ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/10

Appel iværksat den 11. juli 2013 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 30. april 2013 i sag T-304/11, Alumina d.o.o. mod Rådet og Kommissionen

(Sag C-393/13 P)

2013/C 274/17

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved J.-P. Hix, som befuldmægtiget, og Rechtsanwalt G. Berrisch)

De andre parter i appelsagen: Alumina d.o.o. og Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

— Sagsøger i første instans tilpligtes at betale de med appelsagen og sagens behandling for Retten forbundne omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rådet har påberåbt sig et enkelt anbringende til støtte for den appel, som det har iværksat til prøvelse af den dom, der blev afsagt af Retten den 30. april 2013 i sag T-304/11, hvorved Retten annullerede Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 464/2011 af 11. maj 2011 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af zeolit A i pulverform med oprindelse i Bosnien-Hercegovina. (1)

Rådet har kritiseret Retten for at have anlagt en ukorrekt fortolkning af begrebet »salg i normal handel« som omhandlet i artikel 2, stk. 1 og 6, i grundforordningen. (2) Rådet har mere specifikt gjort gældende, at salg kan finde sted »i normal handel«, selv om sælgeren har forhøjet sin salgspris med et tillæg for at dække risikoen for manglende eller for sen betaling.

Ifølge Rådet er den modsatrettede fortolkning, som Retten har anlagt, desuden uforenelig med retssikkerhedsprincippet.

(1) EUT L 125, s. 1.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51).
1)

Skal indgreb fra tredjemænd, der handler på eget ansvar, og som er blevet overdraget opgaver, der henhører under et luftfartsselskabs drift, anses for usædvanlige omstændigheder som omhandlet i forordningens artikel 5, stk. 3 (1)?
a)

Skal ordlyden i artikel 3, stk. 3, i direktiv 2001/23/EF (1), ifølge hvilken de »løn- og arbejdsvilkår«, som er aftalt i en kollektiv overenskomst, og som gjaldt for overdrageren, skal opretholdes, indtil »den kollektive overenskomst opsiges eller udløber«, fortolkes således, at den også omfatter sådanne løn- og arbejdsvilkår, som blev fastlagt ved en kollektiv overenskomst, og som efter national ret fortsat gælder uden tidsbegrænsning på trods af, at overenskomsten er blevet opsagt, indtil en anden kollektiv overenskomst træder i kraft, eller de pågældende arbejdstagere har indgået nye individuelle aftaler?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 25. juni 2013 — Minister Finansów mod Oil Trading Poland sp. z o.o. i Stettin

(Sag C-349/13)

2013/C 274/07

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minister Finansów

Sagsøgt: Oil Trading Poland sp. z o.o. i Stettin

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, stk. 3, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (1), samt den tilsvarende, gældende artikel 1, stk. 3, [første afsnit,] litra a), og [andet] afsnit i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF (2) fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at en medlemsstat pålægger en punktafgift på smøreolier under KN-kode 2710 19 71 — 2710 19 99, der anvendes til andet end brændsel til opvarmning eller motorbrændstof, efter reglerne for den harmoniserede punktafgift på forbrug af energiprodukter?

(1) EFT L 76, s. 1.

(2) EUT L 9, s. 12.
2)

Giver bestemmelserne i forordning (EF) nr. 854/2004 den kompetente myndighed skønsbeføjelse til at nægte at udpege en embedsdyrlæge til at foretage veterinærkontrol af en normal slagtning af dyr, når myndigheden underrettes om, at der på et bestemt tidspunkt vil finde slagtning sted på et autoriseret slagteri?
1A)

Skal EU-retten, især artikel 45 TEUF og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 (1), fortolkes således, at den er til hinder for, at EU-medlemsstaten Nederlandene indstiller studiestøtten til en uddannelse uden for EU til et voksent barn, over for hvem en i Belgien bosat grænsearbejder med nederlandsk statsborgerskab, som arbejder dels i Nederlandene, dels i Belgien, har forsørgerpligt, og dette sker på det tidspunkt, da grænsearbejdet ophører, og arbejdstageren nu kun arbejder i Belgien, og med den begrundelse, at barnet ikke opfylder betingelsen om at have boet i Nederlandene i mindst tre af de seneste seks år forud for optagelsen på den pågældende undervisningsanstalt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/11

Appel iværksat den 15. juli 2013 af Simone Gbagbo til prøvelse af Rettens dom (Femte Afdeling) af 25. april 2013 i sag T-119/11, Gbagbo mod Rådet

(Sag C-397/13 P)

2013/C 274/19

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Simone Gbagbo (ved avocat J.-C. Tchikaya)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og Republikken Côte d’Ivoire

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den af Simone Gbagbo iværksatte appel antages til realitetsbehandling, og hun gives medhold.

— Den anfægtede dom ophæves.

— Rådets afgørelse 2011/18/FUSP af 14. januar 2011 om ændring af Rådets afgørelse 2010/656/FUSP (1), Rådets forordning (EU) nr. 25/2011 af 14. januar 2011 om ændring af forordning (EF) nr. 560/2005 (2), Rådets afgørelse 2011/221/FUSP af 6. april 2011 om ændring af afgørelse 2010/656/FUSP om forlængelse af de restriktive foranstaltninger over for Côte d'Ivoire (3) og Rådets forordning (EU) nr. 330/2011 af 6. april 2011 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder på baggrund af situationen i Côte d’Ivoire (4), annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten anført to anbringender.

For det første har appellanten anfægtet det forhold, at Retten har forkastet hendes anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten. Appellanten har således kritiseret Retten for at have fundet, at Rådet havde givet tilstrækkelige oplysninger, selv om den anfægtede afgørelse alene er begrundet i Simone Gbabgos egenskab, nemlig »formand for FPI-gruppen ved Nationalforsamlingen«.

For det andet er appellanten af den opfattelse, at Retten har foretaget en åbenbar fejlvurdering af de faktiske omstændigheder. Appellanten er af den opfattelse, at de faktiske omstændigheder vedrørende hindringerne for freds- og forsoningsprocesserne og vedrørende offentlig opildnen til had og vold er materielt unøjagtige og end ikke støttet af beviser.

(1) EUT L 11, s. 36.

(2) EUT L 11, s. 1.

(3) EUT L 93, s. 20.

(4) EUT L 11, s. 10.
—

De andre parter i appelsagen tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der opstod for appellanten i forbindelse med sagen for appelkammeret og indsigelsesafdelingen ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked, samt i forbindelse med sagen for Retten.
1)

Skal artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (1) [udelades] fortolkes således, at når der foreligger en vildledende handelspraksis efter direktivets artikel 5, stk. 4, er det ikke tilladt at foretage en særskilt efterprøvelse af kriterierne i direktivets artikel 5, stk. 2, litra a)?
—

appelkammeret og Retten har fejlagtigt antaget, at det tilkommer sagsøgeren at redegøre for eksistensen af den pågældende nationale ophavsretlige beskyttelse inden for rammerne af artikel 25. stk.1, litra f), i forordning nr. 6/2002, og samtidig underkendelse af rækkevidden af appelkammerets og Harmoniseringskontorets pligt til ex officio at oplyse sagen og at afklare retsstillingen i henhold til artikel 63, stk. 1, første og andet sætningsled, i forordning nr. 6/2002.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 304/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauen) den 25. juli 2013 — UAB »Vilniaus energija« mod Lietuvos metrologijos inspekcijos Vilniaus apskrities skyrių

(Sag C-423/13)

2013/C 304/09

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UAB »Vilniaus energija«

Sagsøgt: Lietuvos metrologijos inspekcijos Vilniaus apskrities skyrius

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og/eller direktiv 2004/22/EF (1) fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning og praksis, hvorefter en varmtvandsmåler, der opfylder samtlige krav i direktiv 2004/22/EF og er tilsluttet en fjernopkoblet (telemetrisk) dataoverførselsenhed, betragtes som et målesystem, hvilket indebærer, at varmtvandsmåleren ikke må anvendes til sit formål, før der er udført en metrologisk verifikation af det samlede målesystem bestående af denne måler og den fjernopkoblede (telemetriske) dataoverførselsenhed?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/22/EF af 31.3.2004 om måleinstrumenter (EUT L 135, s. 1).
5)

Kan [momsdirektivets] artikel 90, stk. 2, fortolkes således, at medlemsstaterne har mulighed for, i tilfælde af ikke-betaling eller kun delvis betaling, ikke at give tilladelse til nedsættelse af afgiftsgrundlaget? Er det i bekræftende fald nødvendigt udtrykkeligt at forbyde nedsættelse i medlemsstatens lovgivning, eller har lovgivningens tavshed den samme retsvirkning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/3

Appel iværksat den 22. juli 2013 af Reber Holding GmbH & Co. KG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 16. maj 2013 i sag T-530/10 — Reber Holding GmbH & Co. KG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-414/13 P)

2013/C 298/05

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Reber Holding GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwälte O. Spuhler og M. Geitz)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Anna Klusmeier

Appellanten har nedlagt følgende påstande

I. Dommen, der blev afsagt af Retten den 16. maj 2013 i sag T-530/10, ophæves, og afgørelsen, der blev truffet den 14. september 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 363/2008-4), erklæres for ugyldig.

II. Subsidiært ophæves den under punkt I nævnte dom og sagen hjemvises til Retten.

III. Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten foreholder i sin appel Retten, at der er sket en tilsidesættelse af materiel fællesskabsret og at der er blevet foretaget en ufuldstændig efterprøvelse og bedømmelse af de faktiske omstændigheder. Retten har kun bedømt de faktiske omstændigheder, der var blevet forelagt for den, på ufuldstændig måde. Dette udgør en retlig fejl (Domstolens dom af 24.6.2010, sag C-51/09 P, Becker mod Harman International Industries (1)). Denne kan gøres gældende for Domstolen inden for rammerne af en appelsag (jf. Domstolens dom 16.6.2010, sag C-317/10 P, Union Investment Privatfonds mod UniCredito Italiano (2)).

Retten går i den appellerede dom ud fra, at den fremlagte erklæring på tro og love ikke indeholder nogen henvisning til de øvrige fremlagte bevismidler. Denne konstatering er ukorrekt. Det fremgår entydigt af erklæringen på tro og love, at der deri henvises til de øvrige fremlagte bevismidler. Retten har således ikke efterprøvet og bedømt den fremlagte erklæring på tro og love fuldstændigt. Der er i denne forbindelse derfor tale om, at den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, som kan gøre gældende under en appelsag.

Hvis Retten havde efterprøvet og bedømt de bevismidler, der blev fremlagt for den, fuldstændigt, ville den være kommet frem til, at der var tale om retsbevarende brug af begge de varemærker, der blev gjort gældende til støtte for indsigelsen, jf. artikel 42, stk. 2, første punktum, sammenholdt med artikel 42, stk. 3, i EF-varemærkeforordningen (3). Den appellerede dom tilsidesætter derfor også EF-varemærkeforordningens artikel 42, stk. 2, første punktum, sammenholdt med artikel 42, stk. 3

Derudover tilsidesætter den appellerede dom også EF-varemærkeforordningens artikel 15, stk. 1, og stk. 2, litra a). Retten er nemlig retligt fejlagtigt gået ud fra, at varemærke nr. 115 1678 »W. Amadeus Mozart«, der blev gjort gældende til støtte for indsigelsen, ikke bruges som varemærke af appellanten.

(1) Sml., s. 5805.

(2) Sml. I 2011, s. 5471.

(3) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1)
1)

a) Skal artikel 6, nr. 1), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) fortolkes således, at der i forbindelse med et søgsmål, hvormed sagsøgte, der er hjemmehørende i en medlemsstat, og andre sagsøgte, som er hjemmehørende i andre EU-medlemsstater, i fællesskab afkræves oplysninger og erstatning på grund af en samlet og vedvarende tilsidesættelse af artikel 81 EF/artikel 101 TEUF, EØS-aftalens artikel 53, som er blevet fastslået af Europa-Kommissionen og er begået i flere medlemsstater, idet de sagsøgte på forskellige steder og til forskellige tider har deltaget i den, kræves fælles forhandling og afgørelse for at undgå uforenelige afgørelser i adskilte retssager? b) Skal dette respekteres, hvis søgsmålet mod sagsøgte, der er hjemmehørende i medlemsstaten, blev frafaldet, efter at det var forkyndt for samtlige sagsøgte og inden udløbet af den af retten fastsatte frist for indgivelse af svarskrift, og før den første mundtlige forhandling var påbegyndt?
1)

Fortsætter en aftale i henhold til rådsforordningens (1) artikel 12, stk. 3, om, at en ret i en medlemsstat skal have kompetence i forhold til spørgsmål om forældreansvar, alene indtil der er truffet en endelig afgørelse i denne retssag, eller fortsætter den selv efter, at der er truffet en endelig afgørelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Cluj (Rumænien) den 31. juli 2013 — Casa Județeană de Pensii Cluj mod Attila Balazs

(Sag C-432/13)

2013/C 298/06

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Cluj

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Casa Județeană de Pensii Cluj

Sagsøgt: Attila Balazs

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i artikel 7, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 1408/71 (1) fortolkes således, at de omfatter en bilateral aftale, der er indgået mellem to medlemsstater inden datoen for forordningens anvendelse, hvorefter disse medlemsstater har aftalt, at forpligtelsen for en stat til at udbetale sociale sikringsydelser til borgerne i den anden stat, som har haft status af politiske flygtninge på den førstnævnte stats område, og som er vendt hjem til den sidstnævnte stat, ophører mod at den førstnævnte stat betaler et fast beløb til dækning af pensionsudbetalinger i den periode for hvilken der er blevet indbetalt bidrag til social sikring i den førstnævnte medlemsstat?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/3

Appel iværksat den 19. juli 2013 af Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 20. februar 2013 i sag T-378/11 — Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-412/13 P)

2013/C 298/04

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwälte R. Kunze og G. Würtenberger)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 20. februar 2013, hvorved Harmoniseringskontoret blev frifundet i søgsmålet til prøvelse af afgørelse truffet den 10. maj 2011 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1598/2010-4) om påberåbelse af ældre varemærkers anciennitet, ophæves.

— Harmoniseringskontoret i egenskab af sagsøgt og indstævnt tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Denne appel er iværksat til prøvelse af Rettens dom, hvorved Harmoniseringskontoret blev frifundet i en sag, hvori appellanten havde nedlagt påstand om annullation af afgørelse truffet den 10. maj 2011 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) vedrørende påberåbelse af ældre varemærkers anciennitet i forbindelse med en ansøgning om registrering af figurtegnet MEDINET som EF-varemærke.

Retten har tilsidesat artikel 34 i EF-varemærkeforordningen (1), idet den fastslog, at denne bestemmelse skal fortolkes strengt og dermed ikke giver mulighed for at påberåbe sig en del af et ældre nationalt varemærkes anciennitet. Ydermere har Retten tilsidesat sin begrundelsespligt i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 75, idet den traf sin afgørelse på baggrund af en ufuldstændig bedømmelse af de faktiske og retlige omstændigheder. Endelig udgør Rettens beslutning om ikke at afholde mundtlig forhandling en tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens artikel 77.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker, EUT L 78, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Cluj (Rumænien) den 16. juli 2013 — Vasiliki Balazs mod Casa Județeană de Pensii Cluj

(Sag C-401/13)

2013/C 298/03

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Cluj

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vasiliki Balazs

Sagsøgt: Casa Județeană de Pensii Cluj

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i artikel 7, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 1408/71 (1) fortolkes således, at de omfatter en bilateral aftale, der er indgået mellem to medlemsstater inden datoen for forordningens anvendelse, hvorefter disse medlemsstater har aftalt, at forpligtelsen for en stat til at udbetale sociale sikringsydelser til borgerne i den anden stat, som har haft status af politiske flygtninge på den førstnævnte stats område, og som er vendt hjem til den sidstnævnte stat, ophører mod at den førstnævnte stat betaler et fast beløb til dækning af pensionsudbetalinger i den periode for hvilken der er blevet indbetalt bidrag til social sikring i den førstnævnte medlemsstat?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 291/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 2. juli 2013 — Henryk Teisseyre og Jan Teisseyre mod Minister Skarbu Państwa

(Sag C-370/13)

2013/C 291/02

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Henryk Teisseyre og Jan Teisseyre

Sagsøgt: Minister Skarbu Państwa

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 18 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der forbyder al forskelsbehandling, der udøves på grundlag af nationalitet, fortolkes således, at det er forbudt fra kredsen af kompensationsberettigede — således som dette er fastsat i artikel 3, stk. 2, sammenholdt med artikel 2, nr. 2, i lov af 8. juli 2005 om retten til kompensation for fast ejendom, der er efterladt uden for Republikken Polens nuværende grænser (Dz. U. nr. 169, pos. 1418; Dz. U. 2006 nr. 195, pos. 1437; 2008 nr. 197, pos. 1223, og 2010 nr. 257, pos. 1726) — at udelukke en arving til en ejer af fast ejendom, der er efterladt uden for den polske stats nuværende grænser, fordi denne arving ikke har polsk statsborgerskab?
4)

Er det forhold, at der ikke i den sag, som den nationale ret behandler, er fastsat nogen specifikke foranstaltninger vedrørende de relevante statslige myndigheders opgaver, når der er indledt retsforhandlinger vedrørende gennemførelsesmyndighedens, formidlingsmyndighedens, forvaltningsmyndighedens eller betalingsmyndighedens handling eller undladelse forbundet med vurderingen af en ansøgning, med udvælgelse, med at træffe en afgørelse om tildeling af interventioner eller med et projekts gennemførelse, dvs. at der ikke er nogen bestemmelse, hvorefter de relevante statslige myndigheder har pligt til at give Europa-Kommissionen meddelelse om retsforhandlinger, der er indledt, og at træffe foranstaltninger, som sikrer, at midler, der er stillet til rådighed, er blevet reserveret til de omtvistede interventioner, indtil spørgsmålet om tildeling af interventionerne er blevet afgjort, foreneligt med medlemsstatens forpligtelse i henhold til artikel 38 i forordning nr. 1260/1999 til at give Europa-Kommissionen meddelelse om udviklingen i sager, hvor der er indledt administrativ eller retslig forfølgning, og til at samarbejde med Europa-Kommissionen, med artikel 19 i forordning nr. 2792/1999 og med kravene i afsnit 6 og 7 i retningslinjerne for afslutning af strukturfondsinterventioner (2000-2006), godkendt ved Kommissionens afgørelse KOM(2006) 3424?
A.

Artikel 15, stk. 1, i forordning (EF) nr. 44/2001 (1) (Bruxelles I-forordningen): 1) Skal formuleringen i artikel 15, stk. 1, i forordning (EF) nr. 44/2001: »I sager om aftaler indgået af en person (forbrugeren) med henblik på brug, der må anses at ligge uden for hans erhvervsmæssige virksomhed«, fortolkes således, at 1.1. en sagsøger, der som forbruger har erhvervet en ihændehaverobligation på det sekundære marked og nu rejser krav mod udstederen på grundlag af prospektansvaret på grund af tilsidesættelse af oplysnings- og kontrolforpligtelser samt på grundlag af obligationsvilkårene, kan påberåbe sig denne kompetencefastlæggelse, når sagsøgeren gennem købet af værdipapiret af tredjemand afledt er indtrådt i kontraktforholdet mellem udstederen og den, der oprindeligt tegnede obligationen? 1.2. (såfremt spørgsmål 1.1 besvares bekræftende) sagsøgeren også kan påberåbe sig det værneting, der følger af nævnte artikel 15, når den tredjemand, som forbrugeren har købt ihændehaverobligationen af, har erhvervet den med henblik på brug, der må anses at ligge inden for denne tredjemands erhvervsmæssige virksomhed, og sagsøgeren dermed overtager obligationen fra en person, der ikke er forbruger? 1.3. (såfremt spørgsmål 1.1 og 1.2. besvares bekræftende) sagsøgeren også kan påberåbe sig forbrugerværnetinget i henhold til nævnte artikel 15, når han ikke selv er ihændehaver af obligationen, men det derimod er den tredjemand, som af sagsøgeren har fået i opdrag at anskaffe værdipapiret, og som ikke selv er forbruger, der efter aftale opbevarer værdipapiret i eget navn for sagsøgeren, og sagsøgeren kun har et obligationsretligt krav på udlevering heraf? 2) (såfremt spørgsmål 1.1 besvares bekræftende) Har den ret, ved hvilken en sag om kontraktforhold vedrørende krav, der udspringer af erhvervelsen af en obligation, også en accessorisk kompetence i henhold til artikel 15, stk. 1, i forordning (EF) nr. 44/2001 for så vidt angår krav om erstatning uden for kontrakt, der udspringer af den samme erhvervelse?
3b)

Har det derudover nogen betydning for besvarelsen af spørgsmål 3a, at det var muligt at tegne en frivillig AOW-forsikring, eller at det var muligt at anmode Sociale Verzekeringsbank om at bringe en aftale som omhandlet i artikel 17 i forordning nr. 1408/71 i stand?