ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende om, at de forberedende retsakter til den anfægtede afgørelse, er retsstridige, og om, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtig skøn. Sagsøgeren er navnlig af den opfattelse, at den omstændighed, at de to forberedende retsakter til den anfægtede afgørelse er retsstridige, medfører, at den sidstnævnte afgørelse er retsstridig.
—

Begrundelsen for, at sølvzeolit ikke blev godkendt ved den anfægtede retsakt, var den angiveligt utilstrækkelige effektivitet af den behandlede artikel, hvori det blev brugt. Sagsøgeren har imidlertid gjort gældende, at de eneste kriterier, sagsøgte lovligt kunne tage i betragtning, var de, der er opregnet i artikel 4 og 19 i forordning (EU) nr. 528/2012. Disse kriterier omfatter ikke den behandlede artikels effektivitet, idet denne vurdering er overladt til det andet, efterfølgende trin i godkendelsen af det biocidholdige produkt på medlemsstatsniveau. Set i lyset af den omstændighed, at netop denne vurdering blev foretaget af sagsøgte for at begrunde, at sølvzeolit ikke blev godkendt, hvilket betyder, at sagsøgte gik langt ud over de beføjelser, der er delegeret til Kommissionen i henhold til forordning (EU) nr. 528/2012, har sagsøgte tilsidesat traktatens artikel 290 og denne forordnings artikel 4 og 19.
5.

Med det femte anbringende gøres det gældende, at den anfægtede forordning er i strid med proportionalitetsprincippet, for så vidt som forbuddet mod halogenerede flammehæmmere overskrider grænserne for, hvad der er passende, ikke var nødvendigt for at nå de forfulgte mål og ikke er den mindst bebyrdende foranstaltning, som Kommissionen kunne have anvendt.
2.

Kommissionen har grundlæggende tilsidesat materielle og proceduremæssige bestemmelser, da den på grundlag af udbudsproceduren vurderede, om transaktionen var i overensstemmelse med markedet, ikke efterkom sin pligt til at fremlægge beviser og udlagde de faktiske omstændigheder urigtigt. — Kommissionen burde have taget den tidsmæssige sammenhæng for afslutningen af forpagtningsaftalen, de på dette tidspunkt foretagne økonomiske overvejelser og den dengang gældende fortolkningsstandard i betragtning. — Kommissionen drog urigtigt den konklusion, at udbudsproceduren ikke opfyldte de krav, der sikrer overholdelse af markedsbetingelserne, eftersom udbudsprocedurens betingelserne samlet set havde gjort det muligt at maksimere statens fortjeneste.
Sag anlagt den 27. marts 2020 — Ighoga Region 10 mod Kommissionen

(Sag T-161/20)

(2020/C 175/43)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Ighoga Region 10 eV (Ingolstadt, Tyskland) (ved advokat A. Bartosch)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at Retten fastslår, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til TEUF, idet denne institution næsten 2¾ år efter indgivelsen af sagsøgerens klage og efter en opfordring til at træffe en endelig afgørelse med henblik på at afslutte sagsbehandlingen stadig ikke har besvaret denne klage ved at træffe en formel afgørelse i henhold til en af de i artikel 4 i det såkaldte procesregulativ i støttesager anførte alternativer, men derimod har forholdt sig passiv.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er rettet imod Kommissionens passivitet i forbindelse med besvarelse af sagsøgerens klage af 4. juli 2017 om tilsidesættelse af de EU-retlige bestemmelser om støtte i sag SA.48582 — formodentlig statsstøtte til Maritim-koncernen og KHI Immobilien GmbH.
—

Åbenbart urigtigt skøn, retsvildfarelse og manglende begrundelse, navnlig for så vidt angår indgivelsen af afskedsbegæring i henhold til artikel 47, litra b), ii), i ansættelsesvilkårene for øvrige ansatte, og muligheden for at tilbagekalde denne (andet anbringende, første led).
2.

Andet anbringende om, at det forhold, at der — såfremt det antages, at formodningen for afslag på aktindsigt gælder i den foreliggende sag (hvilket ikke er tilfældet) — ikke kan påføres de interesser, som beskyttes ved artikel 4, stk. 2, første og tredje led, i forordning nr. 1049/2001, nogen skade, afkræfter anvendelsen af denne formodning (det andet anbringendes første led). Sagsøgeren gør desuden gældende, at anvendelsen af denne formodning under alle omstændigheder vil blive tilbagevist, eftersom der er mere tungtvejende offentlige interesser, der begrunder udbredelsen af de ønskede dokumenter (det andet anbringendes andet led).
4.

Et enkelt anbringende i henhold til artikel 272 TEUF om, at den anfægtede afgørelse, navnlig på grund af den konstaterede urigtige fortolkning af gældende ret og diskriminerende praksis, ligeledes fører til en fejlagtig fortolkning og misligholdelse af de kontraktmæssige forpligtelser over for sagsøgeren.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen vedtog forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 (Generel gruppefritagelsesforordning) i en form, der ikke sikrer overholdelse af artikel 107 TEUF. Rådet har i medfør af artikel 109 TEUF beføjelse til ved forordning at specificere områder, hvor standardproceduren, hvor Kommissionen vurderer forslaget til statsstøtte og efterprøver dets overensstemmelse med artikel 107 TEUF, ikke finder anvendelse. Rådet vedtog forordning nr. 659/1999 og gav i denne forordning (i overensstemmelse med artikel 108, stk. 4, TEUF) Kommissionen beføjelse til at udstede forordninger med betingelserne for tildeling af statsstøtte uden for standard »ad hoc«-godkendelsesordningen. Kommissionen vedtog forordning nr. 70/2001, derefter forordning nr. 800/2008 og derefter forordning nr. 651/2014 (Generelle gruppefritagelsesforordninger). Imidlertid kunne hverken Rådet eller Kommissionen i deres forordninger gå videre end den ramme, der er fastsat i artikel 107 TEUF. Deres rolle må bestå i at fastsætte betingelserne for statsstøtte, således at medlemsstater, der indfører statsstøtte på »undtagne« områder, ikke kunne indføre statsstøtte, der er i strid med princippet om, at der ikke må gribes ind i konkurrencen, selv hvis støtten er undtaget fra standardproceduren for Kommissionen. Dette er endnu en grund til, at Kommissionens overvågning (som fastsat og sikret i TEUF) af støtteordninger efter sin karakter er løbende, at der (i det mindste i teorien) findes procedurer for tilbagesøgning af ulovlig støtte, og at EU stadig betegner sig som en markedsøkonomi, som er en økonomi, der producerer varer og tilvejebringer tjenester, som forbrugerne frivilligt anskaffer sig i bestræbelserne på at optimere forholdet mellem indtægter og udgifter, og ikke varer og tjenester, som fastlægges af politikere eller embedsmænd.
2.

Andet anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet, idet den ikke fastsætter en klar og utvetydig lovgivningsmæssig ramme, men gør det umuligt for leverandørerne at afgøre, hvilke forpligtelser de har med hensyn til data, som skal gives i den tekniske dokumentation, og hvilken kontrolprocedure der finder anvendelse ved vurderingen af dataenes nøjagtighed.
—

Begrundelsen for, at sølvkobberzeolit ikke blev godkendt ved den anfægtede retsakt, var den angiveligt utilstrækkelige effektivitet af den behandlede artikel, hvori det blev brugt. Sagsøgeren har imidlertid gjort gældende, at de eneste kriterier, sagsøgte lovligt kunne tage i betragtning, var de, der er opregnet i artikel 4 og 19 i forordning (EU) nr. 528/2012. Disse kriterier omfatter ikke den behandlede artikels effektivitet, idet denne vurdering er overladt til det andet, efterfølgende trin i godkendelsen af det biocidholdige produkt på medlemsstatsniveau. Set i lyset af den omstændighed, at netop denne vurdering blev foretaget af sagsøgte for at begrunde, at sølvkobberzeolit ikke blev godkendt, hvilket betyder, at sagsøgte gik langt ud over de beføjelser, der er delegeret til Kommissionen i henhold til forordning (EU) nr. 528/2012, har sagsøgte tilsidesat traktatens artikel 290 og denne forordnings artikel 4 og 19.
—

Tabel 8 i bilag IX om »Verifikationstolerancer for målte parametre« annulleres for så vidt angår den del, hvor den indeholder parametre, som er omfattet af bilag VI og ikke opregnet i bilag V, nemlig: »E16, E32« and »Eaux«.
—

Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: (i) Artikel 1, litra b), i bilag VI for så vidt angår den del, hvor det anføres, at »[d]isse oplysninger betragtes som de oplyste værdier med henblik på kontrolproceduren i bilag IX«, (ii) afsnit 3, punkt 2, litra a), i bilag IX for så vidt angår den del, hvori det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og (iii) afsnit 3, punkt 2, litra b), i bilag IX.
—

Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: (i) Punkt 1, litra b), og punkt 2, litra b), i bilag VI for så vidt angår den del, hvor det anføres, at »[d]isse oplysninger betragtes som de oplyste værdier med henblik på kontrolproceduren i bilag IX«, (ii) afsnit 2, litra a), i bilag IX for så vidt angår den del, hvori det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og (iii) afsnit 2, litra b), i bilag IX.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen savnede retsgrundlag for at inkludere sagsøgeren i den anfægtede forordning, idet grundforordningens artikel 13, stk. 3, ikke omfatter antiomgåelsesforanstaltninger støttet på den blotte risiko for omgåelse og endvidere kræver, at al berørt import på forhånd er registreret. Kommissionens ræsonnement savnede endvidere logik, var ubegrundet og så bort fra grundlæggende beviser og udgør derfor et åbenbart urigtigt skøn.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen bør betale erstatning i henhold til artikel 266, stk. 2, TEUF og artikel 340, stk. 2, TEUF. Sagsøgerne har anført, at Kommissionen efter Rettens Campine-dom var forpligtet til i henhold til artikel 266, stk. 1, TEUF, som fortolket i retspraksis, som foranstaltning med henblik på opfyldelse af denne dom at tilbagebetale ikke blot bødens hovedbeløb, men også morarenter som erstatning til sædvanlig sats for manglende rådighed over det nævnte beløb i referenceperioden (dvs. perioden mellem sagsøgernes foreløbige betaling af bøden og Kommissionens tilbagebetaling), og at Kommissionen ikke rådede over en skønsmargen i denne henseende. I betragtning af den tilbagevirkende kraft af en dom, der annullerer en afgørelse, bør Kommissionen betale en erstatning, der svarer til morarenter for manglende opfyldelse af Rettens dom i Campine-sagen.
6.

Sjette anbringende om en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik: Sagsøgte og EFSA nærede den opfattelse, at chlorpyrifos-methyl kunne fremvise sundhedsmæssige betænkeligheder, og de organiserede derfor et ekspertmøde, efter hvilket den rapporterende medlemsstat blev bedt om at foretage yderligere søgning i litteraturen for at bekræfte disse betænkeligheder. Denne søgning førte til, at der blev truffet afgørelse på grundlag ikke-overensstemmende studier, og uden at den første sagsøger fik mulighed for at gøre sit synspunkt kendt.
2.

Det andet anbringende vedrører omvending af bevisbyrden. Det er i denne forbindelse sagsøgerens opfattelse, at det ikke påhviler ham at bevise, at hans parlamentariske assistent har udført arbejde, men at det tværtimod påhviler Parlamentet at bevise det modsatte.
Sag anlagt den 30. marts 2020 — Sam McKnight mod EUIPO — Carolina Herrera (COOL GIRL)

(Sag T-176/20)

(2020/C 191/39)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Sam McKnight Ltd (London, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne V. von Bomhard og J. Fuhrmann)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Carolina Herrera Ltd (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Sam McKnight Ltd

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket COOL GIRL — registreringsansøgning nr. 16 681 975

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 30. januar 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 689/2019-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO og – såfremt den anden part i sagen for appelkammeret intervenerer i sagen – intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
2.

Med det andet anbringende gør sagsøgeren gældende, at Klageudvalget begik en retlig fejl, idet det i den anfægtede afgørelse støttede sig på en forkert fortolkning af Den Europæiske Unions Rets praksis, hvorefter ECHA med henblik på at påvise, at en anmodning om yderligere oplysninger om et stof er nødvendig, bl.a. skal godtgøre, at der er en realistisk mulighed for, at de ønskede oplysninger vil gøre det muligt at træffe bedre risikohåndteringsforanstaltninger.
—

Annullation af afgørelsen af 15. april 2019, truffet af den administrerende direktør for EASME i sin egenskab af myndighed med kompetence til at indgå ansættelseskontrakter (herefter »ansættelsesmyndigheden«), om ikke at forlænge sagsøgerens ansættelseskontrakt efter kontraktens udløb (den 30.4.2019).
—

Annullation af den foranstaltning, som er fastsat i Europa-Kommissionens meddelelse Ref. Ares(2020)734033-05/02/2020 — Generaldirektoratet for Miljø, Direktorat A — ENV.A — Politik, Koordinering, LIFE, Forvaltning og Ressourcer, ENV. A.4. — LIFE Forvaltning, Administration, kontorchefen for IT og støttetjenester — om nedsættelse af den støtte, der er ydet Comune di Stintino for programmet »LIFE10 NAT/IT/000244 — ST.e.R.N.A.«, og om tilbagebetaling af de for meget udbetalte beløb.
Sag anlagt den 16. marts 2020 — Den Tjekkiske Republik mod Kommissionen

(Sag T-151/20)

(2020/C 175/42)

Processprog: tjekkisk

Parter

Sagsøger: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, J. Vláčil og O. Serdula, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Europæiske Union, repræsenteret ved Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Den Europæiske Union, repræsenteret ved Europa-Kommissionen, tilpligtes at tilbagebetale Den Tjekkiske Republik den uberettigede berigelse på 40 482 255 CZK, som den 17. marts 2015 uden retlig grund betinget blev betalt til Kommissionens konto.

— Den Europæiske Union, repræsenteret ved Kommissionen, tilpligtes at tilbagebetale Den Tjekkiske Republik den uberettigede berigelse på 2 698 817 CZK, som den 22. december 2016 uden retlig grund blev betalt til Kommissionens konto.

— Den Europæiske Union, repræsenteret ved Kommissionen, tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende.

Sagsøgeren gør gældende, at de omtvistede beløb svarer til den ikke opkrævede told af importer af lommetændere med fyrsten fra Laos til et beløb på 53 976 340 CZK, med fradrag af opkrævningsomkostninger. Den 17. marts 2015 blev beløbet på 40 482 255 CZK (75 % af den ikke opkrævede told) betinget betalt til Kommissionens konto efter et påkrav fra denne af 21. januar 2015. Den 22. december 2016 blev beløbet på 2 698 817 CZK (5 % af den ikke opkrævede told) betalt til Kommissionens konto efter dennes krav om at betale differencen svarende til forhøjelsen af andelen på 80 %, der skal betales til Unionen.

Der er intet retligt grundlag for at betale dette beløb til Kommissionens konto, idet den omhandlede told ikke har kunnet opkræves af grunde, som ikke kan tilskrives Den Tjekkiske Republik. I henhold til artikel 17, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 (1) var Den Tjekkiske Republik derfor ikke forpligtet til at stille det omtvistede beløb til rådighed for Kommissionen.

(1) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22.5.2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (EFT 2000, L 130, s. 1).
—

Præsidenten for Den Europæiske Unions Domstols afgørelse af 31. januar 2020 om at erklære sagsøgerens stilling som generaladvokat ledig og at indlede proceduren for udnævnelse af en efterfølger annulleres delvist.
C 201/29

Sag anlagt den 19. marts 2020 — JA mod Parlamentet

(Sag T-156/20)

(2020/C 201/41)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: JA (ved advokaterne T. Bontinck og A. Guillerme)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

Principalt:

— Annullation af afgørelsen af 4. juli 2019 om afskedigelse af sagsøgeren.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale en godtgørelse på 20 000 EUR i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab.

— Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Subsidiært:

— Det fastslås, at afgørelsen om opløsning af den politiske gruppe ENL er ulovlig.

— Følgelig annulleres afgørelsen af 4. juli 2019 om afskedigelse af sagsøgeren.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale en godtgørelse på 20 000 EUR i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab.

— Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren principalt anført fem anbringender, som er identiske med eller ligner de anbringender, der er påberåbt i forbindelse med sag T-154/20, IY mod Parlamentet.

Subsidiært har sagsøgeren gjort gældende, at afgørelsen om opløsning af den politiske gruppe ENL er ulovlig. Sagsøgeren har anført, at eftersom afgørelsen om opløsning er ulovlig, da den er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn og magtfordrejning, er afgørelsen om afskedigelse, som udelukkende er baseret på denne opløsning, derfor i sig selv ulovlig og skal annulleres.
4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af princippet om frie og demokratiske valg, for så vidt som valgkontorets offentliggørelse under valget af aftalen om delt repræsentation kunne få vælgerne til at tro, at de OSP, som havde opstillet liste nr. 3, alle var repræsenteret herpå ved et antal kandidater svarende til den andel, der blev anført for hver af disse, selv om dette ikke var tilfældet, eller i det mindste, at R&D havde fået en del af Solidarité européennes repræsentation, selv om det var USF-L samt FFPE og U4U, som havde overladt R&D en del af deres repræsentation.
—

Erklæringen fra repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer om konsekvenserne af Det Forenede Kongeriges udtræden af Den Europæiske Union for generaladvokaterne ved Den Europæiske Unions Domstol af 29. januar 2020, som offentliggjort af Rådet under Rådets dokumentreference XT 21018/20, annulleres delvist.
—

Europa-Kommissionen og det interinstitutionelle CPE-dagcenter for børn i flere aldersgrupper pålægges solidarisk, eller in solidum, over for [X] at fremlægge tilstedeværelseslisterne for 2019 og 2020 vedrørende hans barn [Y], hvilke lister de er i besiddelse af, og at betale en tvangsbøde på 500 EUR (femhundrede EUR) for hver dags forsinkelse regnet fra afsigelsen af dommen i denne sag.
4.

Fjerde anbringende om, at Parlamentet anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved ikke at udelukke den valgte tilbudsgivers bud, selv om dette bud var uforeneligt med udvælgelseskriteriet om, at en tilbudsgiver råder over et hold med mindst 15 personer for delaftale 1 og med 12 personer for delaftale 2.
5.

Femte anbringende om en fejl, idet det blev lagt til grund, at ACER’s afgørelse nr. 10/2019 var behørigt begrundet og derfor ikke udgør en åbenlys tilsidesættelse af artikel 296 TEUF samt chartrets artikel 41, stk. 2, litra c), og artikel 47 på trods af, at den deri angivne begrundelse ikke gør det muligt at rekonstruere ACER’s ræsonnement, som førte til valget af RBP-platformen og udgør en væsentlig hindring for sagsøgerens mulighed for at anfægte den pågældende afgørelse.
1.

Tilsidesættelse af Europols personalevedtægt Sagsøgeren har anført, at betingelserne for den omtvistede disciplinære foranstaltning i henhold til Europols personalevedtægt ikke forelå. Sagsøgte har sat sig ud over de gældende bestemmelser i personalevedtægten og forsøger (først) måneder senere at retfærdiggøre den trufne disciplinære foranstaltning med en tilbagevirkende afgørelse om forflyttelse og med henvisningen til en omorganisering.
5.

Femte anbringende om, at EUCAP Somalia har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, for så vidt som internationale kontraktansatte med britisk statsborgerskab blev forsikret om, at de ville forbolive ansat i overgangsperioden, jf. udtrædelsesaftalen mellem EU og Det Forenede Kongerige. Såfremt Retten finder, at et søgsmål i henhold til artikel 263 skal afvises fra realitetsbehandling, fordi afgørelserne ikke kan adskilles fra sagsøgerens ansættelseskontrakt, har sagsøgeren desuden, til støtte for et søgsmål i henhold til artikel 272 TEUF, som anlægges subsidiært, fremført de samme fem anbringender.
C 201/43

Sag anlagt den 15. april 2020 — Stone Brewing mod EUIPO — Molson Coors Brewing Company (UK) (STONE BREWING)

(Sag T-200/20)

(2020/C 201/56)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Stone Brewing Co. LLC (Escondido, Californien, De Forenede Stater) (ved advokaterne M. Kloth, R. Briske og D. Habel)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Molson Coors Brewing Company (UK) Ltd (Burton Upon Trent, Det Forenede Kongerige)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Stone Brewing Co. LLC

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-varemærket STONE BREWING — registreringsansøgning nr. 15 423 668

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 31. januar 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1524/2018-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Sagsøgeren tilkendes sagsomkostninger.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 71, stk. 1, litra b), i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2018/625

— Tilsidesættelse af artikel 47, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 og artikel 10, stk. 3, Kommissionens delegerede forordning (EU) 2018/625
—

Det gøres gældende, at EIB med den anfægtede afgørelse søger at unddrage sagsøgeren grundlæggende socialsikringsrettigheder (direkte dækning ved død og invaliditet) på grundlag af formodede genetiske træk og/eller et angiveligt handicap. EIB har ved at kræve, at sagsøgeren giver afkald på disse socialsikringsrettigheder, idet hans ansættelseskontrakt ellers vil blive opsagt, tilsidesat sagsøgerens grundlæggende rettigheder. EIB’s handlemåde er udtryk for forskelsbehandling, idet den tager sigte på at begrænse sagsøgerens grundlæggende socialsikringsrettigheder på et vilkårligt grundlag (en »meget/særdeles lav« risiko for invaliditet i fremtiden) og i et vilkårligt tidsrum (fem år).
3.

Tredje anbringende vedrørende et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgeren har kritiseret Rådet for, at det i sin begrundelse til støtte for den restriktive foranstaltning har anført forhold, som klart savner et faktisk grundlag, idet der ifølge ham ikke er noget seriøst grundlag for de påberåbte faktiske omstændigheder.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er truffet i strid med de krav, der er opstillet i artikel 57, litra f), i REACH-forordningen, eftersom ECHA har foretaget en åbenbar fejlagtig vurdering ved ikke at påvise, at stoffet kan have alvorlige virkninger for menneskers sundhed eller miljøet.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne, subsidiært, såfremt den anden part i sagen for appelkammeret intervenerer i sagen, tilpligtes EUIPO og intervenienten at betale sagsomkostningerne in solidum.
—

Sagsøgeren tilkendes sagsomkostninger for så vidt angår sagens behandling for Retten og for appelkammeret og indsigelsesafdelingen.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til at blive hørt. Sagsøgeren har anført, at hans ret til at blive hørt forud for en afgørelse om afskedigelse ikke er blevet overholdt.
—

EUIPO og Eugène Parma France tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og for indsigelsesafdelingen og appelkammeret ved EUIPO.
—

EUIPO og intervenienten, såfremt den anden part i sagen for appelkammeret intervenerer i sagen for Retten, tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte gebyrer og omkostninger.