Kun oplagring af druemost med oprindelse i Fællesskabet kan nemlig danne grundlag for en sådan støtte. I henhold til denne forordnings artikel 32, stk. 2, er en sådan støtte desuden betinget af, at producenten og et eller flere interventionsorganer indgår en oplagringskontrakt, hvis gyldighed er en betingelse for at opnå nævnte støtte.

Hvad angår den støtteordning for privat oplagring af druemost, der er indført ved forordning nr. 822/87 om den fælles markedsordning for vin, som ændret ved forordning nr. 2253/88, forholder det sig således, at hvor et selskab, der fremtræder som sælger af druemost, ikke eksisterer, hvorfor det ikke kan bevises, at druemosten har oprindelse i Fællesskabet, kan den producent, der har erhvervet nævnte druemost af dette selskab, under alle omstændigheder ikke modtage oplagringsstøtte i henhold til forordning nr. 822/87.

Manglende opfyldelse af betingelsen om, at druemosten skal have oprindelse i Fællesskabet inden for rammerne af den støtteordning for privat oplagring af denne, der er indført ved forordning nr. 822/87 om den fælles markedsordning for vin, som ændret ved forordning nr. 2253/88, henhører under begrebet »uregelmæssighed« som omhandlet i artikel 1 i forordning nr. 2988/95 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser. En sådan tilsidesættelse udgør en tilsidesættelse af EU-retlige bestemmelser, som kan skade Unionens budget ved at afføde en uretmæssig udgift. Enhver uregelmæssighed i den forstand, hvori udtrykket anvendes i denne artikel, kan desuden medføre administrative foranstaltninger eller sanktioner.

I denne henseende kan artikel 17, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1059/83 om oplagringskontrakter for bordvin, druemost, koncentreret druemost og rektificeret koncentreret druemost, som ændret ved forordning nr. 2646/1999, ikke udgøre det retlige grundlag for at pålægge en sanktion for en tilsidesættelse vedrørende oprindelsen i Fællesskabet. Denne bestemmelse finder nemlig anvendelse på forfølgning af uregelmæssigheder, der vedrører betingelserne for opfyldelse af oplagringskontrakten, og som er mindre grove end dem, der er omhandlet i artikel 17, stk. 1, litra a). Derimod kan der ikke i henhold til nævnte forordnings artikel 17, stk. 1, litra b), pålægges sanktioner for alvorlige mangler vedrørende selve gyldigheden af en oplagringskontrakt, der er fremlagt som grundlag for en anmodning om oplagringsstøtte, idet disse mangler uden videre rejser tvivl om producentens ret til oplagringsstøtten.

I tilfælde, hvor der hverken i den gældende sektorspecifikke regulering eller i den nationale lovgivning er fastsat nogen sanktion, kan der imidlertid ikke pålægges en »sanktion« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 5 i forordning nr. 2998/95, for en sådan uregelmæssighed.

Under omstændigheder, hvor de konstaterede uregelmæssigheder bevirker, at de oplagringskontrakter, på grundlag af hvilke oplagringsstøtten var blevet udbetalt, ikke kunne anses for at være gyldigt indgået med henblik på at opnå den nævnte støtte, er de nationale myndigheder dog forpligtede til at iværksætte en administrativ foranstaltning i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 4, stk. 1, første led, i forordning nr. 2998/95, der består i at kræve denne uberettiget modtagne støtte tilbagebetalt.

(jf. præmis 45, 52, 58, 62, 67 og 72 samt domskonkl. 2)