Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 20. januar 2000. - Ca' Pasta Srl mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Appel - Forordning (EØF) nr. 4028/86 - Finansiel fællesskabsstøtte - Fremgangsmåde med henblik på bortfald af støtten - Suspension af udbetalingen af den oprindeligt ydede støtte - Anfægtelig retsakt. - Sag C-359/98 P.



Samling af Afgørelser 2000 side I-03977



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. Den foreliggende sag drejer sig om en appel, som er iværksat af et italiensk selskab, Ca' Pasta Srl (herefter »Ca' Pasta«), til prøvelse af en kendelse afsagt af Retten i Første Instans, hvorved Retten afviste sagen . Sagen for Retten var anlagt til prøvelse af en skrivelse fra Kommissionen vedrørende en finansiel støtte, der var ydet Ca' Pasta i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 4028/86 af 18. december 1986 om fællesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne .

2. I henhold til den nævnte forordning kunne der ydes finansiel støtte fra Fællesskabet til forskellige projekter inden for området. Også medlemsstaterne skulle bidrage. I artikel 44 i forordning nr. 4028/86 var det fastsat, at Kommissionen efter fremgangsmåden i artikel 47 kan beslutte, at en støtte skal suspenderes, nedsættes eller bortfalde, såfremt nærmere angivne betingelser ikke er opfyldt.

3. Kommissionen havde ydet Ca' Pasta en finansiel støtte til et akvakulturprojekt i Contarina, Veneto. Støtten udgjorde 40% af udgifterne til projektet. Derudover havde Den italienske Republik forpligtet sig til at finansiere 30% af udgifterne.

4. Efterfølgende meddelte Kommissionen Ca' Pasta, at den påtænkte at indlede fremgangsmåden med henblik på bortfald af støtten og tilbagesøgning af det allerede udbetalte beløb. Efter at have modtaget Ca' Pasta's bemærkninger meddelte Kommissionen ved skrivelse af 4. august 1997 Ca' Pasta, at den bekræftede, at den fortsatte den interne fremgangsmåde med henblik på at lade støtten bortfalde og tilbagesøge det allerede udbetalte beløb.

5. Det var til prøvelse af denne skrivelse, at Ca' Pasta anlagde sag ved Retten, som ved kendelse af 16. juli 1998 afviste sagen, idet den fastslog, at skrivelsen ikke var en akt, der kunne være genstand for et søgsmål i henhold til EF-traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF)

6. I kendelsen understregede Retten, at ifølge retspraksis foreligger der retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 173, når foranstaltningerne har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling.

7. Retten bemærkede endvidere, at retsakter eller beslutninger, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, navnlig som afslutning på en intern procedure, kun kan anfægtes, hvis det drejer sig om foranstaltninger, som definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på en procedure, modsat foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning.

8. Retten fortsatte på denne måde:

»I den omtvistede skrivelse meddelte Kommissionen sagsøgeren, at den fortsatte den interne fremgangsmåde med henblik på at lade støtten [til sagsøgeren] bortfalde og tilbagesøge det allerede udbetalte beløb. Denne formulering viser klart, at Kommissionen endnu ikke havde truffet en endelig beslutning med hensyn til, om den økonomiske støtte, der var ydet sagsøgeren, skulle bortfalde, men at Kommissionen var ved at udarbejde en sådan beslutning. Den omtvistede skrivelse er derfor ikke en foranstaltning, der har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling [...] Som Kommissionen med rette har påpeget, er den nævnte skrivelse rent oplysende. For så vidt angår de skadelige virkninger, sagsøgeren hævder at have været udsat for som følge af, at fremgangsmåden ved Kommissionen endnu ikke er afsluttet [...] er de kun en logisk følge af, at fremgangsmåden er indledt. Så længe Kommissionen som i den foreliggende sag træffer foreløbige foranstaltninger som led i den pågældende fremgangsmåde, er disse virkninger ikke udtryk for en foranstaltning, der har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser. Den omtvistede skrivelse udgør derfor ikke en akt, der kan være genstand for et søgsmål i henhold til traktatens artikel 173.«

9. I appelskriftet har Ca' Pasta nedlagt påstand om, at Rettens dom ophæves, men også om, at Kommissionens beslutning annulleres. Det er åbenbart, at sidstnævnte påstand må afvises. Som Kommissionen har understreget, kan Domstolen ikke under en appelsag behandle sagens realitet, når Retten ikke har gjort det.

10. Ca' Pasta har til støtte for appellen fremført to anbringender. Selskabet har for det første gjort gældende, at den anfægtede skrivelse indeholdt en endelig beslutning, og det har til støtte herfor fremført tre argumenter.

11. Selskabet har for det første hævdet, at der findes en (stiltiende) beslutning om ikke at udbetale anden og tredje tranche af støtten. Efter min opfattelse er dette argument i strid med skrivelsens klare ordlyd, idet det heri hedder, at fremgangsmåden vil blive fortsat med henblik på at lade støtten bortfalde og tilbagesøge det allerede udbetalte beløb. For mig at se kan denne skrivelse ikke fortolkes på den måde, at den indeholder en sådan stiltiende beslutning.

12. Ca' Pasta har for det andet anført, at skrivelsen medførte, at såvel den nationale støtte som støtten fra Fællesskabet bortfaldt under hele den fremgangsmåde, Kommissionen indledte, og at skrivelsen derfor må betragtes som en akt, der kan gøres til genstand for søgsmål. Kommissionen har imidlertid understreget, at disse følger ikke indebærer, at skrivelsen havde retligt bindende virkning. Der kan kun anlægges annullationssøgsmål, såfremt der findes en akt eller en foranstaltning, der kan annulleres. Den blotte meddelelse af oplysninger kan ikke annulleres, og eftersom skrivelsen i det væsentlige er informativ, kan den ikke gøres til genstand for søgsmål.

13. Ca' Pasta har for det tredje påpeget, at eftersom det efter den fremgangsmåde, der er fastsat i forordningens artikel 47, ikke kræves, at Kommissionen, når den vedtager foranstaltninger, tager hensyn til en negativ udtalelse fra Den Stående Fiskeristrukturkomité, er fremgangsmåden til fordel for Kommissionen, hvorfor Kommissionens skrivelse udgjorde en stillingtagen, som i praksis ikke kunne ændres. I den henseende er det imidlertid fastsat i artikel 47, at Kommissionen skal forelægge et udkast til foranstaltninger for den stående komité, og såfremt den foreslåede foranstaltning ikke er i overensstemmelse med komitéens udtalelse, kan Rådet træffe andre foranstaltninger.

14. Ca' Pasta har tilføjet, at det er vigtigt, at selskabet kan anfægte Kommissionens skrivelse, ikke mindst i lyset af Domstolens praksis, hvorefter sager med påstand om annullation af en foranstaltning, som blot bekræfter en tidligere afgørelse, der ikke er blevet anfægtet inden for fristerne, skal afvises . Efter min opfattelse har Ca' Pasta misforstået dette argument. Hvis Kommissionens skrivelse som fastslået af Retten, hvilket Domstolen efter min opfattelse skal stadfæste, ikke er en beslutning, er det klart, at den beslutning, der i sidste instans blev truffet, ikke blot kan bekræfte en foregående beslutning.

15. Ingen af de argumenter, der er fremført til støtte for det første anbringende, kan derfor antages at være begrundet.

16. Med det andet anbringende har Ca' Pasta gjort gældende, at det ræsonnement, der er anlagt i kendelsen, er ulogisk og selvmodsigende. Efter min opfattelse er forholdet derimod det, at kendelsen indeholder passende forklaringer på, at Retten fandt, at den anfægtede skrivelse ikke er en endelig beslutning, jf. det uddrag af kendelsen, der er gengivet i punkt 8 ovenfor.

17. Ca' Pasta har hævdet, at det ikke er korrekt, at Retten er nået frem til, at skrivelsen er en foranstaltning, der kan gøres til genstand for søgsmål, når henses til de alvorlige følger, den havde. Til støtte for dette synspunkt har Ca' Pasta henvist til generaladvokat La Pergola's forslag til afgørelse i sagen Kommissionen mod Lisrestal m.fl., hvori han anfører, at »som Domstolen også har fastslået, [er] en nedsættelse eller suspension af et allerede bevilget tilskud - eller tilbagesøgning over for medlemsstaten af de oprindeligt ydede beløb - [...] en foranstaltning, som på grund af de følger, den har for de personer, der er direkte berørt, objektivt set er mere indgribende end et forudgående afslag på at bevilge det ansøgte tilskud. En sådan foranstaltning strider nemlig mod den pågældendes berettigede forventning med hensyn til udøvelsen af hans virksomhed« . Sagen vedrørte imidlertid en formel beslutning.

18. Ca' Pasta's argumenter, hvorefter skrivelsen har haft negative følger, kan meget vel være begrundet, men det forhold, at der kan være sådanne følger, ændrer intet ved, at der skal foreligge en endelig beslutning, før en foranstaltning kan gøres til genstand for søgsmål. Kommissionen har understreget, at såfremt en skrivelse, hvorved en person underrettes om, at en fremgangsmåde er sat i gang, kunne anfægtes, ville det ikke alene være i strid med fast retspraksis, men også med retssikkerhedsprincippet, ligesom det ville gribe forstyrrende ind i Kommissionens administrative funktioner.

19. Efter min opfattelse må situationen derfor være den, at i tilfælde som det foreliggende kan kun endelige beslutninger, men ikke foreløbige eller forberedende beslutninger, gøres til genstand for søgsmål. I den foreliggende sag er situationen endvidere den, at der end ikke foreligger en foreløbig beslutning, men kun en meddelelse af den oplysning, at en fremgangsmåde, der kunne føre til en beslutning, ville blive fortsat.

Forslag til afgørelse

20. Sammenfattende er det min opfattelse, at Domstolen bør:

1) forkaste appellen

2) pålægge Ca' Pasta at betale sagens omkostninger.