ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
25

Hvis det således viser sig, at friholdelsesbehovet inden for rammerne af direktivets artikel 3 og 12 har relevans, skal det fastslås, at den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse ligger uden for disse rammer, eftersom den rejser spørgsmålet, om friholdelsesbehovet med henblik på at begrænse omfanget af varemærkeindehaverens eneret udgør et bedømmelseskriterium efter registreringen af et varemærke. Marca Mode, C&A, H&M og Vendex søger nemlig ikke at opnå en ugyldighedserklæring som omhandlet i nævnte artikel 3 eller en fortabelseserklæring som omhandlet i nævnte artikel 12, men påberåber sig behovet for at friholde motiver med striber ud over det, der på adidas’ anmodning er registreret, hvilket sker med henblik på at gøre deres ret til at bruge disse motiver uden samtykke fra adidas gældende.
Artikel 13, punkt B, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at den omstændighed, at en forsikringsmægler eller -formidler ikke har et direkte forhold til parterne i den forsikrings- eller genforsikringsaftale, til hvis indgåelse han bidrager, men udelukkende har et indirekte forhold til parterne via en anden afgiftspligtig person, der har et direkte forhold til en af disse parter, og med hvilken denne forsikringsmægler eller -formidler er aftalemæssigt forbundet, ikke er til hinder for, at den ydelse, som forsikringsmægleren eller -formidleren leverer, fritages for merværdiafgift i henhold til nævnte bestemmelse.
20

Dels bemærkes for fuldstændighedens skyld, at muligheden for at binde kalve har karakter af en ren undtagelse, idet dette vedrører perioder, som ikke må overstige én time, og som anvendes til mælkefodring. Det er således kun i korte perioder, at det undtagelsesvist er tilladt at binde kalve, og det kræves derudover, at dette sker under forhold, hvor deres bevægelsesfrihed sikres, således at de kan lægge sig, hvile, rejse sig og holde sig selv rene uden besvær. Med andre ord er de kendetegn, som tiltalte i hovedsagen har peget på med henblik på at lægge til grund, at disse dyr ikke er bundet, præcis dem, som disse dyr skal være omfattet af, når de undtagelsesvis er bundet, hvilken mulighed kun gælder for flokvis opstaldede kalve, hvilket ikke er tilfældet for de kalve, som tilhører tiltalte i hovedsagen.
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/36/EF af 21. april 2004 om sikkerhed forbundet med tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
20

Conseil d’État har derfor besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Den omstændighed, at 5% af den skattegodtgørelse, som et moderselskab med hjemsted i Frankrig er blevet tildelt i forbindelse med udlodning af udbytte fra et datterselskab med hjemsted i en anden medlemsstat […], medregnes i moderselskabets skattepligtige overskud, hvis det udloddede udbytte er blevet pålagt kildeskat i denne anden medlemsstat, påvirker ikke beskatningsniveauet for moderselskabet, hvis dette kan modregne skattegodtgørelsen fuldt ud i den skat, det skal betale. I tilfælde af at moderselskabet, på grund af at det ikke har besluttet at videreudlodde dette udbytte til sine egne aktionærer inden for et tidsrum af fem år, ikke kan udnytte den skattefordel, som denne skattegodtgørelse udgør, kan den yderligere selskabsbeskatning, som følger af medregningen af 5% af skattegodtgørelsen i dets skattepligtige resultat, da anses for at være tilladt efter bestemmelserne i [direktivets] artikel 7, stk. 2, på grund af det ringe beløb, som en sådan beskatning udgør, og den omstændighed, at den er blevet indført i direkte forbindelse med betalingen af skattegodtgørelse, som er indført med henblik på at lempe økonomisk dobbeltbeskatning af udbytte, eller skal den anses for at være i strid med de formål, som fremgår af samme direktivs artikel 4?«
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 71 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
47

Hvad angår spørgsmålet, om MPG som følge heraf var forpligtet til at give Andrea Raccanelli en ret til at vælge mellem en stipendiekontrakt og en arbejdskontrakt, må hertil svares, at ifølge Domstolens faste praksis består en forskelsbehandling i, at der på sammenlignelige situationer anvendes forskellige bestemmelser, eller at den samme bestemmelse anvendes på forskellige situationer (jf. i denne retning dom af 29.4.1999, sag C-311/97, Royal Bank of Scotland, Sml. I, s. 2651, præmis 26). Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om den potentielle nægtelse af at give den pågældende en ret til at vælge mellem de to nævnte muligheder har medført en ulige behandling af indenlandske og udenlandske statsborgere, som forbereder en doktorafhandling, fordi der under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, er anvendt forskellige regler på sammenlignelige situationer.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 68/414/EØF af 20. december 1968 om forpligtelse for EØF's medlemsstater til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter, som ændret ved Rådets direktiv 98/93/EF af 14. december 1998, idet det ikke har vedtaget love eller administrative bestemmelser, der er egnede til i Det Europæiske Fællesskab til enhver tid at opretholde det påkrævede niveau for lagrene af mineralolieprodukter i den anden kategori af mineralolieprodukter, som er anført i direktivets artikel 2.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 17. juli 2008 – Kommissionen mod Østrig

(Sag C‑311/07)

»Traktatbrud – direktiv 89/105/EØF – inddragelse af lægemidler til mennesker under de nationale sygesikringsordninger – artikel 6, nr. 1 – liste over lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning, der opstiller tre kategorier med forskellige forudsætninger for refusion – frist for at træffe afgørelse vedrørende en ansøgning om optagelse af et lægemiddel i de kategorier på listen, som medfører de mest fordelagtige forudsætninger for refusion«

1. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 26)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – farmaceutiske produkter – direktiv 89/105 – lægemidler til mennesker – ansøgning om optagelse af et lægemiddel på listen over lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning (Rådets direktiv 89/105, art. 6, nr. 1, stk. 1) (jf. præmis 33-39)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 6, nr. 1, i Rådets direktiv 89/105/EØF af 21. december 1988 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger (EFT L 40, s. 8) – national ordning inden for social sikring, der etablerer en liste over lægemidler, der er omfattet af den statslige sygesikringsordning bestående af tre kategorier med forskellige forudsætninger for refusion – manglende fastsættelse af frist i henhold til artikel 6, nr. 1, i direktiv 89/105/EØF, for at træffe afgørelse vedrørende optagelse af lægemidler i en mere fordelagtig kategori.

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, nr. 1 i Rådets direktiv 89/105/EØF af 21. december 1988 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger, idet den ikke i overensstemmelse med denne bestemmelse har fastsat en frist for at træffe afgørelser vedrørende ansøgninger om optagelse af lægemidler i det gule eller grønne afsnit i det refusionskodeks, der er fastsat i lov om social sikring (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz), som ændret ved lov af 2003 om ændring af den sociale sikring (Sozialversicherungs-Änderungsgesetz 2003).
60

Kommissionen og Rådet er af den opfattelse, at det var med rette, at Retten afviste appellantens argument. De har i denne forbindelse gjort gældende, at selv hvis Retten havde tiltrådt dette argument, ville følgen have været, at pensionen til pensionister boende i »mindre dyre« medlemsstater ville være blevet nedsat, hvilket på ingen måde ville have ændret appellantens situation. Subsidiært har de gjort gældende, at lovgiver ved at foretage en tilpasning af overgangsordningen til den endelige ordning for en lang række medlemsstaters vedkommende til fordel for pensionister, som er bosat i »mindre dyre« medlemsstater, har foretaget et sammenhængende og hensigtsmæssigt valg. Rådet har tilføjet, at for disse sidstnævnte pensionisters vedkommende var der ingen berettigede forventninger at beskytte, hvilket efter Rådets opfattelse forklarer, hvorfor det ikke var nødvendigt med overgangsforanstaltninger i forhold til dem.
30

Herefter skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 18 EF og artikel 27 i direktiv 2004/38 ikke er til hinder for en national ordning, der tillader begrænsninger i den ret, som tilkommer en statsborger i en medlemsstat til at rejse til en anden medlemsstat, bl.a. med den begrundelse, at den pågældende tidligere er blevet hjemsendt på grund af »ulovligt ophold«, forudsat dels at den pågældende statsborgers personlige adfærd udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod et grundlæggende samfundshensyn, dels at den påtænkte indskrænkende foranstaltning er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det formål, som den forfølger, og ikke går videre end nødvendigt for at nå dette mål. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om dette er tilfældet i den sag, som den har fået forelagt.
17

For så vidt angår den sidste mulighed, som er omhandlet i den foreliggende hovedsag, har Domstolen præciseret, at selv om medlemsstaterne har et vist råderum med hensyn til at fastsætte bestemmelser om tilbagebetaling af overskydende moms, må disse bestemmelser ikke krænke princippet om momssystemets afgiftsneutralitet ved, at den afgiftspligtige helt eller delvist kommer til at bære denne afgift. Navnlig skal disse bestemmelser gøre det muligt for den afgiftspligtige på passende betingelser at få dækket hele fordringen på overskydende moms, hvilket indebærer, at tilbagebetalingen skal ske inden for rimelig frist og i form af kontantbetaling eller lignende, og at den vedtagne tilbagebetalingsform under alle omstændigheder ikke må indebære en økonomisk risiko for den afgiftspligtige (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Italien, præmis 32-34).
42

Under disse omstændigheder skal det derefter undersøges, om andre relevante retlige instrumenter kan have betydning for fortolkningen af begrebet flyafgang. Det skal i denne henseende først undersøges, om Montrealkonventionen — som den forelæggende ret synes at konkludere — er relevant. Konventionen definerer luftfartsselskabernes forpligtelser over for de passagerer, med hvem de har indgået en transportaftale, og fastsætter bl.a. regler for passagernes mulighed for at opnå individuel erstatning i form af kompensation for det tab, som følger af en forsinkelse.
9

ELPA og ETHEAM sendte MOTOE et dokument, hvori sammenslutningen blev gjort opmærksom på visse regler vedrørende afholdelse af motorcykelvæddeløb i Grækenland. Det angives bl.a. i dette dokument, at ETHEAM organiserer mesterskaber, turneringer og præmievæddeløb i forbindelse med motorcykelkonkurrencer, hvilket sker efter bemyndigelse fra ELPA, som er den eneste lovlige repræsentant for FIM i Grækenland. Såfremt en virksomhed eller en klub, der opfylder de nødvendige betingelser for at arrangere og afholde væddeløb, ønsker at organisere en turnering eller et særligt præmievæddeløb, skal den ifølge det nævnte dokument forelægge ETHEAM bekendtgørelsen herom. Efter at have vurderet betingelserne i denne træffer ETHEAM en afgørelse, hvori den ligeledes fastsætter betingelserne for gennemførelsen af væddeløbet i overensstemmelse med de nationale og internationale reglementer. For at der kan gives samtykke til afholdelsen af et væddeløb, også i forbindelse med en turnering eller et præmievæddeløb, skal enhver arrangør, der står for en af disse begivenheder, opfylde de betingelser, som er fastsat i det nationale reglement for motorcykelvæddeløb og i ETHEAM’s cirkulærer. ELPA og ETHEAM gjorde endvidere MOTOE opmærksom på, at såfremt en arrangør i løbet af året anmoder om, at der bekendtgøres yderligere væddeløb, må datoerne for disse ikke gribe ind i de allerede planlagte væddeløb, hvilket er i såvel løbsdeltagernes som i arrangørernes interesse. Af denne grund skulle programmerne for de væddeløb, der påtænktes afholdt i løbet af 2001, indgives til ELPA og ETHEAM senest den 15. september 2000.
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114).
89

På grundlag af de anførte betragtninger skal det tredje spørgsmål derfor besvares med, at ved anvendelsen af artikel 15 i direktiv 75/442 på udledning af olieprodukter i havet ved uheld, som har forårsaget en forurening af en medlemsstats kyster, gælder følgende: — Den nationale domstol kan anse sælgeren af disse olieprodukter og befragteren af det skib, der transporterer dem, for at være den, der har frembragt det nævnte affald, i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 1, litra b), i direktiv 75/442, og dermed for at være »tidligere indehaver« ved anvendelsen af direktivets artikel 15, andet led, første del, såfremt den nationale domstol på grundlag af sagens omstændigheder — som det alene tilkommer denne at vurdere — når frem til den konklusion, at denne sælger/befragter har medvirket til risikoen for, at der opstod den forurening, som indtraf på grund af skibsforliset, navnlig såfremt han har undladt at træffe foranstaltninger til at forebygge en sådan hændelse, såsom foranstaltninger vedrørende valg af skib. — Hvis det viser sig, at de omkostninger, som er forbundet med bortskaffelsen af affald, der er frembragt ved, at olieprodukter er udledt i havet ved et uheld, ikke overtages af FIPOL eller ikke kan overtages af den, fordi det maksimale erstatningsbeløb for det pågældende skadestilfælde er overskredet, og hvis det ifølge en medlemsstats nationale ret, herunder den ret, der gælder som følge af internationale konventioner, på grund af de fastsatte ansvarsbegrænsninger og/eller ansvarsfritagelser er udelukket, at disse omkostninger afholdes af ejeren og/eller befragteren af skibet, selv om disse må anses for »indehavere« af affaldet i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 1, litra c), i direktiv 75/442, skal national ret for at sikre en gennemførelse af direktivet, der er i overensstemmelse med dettes artikel 15, være således udformet, at det kan pålægges producenten af det produkt, som det frembragte affald hidrører fra, at bære disse omkostninger. I overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler, kan producenten imidlertid kun forpligtes til at bære disse omkostninger, såfremt han ved sin virksomhed har medvirket til risikoen for, at der opstod den forurening, som er forvoldt på grund af skibets forlis.
6

Af forordningens artikel 3 følger: »1. Bilag A indeholder: a) de i liste I til konventionen opførte arter, for hvilke medlemsstaterne ikke har taget forbehold b) arter som i) er eller kan blive efterspurgt i Fællesskabet eller med henblik på international handel, og som enten er udryddelsestruede eller så sjældne, at enhver form for handel, også i minimalt omfang, vil sætte den pågældende arts overlevelse på spil, eller som ii) tilhører en slægt, hvoraf de fleste arter, eller er en art, hvoraf de fleste underarter er opført i bilag A i overensstemmelse med kriterierne i litra a) eller litra b), nr. i), og hvor opførelse i bilaget er af afgørende betydning for en effektiv beskyttelse af de pågældende højere systematiske enheder. 2. Bilag B indeholder: a) de i liste II til konventionen opførte arter, bortset fra de i bilag A opførte arter, for hvilke medlemsstaterne ikke har taget forbehold b) de i liste I til konventionen opførte arter, for hvilke der er taget forbehold c) enhver anden art, der ikke er opført i liste I eller II til konventionen, i) og som er genstand for international handel i et omfang, som ikke tillader, — at arten eller populationer af arten overlever i visse lande, eller — at den samlede population kan opretholdes på et niveau, der er i overensstemmelse med den pågældende arts rolle i de økosystemer, hvor den forekommer, eller ii) for hvilken opførelse i bilaget, på grund af ydre lighedspunkter med andre arter, der er opført i bilag A eller bilag B, er vigtig for at sikre effektiv kontrol med handelen med enheder af disse arter d) arter, for hvilke det er fastslået, at udsætning af levende enheder i naturen i Fællesskabet udgør en økologisk trussel mod arter af vilde dyr og planter, der er naturligt hjemmehørende i Fællesskabet. 3. Bilag C indeholder: a) de i liste III til konventionen opførte arter, bortset fra de i bilag A eller B opførte arter, for hvilke medlemsstaterne ikke har taget forbehold b) de i liste II til konventionen opførte arter, for hvilke der er taget forbehold. 4. Bilag D indeholder: a) arter, som ikke er opført i bilag A, B og C, og som det på grund af omfanget af importen i Fællesskabet er berettiget at overvåge b) de i liste III til konventionen opførte arter, for hvilke der er taget forbehold. 5. Hvor bevaringsstatus for arter omfattet af nærværende forordning nødvendiggør deres optagelse på en af listerne til konventionen, skal medlemsstaterne bidrage til de nødvendige ændringer.«
Traktatbrud – ukorrekt gennemførelse af [artikel 8, 12 og 13] i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester (»forsyningspligtdirektivet«) (EFT L 108, s. 51) – forpligtelse til at anvende en effektiv, objektiv, transparent og ikke-diskriminerende metode til udpegning af virksomheder til at varetage forsyningspligten – national lovgivning, som på forhånd udelukker erhvervsdrivende, der ikke er i stand til at varetage forsyningspligten på hele det nationale område.
1)

Et videokamera kan kun tariferes i underposition 85254099 i den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2261/98 af 26. oktober 1998, Kommissionens forordning (EF) nr. 2204/1999 af 12. oktober 1999, Kommissionens forordning (EF) nr. 2388/2000 af 13. oktober 2000 og Kommissionens forordning (EF) nr. 2031/2001 af 6. august 2001, hvis funktionen til optagelse af billeder og lyd fra andre kilder end det indbyggede kamera eller den indbyggede mikrofon er aktiv på tidspunktet for fortoldningen, eller hvis, selv når producenten ikke har til hensigt at oplyse om denne egenskab, denne funktion kan aktiveres efter dette tidspunkt ved en let manipulation af apparatet foretaget af en bruger, som ikke er i besiddelse af særlige kompetencer, og uden at videokameraets hardware ændres. I tilfælde af en efterfølgende aktivering er det desuden nødvendigt, når først aktiveringen har fundet sted, dels at videokameraet fungerer på lignende måde som et videokamera, hvis funktion til optagelse af billeder og lyd fra andre kilder end det indbyggede kamera eller den indbyggede mikrofon er aktiv på tidspunktet for fortoldningen, dels at videokameraet kan fungere alene. Disse betingelser skal kunne kontrolleres på tidspunktet for fortoldningen. Det tilkommer den nationale domstol at bedømme, hvorvidt disse betingelser er opfyldt. Er disse betingelser ikke opfyldt, skal videokameraet tariferes i underposition 85254091 i den kombinerede nomenklatur.
9

Dette er baggrunden for, at commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Henset til det almindelige princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, som er indeholdt i […] artikel [12 EF], er bestemmelserne i artikel 706-3 i den franske code de procédure pénale da forenelige med fællesskabsretten, for så vidt som en EF-borger, der er bosiddende i Frankrig og far til et barn med fransk statsborgerskab, som er omkommet uden for det nationale område, udelukkes fra at få erstatning fra Fonds de garantie alene på grund af sit statsborgerskab?«
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
31

Henset til det ovenfor anførte skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 22, nr. 2, i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at et søgsmål som det i hovedsagen omhandlede, hvor en part gør gældende, at en beslutning truffet af et organ under et selskab tilsidesætter de rettigheder, som den nævnte part angiveligt har i medfør af dette selskabs vedtægter, ikke vedrører gyldigheden af beslutninger truffet af organer under et selskab som omhandlet i denne bestemmelse.
Sjette direktivs artikel 4, som er indeholdt i direktivets afsnit IV med overskriften »Afgiftspligtige personer«, bestemmer:

»1. Som afgiftspligtig person anses enhver, der selvstændigt og uanset stedet udøver en af de i stk. 2 nævnte former for økonomisk virksomhed, uanset formålet med eller resultatet af den pågældende virksomhed.

2. De former for økonomisk virksomhed, der er omhandlet i stk. 1, er alle former for virksomhed som producent, handlende eller tjenesteyder, herunder minedrift og landbrug, samt virksomhed inden for liberale og dermed sidestillede erhverv. Som økonomisk virksomhed anses bl.a. transaktioner, der omfatter udnyttelse af materielle eller immaterielle goder med henblik på opnåelse af indtægter af en vis varig karakter.

[…]

5. Stater, regioner, amter, kommuner og andre offentligretlige organer anses ikke som afgiftspligtige personer for så vidt angår virksomhed eller transaktioner, som de udøver eller foretager i deres egenskab af offentlig myndighed, også selv om de i forbindelse med denne virksomhed eller disse transaktioner modtager gebyrer, afgifter, bidrag eller vederlag.

Når de udøver sådanne former for virksomhed eller foretager sådanne transaktioner, skal de dog betragtes som afgiftspligtige personer for så vidt angår disse former for virksomhed eller disse transaktioner, såfremt deres fritagelse for afgiftspligten ville føre til konkurrencefordrejning af en vis betydning.

Under alle omstændigheder anses de ovennævnte organer som afgiftspligtige personer for så vidt angår de i bilag D opregnede former for virksomhed, medmindre den udøvede virksomhed er ubetydelig.

Medlemsstaterne kan anse den virksomhed, som udøves af ovennævnte organer, og som er fritaget for afgift i henhold til artikel 13 eller 28, som virksomhed i egenskab af offentlig myndighed.«
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/59/EF af 27. november 2000 om modtagefaciliteter i havne til driftsaffald og lastrester fra skibe (EFT L 332, s. 81).