Med hensyn til restriktive foranstaltninger over for Iran, såsom indefrysning af midler, der tilhører enheder, der yder støtte til Irans regering, indebærer kriteriet om ydelse af støtte til den nævnte regering, ikke, at det skal godtgøres, at der foreligger årsagsforbindelse mellem den adfærd, der udgør støtte til Irans regering, og forfølgelsen af nukleare spredningsaktiviteter.

Det nævnte kriterium omfatter ganske vist ikke alle former for støtte til Irans regering, men det omfatter støtteformer, som på grund af deres kvantitative eller kvalitative betydning bidrager til Irans nukleare aktiviteter. Fortolket under Unionens retsinstansers kontrol i forhold til målet om at lægge pres på Irans regering med henblik på at få Iran til at ophøre med spredningsfølsomme nukleare aktiviteter, opstiller kriteriet om støtte til regeringen således på en objektiv måde en afgrænset kategori af personer og enheder, der kan gøres til genstand for foranstaltninger om indefrysning af midler.

I lyset af formålet med foranstaltningerne om indefrysning af midler fremgår det utvetydigt af det ovennævnte kriterium, at dette på en målrettet og selektiv måde omfatter de aktiviteter, som den omhandlede person eller enhed selv har udøvet, og som, selv om de i sig selv hverken har en direkte eller indirekte tilknytning til nuklear spredning, ikke desto mindre kan fremme udviklingen heraf ved at forsyne Irans regering med bl.a. materielle, økonomiske eller logistiske ressourcer eller faciliteter, der gør det muligt for den at forfølge den nukleare spredning.

Begrebet »støtte til Irans regering« indebærer imidlertid ikke, at der føres bevis for en forbindelse mellem denne støtte og Den Islamiske Republik Irans nukleare aktiviteter. Der må i denne henseende ikke ske en sammenblanding af dels kriteriet om ydelse af støtte til Irans regering, der er opstillet i artikel 20, stk. 1, litra c), i afgørelse 2010/413 og i artikel 23, stk. 2, litra d), i forordning nr. 267/2012, dels kriteriet om at yde »støtte til Irans spredningsfølsomme nukleare aktiviteter eller Irans udvikling af fremføringssystemer til kernevåben«, som fastsat i denne afgørelses artikel 20, stk. 1, litra b), og denne forordnings artikel 23, stk. 2, litra a). Anvendelsen af det første kriterium indebærer imidlertid ikke, at der foreligger en vis grad af forbindelse, end ikke indirekte, til Irans nukleare aktiviteter, mens en sådan er nødvendig med henblik på anvendelse af det andet kriterium om at yde støtte til Irans nukleare aktiviteter.

Hvad angår kriteriet om ydelse af støtte til Irans regering fremgår det således udtrykkeligt af 13. betragtning til afgørelse 2012/35 om ændring af afgørelse 2010/413, hvorved dette kriterium blev indsat i artikel 20, stk. 1, litra c), i afgørelse 2010/413, at Rådet, idet ydelse af støtte til Irans regering anses for at kunne fremme forfølgelsen af spredningsfølsomme nukleare aktiviteter eller udvikling af atomvåbenfremføringsmidler, havde til hensigt at udvide kriterierne for opførelse på listerne ved at udvide vedtagelsen af foranstaltninger om indefrysning af midler til personer og enheder, der yder støtte til nævnte regering, uden at kræve, at denne støtte er direkte eller indirekte forbundet med disse aktiviteter.

Det er således udtrykkeligt fastlagt i den lovgivning, der finder anvendelse, at der foreligger en forbindelse mellem at yde støtte til Irans regering og forfølgelsen af nukleare spredningsaktiviteter. Kriteriet om ydelse af støtte til Irans regering skal i denne henseende forstås således, at det omfatter enhver støtte, der, selv om der ikke er nogen direkte eller indirekte forbindelse med udviklingen af den nukleare spredning, imidlertid ved sin kvantitative eller kvalitative betydning kan fremme en sådan udvikling ved at forsyne Irans regering med bl.a. materielle, økonomiske eller logistiske ressourcer eller faciliteter. Det påhviler følgelig ikke Rådet at godtgøre, at der foreligger en forbindelse mellem den adfærd, der udgør støtte, og lettelsen af nukleare spredningsaktiviteter, eftersom en sådan forbindelse er fastlagt i de generelle bestemmelser, der finder anvendelse.

(jf. præmis 49-54)