Sag T-525/16

GQ m.fl.

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – tjenestemænd – ændring af vedtægten – forordning (EU, Euratom) nr. 1023/2013 – stillingstyper – overgangsregler vedrørende indplacering i stillingstyper – artikel 31 i bilag XIII til vedtægten – assistenter i en overgangsstilling – forfremmelse i henhold til vedtægtens artikel 45 udelukkende tilladt i det karriereforløb, der svarer til den besatte stillingstype – adgang til stillingstypen »seniorassistent« (AST 10) udelukkende i medfør af proceduren i vedtægtens artikel 4 og artikel 29, stk. 1 – ligebehandling – tab af retten til forfremmelse til lønklasse AST 10 – berettiget forventning«

Sammendrag – Rettens dom (Første Afdeling) af 14. december 2018

Selv når ansættelsesmyndigheden blot anvender bestemmelserne i den tjenestemandsvedtægt, som for nylig er trådt i kraft, kan den afgørelse, hvori disse bestemmelser anvendes for første gang, anses for en bebyrdende retsakt. Selv om ansættelsesmyndighedens afgørelser, henset til ordlyden af artikel 31, stk. 2, i bilag XIII til vedtægten, som ændret ved forordning nr. 1023/2013, er blevet vedtaget i medfør af en bunden kompetence, er ansættelsesmyndighedens afgørelser om at indplacere sagsøgerne i stillingstypen »assistent i en overgangsstilling« med virkning pr. 1. januar 2014, som kom til udtryk ved indførelsen af en tilføjelse vedrørende indplaceringen i denne stillingstype i deres respektive personlige aktmapper i det personaleadministrative IT-system benævnt »SysPer 2«, imidlertid bebyrdende for dem, eftersom de har den konsekvens, at de mister retten til en forfremmelse til lønklasse AST 10. (jf. præmis 32 og 33)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 35-38)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 49-54 og 113)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 57)

Der foreligger kun en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, som er et almindeligt EU-retligt princip, der er knæsat i artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og finder anvendelse på Unionens tjenestemandsret, når to persongrupper, hvis faktiske og retlige situation ikke adskiller sig væsentligt fra hinanden, behandles forskelligt i forbindelse med deres indplacering, og en sådan forskelsbehandling ikke er objektivt begrundet. Ved anvendelsen af dette princip skal undersøgelsen af de situationer, der skal sammenlignes, tage hensyn til samtlige forhold, som karakteriserer disse. Hvad angår tjenestemandsansatte assistenter i lønklasse AST 1 – AST 8, befinder de sig objektivt set ikke i samme situation som tjenestemænd i lønklasse AST 9, eftersom de, i modsætning til sidstnævnte, og selv om de i henhold til tjenestemandsvedtægten, som ændret ved forordning nr. 723/2004, alle var indplaceret i samme stillingstype, endnu ikke har nået den højeste lønklasse, der er fastsat for den stillingstype, inden for hvilken de har ret til forfremmelse. Lighedsprincippet indebærer imidlertid, at alle tjenestemænd, som forfremmes til samme lønklasse, skal have samme muligheder for at blive forfremmet til den trinhøjere lønklasse, hvis de har samme fortjenester. Det er således i overensstemmelse med dette princip, at assistenter i en overgangsstilling eller assistenter alle er underlagt den forfremmelsesprocedure, der er fastsat i vedtægtens artikel 45 med henblik på at nå den højeste lønklasse for disse stillingstyper, og at de, når de har nået denne lønklasse AST 9, alle er underlagt den samme procedure, i det foreliggende tilfælde proceduren i vedtægtens artikel 4 og artikel 29, for at få adgang til en stilling i en højere lønklasse, i det foreliggende tilfælde AST 10, hvis antal fastsættes af ansættelsesmyndigheden i forhold til dens behov. (jf. præmis 61, 64 og 65)

Proportionalitetsprincippet indebærer, at EU-institutionernes retsakter ikke må gå videre, end hvad der er nødvendigt og passende for gennemførelsen af det formål, der lovligt tilstræbes med den omhandlede lovgivning, hvorved det forudsættes, at såfremt det er muligt at vælge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst indgribende foranstaltning vælges, og byrderne må herved ikke være uforholdsmæssige i forhold til de tilsigtede mål. For så vidt angår domstolskontrollen med overholdelsen af disse betingelser tilkommer der ved udøvelsen af de beføjelser, som er tillagt EU-lovgiver, denne et vidt skøn på områder, hvor de foranstaltninger, der skal træffes, indebærer valg af både politisk og økonomisk eller social karakter, og hvor EU-lovgiver skal foretage komplekse vurderinger. Det drejer sig således ikke om, hvorvidt en foranstaltning fastsat på et sådant område var den eneste eller bedst mulige. Når EU-lovgiver råder over et vidt skøn, hvilket er tilfældet, når nævnte lovgiver i henhold til artikel 336 TEUF vedtager ændringer til vedtægten samt til ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, er det nemlig kun foranstaltningens åbenbart uegnede karakter i forhold til det mål, som de kompetente institutioner tilsigter at følge, som kan berøre lovligheden af denne foranstaltning, henset til proportionalitetsprincippet. (jf. præmis 70)

Omsorgspligten kan ikke fortolkes således, at den kræver, at ansættelsesmyndigheden er forpligtet til at kompensere tabet af retten til en forfremmelse til lønklasse AST 10, således som besluttet af EU-lovgiver, ved interne foranstaltninger, som har til formål at oprette flere stillinger som »seniorassistenter« i lønklasserne AST 10 og AST 11, da et sådant tiltag ville medføre, at ansættelsesmyndigheden modarbejdede EU-lovgivers vilje ved at nedsætte den ønskede virkning af de foranstaltninger, som EU-lovgiver har vedtaget i forbindelse med den vedtægtsændring, som blev gennemført ved forordning nr. 1023/2013. (jf. præmis 78)

På et område, som henhører under udøvelsen af et skøn, såsom fastsættelsen af overgangsregler med henblik på at sikre en retfærdig overgang fra en tidligere vedtægtsordning til en ny vedtægtsordning, er ligebehandlingsprincippet kun tilsidesat, når den pågældende institution foretager en vilkårlig eller åbenbart uhensigtsmæssig differentiering i forhold til den pågældende lovgivnings mål. Tjenestemænd i ansættelsesgruppen administratorer og tjenestemænd i ansættelsesgruppen assistenter befinder sig i retlige og faktuelle situationer, som objektivt set er væsentligt forskellige som følge af selve karakteren af de opgaver, som de varetager, og som følge af minimumsadgangskravene til disse stillinger, således som fastsat i bl.a. vedtægtens artikel 5, stk. 3, således at EU-lovgiver ikke var forpligtet til at vedtage overgangsforanstaltninger eller til at vedtage overgangsforanstaltninger af samme karakter for disse to ansættelsesgrupper. Ikke desto mindre var EU-lovgiver ikke forpligtet til, for assistentgruppen, at fastsætte mulighed for en undtagelsesindplacering som den indplacering, der er fastsat for administratorer i artikel 30, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten, som ændret ved forordning nr. 1023/2013. (jf. præmis 104-107)