ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Er EU-retten, og navnlig artikel 45 i direktiv 2004/18/EF (1), til hinder for en bestemmelse, såsom artikel 1, stk. 17, i lov nr. 190/2012, hvorefter de ordregivende myndigheder kan anse de deltagende virksomheders manglende accept eller manglende fremlæggelse af bevismateriale for accept af forpligtelserne i de såkaldte »hensigtserklæringer« og mere generelt i aftaler mellem de ordregivende myndigheder og de deltagende virksomheder, som lovlig grund til udelukkelse fra en offentlig udbudsprocedure, der har til formål at bekæmpe den organiserede kriminalitets infiltration af området for tildeling af offentlige kontrakter?
3)

Skal artikel 8, stk. 3, i direktiv 2002/19 sammenholdt med artikel 28 i direktiv 2002/22 og artikel 16 i chartret om grundlæggende rettigheder eller artikel 8, stk. 3, i direktiv 2002/19 sammenholdt med artikel 5, stk. 1, i direktiv 2002/19 og artikel 16 i chartret om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at den nationale tilsynsmyndighed, for at sikre slutbrugerne hos en indenlandsk udbyder af et offentligt kommunikationsnet adgang til de tjenester, der udbydes under ikke-geografiske numre i en anden indenlandsk udbyders net, kan fastsætte principperne for afregningen mellem udbyderne vedrørende opkaldsetablering, ved at anvende de omkostningsbaserede takster for opkaldsterminering, som er blevet fastsat for en af udbyderne på grundlag af artikel 13 i direktiv 2002/19, når udbyderen har foreslået en sådan takst anvendt under de forhandlinger, der er blevet ført med henblik på at opfylde forpligtelsen i henhold til artikel 4 i direktiv 2002/19, og sådanne forhandlinger ikke har ført til nogen aftale?
2)

Henset til Domstolens dom af 10. oktober 2013 i sag C-336/12, Manova, hvoraf det fremgår, at »ligebehandlingsprincippet skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at en ordregivende myndighed efter udløbet af fristen for anmodning om deltagelse i en udbudsforretning anmoder en ansøger om fremsendelse af dokumenter, som beskriver denne ansøgers situation, såsom offentliggjorte balanceoplysninger, som det objektivt kan kontrolleres fandtes forud for udløbet af fristen for anmodning om deltagelse i et udbud, for så vidt som udbudsmaterialet ikke udtrykkeligt krævede fremsendelse af disse oplysninger, idet ansøgeren ellers ville blive udelukket fra udbuddet«, skal artikel 51 i direktiv 2004/18/EF fortolkes således, at supplering af bilag kun er tilladt, hvis den vedrører bilag, som det objektivt kan kontrolleres fandtes forud for udløbet af fristen for at afgive tilbud eller fremsende anmodning om deltagelse i et udbud, eller således, at Domstolen kun har nævnt en af mulighederne, og at supplering af bilag også er tilladt i andre tilfælde, f.eks. ved efterfølgende indsendelse af bilag, som ikke fandtes før udløbet af denne frist, men som objektivt kan bekræfte, at en forudsætning for deltagelse er opfyldt?
2.

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 4, i direktiv 2012/34/EU (artikel 6, stk. 1, i direktiv 91/440/EØF), idet den har undladt at sikre, at overholdelse af forbuddet mod, at offentlige midler, der ydes til jernbaneinfrastrukturforvaltning, overføres til transportydelser, kan kontrolleres ud fra regnskabstypen.
2.

Med den anden søgsmålsgrund har Kommissionen anført, at den fordel, der tildeles ved artikel 38 i CIRS i lyset af artikel 49 TEUF og artikel 31 i EØS-aftalen ikke skulle forbeholdes tilfælde, hvor det selskab, der modtager aktiverne har sæde eller registreret forretningssted i Portugal. Kommissionen er af den opfattelse, at Portugal burde anvende samme bestemmelse uanset om den juridiske person til hvem aktiverne og passiverne er blevet overdraget har sit sæde eller registrerede forretningssted på det portugisiske område eller et andet sted. Af samme grunde som anført ovenfor i forbindelse med første søgsmålsgrund finder Kommissionen, at artikel 38 i CIRS går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå formålet med at sikre en effektiv skatteordning. Ifølge Kommissionen kan skattepligtige personer, som gør brug af deres ret til etableringsfrihed ved at overdrage aktiver og passiver til udlandet mod at få aktier i et ikke-hjemmehørende selskab, ikke blive udsat for beskatning på et tidligere tidspunkt end i tilfælde af skattepligtige personer, som foretager sådanne transaktioner med et selskab etableret i Portugal.
1)

Er den virkning ex nunc af den første fakturering, som Domstolen fastslog i dom af 29. april 2004, Terra Baubedarf-Handel (C-152/02) (1), for så vidt angår et tilfælde som det foreliggende, hvor der er foretages tilføjelser til en ufuldstændig faktura, som følge af Domstolens domme af 15. juli 2010, Pannon Gép Centrum (C-368/09) (2) og af 8. maj 2013, »Petroma Transport (C-271/12) (3) blevet relativeret, således at Domstolen reelt ønskede at tillade virkning med tilbagevirkende kraft i et sådant tilfælde?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 34/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein oikeus (Finland) den 18. november 2014 — SOVAG — Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft mod If Vahinkovakuutusyhtiö Oy

(Sag C-521/14)

(2015/C 034/13)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SOVAG – Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft

Sagsøgt: If Vahinkovakuutusyhtiö Oy

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 6, nr. 2), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 (1) om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område fortolkes således, at den omfatter en sag om opfyldelse af en garantiforpligtelse eller en sag, hvormed et andet tilsvarende krav gøres gældende, som har en nær sammenhæng med den oprindelige sag, og som anlægges af en tredjemand i henhold til national ret mod en af parterne, således at der kan træffes afgørelse herom i samme retssag?

(1) EFT L 12, s. 1.
12)

Selv hvis det konkluderes, at de frie kapitalbevægelser gør sig gældende i nærværende sag, kan den manglende anvendelse af de i den portugisiske lovgivning på daværende tidspunkt fastlagte ordninger om ophævelse af eller lempelse for den økonomiske dobbeltbeskatning på det i sagen omhandlede udbytte da begrundes ved, at hverken Tunesien eller Libanon indgår i den ramme for samarbejde, som er fastlagt i Rådets direktiv 77/799/EØF af 19. december 1977 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte skatter?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 34/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale ordinario di Torino (Italien) den 7. november 2014 — straffesag mod Stefano Burzio

(Sag C-497/14)

(2015/C 034/08)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale ordinario di Torino

Tiltalt i straffesagen

Stefano Burzio

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelsen i artikel 10a i lovdekret nr. 74 af 10.3.2000 for så vidt angår den del, som tillader, at der foretages en vurdering af det strafferetlige ansvar for et retssubjekt, som allerede for den samme handling (manglende indbetaling af indeholdt kildeskat) er blevet pålagt en endelig administrativ bøde i henhold til [artikel 13, stk. 1, i lovdekret nr. 471 af 18.12.1997] (med anvendelse af et tillægsgebyr), i lyset af artikel 4 i [tillægsprotokol nr. 7 til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder] og artikel 50 i [Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder] forenelig med EU-retten?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 34/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 17. november 2014 — Barlis 06 — Investimentos Imobiliários e Turísticos, SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-516/14)

(2015/C 034/11)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Barlis 06 — Investimentos Imobiliários e Turísticos, SA

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Præjudicielt spørgsmål

Tillader den korrekte fortolkning af momsdirektivets (1) artikel 226, nr. 6), at Autoridade Tributária e Aduaneira anser beskrivelsen i en faktura, hvori der nævnes »juridiske tjenesteydelser leveret fra en given dato og frem til i dag« eller blot »juridiske tjenesteydelser leveret i perioden frem til i dag«, for utilstrækkelig, når det tages i betragtning, at myndigheden i medfør af samarbejdsprincippet har mulighed for at indhente de supplerende oplysninger, som efter dens opfattelse er nødvendige for at kunne fastslå transaktionernes tilstedeværelse og detaljerede kendetegn?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
1)

Skal artikel 28 og 30 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab fortolkes således, at de er til hinder for en lovbestemt ordning i en medlemsstat, her det flamske dekret af 17. juli 2000 om markedsordningen for elektricitet sammenholdt med den flamske regerings bekendtgørelse af 4. april 2003»om ændring af den flamske regerings bekendtgørelse af 28. september 2001 om fremme af produktionen af elektricitet fra vedvarende energikilder«, som begrænser den vederlagsfrie distribution til tilførsel af elektricitet, der er fremstillet på produktionsanlæg, som er tilsluttet distributionsnettet inden for Vlaams Gewest, og som udelukker elektricitet fra produktionsanlæg, som ikke er tilsluttet distributionsnettet inden for Vlaams Gewest, fra vederlagsfri distribution?
3)

I det tilfælde, hvor ordene »ansvarlige tredjemand« henviser til national ret, pålægger EU-retten da den nationale ret at imødekomme et søgsmål ved indtræden i skadelidtes rettigheder, som anlægges af Den Europæiske Union, når en af dens ansatte har været udsat for et færdselsuheld, som involverer et køretøj, hvis ansvar ikke er godtgjort, for så vidt som artikel 29a i lov af 21. november 1989 om obligatorisk ansvarsforsikring for motorkøretøjer fastsætter en automatisk erstatning til udsatte brugere fra forsikringsgivere, som dækker ansvaret for ejeren, føreren eller indehaveren af de motorkøretøjer, som er involveret i ulykken, uden at disse sidstnævntes ansvar skal godtgøres?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Berlin (Tyskland) den 21. november 2014 — Ukamaka Mary Jecinta Oruche og Nzubechukwu Emmanuel Oruche mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-527/14)

(2015/C 026/22)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ukamaka Mary Jecinta Oruche og Nzubechukwu Emmanuel Oruche

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Den anden part: Overborgmesteren for Potsdam, Emeka Emmanuel Mary Oruche

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 2, første punktum, i Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring (1) fortolkes således, at den er til hinder for en ordning i national ret, hvorefter første indrejse for et familiemedlem til en referenceperson gøres afhængig af, at familiemedlemmet inden indrejsen godtgør at være i stand til at udtrykke sig på elementært niveau på tysk?

(1) EUT L 251, s. 12.
4)

Såfremt en overførsel af affald, som indføres i transitlandet via et andet grænseovergangssted end det, der er specificeret i det skriftlige samtykke eller i anmeldelsesformularen, skal betragtes som en ulovlig overførsel af affald, kan det da betragtes som forholdsmæssigt at idømme en bøde herfor på et beløb, som svarer til den bøde, der idømmes en aktør, som undlader at anmode om samtykke og foretage forudgående skriftlig anmeldelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento (Italien) den 6. november 2014 — Antonio Tita m.fl. mod Ministero della Giustizia m.fl.

(Sag C-495/14)

(2015/C 026/15)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale regionale di giustizia amministrativa di Trento

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Antonio Tita, Alessandra Carlin og Piero Constantini

Sagsøgte: Ministero della Giustizia, Ministero dell’Economia e delle Finanze, Presidenza del Consiglio dei Ministri og Segretario Generale del Tribunale Regionale di Giustizia Amministrativa di Trento (TRGA)

Præjudicielt spørgsmål

Er principperne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007 (1) og Rådets direktiv 89/665/EØF (2) og 92/13/EØF (3) om forbedring af effektiviteten af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter til hinder for italienske nationale bestemmelser som bestemmelserne om et fast gebyr i artikel 9, artikel 13, stk. 6a og stk. 6a1 og artikel 14, stk. 3b i dekret fra Republikkens præsident nr. 115 af 30. maj 2002 (med senere lovændringer) og artikel 1, stk. 27, i lov nr. 228 af 24. december 2012, der fastsætter høje faste gebyrer for adgangen til forvaltningsdomstolene i procedurer om indgåelse af offentlige kontrakter?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11.12.2007 om ændring af Rådets direktiv 89/665/EØF og 92/13/EØF for så vidt angår forbedring af effektiviteten af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter (EUT L 335, s. 31).

(2) Rådets direktiv 89/665/EØF af 21.12.1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter (EFT L 395, s. 33).

(3) Rådets direktiv 92/13/EØF af 25.2.1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (EFT L 76, s. 14).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/20

Appel iværksat den 24. november 2014 af Vadzim Ipatau til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 23. september 2014 i sag T-646/11, Ipatau mod Rådet

(Sag C-535/14 P)

(2015/C 026/24)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Vadzim Ipatau (ved avocat M. Michalauskas)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 23. september 2014 (sag T-646/11) annulleres.

— Der træffes endelig afgørelse i sagen, eller sagen hjemsendes til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne afholdt under sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat fire anbringender.

For det første er det appellantens vurdering, at Retten tilsidesatte retten til en effektiv domstolsbeskyttelse, idet den nægtede lade indgivelsen af en anmodning om retshjælp have nogen opsættende virkning på fristen for anlæggelse af søgsmål om annullation af den anfægtede retsakt.

For det andet har appellanten gjort gældende, at Retten tilsidesatte retten til forsvar. Retten fastslog således, at Rådet hverken var forpligtet til at meddele appellanten, hvilke omstændigheder der lægges ham til last, eller give ham mulighed for at blive hørt inden vedtagelsen af afgørelse 2012/642/FUSP (1) og gennemførelsesforordning nr. 1017/2012 (2).

For det tredje begik Retten en retlig fejl, idet den fandt, at begrundelsen i de omtvistede retsakter var tilstrækkelig.

For det fjerde begik Retten en retlig fejl, idet den fandt, at de omtvistede retsakter ikke var uforholdsmæssige.

(1) Rådets afgørelse 2012/642/FUSP af 25.10.2012 om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland (EUT L 285, s. 1).

(2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1017/2012 af 6.11.2012 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om indførelse af restriktive foranstaltninger over for [Hviderusland] (EUT L 307, s. 7).
2.

Indebærer udtrykket »fastslået« nærmere bestemt, at sagsøgeren i den første sag skal tage skridt med henblik på at fremme den første sag med fornøden omhu og hurtighed med henblik på en løsning af tvisten (ved en retsafgørelse eller ved et forlig), eller står det sagsøgeren i den første sag frit for, når denne først har sikret kompetencen i henhold til artikel 3 og artikel 19, stk. 1, overhovedet ikke at tage nogen skridt af betydning i retning af en løsning af den første sag, som beskrevet ovenfor, og dermed udvirke, at den anden sag standses, og at tvisten i sin helhed går i hårdknude?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Cassatie van België (Belgien) den 10. november 2014 — VAD BVBA og Johannes Josephus Maria van Aert mod Belgische Staat

(Sag C-499/14)

(2015/C 026/16)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie van België

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VAD BVBA og Johannes Josephus Maria van Aert

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Skal varer i sæt til detailsalg, der frembydes for toldvæsenet i særskilte emballager, fordi dette er begrundet, men hvor det er tydeligt, at de hører sammen og er bestemt til at udbydes til salg i detailhandelen, betragtes som varer i sæt til detailsalg som omhandlet i bestemmelse 3, litra b), i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende den kombinerede nomenklatur som omhandlet i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 (1) af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1214/2007 (2) af 20. september 2007, selv om varerne efter angivelsen til toldvæsnet er blevet emballeret sammen med henblik på udbydelse til detailsalg?

(1) EFT L 256, s. 1.

(2) EUT L 286, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Spanien) den 13. november 2014 — Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) mod Luis Aira Pascual m.fl.

(Sag C-509/14)

(2015/C 026/18)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)

Sagsøgte: Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios S.L. og FOGASA.

Præjudicielt spørgsmål

Er direktivets artikel 1, stk. 1, litra b) (1), sammenholdt med artikel 4, stk. 1, er til hinder for en fortolkning af de spanske gennemførelsesbestemmelser, hvorefter der ikke er pligt til at overtage personalet, når en offentlig virksomhed — der er ansvarlig for en tjeneste, som er knyttet til dennes egne aktiviteter, og som kræver særlige materielle midler, som er blevet udført i henhold til en kontrakt, hvor medkontrahenten har været forpligtet til at benytte virksomhedens midler — beslutter, at den ikke vil forlænge kontrakten og selv vil varetage den direkte ved hjælp af eget personale, og dermed udelukker det personale, som medkontrahenten havde benyttet sig af, således at tjenesten fortsat udføres blot med den ændring, som opstår ved udskiftningen af de arbejdstagere, der udfører aktiviteterne, og arbejdsgiveren er en anden?

(1) Rådets direktiv 2001/23/EF af 12.3.2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s. 16)
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid (Spanien) den 5. november 2014 — Rossa dels Vents Assessoria S.L. mod U Hostels Albergues Juveniles S.L.

(Sag C-491/14)

(2015/C 026/14)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rossa dels Vents Assessoria S.L.

Sagsøgt: U Hostels Albergues Juveniles S.L.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF (1) af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker fortolkes således, at en varemærkeindehavers eneret til at forbyde tredjemand at gøre erhvervsmæssig brug af tegn, der er identiske med eller ligner varemærket, udstrækker sig til en tredjemand, der er indehaver af et yngre varemærke, uden at det er nødvendigt, at sidstnævnte varemærke forinden er blevet erklæret ugyldigt?

(1) EUT L 299, s. 25.
3)

Er den omstændighed, at en ansøger om international beskyttelse i forbindelse med en undersøgelse af, om ansøgeren skal udelukkes fra at opnå international beskyttelse som følge af, at den pågældende er blevet dømt for at have deltaget som ledende medlem i en terrororganisation, uden at det derved er blevet konstateret, at den pågældende har begået, har forsøgt at begå eller har truet med at begå en terrorhandling, tilstrækkelig til at fastslå, at ansøgeren har deltaget i eller anstiftet til en handling som omhandlet i artikel 12, stk. 3, i direktiv 2004/83/EF, eller er det nødvendigt at foretage en individuel prøvelse af de faktiske omstændigheder i sagen og at godtgøre, at ansøgeren har deltaget i eller anstiftet til begåelsen af en terrorhandling som defineret i artikel 1 i rammeafgørelse 2002/475/RIA af 13. juni 2002 om bekæmpelse af terrorisme?
2)

Udgør artikel 721, stk. 2, i den spanske lov om civil retspleje, der hindrer retten i ex officio at bestemme eller foreslå vedtagelse af retsbevarende foranstaltninger i individuelle søgsmål, hvor der er nedlagt påstand om, at et generelt kontraktvilkår erklæres ugyldigt, fordi det er urimeligt, en klar begrænsning af artikel 7 i direktiv 93/13/EØF for så vidt angår medlemsstaternes pligt til at sikre, at der i forbrugernes og de konkurrerende erhvervsdrivendes interesse findes egnede og effektive midler til at bringe anvendelsen af urimelige kontraktvilkår i aftaler, der indgås mellem forbrugere og en erhvervsdrivende, til ophør?
1)

Skal artikel 19, stk. 1, i forordning (EF) nr. 561/2006 (1) fortolkes således, at de nødvendige foranstaltninger for at iværksætte en sanktion, som en medlemsstat fastsætter og pålægger for en overtrædelse, kun kan finde anvendelse på den person, som har begået den pågældende overtrædelse? Med andre ord: På baggrund af bestemmelserne i artikel 18 i forordning (EF) nr. 561/2006 er en national bestemmelse, hvorefter de nødvendige foranstaltninger for at iværksætte en sanktion, som en medlemsstat fastsætter og pålægger, finder anvendelse på en (fysisk eller juridisk) person, da i strid med medlemsstaternes forpligtelse i henhold til artikel 19, stk. 1, første punktum, i forordning (EF) nr. 561/2006, når det under den administrative procedure ikke er blevet konstateret, at denne person har begået en overtrædelse?
2)

Skal reparationsklausulen i artikel 14 i direktiv 98/71 og artikel 110 i forordning (EF) nr. 6/2002 fortolkes således, at den skaber en subjektiv rettighed for tredjemandsproducenter af reservedele og tilbehør, og omfatter denne subjektive rettighed da retten for disse tredjemænd til at benytte andres registrerede varemærke til reservedele og tilbehør som en undtagelse fra bestemmelserne i forordning nr. 207/2009 (3) og direktiv 89/104/EF (4), herunder i det tilfælde, hvor indehaveren af varemærkeretten også anbringer det omhandlede kendetegn på den reservedel eller det tilbehør, som monteres på det sammensatte produkt således, at kendetegnet er synligt udadtil og bidrager til det sammensatte produkts udseende?