KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS PRÆSIDENT 
14. december 2001 * 
I sag C-404/01 P(R), 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved V. Kreuschitz og S. Meany, 
som befuldmægtigede, bistået af barrister A.P. Bentley, og med valgt adresse i 
Luxembourg, 
appellant, 
støttet af 
TNC Kazchrome, Alma Ata (Kasakhstan) 
og 
Alloy 2000 SA, Luxembourg (Luxembourg), 
ved barrister J.E. Flynn og solicitors J. Magnin og S. Mills, 
intervenienter i appelsagen, 
* Processprog: fransk. 
I - 10370 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
angående appel af kendelse afsagt den 1. august 2001 af præsidenten for De 
Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i sag T-132/01 R, Euroalliages 
m.fl. mod Kommissionen (Sml. II, s. 2307), hvori der er nedlagt påstand om 
ophævelse denne kendelse, 
de andre parter i appelsagen: 
Euroalliages, Bruxelles (Belgien), 
Péchiney électrométallurgie, Courbevoie (Frankrig), 
Vargön Alloys AB, Vargön (Sverige), 
og 
Ferroatlántica SL, Madrid (Spanien), 
ved avocats D. Voillemot og O. Prost, 
sagsøgere i første instans, 
I -10371 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
støttet af 
Kongeriget Spanien ved L. Fraguas Gadea, som befuldmægtiget, og med valgt 
adresse i Luxembourg, 
intervenient i appelsagen, 
har 
DOMSTOLENS PRÆSIDENT 
efter at have hørt generaladvokat EG. Jacobs, 
afsagt følgende 
Kendelse 
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 11. oktober 2001 har 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 225 EF og 
artikel 50, stk. 2, i EF-statutten for Domstolen iværksat appel af den kendelse, 
som præsidenten for Retten i Første Instans afsagde den 1. august 2001 i sag 
T-132/01 R, Euroalliages m.fl. mod Kommissionen (Sml. II, s. 2307, herefter 
»den appellerede kendelse«), hvorved præsidenten bestemte, at importen af 
ferrosilicium med oprindelse i Folkerepublikken Kina, Kasakhstan, Rusland og 
Ukraine skal undergives en registreringsprocedure, hvor importørerne ikke skal 
stille garanti. 
I - 10372 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
2 Ved processkrift indleveret til Justitskontoret den 15. november 2001 har 
Euroalliages, Péchiney électrométallurgie, Vargön Alloys AB og Ferroatlántica 
SL (herefter »Euroalliages m.fl.«) indgivet skriftlige indlæg til Domstolen. 
3 Ved begæring om intervention indleveret til Domstolens Justitskontor den 
19. oktober 2001 har Kongeriget Spanien anmodet om at indtræde i nærværende 
sag til støtte for de af Euroalliages m.fl. nedlagte påstande. 
4 Der blev givet Kongeriget Spanien tilladelse til at intervenere i henhold til 
artikel 37, stk. 1 og 4, i EF-statutten for Domstolen og artikel 93, stk. 1 og 2, i 
procesreglementet. 
5 Ved begæring om intervention indleveret til Domstolens Justitskontor den 
6. november 2001 har TNC Kazchrome (herefter »Kazchrome«) og Alloy 2000 
SA (herefter »Alloy 2000«) anmodet om at indtræde i nærværende sag til støtte 
for Kommissionens påstande. 
6 Da de af Kazchrome og Alloy 2000 til støtte for deres begæring om intervention 
påberåbte argumenter umiddelbart godtgjorde en interesse i afgørelsen af 
nærværende appel, blev der givet dem tilladelse til at intervenere, hvilket blev 
dem meddelt af Domstolens Justitskontor den 12. november 2001. 
7 Kongeriget Spanien samt Kazchrome og Alloy 2000 har indgivet skriftlige indlæg 
til Domstolen den 15. november 2001. 
I - 10373 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
8 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: 
— Den appellerede kendelse ophæves. 
— Den af Euroalliages m.fl. fremsatte begæring om foreløbige forholdsregler i 
sag T-132/01 R tages ikke til følge. 
— Euroalliages m.fl. tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med denne 
appel samt i forbindelse med begæringen om foreløbige forholdsregler og om 
ændring af nævnte kendelse. 
9 Kazchrome og Alloy 2000 har nedlagt følgende påstande: 
— Den appellerede kendelse ophæves. 
— Den af Euroalliages m.fl. fremsatte begæring om foreløbige forholdsregler 
tages ikke til følge. 
— Euroalliages m.fl. tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med 
Kazchrome's og Alloy 2000's intervention. 
I -10374 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
10 Euroalliages m.fl. har nedlagt følgende påstande: 
— Appellen forkastes. 
— Der gives under alle omstændigheder Euroalliages m.fl. medhold i de for 
Retten nedlagte påstande. 
— Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne ved denne appel samt 
omkostningerne ved sagen om foreløbige forholdsregler i forbindelse med sag 
T-132/01 R. 
11 Kongeriget Spanien har nedlagt følgende påstande: 
— Appellen afvises. Subsidiært forkastes appellen. 
— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. 
12 Da parternes skriftlige indlæg indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige 
for, at der kan træffes afgørelse vedrørende appellen, er det ufornødent, at 
parterne afgiver mundtlige indlæg. 
I - 10375 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
Relevante retsregler 
is Artikel 11 i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om 
beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det 
Europæiske Fællesskab (EFT 1996 L 56, s. 1, herefter »grundforordningen«), der 
har overskriften »Varighed, genoptagelse af undersøgelser og tilbagebetalinger«, 
bestemmer i stk. 2, første afsnit: 
»Endelige antidumpingforanstaltninger udløber fem år efter indførelsen heraf 
eller fem år efter datoen for afslutningen af den seneste genoptagelse af en 
undersøgelse, som omfattede både spørgsmålet om dumping og skade, medmin­
dre det som led i en genoptagelse af en undersøgelse fastslås, at foranstalt­
ningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde 
dumping sted med deraf følgende skade. En undersøgelse genoptages ved 
foranstaltningernes udløb på Kommissionens initiativ eller på anmodning fremsat 
af eller på vegne af producenterne i Fællesskabet, og foranstaltningerne forbliver i 
kraft, indtil resultatet af en sådan undersøgelse foreligger.« 
14 Samme forordnings artikel 21, der har overskriften »Fællesskabets interesser«, 
bestemmer i stk 1: 
»En afgørelse om, hvorvidt det af hensyn til beskyttelsen af Fællesskabets 
interesser er påkrævet at gribe ind, træffes på grundlag af en vurdering af alle 
involverede parters interesser som helhed, herunder den indenlandske erhvervs­
grens, brugernes og forbrugernes interesser, og der træffes kun afgørelse i henhold 
til denne artikel, når alle parter har haft lejlighed til at tilkendegive deres 
synspunkter i henhold til stk. 2.1 en sådan undersøgelse tages der særligt hensyn 
til behovet for at bringe den fordrejning af handelen, som skyldes skadevoldende 
dumping, til ophør og at genskabe en situation med effektiv konkurrence. De 
foranstaltninger, der træffes på grundlag af den konstaterede dumping og deraf 
I - 10376 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
følgende skade, må ikke anvendes, når myndighederne på grundlag af alle 
fremlagte oplysninger klart kan fastslå, at det ikke er i Fællesskabets interesse at 
anvende sådanne foranstaltninger.« 
Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger 
15 Det fremgår af den appellerede kendelse, at der blev indført endelige anti­
dumpingforanstaltninger vedrørende importen af ferrosilicium med oprindelse i 
flere lande dels ved Rådets forordning (EF) nr. 3359/93 af 2. december 1993 om 
ændring af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af ferrosilicium 
med oprindelse i Rusland, Kasakhstan, Ukraine, Island, Norge, Sverige, 
Venezuela og Brasilien (EFT L 302, s. 1), dels ved Rådets forordning (EF) 
nr. 621/94 af 17. marts 1994 om indførelse af en endelig antidumpingtold på 
importen af ferrosilicium med oprindelse i Sydafrika og Den Kinesiske Folke­
republik (EFT L 77, s. 48). 
16 Efter Kommissionens offentliggørelse af en meddelelse om et forestående udløb af 
gyldigheden af visse antidumpingforanstaltninger fremsatte Euroalliages, som er 
ferrolegeringsindustriens forbindelsesudvalg, en anmodning i henhold til grund­
forordningens artikel 11, stk. 2, om en fornyet undersøgelse af de foranstalt­
ninger vedrørende import hidrørende fra Brasilien, Kina, Kasakhstan, Rusland, 
Ukraine og Venezuela, der kom til udløb. Kommissionen offentliggjorde derfor en 
meddelelse om indledning af en sådan procedure i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende (EFT 1998 C 382, s. 9) og iværksatte en undersøgelse. 
17 Den 21. februar 2001 vedtog Kommissionen afgørelse 2001/230/EF om afslut­
ning af antidumpingproceduren vedrørende importen af ferrosilicium med 
oprindelse i Brasilien, Folkerepublikken Kina, Kasakhstan, Rusland, Ukraine og 
Venezuela (EFT L 84, s. 36, herefter »den anfægtede afgørelse«). 
I -10377 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
18 Det anføres i denne afgørelse, at den foretagne fornyede undersøgelse førte 
Kommissionen til, for så vidt angår importen af ferrosilicum med oprindelse i 
Kina, Kasakhstan, Rusland og Ukraine, at konkludere, at foranstaltningernes 
udløb favoriserede fortsat eller fornyet dumping og skade. Punkt 129 i den 
anfægtede afgørelses begrundelse er affattet således: 
»I lyset af konstateringen af, at der er sandsynlighed for fortsat og fornyet 
dumping, og at dumpingimporten med oprindelse i Kina, Kasakhstan, Rusland 
[og Ukraine] måske vil stige betydeligt, hvis foranstaltningerne udløber, 
konkluderes det, at EF-erhvervsgrenens situation vil blive forværret. Selv om 
det er vanskeligt at vurdere omfanget af denne forværring, er det ikke desto 
mindre sandsynligt, at der igen vil blive forvoldt skade i betragtning af, at 
erhvervsgrenens priser og rentabilitet er faldende. For Venezuelas vedkommende 
er det ikke sandsynligt, at det vil få nogen væsentlig skadelig virkning, hvis 
foranstaltningerne udløber.« 
19 Kommissionen undersøgte herefter, om opretholdelsen af antidumpingforanstalt­
ningerne var i Fællesskabets interesse. Inden for rammerne af denne vurdering tog 
Kommissionen hensyn til flere forhold, nemlig for det første til den omstændig­
hed, at EF-erhvervsgrenen ikke har været i stand til at drage tilstrækkelig fordel af 
de foranstaltninger, der blev indført i 1987, eller var i stand til at overtage 
markedsandele fra de EF-producenter, der forsvandt fra markedet (punkt 151 i 
den anfægtede afgørelses begrundelse), og for det andet til den omstændighed, at 
stålproducenterne i Fællesskabet har lidt under negative følgevirkninger i form af 
ekstra omkostninger i løbet af den periode, hvor disse antidumpingforanstalt­
ninger fandt anvendelse (punkt 152 i den anfægtede afgørelses begrundelse). 
20 Kommissionen fastslog følgende i punkt 153 og 154 i den anfægtede afgørelses 
begrundelse: 
»(153) De nøjagtige følgevirkninger af foranstaltningernes udløb for EF-
erhvervsgrenen er uklare, og tidligere erfaringer viser, at det ikke er 
I - 10378 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
sikkert, at en opretholdelse af foranstaltningerne vil medføre betydelige 
fordele for EF-erhvervsgrenen. Derimod er det tydeligt, at stålindustrien 
i lang tid har været udsat for kumulerede negative virkninger, som ville 
blive unødigt forlænget, hvis foranstaltningerne blev opretholdt. 
(154) Kommissionen kunne derfor klart konkludere, at en opretholdelse af de 
gældende foranstaltninger ville være i strid med Fællesskabets interesser 
efter at have vurderet følgevirkningerne af henholdsvis en videreførelse 
og ophævelse af foranstaltningerne for alle involverede parters interes­
ser, jf. artikel 21 i grundforordningen. Foranstaltningerne bør derfor 
udløbe. « 
21 Af disse grunde bestemmes det i den anfægtede afgørelses dispositive del, at den 
omhandlede antidumpingprocedure afsluttes, hvorved foranstaltningerne vedrø­
rende den undersøgte import udløber. 
22 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 16. juni 2001 har Euro-
alliages m.fl. i medfør af artikel 230, stk. 4, EF anlagt sag med påstand om 
annullation af den anfægtede afgørelses eneste artikel. 
23 Ved særskilt processkrift indleveret til Rettens Justitskontor samme dag har 
sagsøgerne også fremsat en begæring med en principal påstand om, at gennem­
førelsen af den anfægtede afgørelse udsættes, for så vidt som den afslutter 
antidumpingproceduren vedrørende importen af ferrosilicium med oprindelse i 
Kina, Kasakhstan, Rusland og Ukraine, og at det pålægges Kommissionen at 
genindføre den ved forordning nr. 3359/93 og forordning nr. 621/94 indførte 
antidumpingtold, og en subsidiær påstand om, at det pålægges Kommissionen at 
stille krav om, at importørerne af ferrosilicium med oprindelse i disse fire lande, 
I-10379 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
stiller en garanti, der svarer til den ved disse forordninger indførte anti­
dumpingtold, og lader deres import registrere, og endelig en mere subsidiær 
påstand om, at det pålægges Kommissionen over for de nævnte importører at 
stille krav om, at de lader deres import registrere. 
Den appellerede kendelse 
24 Ved den appellerede kendelse har Rettens præsident bestemt, at importen af 
ferrosilicium med oprindelse i Kina, Kasakhstan, Rusland og Ukraine skal 
undergives en registreringsprocedure, hvor importørerne ikke skal stille garanti. 
25 Hvad for det første angår fumus boni juris fandt Retten, at visse af de fremførte 
klagepunkter ikke umiddelbart forekom at være helt ubegrundede, og at de som 
sådan kunne rejse tvivl om lovligheden af den anfægtede afgørelse. Disse 
klagepunkter vedrører dels den påståede tilsidesættelse af grundforordningens 
artikel 21, stk. 2 og 5, som følge af Kommissionens anvendelse af oplysninger, 
som brugerne havde indgivet efter udløbet af den i meddelelsen om indledning af 
den fornyede undersøgelse fastsatte frist, dels den påståede tilsidesættelse af 
nævnte forordnings artikel 6, stk. 6, som følge af Kommissionens afslag på at 
organisere et møde, hvor Euroalliages m.fl. kunne fremføre deres opfattelse over 
for brugernes opfattelse og gendrive denne. 
26 Hvad dernæst angår uopsættelighedsbetingelsen fandt Retten for det første, at det 
var godtgjort, at der var udsigt til, at Péchiney électrométallurgie, Vargön Alloys 
I -10380 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
AB og Ferroatlàntica SL ville lide alvorlig skade, hvis ikke der blev truffet 
foreløbige forholdsregler. For at nå frem til denne konklusion støttede Retten sig 
på følgende betragtninger: 
»63 Kommissionen har således i [punkt] 129 i [begrundelsen] for den 
anfægtede afgørelse konkluderet, at hvis antidumpingforanstaltningerne 
udløber, vil EF-erhvervsgrenens situation »[måske] blive forværret«. 
Kommissionen har i denne forbindelse bemærket, at »[s]elv om det er 
vanskeligt at vurdere omfanget af denne forværring, er det ikke desto 
mindre sandsynligt, at der igen vil blive forvoldt skade i betragtning af, at 
erhvervsgrenens priser og rentabilitet er faldende«. 
64 Kommissionen har ganske vist ikke kvalificeret den skade, EF-erhvervs-
grenen formentlig vil lide, hvis antidumpingforanstaltningerne udløber, 
som alvorlig. Ifølge grundforordningens artikel 3, stk. 1, omfatter begre­
bet »skade« dog bl.a. »væsentlig skade for en erhvervsgren i Fælles­
skabet«. I denne sammenhæng kan benævnelsen »væsentlig« kun forstås 
som synonymt med »alvorlig«. I den foreliggende sag må det således 
antages, at Kommissionen i den anfægtede afgørelse har anerkendt 
skadens alvorlige karakter. Denne fortolkning bestyrkes af, at Kommis­
sionen såvel i det skriftlige indlæg som under den mundtlige forhandling 
har undladt at bestride alvorligheden af den skade, som sagsøgerne 
formentlig vil lide som følge af antidumpingforanstaltningernes udløb.« 
27 For det andet hvad angår den uoprettelige karakter af det af Euroalliages m.fl. 
påståede tab fandt Retten, at det er fastslået i fast praksis, at et økonomisk tab 
ikke, bortset fra ganske usædvanlige tilfælde, kan betragtes som uopretteligt eller 
selv vanskeligt afhjælpeligt, da det kan være genstand for en senere økonomisk 
erstatning. Retten fastslog, at det ikke var lykkedes Péchiney électrométallurgie, 
Vargön Alloys AB og Ferroatlàntica SL at godtgøre, at påvirkningen af deres 
økonomiske overlevelsesevne var af en sådan art, at rationaliseringsforanstalt-
I -10381 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
ninger ikke ville være tilstrækkelige til at gøre det muligt for dem at fortsætte 
deres ferrosiliciumproduktion, indtil der blev afsagt endelig dom i hovedsagen. 
For at nå til denne konklusion baserede Rettens præsident sig navnlig på det 
faktum, at hvert af disse selskaber udgjorde en del af en stor koncern af selskaber, 
og at deres omsætning med hensyn til salg af ferrosilicium i gennemsnit udgjorde 
15% af de nævnte koncerners samlede omsætning. 
28 Retten fandt dog, at der skulle tages hensyn til de særlige omstændigheder, der 
gjorde sig gældende i sagen. Retten udtalte i denne forbindelse følgende: 
»71 Hvad for det første angår den import, der undersøges, har Kommissionen i 
den anfægtede afgørelse anerkendt, at der er en risiko for, at sagsøgerne 
lider et alvorligt tab, hvis antidumpingforanstaltningerne udløber. 
72 Herefter skal det understreges, at sandsynligheden for, at tabet indtræder 
igen, hvis foranstaltningerne udløber, sammenholdt med sandsynligheden 
for, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted, hvilket Kommissionen 
konkluderede i den anfægtede afgørelse i relation til den omhandlede 
import, karakteriserer denne afgørelse, idet der ikke er tale om virkninger, 
der er en uadskillelig del af enhver afgørelse, der afslutter en fornyet 
undersøgelse af antidumpingforanstaltninger, der udløber. I henhold til 
grundforordningens artikel 11, stk. 2, første afsnit, kan en afgørelse, der 
afslutter en fornyet undersøgelse, begrundes med den ene konstatering, at 
udløbet af de gældende antidumpingforanstaltninger ikke favoriserer 
fortsat eller fornyet dumping eller skade for industrien i Fællesskabet. 
73 Endelig udlignes det af sagsøgerne lidte tab ikke som følge af den blotte 
omstændighed, at Kommissionen opfylder en dom, der annullerer den 
anfægtede afgørelse. Derfor kan sagsøgerne kun benytte sig af erstat-
I -10382 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
ningssøgsmålet i henhold til artikel 235 EF og artikel 288, stk. 2, EF for at 
opnå erstatning for deres tab. 
74 Det bemærkes, at Fællesskabets ansvar inden for rammerne af artikel 288, 
stk. 2, EF forudsætter opfyldelse af en række betingelser vedrørende 
retsstridigheden af den adfærd, som institutionerne hævdes at have udvist, 
og eksistensen af en skade samt vedrørende årsagsforbindelsen mellem 
denne adfærd og den hævdede skade (Domstolens dom af 7.5.1992, 
forenede sager C-258/90 og C-259/00, Pesquerías De Bermeo og Naviera 
Laida mod Kommissionen, Sml. I, s. 2901, præmis 42, og Rettens dom af 
15.6.1999, sag T-277/97, Ismeri Europa mod Revisionsretten, Sml. II, 
s. 1825, præmis 95). Hvad angår den første af disse tre betingelser er det 
blevet præciseret, at når borgerne forvoldes tab, skal den adfærd, der 
lægges institutionen til last, være en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesæt­
telse af en retsregel, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder. I 
den foreliggende sag påhviler det således sagsøgerne at godtgøre, at 
Kommissionen åbenbart og groft har overskredet de grænser, der gælder 
for dens beføjelser i forbindelse med bedømmelsen af Fællesskabets 
interesse (jf. i denne retning Domstolens dom af 4.7.2000, sag C-352/98 P, 
Bergaderm og Goupil mod Kommissionen, Sml. I, s. 5291, præmis 41, 42 
og 43). Henset til det vide skøn, som Kommissionen, navnlig ved 
vurderingen af Fællesskabets interesse, råder over i den foreliggende sag 
(Domstolens dom af 14.3.1990, sag C-156/87, Gestetner Holdings mod 
Rådet og Kommissionen, Sml. I, s. 781, præmis 63, og af 10.3.1992, sag 
C-179/87, Sharp Corporation mod Rådet, Sml. I, s. 1635, præmis 58, samt 
Rettens dom af 15.10.1998, sag T-2/95, Industrie des poudes sphériques 
mod Rådet, Sml. II, s. 3939, præmis 292), forekommer det, at senere 
erstatning for det lidte tab i det mindste er usikker. 
75 Det følger af det ovenfor anførte (præmis 71-74), at sagsøgerne risikerer at 
lide et alvorligt tab, som det ikke er sikkert, at de senere vil blive 
kompenseret for. I en sådan situation leder den således identificerede 
usikkerhed til den konklusion, at også tabet er uopretteligt. « 
I -10383 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
29 Endelig, da Retten havde fastslået, at der forelå uopsættelighed, fandt den det 
nødvendigt at foretage en afvejning af samtlige de involverede interesser. Retten 
udtalte herved følgende: 
»78 Der skal i denne forbindelse foretages en afvejning af sagsøgernes interesse 
i at opnå den ene eller anden af de begærede foreløbige forholdsregler over 
for importørernes, eksportørernes og brugernes interesse i at opretholde 
virkningerne af den anfægtede afgørelse. Kommissionen har særligt 
bemærket, at den omstændighed, at der anordnes den ene eller anden 
foreløbige forholdsregel, vil betyde, at importen af ferrosilicium med 
oprindelse i de berørte lande vil blive bremset. 
79 Det kan ikke bestrides, at en udsættelse af gennemførelsen ikke vil tage 
hensyn til importørernes, eksportørernes og brugernes interesser og 
fuldstændigt vil ophæve de virkninger, der var tilsigtet med den anfægtede 
afgørelse. Et system med registrering af import, der kræver, at importø­
rerne stiller en garanti, kunne også bremse importen væsentligt og dermed 
skabe en uoprettelig situation. 
80 Derfor må virkningerne af den foreløbige forholdsregel — både med 
henblik på at begrænse skabelsen af en uoprettelig situation og at der 
opstår et tab for sagsøgerne — begrænses til det, der er strengt nød­
vendigt for at sikre de sidstnævntes interesser, indtil der afsiges dom i 
hovedsagen. 
81 Sagsøgerne har mere subsidiært nedlagt påstand om, at importen af 
ferrosilicium omfattes af en registreringsprocedure, hvor importørerne 
ikke skal stille en garanti. Forpligtelsen til at registrere importen bidrager 
til at oprette en vis disciplin på markedet for så vidt angår dumpingprak­
sis. 
I - 10384 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
82 Under den mundtlige forhandling gjorde Kommissionen gældende, at 
importregistrering ville have de samme virkninger som antidumpingfor­
anstaltninger. Kommissionen gjorde gældende, at virkningerne af en 
annullation af den anfægtede afgørelse ville være, at importørerne ville 
skulle betale den oprindelige antidumpingtold på registreret import, selv 
om de importerede produkter ikke havde været genstand for dumping­
praksis. 
83 Det bestemmes i artikel 233 EF, at den institution, fra hvilken en 
annulleret retsakt hidrører, har pligt til at gennemføre de til dommens 
opfyldelse nødvendige foranstaltninger. I denne forbindelse blev det i 
dommen i sagen Industrie des poudres sphériques mod Rådet (præmis 87-
95) fastslået, at Kommissionen i medfør af artikel 233 EF har valget 
mellem enten at genoptage proceduren på grundlag af samtlige de 
retsakter vedrørende proceduren, der ikke er berørt af den ugyldighed, 
som Retten har fastslået, eller at foretage en ny undersøgelse, der angår en 
anden referenceperiode, på den betingelse, at grundforordningens betin­
gelser overholdes (Rettens dom af 20.6.2001, sag T-188/99, Euroalliages 
mod Kommissionen, Sml. II, s. 1757, præmis 28). 
84 Endvidere blev det fastslået, at reglen om, at oplysninger, der vedrører en 
periode, der ligger efter undersøgelsesperioden, sædvanligvis ikke tages i 
betragtning, finder anvendelse på undersøgelser af foranstaltninger, som 
udløber. Der findes imidlertid en undtagelse fra denne regel, når det af de 
oplysninger, der vedrører en periode, der ligger efter undersøgelsesperio­
den, fremgår, at der er sket en ny udvikling, som gør det åbenbart, at den 
påtænkte indførelse af antidumpingtold ikke er på sin plads (Rettens dom 
af 11.7.1996, sag T-161/94, Sinochem [Heilongjiang] mod Rådet, Sml. II, 
s. 695, præmis 88, og dommen i sagen Euroalliages mod Kommissionen, 
præmis 70-77). 
85 Derfor kan opkrævningen med tilbagevirkende kraft af antidumpingtold 
med de satser, der er indført ved forordning nr. 3359/93 og forordning 
nr. 621/94 på import af ferrosilicium med oprindelse i Kina, Kasakhstan, 
Rusland og Ukraine, ikke anses for den eneste måde, hvorpå en dom afsagt 
I - 10385 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
af Retten, der annullerer den anfægtede afgørelse, kan opfyldes. Det af 
Kommissionen hævdede har derfor ikke karakter af noget, der er 
uundgåeligt, hvorfor det ikke kan lægges til grund.« 
Appellen 
Parternes argumenter 
30 Euroalliages m.fl. og Kongeriget Spanien har gjort gældende, at appellen skal 
forkastes i det hele. De har for det første anført, at appellen er blevet iværksat 
med hjemmel i artikel 49 i EF-statutten for Domstolen og ikke på grundlag af den 
nævnte statuts artikel 50, som er den bestemmelse, der finder anvendelse. 
Herefter har Euroalliages m.fl. gjort gældende, at Kommissionen, der ikke har 
godtgjort, at appellen kan give den en fordel, ikke har søgsmålsinteresse. Endelig 
har Euroalliages m.fl. og Kongeriget Spanien gjort gældende, at appellens 
forskellige anbringender ikke kan antages til realitetsbehandling, i det omfang de 
udgør nye anbringender eller skaber tvivl om den bedømmelse af de faktiske 
omstændigheder, der er foretaget af Retten. 
31 For så vidt angår uopsættelighedsbetingelsen har Kommissionen med sit første 
anbringende gjort gældende, at Retten tilsidesatte grundforordningens artikel 3, 
stk. 1, da den i den appellerede kendelses præmis 64 fastslog, at benævnelsen 
»væsentlig« ikke kan forstås anderledes end som synonymt med »alvorlig«. 
32 Med sit andet og tredje anbringende har Kommissionen rejst tvivl om Rettens 
betragtninger i den appellerede kendelses præmis 72-74, hvoraf det følger, at 
uopsættelighedsbetingelsen var opfyldt i sagen. Ifølge Kommissionen følger det af 
fast retspraksis, at eftersom tabet var rent økonomisk, kunne det ikke, bortset fra 
I - 10386 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
ganske usædvanlige tilfælde, betragtes som uopretteligt eller selv vanskeligt 
afhjælpeligt. Kommissionen finder imidlertid, at Retten undlod at tage hensyn til 
den retspraksis, der omhandler de betingelser, under hvilke et rent økonomisk tab 
undtagelsesvis kan anses for et uopretteligt tab. 
33 For det første finder Kommissionen, at den i den appellerede kendelses præmis 72 
nævnte omstændighed, nemlig at den anfægtede afgørelse er baseret på det 
forhold, at betingelsen vedrørende Fællesskabets interesse i at opretholde 
antidumpingforanstaltningerne ikke var opfyldt, ikke er relevant for spørgsmålet 
om, hvorvidt en skade er uoprettelig. Kommissionen har understreget, at den med 
henblik på at opretholde foranstaltninger, som udløber, for det første skal kunne 
fastslå, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at der fortsat 
eller igen vil finde dumping sted (grundforordningens artikel 11, stk. 2, første 
afsnit), for det andet, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at 
der fortsat eller igen vil indtræde skade, som er forårsaget af dumping 
(grundforordningens artikel 11, stk. 2, første afsnit), og for det tredje, at det 
klart er i Fællesskabets interesse at opretholde de nævnte foranstaltninger 
(grundforordningens artikel 21). Der er for Kommissionen ingen grund til at 
tillægge den ene af disse tre betingelser større betydning i forhold til de andre, når 
hver af betingelserne skal være opfyldt, for at de foranstaltninger, som udløber, 
kan opretholdes. Det forhold, at den tredje betingelse ifølge den anfægtede 
afgørelse ikke var opfyldt, kan ikke medføre, at denne afgørelse skiller sig ud på 
en helt usædvanlig måde. 
34 For det andet har Kommissionen gjort gældende, Retten ved at vælge et generelt 
anvendelseskriterium, dvs. den usikkerhed, der omgiver en påstand om erstatning 
for et tab, der er opstået som følge af retsakter, som omfattes af Kommissionens 
vide skøn, med henblik på at efterprøve tabets uoprettelige karakter, ikke har 
overholdt det princip, hvorefter enhver sagsøger skal bevise, at han opfylder de 
betingelser, der begrunder de foreløbige forholdsregler. 
35 Kazchrome og Alloy 2000 har gjort gældende, at en part, der begærer foreløbige 
forholdsregler, ikke kan nøjes med at påberåbe sig de virkninger, der er en 
uadskillelig del af selve den anfægtede afgørelse. Dette følger af fast retspraksis på 
området for begæringer om foreløbige forholdsregler, hvis formål er udsættelse af 
I -10387 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
gennemførelsen af antidumpingtold (kendelse af 14.2.1990, sag C-358/89 R, 
Extramet Industrie mod Rådet, Sml. I, s. 431, summarisk offentliggørelse, præmis 
20-23). I henhold til denne praksis, der ifølge Kazchrome og Alloy 2000 også 
finder anvendelse på en afgørelse, der afslutter en antidumpingprocedure, 
påhviler det den part, der begærer foreløbige forholdsregler, at fremlægge beviser, 
der godtgør, at hvis ikke der foranstaltes sådanne forholdsregler, vil partens 
overlevelse blive truet eller partens stilling på markedet vil blive berørt på en 
uoprettelig måde. 
36 Hvad angår skadens alvorlighed har Retten ikke undersøgt, om Euroalliages m.fl. 
havde fremlagt tilstrækkelige beviser til at godtgøre, at der var udsigt til en 
alvorlig skade, men den støttede sig udelukkende på den abstrakte antagelse, 
hvorefter Kommissionen indirekte skulle have anerkendt, at der var udsigt til, at 
Euroalliages m.fl. ville lide alvorlig skade, som følge af den anfægtede afgørelse. 
De konstateringer fra Kommissionens side, der findes i den anfægtede afgørelse, 
opfylder ikke den betingelse om skadens alvorlighed, der skal være opfyldt i 
enhver begæring om foreløbige forholdsregler. 
37 For så vidt angår tabets uoprettelige karakter har Kazchrome og Alloy 2000 gjort 
gældende, at Rettens konklusion er i modstrid med fast retspraksis, hvorefter 
Rettens indgriben begrænser sig til at vurdere, om et økonomisk tab kan erstattes 
inden for rammerne af et erstatningssøgsmål, og ikke har til formål at udtale sig 
om chancen for, at der vil blive givet medhold i en sådan sag, hvilket er en øvelse, 
der vanskeligt kan gennemføres i forbindelse med en sag om foreløbige 
forholdsregler. 
38 Ifølge Euroalliages m.fl. og Kongeriget Spanien udgør Kommissionens første 
anbringende vedrørende skadens alvorlighed et nyt anbringende, hvorfor det ikke 
kan antages til realitetsbehandling, idet Kommissionen ikke har bestridt skadens 
alvorlighed i første instans. Vedrørende realiteten har Euroalliages m.fl. og 
Kongeriget Spanien bemærket, at en »væsentlig« skade, som omhandlet i 
grundforordningen, kan være »alvorlig« i forbindelse med en sag som foreløbige 
forholdsregler, når den indgår i en særlig sammenhæng. Det fremgår af den 
appellerede kendelses præmis 64, at Retten netop lagde vægt på den sammen­
hæng, sagens faktiske omstændigheder indgik i, for at nå frem til en sådan 
konklusion. 
I -10388 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
39 Med hensyn til Kommissionens andet og tredje anbringende vedrørende skadens 
uoprettelige karakter har Euroalliages m.fl. desuden gjort gældende, at disse 
anbringender ikke kan antages til realitetsbehandling, da Kommissionen ikke i 
første instans bestred, at et erstatningssøgsmål er usikkert og langstrakt. 
40 Vedrørende realiteten har Euroalliages m.fl. og Kongeriget Spanien gjort 
gældende, at Retten har foretaget en helhedsbedømmelse af de særlige 
omstændigheder i sagen. Endvidere gør erstatningens usikre karakter, der under 
hensyntagen til den i den appellerede kendelses præmis 74 nævnte praksis er 
ubestridelig, det muligt at konkludere, at tabet er »vanskeligt afhjælpeligt«, som 
omhandlet i praksis vedrørende de betingelser, hvorunder et rent økonomisk tab i 
ganske usædvanlige tilfælde kan betragtes som et uopretteligt tab. 
41 For så vidt angår den af Retten foretagne interesseafvejning har såvel 
Kommissionen med det første led af sit fjerde anbringende som Kazchrome og 
Alloy 2000 kritiseret Retten for at have givet en usammenhængende begrundelse i 
den appellerede kendelses præmis 79-82 og 85, idet den fandt, at registrering af 
import uden garantistillelse ikke skaber en uoprettelig situation, mens registrering 
forbundet med garantistillelse skaber en sådan situation. 
42 Kommissionen har herved understreget, at det forhold, at opkrævning af 
antidumpingtold med tilbagevirkende kraft ikke er uundgåeligt, ikke ændres 
derved, at der stilles garantier, men er blot med til at forenkle og sikre deres 
eventuelle opkrævning. Det forholder sig således, at hvad enten der er stillet 
garantier eller ej, løber importøren en risiko for at skulle betale antidumpingtold 
med tilbagevirkende kraft. Retten skulle derfor være kommet frem til den 
konklusion, at virkningerne af importregistrering uden garantistillelse også er 
uigenkaldelige. 
43 Med det andet led af sit fjerde anbringende har Kommissionen gjort gældende, at 
Retten i den appellerede kendelses præmis 82 og 85 har tilsidesat grundforord-
I-10389 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
ningens artikel 7 ved at finde, at importregistrering ikke har de samme virkninger 
som antidumpingforanstaltningerne. Ifølge Kommissionen er det uden relevans, 
at opkrævningen af antidumpingtold med tilbagevirkende kraft ikke er den eneste 
måde, hvorpå Rettens dom, der annullerede den anfægtede afgørelse, kan 
opfyldes. Det relevante er det forhold, at der findes en reel mulighed for, at 
foretage opkrævning med tilbagevirkende kraft, hvilket kan få de erhvervs­
drivende til at afholde sig fra at gennemføre import. Denne mulighed giver 
importregistrering karakter af en foreløbig antidumpingtold som omhandlet i 
grundforordningens artikel 7. 
44 Kommissionen har med det første led af sit femte anbringende gjort gældende, at 
Retten i den appellerede kendelses konklusion har tilsidesat det i grundforord­
ningens artikel 7, stk. 1, nævnte princip, hvorefter en foreløbig antidumpingtold 
ikke må pålægges inden udløbet af en frist på 60 dage at regne fra indledningen af 
proceduren. Selv om det antoges, at den i henhold til artikel 24, stk. 6, i Rettens 
procesreglement i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 11. august 2001 
offentliggjorte meddelelse kan træde i stedet for en meddelelse om indledning af 
en undersøgelse, er den appellerede kendelses konklusion ugyldig, i det omfang 
den omfatter import foretaget inden udløbet af den frist på 60 dage, der begyndte 
at løbe den 11. august 2001. 
45 Kommissionen har med det andet led af sit femte anbringende gjort gældende, at 
Retten har tilsidesat grundforordningens artikel 7, stk. 7, og artikel 14, stk. 5, 
hvorefter de foreløbige antidumpingforanstaltninger og foranstaltningerne i form 
af importregistrering ikke skal vare længere end ni måneder. 
46 Kazchrome og Alloy 2000 har tilføjet, at Retten har tillagt muligheden for, at 
Euroalliages m.fl. måtte lide skade, for stor betydning, selv om der var tale om en 
uvis skade, men den har ikke taget hensyn til det bestemte tab, som Kazchrome 
og Alloy 2000 lider som følge af den importregistreringsforanstaltning, Retten 
har fastsat, selv om Kazchrome m.fl. ikke har mulighed for at anlægge et 
erstatningssøgsmål. I øvrigt er den begrundelse, Retten har givet i den appellerede 
I -10390 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
kendelses præmis 83-85, urigtig, idet den i stedet for at vurdere de umiddelbare 
virkninger af den af Euroalliages m.fl. begærede importregistreringsforanstalt-
ning, koncentrerede sig om de mulige følger af en eventuel annullation af den 
anfægtede afgørelse. 
47 Euroalliages m.fl. og Kongeriget Spanien har gjort gældende, at Kommissionens 
fjerde og femte anbringende ikke kan antages til realitetsbehandling, idet 
Kommissionen ikke har fremført nogen juridisk argumentation med henblik på 
at godtgøre, at en importregistrering uden garantistillelse skaber en uoprettelig 
situation, og at Kommissionen under alle omstændigheder ikke påberåbte sig 
grundforordningens artikel 7 og 14 for Retten. 
48 Euroalliages m.fl. og Kongeriget Spanien har vedrørende realiteten gjort 
gældende, at Kommissionen ikke har godtgjort, på hvilken måde importregistre­
ring uden garantistillelse skaber en uoprettelig situation. Retten har i den 
appellerede kendelses præmis 79 og 81 givet en forklaring på den forskel, der for 
så vidt angår deres virkninger gør sig gældende mellem en registrering med 
garanti og en registrering uden garanti. For Euroalliages m.fl. består den virkelige 
forskel mellem de to ordninger i følgende: I det første tilfælde bærer importøren 
straks en økonomisk byrde, der skyldes garantistillelsen; derimod kræves der i det 
andet tilfælde ikke straks en økonomisk indsats fra importørens side. 
49 Med hensyn til tilsidesættelsen af grundforordningens artikel 7 har Euroalliages 
m.fl. og Kongeriget Spanien gjort gældende, at Retten ikke på noget tidspunkt 
baserede sig på denne artikel, og hvis det tillades, at den af Retten fastsatte 
foreløbige forholdsregel undersøges i forhold til denne artikel, vil det svare til at 
afskaffe det skøn, Retten har med henblik på at fastsætte de foreløbige 
forholdsregler, der forekommer den at være de mest hensigtsmæssige. 
50 Endvidere har Euroalliages m.fl. bestridt Kommissionens kvalifikation af 
registrering uden garantistillelse som en foreløbig forholdsregel som omhandlet 
i grundforordningens artikel 7, idet de navnlig har gjort gældende, at den 
I - 10391 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
foreløbige told er omfattet af en garanti, mens dette ikke gælder for den 
importregistrering, der er fastsat af Retten. I øvrigt er Euroalliages m.fl. af den 
opfattelse, at grundforordningens artikel 14 kun finder anvendelse på import-
registreringsforanstaltninger med garantistillelse. 
Rettens bemærkninger 
Formaliteten 
51 For så vidt angår det forhold, at der i appellen kun henvises til artikel 49 i EF-
statutten for Domstolen, bemærkes, at den fejlagtige angivelse i appelskriftet af 
en bestemmelse i nævnte statut, som angiveligt udgør grundlaget for appellen — 
mens Domstolens procesreglement ikke foreskriver angivelse af en sådan 
bestemmelse — udgør en skrivefejl. Denne fejl, der ikke har haft nogen virkning 
for retsforhandlingernes senere forløb, udgør ikke en grund til ikke at fremme 
appellen til realitetsbehandling (jf. kendelse af 19.7.1995, sag C-149/95 P(R), 
Kommissionen mod Atlantic Container Line m.fl., Sml. I, s. 2165, præmis 13 og 
14). 
52 For så vidt angår søgsmålsinteressen er det tilstrækkeligt at anføre, at 
Kommissionen har været part i retsforhandlingerne i første instans, og at der 
ikke blev givet den medhold i de nedlagte påstande. 
53 Med hensyn til påstanden om, at de af Kommissionen i appellen fremførte 
anbringender er nye, skal det for det første bemærkes, at grunden til, at et 
anbringende, der for første gang fremføres under appellen, skal afvises er, at ellers 
vil Domstolen — der har en begrænset kompetence i appelsager — blive 
forelagt en mere omfattende tvist end den, der blev forelagt Retten. Under en 
appel har Domstolen således kun kompetence til at tage stilling til den retlige 
I -10392 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
afgørelse, der er blevet truffet vedrørende de anbringender, der er blevet 
behandlet i første instans (jf. dom af 1.6.1994, sag C-136/92 P, Kommissionen 
mod Brazzelli Lualdi m.fl., Sml. I, s. 1981, præmis 59). 
54 For det andet skal der henses både til den særlige uopsættelighed, der 
karakteriserer retsforhandlingerne i en sag om foreløbige forholdsregler, og den 
kumulative karakter af de betingelser, der kræves opfyldt for at indrømme 
foreløbige forholdsregler. Parterne må nødvendigvis i en sådan processuel 
sammenhæng koncentrere deres argumentation om de punkter, de anser for 
afgørende. 
55 Under disse omstændigheder skal det i det foreliggende tilfælde fastslås, at de af 
Kommissionen til støtte for appellen påberåbte anbringender rejser tvivl om den 
løsning, der er blevet anlagt med hensyn til de for Retten forhandlede 
anbringender. De rejste klagepunkter vedrører i det væsentlige de spørgsmål, 
der er blevet diskuteret i første instans, og som bestod i at få oplyst, om 
uopsættelighedsbetingelsen var opfyldt, om anordningen af de begærede fore­
løbige forholdsregler kunne eller ikke kunne foregribe afgørelsen om sagens 
realitet, og om interesseafvejningen faldt ud til fordel for Euroalliages m.fl. eller 
ej. Der er derfor ikke forelagt Domstolen en mere omfattende tvist end den, 
Retten fik lejlighed til at behandle. 
56 Med hensyn til påstandene om, at Kommissionen i sin appel rejser tvivl om 
bedømmelsen af faktum, skal det bemærkes, at appellen ifølge artikel 225 EF og 
artikel 51 i EF-statutten for Domstolen er begrænset til retsspørgsmål og kun kan 
støttes på, at retten savner kompetence, at der er begået rettergangsfejl, som 
krænker appellantens interesser, eller at Retten har overtrådt fællesskabsretten. 
57 Det er således alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske 
omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige 
urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den behandler, dels 
at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Rettens vurdering af de faktiske 
omstændigheder er følgelig ikke — medmindre de er gengivet forkert — et 
I - 10393 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
retsspørgsmål og dermed ikke undergivet Domstolens prøvelsesret inden for 
rammerne af en appel (jf. bl.a. kendelse af 11.2.1999, sag C-390/95 P, Antillean 
Rice Mills m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 769, præmis 29). 
58 Det forekommer i det foreliggende tilfælde mest hensigtsmæssigt at undersøge 
dette spørgsmål i forbindelse med behandlingen af hvert enkelt anbringende i 
appellen, eftersom appellen ikke kan afvises i sin helhed. 
Realiteten 
59 Vedrørende Kommissionens første anbringende, som angår Rettens bedømmelse 
af, hvor alvorlig den skade er, som Euroalliages m.fl. har lidt, må det anerkendes, 
at selv om det ikke i almindelighed kan godtages, at en »væsentlig« skade som 
omhandlet i grundforordningens artikel 3 nødvendigvis udgør en »alvorlig« 
skade i en sag om foreløbige forholdsregler, forholder det sig ikke desto mindre 
således, at, for det første, blev ligeværdigheden mellem disse to udtryk kun 
konstateret i sagens særlige sammenhæng, og for det andet konkluderede Retten, 
at skaden skulle kvalificeres som alvorlig på grundlag af en konkret bedømmelse 
af tilfældet i sagen. 
60 Da den bedømmelse af de faktiske omstændigheder, der er foretaget af Retten, 
ikke, således som det er blevet anført i denne kendelses præmis 57, kan anfægtes i 
forbindelse med en appel, må Kommissionens første anbringende afvises. 
61 Med henblik på at bedømme Kommissionens andet og tredje anbringende 
vedrørende Rettens bedømmelse af skadens uoprettelige karakter skal det 
indledningsvis understreges, at formålet med en sag om foreløbige forholdsregler 
er at garantere den fulde virkning af den fremtidige endelige afgørelse, således at 
I -10394 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
det undgås, at den retsbeskyttelse, Domstolen yder, bliver mangelfuld (jf. bl.a. 
kendelse af 12.12.1968, sag 27/68 R, Renckens mod Kommissionen, Recueil 
1969, s. 274, på s. 276, af 3.5.1996, sag C-399/95 R, Tyskland mod 
Kommissionen, Sml. I, s. 2441, præmis 46, og af 29.1.1997, sag 
C-393/96 P(R), Antonissen mod Rådet, Sml. I, s. 441, præmis 36). 
62 Det er for at opfylde denne målsætning, at uopsætteligheden skal vurderes i 
forhold til, hvor nødvendigt det er, at der træffes en foreløbig afgørelse med 
henblik på at undgå et alvorligt og uopretteligt tab for den part, der anmoder om 
den midlertidige beskyttelse (jf. kendelse af 17.7.2001, sag C-180/01 P(R), 
Kommissionen mod NALOO, Sml. I, s. 5737, præmis 52). 
63 Det er den part, som gør en alvorlig og uoprettelig skade gældende, der skal 
bevise, at den består (jf. i denne retning kendelse af 18.11.1999, sag 
C-329/99 P(R), Pfizer Animal Health mod Rådet, Sml. I, s. 8343, præmis 75). 
Selv om der ikke i den forbindelse kræves en absolut sikkerhed for, at skaden 
indtræder, og selv om det er tilstrækkeligt med en vis grad af sikkerhed for, at den 
indtræder, forholder det sig ikke desto mindre således, at det påhviler sagsøgeren 
at godtgøre de faktiske omstændigheder, der antages at udgøre grundlaget for, at 
der er udsigt til en sådan skade (jf. senest kendelsen i sagen Kommissionen mod 
NALOO, præmis 53). 
64 I det foreliggende tilfælde har Retten fastslået, at Euroalliages mil. ikke havde 
godtgjort, at selskaberne befandt sig i en situation, der kunne bringe selve deres 
eksistens i fare inden afsigelsen af den dom, der afsluttede hovedsagen. Retten 
konkluderede imidlertid på grundlag af de i den appellerede kendelses præmis 72-
74 anførte betragtninger, at tabet havde en uoprettelig karakter. 
65 For så vidt angår den appellerede kendelses præmis 72 skal det bemærkes, at selv 
om det er korrekt, at en afgørelse, der afslutter en fornyet undersøgelse, i henhold 
til grundforordningens artikel 11, stk. 2, første afsnit, kan godtgøres med den ene 
konstatering, at udløbet af de gældende antidumpingforanstaltninger ikke 
favoriserer fortsat eller fornyet dumping eller den skade, der er forvoldt EF-
I -10395 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
industrien, følger det dog ikke heraf, at den omvendte konstatering er 
tilstrækkelig til at godtgøre, at antidumpingforanstaltningerne opretholdes. Det 
fremgår således af selve ordlyden af nævnte forordnings artikel 21, stk. 1, at 
»[de] foranstaltninger, der træffes på grundlag af den konstaterede dumping og 
deraf følgende skade, må ikke anvendes, når myndighederne [...] klart kan fastslå, 
at det ikke er i Fællesskabets interesse at anvende sådanne foranstaltninger«. 
66 Det følger heraf, at når en afgørelse, der afslutter en fornyet undersøgelse af 
antidumpingforanstaltninger, er vedtaget som følge af, at opretholdelsen af 
sådanne foranstaltninger ikke er i Fællesskabets interesse, udgør den heraf 
følgende skade for erhvervsgrenen inden for Fællesskabet en virkning, der ikke 
kan adskilles fra en sådan afgørelse. 
67 Det følger af fast retspraksis, at til støtte for en begæring om udsættelse af 
indførelse af en endelig antidumpingtold med henblik på at undgå, at den part, 
der begærer udsættelsen, lider en alvorlig og uoprettelig skade, kan parten ikke 
nøjes med at påberåbe sig de virkninger, der er knyttet til indførelsen af en sådan 
told, men skal gøre en skade gældende, der er særlig for den pågældende (jf. 
kendelse af 9.4.1987, sag 77/87 R, Technointorg mod Rådet, Sml. s. 1793, 
præmis 17, af 8.6.1989, sag 69/89 R, Nakajima All Precision mod Rådet, Sml. 
s. 1689, summarisk offentliggørelse, kendelsen i sagen Extramet Industrie mod 
Rådet, og af 11.3.1994, sag C-6/94 R, Descom mod Rådet, Sml. I, s. 867, præmis 
16 og 17). De samme principper skal anvendes i den omvendte situation, dvs. når 
virksomheder inden for Fællesskabet under en sag til prøvelse af fællesskabs­
institutionernes afgørelse om ikke at indføre en antidumpingtold søger mod at 
føre bevis for, at det er uopsætteligt, at der fastsættes foreløbige forholdsregler. 
68 I den appellerede kendelse præmis 73 og 74 fremgår det, at det var usikkerheden 
med hensyn til udsigten til at få medhold i en erstatningssag, der kunne anlægges 
efter en eventuel annulla tion af den anfægtede afgørelse, der, »henset til det vide 
skøn, som Kommissionen, navnlig ved vurderingen af Fællesskabets interesse, 
råder over i den foreliggende sag«, var afgørende for, at det blev konkluderet, at 
skaden har en uoprettelig karakter. 
I - 10396 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
69 Der skal herved henvises til fast retspraksis, hvorefter et økonomisk tab ikke, 
bortset fra ganske usædvanlige tilfælde, kan betragtes som uopretteligt, da en 
økonomisk erstatning som hovedregel kan genoprette skadelidtes økonomiske 
situation, som den forelå, før skaden indtraf (jf. bl.a. kendelse af 18.10.1991, sag 
C-213/91 R, Abertal m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5109, præmis 24). 
70 Det er korrekt, at Domstolen undertiden har udtalt, at en sådan erstatning kan 
opnås inden for rammerne af et af sagsøgeren anlagt erstatningssøgsmål (kendelse 
af 21.8.1980, sag 174/80 R, Reichardt mod Kommissionen, Sml. s. 2665, præmis 
6, af 19.7.1983, sag 120/83 R, Raznoimport mod Kommissionen, Sml. s. 2573, 
præmis 15, af 17.12.1986, sag 294/86 R, Technointorg mod Kommissionen, Sml. 
s. 3979, præmis 28, og af 26.9.1988, sag 229/88 R, Cargill m.fl. mod 
Kommissionen, Sml. s. 5183, præmis 18). Derimod har Domstolen aldrig 
undersøgt, hvor stor sandsynlighed der konkret er for at få medhold i et eventuelt 
erstatningssøgsmål, der vil kunne anlægges, i tilfælde af at den anfægtede retsakt 
annulleres. 
71 Det fastslås i denne forbindelse, at den usikkerhed, der er forbundet med 
erstatning af et økonomisk tab i forbindelse med et eventuelt erstatningssøgsmål, 
ikke i sig selv kan anses for en omstændighed, på grundlag af hvilken det kan 
godtgøres, at tabet er uopretteligt, som omhandlet i Domstolens praksis. 
72 Det er på tidspunktet for sagen om foreløbige forholdsregler nødvendigvis 
usikkert, om der senere er mulighed for at få erstatning for et økonomisk tab 
inden for rammerne af et erstatningssøgsmål, der kan anlægges efter en eventuel 
annullation af den anfægtede retsakt. 
73 En sag om foreløbige forholdsregler har imidlertid ikke til formål at træde i stedet 
for et sådant erstatningssøgsmål for at udelukke denne usikkerhed. Dens formål, 
der er nævnt i denne kendelses præmis 61, er alene at garantere den fulde virkning 
I -10397 
KENDELSE AF 14.12.2001 — SAG C-404/01 P(R) 
af den fremtidige endelige afgørelse, der skal træffes i den hovedsag, som sagen 
om de foreløbige forholdsregler hænger sammen med, hvilken sag i dette tilfælde 
er et annullationssøgsmål. 
74 Denne konklusion berøres ikke af den forbindelse, der i den appellerede kendelses 
præmis 74 er fastslået mellem det vide skøn, Kommissionen rådede over i sagen, 
og den usikkerhed, der er forbundet med at få medhold i et eventuelt 
erstatningssøgsmål. Såfremt dette kriterium blev anvendt systematisk, ville tabets 
uoprettelige karakter nemlig afhænge af den anfægtede retsakts kendetegn og 
ikke af de omstændigheder, der gør sig gældende for sagsøgeren. 
75 Det følger af det ovenfor anførte, at den appellerede kendelse er behæftet med en 
urigtig retsanvendelse, idet den udelukkende begrundes med den usikkerhed, der 
under hensyntagen til den anfægtede afgørelses karakter, er forbundet med at få 
medhold i et eventuelt erstatningssøgsmål, samt fastslår, at tabet er uopretteligt, 
hvorfor der foreskrives foreløbige forholdsregler. 
76 Derfor må der, uden at det er nødvendigt at tage stilling til Kommissionens samt 
Kazchrome's og Alloy 2000's øvrige anbringender, gives appellanten medhold, 
hvorefter den appellerede kendelse ophæves. 
77 I henhold til artikel 54, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen ophæver Domstolen, 
når appellanten gives medhold, den af Retten trufne afgørelse. Domstolen kan i 
denne forbindelse enten selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til 
påkendelse, eller hjemvise den til Retten til afgørelse. 
78 Nærværende appelsag er ikke moden til påkendelse. Derfor hjemvises den til 
Retten med henblik på, at den træffer afgørelse i den af Euroalliages mil. anlagte 
sag. 
I -10398 
KOMMISSIONEN MOD EUROALLIAGES M.FL. 
På grundlag af disse præmisser 
kender 
DOMSTOLENS PRÆSIDENT 
for ret: 
1) Den af præsidenten for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans 
afsagte kendelse af 1. august 2002 i sagen Euroalliages m.fl. mod Kommis­
sionen (sag T-132/01 R, Sml. II, s. 2307) ophæves. 
2) Sagen hjemvises til Retten i Første Instans. 
3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes. 
Således bestemt i Luxembourg den 14. december 2001. 
R. Grass 
Justitssekretær G. C. Rodríguez Iglesias 
Præsident 
I - 10399