Det fremgår for det første af artikel 114, stk. 4, i Rettens procesreglement, set i lyset af procesreglementets artikel 2, stk. 2, samt artikel 18 og 19, at udpegelsen af en af Rettens dommere til at udøve hvervet som generaladvokat er fakultativ, når Retten sættes i afdelinger, og for det andet, at de i nævnte procesreglement fastsatte bestemmelser om generaladvokaten kun finder anvendelse i tilfælde, hvor en dommer faktisk er blevet udpeget til at udøve hvervet som generaladvokat. Når Retten ikke udpeger nogen generaladvokat med henblik på behandlingen af et søgsmål, foreligger der ingen forpligtelse til at høre en generaladvokat, før Retten på grundlag af sit procesreglements artikel 113 fastslår, at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse i sagen.

I overensstemmelse med denne bestemmelse kan en part, når den er blevet anmodet om skriftligt at udtale sig om, hvilke konsekvenser der skal drages af vedtagelsen af den anfægtede forordning, navnlig i lyset af genstanden for dens søgsmål, forvente, at Retten, såfremt den finder, at sagen er blevet uden genstand, vil træffe afgørelse ved kendelse, idet der er tale om en af de i nævnte artikel 113 fastsatte situationer, hvor Retten til enhver tid kan træffe afgørelse. Under disse omstændigheder kan der ikke være tale om en tilsidesættelse af den ret til en retfærdig rettergang, som er fastsat i artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder, for så vidt som Retten har anmodet den berørte om at udtale sig om, hvorvidt sagens genstand fortsat består.

Anvendelsen af artikel 113 i Rettens procesreglement garanterer ikke, at der indledes en mundtlig forhandling, idet Retten i henhold til sit procesreglements artikel 114, stk. 3, hvortil der henvises i samme reglements artikel 113, kan træffe afgørelse alene på baggrund af en skriftlig forhandling. Artikel 113 i Rettens procesreglement pålægger imidlertid Retten at høre parterne, inden den afgør, om sagen skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsætninger ikke er opfyldt, eller fastslår, at sagen er blevet uden genstand, og at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse.

En sagsøgers søgsmålsinteresse skal for så vidt angår sagens genstand foreligge på tidspunktet for sagens anlæggelse, idet sagen i modsat fald afvises. Sagens genstand skal, ligesom søgsmålsinteressen, bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse, hvilket forudsætter, at søgsmålet med sit resultat kan bibringe parten en fordel. I denne henseende skal spørgsmålet om, hvorvidt en sagsøgers søgsmålsinteresse fortsat består, bedømmes konkret, idet der bl.a. skal tages hensyn til følgerne af den hævdede ulovlighed og arten af den skade, som angiveligt er lidt.

Hvad angår en påstand om annullation af en forordning fra Kommissionen, hvorved sagsøgerens navn er blevet opført på en liste over personer og enheder, som er omfattet af restriktive foranstaltninger indført mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, forhindrer den omstændighed, at den anfægtede retsakt er ophørt med at have virkninger efter anlæggelsen af søgsmålet, for så vidt som sagsøgerens navn er blevet fjernet fra nævnte liste, ikke, at der fortsat består en interesse i at påstå annullation, når anerkendelsen af den hævdede ulovlighed kan bibringe sagsøgeren en fordel. Dette er tilfældet, når de over for sagsøgeren vedtagne restriktive foranstaltninger har betydelige negative følger og en betydelig indvirkning på de berørte personers rettigheder og frihedsrettigheder. Ud over en indefrysning af midler af en betydelig rækkevidde, der griber ind i de omhandlede personers arbejdsliv såvel som deres familieliv, og som udgør en hindring for indgåelsen af adskillige retshandler, er det vigtigt at tage hensyn til den vanære og mistillid, der følger af den offentlige udpegelse af de omhandlede personer som personer med tilknytning til en terrororganisation.

For så vidt angår virkningerne af den anfægtede retsforskrift mellem datoen for dens ikrafttræden og datoen for dens ophævelse består en sagsøgers søgsmålsinteresse på denne baggrund fortsat med henblik på, at Unionens retsinstanser anerkender, at han ikke burde være blevet opført på denne liste, eller at han ikke burde være blevet det i henhold til den af Unionens institutioner fulgte procedure. Selv om en anerkendelse af den anfægtede retsakts ulovlighed som sådan ikke kan genoprette en materiel skade eller en krænkelse af privatlivet, er den nemlig ikke desto mindre af en sådan art, at den kan skaffe ham oprejsning eller udgøre en form for genoprettelse af den ikke-økonomiske skade, han har lidt som følge af denne ulovlighed, og således begrunde, at hans søgsmålsinteresse består. I denne henseende består interessen i, at en retsakt annulleres, fortsat, uanset om det for den sagsøgte institution ikke er nødvendigt eller er materielt umuligt at vedtage foranstaltninger til opfyldelse af annullationsdommen i henhold til artikel 266 TEUF.

(jf. præmis 61, 65, 70-72, 79, 80 og 82)