Den situation, hvor en person ønsker at gøre indsigelse mod en endnu ikke retskraftig strafferetlig kendelse, der er rettet mod den pågældende, er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2010/64 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager, således at denne person skal have ret til den tolke- og oversætterbistand, som den pågældende er sikret ved nævnte direktiv.

Artikel 1-3 i direktiv 2010/64 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter det inden for rammerne af en straffesag ikke er tilladt den person, som er genstand for en strafferetlig kendelse, at gøre skriftlig indsigelse mod denne kendelse på et andet sprog end det, der anvendes under sagen, selv om denne person ikke behersker sidstnævnte sprog, forudsat at de kompetente myndigheder, henset til den omhandlede procedure og omstændighederne i det foreliggende tilfælde, ikke anser en sådan indsigelse for at udgøre et væsentligt dokument i henhold til direktivets artikel 3, stk. 3.

For det første vedrører retten til tolkning i artikel 2 i direktiv 2010/64 en tolks oversættelse af mundtlig kommunikation mellem eftersøgte eller tiltalte og afhøringsmyndighederne, de retslige myndigheder eller i givet fald en advokat, men ikke skriftlig oversættelse af ethvert skriftligt dokument udfærdiget af disse mistænkte eller tiltalte. Nævnte artikel 2 sikrer således, at en person får mulighed for gratis tolkebistand, såfremt denne person selv gør mundtlig indsigelse mod den strafferetlige kendelse, som den pågældende er genstand for, over for justitssekretæren ved den kompetente nationale ret med henblik på, at denne optager protokol om indsigelsen, eller, såfremt nævnte person indgiver skriftlig indsigelse, får mulighed for bistand fra en advokat, som påtager sig at udarbejde det tilsvarende dokument på det sprog, der anvendes under sagen. Et krav om, at medlemsstaterne ikke alene skal gøre det muligt for de omhandlede personer at modtage fuldstændig information på deres eget sprog om de faktiske omstændigheder, som de foreholdes, og at give deres egen version heraf, men også systematisk skal sørge for at oversætte enhver indsigelse, der rejses af de berørte personer mod en retsafgørelse rettet mod dem, ville derimod gå ud over, hvad der kræves med henblik på målene i direktiv 2010/64.

For det andet vedrører retten til oversættelse af visse væsentlige dokumenter, der er fastsat i artikel 3, stk. 3, i direktiv 2010/64, i princippet kun skriftlig oversættelse til et sprog, som den omhandlede person forstår, af visse dokumenter, som af de kompetente myndigheder er affattet på det sprog, der anvendes under sagen. Den omfatter i princippet ikke skriftlig oversættelse til det sprog, der anvendes under sagen, af et dokument såsom en indsigelse rejst mod en strafferetlig kendelse.

Eftersom direktivets artikel 3, stk. 3, tillader de kompetente myndigheder i alle konkrete tilfælde at beslutte, om noget andet dokument end dem, der er fastsat i direktivets artikel 3, stk. 1 og 2, er væsentligt, tilkommer det imidlertid den forelæggende ret under hensyntagen til bl.a. kendetegnene for den procedure, der finder anvendelse på en sådan strafferetlig kendelse, og til den sag, som er indbragt for den, at fastslå, om en skriftlig indsigelse mod en strafferetlig kendelse skal anses for et væsentligt dokument, som det er nødvendigt at oversætte. I denne forbindelse udgør det relevante omstændigheder, at denne indsigelse, som kan indgives skriftligt eller, såfremt den indgives mundtligt, direkte til justitssekretæren ved den kompetente ret, ikke er undergivet en begrundelsespligt, at den skal indgives inden for en særligt kort frist på to uger fra forkyndelsen af nævnte kendelse, at den ikke kræver obligatorisk medvirken af en advokat, og at den er udarbejdet af den omhandlede person på et sprog, som den pågældende behersker, men som ikke er det sprog, der anvendes under sagen.

(jf. præmis 38, 40-44, 47 og 49-51 samt domskonkl. 1)