejl, eftersom dataene i så fald kan benyttes til at anmode om udførelse af andre forsøg eller til at indhente andre oplysninger.
417

Klageudvalget undersøgte og forkastede disse argumenter i den anfægtede afgørelse. Klageudvalget påpegede indledningsvis med henvisning til 101. betragtning til den nævnte afgørelse, at ECHA for at vise, at det var nødvendigt at anmode om yderligere oplysninger i forbindelse med vurderingen af et stof, skulle godtgøre, at der var en potentiel risiko for menneskers sundhed og for miljøet, at denne risiko skulle klarlægges, og at der var en reel mulighed for, at de ønskede oplysninger førte til bedre risikohåndteringsforanstaltninger (225. betragtning). Udvalget anførte dernæst, at sagsøgeren i det væsentlige gjorde gældende, at ECHA ikke havde godtgjort, at der var en potentiel risiko for menneskers sundhed og for miljøet, og at sagsøgeren for at godtgøre, at der ikke forekom en potentiel risiko, havde støttet sig på en række undersøgelser, der indgik i registreringsdossieret for triclosan (226. betragtning). Det forklarede desuden, at der, som det fremgik af 44. betragtning til denne afgørelse, forekom en betydelig miljøeksponering for triclosan, og at ECHA i sin afgørelse klart havde påvist potentielle uønskede virkninger for fisk (227. og 228. betragtning). Ifølge udvalget havde ECHA’s afgørelse således klart påvist en potentiel risiko for uønskede virkninger i forbindelse med hormonfunktionen hos fisk, som kunne medføre, at triclosan måtte betragtes som et særligt problematisk stof, og som var så omfattende, at den skulle klarlægges. Udvalget undersøgte endelig sagsøgerens argumenter vedrørende BASF- og Foran-undersøgelserne (229.-232. betragtning). Klageudvalget forklarede for det første, at for så vidt som sagsøgeren med sine argumenter ønskede at gøre gældende, at ECHA havde undladt at tage hensyn til BASF- og Foran-undersøgelserne, måtte disse argumenter forkastes, eftersom ECHA i sin afgørelse havde forklaret, hvorfor oplysningerne i disse undersøgelser efter agenturets opfattelse ikke var tilstrækkelige til, at man kunne vurdere triclosans virkninger for fisks kønsudvikling. For det andet henviste udvalget til, at for så vidt som sagsøgeren med sine argumenter ønskede at tage afstand fra ECHA’s vurdering, måtte disse argumenter ligeledes forkastes. Som anført i 134. betragtning til den samme afgørelse kan en simpel afvigende videnskabelig udtalelse efter udvalgets opfattelse ikke rejse tvivl om lovligheden af ECHA’s afgørelse.
147

For det første har sagsøgeren anerkendt, at Kommissionens sædvanlige praksis vedrørende antidumpingundersøgelser er at undersøge en periode på fire år. Selskabet har imidlertid fremhævet, at handelskammeret under den i denne sag omhandlede undersøgelse forsøgte at formå Kommissionen til at overveje en udvidelse af den kontrollerede periode, således at perioden dækkede perioden for den foregående undersøgelse. Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Kommissionens vide skøn inden for antidumping ligeledes omfatter muligheden for at fravige sædvanlig praksis, når omstændighederne ved den igangværende undersøgelse berettiger dertil. Det er selskabets opfattelse, at omstændighederne ved den omhandlede undersøgelse begrundede, at Kommissionen fraveg sin sædvanlige praksis, idet Kommissionen allerede havde foretaget en væsentlig del af den foregående undersøgelse, som i vid udstrækning vedrørte den samme klager, den samme pågældende vare, de samme eksporterende producenter og de samme importører, og Kommissionen rådede derfor utvivlsomt allerede over alle de data fra Eurostat, som var indsamlet og analyseret under den foregående undersøgelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at selv om den foregående undersøgelse blev afsluttet ved afgørelse 2013/440, efter at klagen var blevet trukket tilbage, var den egentlige grund til, at Kommissionen afsluttede den nævnte undersøgelse, at der ikke var tilstrækkelige beviser for en skade for EU-erhvervsgrenen. Sagsøgeren har konkluderet, at afslaget på handelskammerets anmodning om at udvide den betragtede periode udgør »et misbrug af den vide skønsbeføjelse«, som Kommissionen har, og selskabet har gjort gældende, at Retten bør kvalificere Kommissionens konklusioner om den betragtede periode, og dermed dens endelige fastsættelse af skaden, som utilstrækkeligt begrundede og ulovlige.
I det andet addendum, som blev udstedt i juli 2015, efter, at der var afholdt to møder i maj og juni 2015 (herefter »addendummet af juli 2015«), konkluderede den rapporterende medlemsstat, at »det ikke [var] muligt at konkludere, at den skønnede eksponering for PCA ikke [gav] anledning til bekymring for forbrugerne«. Den rapporterende medlemsstat var af den opfattelse, at det, inden der blev draget konklusioner om forbrugernes sikkerhed, var nødvendigt at undersøge PCA som restkoncentration hos drøvtyggere ved hjælp af en passende undersøgelsesmodel, i overensstemmelse med gældende retningslinjer. Ifølge den rapporterende medlemsstats endelige konklusion »bør eksponering for PCA betragtes som bekymrende, eftersom det er umuligt at fastsætte en tærskel for et genotoksisk kræftfremkaldende stof«.

Sagsøgeren fremlagde den 19. august 2015 videnskabelig dokumentation for EFSA. Ved skrivelse af 24. august 2015 oplyste EFSA sagsøgeren om, at der ikke var mulighed for, at anmelderen, i den foreliggende sag sagsøgeren, kunne fremsætte supplerende bemærkninger under den pågældende procedure for EFSA. I den samme skrivelse gjorde EFSA sagsøgeren opmærksom på, at Kommissionen ville opfordre sagsøgeren til at fremsætte bemærkninger til EFSA’s udtalelse på et senere tidspunkt i proceduren.
190

Sagsøgeren har imidlertid hverken angivet, hvilke grunde til dennes anmodning om fornyet behandling der ikke blev taget hensyn til, eller hvilke faktuelle fejl vedrørende den specifikke indikation for omniscan for hjerteperfusionstomografi der angiveligt blev begået. Sagsøgeren har heller ikke angivet, hvilket faktuelle fejl vedrørende niveauet af gadolinium i hjernen, varigheden af retentionen af stoffet heri og posologien for kontraststoffer der ikke blev korrigeret. Sagsøgeren har heller ikke oplyst, hvilke spørgsmål vedrørende MRI-studiernes begrænsninger og hvilke mangler på konsekvens i indsamlingen af data PRAC, CHMP og Kommissionen ikke tog stilling til. For disse klagepunkters vedkommende har sagsøgeren begrænset sig til at henvise til bilagene til stævningen. Det tilkommer imidlertid ikke Retten ved hjælp af bilagene at forsøge at klarlægge, hvilke anbringender og argumenter der kan antages at udgøre grundlaget for søgsmålet, da bilagene alene udgør bevismateriale og et middel til sagens oplysning (jf. dom af 31.5.2018, Kaddour mod Rådet, T-461/16, EU:T:2018:316, præmis 113 og den deri nævnte retspraksis). De omhandlede klagepunkter er således i strid med reglen i procesreglementets artikel 76, litra d), kun blevet fremsat uden at blive underbygget af en argumentation. Heraf følger, at sagsøgerens klagepunkter må afvises. Endvidere kan den omstændighed, at der ikke specifikt blev taget stilling til sagsøgerens klagepunkt vedrørende PRAC’s tilsyneladende overbevisning om, at visse publikationer var blevet sponseret af MFT-indehaverne, ikke føre til, at den anfægtede afgørelse annulleres, eftersom EMA allerede den 16. august 2017 erklærede, at sponsorering ikke i sig selv skulle anses for at have påvirket konklusionerne i et studie.
17

Ved skrivelse af 4. december 2017 meddelte EASA på ombudsmandens opfordring, for hvilken Trasys havde indgivet sin klage, yderligere oplysninger, idet agenturet anførte, at der under bedømmelsesproceduren var opstået tvivl vedrørende spørgsmålet om de unormalt lave priser, som fire tilbudsgivere havde tilbudt, såsom dagspriserne for visse konkrete forhold, der forekom at være væsentligt lavere end de aktuelle markedspriser for en tilsvarende tjenesteydelse, og at der var blevet foretaget to udvekslinger for at afklare dette spørgsmål vedrørende disse tilbudsgivere. EASA forklarede ombudsmanden, at tilbudsgiverne – med undtagelse af visse specifikke spørgsmål, der blev rejst – var blevet anmodet om at bevise, at deres priser var i overensstemmelse med gældende miljø-, social- og arbejdsmarkedslovgivning, og at tjenesteydelserne blev gennemført til priser, der kunne sammenlignes med priserne i tilbuddene. EASA nævnte ligeledes, at alle tilbudsgiverne havde svaret med fremlæggelse af beviser som bl.a. betalingskvitteringer, fakturaer og henvisninger til kontrakter om tjenesteydelser leveret på lignende områder. Alle tilbudsgivere bekræftede i øvrigt, at de ville overholde nationale love om arbejdsmarkedet og social sikring under hele kontraktens varighed, idet de som bevis forelagde EASA beregninger, som dette fremlagde for ombudsmanden i et fortroligt bilag. Agenturet forklarede, at bedømmelsesudvalget havde accepteret priserne i de finansielle tilbud under hensyntagen til tilbudsgivernes erklæringer og til den dokumentation og de formler for beregning af omkostningerne, som var fremlagt til støtte for erklæringerne, eftersom der ikke var tilstrækkeligt vægtige oplysninger eller beviser, der kunne danne grundlag for en afvisning af de tre bedst indplacerede tilbud. EASA nævnte ligeledes, at agenturet omhyggeligt havde taget hensyn til Trasys’ skrivelse af 6. september 2017, men at det havde konkluderet, at skrivelsen var støttet på formodninger og ikke fremlagde tilstrækkelige beviser.
131

Ifølge sagsøgeren ville meddelelsen af de omhandlede oplysninger og en upartisk undersøgelse af disse oplysninger have ført til et andet resultat. Sagsøgeren er af den opfattelse, at såfremt sammenslutningen havde kunnet få kendskab til beregningen af »det serbiske underbud«, ville det have været i stand til at tilbagevise det hævdede om, at den eksporterende producent var en »prisfølger« ved at godtgøre, at den skade, der blev forvoldt af denne sidstnævnte, ikke var ubetydelig som omhandlet i grundforordningens artikel 9, stk. 3. Sammenslutningen har gjort gældende, at det kunne have anvendt disse oplysninger til at fremføre afgørende argumenter over for Kommissionen for, at den påtænkte tilgang var fejlagtig og ikke kunne begrundes af beviserne i de offentlige sagsakter.
Nærmere bestemt begrundede bedømmeren i rubrikken »kvalifikationer« sin bedømmelse af sagsøgeren med henvisning til det bidrag, der var udarbejdet af den tidligere overordnede, i sin helhed. Desuden nævnes i rubrikken »bedømmerens vurdering« indledningsvis, at sagsøgeren først blev omplaceret til afdelingen »Observatory« medio oktober 2016. Dernæst henviser bedømmeren til bedømmelsen af sagsøgeren vedrørende de første ni måneder af 2016, som blev foretaget af hans overordnede i denne periode, dvs. EUIPO’s administrerende direktør. Denne bedømmelse lyder således:

»[Sagsøgerens] arbejdsindsats i [afdelingen »Operations«] har været ringere hvad angår resultater og produktivitetstab navnlig på området for indsigelser og som følge af manglende gennemsigtighed for så vidt angår indsatsen og en delvis og ufuldstændig fremsendelse af resultaterne til [den administrerende direktør]. Hans adfærd er ligeledes blevet kritiseret, for så vidt som han ikke havde delt vigtige oplysninger på en hensigtsmæssig måde.

Som direktør for [afdelingen »Operations«] traf [sagsøgeren] ikke de nødvendige foranstaltninger for at imødegå situationen, hvilket stillede EUIPO i en vanskelig situation hvad angik akkumulerede forsinkelser og medførte, at [den tidligere overordnede] mistede tilliden til sagsøgeren som direktør. Selv om [sagsøgeren] havde de krævede færdigheder og kvalifikationer til at bestride en lederstilling, viste han sig imidlertid i 2016 ikke i stand til at foretage de rigtige skridt for at håndtere den ekstraordinære situation.

Under bedømmelsessamtalen (formanden for personaleudvalget deltog) bestred [sagsøgeren] flere faktiske omstændigheder, resultater og tal for produktionen, som var medtaget i den administrerende direktørs bedømmelse. Det eneste utilfredsstillende forhold, som han var enig i, [vedrørte] hurtigheden af indsigelsesafgørelserne.«
30

Angående den hævdede tilsidesættelse af retten til forsvar og retten til at blive hørt har Parlamentet gjort gældende, at sagsøgeren er blevet opfordret til at indgive bemærkninger angående den omstændighed, at en række udgifter risikerede at blive anset for ikke at være støtteberettigede i regnskabsåret 2015, hvilket sagsøgeren gjorde den 2. november 2016. Ifølge Parlamentet blev disse bemærkninger behandlet af Parlamentets generaldirektør for økonomi, der fandt, at de ikke ville kunne ændre konklusionen om, at de omhandlede udgifter ikke var støtteberettigede. Ydermere har Parlamentet anført, at noten fra Parlamentets generalsekretær af 10. november 2016, der opfordrede Præsidiet til at vedtage den anfægtede afgørelse vedrørende regnskabsåret 2015, udtrykkeligt henviste til nævnte bemærkninger. Parlamentet har desuden anført, at denne note tilføjede, at disse bemærkninger var tilgængelige i generalsekretariatet efter anmodning. Hvad endelig angår erklæringen om, at nævnte afgørelse er blevet vedtaget og undertegnet inden Præsidiets møde, har Parlamentet gjort gældende, at selv om denne afgørelse er blevet forberedt inden nævnte møde, blev den først fremsendt til sagsøgeren, efter Præsidiet havde behandlet og vedtaget den.
56

Det er ikke desto mindre nødvendigt, at Kommissionen, uden at den er forpligtet til at fremlægge en dybdegående analyse af den pågældende støtte, giver en tilstrækkelig beskrivelse af rammerne for dens undersøgelse i indledningsbeslutningen med henblik på ikke at gøre de berørte parters ret til at fremkomme med deres bemærkninger meningsløs (dom af 31.5.2006, Kuwait Petroleum (Nederland) mod Kommissionen, T-354/99, EU:T:2006:137, præmis 85). Domstolen har bl.a. fastslået, at når de bestemmelser, der var gældende, da en medlemsstat foretog anmeldelse af påtænkt støtte, blev ændret, inden Kommissionen vedtog sin afgørelse, skulle sidstnævnte med henblik på at træffe afgørelse på grundlag af de nye bestemmelser, således som den er forpligtet til, opfordre interesserede parter til at udtale sig om støttens forenelighed med sidstnævnte bestemmelser (jf. dom af 11.12.2008, Kommissionen mod Freistaat Sachsen, C-334/07 P, EU:C:2008:709, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis). Det er ligeledes blevet fastslået, at det kun er i det tilfælde, at Kommissionen efter vedtagelsen af beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure konstaterer, at denne beslutning er baseret på enten ufuldstændige oplysninger eller på en fejlagtig retlig kvalificering af disse omstændigheder, at den har mulighed for, eller endda forpligtelse til, at tilpasse sin holdning ved at vedtage en berigtigende afgørelse eller en ny indledningsbeslutning for at give de interesserede parter mulighed for hensigtsmæssigt at fremsætte bemærkninger (jf. i denne retning dom af 30.4.2019, UPF mod Kommissionen, T-747/17, EU:T:2019:271, præmis 76 og den deri nævnte retspraksis). Det er således kun når Kommissionen efter beslutningen om at indlede en undersøgelse ændrer sin argumentation vedrørende de oplysninger eller en retlig kvalificering af disse oplysninger, som viser sig afgørende for dens vurdering af, om der foreligger støtte, eller om støtten er forenelig med det indre marked, at den skal berigtige sin indledningsbeslutning eller udvide denne, således at de interesserede parter får mulighed for hensigtsmæssigt at fremsætte bemærkninger (jf. i denne retning dom af 30.4.2019, UPF mod Kommissionen, T-747/17, EU:T:2019:271, præmis 77).
198

Sagsøgeren ønskede at være omfattet af proceduren vedrørende bekræftende data, der er fastsat i artikel 6, litra f), i forordning nr. 1107/2009, som gør det muligt for Kommissionen at godkende et stof, der er inkorporeret i plantebeskyttelsesmidler, eller at forny godkendelsen med forbehold for forpligtelsen til at fremlægge bekræftende data med henblik på at afhjælpe »mangler i dataene«. Sagsøgeren har bestridt Kommissionens standpunkt, hvorefter proceduren vedrørende bekræftende data kun skal anvendes til at imødegå uventede »mangler i dataene« som følge af nye eller ændrede retningslinjer. Proceduren vedrørende bekræftende data skal således ligeledes gøre det muligt at fremlægge oplysninger, der »anses for at være rent bekræftende og kun har til formål at underbygge afgørelsen«. Sagsøgeren er af den opfattelse, at det var hensigtsmæssigt at benytte sig heraf bl.a. for at godtgøre, at knoglemarv eksponeres for metabolitten IN-JE127 i den genotoksiske undersøgelse hos mus, eftersom dette nye datakrav fulgte af en ny videnskabelig udtalelse, som ikke var tilgængelig på tidspunktet for indgivelsen af dossieret, eller for i givet fald, henset til ECHA’s afgørelse om klassificering af farer, at behandle toksicitetsprofilen for de tre angiveligt »relevante« metabolitter af FPS.
32

Hvad angår formaliteten vedrørende passivitetspåstanden har Kommissionen, støttet af Inmarsat, for det første anført, at denne institution tog stilling til sagsøgerens opfordring til at handle, og for det andet at genstanden for denne påstand ikke svarer til opfordringens genstand, for så vidt som Kommissionen i det væsentlige ikke formelt blev opfordret til individuelt at tilstille Inmarsat en retsakt for at hindre dette selskab i at anvende 2 GHz-frekvensbåndet eller til at handle med henblik på at undgå en opsplitning af det indre marked, og den kunne dermed ikke tage stilling i denne henseende. Kommissionen har anført, at den fastlagde sin opfattelse i klare vendinger efter sagsøgerens opfordring til at handle, selv om dette svar ikke indebar en vedtagelse af de foranstaltninger, som sagsøgeren ønskede. Endelig har Kommissionen anført, at passivitetspåstanden ligeledes bør afvises fra realitetsbehandling, for så vidt som visse af de retsakter, som den ifølge opfordringen til at handle eventuelt skulle vedtage, henhører under dens skønsbeføjelser, og at sagsøgeren under alle omstændigheder ikke er umiddelbart og individuelt berørt af sådanne retsakter.
55

Den fortolkning, som Kommissionen har fremført – der betinger anvendelsen af overgangsbestemmelsen af de kumulative krav om, at en medlemsstats fremsættelse af et krav og afstemningen begge skal have fundet sted senest den 31. marts 2017 – medfører derimod en usikkerhed i slutningen af overgangsperioden med hensyn til den tidsmæssige anvendelse af det kvalificerede flertal ifølge den definition, der er fastsat i artikel 3, stk. 3, i protokol nr. 36. Eftersom varigheden af arbejdet med et udkast til retsakt kan variere, har en medlemsstat, der gør brug af den ret, der er tillagt den ved denne bestemmelse i overgangsperioden, især når datoen for dennes fremsættelse af kravet nærmer sig den 13. marts 2017, nemlig ikke sikkerhed for, at afstemningen faktisk kan finde sted i henhold til de nævnte regler. Såfremt arbejdet med retsakten skulle fortsætte ud over den 31. marts 2017, ville den fortolkning, som Kommissionen har forsvaret, have til følge, at afstemningen skulle have fundet sted med det kvalificerede flertal, der er omhandlet i artikel 16, stk. 4, TEU, mens en afslutning af det nævnte arbejde før denne dato, som tillader, at afstemningen finder sted inden den 31. marts 2017, medfører anvendelsen af det kvalificerede flertal, der er defineret i artikel 3, stk. 3, i protokol nr. 36. En sådan fortolkning ville desuden ikke alene give anledning til manglende forudsigelighed, men kunne ligeledes føre til en omgåelse af den omhandlede overgangsbestemmelse, derved at datoen for afstemningen fastsættes til en dato, der ligger efter den 31. marts 2017.