DA Den Europæiske Unions Tidende C 381/22

Appel iværksat den 14. september 2015 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Udvidede Afdeling) den 2. juli 2015 i de forenede sager T-425/04 RENV og T-444/04 RENV, Frankrig og Orange mod Kommissionen

(Sag C-486/15 P)

(2015/C 381/25)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved C. Giolito, B. Stromsky, D. Grespan og T. Maxian Rusche, medlemmer af Kommissionens Juridiske Tjeneste)

De andre parter i appelsagen: Den Franske Republik, Orange, tidligere France Telecom, og Forbundsrepublikken Tyskland

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Sjette Udvidede Afdeling) den 2. juli 2015 i de forenede sager T-425/04, Den Franske Republik mod Kommissionen, og T-444/04, France Télécom mod Kommissionen, ophæves, for så vidt som denne dom: — har annulleret artikel 1 i Kommissionens beslutning 2006/621/EF af 2. august 2004 om statsstøtte ydet af Frankrig til France Télécom (1), og — har pålagt Kommissionen at bære sine egne omkostninger og betale otte tiendedele af de af Den Franske Republik og Orange afholdte omkostninger i sagerne T-425/04 og T-444/04.

— Der træffes endelig afgørelse i sagen, Kommissionen frifindes, og de indstævnte tilpligtes at betale sagens omkostninger for begge instanser.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten, til fornyet behandling og afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Kommissionen har til støtte for sin appel fremført fire anbringender.

Den har for det første gjort gældende, at Rettens dom er behæftet med en utilstrækkelig og selvmodsigende begrundelse. Retten har således overset de principper, der blev fastslået i appeldommen (2), og har ikke givet en tilstrækkelig besvarelse af de argumenter, som Kommissionen fremsatte under hjemvisningsproceduren.

Kommissionen har for det andet kritiseret Retten for at have foretaget talrige tilsidesættelser af artikel 107, stk. 1, TEUF. Disse tilsidesættelser ledte Retten til at udelukke de erklæringer, som de offentlige myndigheder havde fremsat mellem juli og december 2002, såvel som delen om »beroligelse af markederne« i meddelelsen af 4. december 2002, fra analysefeltet vedrørende kriteriet om den private investor. For det første har Retten — ved at bestræbe sig på at anvende testen om den fornuftige private investor på et bestemt tidspunkt — således tilsidesat Domstolens løsning om, at der skal foretages en vurdering af situationen, som den var på det tidspunkt, da støtteforanstaltningerne blev truffet, og at der skal tages hensyn til samtlige relevante forhold. Ifølge Kommissionen synes Retten at overse, at en støtteforanstaltning kan følge af flere indbyrdes forbundne indgreb, som er umulige at adskille. For det andet har Retten begået flere retlige fejl vedrørende den forbindelse, der eksisterer mellem begrebet fordel og anvendelsen af kriteriet om den fornuftige private investor. Kommissionen har særligt kritiseret Retten for at have begrænset testen om den fornuftige private investor til en begrænset del af den periode, i løbet af hvilken fordelen havde sine virkninger. For det tredje har Kommissionen kritiseret Retten for at have udelukket baggrundselementer fra feltet for sin undersøgelse. For det fjerde har Retten uberettiget begrænset den fælles undersøgelse af flere fordele til fordele af den samme art. For det femte har Retten ikke gjort brug af det kriterium, som Domstolen har opstillet med henblik på at fastlægge, hvorvidt statslige foranstaltninger er uløseligt forbundne og skal undersøges sammen. For det sjette har Kommissionen bestridt Rettens anerkendelse af begivenheder, der udgjorde »brud« i rækken af de statslige foranstaltninger i løbet af månederne fra september til december 2002. Ifølge Kommissionen kan sådanne »brud« ikke begrunde en separat undersøgelse af de foranstaltninger, der ligger forud for og efter dette tidsrum. Endelig har Kommissionen bestridt Rettens begrundelse med hensyn til risikoen for omdømmet.

For det tredje har Kommissionen kritiseret Retten for at have overskredet grænserne for sin legalitetskontrol af forvaltningsakter.

Endelig er Kommissionen af den opfattelse, at Retten har foretaget en urigtig fortolkning af Kommissionens beslutning og endda fordrejet denne.

(1) EUT 2006 L 257, s. 11.

(2) Dom Bouygues m.fl. mod Kommissionen m.fl., C-399/10 P og C-401/10 P, EU:C:2013:175.