Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 14. december 1988. - STAR FRUIT COMPANY S. A. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - PASSIVITETSSOEGSMAAL ANLAGT AF EN VIRKSOMHED - KOMMISSIONENS MANGLENDE IVAERKSAETTELSE AF EN PROCEDURE I HENHOLD TIL EOEF-TRAKTATENS ARTIKEL 169. - SAG 247/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 00291



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Den sag, hvori jeg i dag skal fremsaette forslag til afgoerelse, vedroerer i det vaesentlige spoergsmaalet, om erhvervsdrivende har ret til at anlaegge sag mod Kommissionen, naar denne trods opfordring har undladt at indlede en traktatbrudsprocedure mod en medlemsstat .

A - Faktiske omstaendigheder

2 . Ogsaa i denne sag drejer det sig om indfoersel til Frankrig af bananer, der befinder sig i fri omsaetning i en medlemsstat . Sagsoegeren, som har indbragt sagen for Domstolen, er et selskab med hjemsted i Bruxelles, og som blandt andet importerer og eksporterer frugt ( selskabet er i oevrigt hovedleverandoer til sagsoegeren i sag 206/87 ).

3 . Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabet gentagne gange har modtaget koebsoensker fra franske kunder, men imidlertid ikke har vaeret i stand til at gennemfoere udfoersler til Frankrig . Selskabets lastmotorvogne blev gentagne gange afvist ved graensen - saaledes at indfoerslerne kun har kunnet gennemfoeres ved to lejligheder - og det er heller ikke lykkedes selskabets franske kunder i forbindelse med de importlicitationer, der er udskrevet af de franske myndigheder, at opnaa importlicenser - der derimod systematisk er blevet udstedt til groupement d' intérêt economique bananier ( som da ogsaa var inddraget i sag 206/87 ), fordi denne forening havde forpligtet sig til at overholde en bestemt prisdisciplin .

4 . Sagsoegeren rettede derfor den 17 . april 1987 henvendelse til Kommissionen og redegjorde over for denne for situationen paa det franske bananmarked ( der allerede i detaljer er beskrevet i sag 206/87 ). Ifoelge sagsoegeren har Den Franske Republik paa denne maade baade tilsidesat EOEF-Traktatens artikel 30 og artikel 2 i Lomé-konventionen AVS-EOEF af 28 . februar 1975, og er derfor forpligtet til at skadesloesholde selskabet for de forretninger, det ikke kunne gennemfoere i perioden fra oktober 1986 til oktober 1987 . Sagsoegeren har derfor kraevet, at Kommissionen i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 indleder en traktatbrudsprocedure, der har til formaal

- at konstatere overtraedelsen af EOEF-Traktatens artikler 30 ff . og artikel 2 i den naevnte Lomé-konvention samt protokol nr . 6 hertil;

- at opfordre den franske stat til at afskaffe de kontingenter, som den anvender for bananer med oprindelse i eller hidroerende fra Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab eller de associerede stater, samt paa bananer med oprindelse i tredjelande, der befinder sig i fri omsaetning inden for Faellesskabet;

- opfordre den franske stat til at erstatte sagsoegeren de tab, som selskabet har lidt som foelge af ikke gennemfoerte leveringer med et beloeb paa 87 451 400 BFR .

5 . Da selskabet som foelge af sin henvendelse kun modtog en skrivelse af 4 . maj 1987 fra en kontorchef i Kommissionen, hvori det oplystes, at Kommissionens tjenestegrene ville traeffe de noedvendige foranstaltninger og underrette sagsoegeren herom, anlagde selskabet sag ved Domstolen den 14 . august 1987 .

6 . Sagsoegeren har i staevningen - der er indgivet i medfoer af EOEF-Traktatens artikler 173 og 175 - nedlagt paastand om, at Domstolen fastslaar, at Kommissionen har undladt at indlede en traktatbrudsprocedure mod Den Franske Republik som foelge af sagsoegerens henvendelse af 17 . april 1987 ( der i det hele er gengivet i staevningen ).

7 . Kommissionen - og Den Franske Republik, som er interveneret til stoette for Kommissionens paastande - har nedlagt paastand om afvisning og har alene indgivet indlaeg paa grundlag af artikel 91 i Domstolens procesreglement .

B - Stillingtagen

Jeg mener, at spoergsmaalet om, hvorvidt den foreliggende sag kan antages til realitetsbehandling - der er det eneste spoergsmaal, som skal behandles i dag - boer besvares paa foelgende maade :

8 . 1 . For mig er det aabenlyst, at henvisningen til EOEF-Traktatens artikel 173 som grundlag for soegsmaalet er klart irrelevant . Der kan i det foreliggende tilfaelde ikke anlaegges annullationssoegsmaal, idet sagsoegeren ikke har angivet den retsakt fra Kommissionen, som i givet fald kan annulleres . Sagsoegeren synes i oevrigt ogsaa at erkende dette, idet selskabet, efter fremsat kritik herom, herefter alene har anfoert, at det vil henholde sig til Domstolens afgoerelse, for saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt sagen kan antages til realitetsbehandling i henhold til EOEF-Traktatens artikel 173 .

9 . Formalitetsspoergsmaalet boer derfor alene undersoeges i henhold til EOEF-Traktatens artikel 175, stk . 3, hvorefter enhver fysisk eller juridisk person kan indbringe klage til Domstolen over, at en af Faellesskabets institutioner har undladt at udstede en retsakt til ham, henstillinger og udtalelser dog undtaget .

10 . 2 . Det er blevet praeciseret, efter Kommissionens indvendinger vedroerende staevningens punkter 3 og 4, at sagsoegerens tredje og fjerde klagepunkter - vedroerende opfordringen til den franske stat om at afskaffe kontingenterne og yde erstatning til sagsoegeren - ikke udgoer selvstaendige klagepunkter, men maa betragtes som forbundet med de to foerste punkter og gennemgaas paa samme maade som dem .

11 . Det er derfor ikke noedvendigt at beskaeftige sig i laengere tid med Kommissionens opfattelse, hvorefter saadanne soegsmaal maa afvises, fordi de ikke er foreskrevet i Traktatens retsbeskyttelsessystem, hvilket utvivlsomt er rigtigt . Problemets kaerne er snarere spoergsmaalet, om fysiske eller juridiske personer kan anlaegge sag ved Domstolen i henhold til EOEF-Traktatens artikel 175 med henblik paa at opnaa, at Kommissionen indleder en traktatbrudsprocedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 169 .

12 . 3 . Denne opfattelse giver anledning til vaesentlig betaenkelighed .

a ) Naar jeg siger dette, taenker jeg ikke saa meget paa argumenter, der kan vaere naerliggende ifoelge ordlyden af EOEF-Traktatens artikel 175 (" undladt at udstede en retsakt til ham "), og som Kommissionen har lagt stor vaegt paa i sine indlaeg . Kommissionen har nemlig anfoert, at proceduren i henhold til artikel 169 for det foerste kun vedroerer retsakter, der er rettet til den beroerte medlemsstat ( og under ingen omstaendigheder om retsakter, der efter deres natur og formaal skal rettes til en privat sagsoeger ), og for det andet ikke omfatter bindende retsakter, der har karakter af beslutninger ( hvilket generaladvokat Gand har fundet vaesentligt med henblik paa artikel 175 i sit forslag til afgoerelse i sag 48/65 ) ( 1 ).

13 . Heroverfor kan det nemlig uden videre anfoeres, at Kommissionen i henhold til artikel 169 - som alene er afgoerende - kan udstede retsakter med retsvirkninger, fordi proceduren ofte ender med, at sagen indbringes for Domstolen med henblik paa en bindende konstatering af traktatbrud . Det kan endvidere anfoeres, at imod en snaever fortolkning efter ordlyden (" undladt at udstede en retsakt til ham ") taler det argument, at passivitetssoegsmaal kun kan have til formaal, at der udstedes begunstigende forvaltningsakter for den, der ansoeger herom, men ikke - hvori der klart kan bestaa en interesse - at der udstedes retsakter, der er bebyrdende for tredjemaend .

14 . b ) Jeg mener derimod, at der under to andre synsvinkler bestaar betydelig tvivl .

15 . Traktatens retsbeskyttelsessystem foreskriver klart ikke nogen generel soegsmaalsret for privatpersoner, men begraenser denne efter deres individuelle interessesituation . For saavidt angaar annullationssoegsmaal, kommer dette til udtryk i EOEF-Traktatens artikel 173 gennem kravet om, at sagsoegeren skal vaere umiddelbart og individuelt beroert . Tilsvarende skal kriteriet i artikel 175 "undladt at udstede en retsakt til ham" forstaas paa denne maade, dvs . at det hoejst kan dreje sig om retsakter, som har en bestemt interesse for sagsoegeren, men under ingen omstaendigheder om en retsakt af generel raekkevidde ( det er - som formuleret af Daig i hans vaerk "Nichtigkeits - und Untaetigkeitsklagen im Recht der europaeischen Gemeinschaften", s . 239 - ikke tilstraekkeligt, at en sagsoeger beroeres af en kollektiv foranstaltning sammen med andre personer, der tilhoerer en persongruppe, som er karakteriseret ved generelle kendetegn; det skal dreje sig om foranstaltninger, der specifikt beroerer sagsoegerens person eller situation ).

16 . Under proceduren i henhold til EOEF-Traktatens artikel 169, saaledes som det sagsoegerende selskab opfatter denne, naar det kraever, at det statueres, at Frankrig har tilsidesat EOEF-Traktatens artikler 30 ff . og Lomé-konventionen, drejer det sig utvivlsomt i sidste ende ( hvis man holder sig de konsekvenser for oeje, som Den Franske Republik skulle drage efter den af sagsoegeren kraevede dom til konstatering af traktatbrud ) om en retsakt af generel raekkevidde, nemlig en aendring af den gaeldende indfoerselsordning og de restriktioner, som denne indebaerer for samhandelen inden for Faellesskabet . Det kan faktisk vanskeligt antages, at en privat virksomhed kan forfoelge et saadant formaal, hvilket generaladvokat Roemer allerede har understreget i sit forslag til afgoerelse i sag 103/63 ( 2 ).

17 . Det kan for det andet fremhaeves - og dette er muligvis endnu mere afgoerende - at ifoelge Traktatens system, som det kan udledes af artiklerne 169 og 170, har kun Kommissionen og medlemsstaterne befoejelse til at goere en medlemsstats traktatsstridige adfaerd til genstand for et soegsmaal for Domstolen, og at den skoensmaessige befoejelse spiller en vaesentlig rolle paa dette punkt ( hvilket generaladvokat Gand har understreget i sit forslag til afgoerelse i sag 48/65 ), samt at loesningen ligeledes afhaenger af overholdelsen af den forudgaaende administrative procedure, der giver den beroerte medlemsstat mulighed for at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at efterkomme Traktaten inden indbringelse af en sag for Domstolen .

18 . Det lader sig vanskeligt forene med disse krav at antage, at en beroert privatperson kan anmode Kommissionen om at indlede en traktatbrudsprocedure, og, saafremt Kommissionen naegter dette, indbringe sagen for Domstolen . Der mangler her en vigtig i EOEF-Traktatens artikel 175 defineret betingelse - undladelse af at traeffe afgoerelse i strid med Traktaten - netop fordi Kommissionen ikke er forpligtet til at indlede en saadan procedure, men kan traeffe afgoerelse herom efter et skoen . Ioevrigt ville den kritiserede statslige adfaerd - saafremt Kommissionen ikke finder anledning til at indlede en procedure - umiddelbart paa en vis maade blive gjort til genstand for en retslig kontrol ( ved en procedure der har til formaal at tvinge institutionen til at anlaegge sag, og hvorunder det i det mindste vil blive diskuteret, om der bestaar tilstraekkelige indicier for, at der foreligger en tilsidesaettelse af Traktaten ); dette betyder, at den beroerte stat ikke vil faa mulighed for - hvilket er foreskrevet i artikel 169 - forudgaaende at afgive forklaring og bringe den kritiserede overtraedelse til ophoer . Dette har ogsaa generaladvokat Gand henvist til i sit forslag til afgoerelse i sag 48/65, og paa linie hermed ligger - hvilket Daig har paavist a.st ., s . 240 - den fremherskende juridiske teori .

C - Sammenfatning

19 . 4 . Herefter kan jeg kun drage den konklusion, at den af selskabet Star Fruit Company anlagte sag maa afvises, og at sagsoegeren boer tilpligtes at afholde sagens omkostninger, da der er nedlagt paastand herom, dog med undtagelse af de udgifter, der er afholdt af intervenienten, som ikke har nedlagt paastand herom .

(*) Originalsprog : tysk .

( 1 ) Dom af 1 . marts 1966, sag 48/65, Alfons Luetticke GmbH m.fl . mod EOEF-Kommissionen, Sml . 1965-68, s . 169 .

( 2 ) Dom af 2 . juli 1964 i sag 103/63, Rhenania Schiffahrts - und Speditionsgesellschaft mbH mod EOEF-Kommissionen, Sml . 1954-64, s . 513 .