Sag C-613/14

James Elliott Construction Limited

mod

Irish Asphalt Limited

[anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court (Irland)]

»Præjudiciel forelæggelse — artikel 267 TEUF — Domstolens kompetence — begrebet »EU-retlig bestemmelse« — direktiv 89/106/EØF — indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer — standard, der er godkendt af Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) i medfør af et mandat fra Europa-Kommissionen — offentliggørelse af standarden i Den Europæiske Unions Tidende — den harmoniserede standard EN 13242:2002 — national standard, der gennemfører den harmoniserede standard EN 13242:2002 — aftaleretlig tvist mellem privatpersoner — metode til konstatering af et produkts (ikke-)overensstemmelse med en national standard, der gennemfører en harmoniseret standard — tidspunktet for et produkts (ikke-)overensstemmelse med denne standard — direktiv 98/34/EF — informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter — anvendelsesområde«

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 27. oktober 2016

Artikel 267, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at Den Europæiske Unions Domstol har kompetence til præjudicielt at fortolke en harmoniseret standard som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i direktiv 89/106 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer, som ændret ved direktiv 93/68, hvis referencer er blevet offentliggjort af Kommissionen i Den Europæiske Unions Tidende, C-udgaven.

Domstolen har nemlig kompetence til at fortolke retsakter, der ganske vist er vedtaget af organer, der ikke kan kvalificeres som EU-institutioner, -agenturer og organer, men som ikke desto mindre har karakter af gennemførelsesforanstaltninger eller -bestemmelser af en EU-retsakt, idet en sådan løsning er begrundet i selve formålet med artikel 267 TEUF, der skal sikre en ensartet anvendelse i hele Unionen af alle de bestemmelser, der udgør Unionens retsorden, for at undgå, at de tillægges forskellige retsvirkninger alt efter fortolkningen heraf i de forskellige medlemsstater. I øvrigt er den ikke-bindende karakter af en EU-retlig retsakt ikke til hinder for, at Domstolen træffer en præjudiciel afgørelse om denne retsakts fortolkning i henhold til artikel 267 TEUF.

For så vidt angår en harmoniseret standard, der er vedtaget på grundlag af direktiv 89/106, og hvis referencer er blevet offentliggjort i Den Europiske Unions Tidende, udgør denne en del af EU-retten, eftersom det er under henvisning til bestemmelserne i en sådan standard, at det fastslås, hvorvidt formodningen i henhold til artikel 4, stk. 2, i direktiv 89/106 finder anvendelse eller ej på et givet produkt. Selv om det i denne forbindelse er rigtigt, at en byggevares overensstemmelse med de væsentlige krav i direktiv 89/106 i givet fald kan attesteres på andre måder end beviset for overensstemmelse med de harmoniserede standarder, kan dette ikke skabe tvivl om tilstedeværelsen af de retsvirkninger, der er knyttet til en harmoniseret standard. Selv om det er rigtigt, at udarbejdelsen af en sådan standard tilfalder et privatretligt organ, udgør den ikke desto mindre en gennemførelsesforanstaltning, der er nødvendig og strengt afgrænset af de væsentlige krav, der defineres i direktivet, og som er gennemført på initiativ af Kommissionen og under dens kontrol, idet referencerne til disse retsvirkninger underkastes en forudgående offentliggørelse af sidstnævnte i Den Europæiske Unions Tidende, C-udgaven. (jf. præmis 34, 35, 40, 42, 43 og 47 samt domskonkl. 1)

Den harmoniserede standard EN 13242:2002 »Tilslag til ubundne og hydraulisk bundne materialer til vejbygning og andre anlægsarbejder« skal fortolkes således, at den ikke binder den nationale ret, for hvilken der verserer en tvist om opfyldelsen af en privatretlig aftale, der pålægger en part at levere en byggevare, der er i overensstemmelse med en national standard, der gennemfører denne harmoniserede standard, uanset om det drejer sig om den måde, hvorpå det fastslås, at en sådan byggevare er i overensstemmelse med de kontraktligt aftalte specifikationer, eller om det tidspunkt, hvor dens overensstemmelse skal fastslås.

Direktiv 89/106 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer, som ændret ved direktiv 93/68, der har det afgrænsede formål at fjerne hindringer for samhandelen, har nemlig ikke til formål at harmonisere betingelserne og reglerne for den konkrete anvendelse af byggevarer, i forbindelse med at disse indgår i bygværker til bygninger og vejbygning, men reglerne for disse produkters markedsadgang. Således foretager hverken direktiv 89/106 eller den harmoniserede standard 13242:2002 og navnlig denne sidstnævntes punkt 6.3, der fastsætter reglerne for fastsættelsen af svovlindholdet i det heri omhandlede tilslag, en harmonisering af de nationale forskrifter, der finder anvendelse på beviset i forbindelse med en aftalemæssig tvist, uanset om det drejer sig om den måde, hvorpå det fastslås, at et produkt er i overensstemmelse med de kontraktligt aftalte specifikationer for en byggevare, eller om det tidspunkt, hvor en sådan byggevares overensstemmelse skal fastslås. (jf. præmis 51-53 samt domskonkl. 2)

Artikel 4, stk. 2, i direktiv 89/106 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer, som ændret ved direktiv 93/68, sammenholdt med 12. betragtning hertil, skal fortolkes således, at formodningen om, at et byggemateriale, der er fremstillet i overensstemmelse med en harmoniseret standard, er egnet til sit formål, ikke er bindende for den nationale ret i forhold til at fastslå, hvorvidt et sådant produkt er af handelsmæssig kvalitet eller er egnet til formålet, når en generel national lovgivning, der regulerer salget af varer, kræver, at en byggevare har disse karakteristika.

En sådan formodning om overensstemmelse tilsigter nemlig udelukkende at gøre det muligt for en byggevare, der opfylder de betingelser, der er fastlagt i en harmoniseret standard, at bevæge sig frit inden for Unionen. Således kan det nævnte direktiv ikke fortolkes således, at det foretager en harmonisering af nationale – eventuelt implicitte – forskrifter, der gælder for kontrakter om salg af byggevarer. Som følge heraf kan formodningen om, at en vare er egnet til sit formål, som er foreskrevet i artikel 4, stk. 2, i direktiv 89/106, sammenholdt med 12. betragtning hertil, ikke være bindende med hensyn til i forbindelse med en aftaleretlig tvist at vurdere den ene af aftaleparternes overholdelse af et nationalt krav af aftalemæssig karakter. (jf. præmis 57-59 og 61 samt domskonkl. 3)

Artikel 1, nr. 11), i direktiv 98/34 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester, som senest ændret ved direktiv 2006/96, skal fortolkes således, at nationale bestemmelser, der, medmindre parterne har aftalt andet, fastlægger implicitte aftalemæssige krav til handelsmæssig kvalitet og egnethed til formålet eller kvaliteten af de solgte varer, ikke udgør tekniske forskrifter som omhandlet i denne bestemmelse, hvoraf udkastene skal være genstand for den forudgående fremsendelse, som er fastsat i artikel 8, stk. 1, første afsnit, i direktiv 98/34.