ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/11

Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. juli 2011 — Viking Gas A/S mod Kosan Gas A/S, tidligere BP Gas A/S (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Højesteret — Danmark)

(Sag C-46/10) (1)

(Varemærker - direktiv 89/104/EØF - artikel 5 og 7 - gasflaske, der er beskyttet som tredimensionelt varemærke - markedsføring foretaget af en eksklusiv licenstager - den eksklusive licenstagers konkurrents påfyldning af disse flasker)

2011/C 269/17

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Højesteret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Viking Gas A/S

Sagsøgt: Kosan Gas A/S, tidligere BP Gas A/S

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Højesteret — fortolkning af artikel 5 og 7 i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT L 40, s. 1) — en eksklusiv licenstager markedsfører en gasflaske i kompositmateriale, hvis udformning som emballage er blevet registreret som tredimensionalt nationalt varemærke og EF-varemærke — en aktivitet, der udføres af en konkurrent til licenstageren, der består i at fylde gas på licenstagerens flasker af kompositmateriale og at sælge gas i disse flasker efter at have forsynet disse med et klistermærke, som angiver at påfyldningen er foretaget af konkurrenten, men uden at fjerne den eksklusive licenstagers figurative varemærke og ordmærke

Konklusion

Artikel 5 og 7 i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at de ikke giver indehaveren af en eksklusiv licens til at anvende kompositflasker til gas, der skal genbruges, og hvis form er beskyttet som tredimensionelt varemærke, og hvorpå indehaveren har anbragt sit navn og logo, som er registrerede som ord- og figurmærker, ret til at modsætte sig, at disse flasker — efter at være blevet købt af forbrugerne, som efterfølgende har opbrugt den gas, der oprindeligt var indeholdt deri — af en tredjemand mod betaling ombyttes med kompositflasker, der er påfyldt gas, som ikke hidrører fra denne indehaver, medmindre indehaveren kan påberåbe sig en rimelig grund i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 89/104.

(1) EUT C 80 af 27.3.2010.
2)

Artikel 11, stk. 1 og 2, i direktiv 2001/42 skal fortolkes således, at en miljøvurdering foretaget i henhold til Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, ikke fritager for forpligtelsen til at foretage en sådan vurdering i medfør af direktiv 2001/42. Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret at efterprøve, om en vurdering foretaget i henhold til direktiv 85/337, med senere ændringer, kan anses for et udtryk for en koordineret eller fælles procedure, og om den dækker alle kravene i direktiv 2001/42. Hvis dette skulle vise sig at være tilfældet, foreligger der således ikke længere en pligt til at foretage en ny vurdering i medfør af sidstnævnte direktiv.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 331/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 22. september 2011 — Mesopotamia Broadcast A/S METV (sag C-244/10), Roj TV A/S (sag C-245/10) mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Forenede sager C-244/10 og C-245/10) (1)

(Direktiv 89/552/EØF - tv-spredningsvirksomhed - en medlemsstats mulighed for på sit område at forbyde virksomhed, der udøves af et tv-spredningsforetagende, der er etableret i en anden medlemsstat - begrundelse med henvisning til tilsidesættelse af tanken om mellemfolkelig forståelse)

2011/C 331/06

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Mesopotamia Broadcast A/S METV (sag C-244/10), Roj TV A/S (sag C-245/10)

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesverwaltungsgericht — fortolkning af artikel 2a og 22a i Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv- radiospredningsvirksomhed (EFT L 298, s. 23) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997 (EFT L 202, s. 60) — forbud mod at udøve virksomhed med henvisning til modstrid med tanken om mellemfolkelig forståelse, der gøres gældende af myndighederne i en medlemsstat over for et tv-selskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat — udelukkelse af modtagerstatens mulighed for at gribe ind over for udsendelser, der transmitteres til dens område fra andre medlemsstater, af grunde, der falder inden for de ved direktiv 89/552/EØF samordnede områder — modstrid med tanken om mellemfolkelig forståelse som forbudsgrund, der falder inden for de ved direktivet samordnede områder

Konklusion

Artikel 22a i Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv- radiospredningsvirksomhed, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997, skal fortolkes således, at faktiske omstændigheder som de i hovedsagerne foreliggende, der er omfattet af en bestemmelse i national ret om forbud mod tilsidesættelse af tanken om mellemfolkelig forståelse, skal anses for at være omfattet af begrebet »tilskyndelse til had på grund af race, køn, religion eller nationalitet«. Denne artikel er ikke til hinder for, at en medlemsstat på grundlag af generel lovgivning, såsom Gesetz zur Regelung des öffentlichen Vereinsrechts (lov om foreninger) af 5. august 1964, som ændret ved artikel 6 i lov af 21. december 2007, træffer foranstaltninger over for et tv-spredningsforetagende, der er etableret i en anden medlemsstat, med den begrundelse, at dette foretagendes virksomhed og formål er i strid med forbuddet mod tilsidesættelse af tanken om mellemfolkelig forståelse, forudsat at disse foranstaltninger ikke forhindrer selve retransmissionen på modtagermedlemsstatens område af fjernsynsudsendelser, der sendes af dette foretagende fra en anden medlemsstat, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

(1) EUT C 234 af 28.8.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 15. september 2011 — Olivier Halley, Julie Halley og Marie Halley mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg te Leuven — Belgien)

(Sag C-132/10) (1)

(Direkte beskatning - frie kapitalbevægelser - artikel 63 TEUF - arveafgift på nominelle aktier - forældelsesfrist for værdifastsættelse af aktier, der er længere for ikke-hjemmehørende selskaber i forhold de frister, der gælder for hjemmehørende selskaber - restriktioner - begrundelse)

2011/C 319/09

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Leuven

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Olivier Halley, Julie Halley og Marie Halley

Sagsøgt: Belgische Staat

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank van eerste aanleg te Leuven — fortolkning af artikel 26, 49, 63 og 65 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde — national bestemmelse, hvorefter forældelsesfristen for arveafgift på nominelle aktier er to år, når den faktiske ledelse af det selskab, der har udstedt aktierne, har sit sæde i den omhandlede medlemsstat, mens denne forældelsesfrist er ti år i de andre tilfælde

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, der på arveområdet fastsætter en forældelsesfrist på ti år for værdifastsættelsen af nominelle aktier i et selskab, som afdøde var aktionær i, og hvis faktiske ledelse er etableret i en anden medlemsstat, mens denne frist er to år, når den faktiske ledelse befinder sig i den førstnævnte medlemsstat.

(1) EUT C 134 af 22.5.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/7

Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. september 2011 — Williams m.fl. mod British Airways plc (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-155/10) (1)

(Arbejdsvilkår - direktiv 2003/88/EF - tilrettelæggelse af arbejdstiden - ret til årlig ferie - piloter ansat ved luftfartsselskaber)

2011/C 319/11

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Williams m.fl.

Sagsøgt: British Airways plc

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Supreme Court of The United Kingdom — fortolkning af artikel 7 i Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EFT L 307, s. 18) og af artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 299, s. 9) — rækkevidden af forpligtelser pålagt ved direktiver med hensyn til arten eller niveauet af de betalinger, der skal foretages for perioder med årlig betalt ferie — medlemsstaternes mulighed for at fastsætte regler herom — årlig betalt ferie for piloter

Konklusion

Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden og § 3 i aftalen, der er bilagt Rådets direktiv 2000/79/EF af 27. november 2000 om iværksættelse af den europæiske aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for mobile arbejdstagere i civil luftfart, som er indgået af Sammenslutningen af Europæiske Luftfartsselskaber (AEA), European Transport Workers’ Federation (ETF), European Cockpit Association (ECA), Den Europæiske Organisation for Regionale Luftfartsselskaber (ERA) og Den Internationale Charterflysammenslutning (IACA), skal fortolkes således, at en pilot, som er ansat ved et luftfartsselskab, har ret til under sin årlige ferie at bevare ikke alene sin grundløn, men også dels alle de dele, som er forbundet med udførelsen af de opgaver, som påhviler ham ifølge hans arbejdskontrakt, og som kompenseres med en godtgørelse, der indgår i beregningen af den samlede løn, dels alle de dele, som vedrører hans personlige og erhvervsmæssige stilling som pilot ved et luftfartsselskab.

Det påhviler den nationale ret at bedømme, hvorvidt de forskellige dele af denne arbejdstagers samlede løn opfylder disse kriterier.

(1) EUT C 161 af 19.6.2010.
3)

Den primære EU-ret, direktiv 1999/70 og rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse skal fortolkes således, at de i princippet ikke er til hinder for en national lovgivning, som bestemmer, at en fastansat tjenestemands søgsmål vedrørende et afslag på hans ansøgning til en udvælgelsesprøve, der er begrundet med, at forfremmelsesproceduren var i strid med rammeaftalens § 4, skal være indgivet inden for en præklusiv frist på to måneder, regnet fra offentliggørelsen af meddelelsen om udvælgelsesprøve. En sådan frist vil imidlertid ikke kunne gøres gældende over for en fastansat tjenestemand, som er ansøger til udvælgelsesprøven, som fik adgang til prøverne, og som var opført på den endelige liste over de personer, der har bestået prøven, såfremt denne frist vil kunne gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til rammeaftalen. Under sådanne omstændigheder kunne fristen på to måneder først begynde at løbe på tidspunktet for meddelelsen af afgørelsen om annullation beslutningen om at give ham adgang til udvælgelsesprøven og hans udnævnelse til fastansat tjenestemand i højere gruppe.
1)

Under omstændigheder som de i hovedsagerne omhandlede kan genetisk modificerede organismer såsom MON 810-majs, som er blevet tilladt som frø med henblik på dyrkning i henhold til Rådets direktiv 90/220/EØF af 23. april 1990 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer, og som under de betingelser, der er opregnet i artikel 20 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1829/2003 af 22. september 2003 om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer, er blevet anmeldt som eksisterende produkter og siden har været genstand for en begæring om fornyelse, som er under behandling, fra en medlemsstats side ikke gøres til genstand for en midlertidig foranstaltning om suspension eller forbud mod anvendelse eller markedsføring med hjemmel i artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af direktiv 90/220, idet sådanne foranstaltninger derimod kan vedtages i henhold til artikel 34 i forordning nr. 1829/2003.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/10

Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. september 2011 — European Air Transport SA mod Collège d'Environnement de la Région de Bruxelles-Capitale og Région de Bruxelles-Capitale (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Belgien)

(Sag C-120/10) (1)

(Luftfart - direktiv 2002/30/EF - støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne - støjgrænser, som skal overholdes ved overflyvning af byområder i nærheden af en lufthavn)

2011/C 311/13

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: European Air Transport SA

Sagsøgte: Collège d'Environnement de la Région de Bruxelles-Capitale og Région de Bruxelles-Capitale

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d'État — fortolkning af artikel 2, litra e), artikel 4, stk. 4 og artikel 6, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/30/EF af 26. marts 2002 med henblik på bestemmelser og procedurer for indførelse af støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne (EFT L 85, s. 40) — støjgrænser, som skal overholdes ved overflyvning af områder i nærheden af lufthavnen — betydningen af »driftsrestriktion« — restriktioner, der er vedtaget med hensyn til fly, der kun netop opfylder kravene — muligheden for at fastsætte sådanne restriktioner i forhold til støjen målt på jordniveau — virkning af konventionen angående international civil luftfart (Chicagokonventionen)

Konklusion

Artikel 2, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/30/EF af 26. marts 2002 med henblik på bestemmelser og procedurer for indførelse af støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne skal fortolkes således, at »driftsrestriktioner« udgør en fuldstændig eller midlertidig forbudsforanstaltning, som forbyder et subsonisk civiljetflys adgang til en lufthavn i en medlemsstat i Unionen. Følgelig udgør nationale miljøbestemmelser, som fastsætter maksimale støjgrænser målt på jordniveau, som skal overholdes ved overflyvning af områder i nærheden af lufthavnen, ikke i sig selv »driftsrestriktioner« som omhandlet i denne bestemmelse, medmindre de som følge af den relevante økonomiske, tekniske og retlige kontekst kan have samme virkninger som et forbud mod adgang til nævnte lufthavn.

(1) EUT C 148 af 5.6.2010.
2)

Forpligtelsen i artikel 12, stk. 1, i direktiv 96/82, som ændret ved direktiv 2003/105, til at tage hensyn til behovet for på lang sigt at opretholde passende afstand mellem virksomheder omfattet af nævnte direktiv og offentlige bygninger pålægger ikke de nationale kompetente myndigheder at forbyde placeringen af en bygning med offentlig adgang under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende. Denne forpligtelse er derimod til hinder for en national lovgivning, som fastsætter, at der skal udstedes tilladelse til placering af en sådan bygning, uden at risiciene i forbindelse med en placering inden for nævnte afstand er blevet behørigt vurderet på tidspunktet for planlægningen eller på tidspunktet for den individuelle afgørelse.
2)

Når en overførsel som omhandlet i direktiv 77/187 fører til, at den kollektive overenskomst, der er gældende hos erhververen, anvendes umiddelbart på de overførte arbejdstagere, og når de i denne overenskomst fastsatte lønvilkår navnlig er tilknyttet ancienniteten, er artikel 3 i dette direktiv til hinder for, at de overførte arbejdstagere i forhold til deres situation umiddelbart før overførslen udsættes for en væsentlig lønnedgang som følge af, at der ikke tages hensyn til den anciennitet, som de har optjent hos overdrageren, og som svarer til den anciennitet, der er optjent af arbejdstagerne hos erhververen, ved fastsættelsen af deres startindplacering hos sidstnævnte. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om der i forbindelse med den i hovedsagen omhandlede overførsel forelå en sådan lønnedgang.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/7

Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. september 2011 — »DP grup« EOOD mod Direktor na Agentsia »Mitnitsi« (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Sofia-grad — Bulgarien)

(Sag C-138/10) (1)

(Toldunion - toldangivelse - toldmyndighedens antagelse af denne angivelse - ugyldighedserklæring af en allerede antaget toldangivelse - følger for de restriktive foranstaltninger)

2011/C 319/10

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad Sofia-grad

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»DP grup« EOOD

Sagsøgt: Direktor na Agentsia »Mitnitsi«

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administrativen sad Sofia-grad — fortolkning af artikel 4, stk. 5, artikel 8, stk. 1, første led, samt artikel 62, 63 og 68 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks — toldmyndighedens antagelse af debitors skriftlige toldangivelse — sidestilling af en sådan antagelse med en forvaltningsakt, der kan gøres til genstand for en retlig prøvelse — foreløbig antagelse af angivelsen, indtil den endelige prøvelse af de i angivelsen indeholdte oplysninger ved hjælp af en ekspertudtalelse med henblik på bekræftelse af toldtarifkoden — afgrænsning af den kontrol, som toldmyndigheden skal foretage i forbindelse med denne prøvelse

Konklusion

De EU-retlige bestemmelser på toldområdet skal fortolkes således, at en klarerer ikke for en domstol kan nedlægge påstand om annullation af en toldangivelse, som han har udfærdiget, når denne angivelse er blevet antaget af toldmyndighederne. Derimod kan klarereren under de i artikel 66 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1791/2006 af 20. november 2006, fastsatte betingelser anmode disse myndigheder om at erklære denne angivelse ugyldig, også efter at de har frigivet varen. Toldmyndighederne skal, når deres bedømmelse er afsluttet — med forbehold af en senere retssag — enten afslå klarererens anmodning ved en begrundet afgørelse eller erklære angivelsen for ugyldig som ønsket.

(1) EUT C 148 af 5.6.2010.
2)

Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er EU-retten ikke til hinder for nationale bestemmelser, som giver en privatperson en længere frist til at tilbagesøge afgifter hos en anden privatperson, der er indtrådt som mellemmand, hvortil han har betalt afgifterne i urigtig formening om skyld, og som har modtaget disse afgifter på statens vegne, hvorimod søgsmålet ville have været forældet efter en kortere frist, såfremt den førstnævnte privatperson havde erlagt disse afgifter direkte til staten, hvilket er en undtagelse til den sædvanlige ordning for tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld, når de privatpersoner, der agerer som mellemmænd, råder over en rimelig frist til faktisk at kunne gøre et regreskrav gældende over for staten på de beløb, der eventuelt er betalt til andre privatpersoner.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/11

Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. september 2011 — straffesag mod Aldo Patriciello (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Isernia — Italien)

(Sag C-163/10) (1)

(Medlem af Europa-Parlamentet - protokollen vedrørende privilegier og immuniteter - artikel 8 - straffesag om bagvaskelse - erklæringer, der afgives uden for Parlamentet - begrebet »meningstilkendegivelse under udøvelsen af det parlamentariske hverv« - immunitet - betingelser)

2011/C 311/14

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Isernia

Part i hovedsagen

Aldo Patriciello

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale di Isernia — fortolkning af artikel 9 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter (JO 1967 152, s. 13) — medlem af Europa-Parlamentet sigtet for bagvaskelse efter en falsk anklage mod en repræsentant for ordensmagten — begrebet meningstilkendegivelse afgivet under udøvelsen af hvervet som parlamentariker

Konklusion

Artikel 8 i protokollen vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter, der er bilagt EU-, EUF- og Euratom-traktaterne, skal fortolkes således, at en erklæring, der afgives af en europaparlamentariker uden for Europa-Parlamentet, og som giver anledning til en straffesag om bagvaskelse i dennes oprindelsesmedlemsstat, alene udgør en meningstilkendegivelse, der fremsættes under udøvelsen af det parlamentariske hverv, som henhører under immuniteten i henhold til denne bestemmelse, såfremt denne erklæring udtrykker en subjektiv bedømmelse, der har en direkte og klar forbindelse til udøvelsen af dette hverv. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om disse betingelser er opfyldt i hovedsagen.

(1) EUT C 161 af 19.6.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 319/9

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 15. september 2011 — Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz mod Finanzamt Stuttgart III (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg — Tyskland)

(Sag C-240/10) (1)

(Fri bevægelighed for personer - ikke-forskelsbehandling og unionsborgerskab - indkomstskat - medregning af udlandsgodtgørelser ved beregningen af den skattesats, der finder anvendelse på anden indkomst ved anvendelsen af en progressiv skatteskala - medregning af godtgørelser ydet til en anden medlemsstats tjenestemænd, der udøver deres virksomhed på det nationale område - ingen medregning af godtgørelser ydet til nationale tjenestemænd, der udøver deres virksomhed uden for det nationale område - sammenlignelighed)

2011/C 319/14

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz

Sagsøgt: Finanzamt Stuttgart III

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Baden-Württemberg — fortolkning af artikel 18, 21 og 45 TEUF — national lovgivning om indkomstbeskatning, som fritager udlandstjenestegodtgørelser til skatteydere, som er ansat ved en indenlandsk offentligretlig juridisk person, og som modtager arbejdsløn fra en indenlandsk offentlig kasse — fravær af en sådan fritagelse for godtgørelser ydet til skatteydere, der har beskæftigelse inden for medlemsstatens område ved en anden medlemsstats offentligretlige juridiske person, og som modtager arbejdsløn fra en offentlig kasse i denne anden medlemsstat

Konklusion

Artikel 39 EF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en bestemmelse som § 3, nr. 64, i indkomstskatteloven (Einkommensteuergesetz), i henhold til hvilken godtgørelser som de i hovedsagen omhandlede, der tildeles en tjenestemand fra en medlemsstat, der arbejder i en anden medlemsstat, med det formål at yde godtgørelse for tab af købekraft på udstationeringsstedet, ikke medregnes ved fastsættelsen af den skattesats, der finder anvendelse i den første medlemsstat på den skattepligtiges eller dennes ægtefælles anden indkomst, selv om tilsvarende godtgørelser, der tildeles en tjenestemand fra den anden medlemsstat, der arbejder på den første medlemsstats område, medregnes ved fastsættelsen af denne skattesats.

(1) EUT C 221 af 14.8.2010.