ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Artikel 15, stk. 7, og artikel 37, stk. 6, litra b), i direktiv 2009/72 skal fortolkes således, at de, såfremt der ikke foreligger en objektiv begrundelse, er til hinder for en national lovgivning såsom den i hovedsagerne omhandlede, der fastsætter, at de lastfordelingsafgifter, der skal betales af brugerne af et lukket distributionssystem, beregnes på grundlag af den elektricitet, som hver systembruger udveksler med dette net gennem deres tilkobling til det pågældende system, såfremt det viser sig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, at brugerne af et lukket distributionssystem ikke befinder sig i samme situation som de øvrige brugere af det offentlige net, og at den, der leverer lastfordelingstjenesten i det offentlige net, skal bære omkostninger, der er begrænset i forhold til brugerne af det lukkede distributionssystem.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 28. november 2018 — Amt Azienda Trasporti og Mobilità SpA m.fl. mod Atpl Liguria — Agenzia regionale per il trasporto pubblico locale SpA og Regione Liguria (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale della Liguria — Italien)

(Sag C-328/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter - klageprocedurer - direktiv 89/665/EØF - artikel 1, stk. 3 - direktiv 92/13/EØF - artikel 1, stk. 3 - klageret underlagt en betingelse om at have afgivet et bud inden for rammerne af udbudsproceduren))

(2019/C 35/06)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale della Liguria

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Amt Azienda Trasporti e Mobilità SpA, Atc Esercizio SpA, Atp Esercizio Srl, Riviera Trasporti SpA og Tpl Linea Srl

Sagsøgte: Atpl Liguria — Agenzia regionale per il trasporto pubblico locale SpA og Regione Liguria

Konklusion

Såvel artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007, som artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, som ændret ved direktiv 2007/66, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der ikke gør det muligt for økonomiske aktører at iværksætte en klage over beslutninger truffet af den ordregivende myndighed vedrørende en udbudsprocedure, som de har besluttet sig for ikke at deltage i med den begrundelse, at de bestemmelser, som finder anvendelse på denne procedure, gjorde det meget usandsynligt, at de ville blive tildelt den omhandlede offentlige kontrakt.

Det tilkommer ikke desto mindre den kompetente nationale ret indgående og under hensyntagen til samtlige relevante forhold, der kendetegner den sammenhæng, som den sag, som er indbragt for den, indgår i, at vurdere, om den konkrete anvendelse af denne lovgivning kan påvirke de omhandlede økonomiske aktørers ret til en effektiv domstolsbeskyttelse.

(1) EUT C 309 af 18.9.2017.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 23. januar 2019 — K.M. Zyla mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-272/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - arbejdskraftens frie bevægelighed - ligebehandling - indkomstskat - sociale sikringsbidrag - arbejdstager, som har forladt beskæftigelsesmedlemsstaten i et kalenderår - anvendelse af pro rata temporis-reglen på nedsættelsen af de sociale sikringsbidrag))

(2019/C 93/09)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: K.M. Zyla

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Konklusion

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som med henblik på fastsættelse af de sociale sikringsbidrag, som en arbejdstager skal betale, fastsætter, at skattefradraget for disse bidrag, som en arbejdstager har ret til for et kalenderår, sker forholdsmæssigt i forhold til den periode, hvor denne arbejdstager er tilsluttet nævnte medlemsstats sociale sikringsordning, idet den forholdsmæssige andel af dette fradrag i forhold til den periode, hvor denne arbejdstager ikke var tilsluttet denne ordning og havde bopæl i en anden medlemsstat uden dér at udøve sin erhvervsmæssige beskæftigelse, således udelukkes fra dette årlige fradrag.

(1) EUT C 277 af 21.8.2017.
2)

Direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at det i en situation som den, der er omhandlet i punkt 1 i denne doms konklusion, pålægger den nationale ret for den periode, der begynder den 3. december 2003, at foretage en fornyet undersøgelse ikke af den disciplinære sanktion, der er blevet endelig, og hvorved den pågældende tjenestemand blev pålagt førtidig pensionering, men af nedsættelsen af størrelse af hans pension, med henblik på at fastsætte det beløb, som han ville have oppebåret, såfremt der ikke havde foreligget forskelsbehandling på grund af seksuel orientering.
2)

Artikel 1, litra b), nr. iv), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af [artikel 108 TEUF] skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse i en situation som den i hovedsagen omhandlede. For så vidt som de i hovedsagen omhandlede tilskud blev tildelt i strid med den forpligtelse til forudgående anmeldelse, der er indført ved EØF-traktatens artikel 93, kan de statslige enheder ikke påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. I en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor en konkurrent til det støttemodtagende selskab har anlagt et erstatningssøgsmål mod medlemsstaten, giver retssikkerhedsprincippet ikke mulighed for ved en analog anvendelse at pålægge sagsøgeren en forældelsesfrist som den i denne forordnings artikel 15, stk. 1, fastsatte.
3)

Artikel 24, stk. 6, i direktiv 2007/46 skal fortolkes således, at den ordning, den fastsætter, ikke finder anvendelse på et brugt køretøj, der allerede er blevet registreret i en medlemsstat, når dette køretøj på grundlag af artikel 4 i direktiv 1999/37 er blevet fremvist med henblik på dets nye registrering ved myndigheden i en anden medlemsstat, der har kompetence på området. Hvis der imidlertid foreligger tegn på, at dette køretøj udgør en fare for færdselssikkerheden, kan denne myndighed i henhold til artikel 5, litra a), i Europa Parlamentets og Rådets direktiv 2009/40/EF af 6. maj 2009 om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil kræve, at det nævnte køretøj undergives en kontrol forud for dets registrering.
2)

Artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at så længe den pågældende medlemsstat ikke med henblik på at genindføre ligebehandling har ændret sin lovgivning om kun at tildele de arbejdstagere, der er medlemmer af visse kristne kirker, ret til en helligdag langfredag, er en privat arbejdsgiver, som er underlagt denne lovgivning, forpligtet til ligeledes at tildele sine øvrige arbejdstagere ret til en helligdag langfredag, for så vidt som sidstnævnte forinden har anmodet denne arbejdsgiver om ikke at skulle arbejde denne dag, og følgelig at indrømme disse arbejdstagere ret til en godtgørelse, som supplerer den løn, der oppebæres for det arbejde, der udføres på denne dag, når den nævnte arbejdsgiver har afvist at imødekomme en sådan anmodning.
C 93/12

Domstolens dom (Første Afdeling) af 23. januar 2019 — Deza, a.s. mod Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA), Kongeriget Danmark, Kongeriget Nederlandene, Kongeriget Sverige og Kongeriget Norge

(Sag C-419/17 P) (1)

((Appel - forordning (EF) nr. 1907/2006 (REACH-forordningen) - bilag XIV - oprettelse af en liste over stoffer, der kræver godkendelse - optagelse på listen over stoffer, der er identificeret med henblik på senere at blive optaget i bilag XIV - ajourføring af optagelsen af stoffet bis(2-ethylhexyl)phthalat (DEHP) på listen - fejl i fortolkningen og anvendelsen af REACH-forordningen samt af retssikkerhedsprincippet - urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og af beviserne - prøvelsens omfang))

(2019/C 93/15)

Processprog: tjekkisk

Parter

Appellant: Deza, a.s. (ved advokát P. Dejl)

De andre parter i appelsagen: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) (ved W. Broere, N. Herbatschek og M. Heikkilä, som befuldmægtigede, bistået af advokáti M. Procházka og M. Mašková), Kongeriget Danmark (ved J. Nymann-Lindegren og M. Wolff, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene, Kongeriget Sverige (ved A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev og L. Zettergren, som befuldmægtigede) og Kongeriget Norge

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Deza, a.s. bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA).

3) Kongeriget Danmark og Kongeriget Sverige bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 293 af 4.9.2017.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 16. januar 2019 — Stefano Liberato mod Luminita Luisa Grigorescu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-386/17) (1)

([Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende underholdspligt - forordning (EF) nr. 44/2001 - artikel 5, nr. 2) - artikel 27 - artikel 35, stk. 3 - kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar - forordning (EF) nr. 2201/2003 - artikel 19 - litispendens - artikel 22, litra a) - artikel 23, litra a) - ikke-anerkendelse af retsafgørelser i tilfælde af, at disse åbenbart strider mod grundlæggende retsprincipper - artikel 24 - forbud mod prøvelse af kompetencen for retten i domsstaten - grunde til ikke-anerkendelse baseret på en tilsidesættelse af reglerne om litispendens - foreligger ikke])

(2019/C 93/12)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Stefano Liberato

Sagsøgt: Luminita Luisa Grigorescu

Konklusion

Reglerne om litispendens i artikel 27 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område og i artikel 19 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 skal fortolkes således, at når den ret, ved hvilken der senere er anlagt sag, i forbindelse med en tvist vedrørende ægteskab, forældreansvar og underholdspligt, i strid med disse regler vedtager en afgørelse, som er blevet endelig, er disse regler til hinder for, at retterne i den medlemsstat, som den ret, ved hvilken der først blev anlagt sag, henhører under, alene af denne grund afslår at anerkende denne afgørelse. Navnlig kan denne tilsidesættelse ikke i sig selv begrunde en manglende anerkendelse af den nævnte afgørelse med den begrundelse, at den åbenbart er i strid med denne medlemsstats grundlæggende retsprincipper.

(1) EUT C 338 af 9.10.2017.
2)

Artikel 2, stk. 1, litra a) og c), i direktiv 2006/112, sammenholdt med dette direktivs artikel 14, stk. 1, og artikel 24, stk. 1, skal fortolkes således, at når erhververen, dvs. nedrivningsvirksomheden, i medfør af en nedrivningskontrakt køber en vare til demontering og forpligter sig til under varsel om pålæg af konventionalbod at demontere og bortskaffe denne vare samt at bortskaffe det heraf fremkomne affald inden for en i kontrakten fastsat frist, da omfatter denne kontrakt en levering af varer mod vederlag, dvs. leveringen af en vare til demontering, idet denne levering kun er momspligtig, såfremt den foretages af afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve. For så vidt som erhververen er forpligtet til at demontere og bortskaffe denne vare, samt at bortskaffe det heraf fremkomne affald, som specifikt opfylder sælgers behov, da omfatter denne kontrakt desuden en levering af ydelser mod vederlag, dvs. udførelsen af nedrivnings- eller demonterings- og bortskaffelsesarbejderne, hvis denne erhverver ansætter denne levering af en ydelse til en værdi, som denne erhverver tager i betragtning ved fastsættelsen af den tilbudte pris som en faktor, der reducerer købsprisen for varen til demontering, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. december 2018 — S mod EA, EB og EC (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundespatentgericht — Tyskland)

(Sag C-367/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - landbrug - forordning (EF) nr. 510/2006 - artikel 4, stk. 2, litra e) - forordning (EU) nr. 1151/2012 - artikel 7, stk. 1, litra e) - beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser - ansøgning om ændring af varespecifikationen - skinke med oprindelse i Schwarzwaldregionen, Tyskland (»Schwarzwälder Schinken«) - klausuler om emballering i produktionsregionen - anvendeligheden af forordning (EF) nr. 510/2006 eller af forordning (EU) nr. 1151/2012))

(2019/C 65/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundespatentgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: S

Sagsøgte: EA, EB og EC

Konklusion

Artikel 4, stk. 2, litra e), i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 af 20. marts 2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer, sammenholdt med artikel 8 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1898/2006 af 14. december 2006 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 510/2006 og artikel 7, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer, skal fortolkes således, at kravet om, at et produkt, der er omfattet af en beskyttet geografisk betegnelse, skal være emballeret i sit geografiske produktionsområde, er berettiget i medfør af den nævnte artikel 4, stk. 2, litra e), såfremt dette krav udgør et nødvendigt og forholdsmæssigt middel til at sikre produktets kvalitet, at garantere dette produkts oprindelse eller at sikre kontrollen med varespecifikationen for den beskyttede geografiske betegnelse. Det tilkommer den nationale ret at vurdere, om dette krav er behørigt begrundet i et af de ovennævnte formål hvad angår den beskyttede geografiske betegnelse »Schwarzwälder Schinken«.

(1) EUT C 293 af 4.9.2017.
3)

Det erstatningssøgsmål, som er indgivet af Gascogne Sack Deutschland GmbH og Gascogne SA, forkastes, for så vidt som hensigten med det er at opnå en erstatning på 187 571 EUR for den angiveligt lidte økonomiske skade, som består i afholdelse af omkostninger til bankgaranti ud over den rimelige sagsbehandlingstid i forbindelse med de sager, der gav anledning til dom af 16. november 2011, Groupe Gascogne mod Kommissionen (T-72/06, ikke trykt i Sml., EU:T:2011:671), og af 16. november 2011, Sachsa Verpackung mod Kommissionen (T-79/06, ikke trykt i Sml., EU:T:2011:674).
C 65/8

Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. december 2018 — Finanzamt B mod A-Brauerei (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Forenede sager C-374/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - afgift på erhvervelser af fast ejendom - fritagelse - overdragelser af ejendomsretten til en fast ejendom, der sker som følge af omdannelsesdispositioner, der foretages inden for visse selskabskoncerner - begrebet »statsstøtte« - betingelsen om selektivitet - begrundelse))

(2019/C 65/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt B

Sagsøgt: A-Brauerei

Procesdeltager: Bundesministerium der Finanzen

Konklusion

Artikel 107, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at betingelsen, der følger af denne bestemmelse, om den pågældende fordels selektivitet, ikke er opfyldt med hensyn til en afgiftsfordel som den i hovedsagen omhandlede, der består i en fritagelse for afgift på erhvervelse af fast ejendom i tilfælde af en overdragelse af ejendomsretten til fast ejendom, der sker som følge af en omdannelsesdisposition, som udelukkende involverer selskaber fra den samme koncern, der er indbyrdes forbundne ved en kapitalandel på mindst 95 % igennem en uafbrudt periode på mindst fem år forud for og fem år efter den nævnte disposition.

(1) EUT C 309 af 18.9.2017.
1)

Artikel 306-310 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at et rejsebureaus blotte tilrådighedsstillelse af en feriebolig, der er lejet hos andre afgiftspligtige personer, eller en sådan tilrådighedsstillelse af en feriebolig, der er ledsaget af sekundære ydelser, uanset omfanget af disse sekundære ydelser, hver udgør én enkelt ydelse, der i sig selv er omfattet af særordningen for rejsebureauer.
3)

Det erstatningssøgsmål, som er indgivet af Kendrion NV, forkastes, for så vidt som hensigten med det er at opnå erstatning for den økonomiske skade, som består i afholdelse af omkostninger til bankgaranti ud over den rimelige sagsbehandlingstid i forbindelse med den sag, der gav anledning til dom af 16. november 2011, Kendrion mod Kommissionen (T-54/06, ikke trykt i Sml., EU:T:2011:667).
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. december 2018 — straffesag mod Imran Syed (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Högsta domstolen — Sverige)

(Sag C-572/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - ophavsret og beslægtede rettigheder - direktiv 2001/29/EF - artikel 4, stk. 1 - retten til spredning - krænkelse af ophavsret - varer påført et motiv, der er ophavsretligt beskyttet, som er til salg - oplagring i kommercielt øjemed - lager adskilt fra salgsstedet))

(2019/C 65/20)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta domstolen

Part i hovedsagen

Imran Syed

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet skal fortolkes således, at en erhvervsdrivendes oplagring af varer, der er påført et motiv, som er ophavsretligt beskyttet på den medlemsstats område, hvor oplagringen finder sted, kan udgøre en krænkelse af eneretten til spredning, som defineret i denne bestemmelse, når denne erhvervsdrivende uden ophavsretsindehaverens tilladelse udbyder varer til salg, der er af samme art som dem, han oplagrer, på betingelse af, at formålet rent faktisk er at sælge de oplagrede varer på den medlemsstats område, hvor dette motiv er beskyttet. Afstanden mellem oplagringsstedet og salgsstedet kan ikke i sig selv være et afgørende element med henblik på at afgøre, om formålet er at sælge de oplagrede varer på denne medlemsstats område.

(1) EUT C 412 af 4.12.2017.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. december 2018 — Bundesrepublik Deutschland mod Touring Tours und Travel GmbH (sag C-412/17) og Sociedad de Transportes SA (sag C-474/17) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Forenede sager C-412/17 og C-474/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - forordning (EF) nr. 562/2006 - fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengen-grænsekodeks) - artikel 20 og 21 - ophævelse af kontrollen ved de indre grænser i Schengenområdet - kontrol inden for en medlemsstats område - foranstaltninger, der har tilsvarende virkning som grænsekontrol - lovgivning i en medlemsstat, som pålægger et busrejseselskab, der driver ruter, som passerer Schengenområdets indre grænser, at kontrollere passagerernes pas og opholdstilladelser - sanktion - varsel om pålæggelse af en tvangsbøde))

(2019/C 65/12)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesrepublik Deutschland

Sagsøgte: Touring Tours und Travel GmbH (sag C-412/17) og Sociedad de Transportes SA (sag C-474/17)

Konklusion

Artikel 67, stk. 2, TEUF og artikel 21 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengen-grænsekodeks), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 610/2013 af 26. juni 2013, skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, der forpligter enhver bustransportvirksomhed, der udfører grænseoverskridende rutekørsel inden for Schengenområdet med destination til denne medlemsstats område, til at kontrollere passagerernes pas og opholdstilladelse inden passagen af en indre grænse med henblik på at forhindre befordring af tredjelandsstatsborgere, som ikke er i besiddelse af disse rejsedokumenter, til det nationale område, og som med henblik på at sørge for, at denne kontrolforpligtelse iagttages, gør det muligt for politimyndighederne at vedtage en afgørelse om forbud mod sådan befordring ledsaget af et varsel om tvangsbøder over for transportvirksomheder, vedrørende hvilke det er blevet konstateret, at de på dette område har transporteret tredjelandsstatsborgere, der ikke var i besiddelse af de nævnte rejsedokumenter.

(1) EUT C 330 af 2.10.2017.

EUT C 382 af 13.11.2017.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 14. februar 2019 — Nestrade SA mod Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) og Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Nacional — Spanien)

(Sag C-562/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - trettende direktiv 86/560/EØF - regler for tilbagebetaling af merværdiafgift (moms) - ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet - virksomhed, der ikke er etableret i Den Europæiske Union - forudgående og endelig afgørelse om afslag på tilbagebetaling af moms - forkert momsregistreringsnummer)

(2019/C 131/12)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Nacional

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nestrade SA

Sagsøgte: Agencia Estatal de la Administración Tributaria (AEAT) og Tribunal Económico-Administrativo Central (TEAC)

Konklusion

Bestemmelserne i Rådets trettende direktiv 86/560/EØF af 17. november 1986 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret på Fællesskabets område, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat tidsmæssigt begrænser muligheden for at berigtige fejlbehæftede fakturaer, eksempelvis ved berigtigelse af det momsregistreringsnummer, der oprindeligt blev opført på fakturaen, med henblik på udøvelsen af retten til tilbagebetaling af moms, for så vidt som ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet overholdes, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 437 af 18.12.2017.