Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – litispendensindsigelse – samme parter, sagsgenstand og anbringender i to sager – sagsøgerens hævelse af et af søgsmålene – bortfald af litispendens

2. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – kommissionsbeslutning, der forbyder en støtteordning til fordel for en sektor

(Art. 230, stk. 4, EF)

3. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – undersøgelse af en støtteordning i dens helhed – lovlighed

(Art. 87 EF og 88 EF)

4. Statsstøtte – begreb – tildeling af en fordel til støttemodtagerne

(Art. 87, stk. 1 og 3, EF)

5. Appel – anbringender – domspræmisser, der tilsidesætter EU-retten – domskonklusion baseret på andre retlige grunde – forkastelse

6. Statsstøtte – kommissionsbeslutning, som fastslår, at en støtteordning er uforenelig med fællesmarkedet – begrundelsespligt

(Art. 88, stk. 2, EF)

7. Statsstøtte – konkurrencebegrænsning – påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne – omfanget af den bevisbyrde, der påhviler Kommissionen

(Art. 88 EF)

8. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder – anbringender ikke taget til følge – Domstolens kontrol med vurderingen af beviselementer – udelukket, medmindre der foreligger urigtig gengivelse

[Art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)]

9. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet – støtte til udvikling af nærmere angivne regioner

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF]

Sammendrag

1. Den omstændighed, at en sag afvises, betyder, at den heraf følgende verserende tvist ophører, således at der ikke længere foreligger litispendens. Det samme gør sig gældende, når en verserende sag ophører, fordi sagsøgeren hæver søgsmålet. Interessen i at undgå, at borgerne anvender denne mulighed på en måde, som er i strid med det procesøkonomiske princip, kræver ikke, at litispendensen består, selv for så vidt angår et søgsmål, som sagsøgeren har hævet. Denne interesse beskyttes nemlig i tilstrækkelig grad ved, at sagsøgeren kan tilpligtes at betale sagsomkostningerne i henhold til artikel 69, stk. 5, første afsnit, i Domstolens procesreglement eller artikel 87, stk. 5, første afsnit, i Rettens procesreglement.

(jf. præmis 31 og 32)

2. Under et annullationssøgsmål er de faktiske modtagere af en individuel støtte, som er tildelt i henhold til en generel støtteordning, og som Kommissionen kræver tilbagesøgt, individuelt berørt i henhold til artikel 230, stk. 4, EF.

Påbuddet om tilbagesøgning berører således allerede alle de pågældende støttemodtagere individuelt, idet de på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede beslutning risikerede, at de fordele, de havde modtaget, skulle tilbagesøges, og deres retsstilling er således berørt. Disse modtagere indgår derfor i en snæver kreds, uden at det derfor er nødvendigt at undersøge de yderligere betingelser for de tilfælde, hvor Kommissionens beslutning ikke er ledsaget af et påbud om tilbagesøgning. Den mulighed, at de underkendte fordele ikke senere bliver inddrevet hos modtagerne, udelukker desuden ikke, at modtagerne kan betragtes som individuelt berørt.

(jf. præmis 53 og 56)

3. I forbindelse med et støtteprogram kan Kommissionen nøjes med at studere det omhandlede programs egenskaber ved bedømmelsen i beslutningens begrundelse af, om det, på grund af ordninger i henhold til programmet, medfører en mærkbar fordel for støttemodtagerne i forhold til deres konkurrenter og især vil kunne gavne virksomheder, der deltager i samhandelen mellem medlemsstaterne. Kommissionen er dermed ikke i en beslutning vedrørende en sådan ordning forpligtet til at foretage en undersøgelse af støtten, der i hvert enkelt individuelt tilfælde er tildelt i henhold til sådan en ordning. Det er alene ved en tilbagesøgning af støtte, at det er nødvendigt at efterprøve hver berørt virksomheds individuelle situation.

Når Kommissionen træffer afgørelse på grundlag af en generel og abstrakt gennemgang af en støtteordning, som den finder uforenelig med fællesmarkedet, og bestemmer, at der skal ske tilbagesøgning af beløb, der er modtaget i henhold til denne støtteordning, tilkommer det således medlemsstaten at vurdere situationen for hver af de pågældende virksomheder, der er berørt af en sådan tilbagesøgning.

(jf. præmis 63, 64 og 130)

4. Begrundelsen for en støtteforanstaltning er ikke tilstrækkelig til, at en sådan foranstaltning uden videre kan falde uden for begrebet »støtte« i artikel 87 EF. I denne bestemmelses stk. 1 sondres der nemlig ikke efter grundene til eller hensigten med de statslige interventioner, men bestemmelsen definerer dem alene efter deres virkninger.

Den omstændighed, at en medlemsstat ved iværksættelse af ensidige foranstaltninger søger at tilnærme konkurrencevilkårene inden for en bestemt økonomisk sektor til de vilkår, som gælder i de øvrige medlemsstater, kan ikke bevirke, at disse foranstaltninger mister deres karakter af støtte. Dette gælder ligeledes for foranstaltninger, der skal kompensere for eventuelle ulemper, som de virksomheder, der er etableret i et bestemt område i en medlemsstat, må bære. Selve ordlyden af EF-traktaten, som i artikel 87, stk. 3, litra a) og c), kvalificerer »støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder« og »støtte til fremme af udviklingen af visse […] områder« som statsstøtte, der kan erklæres forenelig med fællesmarkedet, angiver, at fordele, som begrænser sig til en del af den medlemsstats område, der er underlagt støttereglerne, kan udgøre selektive fordele.

Det følger heraf, at det med nedsættelsen af sociale bidrag forfulgte formål om at kompensere for de konkurrencemæssige ulemper, som virksomheder i et bestemt område i en medlemsstat er udsat for, ikke kan fratage disse fordele deres karakter af støtte i henhold til artikel 87, stk. 1, EF.

(jf. præmis 94-96 og 100)

5. Hvis præmisserne i en dom afsagt af Retten indeholder en tilsidesættelse af EU-retten, men konklusionen er berettiget af andre retlige grunde, må appellen forkastes.

(jf. præmis 118)

6. En beslutning fra Kommissionen, hvorved det fastslås, at en støtteordning er uforenelig med fællesmarkedet, og som er ledsaget af et krav om tilbagesøgning, skal klart identificere dens rækkevidde. En sådan beslutning skal indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for, at de nationale myndigheder kan gennemføre den, således at det udelukkes, at beslutningens faktiske indhold først fastslås efterfølgende ved hjælp af en skriftveksling mellem Kommissionen og de nationale myndigheder. Den efterprøvelse, de nationale myndigheder skal foretage af den individuelle situation for hver enkelt støttemodtager, skal være tilstrækkelig reguleret af beslutningen, hvorved det fastslås, at en støtteordning er uforenelig med fællesmarkedet.

(jf. præmis 120)

7. Kommissionen skal ikke godtgøre, at støtten reelt påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne og faktisk fordrejer konkurrencen, men skal alene undersøge, om denne støtte kan påvirke denne samhandel og fordreje konkurrencen.

Støttebeløbenes begrænsede omfang eller den omstændighed, at størstedelen af de begunstigede virksomheder udøver deres aktiviteter på lokalt plan, kan ikke i den forbindelse medføre, at den støtte, der er tildelt i henhold til denne ordning, ikke kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen.

(jf. præmis 134 og 135)

8. I henhold til artikel 225 EF, artikel 51, stk. 1, i statutten for Domstolen og artikel 112, stk. 1, første afsnit, litra c), i Domstolens procesreglement skal en appellant, når denne gør gældende, at Retten har foretaget en urigtig gengivelse af beviserne, præcist angive, hvilke beviser der er blevet urigtigt gengivet af Retten, og påvise fejlene i den undersøgelse, der efter appellantens opfattelse har foranlediget denne urigtige gengivelse. En sådan urigtig gengivelse af beviserne foreligger desuden, hvis det uden fremlæggelse af nye beviser fremgår åbenbart, at bedømmelsen af de foreliggende beviser er urigtig.

(jf. præmis 152 og 153)

9. Kommissionen kunne – som begrundelse for afslaget på at anvende undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra c), EF – med føje henvise til, at der var tale om driftsstøtte til virksomheder. En sådan støtte, der i princippet fordrejer konkurrencevilkårene, kan nemlig kun undtagelsesvis godkendes i henhold til Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for anvendelse af artikel 87, stk. 3, litra a) og c), EF på regionalstøtte og retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte.

(jf. præmis 168)