ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-366/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social de Madrid (Spanien) den 5. juni 2018 — José Manuel Ortiz Mesonero mod UTE Luz Madrid Centro (der består af de erhvervsdrivende selskaber SICE S.A., Urbalux S.A. ImesAPI S.A. Extralux S.A. og Citelum Ibérica S.A.)

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social de Madrid (Spanien) den 5. juni 2018 — José Manuel Ortiz Mesonero mod UTE Luz Madrid Centro (der består af de erhvervsdrivende selskaber SICE S.A., Urbalux S.A. ImesAPI S.A. Extralux S.A. og Citelum Ibérica S.A.)

(Sag C-366/18)

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: José Manuel Ortiz Mesonero

Sagsøgt: UTE Luz Madrid Centro (der består af de erhvervsdrivende selskaber SICE S.A., Urbalux S.A. ImesAPI S.A. Extralux S.A. og Citelum Ibérica S.A.)

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 8, 10 og 157 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, artikel 3 i traktaten om Den Europæiske Union, artikel 23 og artikel 33, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt artikel 1 og artikel 14, stk. 1, i direktiv 2006/54 ( 1 ), alle sammenholdt med direktiv 2010/18 ( 2 ) om iværksættelse af den reviderede rammeaftale vedrørende forældreorlov, til hinder for en national retsforskrift som artikel 37, stk. 6, i Estatuto de los Trabajadores (lov om arbejdstageres rettigheder), der i alle tilfælde betinger arbejdstagerens udøvelse af retten til at forene familieliv med arbejdsliv for at passe mindreårige eller familiemedlemmer, som arbejdstageren har ansvaret for, af en nedsættelse af arbejdstagerens almindelige arbejdstid og en deraf følgende forholdsmæssig nedsættelse af lønnen?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5.7.2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (EUT L 204, s. 23).

( 2 ) – Rådets direktiv 2010/18/EU af 8.3.2010 om iværksættelse af den reviderede rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP og EFS, og om ophævelse af direktiv 96/34/EF (EUT L 68, s. 139.
1)

Skal artikel 15, stk. 1, i direktiv 90/619/EØF ( 1 ) (andet livsforsikringsdirektiv), som ændret ved direktiv 92/96/EØF ( 2 ) (tredje livsforsikringsdirektiv), sammenholdt med artikel 31 i direktiv 92/96/EØF, fortolkes således, at meddelelsen om muligheden for opsigelse også skal indeholde en oplysning om, at opsigelsen ikke er undergivet særlige formkrav?
Sag C-341/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 24. maj 2018 — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod J. m.fl.

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 24. maj 2018 — Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod J. m.fl.

(Sag C-341/18)

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Appellant: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Indstævnte: J. m.fl.

Øvrige parter: C. og H. m.fl.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 11, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/399 ( 1 ) af 9. marts 2016 om en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) fortolkes således, at en tredjelandsstatsborger, der tidligere er rejst ind i Schengenområdet, f.eks. via en international lufthavn, i Schengenkodeksens forstand rejser ud, så snart den pågældende som sømand påmønstrer et søgående skib, der allerede ligger i en havn, der udgør en ydre grænse, uanset om og i bekræftende fald hvornår vedkommende forlader denne havn med dette skib? Eller skal det, for at der foreligger en udrejse, først fastslås, at sømanden vil forlade havnen med det pågældende søgående skib, og gælder der i så fald en maksimal frist for, hvornår afsejlingen skal ske, og hvornår skal udrejsestemplet anbringes i dette tilfælde? Eller gælder et andet tidspunkt, i givet fald under andre betingelser, som »udrejse«?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 af 9.3.2016 om en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (EUT 2016, L 77, s. 1).
Sag C-357/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Salzburg (Østrig) den 31. maj 2018 — Bettina Plackner mod Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Salzburg (Østrig) den 31. maj 2018 — Bettina Plackner mod Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

(Sag C-357/18)

Den forelæggende ret

Landesgericht Salzburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bettina Plackner

Sagsøgt: Nürnberger Versicherung Aktiengesellschaft Österreich

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 15, stk. 1, i direktiv 90/619/EØF (andet livsforsikringsdirektiv) ( 1 ), som ændret ved direktiv 92/96/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv) ( 2 ), sammenholdt med artikel 31 i direktiv 92/96/EØF, fortolkes således, at meddelelsen om muligheden for opsigelse også skal indeholde en oplysning om, at opsigelsen ikke er undergivet særlige formkrav?

( 1 ) – Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8.11.1990 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den fri udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/267/EØF (EFT 1990, L 330, s. 50).

( 2 ) – Rådets direktiv 92/96/EØF af 10.11.1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv) (EFT 1992, L 360, s. 1).
1)

Skal artikel 15, stk. 1, i direktiv 90/619/EØF (andet livsforsikringsdirektiv) ( 1 ), som ændret ved direktiv 92/96/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv) ( 2 ), sammenholdt med artikel 31 i direktiv 92/96/EØF, fortolkes således, at meddelelsen om muligheden for opsigelse også skal indeholde en oplysning om, at opsigelsen ikke er undergivet særlige formkrav?
Sag C-398/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spanien) den 15. juni 2018 — Antonio Bocero Torrico mod Instituto Nacional de la Seguridad Social og Tesorería General de la Seguridad Social

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Spanien) den 15. juni 2018 — Antonio Bocero Torrico mod Instituto Nacional de la Seguridad Social og Tesorería General de la Seguridad Social

(Sag C-398/18)

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Antonio Bocero Torrico

Sagsøgte: Instituto Nacional de la Seguridad Social og Tesorería General de la Seguridad Social

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 48 TEUF fortolkes således, at den er til hinder for en national retsforskrift, der fastsætter en betingelse om, at for at kunne få førtidspension skal det pensionsbeløb, der skal udbetales, være højere end den minimumspension, der tilkommer den berettigede efter samme nationale lovgivning, idet »pensionsbeløb« fortolkes som den faktiske pension, som alene den kompetente medlemsstat (i det foreliggende tilfælde Spanien) skal betale, uden at medregne den faktiske pension, som den berettigede vil kunne modtage på grundlag af en anden ydelse af samme art fra en anden eller andre medlemsstat/er?
2)

Skal direktiv 2014/24/EU fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at selv når der ikke foreligger en aktuel akut situation, tildeles a) de ambulancetjenester, for hvilke der stilles krav om tilstedeværelsen om bord af en ambulancefører og mindst en redder med beføjelser og kompetencer dokumenteret ved gennemførelse af en uddannelse og ved beståelsen af en prøve vedrørende redning, og b) de transporttjenester, som er fastsat i forbindelse med de centrale niveauer for dækning (LEA), og som leveres via udrykningskøretøjer fortrinsvis frivillige organisationer gennem direkte aftaler?
4)

Hvordan skal udtrykket i momsdirektivets artikel 33, stk. 1, første punktum, hvorefter transporten forestås »af leverandøren eller for hans regning«, fortolkes? Omfatter dette udtryk tilfælde, hvor den afgiftspligtige person på en platform for onlinekøb i sin egenskab af sælger giver mulighed for, at køberen indgår en aftale med en logistikvirksomhed, som sælgeren samarbejder med i forbindelse med forskellige salgstransaktioner, når køberen desuden frit kan vælge en anden transportør end den foreslåede, og køberen og transportøren indgår fragtaftalen uden indblanding fra sælgerens side? Er det med henblik på fortolkningen — især henset til retssikkerhedsprincippet — relevant, at medlemsstaterne fra 2021 skal ændre den lovgivning, der gennemfører den nævnte bestemmelse i [momsdirektivet], således at nævnte direktivs artikel 33, stk. 1, også skal finde anvendelse i forbindelse med et indirekte samarbejde om valg af transportør?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Milano (Italien) den 28. juni 2018 — FR mod Ministero dell’interno — Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

(Sag C-422/18)

(2018/C 311/10)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Milano

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FR

Sagsøgt: Ministero dell’interno — Commissione Territoriale per il riconoscimento della Protezione Internazionale presso la Prefettura U.T.G. di Milano

Præjudicielt spørgsmål

Skal princippet om loyalt samarbejde, ækvivalensprincippet og princippet om effektiv domstolsbeskyttelse som omhandlet i artikel 4, stk. 3, og artikel 19, stk. 1, TEU, artikel 47, stk. 1 og 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt direktiv 2013/32/EU (1) (særligt artikel 22 og 46) fortolkes således, at a) EU-retten kræver, at et retsmiddel — såfremt et sådant er foreskrevet i national ret i sager om afslag på ansøgninger om international beskyttelse — automatisk skal have opsættende virkning, og b) de ovennævnte principper er til hinder for en procedure såsom proceduren i henhold til italiensk ret (artikel 35a, stk. 13, i lovdekret nr. 25/2008, som ændret ved lovdekret nr. 13/17, ophøjet til lov nr. 46/17), hvorefter den domstol, ved hvilken en asylansøger — hvis ansøgning er blevet afslået af den administrative myndighed, som har kompetence til behandling af asylansøgninger, og af denne samme domstol i første instans — har anlagt søgsmål, har ret til at nægte udsættelse med fuldbyrdelsen af afgørelsen om afslag alene med henvisning til, om appellen, der er iværksat til prøvelse af den afgørelse, der er truffet af denne samme domstol, der skal tage stilling til udsættelsen, er begrundet, uden hensyn til risikoen for en alvorlig og uoprettelig skade?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26.6.2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (EUT L 180, s. 60).
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal artikel 1, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 1215/2012 da fortolkes således, at et tilbagebetalingskrav mellem ugifte samlevende vedrører formueforhold mellem parterne i et forhold, der anses for at have (juridiske) virkninger svarende til et ægteskabs?
7.

Skal princippet om adgang til domstolsprøvelse og ækvivalensprincippet i henhold til artikel 19 TEU og artikel 4, stk. 3, TEU, etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser fastsat i artikel 49 TEUF og Rådets direktiv 93/37/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter samt direktiv 89/665/EØF, 92/13/EØF og 2007/66/EF, fortolkes således, at de [ikke er til hinder for,] at de kompetente myndigheder og retsinstanser under åbenbar tilsidesættelse af gældende EU-ret forkaster søgsmål på søgsmål, som sagsøgeren har anlagt, idet den pågældende er blevet udelukket fra at deltage i en udbudsprocedure — søgsmål med henblik på hvilke der efter omstændighederne skal udarbejdes mange dokumenter med en betydelig investering af tid og penge eller deltages i retsmøder — og selv om det er korrekt, at der teoretisk set er mulighed for at fastslå et erstatningsansvar for tab forårsaget som følge af varetagelsen af retslige funktioner, hindrer den relevante lovgivning sagsøgeren i at gøre en sådan erstatning for et tab, der er lidt som følger af ulovlige foranstaltninger, gældende for retten?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 22. juni 2018 — Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo mod Banca d’Italia

(Sag C-414/18)

(2018/C 311/09)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

Sagsøgt: Banca d’Italia

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 5, stk. 1, navnlig litra a) og f), i forordning 2015/63 (1) — fortolket i lyset af de principper, som der er henvist til i denne retsakt, i direktiv 2014/59 (2), i forordning nr. 2014/806 (3) og i artikel 120 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, i lyset af de grundlæggende regler om ligebehandling, forbud mod forskelsbehandling og proportionalitet, der er fastlagt i artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og forbuddet mod dobbeltbeskatning — i forbindelse med beregningen af de bidrag, der er nævnt i artikel 103, stk. 2, i direktiv 2014/59, til hinder for, at den ordning, der er fastsat for koncerninterne passiver, også finder anvendelse på »de facto koncerner«, eller under alle omstændigheder, hvor et institut og andre banker er forbundet inden for samme system? Subsidiært ønskes oplyst, om den fordelagtige behandling af passiver hidrørende fra støttelån, som omhandlet i artikel 5, i lyset af de ovenfor nævnte principper kan anvendes analogt også på de passiver, som en bank i den såkaldte »gruppe 2« har over for andre banker i systemet (for andelskredit), eller om dette sidstnævnte kendetegn ved et institut, der reelt agerer som centralbank inden for en indbyrdes forbundet og integreret gruppe af mindre banker, herunder også i forholdet til ECB og finansmarkedet, i henhold til gældende lovgivning medfører, at der skal foretages en form for justering af de finansielle oplysninger, som den nationale afviklingsmyndighed skal indsende til de kompetente fællesskabsinstitutioner, og af de fastlagte bidrag, som instituttet skal indbetale til afviklingsfonden på baggrund af instituttets reelle gæld og risikoprofil?

(1) Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 af 21.10.2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår ex ante -bidrag til afviklingsfinansieringsordninger (EUT 2015, L 11, s. 44).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15.5.2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EUT L 173, s. 190).

(3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15.7.2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT L 225, s. 1).
1)

Skal artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (1) (benævnt »asylproceduredirektivet«), set i lyset af bestemmelserne i artikel 6 og 13 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, fortolkes således, at det er muligt for en medlemsstat at sikre adgangen til effektive retsmidler, selv i de tilfælde, hvor medlemsstatens retsinstanser ikke kan omgøre afgørelser afsagt i forbindelse med asylprocedurer, men alene har mulighed for at annullere disse og bestemme, at der skal indledes en ny procedure?
1)

Er den omstændighed, at en afgiftspligtig person, som udøver detailhandel fra forretninger, hvis aktionærer er udlændinge, og driver flere forretninger som et enkelt forretningsdrivende selskab, underkastes en særafgift, hvis satser er stærkt progressive, og nævnte afgiftspligtige person faktisk hører under det højeste afgiftstrin, mens det i praksis viser sig, at afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, der driver franchisevirksomhed under samme mærke — idet hver forretning typisk er et særskilt forretningsdrivende selskab — er fritaget for denne afgift eller hører under et af de lave afgiftstrin, hvorfor den afgift, som betales af selskaber med udenlandske aktionærer, og den samlede andel af afgiftsmæssige indtægter vedrørende disse reelt er væsentligt højere end fra afgiftspligtige personer med nationale aktionærer, forenelig med EUF-traktatens bestemmelser om princippet om forbud mod foskelsbehandling (artikel 18 TEUF og 26 TEUF), princippet om etableringsfriheden (artikel 49 TEUF), ligebehandlingsprincippet (artikel 54 TEUF), princippet om lighed hvad angår indehavelse af kapitalandele i selskaber som omhandlet i artikel 54 TEUF (artikel 55 TEUF), princippet om den frie udveksling af tjenesteydelser (artikel 56 TEUF), princippet om kapitalens frie bevægelighed (artikel 63 TEUF og 65 TEUF) og princippet om lighed hvad angår afgiftspålæggelse i forhold til virksomheder (artikel 110 TEUF)?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Antwerpen (Nederlandene) den 19. juni 2018 — Jamina Hakelbracht, Tine Vandenbon og Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen mod WTG Retail BVBA

(Sag C-404/18)

(2018/C 311/07)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidsrechtbank Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Jamina Hakelbracht, Tine Vandenbon og Instituut voor de Gelijkheid van Vrouwen en Mannen

Sagsøgt: WTG Retail BVBA

Præjudicielt spørgsmål

Skal EU-retten, navnlig artikel 24 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF (1) af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv, fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning om beskyttelse af vidner mod viktimisering, som kun giver beskyttelse til personer, som i forbindelse med undersøgelsen af en klage i et underskrevet og dateret dokument bringer de faktiske omstændigheder, som de selv har set eller hørt, og som vedrører den situation, der er genstand for klagen, til kundskab for den person, til hvem klagen er indgivet, eller personer, som optræder som vidne for en ret?

(1) EUT 2006, L 204, s. 23.
1)

Kan kreditorer i et spaltet selskab, hvis fordringer er stiftet før spaltningen, og som ikke har gjort brug af det retsmiddel, der består i at rejse indsigelse i henhold til artikel 2503 i den civile lovbog (og dermed det beskyttelsesinstrument, som er indført med henblik på gennemførelsen af direktivets [82/891/EØF (1)] artikel 12), anlægge omstødelsessøgsmål i henhold til artikel 2901 i den civile lovbog, efter at spaltningen er gennemført, med henblik på at opnå, at den erklæres uvirksom over for dem, og dermed i forbindelse med fuldbyrdelse opnå fortrinsstilling i forhold til kreditorer i det eller de modtagende selskab(er) og have forrang for selskabsdeltagere i dette eller disse selskab(er)?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal administratif (Luxembourg) den 22. juni 2018 — Nicolas Aubriet mod Ministre de l’Enseignement supérieur et de la Recherche

(Sag C-410/18)

(2018/C 301/26)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nicolas Aubriet

Sagsøgt: Ministre de l’Enseignement supérieur et de la Recherche

Præjudicielt spørgsmål

Er den betingelse, som pålægges studerende, der ikke er bosiddende i Storhertugdømmet Luxembourg, ved artikel 3, nr. 5, litra b), i den ændrede lov af 24. juli 2014 om økonomisk støtte fra staten til videregående uddannelse, nemlig at ansøgeren er barn af en arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, som har haft lønnet beskæftigelse eller har udøvet selvstændig erhvervsvirksomhed i Luxembourg i en periode på mindst fem år i løbet af en referenceperiode på syv år på det tidspunkt, hvor den studerende ansøger om økonomisk støtte, idet der ikke tages hensyn til andre tilknytningskriterier, nødvendig for at nå det af den luxembourgske lovgiver anførte mål, nemlig at søge at øge andelen af personer, der har afsluttet en videregående uddannelse?
1)

Kan begrebet etableringsfrihed som omhandlet i artikel 49 TEUF (1) anses for at omfatte en simpel flytning af stedet for en virksomheds ledelse fra en medlemsstat til en anden medlemsstat?
C 301/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Namur (Belgien) den 27. juni 2018 — Ordre des advocats du barreau de Dinant mod JN

(Sag C-421/18)

(2018/C 301/28)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Namur

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ordre des advocats du barreau de Dinant

Sagsøgt: JN

Præjudicielt spørgsmål

Udgør et advokatsamfunds søgsmål, hvori der er nedlagt påstand om, at et af dets medlemmer dømmes til betaling af de årlige faglige bidrag, som skyldes, en »sag om kontraktforhold« som omhandlet i artikel 7, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område?

(1) EUT L 351, s. 1.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 15. juni 2018 — Tedeschi Srl i eget navn og i egenskab af mandatar i en midlertidig virksomhedssammenslutning og Consorzio Stabile Istant Service i eget navn og i egenskab af deltagende selskab i en midlertidig virksomhedssammenslutning mod C.M. Service Srl, Università degli Studi di Roma La Sapienza

(Sag C-402/18)

(2018/C 301/24)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tedeschi Srl i eget navn og i egenskab af mandatar i en midlertidig virksomhedssammenslutning og Consorzio Stabile Istant Service i eget navn og i egenskab af deltagende selskab i en midlertidig virksomhedssammenslutning

Indstævnt: Università degli Studi di Roma La Sapienza

Indstævnt og kontraappellant: C.M. Service Srl

Præjudicielt spørgsmål

Er princippet om etableringsfriheden og princippet om den frie udveksling af tjenesteydelser i artikel 49 og 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), artikel 25 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 (1) og artikel 71 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 (2), der ikke fastlægger begrænsninger for underentreprise og prisnedslag over for underentreprenører, samt det EU-retlige proportionalitetsprincip til hinder for anvendelsen af nationale bestemmelser om offentlige kontrakter, såsom de italienske bestemmelser i artikel 118, stk. 2 og 4, i lovdekret nr. 163 af 12. april 2006, hvorefter underentreprise ikke må overskride en andel på 30 % af den samlede kontraktværdi, og med hensyn til de i underentreprise givne tjenesteydelser skal den vindende virksomhed anvende samme enhedspriser, som fremgår af kontrakten, med et maksimalt prisnedslag på 20 %.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv Nr. 2004/18/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65).