RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Tredje Afdeling)

27. november 2012

Sag F-59/11

Peter Sipos

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»Personalesag – midlertidigt ansat – afgørelse om ikke at forlænge en kontrakt som midlertidigt ansat i henhold til ansættelsesvilkårenes artikel 2, litra a) – betingelser for at indgå en kontrakt om midlertidig ansættelse i henhold til ansættelsesvilkårenes artikel 2, litra b), for en tidsbegrænset periode – åbenbart urigtigt skøn«

Angående: Søgsmål i henhold til artikel 270 TEUF, som finder anvendelse på Euratom-traktaten i medfør af dennes artikel 106a, hvorunder Peter Sipos for det første har nedlagt påstand om annullation af afgørelse truffet den 29. september 2010 af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) om afvisning af for anden gang at forlænge sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat, der oprindeligt blev indgået den 16. juli 2005 i henhold til artikel 2, litra, a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (herefter »ansættelsesvilkårene«), og som medfører, at ansættelsesvilkårenes artikel 8, stk. 1, finder anvendelse på hans situation. Subsidiært nedlægges påstand om annullation af afgørelsen af 10. august 2010 om ansættelse af sagsøgeren hos Harmoniseringskontoret for en tidsbegrænset periode som midlertidigt ansat i henhold til ansættelsesvilkårenes artikel 2, litra b), idet denne ansættelse reelt udgør en forlængelse for anden gang af ansættelseskontrakten indgået den 16. juli 2005, og at den således burde være blevet indgået på ubestemt tid i henhold til ansættelsesvilkårenes artikel 2, litra a). Mere subsidiært nedlægges påstand om erstatning for den skade, som sagsøgeren har lidt som følge af Harmoniseringskontorets adfærd.

Udfald: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes. Peter Sipos bærer sine egne omkostninger og betaler Harmoniseringskontorets omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – ansættelse – indgåelse af en kontrakt med henblik på midlertidigt at beklæde en fast stilling – betingelser

[Tjenestemandsvedtægten, art. 1a, stk. 1; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 2, litra b), art. 3, 4, 5 og art. 8, stk. 2]

2. Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – midlertidigt ansatte, som henhører under artikel 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte – tidsbegrænset forlængelse af en kontrakt efter den første forlængelse – omklassificering af en tidsbegrænset kontrakt til en tidsubegrænset kontrakt – betingelser

[Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 2, litra a), og art. 8, stk. 1]

3. Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – ansættelse – forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt – administrationens skønsbeføjelse – grænser – tjenestens interesse

4. Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – ansættelse – ingen forlængelse af en tidsbegrænset ansættelseskontrakt – begrundelsespligt – foreligger ikke – undtagelse – afgørelse om afvisning af en ansats anmodning om forlængelse af sin tidsbegrænsede kontrakt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2, og art. 90, stk. 1)

1. Det fremgår af vedtægtens artikel 1a, stk. 1, sammenholdt med ansættelsesvilkårenes artikel 2-5, at de faste stillinger ved institutionerne i princippet skal besættes med tjenestemænd, og at sådanne stillinger kun undtagelsesvis kan besættes med de øvrige ansatte. Selv om det udtrykkeligt fremgår af ansættelsesvilkårenes artikel 2, litra b), at midlertidigt ansatte kan ansættes i en fast stilling, præciserer denne netop, at dette kun kan ske midlertidigt. Ansættelsesvilkårenes artikel 8, stk. 2, bestemmer endvidere, at ansættelse som midlertidigt ansat højst kan ske for fire år, og at ansættelseskontrakten kun kan fornys en gang for højst to år. Når denne periode udløber, ophører ansættelsen som midlertidigt ansat enten derved, at den pågældende fratræder sin stilling, eller ved, at den pågældende udnævnes til tjenestemand under overholdelse af de i vedtægten fastsatte betingelser.

(jf. præmis 37 og 38)

2. For at en tidsbegrænset kontrakt i henhold til artikel 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, når den forlænges for anden gang, kan anses for at være blevet omklassificeret til en kontrakt på ubestemt tid i medfør af ansættelsesvilkårenes artikel 8, stk. 1, skal to kumulative betingelser opfyldes, nemlig dels at den pågældende kontrakt er en kontrakt som midlertidigt ansat i henhold til artikel 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, og dels at den pågældende kontrakt er en forlængelse af en kontrakt, der allerede er blevet forlænget.

I den forbindelse må administrationen kun indgå en kontrakt på ubestemt tid i henhold til artikel 2, litra a) i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, hvis en stilling, som af budgetmyndighederne er betegnet som midlertidig, kan findes i den liste over stillinger, der er optaget som bilag til den afdeling i budgettet, der hører til den pågældende institution.

(jf. præmis 40 og 42)

3. Når administrationen ikke har udarbejdet en ordning, som opstiller et princip om forlængelse af kontrakter under bestemte betingelser, tilkommer der myndigheden, der har kompetence til at indgå ansættelseskontrakter, en vid skønsbeføjelse i forbindelse med at træffe afgørelse om forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt, idet denne skal handle i tjenestens interesse, der tilsiger, at ledige stillinger skal beklædes med de bedste ansøgere. Dog kan en sagsøger føre bevis for, at administrationen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved ikke at forlænge hans kontrakt, hvis han godtgør, at det var åbenbart, at hans arbejdsindsats og hans faglige kvalifikationer på det pågældende tidspunkt var exceptionelle, at disse evner var alle de andre potentielle ansøgere overlegne, eller i det mindste at hans arbejdsindsats og faglige kvalifikationer var overlegne i forhold til den person, der i sidste ende blev udvalgt til at beklæde den omtvistede stilling.

(jf. præmis 56 og 57)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 6. februar 2003, sag T-7/01, Pyres mod Kommissionen, præmis 50 og 64; 1. marts 2005, sag T-258/03, Mausolf mod Europol, præmis 4749

Personaleretten: 27. november 2008, sag F-35/07, Klug mod EMEA, præmis 65 og 66

4. Administrationen har ikke pligt til at begrunde sin afgørelse om ikke at forny en ansættelseskontrakt i forbindelse med dennes udløb. Som hovedregel må hver kontraktpart fra det tidspunkt, hvor kontraktforholdet begynder, forvente, at den anden part gør brug af sin ret til at påberåbe sig kontraktens bestemmelser i overensstemmelse med det aftalte mellem parterne, navnlig med hensyn til det aftalte tidspunkt for kontraktens udløb. Således vil det, medmindre administrationen har udarbejdet en ordning, som opstiller et princip om forlængelse af kontrakter under bestemte betingelser, når der ikke foreligger en ret til at opnå forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt, ikke være nødvendigt for administrationen at begrunde sit ønske om at fastholde, at kontrakten skal udløbe på det oprindeligt aftalte tidspunkt.

Derimod skal en afgørelse om ikke at imødekomme en ansats anmodning om forlængelse af sin tidsbegrænsede kontrakt begrundes i overensstemmelse med vedtægtens artikel 25, stk. 2, og artikel 90, stk. 1, idet den udgør en retsakt, der indeholder et klagepunkt.

(jf. præmis 71)

Henvisning til:

Personaleretten: 29. september 2009, sag F-114/07, Wenning mod Europol, præmis 142 og den deri nævnte retspraksis; 23. november 2010, sag F-8/10, Gheysens mod Rådet, præmis 64