Hvad angår en sag om foreløbige forholdsregler, der anlægges inden for rammerne af et søgsmål til prøvelse af retsakter om at genopføre en virksomhed på listen over personer og enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger over for Iran med henblik på at forhindre nuklear spredning, fremstår søgsmålet ikke umiddelbart som grundløst, da det skal fastslås, at der er en væsentlig retlig uenighed, hvis løsning ikke gør sig gældende uden videre og dermed fortjener en dybere undersøgelse, som skal være genstand for hovedsagen. Dette er således tilfældet for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt Rådet i betragtning af retten til effektive retsmidler er bemyndiget til at påberåbe sig den retspraksis, hvorefter denne institution, når en retsakt, der er vedtaget af en EU-institution, annulleres på grund af formelle mangler eller proceduremangler, har ret til på ny at vedtage en identisk retsakt, denne gang dog under overholdelse af de formelle og processuelle regler, og idet den pågældende institution sørger for, at denne nye retsakt ikke bliver behæftet med de samme mangler, med henblik på at afhjælpe de retsstridige forhold, som førte til annullation af en restriktiv foranstaltning, ved at vedtage en ny foranstaltning med den samme virkning i praksis som den foregående under faktiske omstændigheder, som i bund og grund er uændrede eller om, hvorvidt respekten for retten til effektive retsmidler ikke kræver, at der indføres et præklusionselement i den række af retssager, som kan indledes af den samme virksomhed. Dette ville kræve, at Rådet i sin første sagsmappe med restriktive foranstaltninger anfører alle grundene til opførelse på listen og belastende bevismateriale, som det uden videre kan fremskaffe inden den dato, hvor sagsmappen udarbejdes, og ville forhindre, at det anvender dem som begrundelse for en ny opførelse af virksomheden, såfremt Retten kritiserer disse grunde og dette bevismateriale. Det ville medføre, at virksomheden kun kunne opføres på listen på ny, såfremt der er fremkommet nye, relevante faktiske omstændigheder eller bevismateriale, samtidig med at Rådet i forbindelse med fremtidige nye opførelser ikke ville have lov til at anvende materiale, som allerede forelå på datoen for den første opførelse på listen, selv om den ikke havde henvist hertil.

Er der afsagt en dom, som har opnået retskraft efter at have annulleret den oprindelige opførelse af den pågældende virksomhed på listen, kunne man i øvrigt anse – når den nævnte virksomheds aktivitet i det væsentlige er uændret, og forskellen med hensyn til de omhandlede virksomhedsperioder er resultatet af Rådets opførelse på ny af dennes navn på grundlag af faktiske omstændigheder, som reelt heller ikke er ændrede – anvendelsen af begrebet retskraft for at være udelukket alene på grund af Rådets handling, der består i kunstigt at udvide de restriktive foranstaltninger, som blev pålagt den pågældende virksomhed, ved at gøre bevismateriale gældende, som kunne have været påberåbt i forbindelse med den første opførelse af dennes navn. Selv om denne fremgangsmåde ikke kan anses for at være i strid med begrebet retskraft, kan den bidrage til en krænkelse af den pågældende virksomheds ret til effektive retsmidler.

(jf. præmis 39, 43, 45, 47 og 50)