Appel iværksat den 9. juni 2021 af Maxime Picard til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Udvidede Afdeling) den 24. marts 2021 i sag T-769/16, Picard mod Kommissionen

(Sag C-366/21 P)

(2021/C 357/12)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Maxime Picard (ved avocat S. Orlandi)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den Europæiske Unions Rets dom af 24. marts 2021, Picard mod Kommissionen (T-769/16), ophæves.

— Annullation af afgørelsen om anticiperet fastsættelse af visse elementer af appellantens pensionsrettigheder eller undladelsen af at træffe en sådan afgørelse, som er påkrævet i henhold til personalevedtægten, som følge af den meddelelse, som han den 4. januar 2016 fik tilsendt af lederen af sektionen »Pensioner«, hvorved han som svar på sin anmodning af samme dag blev underrettet om, at beregningen af hans pensionsrettigheder var blevet ændret som følge af hans genansættelse i ansættelsesgruppe II med virkning fra den 1. juni 2014, at hans pensionsalder var blevet ændret til 66 år, og at den årlige tilskrivningssats for pensionsrettigheder var blevet ændret til 1,8 % med virkning fra den 1. juni 2014.

— Annullation, i det omfang det er fornødent, af afgørelsen af 25. juli 2016 truffet af direktøren for direktorat E i Kommissionens GD for »Menneskelige Ressourcer« for så vidt som appellantens klage af 1. april 2016 over denne afgørelse eller en manglede afgørelse som følge af meddelelsen af 4. januar 2016 blev afvist med henvisning til, at der ikke var tale om en akt, der indeholder et klagepunkt, og subsidiært, at klagen var ubegrundet.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten gjort gældende, at den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som Retten begrænsede rækkevidden af overgangsforanstaltningerne i artikel 21 og 22, med undtagelse af artikel 22, stk. 4, artikel 23, 24a og artikel 31, stk. 6 og 7, i bilag XIII til vedtægten, der i henhold til artikel 1, stk. 1, i bilagene til ansættelsesvilkårene for Unionens øvrige ansatte (herefter »ansættelsesvilkårene«) finder »tilsvarende anvendelse på de øvrige ansatte, der var i tjeneste den 31. december 2013«.

Retten fastslog nemlig fejlagtig, at indgåelsen af en ny kontrakt som kontraktansat med henblik på at rykke op i en stilling i en højere ansættelsesgruppe efter ikrafttrædelsen af den ændrede vedtægt i 2014 hvad angår kontraktansatte ved en analog anvendelse af overgangsbestemmelserne kan sidestilles med en tjenestemands »endelige udtræden af tjenesten«, hvilket bevirker, at de omhandlede overgangsbestemmelser ikke længere finder anvendelse.

Retten undlod herved navnlig at tage hensyn til de mål, som lovgiver forfølger, de karakteristiske træk ved pensionsordningen for Unionens tjenestemænd og øvrige ansatte og terminologien i artikel 1, stk. 1, i bilaget til ansættelsesvilkårene, idet den i denne forbindelse fejlagtigt sidestillede indgåelsen af en ny kontrakt i umiddelbar forlængelse af en tidligere kontrakt med »udtrædelse af tjenesten« eller »tjenestens ophør« til trods for, at appellanten fortsat var tilsluttet samme pensionsordning og fortsat var ansat som kontraktansat i samme institution.