DOMSTOLENS DOM AF 4. APRIL 1995. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUDSSAG - STATSSTOETTE, DER ER UFORENELIG MED FAELLESMARKEDET - TILBAGESOEGNING - OFFENTLIGT HOLDINGSELSKAB. - SAG C-348/93.



Samling af Afgørelser 1995 side I-00673



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Traktatbrudssoegsmaal ° manglende efterkommelse af en beslutning fra Kommissionen om en statsstoetteforanstaltning ° beslutningens lovlighed som foelge af afsigelse af frifindelsesdom i et annullationssoegsmaal ° indsigelse ° absolut umulighed for gennemfoerelsen

(EOEF-traktaten, art. 93, stk. 2, andet afsnit)

2. Statsstoette ° kommissionsbeslutning om en stoettes uforenelighed med faellesmarkedet ° vanskeligheder i forbindelse med gennemfoerelsen ° Kommissionens og medlemsstatens forpligtelse til at samarbejde om en loesning i overensstemmelse med traktaten

(EOEF-traktaten, art. 5 og art. 93, stk. 2, foerste afsnit)

3. Statsstoette ° kommissionsbeslutning om en stoettes uforenelighed med faellesmarkedet og om, at stoetten skal ophaeves ° fastlaeggelse af medlemsstatens forpligtelser ° tilbagesoegningspligt ° raekkevidde ° genoprettelse af den oprindelige situation

(EOEF-traktaten, art. 93, stk. 2, foerste afsnit)

Sammendrag

1. Naar Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, andet afsnit, anlaegger traktatbrudssag mod en medlemsstat, der ikke har gennemfoert en beslutning, hvori det fastslaas, at en stoette er uforenelig med traktaten, og at stoetten skal tilbagebetales, hvilken beslutning var blevet anfaegtet under et annullationssoegsmaal, der foerte til afsigelse af frifindelsesdom, er den eneste indsigelse, som kan goeres gaeldende af den paagaeldende medlemsstat, indsigelsen om, at det er absolut umuligt at gennemfoere beslutningen korrekt.

2. En medlemsstat, der under gennemfoerelsen af en kommissionsbeslutning vedroerende statsstoette stoeder paa uforudsete og uforudsigelige vanskeligheder eller faar kendskab til foelger, der ikke er forudset af Kommissionen, boer forelaegge Kommissionen disse problemer til vurdering med forslag om passende aendringer af den paagaeldende beslutning. I saa fald skal Kommissionen og medlemsstaten i henhold til den regel, der paalaegger medlemsstaterne og Faellesskabets institutioner en gensidig pligt til loyalt samarbejde, jf. navnlig traktatens artikel 5, samarbejde efter bedste evne med henblik paa at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, saerlig bestemmelserne om stoette.

3. Den forpligtelse til at ophaeve en stoette, der er uforenelig med faellesmarkedet, som er paalagt en medlemsstat ved en kommissionsbeslutning, har til formaal at genoprette den oprindelige situation. Dette formaal er opnaaet, naar stoettemodtageren har tilbagebetalt den paagaeldende stoette, eventuelt med tillaeg af morarenter og saaledes har mistet den fordel, der var opnaaet paa markedet i forhold til konkurrenterne.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 7. juli 1993 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, andet afsnit, anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i henhold til Kommissionens beslutning 89/661/EOEF af 31. maj 1989 om den italienske regerings stoette til bilproducenten Alfa Romeo (motorkoeretoejssektoren) (EFT L 394, s. 9, herefter benaevnt "beslutningen"), idet den ikke inden for den fastsatte frist har ophaevet og foranstaltet tilbagebetaling af den stoette paa i alt 615,1 mia. LIT, der ulovligt blev ydet Alfa Romeo-koncernen, med tillaeg af morarenter fra september 1991, indtil betaling er sket, og/eller har undladt at underrette Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet med henblik herpaa.

2 Kommissionen fastslog i beslutningen, at den stoette i form af kapitalindskud paa i alt 615,1 mia. LIT, som den italienske regering havde ydet Alfa Romeo-koncernen gennem de offentlige holdingselskaber IRI og Finmeccanica, var ulovlig og derfor uforenelig med faellesmarkedet efter EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, fordi den blev ydet i strid med procedurereglerne i traktatens artikel 93, stk. 3, og ikke opfyldte undtagelsesbetingelserne i artikel 92, stk. 3 (beslutningens artikel 1). Den bestemte, at den italienske regering skulle ophaeve denne stoette og kraeve den tilbagebetalt fra Finmeccanica inden to maaneder fra beslutningens meddelelse. Ved for sen tilbagebetaling skulle stoettemodtageren desuden betale morarenter (beslutningens artikel 2). Den italienske regering skulle inden to maaneder fra beslutningens meddelelse underrette Kommissionen om de foranstaltninger, den havde truffet for at efterkomme beslutningen (artikel 3).

3 Beloebet paa 615,1 mia. LIT fremkom ved sammenlaegning af et beloeb paa 206,2 mia. LIT, som den italienske regering gennem bevillinger paa budgettet havde tildelt IRI med henblik paa at tilfoere Alfa Romeo ny kapital, og et beloeb paa 408,9 mia. LIT, som Finmeccanica indskoed i Alfa Romeo, og som var provenuet af obligationslaan, som IRI havde udstedt i henhold til en lov, hvorefter selskabet kunne udstede rentebaerende obligationer, som staten skulle betale renten paa.

4 Domstolen frifandt ved dom af 21. marts 1991 (sag C-305/89, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1603) Kommissionen i det annullationssoegsmaal, som var rejst til anfaegtelse af beslutningen.

5 Den 13. marts 1992 meddelte den italienske regering, der flere gange af Kommissionen var blevet opfordret til at gennemfoere beslutningen og meddele, hvilke foranstaltninger der var truffet med henblik herpaa, Kommissionen, at Finmeccanica, der som det holdingselskab, Alfa Romeo tilhoerte, da stoetten blev ydet, var at anse for stoettemodtageren, til det statslige holdingselskab IRI ville indbetale et beloeb svarende til stoetten med tillaeg af de renter, der var forfaldet.

6 Kommissionen underrettede ved notat af 26. juni 1992 den italienske regering om, at denne skulle have stillet krav ikke blot om tilbagebetaling af stoetten fra Finmeccanica til IRI, men ogsaa videre til den italienske stat.

7 Den 12. februar 1993 meddelte de italienske myndigheder Kommissionen, at Finmeccanica havde tilbagebetalt 719,1 mia. LIT til IRI, hvilket beloeb omfattede stoettebeloebet paa 615,1 mia. LIT og et beloeb i renter paa 104 mia. LIT. Stoettebeloebet omfattede kapitaltilskuddet paa 206,2 mia. LIT og det beloeb paa 408,9 mia. LIT, der var IRI' s provenu ved udstedelsen af obligationer, som skulle forrentes af staten. Den italienske regering oplyste, at bestemmelsen om, at der skulle udbetales IRI et beloeb paa 1 269 mia. LIT i forbindelse med de af IRI udstedte obligationer, var blevet ophaevet ved finansloven for 1991, lov nr. 405 af 29. december 1990 (GURI nr. 303 af 31.12.1990).

8 Kommissionen har til stoette for paastanden anfoert, at Den Italienske Republik har tilsidesat traktatens artikel 93, stk. 2, idet den ikke har gennemfoert tilbagesoegning af stoetten inden for fristen paa to maaneder fra beslutningens meddelelse, og idet den har beregnet rentebeloebene forkert samt undladt at stille krav om, at IRI betaler stoetten tilbage til den italienske stat.

Formaliteten

9 Den Italienske Republik har paastaaet sagen afvist i det omfang, det dermed oenskes fastslaaet, at der foreligger undladelse af at opfylde en forpligtelse, dvs. IRI' s tilbagebetaling af stoetten til den italienske stat, som ikke fremgaar af beslutningen. I oevrigt udgoer staevningen en tilsidesaettelse af artikel 38, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement, idet den ikke indeholder en kort fremstilling af grundene til, at undladelsen af at tilbagesoege stoetten hos IRI efter Kommissionens opfattelse er i strid med beslutningen.

10 Det skal i den forbindelse fastslaas, at Kommissionen blot har anfoert, at Den Italienske Republik ikke har gennemfoert den beslutning, hvis paastaaede tilsidesaettelse er genstand for naervaerende sag. Spoergsmaalet om, hvorvidt der ved beslutningen paalaegges Den Italienske Republik en forpligtelse til at tilbagesoege stoetten hos IRI, henhoerer under sagens realitet og kan ikke medfoere afvisning af sagen.

11 Staevningen indeholder i oevrigt en klar fremstilling af de faktiske omstaendigheder og Kommissionens argumentation, jf. kravene i procesreglementets artikel 38, stk. 1, litra c), og har gjort det muligt for den italienske regering at fremlaegge et detaljeret svarskrift.

12 Afvisningspaastanden skal saaledes forkastes.

Undladelsen af at gennemfoere beslutningen

13 I det foelgende tages der stilling til Kommissionens tre anbringender ét for ét.

Undladelsen af at tilbagesoege stoetten inden for den fastsatte frist

14 I beslutningen fastslaas det utvetydigt, at den italienske regering er forpligtet til at rejse krav om tilbagebetaling af stoetten inden to maaneder fra meddelelsen af beslutningen, der fandt sted den 31. juli 1989.

15 De italienske myndigheder gav imidlertid foerst den 12. februar 1993 Kommissionen meddelelse om tilbagebetalingerne fra Finmeccanica til IRI.

16 Ifoelge Domstolens faste praksis er den eneste indsigelse, som kan goeres gaeldende over for en af Kommissionen i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, nedlagt traktatbrudspaastand, indsigelsen om, at det er absolut umuligt at gennemfoere beslutningen korrekt (jf. Domstolens nyeste dom herom af 23.2.1995, sag C-349/93, Kommissionen mod Italien, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 12, og den deri omtalte praksis).

17 Domstolen har ogsaa fastslaaet, at en medlemsstat, der under gennemfoerelsen af en kommissionsbeslutning vedroerende statsstoette stoeder paa uforudsete og uforudsigelige vanskeligheder eller faar kendskab til foelger, der ikke er forudset af Kommissionen, boer forelaegge Kommissionen disse problemer til vurdering med forslag om passende aendringer af den paagaeldende beslutning. I saa fald skal Kommissionen og medlemsstaten i henhold til den regel, der paalaegger medlemsstaterne og Faellesskabets institutioner en gensidig pligt til loyalt samarbejde, jf. navnlig traktatens artikel 5, samarbejde efter bedste evne med henblik paa at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, saerlig bestemmelserne om stoette (jf. ovennaevnte dom, Kommissionen mod Italien, praemis 13, og den deri omtalte praksis).

18 Den italienske regering har imidlertid ikke anfoert, at det har vaeret absolut umuligt at gennemfoere beslutningen, eller at der har foreligget uforudsete og uforudseelige vanskeligheder.

19 Paa baggrund heraf skal der afsiges dom i overensstemmelse med Kommissionens paastand, for saa vidt som Den Italienske Republik ikke har soerget for at gennemfoere beslutningen inden for den fastsatte frist.

Fejlagtig beregning af morarenter

20 Kommissionen har i retsmoedet uden indsigelser fra sagsoegtes side anfoert, at den i sin paastand i staevningen ved en fejl har angivet, at morarenter skulle paaloebe fra september 1991, og ikke, som det korrekt er angivet i fremstillingen i staevningen, fra september 1989. Det rigtige aarstal er altsaa "1989".

21 I henhold til beslutningens artikel 2 skal der beregnes renter efter udloebet af fristen paa to maaneder efter meddelelsen af beslutningen til regeringen, dvs. fra den 30. september 1989.

22 Den italienske regering har ikke bestridt, at den beregnede rente med virkning fra den 28. februar 1990, hvor fristen paa to maaneder fra beslutningens offentliggoerelse i EF-Tidende at regne udloeb.

23 Det maa derfor fastslaas, at der ogsaa paa dette punkt skal afsiges dom i overensstemmelse med Kommissionens paastand i det omfang, Kommissionen har gjort gaeldende, at Den Italienske Republik foretog en forkert beregning af morarenter.

Den undladte tilbagebetaling af stoetten fra IRI til den italienske stat

24 Ved en stillingtagen til dette anbringende maa der henses til formaalet med forpligtelsen til at tilbagesoege ulovlig stoette og det omfang, denne forpligtelse har ifoelge beslutningen.

25 Det bemaerkes herved, at det i traktatens artikel 93, stk. 2, er bestemt, at saafremt Kommissionen finder, at en stoette, som ydes af en stat eller med statsmidler, ikke er forenelig med faellesmarkedet, traeffer den beslutning om, at den paagaeldende stat skal ophaeve eller aendre stoetteforanstaltningen inden for den tidsfrist, som Kommissionen fastsaetter.

26 Ifoelge fast retspraksis har forpligtelsen for staten til at ophaeve en stoette, som af Kommissionen er fundet uforenelig med faellesmarkedet, til formaal at genoprette den oprindelige situation (jf. dom af 14.9.1994, forenede sager C-278/92, C-279/92 og C-280/92, Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4103, praemis 75, og den deri omtalte praksis).

27 Dette formaal er opnaaet, naar den paagaeldende stoette, eventuelt med tillaeg af morarenter, af stoettemodtageren, altsaa i den foreliggende sag Finmeccanica, er blevet tilbagebetalt til IRI, der er et offentligt organ, som forvalter statslige kapitalandele. Ved denne tilbagebetaling mister stoettemodtageren jo den fordel, der var opnaaet paa markedet i forhold til konkurrenterne, og situationen fra tiden foer ydelsen af stoette er genoprettet.

28 Det maa dernaest fastslaas, at Kommissionen i beslutningens artikel 2 blot har stillet krav om, at den italienske regering ophaever stoetten og kraever denne tilbagebetalt fra Finmeccanica inden en vis tid med tillaeg af morarenter, saafremt forsinkelse hermed indtraeder.

29 Selv om det ikke kan udelukkes, at statens tildeling af midler til en offentlig institution som IRI kan udgoere en statsstoette i traktatens artikel 92' s forstand, har Kommissionen dog ikke, som den har gjort gaeldende, efter afslutningen af den i traktaten fastlagte procedure, i beslutningen fastslaaet, at den finansiering, staten stillede til raadighed for IRI, ogsaa udgoer en stoette, der er uforenelig med faellesmarkedet.

30 Paa baggrund heraf skal der afsiges frifindelsesdom i det omfang, Kommissionen har kritiseret Den Italienske Republik for ikke at have stillet krav om tilbagebetaling af stoetten fra IRI til den italienske stat.

Undladelsen af at give meddelelse om foranstaltninger til gennemfoerelse af beslutningen

31 Domstolen skal ikke tage stilling til paastanden om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser, idet den ikke har givet Kommissionen underretning om sine foranstaltninger for at efterkomme beslutningen, da Den Italienske Republik netop ikke har taget skridt til at gennemfoere beslutningen inden for den fastsatte frist.

32 Det skal derfor fastslaas, at Den Italienske Republik ved ikke inden for den fastsatte frist at have gennemfoert beslutningen og ved at beregne morarenterne forkert har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

33 I medfoer af procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den part, der taber sagen, at betale sagens omkostninger. Sagsoegte har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Den Italienske Republik har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i henhold til Kommissionens beslutning 89/661/EOEF af 31. maj 1989 om den italienske regerings stoette til bilproducenten Alfa Romeo (motorkoeretoejssektoren), idet den ikke inden for den fastsatte frist har ophaevet og foranstaltet tilbagebetaling af den ydede stoette paa i alt 615,1 mia. LIT med tillaeg af morarenter fra den 30. september 1989, indtil betaling sker.

2) I oevrigt frifindes sagsoegte.

3) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.