Under en sag, anlagt af Bernhard Schloh mod SPRL Auto contrôle technique, har fredsdommeren ved 3. canton de Schaerbeek (Belgien) forelagt Domstolen en anmodning om fortolkning af EØF-traktatens artikler 30 og 13 med henblik på de betingelser for godkendelse og indregistrering af importerede motorkøretøjer, som er fastsat i den belgiske lovgivning. Den forelæggende ret ønsker navnlig oplyst, om det er traktatstridigt at fastsætte bestemmelser i den nationale lovgivning om et obligatorisk syn af motorkøretøjer fra andre medlemsstater, som er udstyret med en typeattest, og om det er lovligt at opkræve en afgift i forbindelse med et sådant teknisk syn.

I begyndelsen af 1979 købte Bernhard Schloh, som er tysk statsborger med bopæl i Belgien og ansat som tjenestemand ved Rådet for De europæiske Fællesskaber, en Granada stationcar (i Belgien »mixte«, dvs. en vogn, som kan anvendes til transport af såvel personer som gods) af mærket Ford, som, lader det til, blev benyttet i færdslen for første gang den 19. januar s.a. Med henblik på at indføre vognen til det land, hvor han nu havde taget bopæl, fik Schloh den 13. februar 1979 udstedt en typeattest af SA Ford Motor Company i Antwerpen, dvs. vil sige en attest, som godtgør, at vognen er i overensstemmelse med de typer, som er godkendt i Belgien. Den 20. marts s.a. frembød han vognen for société Auto contrôle technique (herefter benævnt: bilinspektionen), der af transportministeren er godkendt som kompetent til at foretage det tekniske syn, der er nødvendigt af hensyn til indregistreringen. Eftersynet fandt sted den 22. marts 1979 og Schloh betalte et gebyr på 500 BFR herfor.

Fire dage senere blev han indkaldt til at lade vognen frembyde til et andet syn, hvorved han skulle afgive en erklæring om køretøjets anvendelse. Ved skrivelse af 2. april 1979 fremsendte Schloh erklæringen herom til bilinspektionen, idet han anførte, at han fandt synet uberettiget, og bad om, at det blev udsat til et senere tidspunkt efter den 23. april. Bilinspektionen svarede herpå den 30. maj 1979 og henviste til, at vognen skulle gennemgå et teknisk syn »på trods af det eftersyn, der var blevet udført den 22. marts 1979 med henblik på udstedelse af en typeattest«. Et sådant nyt teknisk eftersyn blev så foretaget den 11. juni, på grundlag af hvilket Schloh, efter at have måttet erlægge yderligere et gebyr på 500 BFR, fik udstedt en registreringsattest for fire år.

Samme dag rettede han imidlertid henvendelse til transportministeren med anmodning om, at det blev undersøgt, hvorvidt kravet om et teknisk eftersyn af et nyt køretøj var i overensstemmelse med reglerne i den belgiske lovgivning, hvorved han forbeholdt sig muligheden for at få spørgsmålet om de belgiske retsforskrifternes forenelighed med EF-retten efterprøvet under en sag i henhold til EØF-traktatens artikel 177. Den 17. august 1979 besvarede ministeren hans henvendelse og fastholdt, at der var blevet fulgt en korrekt procedure. Alle de brugte køretøjer, der importeres, skulle nemlig gennemgå et teknisk eftersyn, før de indregistreres, og vogne til person- og godstransport skulle gennemgå yderligere et teknisk eftersyn »før de blev taget i brug igen i den nye ejers navn«, dvs. »efter indregistreringen«. Endvidere måtte kravene om afgivelsen af en erklæring vedrørende køretøjets anvendelse samt erlæggelse af gebyr anses for lovlige.

Under disse forhold besluttede Bernhard Schloh at lade spørgsmålet prøve ved domstolene. Efter at han uden resultat havde haft sin sag ved Conseil d'Etat og ved fredsdommeren for 4. canton de Bruxelles (begge sager blev afvist fra realitetsbehandling, omend med forskellig begrundelse), indbragte han sagen mod bilinspektionen for fredsdommeren for 3. canton de Schaerbeek — og det er denne sag, som ligger til grund for den præjudicielle forelæggelse her ved Domstolen — med henblik på tilbagebetaling af de gebyrer, han havde erlagt i forbindelse med de to tekniske eftersyn. Den nationale ret, som i medfør af artikel 617, stk. 1, i den belgiske retsplejelov (sager om krav med en økonomisk værdi på under 15000 BFR) træffer afgørelse i sidste instans, har herefter udsat sagen og i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Skal artiklerne 30 og /eller 13 i traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab fortolkes således, — at en national retsforskrift, hvorefter et nyt køretøj af typen ’stationcar’, som er fremstillet i én medlemsstat og herfra importeret og bragt i færdselen i en anden medlemsstat, hvor det efter at have gennemgået et eftersyn /en teknisk kontrol, skal underkastes et nyt eftersyn /teknisk kontrol nogle dage senere, fordi køretøjet er en stationcar, en foranstakning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indførselsrestriktion (jfr. artikel 30)? og /eller — at en sådan retsforskrift udgør en afgift med tilsvarende virkning som en told (jfr. artikel 13), når der to gange skal betales samme gebyr for de to eftersyn /teknisk kontrol?