DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING) AF 19. MARTS 1992. - MARIO DORIGUZZI-ZORDANIN OG MARZIO DORIGUZZI-ZORDANIN MOD LANDESVERSICHERUNGSANSTALT SCHWABEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: BAYERISCHES LANDESSOZIALGERICHT - TYSKLAND. - SOCIAL SIKRING AF VANDRENDE ARBEJDSTAGERE OG SELVSTAENDIGE ERHVERVSDRIVENDE - YDELSER TIL BOERN, DER FORSOERGES AF PENSIONISTER, SAMT TIL BOERN, DER HAR MISTET BEGGE FORAELDRE ELLER EN AF DEM. - SAG C-188/90.



Samling af Afgørelser 1992 side I-02039



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - familieydelser - ydelser til boern, der har mistet en eller begge foraeldre - ydelser fra bopaelsmedlemsstaten - lavere ydelsesbeloeb i bopaelsmedlemsstaten end ydelsesbeloebet i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat - ret til tillaegsydelser - beregning - ydelser, der skal tages hensyn til

[Raadets forordning nr. 1408/71, art. 78, stk. 1 og stk. 2, litra b), nr. i)]

Sammendrag

Artikel 78 i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at der ved beregningen af den tillaegsydelse, som skal udbetales, naar det i bopaelsmedlemsstaten faktisk oppebaarne ydelsesbeloeb er lavere end det ydelsesbeloeb, som det paagaeldende barn, der har mistet en eller begge foraeldre, ville have krav paa i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, skal tages hensyn til samtlige de ydelser i de paagaeldende medlemsstater, der er bestemt til barnet, for saa vidt disse ydelser er omfattet af definitionen i artikel 78, stk. 1.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 17. maj 1990 indgaaet til Domstolen den 11. juni 1990 har Bayerisches Landesozialgericht i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 78 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag, som boern af en vandrende arbejdstager (herefter benaevnt "sagsoegerne") har anlagt mod Landesversicherungsanstalt Schwaben (herefter benaevnt "LVA Schwaben"), og hvori der er strid om stoerrelsen af nogle tillaegsydelser, som sagsoegerne er blevet tilkendt.

3 Sagsoegerne er de mindreaarige boern af Giancarlo Doriguzzi-Zordanin, en arbejdstager, der afgik ved doeden den 29. august 1983, og som havde tilbagelagt forsikringsperioder i baade Tyskland og Italien. Sagsoegerne har altid vaeret bosat i Italien.

4 Siden den 1. september 1983 har den italienske forsikringsinstitution, Istituto Nazionale della Previdenza Sociale (herefter benaevnt "INPS"), udbetalt sagsoegerne ydelser i form af pension til boern, der har mistet en eller begge foraeldre, paa grundlag af de forsikringsperioder, som deres afdoede far havde tilbagelagt i Italien. Ydelserne androg maanedligt mellem 59 710 og 73 960 LIT pr. barn, hvortil kom et fast maanedligt beloeb paa 19 760 LIT pr. barn i form af familietillaeg.

5 Da LVA Schwaben var af den opfattelse, at INPS var den eneste kompetente institution, afslog LVA Schwaben den 3. september 1985 at tilkende sagsoegerne tillaegsydelser i forhold til de af INPS udbetalte ydelser. Den 16. juli 1986 anlagde sagsoegerne sag ved Sozialgericht Augsburg til proevelse af denne beslutning.

6 Den 7. maj 1987 aendrede LVA Schwaben sin tidligere afgoerelse og tilkendte sagsoegerne tillaegsydelser for perioden 1. september 1983 - 31. december 1985. Dette tillaeg svarede til forskellen mellem de teoretiske ydelsesbeloeb fra den kompetente institution i Tyskland i form af pensionsydelser til boern, der har mistet en eller begge foraeldre, beregnet paa grundlag af de i Tyskland tilbagelagte forsikringsperioder, og det samlede ydelsesbeloeb, inklusive familietillaeg, som i Italien blev udbetalt af INPS.

7 Sagsoegerne var af den opfattelse, at familietillaegget fra INPS ikke udgjorde en del af efterladtepensionen, men maatte anses som en selvstaendig ydelse, hvorfor de for Sozialgericht Augsburg gjorde gaeldende, at tillaegsydelsen fra LVA Schwaben burde beregnes uden hensyntagen til dette familietillaeg. Ved Sozialgericht Augsburg' s dom af 19. oktober 1989 fik sagsoegerne ikke medhold. Denne dom har de anket til Bayerisches Landessozialgericht.

8 Den forelaeggende retsinstans har paa den naevnte baggrund besluttet at udsaette sagen, indtil Domstol praejudicielt har afgjort foelgende to spoergsmaal:

"1) Hvilke ydelser fra den italienske forsikringsinstitution skal der tages hensyn til ved beregningen af det tillaeg til ydelser i form af pension til boern, der har mistet en eller begge foraeldre, som skal udbetales af den tyske forsikringsinstitution?

2) Navnlig oenskes det oplyst, hvorvidt der skal tages hensyn til de familietillaeg paa 19 760 LIT om maaneden pr. barn, som er blevet udbetalt af den italienske forsikringsinstitution?"

9 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen og dennes retlige baggrund, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

10 Ved de to praejudicielle spoergsmaal oensker den forelaeggende retsinstans i det vaesentlige oplyst, hvorvidt artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at der ved beregningen af den tillaegsydelse, som skal udbetales, naar det i bopaelsmedlemsstaten faktisk oppebaarne ydelsesbeloeb er lavere end det ydelsesbeloeb, som det paagaeldende barn, der har mistet en eller begge foraeldre, ville have krav paa i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, skal tages hensyn til samtlige de ydelser i de paagaeldende medlemsstater, der er bestemt til barnet, for saa vidt disse ydelser er omfattet af definitionen i artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71.

11 Det bemaerkes indledningsvis, at de ydelser til boern, der har mistet en eller begge foraeldre, som skal sammenholdes ved beregningen af det omhandlede tillaeg, er omfattet af forskellige regler i italiensk og tysk ret. Den efterladtepension til boern og de familietillaeg - der er boernetilskud i den i artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 forudsatte betydning - som udbetales i henhold til italiensk lovgivning, skal sammenholdes med efterladtepensionen til boern i henhold til tysk lovgivning.

12 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at det efter italiensk lovgivning udbetalte familietillaeg ikke er en del af deres efterladtepension, men en selvstaendig ydelse, der maa sidestilles med de tyske boernetilskud, som udbetales for boern, over for hvem der bestaar forsoergerpligt, uden hensyn til, om der foreligger en begivenhed, som skaber en ret til forsikringsydelser. De tyske institutioner, der udbetaler efterladtepensioner til boern, maa derfor ikke medregne et saadant familietillaeg.

13 LVA Schwaben og Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at det afgoerende spoergsmaal er, hvilke ydelser, jf. artikel 78 i forordning nr. 1408/71, der i henhold til national lovgivning skal udbetales i tilfaelde af, at den forsikrede arbejdstager afgaar ved doeden. Da de italienske familietillaeg er saadanne ydelser og rent faktisk oppebaeres af sagsoegerne, skal de medtages ved beregningen af det tillaeg, som skal udbetales af den kompetente tyske institution.

14 Med henblik paa besvarelsen af spoergsmaalene fra den forelaeggende retsinstans bemaerkes, at Domstolen har fastslaaet, at artikel 78, stk. 2, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at er det i bopaelsmedlemsstaten faktisk oppebaarne ydelsesbeloeb lavere end det ydelsesbeloeb, der ville komme til udbetaling, saafremt alene lovgivningen i en anden medlemsstat fandt anvendelse, har det paagaeldende barn, der har mistet en eller begge foraeldre, fra den kompetente institution i den paagaeldende anden medlemsstat ret til tillaegsydelser svarende til forskellen mellem de to beloeb (jf. senest dom af 11.6.1991, sag C-251/89, Athanasopoulos, Sml. I, s. 2797).

15 Det foelger af denne retspraksis, at et barn af en vandrende arbejdstager, der er afgaaet ved doeden, ikke kan miste en ret til hoejere ydelser, der bestaar i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat end den, hvori barnet er bosat. Der tilkommer dog ikke et saadant barn rettigheder, der gaar videre end dem, som vedkommende ville kunne paaberaabe sig efter lovgivningen i denne anden medlemsstat, saafremt han eller hun var bosat paa dennes omraade. En forudsaetning herfor er, at institutionen i sidstnaevnte medlemsstat kan nedsaette de ydelser, som den skal udbetale, med et beloeb svarende til samtlige de ydelser, der i bopaelsmedlemsstaten udbetales med henblik paa at bidrage til det paagaeldende barns underhold, uanset disse ydelsers art eller benaevnelse.

16 Det fremgaar af de af Kommissionen fremlagte oplysninger, at de nationale ordninger vedroerende ydelser til boern, der har mistet en eller begge foraeldre, er meget forskellige. Naar henses hertil, og for at undgaa vilkaarlige forskelle, alt efter hvilken national ordning der finder anvendelse, maa begrebet ydelser til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem, jf. artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, fortolkes saaledes, at det omfatter enhver form for ydelse, der efter den paagaeldende nationale ordning skal bidrage til saadanne boerns underhold, uanset ydelsernes art og benaevnelse.

17 Stoerrelsen af tillaegsydelserne for boern, der har mistet en eller begge foraeldre, maa herefter fastsaettes ved at sammenholde samtlige de i bopaelsmedlemsstaten faktisk udbetalte ydelser, der er bestemt til at bidrage til det paagaeldende barns underhold, med samtlige de ydelser bestemt til at bidrage til dets underhold, som barnet ville have ret til, saafremt det var bosat i den paagaeldende anden medlemsstat.

18 Spoergsmaalene fra Bayerisches Landessozialgericht maa herefter besvares med, at artikel 78 i Raadets forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 skal fortolkes saaledes, at der ved beregningen af den tillaegsydelse, som skal udbetales, naar det i bopaelsmedlemsstaten faktisk oppebaarne ydelsesbeloeb er lavere end det ydelsesbeloeb, som det paagaeldende barn, der har mistet en eller begge foraeldre, ville have krav paa i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, skal tages hensyn til samtlige de ydelser i de paagaeldende medlemsstater, der er bestemt til barnet, for saa vidt disse ydelser er omfattet af definitionen i artikel 78, stk. 1, i forordning nr. 1408/71.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

19 De udgifter, der er afholdt af den belgiske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale retsinstans, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bayerisches Landessozialgericht ved kendelse af 17. maj 1990, for ret:

Artikel 78 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal fortolkes saaledes, at der ved beregningen af den tillaegsydelse, som skal udbetales, naar det i bopaelsmedlemsstaten faktisk oppebaarne ydelsesbeloeb er lavere end det ydelsesbeloeb, som det paagaeldende barn, der har mistet en eller begge foraeldre, ville have krav paa i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, skal tages hensyn til samtlige de ydelser i de paagaeldende medlemsstater, der er bestemt til barnet, for saa vidt disse ydelser er omfattet af definitionen i artikel 78, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1408/71.