RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Første Afdeling)

2. juli 2014

Sag F-63/13

Aristidis Psarras

mod

Det Europæiske Agentur for Net- og Informationssikkerhed (ENISA)

»Personalesag – midlertidigt ansat – opsigelse af kontrakt – artikel 41, stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – retten til at blive hørt – ikke-økonomisk skade – afgørelse følgelig ulovlig – urimeligt vidtgående indgreb i tredjemands interesser – domfældelse til betaling af erstatning ex officio – ikke-opfyldelse af en annullationsdom«

Angående: Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorunder Aristidis Psarras bl.a. har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen truffet af Det Europæiske Agentur for Net- og Informationssikkerhed (ENISA eller herefter »agenturet«) af 4. september 2012 om at opsige hans kontrakt som midlertidig ansat.

Udfald: Afgørelsen af 4. september 2012 truffet af den administrerende direktør for Det Europæiske Agentur for Net- og Informationssikkerhed om opsigelse af Aristidis Psarras’ kontrakt som midlertidigt ansat annulleres. ENISA betaler Aristidis Psarras et beløb på 40 000 EUR. I øvrigt frifindes ENISA. ENISA bærer sine egne omkostninger og betaler de af Aristidis Psarras afholdte omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – principper – ret til forsvar – forpligtelse til at høre den pågældende, før der træffes en bebyrdende retsakt – rækkevidde

(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2)

2. Tjenestemandssager – dom om annullation – retsvirkninger – annullation som en konsekvens af efterfølgende akter vedrørende tredjemænd – afgørelse om opsigelse af en ansættelseskontrakt ulovlig – annullation udgør en uforholdsmæssig sanktion, som gør indgreb i tredjemands rettigheder – erstatning af tabet ved betaling af en erstatning

(Art. 340, stk. 2, TEUF; tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 117)

3. Tjenestemandssager – erstatningssøgsmål – annullation af en anfægtet retsakt, som ikke sikrer rimelig genoprettelse af en ikke-økonomisk skade – tildeling af økonomisk erstatning

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 117)

4. Tjenestemænd – institutionernes ansvar uden for kontraktforhold – manglende overholdelse af pligten til at opfylde en dom om annullation – tjenstlig fejl, der i sig selv medfører en ikke-økonomisk skade

(Art. 266 TEUF og 340, stk. 2, TEUF)

1. Ifølge artikel 41, stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder har enhver ret til at blive hørt, inden der træffes en individuel foranstaltning over for ham eller hende, bl.a. en afgørelse om opsigelse af vedkommendes kontrakt, som måtte berøre vedkommende negativt.

Da hovedindholdet i den grundlæggende ret til at blive hørt er at give enhver mulighed for at tilkendegive sit synspunkt vedrørende en foranstaltning, som berører ham negativt, indebærer indholdet af denne grundlæggende ret, at den pågældende har mulighed for at indvirke på den pågældende beslutningsprocedure, hvilket kan sikre, at den afgørelse, der skal træffes, ikke er behæftet med indholdsmæssige fejl og er resultatet af en passende afvejning af tjenestens interesse og den pågældende persons personlige interesse.

(jf. præmis 34, 35 og 41)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: dom Marcuccio mod Kommissionen, T-236/02, EU:T:2011:465, præmis 115

Personaleretten: dom CH mod Parlamentet, F-129/12, EU:F:2013:203, præmis 33 og 34

2. Når en genoprettelse af situationen forud for den annullerede retsakt indebærer en annullation af efterfølgende retsakter, som berører tredjemænd, foretages en sådan annullation som en konsekvens heraf kun, hvis den, bl.a. henset til karakteren af den begåede ulovlighed og tjenestens interesse, ikke forekommer uforholdsmæssig.

Når en sammenligning af de foreliggende interesser imidlertid viser, at tjenestens interesse og tredjemands interesse er til hinder for en annullation som en konsekvens af afgørelser, såsom en afgørelse om udnævnelse, kan Unionens retsinstanser med henblik på, i sagsøgerens interesse, at sikre annullationsdommens effektive virkning gøre brug af deres fulde prøvelsesret i økonomiske tvister, og, endog ex officio, tilpligte den sagsøgte institution at betale en erstatning. Når den bebyrdende retsakt er en afgørelse om opsigelse af en ansættelseskontrakt, hvis annullation indebærer en annullation af en efterfølgende afgørelse om udnævnelse af en tredjemand, udgør tilkendelsen af en erstatning for ikke-økonomisk skade til en opsagt person en form for erstatning, som bedst svarer til både sagsøgerens interesse og tjenestens krav.

(jf. præmis 46 og 47)

Henvisning til:

Domstolen: dom Oberthür mod Kommissionen, 24/79, EU:C:1980:145, præmis 11, 13 og 14

Retten i Første Instans: domme Kotzonis mod CES, T-586/93, EU:T:1995:54, præmis 108, Wenk mod Kommissionen, T-159/96, EU:T:1998:86, præmis 122, og Girardot mod Kommissionen, T-10/02, EU:T:2004:94, præmis 85 og 89

3. Annullation af en ulovlig retsakt kan i sig selv udgøre en passende og i princippet tilstrækkelig erstatning for hele den ikke-økonomiske skade, som denne retsakt kan have forvoldt, medmindre sagsøgeren kan påvise, at han har lidt en ikke-økonomisk skade, der kan adskilles fra den ulovlighed, som ligger til grund for annullationen, og som ikke kan erstattes fuldt ud derved.

I de tilfælde, hvor afgørelsens betydning, karakteren af den begåede ulovlighed, dvs. en tilsidesættelse af artikel 41, stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og de omstændigheder, hvorunder ulovligheden er blevet begået, medfører en alvorlig tilstand af usikkerhed og bekymring, kan en annullation af afgørelsen ikke i sig selv udgøre en passende og tilstrækkelig erstatning for den forvoldte ikke-økonomiske skade.

(jf. præmis 54 og 55)

Henvisning til:

Personaleretten: dom CH mod Parlamentet, EU:F:2013:203, præmis 64

4. Det organ, som har udstedt den annullerede retsakt, tilsidesætter artikel 266 TEUF og begår en tjenstlig fejl, som kan være ansvarspådragende for det, når det undlader at vedtage den mindste foranstaltning med henblik på at opfylde annullationsdommen og endog undlader med henblik herpå at foretage noget skridt over for sagsøgeren med henblik på at efterprøve muligheden for et forlig. Den manglende opfyldelse af en annullationsdom udgør en tilsidesættelse af den tillid, som enhver borger skal have til Unionens retssystem, bl.a. baseret på en respekt for de afgørelser, der træffes af Unionens retsinstanser, og medfører i sig selv, uafhængigt af enhver økonomisk skade, som kan følge heraf, en ikke-økonomisk skade for den part, som fik medhold ved dommen.

(jf. præmis 60 og 63)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: domme Hautem mod EIB, T-11/00, EU:T:2000:295, præmis 51, og C mod Kommissionen, T-166/04, EU:T:2007:24, præmis 49 og 52

Personaleretten: dom C og F mod Kommissionen, F-44/06 og F-94/06, EU:F:2007:66, præmis 69