Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 16. oktober 1986. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - FORBRUGSAFGIFT PAA BANANER. - SAG 184/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 02013



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

A - 1 . Den sag, jeg i dag skal fremsaette forslag til afgoerelse i, drejer sig om den afgift paa friske og toerrede bananer samt bananmel, som blev indfoert i Italien ved lov nr . 986 af 9 . oktober 1964, og som ogsaa den praejudicielle sag 193/85 drejer sig om .

2 . Kommissionen er af den opfattelse, at opkraevningen af afgiften - for saa vidt det drejer sig om varer fra de oversoeiske franske departementer ( som EOEF-traktatens artikel 95 i henhold til dommen i sag 148/77 ( 1 ) finder anvendelse paa ) - ikke er forenelig med artikel 95, stk . 1; da indenlandsk produceret frugt ikke er paalagt afgift, er der ifoelge Kommissionen i det mindste tale om en tilsidesaettelse af artikel 95, stk . 2 . Spoergsmaalet om, hvorvidt sidstnaevnte bestemmelse finder anvendelse, afhaenger ikke af, om de begunstigede indelandske varer maa betragtes som lignende . Det er derimod tilstraekkeligt, at der i det mindste delvis, indirekte eller potentielt er tale om et konkurrenceforhold i relation til de naevnte varer . Ved skrivelse af oktober 1983 til den italienske udenrigsminister gjorde Kommissionen opmaerksom paa sit synspunkt og bad om en stillingtagen dertil .

3 . Sagsoegte bestred ikke de af sagsoegeren fremfoerte omstaendigheder, men bebudede i en telex af december 1983 fra Italiens faste repraesentation en aendring af den italienske afgiftsordning ( med hensyn til afgifter paa bananer fra de franske oversoeiske departementer og AVS-staterne ). Da den italienske regering heller ikke foretog sig yderligere paa foranledning af Kommissionens begrundede udtalelse af december 1984, hvori Kommissionen kraevede, at Italien traf de noedvendige foranstaltninger inden for en maaned efter modtagelsen af den begrundede udtalelse, anlagde Kommissionen den 13 . juni 1985 sag i henhold til EOEF-traktatens artikel 169 .

4 . Kommissionen har nedlagt paastand om, at det statueres, at Den italienske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser efter EOEF-traktatens artikel 95, idet den har indfoert og opretholdt en forbrugsafgift paa friske og toerrede bananer samt paa bananmel .

B - Hertil skal jeg fremsaette foelgende bemaerkninger :

1 . 5 . I den praejudicielle sag 193/85 rejstes - som jeg netop naevnte - det principielle spoergsmaal, om den italienske afgift paa bananer skal vurderes i relation til EOEF-traktatens artikel 95 eller maa betragtes som en afgift med tilsvarende virkning som told . Efter en afvejning af alle relevante hensyn og paa baggrund af Domstolens praksis paa omraadet naaede jeg frem til, at det sidste nok maatte antages at vaere tilfaeldet . Naervaerende sag, hvori den mundtlige forhandling fandt sted samme dag som i sag 193/85, gav ikke anledning til tvivl paa det punkt .

6 . Det betyder, at Kommissionens paastand efter min opfattelse ikke kan tages til foelge . Da det paa den anden side heller ikke uden videre kan fastslaas, at der er tale om en tilsidesaettelse af bestemmelserne om afgifter med tilsvarende virkning som told - de har en anden raekkevidde - ( under den administrative procedure var der jo hele tiden kun tale om en tilsidesaettelse af artikel 95, og spoergsmaalet om "afgifter med tilsvarende virkning som told" er heller ikke stiltiende bragt ind i sagen ), kan jeg i foerste omgang kun foreslaa, at Den italienske Republik frifindes for den af Kommissionen nedlagte paastand paa grund af, at subsumptionen af den omtvistede italienske afgift er ukorrekt .

2 . 7 . Paa baggrund af de vanskelige afgraensningsproblemer mellem interne afgifter i henhold til artikel 95 paa den ene side og afgifter med tilsvarende virkning som told paa den anden, vil jeg i dette forslag til afgoerelse ikke lade det blive derved, men subsidiaert ogsaa behandle spoergsmaalet om, hvilken vurdering der skal anlaegges, hvis Domstolen maatte finde, at det er EOEF-traktatens artikel 95, der finder anvendelse .

8 . a ) I to indlaeg har Kommissionen endnu en gang redegjort for, hvorfor der efter Kommissionens opfattelse er tale om en overtraedelse af artikel 95, naar en afgift naesten udelukkende paalaegges indfoerte frugter ( bananer ), mens paa den anden side navnlig indenlandsk fremstillet frugt ikke er afgiftsbelagt . Efter Kommissionens opfattelse maa artikel 95, stk . 1, finde anvendelse, idet bananer og anden indenlandsk fremstillet frugt efter de i Domstolens praksis anvendte definitioner maa betragtes som "lignende ". Under alle omstaendigheder maa det supplerende stk . 2 i artikel 95 finde anvendelse, idet afgiftens beskyttende virkning over for indenlandsk produceret frugt er aabenbar .

9 . Den italienske regering har under sagen for det foerste forsikret, at det maa forventes, at de bebudede og allerede udarbejdede bestemmelser meget snart bliver vedtaget; en aendret retstilstand har imidlertid ikke kunnet tilvejebringes hurtigere, idet der maatte tages hensyn til andre beroerte ministeriers synspunkter, og der desuden for nylig ogsaa fremkom aendringsforslag . Herudover har den italienske regering med hensyn til artikel 95, stk . 1, blot anfoert, at de i Domstolens praksis opstillede betingelser ikke er opfyldt . Saaledes kan man ikke sige, at bananer og italienske frugter er lignende varer, idet de jo har helt forskellige egenskaber, ligesom man maa anerkende, at bananer og anden frugt ikke skal daekke de samme behov . For eksempel har den italienske regering paapeget, at paerer har et hoejere vandindhold, hvilket medfoerer, at de i modsaetning til bananer er velegnede til at slukke toersten . Regeringen har desuden haevdet, at bananer for mindre boern i det mindste i Italien anses for naerende og energirige, saaledes at de kan supplere anden form for frugt .

10 . b ) Ser vi foerst paa artikel 95, stk . 1, hvorefter :

"Ingen Medlemsstat maa direkte eller indirekte paalaegge varer fra andre Medlemsstater interne afgifter af nogen art, som er hoejere end de afgifter, der direkte eller indirekte paalaegges indenlandske varer",

maa man erindre sig, at bestemmelsen efter Domstolens praksis omfatter varer, som "over for forbrugerne frembyder ensartede egenskaber og tjener samme behov", i hvilken henseende det er tillagt betydning, om de respektive varer kan placeres under samme position i den faelles toldtarif ( jfr . dommen i sag 45/75 ( 2 ), Sml . 1976, paa s . 194, praemis 12 ). I Domstolens praksis er det i den forbindelse desuden understreget ( jfr . dommen i sag 170/78 ( 3 ), Sml . 1980, paa s . 433, praemis 9 ), at stk . 1 i artikel 95 vedroerer "i vidt omfang sammenlignelige ((( varer ))", ligesom ( jfr . dommen i sag 216/81 ( 4 ), Sml . 1982, paa s . 2712, praemis 7 ), artikel 95, stk . 1, skal fortolkes bredt og begrebet lignende varer maa fortolkes tilstraekkeligt smidigt, hvorved et sammenlignelighedskriterium, set i forhold til anvendelsen, er vigtigt .

11 . Forsoeger man herefter med disse kriterier som udgangspunkt at besvare det spoergsmaal, om den italienske forbrugsafgift paa bananer er omfattet af artikel 95, stk . 1, kan der naeppe udledes noget af den omstaendighed, at bananer er henfoert under toldposition 08.01 B, og at andre former for frugt, som Kommissionen taenker paa i forbindelse med begrebet "lignende", er henfoert under saerlige toldpositioner ( 08.02 : citrusfrugter; 08.03 : figner; 08.04 : druer; 08.06 : aebler, paerer og kvaeder; 08.07 : stenfrugter saasom abrikoser,ferskener, kirsebaer og blommer; 08.08 : baer saasom jordbaer ). For efter Domstolens praksis er det siden ogsaa blevet klart, at der ikke paa den maade kan hentes afgoerende stoette med hensyn til begrebet lignende i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, stk . 1 ( jfr . dommen i sag 169/78 ( 5 ), Sml . 1980, paa s . 407, praemis 31 ).

12 . Det maa vel indroemmes, at man for saa vidt angaar bananer paa den ene side og anden frugt paa den anden ikke umiddelbart kan tale om en hoej grad af sammenlignelighed . Bananer har - som den italienske regering har gjort opmaerksom paa - vel ikke fuldt ud de samme egenskaber og tjener ikke til at opfylde de samme behov, og visse egenskaber ( smag, fugtighedsindhold ) er bestemt ganske forskellige .

13 . c ) Imiderltid behoever vi i den forbindelse, det vil sige med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt artikel 95, stk . 1, faktisk finder anvendelse, lige saa lidt som i andre sager at tage stilling hertil ( jfr . f.eks . sag 168/78 ) ( 6 ), hvor dette spoergsmaal ogsaa opstod . I den foreliggende sag kan vi jo tillige se paa opsamlingsbestemmelsen i artikel 95, stk . 2; den er langt videre, og det kan hvad den angaar ikke vaere saerlig vanskeligt at naa til et resultat . Bestemmelsen har foelgende ordlyd :

" Endvidere maa ingen Medlemsstat paalaegge varer fra andre Medlemsstater interne afgifter, som indirekte vil kunne beskytte andre produkter ."

14 . aa ) Jeg skal pege paa, at det med hensyn til den bestemmelse i Domstolens praksis er fastslaaet, at den finder anvendelse i tilfaelde af en forskellig afgiftsbelastning af varer, som har et tilstraekkeligt antal egenskaber tilfaelles, saaledes at de i det mindste under visse omstaendigheder udgoer en valgmulighed for forbrugeren ( jfr . dommen i sag 168/78, Sml . 1980, paa s . 369, praemis 40 ); det er tilstraekkeligt, at den indfoerte vare konkurrerer med den beskyttede indenlandske produktion med hensyn til en eller flere oekonomiske anvendelsesmuligheder, mens f.eks . smag og forbrugsvaner ikke fandtes at kunne komme i betragtning som sondringskriterium ( dommen i sag 168/78, praemisserne 6 og 37 - sagen drejede sig som bekendt om spiritus ).

15 . Lige saa vidtgaaende er dommen i sag 170/78 ( Sml . 1980, paa s . 434, praemis 14 ), hvor Domstolen fastslog, at det er tilstraekkeligt, at de paagaeldende varer i en vis udstraekning kan opfylde samme behov, hvorfor de maa antages i nogen grad at kunne substituere hinanden ( i dommen i sag 171/78 ( 7 ), Sml . 1980, paa s . 465, praemis 12, udtalte Domstolen, at der maa bestaa et i hvert fald delvist eller potentielt konkurrenceforhold ). Og i dommen i sag 216/81 ( Sml . 1982, paa s . 2713, praemis 9 ) hedder det tilsvarende, at artikel 95, stk . 2, skal "opfange enhver form for indirekte protektionistisk beskatning i forbindelse med varer, som ikke kan anses for lignende i stykke 1' s forstand, men som ikke desto mindre delvis, indirekte eller potentielt konkurrerer indbyrdes ".

16 . Herefter er det ikke saerlig forbavsende, at artikel 95, stk . 2, blev anvendt paa tilfaelde af forskellig beskatning af paa den ene side akvavit og paa den anden side andre spiritusprodukter; af whisky paa den ene side og cognac paa den anden; af spiritus fremstillet af korn og sukkerroer paa den ene side og af vin og druekvas paa den anden : og af vin paa den ene side og oel paa den anden .

17 . bb ) For mig at se er der ingen tvivl om ( hvilket jeg allerede har antydet ), at den naevnte bestemmelse - hvis afgiften paa bananer ikke antages at vaere en afgift med tilsvarende virkning som told - ogsaa finder anvendelse i den foreliggende sag, der er kendetegnet ved, at der opkraeves en hoej afgift paa i det vaesentlige indfoerte bananer, mens indenlandsk produceret frugt ikke er afgiftsbelagt ( hvorledes dette har indflydelse paa priserne, har Kommissionen under den mundtlige forhandling klart paavist for saa vidt angaar to italienske frugtsorter ). Reelt kan det vanskeligt bestrides - det toer man ogsaa sige som laegmand - at om ikke alle, saa dog ( hvilket efter Domstolens praksis er tilstraekkeligt ) en raekke egenskaber for bananer og anden frugt er identiske eller lignende, og at man derfor maa sige, at de paagaeldende varer i vidt omfang er lignende og for forbrugerne i bestemte tilfaelde kan substituere hinanden .

18 . Endvidere maa man pege paa det i henhold til dommen i sag 168/78 ( praemis 41 ) afgoerende spoergsmaal, om en paatalt afgiftsordning er af beskyttende karakter, eller paa, at Domstolen i dommen i sag 170/78 ( Sml . 1980, paa s . 438, praemis 24 ) lagde vaegt paa, om der var en tendens til beskyttelse ved en sammenligning mellem udviklingen i de anfaegtede afgiftsordninger . I den foreliggende sag er det endvidere af interesse, at den hoeje afgift paa bananer blev indfoert, da bananmonopolet i Italien blev ophaevet . Det er ogsaa betegnende, hvad sagsoegeren i hovedsagen i sag 193/85 citerede fra en skrivelse fra Italiens faste repraesentation af 11 . april 1972 vedroerende bananmonopolet, nemlig foelgende : det drejer sig om en markedsordning, der skal tilgodese indenlandsk produktion af frugt, som konkurrerer med bananer ( og mod hvilke den skal beskyttes ), og videre : den derefter indfoerte ordning ( altsaa formentlig forbrugsafgiften paa bananer ) har samme funktion .

19 . Det er ogsaa ganske instruktivt, at den sagsoegte regering under sagen foerst og fremmest har forsikret, at den er indstillet paa at ophaeve afgiften paa bananer fra de franske oversoeiske departementer og AVS-staterne ( under den mundtlige forhandling fremkom den med bemaerkninger til den seneste udvikling paa det punkt ). For mig at se kan man heri kun se, at regeringen stiltiende anerkender sagsoegerens synspunkt som rigtigt .

20 . Endelig er det dernaest aabenbart, at sagsoegtes synspunkt i den praejudicielle sag 193/85 - hvorefter artikel 95, stk . 2, ikke finder anvendelse, fordi afgiften paa bananer ikke kun har til formaal kun at beskytte italiensk frugt, men at beskytte tilsvarende produkter overalt i Faellesskabet - ikke er overbevisende . Bortset fra, at det er naturligt at antage, at den italienske lovgiver frem for alt oensker at varetage italienske producenters interesser, maa man vaere enig med Kommissionen i, at der i artikel 95, stk . 2, ikke saerlig henvises til den indenlandske produktion, men til "andre produkter ". Det maa ogsaa fremhaeves, at en medlemsstat med hensyn til en bestaaende faelles markedsordning for frugt, hvori der indgaar et bestemt beskyttelsessystem, naturligvis ikke frit kan indfoere yderligere beskyttelsesordninger for enkelte frugtsorter, og efter omstaendighederne under tilsidesaettelse af hensynet til andre medlemsstater, som har en saerlig interesse i varer, der konkurrerer med dem, der omfattes af den nationale beskyttelsesordning .

21 . cc ) Saafremt det antages, at artikel 95 finder anvendelse i sagen her, maa man vaere enig med Kommissionen i, at der er tale om en tilsidesaettelse af bestemmelsen, naar der opkraeves en afgift, som naesten udelukkende rammer indfoerte varer og kun en ganske ubetydelig del af den indenlandske produktion, mens andre indenlandske varer, som konkurrerer med den naevnte vare, ikke er afgiftsbelagt .

C - 22 . Da jeg imidlertid som naevnt er af den bestemte opfattelse, at sagsoegeren burde have subsumeret den omtvistede afgiftsordning under bestemmelserne om opkraevning af afgifter med tilsvarende virkning som told, kan jeg kun foreslaa, at sagsoegte frifindes for den af sagsoegeren nedlagte paastand, der stoettes paa EOEF-traktatens artikel 95, og at sagsoegeren, Kommissionen, paalaegges at betale sagens omkostninger .

(*) Oversat fra tysk .

( 1 ) Dom af 10 . oktober 1978 i sag 148/77, H . Hansen jun . & O . C . Balle GmbH & Co . mod Hauptzollamt Flensburg, Sml . s . 1787 .

( 2 ) Dom af 17 . februar 1976 i sag 45/75, Rewe-Zentrale des Lebensmittel -

Grosshandels GmbH mod Hauptzollamt Landau(Pfalz ), Sml . s . 181 .

( 3 ) Dom af 27 . februar 1980 i sag 170/78, Kommissionen mod Det forenede

Kongerige, Storbritannien og Nordirland, Sml . s . 417 .

( 4 ) Dom af 15 . juli 1982 i sag 216/81, Cogis ( Compagnia generale interscambi ) mod Amministrazione delle finanze dello Stato, Sml . s . 2701 .

( 5 ) Dom af 27 . februar 1980 i sag 169/78, Kommissionen mod Den italienske

Republik, Sml . s . 385 .

( 6 ) Dom af 27 . februar 1980 i sag 168/78, Kommissionen mod Den franske Republik, Sml . s . 347 .

( 7 ) Dom af 27 . februar 1980 i sag 171/78, Kommissionen mod kongeriget Danmark, Sml . s . 447 .