ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. juli 2022 — CC mod Pensionsversicherungsanstalt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-576/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - social sikring af vandrende arbejdstagere - forordning (EF) nr. 987/2009 - artikel 44, stk. 2 - anvendelsesområde - alderspension - beregning - hensyntagen til børnepasningsperioder tilbagelagt i andre medlemsstater - artikel 21 TEUF - fri bevægelighed for personer)

(2022/C 318/02)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CC

Sagsøgt: Pensionsversicherungsanstalt

Konklusion

Artikel 44, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at såfremt en person ikke opfylder den betingelse om at være i lønnet beskæftigelse eller udøve selvstændig virksomhed, der er fastsat i denne bestemmelse, for med henblik på tildeling af en alderspension at opnå, at den medlemsstat, der udbetaler pensionen, tager hensyn til børnepasningsperioder, som vedkommende har tilbagelagt i andre medlemsstater, skal denne medlemsstat tage hensyn til disse perioder i henhold til artikel 21 TEUF, forudsat at denne person udelukkende har arbejdet og indbetalt bidrag i nævnte medlemsstat både før og efter flytningen af bopælen til en anden medlemsstat, hvor vedkommende har tilbagelagt de nævnte perioder.

(1) EUT C 35 af 1.2.2021.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 30. juni 2022 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Bucureşti — Rumænien) — HW, ZF og MZ mod Allianz Elementar Versicherungs AG

(Sag C-652/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - samarbejdet om civilretlige spørgsmål - retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - forordning (EU) nr. 1215/2012 - kompetence i forsikringssager - artikel 11, stk. 1, litra b) - sag anlagt af forsikringstageren, den sikrede eller den begunstigede - mulighed for at sagsøge forsikringsgiveren ved retten på det sted, hvor sagsøger har bopæl - fastlæggelse af den internationale og stedlige kompetence for en ret i en medlemsstat - artikel 13, stk. 2 - sag anlagt af skadelidte direkte mod forsikringsgiveren - en forsikringsgiver, der har bopæl i en medlemsstat og et forretningssted i en anden medlemsstat, sagsøgt ved den ret, i hvis retskreds dette forretningssted er beliggende)

(2022/C 318/04)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Bucureşti

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: HW, ZF og MZ

Sagsøgt: Allianz Elementar Versicherungs AG

Konklusion

Artikel 11, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at når denne bestemmelse finder anvendelse, da fastlægger den både den internationale kompetence og den stedlige kompetence for den ret i en medlemsstat, i hvis retskreds sagsøgerens bopæl er beliggende.

(1) EUT C 88 af 15.3.2021.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. juni 2022 — Leistritz AG mod LH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland)

(Sag C-534/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger - forordning (EU) 2016/679 - artikel 38, stk. 3, andet punktum - databeskyttelsesrådgiver - forbud mod, at en dataansvarlig eller en databehandler afskediger eller straffer en databeskyttelsesrådgiver for at udføre sine opgaver - retsgrundlag - artikel 16 TEUF - krav om funktionel uafhængighed - national lovgivning, der forbyder afskedigelse af en databeskyttelsesrådgiver uden en vægtig grund)

(2022/C 303/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Leistritz AG

Sagsøgt: LH

Konklusion

Artikel 38, stk. 3, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at en dataansvarlig eller en databehandler kun kan afskedige en databeskyttelsesrådgiver, der er ansat hos den pågældende, af en vægtig grund, selv om afskedigelsen ikke er forbundet med denne rådgivers udførelse af sine opgaver, for så vidt som en sådan lovgivning ikke bringer gennemførelsen af databeskyttelsesforordningens formål i fare.

(1) EUT C 28 af 25.1.2021.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. juni 2022 — AB Volvo og DAF TRUCKS NV mod RM (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Provincial — León — Spanien)

(Sag C-267/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - karteller - artikel 101 TEUF - direktiv 2014/104/EU - artikel 10, 17 og 22 - erstatningssøgsmål vedrørende overtrædelser af Den Europæiske Unions konkurrenceret - forældelsesfrist - afkræftelig formodning om skade - opgørelse af det lidte tab - for sen gennemførelse af direktivet - tidsmæssig anvendelse - materielle og processuelle bestemmelser)

(2022/C 303/02)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial — León

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: AB Volvo og DAF TRUCKS NV

Sagsøgt: RM

Konklusion

Artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104/EU af 26. november 2014 om visse regler for søgsmål i henhold til national ret angående erstatning for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret skal fortolkes således, at denne artikel udgør en materiel bestemmelse som omhandlet i dette direktivs artikel 22, stk. 1, og at et erstatningssøgsmål, der — selv om det vedrører en overtrædelse af konkurrenceretten, som er ophørt inden ikrafttrædelsen af det nævnte direktiv — er blevet anlagt efter ikrafttrædelsen af de bestemmelser, der gennemfører direktivet i national ret, er omfattet af direktivets tidsmæssige anvendelsesområde, for så vidt som den forældelsesfrist, der finder anvendelse på dette søgsmål i henhold til de tidligere regler, ikke er udløbet før udløbet af fristen for gennemførelsen af det samme direktiv.

Artikel 17, stk. 1, i direktiv 2014/104 skal fortolkes således, at denne bestemmelse udgør en processuel bestemmelse som omhandlet i dette direktivs artikel 22, stk. 2, og at et erstatningssøgsmål, der — selv om det vedrører en overtrædelse af konkurrenceretten, som er ophørt inden ikrafttrædelsen af det nævnte direktiv — er blevet anlagt efter den 26. december 2014 og efter ikrafttrædelsen af de bestemmelser, der gennemfører direktivet i national ret, er omfattet af direktivets tidsmæssige anvendelsesområde.

Artikel 17, stk. 2, i direktiv 2014/104 skal fortolkes således, at denne bestemmelse udgør en materiel bestemmelse som omhandlet i dette direktivs artikel 22, stk. 1, og at et erstatningssøgsmål, som ganske vist blev anlagt, efter at de nationale gennemførelsesbestemmelser, som gennemførte det nævnte direktiv for sent, var trådt i kraft, men som vedrører en overtrædelse af konkurrenceretten, der er ophørt før udløbet af fristen for gennemførelsen af dette direktiv, ikke er omfattet af direktivets tidsmæssige anvendelsesområde.

(1) EUT C 320 af 28.9.2020.
1)

Artikel 34, nr. 3), i Rådets forordning nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en dom, der er afsagt af en ret i en medlemsstat, og som gengiver indholdet af en voldgiftsafgørelse, ikke udgør en retsafgørelse i denne bestemmelses forstand, når en retsafgørelse, der fører til et resultat, der svarer til resultatet af denne voldgiftsafgørelse, ikke ville kunne være blevet truffet af en ret i denne medlemsstat uden at tilsidesætte denne forordnings grundlæggende bestemmelser og formål — navnlig for så vidt angår den relative virkning af en voldgiftsklausul indsat i en forsikringsaftale og reglerne om litispendens, der fremgår af forordningens artikel 27 — og denne dom kan i dette tilfælde ikke være til hinder for anerkendelsen i den nævnte medlemsstat af en retsafgørelse, der er truffet af en ret i en anden medlemsstat.
1)

Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til henholdsvis artikel 6, stk. 3, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, sammenholdt med dette direktivs artikel 7, artikel 6, stk. 2, i direktiv 92/43, sammenholdt med dette direktivs artikel 7, og artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30. november 2009 om beskyttelse af vilde fugle, — idet den har undtaget skovvedligeholdelsesprogrammer og ændringer dertil, akutte fældninger samt foranstaltninger til forhindring af trusler mod skove og til afhjælpning af følgerne af skade forårsaget af naturkatastrofer fra kravet om, at disse, når de kan påvirke Natura 2000-lokaliteter væsentligt, skal vurderes med hensyn til deres virkninger på det pågældende område under hensyn til bevaringsmålsætningerne for dette område — idet den ikke har truffet passende foranstaltninger for at forebygge forringelse af levesteder og forstyrrelser med betydelige konsekvenser for de særligt beskyttede områder, der er udpeget til bevaring af tjuren (Tetrao urogallus) (SBO Nízke Tatry SKCHVU018, SBO Tatry SKCHVU030, SBO Veľká Fatra SKCHVU033, SBO Muránska planina-Stolica SKCHVU017, SBO Chočské vrchy SKCHVU050, SBO Horná Orava SKCHVU008, SBO Volovské vrchy SKCHVU036, SBO Malá Fatra SKCHVU013, SBO Poľana SKCHVU022, SBO Slovenský Raj SKCHVU053, SBO Levočské vrchy SKCHVU051 og SBO Strážovské vrchy SKCHVU028) — idet den ikke har truffet de påkrævede særlige beskyttelsesforanstaltninger for så vidt angår levestedet for tjuren (Tetrao urogallus) i de særligt beskyttede områder, der er udpeget til beskyttelse af denne art med henblik på at sikre, at den kan overleve og formere sig i sit udbredelsesområde (SBO Nízke Tatry SKCHVU018, SBO Tatry SKCHVU030, SBO Veľká Fatra SKCHVU033, SBO Muránska planina-Stolica SKCHVU017, SBO Volovské vrchy SKCHVU036, SBO Malá Fatra SKCHVU013 og SBO Levočské vrchy SKCHVU051).
2)

Artikel 45 TEUF og 49 TEUF, sammenholdt med artikel 4, stk. 3, TEU, skal fortolkes således, at værtsmedlemsstatens kompetente myndighed, når den modtager en ansøgning om tilladelse til at udøve et lovreguleret erhverv i denne medlemsstat, er forpligtet til at betragte et eksamensbevis, der er udstedt af en anden medlemsstats myndighed, som pålideligt og kan principielt ikke rejse tvivl om det kundskabs- og kvalifikationsniveau, som ansøgeren må formodes at have opnået med dette eksamensbevis. Det er kun, når førstnævnte myndighed er i alvorlig tvivl på grundlag af konkrete forhold, der udgør en samstemmende række indicier, som lader antage, at det eksamensbevis, som ansøgeren påberåber sig, ikke afspejler det kundskabs- og kvalifikationsniveau, som ansøgeren må formodes at have opnået med dette eksamensbevis, at myndigheden kan anmode den udstedende myndighed om på baggrund af disse forhold på ny at undersøge, om eksamensbeviset er udstedt på et korrekt grundlag, idet sidstnævnte myndighed efter omstændighederne skal tilbagekalde dette. Blandt disse konkrete forhold kan i givet fald bl.a. være oplysninger, der meddeles såvel af andre personer end den pågældende uddannelsesinstitution som af myndighederne i en anden medlemsstat under udførelsen af deres arbejde. Når den udstedende myndighed i lyset af disse forhold på ny har undersøgt, om eksamensbeviset er udstedt på et korrekt grundlag, uden at tilbagekalde det, er det kun undtagelsesvis, såfremt omstændighederne i den foreliggende sag åbenbart viser, at det pågældende eksamensbevis ikke er pålideligt, at værtsmedlemsstatens myndighed kan rejse tvivl om, hvorvidt nævnte eksamensbevis er udstedt på et korrekt grundlag.
C 294/7

Domstolens dom (Første Afdeling) af 16. juni 2022 — DB og LY mod Nachalnik na Rayonno upravlenie — Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatreshnite raboti — Silistra (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad — Silistra — Bulgarien)

(Sag C-520/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) - afgørelse 2007/533/RIA - artikel 38 og 39 - indberetning om en eftersøgt genstand - formålene med indberetningen - beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager - iværksættelse - foranstaltninger, der skal træffes, og forholdsregler på grundlag af en indberetning - overgivelse af den beslaglagte genstand til den indberettende medlemsstat - national lovgivning, der ikke giver mulighed for at afslå at fuldbyrde indberetningen)

(2022/C 294/08)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad — Silistra

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: DB og LY

Sagsøgt: Nachalnik na Rayonno upravlenie — Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatreshnite raboti — Silistra

Konklusion

Artikel 39 i Rådets afgørelse 2007/533/RIA af 12. juni 2007 om oprettelse, drift og brug af anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den fuldbyrdende medlemsstats kompetente myndigheder er forpligtet til at fuldbyrde en i anden generation af Schengen-informationssystemet optaget indberetning om en genstand, skønt disse myndigheder er i tvivl om, hvorvidt grundene til optagelsen af denne indberetning er dem, som er anført i afgørelsens artikel 38, stk. 1.

(1) EUT C 433 af 14.12.2020.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 16. juni 2022 — ACC Silicones Ltd. mod Bundeszentralamt für Steuern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Köln — Tyskland)

(Sag C-572/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - udbytte af »porteføljekapitalandele« - tilbagebetaling af kapitalindkomstskat, der er indeholdt hos et ikke-hjemmehørende selskab - betingelser - frie kapitalbevægelser - proportionalitetsprincippet)

(2022/C 294/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Köln

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ACC Silicones Ltd.

Sagsøgt: Bundeszentralamt für Steuern

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en bestemmelse i en medlemsstats skattelovgivning, hvorefter tilbagebetaling af kapitalindkomstskat, der er indeholdt af udbytte af kapitalandele, der ikke når minimumsandelene fastsat i direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, som ændret ved Rådets direktiv 2003/123/EF af 22. december 2003, som er modtaget af et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat, undergives krav om bevis for, at denne skat hverken kan modregnes eller gøres til genstand for en fremførsel af modregning hos dette selskab eller hos selskabsdeltagere, som direkte eller indirekte ejer andele i selskabet, eller kan fradrages af dette selskab som driftsudgift eller erhvervsmæssig udgift, når en sådan betingelse ikke er fastsat for så vidt angår tilbagebetaling af kapitalindkomstskat indeholdt hos et hjemmehørende selskab, der modtager den samme form for indtægter.

(1) EUT C 53 af 15.2.2021.
1)

Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 og 67 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger og artikel 7, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen, idet den har indført en tilpasningsmekanisme, som følger af de ændringer, der er blevet foretaget af § 8a i Bundesgesetz betreffend den Familienlastenausgleich durch Beihilfen (forbundslov om udligning af forsørgerbyrder) af 24. oktober 1967, som ændret ved Bundesgesetz mit dem das Familienlastenausgleichsgesetz 1967, das Einkommensteuergesetz 1988 und das Entwicklungshelfergesetz geändert werden (forbundslov om ændring af forbundslov om udligning af forsørgerbyrder af 1967, af forbundsloven om indkomstbeskatning af fysiske personer af 1988 og lov om ulandsarbejderes status) af 4. december 2018, og af § 33 i Bundesgesetz über die Besteuerung des Einkommens natürlicher Personen (forbundslov om indkomstbeskatning af fysiske personer) af 7. juli 1988, som ændret ved Jahressteuergesetz 2018 (den årlige skattelov for 2018) af 14. august 2018 og ved forbundslov om ændring af forbundslov om udligning af forsørgerbyrder af 1967, af forbundsloven om indkomstbeskatning af fysiske personer af 1988 og lov om ulandsarbejderes status af 4. december 2018, og som finder anvendelse på familietillæg og skattefradrag for børn, for arbejdstagere, hvis børn har fast bopæl i en anden medlemsstat.
—

Køberen og sælgeren kan anses for værende indbyrdes afhængige som følge af et forhold med direkte eller indirekte faktisk kontrol i en situation, hvor de betingelser for indgåelsen af de pågældende transaktioner, som er godtgjort ved objektive forhold, ikke alene kan anses for at tyde på, at der består et tæt tillidsforhold mellem denne køber og denne sælger, men at en af dem er i stand til at pålægge forpligtelser eller udstede retningslinjer over for den anden, eller at en tredjemand er i stand til at udøve en sådan beføjelse over for dem.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. juni 2022 — Ligebehandlingsnævnet, som mandatar for A mod HK/Danmark og HK/Privat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark)

(Sag C-587/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - forbud mod forskelsbehandling på grund af alder - direktiv 2000/78/EF - artikel 3, stk. 1, litra a) og d) - anvendelsesområde - hvervet som valgt formand for en arbejdstagerorganisation - vedtægter for denne arbejdstagerorganisation, der fastsætter, at kun medlemmer, der på valgdagen ikke er fyldt 60 år eller 61 år, er valgbare til formandskabet)

(2022/C 284/04)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ligebehandlingsnævnet, som mandatar for A

Sagsøgte: HK/Danmark og HK/Privat

Procesdeltager: Fagbevægelsens Hovedorganisation

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, litra a) og d), i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at en aldersgrænse for at kunne vælges til hvervet som formand for en arbejdstagerorganisation, der er fastsat i denne organisations vedtægter, er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.

(1) EUT C 44 af 8.2.2021.
2)

Artikel 20, første punktum, i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, indgået i Montreal den 28. maj 1999, skal fortolkes således, at når en ulykke, som har forvoldt en skade på en passager, består i, at denne person af en upåviselig årsag falder på en mobil trappe, der er placeret med henblik på flyets passagerers frabordestigning, kan det pågældende luftfartsselskab kun fritages for sit ansvar i forhold til denne passager, i det omfang dette luftfartsselskab, henset til samtlige omstændigheder, hvorunder skaden opstod, i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i national ret, og forudsat at ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet overholdes, beviser, at nævnte passagers uagtsomme, forsømmelige eller ukorrekte optræden har forårsaget eller har medvirket til den af denne person lidte skade i denne bestemmelses forstand.
1)

Artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 550/2004 af 10. marts 2004 om udøvelse af luftfartstjenester i det fælles europæiske luftrum, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1070/2009 af 21. oktober 2009, sammenholdt med artikel 2, nr. 4), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 549/2004 af 10. marts 2004 om rammerne for oprettelse af et fælles europæisk luftrum (»rammeforordningen«), som ændret ved forordning nr. 1070/2009, og i lyset af artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at bestemmelsen giver luftrumsbrugere, såsom luftfartsselskaberne, ret til effektive retsmidler ved de nationale domstole mod luftfartstjenesteudøveren med henblik på, at de hævdede tilsidesættelser af den forpligtelse til at udøve tjenester, der påhviler sidstnævnte, undergives retslig prøvelse.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 2. juni 2022 — T.N. og N.N. mod E.G. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen — Tyskland)

(Sag C-617/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - foranstaltninger på det arveretlige område - forordning (EU) nr. 650/2012 - artikel 13 og 28 - gyldigheden af erklæringen om afkald på arv - arving, der har opholdssted i en anden medlemsstat end den, hvor den ret, som er kompetent til at træffe afgørelse i arvesagen, er beliggende - erklæring fremsat for en ret i den medlemsstat, hvor denne arving har sit sædvanlige opholdssted)

(2022/C 284/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: T.N. og N.N.

Sagsøgt: E.G.

Konklusion

Artikel 13 og 28 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 650/2012 af 4. juli 2012 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende arv og om accept og fuldbyrdelse af officielt bekræftede dokumenter vedrørende arv og om indførelse af et europæisk arvebevis skal fortolkes således, at en erklæring om afkald på arv, som en arving har fremsat for en ret i den medlemsstat, hvor den pågældende har sit sædvanlige opholdssted, anses for formelt gyldig, når de formkrav, der finder anvendelse ved denne ret, er blevet overholdt, uden at det med henblik på denne gyldighed er nødvendigt, at erklæringen opfylder de formkrav, der kræves i henhold til den lov, som skal anvendes på arven.

(1) EUT C 53 af 15.2.2021.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. maj 2022 — straffesag mod IR (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Spetsializiran nakazatelen sad — Bulgarien)

(Sag C-569/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - direktiv (EU) 2016/343 - artikel 8 - retten til at være til stede under retssagen - underretning om retssagen - ikke muligt at finde den tiltalte, selv om de kompetente myndigheder har gjort en rimelig indsats - mulighed for udeblivelsessag og udeblivelsesdom - artikel 9 - retten til en ny retssag eller til et andet retsmiddel, som giver mulighed for en fornyet prøvelse af sagens realitet)

(2022/C 266/07)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Part i hovedsagen

IR

procesdeltager: Spetsializirana prokuratura

Konklusion

Artikel 8 og 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager skal fortolkes således, at en tiltalt, som de kompetente nationale myndigheder ikke har kunnet finde, selv om de har gjort en rimelig indsats, og som disse myndigheder derfor ikke har kunnet meddele oplysninger om retssagen mod vedkommende, kan retsforfølges og, alt efter omstændighederne, dømmes in absentia, idet den pågældende dog i så fald principielt skal have mulighed for, efter underretningen om domfældelsen, umiddelbart at gøre retten i henhold til dette direktiv til at få genoptaget sagen eller til adgang til et tilsvarende retsmiddel, der fører til en fornyet behandling af sagens realitet under vedkommendes tilstedeværelse, gældende. Denne ret kan imidlertid nægtes den tiltalte, såfremt det fremgår af præcise og objektive indicier, at denne har modtaget tilstrækkelige oplysninger til at være klar over, at der skulle gennemføres en retssag mod den pågældende, og ved forsætlige handlinger i den hensigt at unddrage sig retsforfølgning har forhindret myndighederne i officielt at underrette vedkommende om retssagen.

(1) EUT C 28 af 25.1.2021.