ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 236/8

Domstolens dom (Store Afdeling) af 13. maj 2015 — »Gazprom« OAO (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Litauen)

(Sag C-536/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - samarbejdet om civilretlige spørgsmål - forordning (EF) nr. 44/2001 - anvendelsesområde - voldgift - ikke omfattet - anerkendelse og fuldbyrdelse af udenlandske voldgiftskendelser - forbud nedlagt af en voldgiftsret i en medlemsstat - forbud mod indledning eller fortsættelse af en sag ved en ret i en anden medlemsstat - retterne i en medlemsstats beføjelse til at nægte at anerkende en voldgiftskendelse - New York-konventionen))

(2015/C 236/10)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

Tiltalt i straffesagen

Appellant:»Gazprom« OAO

Procesdeltagere: Lietuvos Respublika

Konklusion

Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en ret i en medlemsstat anerkender og fuldbyrder — eller at den nægter at anerkende og fuldbyrde — en voldgiftskendelse, der forbyder en part at fremsætte visse påstande ved en ret i denne medlemsstat, for så vidt som denne forordning ikke regulerer anerkendelse og fuldbyrdelse i en medlemsstat af en voldgiftskendelse afsagt af en voldgiftsret i en anden medlemsstat.

(1) EUT C 377 af 21.12.2013.
3)

Artikel 1, stk. 2, litra a), i direktiv 98/59 skal fortolkes således, at der med henblik på at afgøre, om der er foretaget kollektive afskedigelser inden for rammerne af arbejdskontrakter, der er indgået for et bestemt tidsrum eller med henblik på en bestemt arbejdsopgave, ikke kræves, at grunden til den kollektive afskedigelse hidrører fra et og samme kollektive aftalegrundlag vedrørende samme tidsrum eller arbejdsopgave.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 236/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. maj 2015 — Verder LabTec GmbH & Co. KG mod Finanzamt Hilden (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-657/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - etableringsfrihed - artikel 49 TEUF - restriktioner - opkrævning i rater af skat på ikke-realiserede kapitalgevinster - opretholdelsen af fordelingen af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne - proportionalitet))

(2015/C 236/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Verder LabTec GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Finanzamt Hilden

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en skattelovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, som i tilfælde af overførsel af et aktiv fra et selskab beliggende på denne medlemsstats område til samme virksomheds faste driftssted beliggende på en anden medlemsstats område foreskriver, at de ikke-realiserede kapitalgevinster af disse aktiver, som er opstået på den første medlemsstats område, skal opgøres og beskattes, og at opkrævningen af skatten vedrørende disse skal fordeles over ti år.

(1) EUT C 71 af 8.3.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 236/9

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 4. juni 2015 — Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank mod E. Fischer-Lintjens (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Centrale Raad van Beroep — Nederlandene)

(Sag C-543/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - social sikring af vandrende arbejdstagere - forordning (EØF) nr. 1408/71 - artikel 27 - bilag VI, afsnit R, punkt 1, litra a) og b) - begrebet »ret til pension eller rente i medfør af lovgivningen i to eller flere medlemsstater« - naturalydelser - tildeling af en pension med tilbagevirkende kraft i henhold til bopælsmedlemsstatens lovgivning - modtagelse af sundhedsydelser underlagt betingelse om at tegne en obligatorisk sygeforsikring - attest på ikke-forsikringspligt i henhold til bopælsmedlemsstatens lovgivning om obligatorisk sygeforsikring - efterfølgende ingen bidragspligt i denne medlemsstat - tilbagetrækning af denne attest med tilbagevirkende kraft - umuligt at tilslutte sig en obligatorisk sygeforsikring med tilbagevirkende kraft - afbrydelse af en sådan forsikrings dækning ved sygdom - den effektive virkning af forordning nr. 1408/71))

(2015/C 236/11)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Centrale Raad van Beroep

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

Sagsøgt: E. Fischer-Lintjens

Konklusion

Artikel 27 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, sammenholdt med bilag VI, afsnit R, punkt 1, litra a) og b), i den nævnte forordning nr. 1408/71, skal fortolkes således, at en person under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede skal anses for at have ret til pension fra begyndelsen af den periode, for hvilken denne pension rent faktisk er blevet udbetalt til denne person, uanset tidspunktet for, hvornår retten til denne pension formelt blev fastslået, og herunder, i givet fald, når denne begynder at løbe før datoen for afgørelsen om tildeling af samme pension.

Artikel 27 og artikel 84a i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1992/2006, sammenholdt med forordningens bilag VI, afsnit R, punkt 1, litra a) og b), skal fortolkes således, at de under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter det ikke er muligt for en modtager af en pension, som ydes af denne medlemsstat med et års tilbagevirkende kraft, at tilslutte sig en obligatorisk sygeforsikring med samme tilbagevirkende kraft, og som bevirker, at denne modtager fratages enhver beskyttelse på det sociale område, uden at alle de relevante omstændigheder, bl.a. de omstændigheder, som vedrører dennes personlige situation, tages i betragtning.

(1) EUT C 15 af 18.1.2014.
1)

Artikel 6, nr. 1), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at reglen om forening af kompetencerne i tilfælde, hvor der er flere sagsøgte således som fastsat i denne bestemmelse, kan finde anvendelse i forbindelse med en erstatningssag om solidarisk ansvar og om krav om fremlæggelse af oplysninger inden for rammerne heraf, der er anlagt mod virksomheder, som har deltaget på forskellig måde geografisk og tidsmæssigt i en sammenhængende og vedvarende overtrædelse af EU-rettens kartelforbud, og som er fastslået i en kommissionsbeslutning, og dette endog i tilfælde, hvor sagsøgeren har hævet sit søgsmål mod den eneste af de medsagsøgte, som er hjemmehørende i den medlemsstat, hvori den ret, ved hvilken sagen er anlagt, er beliggende, medmindre det godtgøres, at der findes en hemmelig forståelse mellem sagsøgeren og den pågældende sagsøgte med henblik på kunstigt at skabe eller opretholde betingelserne for anvendelsen af denne bestemmelse på tidspunktet for anlæggelsen af sagen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/5

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. maj 2015 — Kongeriget Spanien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-146/13) (1)

((Annullationssøgsmål - gennemførelse af et forstærket samarbejde - indførelse af enhedspatentbeskyttelse - forordning (EU) nr. 1257/2012 - artikel 118, stk. 1, TEUF - retsgrundlag - artikel 291 TEUF - delegering af beføjelser til organer uden for Den Europæiske Union - principperne om EU-rettens autonomi og ensartede anvendelse))

(2015/C 213/07)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Kongeriget Spanien (ved E. Chamizo Llatas og S. Centeno Huerta, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet (ved M. Gómez-Leal, M. Dean og U. Rösslein, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved T. Middleton, F. Florindo Gijón, M. Balta og L. Grønfeldt, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Belgien (ved C. Pochet, J.-C. Halleux og T. Materne, som befuldmægtigede), Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek og J. Vláčil, som befuldmægtigede), Kongeriget Danmark (ved C. Thorning og M. Wolff, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze, M. Möller og J. Kemper, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved G. de Bergues, F.-X. Bréchot, D. Colas og N. Rouam, som befuldmægtigede), Storhertugdømmet Luxembourg, Ungarn (ved M. Fehér og K. Szíjjártó, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M. Bulterman og J. Langer, som befuldmægtigede), Kongeriget Sverige (ved A. Falk, C. Meyer-Seitz og U. Persson, som befuldmægtigede), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved M. Holt, som befuldmægtiget, bistået af J. Stratford, QC, og af barrister T. Mitcheson) og Europa-Kommissionen (ved I. Martínez del Peral, T. van Rijn, B. Smulders og F. Bulst, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er blevet afholdt af Parlamentet og Rådet.

3) Kongeriget Belgien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Franske Republik, Storhertugdømmet Luxembourg, Ungarn, Kongeriget Nederlandene, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 171 af 15.6.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/5

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. maj 2015 — Kongeriget Spanien mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-147/13) (1)

((Annullationssøgsmål - gennemførelse af et forstærket samarbejde - enhedspatent - forordning (EU) nr. 1260/2012 - oversættelsesordninger - princippet om forbud mod forskelsbehandling - artikel 291 TEUF - delegering af beføjelser til organer uden for Den Europæiske Union - artikel 18, stk. 2, TEUF - retsgrundlag - princippet om EU-rettens autonomi))

(2015/C 213/08)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Kongeriget Spanien (ved E. Chamizo Llatas og S. Centeno Huerta, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved T. Middleton, F. Florindo Gijón, M. Balta og L. Grønfeldt, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Belgien (ved C. Pochet, J.-C. Halleux og T. Materne, som befuldmægtigede), Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek og J. Vláčil, som befuldmægtigede), Kongeriget Danmark (ved C. Thorning og M. Wolff, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze, M. Möller og J. Kemper, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved G. de Bergues, F.-X. Bréchot, D. Colas og N. Rouam, som befuldmægtigede), Storhertugdømmet Luxembourg, Ungarn (ved M. Fehér og K. Szíjjártó, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M. Bulterman og J. Langer, som befuldmægtigede), Kongeriget Sverige (ved A. Falk og C. Meyer-Seitz, som befuldmægtigede), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved M. Holt, som befuldmægtiget, bistået af J. Stratford, QC, og af barrister T. Mitcheson), Europa-Parlamentet (ved M. Gómez-Leal, U. Rösslein og M. Dean, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved I. Martínez del Peral, T. van Rijn, B. Smulders og F. Bulst, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er blevet afholdt af Rådet.

3) Kongeriget Belgien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Franske Republik, Storhertugdømmet Luxembourg, Ungarn, Kongeriget Nederlandene, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 171 af 15.6.2013.
1)

Artikel 31, stk. 3, i Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv) skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at et forsikringsselskab på grundlag af generelle nationalretlige principper, såsom de i hovedsagen omhandlede »åbne og/eller uskrevne retsregler«, er forpligtet til at meddele en forsikringstager visse yderligere oplysninger ud over dem, der er anført i dette direktivs bilag II, forudsat at de oplysninger, der kræves, er klare, præcise og nødvendige for, at forsikringstageren virkelig kan forstå de væsentligste elementer i forsikringen, og forudsat at de sikrer et tilstrækkeligt retssikkerhedsniveau, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/7

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. april 2015 — Geoffrey Léger mod Ministre des Affaires sociales et de la Santé et des Droits des femmes, Etablissement français du sang (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal administratif de Strasbourg — Frankrig)

(Sag C-528/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - folkesundhed - direktiv 2004/33/EF - tekniske krav til blod og blodkomponenter - bloddonation - kriterier for donorers egnethed - kriterier for permanent eller midlertidig udelukkelse - personer, som på grund af deres seksuelle adfærd er udsat for stor risiko for at påføre sig alvorlige smitsomme sygdomme, der kan overføres med blodet - mand, der har haft seksuel kontakt med en mand - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 21, stk. 1, og 52, stk. 1 - seksuel orientering - forskelsbehandling - berettigelse - proportionalitet))

(2015/C 213/10)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif de Strasbourg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Geoffrey Léger

Sagsøgt: Ministre des Affaires sociales et de la Santé et des Droits des femmes, Etablissement français du sang

Konklusion

Punkt 2.1. i bilag III til Kommissionens direktiv 2004/33/EF af 22. marts 2004 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/98/EF med hensyn til visse tekniske krav til blod og blodkomponenter skal fortolkes således, at kriteriet for permanent udelukkelse fra at afgive blod som omhandlet i denne bestemmelse, og som vedrører seksuel adfærd, dækker den situation, hvor en medlemsstat — henset til den gældende situation i denne medlemsstat — fastsætter en permanent kontraindikation for afgivelse af blod for mænd, der har haft seksuel kontakt med mænd, når det på baggrund af viden og medicinske, videnskabelige og aktuelle epidemiologiske oplysninger er fastslået, at en sådan seksuel adfærd udsætter disse personer for en stor risiko for at påføre sig alvorlige smitsomme sygdomme, der kan overføres med blodet, og at der under overholdelse af proportionalitetsprincippet ikke findes effektive teknologier til påvisning af sådanne smitsomme sygdomme — eller i mangel af sådanne teknologier — mindre bebyrdende metoder end en sådan kontraindikation for at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau hos modtagerne. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt i den pågældende medlemsstat.

(1) EUT C 367 af 14.12.2013.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af [EUF]-traktatens artikel [108 TEUF] samt artikel 1 og artikel 4-6 i Kommissionens afgørelse 2012/636/EU af 25. januar 2012 om Tysklands foranstaltning C 36/07 (ex NN 25/07) til fordel for Deutsche Post AG, der tilsigter at afgøre, om en virksomheds befordring af pakker til en anden virksomhed i dels perioden 2003-2012, dels fra 2012 udgjorde et særskilt marked for de pågældende produkter, idet den har undladt at foretage en selvstændig afgrænsning af det omhandlede marked som led i afgørelsens opfyldelse.
1)

Humanmedicinske lægemidler som de i hovedsagerne omhandlede, der er receptpligtige, og for hvilke der ikke er udstedt en markedsføringstilladelse af de kompetente myndigheder i en medlemsstat eller i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur, er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004, i medfør af direktivets artikel 2, stk. 1, såfremt de er fremstillet industrielt eller under anvendelse af en industriel proces. Disse lægemidler er kun omfattet af undtagelsen i artikel 3, nr. 1), i dette direktiv, som ændret, såfremt de er blevet tilberedt efter en lægerecept, der er udfærdiget forud for deres tilberedning, hvilken skal ske specifikt til en på forhånd identificeret patient. De pågældende lægemidler kan kun være omfattet af undtagelsen i artikel 3, nr. 2), i direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27, såfremt det apotek, som har tilberedt lægemidlerne, udleverer dem direkte til de patienter, som det forsyner. Det tilkommer den forelæggende ret at bedømme, om betingelserne for anvendelse af disse bestemmelser er opfyldt i hovedsagerne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 302/4

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 16. juli 2015 — Coty Germany GmbH mod Stadtsparkasse Magdeburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-580/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - intellektuel og industriel ejendomsret - direktiv 2004/48/EF - artikel 8, stk. 3, litra e) - salg af varemærkeforfalskede varer - ret til oplysning i forbindelse med en sag om en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed - ordning i en medlemsstat, der tillader pengeinstitutter at nægte at imødekomme en anmodning om oplysning vedrørende en bankkonto (bankhemmelighed)))

(2015/C 302/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Coty Germany GmbH

Sagsøgt: Stadtsparkasse Magdeburg

Konklusion

Artikel 8, stk. 3, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder skal fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, der ubegrænset og ubetinget giver et pengeinstitut ret til under påberåbelse af princippet om bankhemmelighed at nægte at give oplysning i henhold til direktivets artikel 8, stk. 1, litra c), om en kontoindehavers navn og adresse.

(1) EUT C 31 af 1.2.2014.
1)

Artikel 102 TEUF skal fortolkes således, at en indehaver af et patent, der er essentielt for en standard, der er fastsat af et standardiseringsorgan, og som har påtaget sig en uigenkaldelig forpligtelse over for dette organ til at indrømme tredjeparter licens på retfærdige, rimelige og ikke-diskriminerende vilkår, normalt kaldet »FRAND« (»fair, reasonable and non-discriminatory«), ikke misbruger sin dominerende stilling som omhandlet i denne artikel ved at anlægge patentkrænkelsessøgsmål med påstand om undladelse af krænkelse af indehaverens patent eller tilbagekaldelse af produkter, som er blevet fremstillet under anvendelse af dette patent, når: — indehaveren, inden dette søgsmål anlægges, for det første har givet den påståede patentkrænker meddelelse om den krænkelse, vedkommende foreholdes, idet patentet angives, og det præciseres, hvorledes det er blevet krænket, og for det andet, efter at den påståede patentkrænker har udtrykt ønske om at indgå en licensaftale på FRAND-vilkår, har overbragt denne krænker et konkret, skriftligt licenstilbud på sådanne vilkår, som bl.a. præciserer licensafgiften og fremgangsmåden for dens beregning, og — denne krænker fortsætter med at udnytte patentet uden hurtigt at følge op på dette tilbud i overensstemmelse med sædvanlig anerkendt handelspraksis inden for området og i god tro, hvilket skal afgøres på grundlag af objektive kriterier og bl.a. indebærer fraværet af enhver forhalingstaktik.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. juli 2015 — Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein mod Dr. med. vet. Uta Wree (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Schleswig-Holsteinisches Oberverwaltungsgericht — Tyskland)

(Sag C-422/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - landbrug - fælles landbrugspolitik - enkeltbetalingsordning - forordning (EF) nr. 73/2009 - artikel 34, stk. 2, litra a) - begrebet »støtteberettiget areal« - begrebet »landbrugsareal« - areal, der udgør det bevoksede afdækningslag på et nedlagt affaldsdeponeringsanlæg - anvendelse til landbrugsformål - lovlig))

(2015/C 294/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Schleswig-Holsteinisches Oberverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

Sagsøgt: Dr. med. vet. Uta Wree

Konklusion

Artikel 34, stk. 2, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 skal fortolkes således, at et areal, der udgør afdækningslaget på et affaldsdeponeringsanlæg i efterbehandlingsfasen, udgør et »landbrugsareal« som omhandlet i denne bestemmelse, når det faktisk anvendes som permanent græsareal.

(1) EUT C 304 af 19.10.2013.
1)

Artikel 4, stk. 1, litra a), nr. i)-iii), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger skal fortolkes således, at medlemsstaterne — medmindre der indrømmes en fravigelse — er forpligtede til at nægte at godkende et enkeltprojekt, såfremt det kan medføre en forringelse af tilstanden for et overfladevandområde, eller når det indebærer risiko for, at der ikke opnås en god tilstand for overfladevand eller et godt økologisk potentiale og god kemisk tilstand for overfladevand på den i direktivet fastsatte dato.
1)

Artikel 7, litra a), i Kommissionens forordning (EF) nr. 2362/98 af 28. oktober 1998 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 for så vidt angår ordningen for indførsel af bananer til Fællesskabet, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1632/2000 af 25. juli 2000, sammenholdt med forordningens artikel 11, skal fortolkes således, at betingelsen om, at en økonomisk beslutningstager skal udøve handelsvirksomhed som importør »for egen regning og selvstændigt«, ikke alene skal være opfyldt ved registreringen af denne beslutningstager som »nytilkommen« erhvervsdrivende i denne bestemmelses forstand, men ligeledes skal være opfyldt, for at den nytilkomne beslutningstager kan bevare denne egenskab med henblik på indførsel af bananer i forbindelse med de toldkontingenter, der er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 404/93 af 13. februar 1993 om den fælles markedsordning for bananer, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger.