ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. marts 2019 — Metirato Oy, under konkurs mod Suomen valtio/Verohallinto og Eesti Vabariik/Maksu- ja Tolliamet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Helsingin käräjäoikeus — Finland)

(Sag C-695/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2010/24/EU - gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger - artikel 13, stk. 1 - artikel 14, stk. 2 - tvangsinddrivelse af den bistandssøgende medlemsstats fordringer, der foretages af myndighederne i den bistandssøgte medlemsstat - sag vedrørende et krav om omstødelse af betalingen af disse fordringer til fordel for konkursmassen for et selskab, der har hjemsted i den bistandssøgte medlemsstat - den sagsøgte part i denne sag - fastsættelse)

(2019/C 155/13)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Helsingin käräjäoikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Metirato Oy, under konkurs

Sagsøgte: Suomen valtio/Verohallinto og Eesti Vabariik/Maksu- ja Tolliamet

Konklusion

Artikel 13, stk. 1, og artikel 14, stk. 2, i Rådets direktiv 2010/24/EU af 16. marts 2010 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger skal fortolkes således dels, at de finder anvendelse på en sag, hvor der er nedlagt påstand om omstødelse af betalingen af fordringer, der har været genstand for inddrivelse efter anmodning fra den bistandssøgende medlemsstat, til fordel for konkursmassen for et selskab, der har hjemsted i den bistandssøgte medlemsstat, når denne sag er baseret på en indsigelse mod eksekutionsforanstaltninger som omhandlet i nævnte artikel 14, stk. 2, dels, at den bistandssøgte medlemsstat som omhandlet i disse bestemmelser skal anses for at være den sagsøgte part i nævnte sag, uden at det herved har betydning, om beløbet for disse fordringer er adskilt fra denne medlemsstats aktiver eller er sammenblandet med disse.

(1) EUT C 83 af 5.3.2018.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. februar 2019 — Œuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA) mod Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Bionoor SARL, Ecocert France SAS, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour administrative d’appel de Versailles — Frankrig)

(Sag C-497/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 13 TEUF - dyrevelfærd - forordning (EU) nr. 1099/2009 - beskyttelse af dyrene på aflivningstidspunktet - særlige slagtemetoder foreskrevet ved religiøse ritualer - forordning (EU) nr. 834/2007 - artikel 3 og artikel 14, stk. 1, litra b), nr. viii) - forenelighed med økologisk produktion - forordning (EU) nr. 889/2008 - artikel 57, stk. 1 - Den Europæiske Unions logo for økologisk produktion)

(2019/C 139/09)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative d’appel de Versailles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Œuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)

Sagsøgte: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Bionoor SARL, Ecocert France SAS og Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

Konklusion

Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 af 28. juni 2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2092/91, navnlig forordningens artikel 3 og artikel 14, stk. 1, litra b), nr. viii), sammenholdt med artikel 13 TEUF, skal fortolkes således, at den ikke tillader anvendelse af EU-logoet for økologisk produktion, der er omhandlet i artikel 57, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 889/2008 af 5. september 2008 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 834/2007, som ændret ved forordning (EU) nr. 271/2010 af 24. marts 2010, på produkter fremstillet af dyr, som uden forudgående bedøvelse har været genstand for en rituel slagtning, der er foretaget under overholdelse af de betingelser, der er fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 1099/2009 af 24. september 2009 om beskyttelse af dyr på aflivningstidspunktet, navnlig forordningens artikel 4, stk. 4.

(1) EUT C 347 af 16.10.2017.
et krav om, at den nævnte erhverver opretholder det pågældende luftfartsselskabs hovedsæde og faktiske ledelse i den berørte medlemsstat, såfremt en flytning af dette selskabs hovedsæde uden for denne medlemsstat ville medføre for selskabet, at de trafikrettigheder, som det indrømmes ved bilaterale traktater indgået mellem den nævnte medlemsstat og tredjelande, med hvilke medlemsstaten har et særligt historisk, kulturelt og socialt bånd, inddrages, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at der i disse udbudsbetingelser er et krav for erhververen af en andel om at sikre opretholdelse og udvikling af det eksisterende nationale centrum for operationer (hub).
3)

Artikel 63, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter indkomst oppebåret af et selskab etableret i et tredjeland, der ikke hidrører fra dette selskabs egen virksomhed, såsom indkomst, der kvalificeres som »passiv indkomst, der har karakter af investeringskapital«, i denne lovgivnings forstand, medregnes forholdsmæssigt i forhold til den ejede kapitalandel i beskatningsgrundlaget for en hjemmehørende skattepligtig person, når denne skattepligtige person ejer en kapitalandel på mindst 1 % i nævnte selskab, og når denne indkomst i dette tredjeland er undergivet et lavere beskatningsniveau end det, der er gældende i den pågældende medlemsstat, medmindre der findes en retlig ramme, som navnlig fastsætter aftalemæssige forpligtelser af en sådan art, at de nationale skattemyndigheder i nævnte medlemsstat gives mulighed for i givet fald at kontrollere rigtigheden af oplysninger vedrørende samme selskab, som fremlægges med henblik på at godtgøre, at nævnte skattepligtige persons kapitalandel i dette selskab ikke beror på en kunstig konstruktion.
1)

Artikel 5, stk. 1, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester skal fortolkes således, at der foreligger et net til udførsel af transporttjenester med jernbane i denne bestemmelses forstand, når transporttjenester i overensstemmelse med en national lovgivning, der gennemfører Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21. november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde, stilles til rådighed på en jernbaneinfrastruktur, der forvaltes af en national myndighed, som tildeler denne infrastrukturkapacitet, selv om denne myndighed er forpligtet til at imødekomme jernbanevirksomheders ansøgninger, så længe grænserne for denne kapacitet ikke er nået.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 28. februar 2019 — BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse mod Gradbeništvo Korana d.o.o. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeits- und Sozialgericht Wien — Østrig)

(Sag C-579/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - samarbejde om civilretlige spørgsmål - forordning (EU) nr. 1215/2012 - artikel 1, stk. 1 - anvendelsesområde - det civil- og handelsretlige område - artikel 1, stk. 2 - områder, der ikke er omfattet - social sikring - artikel 53 - begæring om udstedelse af attest, som bekræfter, at retsafgørelsen truffet af den oprindelige ret er eksigibel - dom vedrørende en fordring i form af tillæg for feriegodtgørelse, som et socialsikringsorgan har over for arbejdsgiver som følge af udstationering af arbejdstagere - den behandlende rets udøvelse af domstolsvirksomhed)

(2019/C 139/13)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Arbeits- und Sozialgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse

Sagsøgt: Gradbeništvo Korana d.o.o.

Konklusion

Artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en sag med påstand om betaling af en fordring i form af tillæg for feriegodtgørelse, som et offentligretligt kollektivt organ har over for en arbejdsgiver som følge af udstationering af arbejdstagere i en medlemsstat, hvor de ikke har deres sædvanlige arbejdssted, eller i forbindelse med tilrådighedsstillelse af arbejdskraft i denne medlemsstat eller over for en arbejdsgiver med hjemsted uden for nævnte medlemsstat i forbindelse med beskæftigelse af arbejdstagere med sædvanligt arbejdssted heri, er omfattet af anvendelsesområdet for denne forordning, for så vidt som de nærmere regler for, hvorledes en sådan sag iværksættes og gennemføres, ikke fraviger de almindelige regler herfor, og navnlig ikke afskærer den behandlende rets mulighed for at prøve rigtigheden af de oplysninger, som ligger til grund for fastlæggelsen af nævnte fordringskrav, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 424 af 11.12.2017.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. februar 2019 — Martin Wächtler mod Finansamt Konstanz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg — Tyskland)

(Sag C-581/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om fri bevægelighed for personer - flytning af en fysisk persons bopæl fra en medlemsstat til Schweiz - beskatning af latente kapitalgevinster af selskabsandele - direkte beskatning - fri bevægelighed for selvstændige - ligebehandling)

(2019/C 139/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Martin Wächtler

Sagsøgt: Finansamt Konstanz

Konklusion

Bestemmelserne i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, skal fortolkes således, at de er til hinder for en skatteordning i en medlemsstat, der i det tilfælde, hvor en statsborger i en medlemsstat, som er en fysisk person, der udøver økonomisk virksomhed på Det Schweiziske Forbunds område, flytter sin bopæl fra den medlemsstat, hvis skatteordning er omtvistet, til Schweiz, foreskriver, at der på tidspunktet for denne flytning skal foretages en opkrævning af den skat, som skyldes af latente kapitalgevinster af selskabsandele ejet af denne statsborger, hvorimod det i det tilfælde, hvor bopælen bevares i den nævnte medlemsstat, forholder sig således, at opkrævningen af skatten først finder sted på det tidspunkt, hvor kapitalgevinster realiseres, dvs. i forbindelse med afhændelsen af de pågældende selskabsandele.

(1) EUT C 13 af 15.1.2018.
2)

Artikel 27, stk. 1, litra b), i direktiv 92/83 skal fortolkes således, at bestemmelsen finder anvendelse på ethanol, som er denatureret i henhold til en medlemsstats forskrifter og indeholdt i kosmetik- eller mundplejeprodukter, der — selv om de ikke som sådan er bestemt til konsum — ikke desto mindre indtages som alkoholholdige drikkevarer af visse personer, når den person, der importerer disse produkter fra en medlemsstat, med henblik på at andre personer udbyder dem i bestemmelsesmedlemsstaten til de endelige forbrugere, er vidende om, at de ligeledes indtages som alkoholholdige drikkevarer, og lader dem fremstille og mærke under hensyntagen til denne omstændighed for at øge salget af dem.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 14. februar 2019 — Rebecka Jonsson mod Société du Journal L’Est Républicain (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Svea hovrätt — Sverige)

(Sag C-554/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - europæisk småkravsprocedure - forordning (EF) nr. 861/2007 - artikel 16 - »tabende part« - sagsomkostninger - fordeling - artikel 19 - medlemsstaters processuelle regler)

(2019/C 131/11)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Svea hovrätt

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rebecka Jonsson

Sagsøgt: Société du Journal L’Est Républicain

Konklusion

Artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 861/2007 af 11. juli 2007 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den nationale retsinstans, når en part alene gives delvist medhold, kan bestemme, at hver af parterne i sagen bærer deres egne omkostninger, eller kan fordele disse omkostninger mellem disse parter. I et sådant tilfælde står det principielt den nationale retsinstans frit for at fordele de nævnte sagsomkostninger, forudsat at de nationale processuelle regler for fordeling af sagsomkostninger i grænseoverskridende sager vedrørende småkrav ikke er mindre gunstige end de processuelle regler, der regulerer tilsvarende situationer, der er underlagt national ret, og at de processuelle krav, der er knyttet til fordelingen af disse sagsomkostninger, ikke fører til, at de pågældende personer vil undlade at gøre brug af den nævnte europæiske småkravsprocedure ved, at sagsøgeren pålægges at bære sine egne sagsomkostninger eller en væsentlig del heraf, selv om sagsøgeren for en stor del har fået medhold.

(1) EUT C 402 af 27.11.2017.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 14. februar 2019 — Vetsch Int. Transporte GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-531/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 143, stk. 1, litra d) - fritagelse for moms ved indførsel - indførsel efterfulgt af en overførsel inden for Fællesskabet - efterfølgende levering inden for Fællesskabet - momssvig - nægtelse af fritagelse - betingelser)

(2019/C 131/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Vetsch Int. Transporte GmbH

Procesdeltager: Zollamt Feldkirch Wolfurt

Konklusion

Artikel 143, litra d), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem og dette direktivs artikel 143, stk. 1, litra d), som ændret ved Rådets direktiv 2009/69/EF af 25. juni 2009, skal fortolkes således, at retten til fritagelse for merværdiafgift ved indførslen som omhandlet i disse bestemmelser ikke kan nægtes den importør, der er udpeget eller anerkendt som betalingspligtig for denne afgift, som omhandlet i artikel 201 i direktiv 2006/112, i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor dels modtageren af denne overførsel inden for Fællesskabet efterfølgende begår svig i forbindelse med en efterfølgende transaktion, og denne svig ikke har tilknytning til nævnte overførsel, og der dels ikke foreligger oplysninger, der gør det muligt at fastslå, at importøren vidste eller burde vide, at denne efterfølgende transaktion var led i svig begået af modtageren.

(1) EUT C 412 af 4.12.2017.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. februar 2019 — Eugen Bogatu mod Minister for Social Protection (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court (Irland) — Irland)

(Sag C-322/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - social sikring - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 67 - ansøgning om familieydelser indgivet af en person, som er ophørt med at udøve lønnet beskæftigelse i den kompetente medlemsstat, men som stadig er bosiddende dér - ret til familieydelser for familiemedlemmer, der er bosiddende i en anden medlemsstat - betingelser for at opnå støtte)

(2019/C 131/05)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court (Irland)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eugen Bogatu

Sagsøgt: Minister for Social Protection

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, navnlig dens artikel 67, sammenholdt med dens artikel 11, stk. 2, skal fortolkes således, at en persons ret til familieydelser i den kompetente medlemsstat i en situation som den i hovedsagen omhandlede hverken er betinget af, at den pågældende person udøver lønnet beskæftigelse i denne medlemsstat, eller at sidstnævnte udbetaler en kontantydelse til vedkommende i kraft af eller som følge af en sådan aktivitet.

(1) EUT C 277 af 21.8.2017.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. marts 2019 — Unareti SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-702/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det indre marked for naturgas - koncessioner på distribution af offentlige tjenesteydelser - førtidig opsigelse af koncessioner ved udløbet af en overgangsperiode - tilbagekøbsværdi, som den indtrædende koncessionshaver skal betale til den tidligere koncessionshaver - princippet om retssikkerhed)

(2019/C 187/26)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Unareti SpA

Sagsøgte: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Dipartimento per gli Affari Regionali, Autorità Garante per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico — Sede di Milano, Presidenza del Consiglio dei Ministri — Conferenza Stato Regioni ed Unificata, Ministero per gli affari regionali, Dipartimento per gli affari regionali e le autonomie og Conferenza Unificata Stato Regioni e Enti Locali

Konklusion

EU-retten på området for koncessioner på offentlige tjenesteydelser, sammenholdt med princippet om retssikkerhed, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der ændrer referencebestemmelserne for beregningen af den tilbagekøbsværdi, som indehavere af koncessioner på distribution af naturgas har ret til, hvilke koncessioner blev tildelt uden en forudgående udbudsprocedure som følge af den førtidige opsigelse af disse koncessioner med henblik på at tildele dem igen efter en udbudsprocedure.

(1) EUT C 112 af 26.3.2018.
2)

Artikel 10, litra h), i direktiv 2014/24 skal dels fortolkes således, at den er til hinder for, at hjælpeorganisationer, som efter national ret er godkendt som civil- og katastrofeberedskabsorganisationer, betragtes som »nonprofitorganisationer eller -sammenslutninger« i denne bestemmelses forstand, for så vidt som en anerkendelse af en status som hjælpeorganisation ikke i henhold til national ret er betinget af, at der ikke handles med gevinst for øje, dels således, at organisationer eller sammenslutninger, hvis formål består i at udføre almennyttige opgaver, som ikke driver erhvervsvirksomhed, og som geninvesterer eventuelle overskud for at nå organisationens eller sammenslutningens formål, udgør »nonprofitorganisationer eller -sammenslutninger« i den nævnte bestemmelses forstand.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. marts 2019 — Abanca Corporación Bancaria SA mod Alberto García Salamanca Santos (C-70/17) og Bankia SA mod Alfonso Antonio Lau Mendoza og Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo, Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona — Spanien)

(Forenede sager C-70/17 og C-179/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 93/13/EØF - artikel 6 og 7 - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - vilkår om førtidig ophævelse af en aftale om lån med pant i fast ejendom - erklæring om, at et kontraktvilkår er delvis urimeligt - den nationale retsinstans’ beføjelser i forbindelse med et kontraktvilkår, der kvalificeres som »urimeligt« - erstatning af det urimelige kontraktvilkår med en bestemmelse i national ret)

(2019/C 187/07)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo og Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Abanca Corporación Bancaria SA (C-70/17) og Bankia SA (C-179/17)

Sagsøgte: Alberto García Salamanca Santos (C-70/17) samt Alfonso Antonio Lau Mendoza og Verónica Yuliana Rodríguez Ramírez (C-179/17)

Konklusion

Artikel 6 og 7 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at de for det første er til hinder for, at et vilkår om førtidig ophævelse af en aftale om lån med pant i fast ejendom, der er erklæret urimeligt, delvis opretholdes ved, at de elementer, der gør det urimeligt, fjernes, såfremt det ville være ensbetydende med at ændre indholdet af det nævnte vilkår og påvirke dets væsentlige indhold at fjerne disse elementer, og at disse samme artikler for det andet ikke er til hinder for, at den nationale ret afhjælper ugyldigheden af et sådant urimeligt vilkår ved at erstatte det med den nye affattelse af den lovbestemmelse, som dette vilkår var inspireret af, der finder anvendelse ved aftale herom mellem aftaleparterne, for så vidt som den omhandlede aftale om lån med pant i fast ejendom ikke kan opretholdes, såfremt det nævnte urimelige vilkår fjernes, og annullation af aftalen i dens helhed vil have særligt skadelige virkninger for forbrugeren.

(1) EUT C 121 af 18.4.2017.

EUT C 231 af 17.7.2017
1)

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 og 7 i Rådets direktiv 96/53/EF af 25. juli 1996 om fastsættelse af de største tilladte dimensioner i national og international trafik og største tilladte vægt i international trafik for visse vejkøretøjer i brug i Fællesskabet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/719 af 29. april 2015, sammenholdt med punkt 3.1 og 3.4 i bilag I til det nævnte direktiv 96/53, idet den kræver, at transportvirksomheder er i besiddelse af særlige tilladelser for at kunne anvende visse offentlige veje.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 27. marts 2019 — Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd og Csi Solar Power (China), Inc. mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-237/17 P) (1)

(Appel - subsidier - import af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Kina - endelig udligningstold - forordning (EF) nr. 597/2009)

(2019/C 187/11)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power Group Co. Ltd, tidligere Csi Solar Power (China) Inc. (ved avocats J. Bourgeois og A. Willems og advocaten S. De Knop og M. Meulenbelt)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, bistået af avocată N. Tuominen) og Europa-Kommissionen (ved T. Maxian Rusche, J.-F. Brakeland og N. Kuplewatzky, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd og Csi Solar Power Group Co. Ltd betaler omkostningerne i forbindelse med hovedappellen.

3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger i forbindelse med hovedappellen.

4) Kommissionen betaler omkostningerne i forbindelse med kontraappellen.

5) Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger i forbindelse med kontraappellen.

(1) EUT C 239 af 24.7.2017.