Udtalelse 2/92

Udtalelse i henhold til EØF-traktatens artikel 228, stk. 1, andet afsnit

»Fællesskabets eller en af dets institutioners kompetence til at deltage i OECD-Rådets tredje reviderede beslutning om national behandling«

Domstolens udtalelse af 24. marts 1995

Sammendrag af udtalelse

EF-traktaten – artikel 235 – rækkevidde – kan ikke skabe en eksklusiv kompetence for Fællesskabet til at indgå internationale aftaler

Internationale aftaler – indgåelse – Domstolens forudgående udtalelse – genstand – kompetencefordeling mellem Fællesskabet og medlemsstaterne – problem, der vil kunne rejses under et sogsmål – uden betydning

Udtrykket »aftale« i traktatens artikel 228, stk. 6, anvendes i en generel betydning, sigtende til enhver forpligtelse indgået af folkeretssubjekter med bindende virkning, uanset hvilken formel benævnelse der er anvendt.

Domstolen kan ikke anvende bestemmelserne i procesreglementets artikel 91 i forbindelse med udøvelsen af den rådgivende funktion, der er tillagt den i traktatens artikel 228. Efter artikel 91 kan Domstolen således tage stilling til visse formalitetsindsigelser og processuelle stridsspørgsmål, inden den indleder behandlingen af sagens realitet. Det er åbenbart, at et sådant behov ikke foreligger i forbindelse med udtalelsesproceduren. Såfremt en medlemsstat eller en institution, som kan fremsætte bemærkninger, rejser indsigelse mod, at en begæring antages til realitetsbehandling, må Domstolen imidlertid undersøge dette spørgsmål.

Der kan bl.a. indhentes en udtalelse i henhold til traktatens artikel 228, stk. 6, om spørgsmål, der vedrører kompetencefordelingen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne med hensyn til indgåelse af en bestemt aftale med tredjelande. Det forhold, at visse spørgsmål også vil kunne rejses under andre søgsmål, herunder et annullationssøgsmål efter traktatens artikel 173, medfører ikke, at der ikke kan indhentes en forudgående udtalelse i henhold til artikel 228. Der kan under denne procedure behandles ethvert spørgsmål, der kan undergives en domstolsprøvelse, for så vidt disse spørgsmål kan skabe tvivl om aftalens materielle eller formelle gyldighed i forhold til traktaten.

Bestemmelserne om national behandling i OECD-medlemslandenes erklæring om internationale investeringer og multinationale virksomheder, hvortil der henvises i OECD-Rådets tredje beslutning om national behandling, vedrører forholdene for virksomheder, som — uanset branche — bl.a. gennem datterselskaber og filialer opererer på Fællesskabets medlemsstaters område, og som ejes af eller kontrolleres af statsborgere i et andet af OECD's medlemslande. Når henses til bestemmelsernes anvendelsesområde, vedrører de primært betingelserne for, at udenlandsk kontrollerede virksomheder kan deltage i det indre økonomiske liv i de medlemsstater, hvor de opererer, og disse betingelser henhører under bestemmelserne om Fællesskabets indre marked. Bestemmelserne om national behandling finder imidlertid også anvendelse på betingelserne for virksomhedernes deltagelse i samhandelen mellem medlemsstaterne og tredjelande, og disse betingelser henhører under Fællesskabets fælles handelspolitik. Fællesskabet er således ikke i henhold til artikel 113 enekompetent til at deltage i den tredje beslutning.

Internationale aftaler vedrørende transport henhører under den fælles transportpolitik og ikke under den fælles handelspolitik. For så vidt bestemmelserne om national behandling i OECD-medlemslandenes erklæring om internationale investeringer og multinationale virksomheder, hvortil der henvises i OECD-Rådets tredje beslutning om national behandling, vedrører betingelserne for, at udenlandsk kontrollerede virksomheder kan deltage i internationale transporter med tredjelande, falder de ligeledes uden for artikel 113's anvendelsesområde.

Fællesskabets eksklusive kompetence udadtil følger ikke ipso facto af dets kompetence til internt at fastsætte regler. Medlemsstaterne mister, uanset om de handler enkeltvis eller samlet, først deres ret til at påtage sig forpligtelser over for tredjelande, efterhånden som der indføres fælles regler, som vil kunne påvirkes af disse forpligtelser. Selv om Fællesskabet på visse af de områder, der er omhandlet i OECD-Rådets tredje beslutning om national behandling, har vedtaget retsakter, som vil kunne tillægge det en eksklusiv kompetence udadtil, navnlig inden for de områder, som er omfattet af EF-traktatens artikel 57, stk. 2, artikel 75, 84 og 100 A, omfatter disse retsakter ikke alle de områder, beslutningen vedrører. Fællesskabet er således kompetent til at deltage i den tredje beslutning, men denne kompetence omfatter ikke alle de emner, beslutningen vedrører. Kompetencen tilkommer derfor dels Fællesskabet, dels medlemsstaterne.