Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 15. marts 1994. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD STORHERTUGDOEMMET LUXEMBOURG. - ARBEJDSKRAFTENS FRIE BEVAEGELIGHED - LIGEBEHANDLING - UDOEVELSE AF FAGFORENINGSRETTIGHEDER - DELTAGELSE I ADMINISTRATION AF OFFENTLIGRETLIGE ORGANER. - SAG C-118/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-01891



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. praesident,

De herrer dommere,

1. I denne sag har Kommissionen nedlagt paastand om, at det fastslaas, at Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser efter traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 8, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet (1), ved ikke at give arbejdstagere, som er statsborgere i andre medlemsstater, ret til at stemme og lade sig opstille som kandidater ved valg af repraesentanter til de faglige interesseorganisationer.

2. Ved lov af 4. april 1924 (herefter benaevnt "loven"), som siden er aendret flere gange, blev der oprettet faglige interesseorganisationer i Storhertugdoemmet Luxembourg, som konstitueres ved valg. Deres opgave er at varetage og repraesentere medlemmernes interesser. Enhver, som udoever en beskaeftigelse paa Storhertugdoemmets omraade, der falder ind under den faglige interesseorganisations kompetence, er, uanset nationalitet, automatisk medlem af organisationen og har endvidere pligt dertil. Ifoelge lovens artikel 3, med senere aendringer, kan de faglige interesseorganisationer opkraeve et bidrag af medlemmerne til daekning af deres udgifter. Bidragspligten gaelder for samtlige medlemmer af interesseorganisationen, uanset nationalitet. Foer lovaendringen af 13. juli 1993 (2) havde kun personer med luxembourgsk statsborgerskab ifoelge artikel 5 og 6 ret til at stemme og lade sig opstille som kandidat ved valg af repraesentanter til de faglige interesseorganisationer.

3. Kommissionen har i staevningen gjort gaeldende, at det er i strid med princippet om arbejdskraftens frie bevaegelighed at udelukke arbejdstagere fra andre medlemsstater fra retten til at stemme og lade sig opstille som kandidater ved valg af repraesentanter til en faglig interesseorganisation, som de er tilsluttet. Navnlig goer Kommissionen gaeldende, at dette er i strid med forbuddet i traktatens artikel 48, stk. 2, om forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet og med artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1612/68, med senere aendringer, som indeholder foelgende bestemmelse:

"En arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat og er beskaeftiget paa en anden medlemsstats omraade, har ret til ligestilling med hensyn til medlemskab af fagforeninger og udoevelse af fagforeningsrettigheder, herunder valgret samt adgang til administrative eller ledende stillinger i en fagforening; han kan udelukkes fra deltagelse i administration af offentligretlige organer og fra udoevelse af offentligretlige hverv. Han er endvidere valgbar til organer, der repraesenterer arbejdstagerne i virksomhederne.

Disse bestemmelser beroerer ikke de ved lovgivning fastsatte bestemmelser, som i visse medlemsstater giver arbejdstagere fra andre medlemsstater mere omfattende rettigheder."

4. Loven har tidligere vaeret behandlet i Domstolens dom i ASTI-sagen (3), hvortil jeg skal henvise hvad angaar de yderligere enkeltheder i lovens bestemmelser. Sagen vedroerte Chambre des employés privés, som er en af de faglige interesseorganisationer, der er oprettet i medfoer af loven. I dommen i ASTI-sagen kendte Domstolen for ret, at artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1612/68 er til hinder for, at det i en national lovgivning er fastsat, at udenlandske arbejdstagere ikke har stemmeret ved valget af ledelsen af en faglig interesseorganisation, som de er tvunget til at vaere medlem af og skal betale bidrag til, som varetager medlemmernes interesser og udoever en raadgivende funktion i forbindelse med lovgivningsarbejde. ASTI-dommen vedroerte kun stemmeretten og ikke retten til at lade sig opstille som kandidat ved valg af repraesentanter til en faglig interesseorganisation.

5. Den luxembourgske regering har ikke i svarskriftet bestridt, at der foreligger et traktatbrud, men har anmodet om, at sagen udsaettes. Den har under sagen oplyst, at der er en lovaendring under forberedelse, som vil indebaere en ophaevelse af kravet om, at man skal vaere luxembourgsk statsborger for at opnaa stemmeret og ret til at lade sig opstille som kandidat ved valg af repraesentanter til en faglig interesseorganisation, og har gjort gaeldende, at det er overfloedigt og uhensigtsmaessigt, at Domstolen fastslaar, at Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat sine traktatmaessige forpligtelser.

6. Den luxembourgske regering har ikke afgivet duplik. Efter afslutningen af den skriftlige forhandling har regeringen ved skrivelse af 23. juli 1993 tilsendt Domstolen loven af 13. juli 1993 om aendring af den i sagen omhandlede lov. Ved en skrivelse af samme dato har den tillige tilsendt Kommissionen loven af 13. juli 1993. Den anfoerer, at luxembourgsk statsborgerskab nu ikke laengere ifoelge loven, med de aendringer, som er indfoejet ved loven af 13. juli 1993, er nogen betingelse for, at arbejdstagere, som er tilsluttet en faglig interesseorganisation, har stemmeret og ret til at lade sig opstille som kandidater ved valg af repraesentanter til den paagaeldende interesseorganisation, bortset fra faglige interesseorganisationer for tjenestemaend og statsligt ansatte.

7. Loven af 13. juli 1993, som foerst blev vedtaget efter afslutningen af den skriftlige forhandling, kan dog under ingen omstaendigheder tages i betragtning ved afgoerelsen af den foreliggende sag. Under en traktatbrudsprocedure i henhold til traktatens artikel 169 er det afgoerende tidspunkt for bedoemmelsen af sagsforholdet nemlig datoen for udloebet af den frist, som Kommissionen fastsaetter i sin begrundede udtalelse, og inden hvis udloeb medlemsstaten skal efterkomme udtalelsen. Der kan ikke tages hensyn til de lovgivningstiltag, som er foretaget efter udloebet af denne periode. Det er Domstolens helt faste praksis, at genstanden for en sag i henhold til traktatens artikel 169 fastlaegges i Kommissionens begrundede udtalelse, og selv i tilfaelde af at traktatbruddet er bragt ud af verden efter udloebet af den i henhold til artikel 169, stk. 2, fastsatte frist, har det betydning, at sagen fortsaettes med henblik paa at fastslaa grundlaget for det ansvar, en medlemsstat som foelge af sit traktatbrud vil kunne have paadraget sig i forhold til andre medlemsstater, Faellesskabet eller private (4).

8. Kommissionen meddelte den luxembourgske regering sin begrundede udtalelse den 23. oktober 1990. Den opfordrede heri Storhertugdoemmet Luxembourg til at traeffe de noedvendige foranstaltninger inden en maaned efter meddelelsen, men der blev ikke truffet nogen foranstaltninger. Selv i tilfaelde af, at loven af 13. juli 1993 anerkendes at vaere i overensstemmelse med Kommissionens begrundede udtalelse, kan dette ikke aendre sagens udfald. Foelgelig er det ikke noedvendigt at behandle denne lov eller de senere lovgivningstiltag, som den luxembourgske regering har paaberaabt sig.

9. Efter min opfattelse fremgaar det klart af ordlyden af artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1612/68 og af dommen i ASTI-sagen, for det foerste at den luxembourgske lovgivning ikke paa det relevante tidspunkt var i overensstemmelse med faellesskabsretten, og for det andet at denne forordningsbestemmelse udgoer tilstraekkeligt grundlag til at afgoere sagen, saaledes at det ikke er noedvendigt ogsaa at henvise til traktatens artikel 48.

Forslag til afgoerelse

10. Af de anfoerte grunde er det min opfattelse, at Domstolen boer afsige foelgende dom:

"1) Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser efter artikel 8, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ved at have opretholdt regler, hvorefter arbejdstagere, som er statsborgere i de andre medlemsstater, hverken har stemmeret eller ret til at lade sig opstille som kandidater ved valg af repraesentanter til de faglige interesseorganisationer.

2) Storhertugdoemmet Luxembourg betaler sagens omkostninger."

(*) Originalsprog: engelsk.

(1) - EFT 1968 II, s. 467, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 312/76 af 9.2.1976 (EFT L 39, s. 2).

(2) - Mémorial A (Journal Officiel du Grand-Duché de Luxembourg) nr. 50 af 13.7.1993, s. 999.

(3) - Sag C-213/90, Sml. 1991 I, s. 3507.

(4) - Jf. f.eks. sag 154/85, Kommissionen mod Italien, Sml. 1987, s. 2717, praemis 6, og sag C-361/88, Kommissionen mod Tyskland, Sml. 1991 I, s. 2567, praemis 31.