ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser - interne afgifter - skattelignende afgift på svin, der opkræves for ethvert dyr, der produceres i en medlemsstat og slagtes i denne medlemsstat, eller som eksporteres levende, og hvis provenu kommer begge produktionstyper til gode - karakter af afgift med tilsvarende virkning som told - ikke omfattet - karakter af intern afgift - betingelser

(EF-traktaten, art. 9, 12 og 95 (efter ændring nu art. 23 EF, 25 EF og 90 EF))

2. Statsstøtte - Kommissionens beslutning om godkendelse af en afgiftsordning som statsstøtte - hindring for de nationale domstoles undersøgelse af foreneligheden med andre traktatbestemmelser - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 92 (efter ændring nu art. 87 EF) og art. 93 (nu art. 88 EF))

Sammendrag

1. En afgift, der i henhold til identiske kriterier opkræves af et offentligretligt organ på svin, der er produceret i en medlemsstat til slagtning på det nationale marked eller til eksport i levende live til andre medlemsstater, og hvis provenu anvendes til aktiviteter, som kommer begge produktionstyper til gode, er ikke omfattet af forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som udførselstold i henhold til traktatens artikel 9 og 12 (efter ændring nu artikel 23 EF og 25 EF) og traktatens artikel 16 (ophævet ved Amsterdam-traktaten). Den nævnte afgift kan derimod anses for en diskriminerende intern afgift, der er forbudt i henhold til traktatens artikel 95 (efter ændring nu artikel 90 EF), såfremt og i det omfang de fordele, der følger af anvendelsen af dens provenu, delvist udligner afgiftsbyrden for svin, der er produceret til slagtning i den pågældende medlemsstat, og dermed belaster produktionen af svin til eksport i levende live til andre medlemsstater.

( jf. præmis 49 og domskonkl. 1 )

2. Den omstændighed, at en national afgift er beregnet til at finansiere en støtteordning, der er blevet godkendt af Kommissionen i henhold til traktatens bestemmelser om statsstøtte, er ikke til hinder for, at en national ret foretager en vurdering af denne afgifts forenelighed med andre traktatbestemmelser, der har direkte virkning.

Den nationale rets vurdering sikrer den retsbeskyttelse, der for borgerne følger af den direkte virkning af fællesskabsbestemmelserne, og giver mulighed for ved tilsidesættelse af disse bestemmelser at håndhæve dem på nationalt plan uden at gøre indgreb i den centrale rolle, som Kommissionen er tillagt ved traktatens artikel 92 (efter ændring nu artikel 87 EF) og artikel 93 (nu artikel 88 EF) som enekompetent for så vidt angår bedømmelsen af en støttes forenelighed med fællesmarkedet.

( jf. præmis 62, 65 og domskonkl. 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser - industriel og kommerciel ejendomsret - varemærkeret - tilnærmelse af lovgivningerne - varemærker - direktiv 89/104 - vare, der er bragt i omsætning i en medlemsstat af varemærkeindehaveren eller med dennes samtykke - indførsel til en anden medlemsstat efter ompakning og genanbringelse af varemærket - varemærkeindehaverens indsigelser - berettigelse - betingelse - ingen kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne - kriterier for bedømmelsen ved parallelimport af lægemidler

(Art. 30 EF; Rådets direktiv 89/104, art. 7, stk. 2)

Sammendrag

$$Selv om det er i overensstemmelse med artikel 30, første punktum, EF og artikel 7, stk. 2, i første direktiv 89/104 om varemærker, at en indehaver af en varemærkeret, som samtidig er beskyttet i to medlemsstater, rejser indsigelse mod, at en vare, der i en af disse stater lovligt er forsynet med varemærket, bringes i omsætning i en anden medlemsstat efter at være blevet ompakket i en ny emballage, hvorpå varemærket er anbragt af en tredjemand, udgør en sådan indsigelse imidlertid en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne, jf. artikel 30, andet punktum, EF, såfremt det bl.a. er godtgjort, at indehaverens benyttelse af varemærket sammenholdt med det salgssystem, som denne anvender, bidrager til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne. Med hensyn til parallelimporterede lægemidler skal en indsigelse mod ompakning på visse betingelser anses for en sådan kunstig opdeling, når ompakningen er nødvendig for, at varen kan markedsføres i importstaten.

Ompakning af lægemidler i form af udskiftning af emballagen, i stedet for at etiketter blot påsættes emballagen, er objektivt nødvendig, hvis det på grund af stærk modstand mod ometiketterede lægemidler hos en betydelig del af forbrugerne må anses for en hindring for at få effektiv adgang til det pågældende marked eller til en betydelig del heraf, at der ikke sker ompakning.

( jf. præmis 23, 24, 33 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne - foranstaltninger med henblik på gennemførelsen af det indre marked - nationale undtagelsesforanstaltninger - Kommissionens kontrol - hjemmel - tidsmæssigt anvendelsesområde for artikel 95 EF - Kommissionens og medlemsstaternes respektive forpligtelser

(EF-traktaten, art. 100 A (efter ændring nu art. 95 EF); art. 95 EF)

Sammendrag

$$Når en medlemsstat har indledt en procedure for at opnå en tilladelse fra Kommissionen til i medfør af traktatens artikel 100 A, stk. 4 (efter ændring nu artikel 95 EF), at indføre nationale bestemmelser, der fraviger en harmoniseringsforanstaltning, er det med rette, at Kommissionen efter ikrafttrædelsen af de nye bestemmelser i EF-traktaten træffer sin beslutning på grundlag af artikel 95, stk. 6, EF.

Medmindre der er vedtaget overgangsforanstaltninger, finder en ny regel nemlig øjeblikkelig anvendelse på de fremtidige virkninger af en situation, der er opstået, mens den gamle regel var gældende.

I denne forbindelse kan der ikke antages at være etableret en ny retlig situation, før det sidste element i denne procedure er konkretiseret. Det er først på dette tidspunkt, at der i kraft af Kommissionens tilladelse eller forbud træffes en foranstaltning, som kan påvirke den hidtidige retlige situation. Når Kommissionens beslutning er vedtaget efter ikrafttrædelsen af artikel 95 EF, beror anvendelsen af nationale foranstaltninger, der blev anmeldt i henhold til traktatens artikel 100 A, stk. 4, ikke på en retlig situation, som var fastslået inden ikrafttrædelsen af EF-traktatens nye bestemmelser.

I øvrigt må den pågældende medlemsstat efter disses ikrafttræden formodes at vide, at Kommissionens beslutning nødvendigvis vil være baseret på den nye hjemmel i artikel 95 EF. Kommissionen er ikke forpligtet til at underrette regeringen herom, og dens undladelse heraf er hverken i strid med den pågældende medlemsstats ret til at fremsætte indsigelser eller med princippet om medlemsstaternes og fællesskabsinstitutionernes gensidige forpligtelse til loyalt samarbejde.

( jf. præmis 43, 45-48, 61 og 63 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - beskatningsgrundlag - salgsfremmende ordning, hvor producenten efter forbrugerens køb tilbagebetaler denne et beløb ved forevisning af en af producenten udstedt kupon - detailhandlerens afgiftsgrundlag består af den af den endelige forbruger betalte pris med tillæg af det tilbagebetalte beløb

[Rådets direktiv 77/388, art. 11, punkt A, stk. 1, litra a), og art. 11, punkt C, stk. 1]

Sammendrag

$$Artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), og artikel 11, punkt C, stk. 1, i sjette direktiv 77/388/EØF om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at når en detailhandler ved salg af en vare accepterer, at den endelige forbruger betaler en del af salgsprisen kontant og resten med en rabatkupon, der er udstedt af producenten af varen, og at producenten godtgør detailhandleren det beløb, der er anført på kuponen, skal den nominelle værdi, der er anført på kuponen, medregnes i detailhandlerens beskatningsgrundlag.

For detailhandleren indebærer kuponen en ret til betaling fra producenten svarende til den rabat, der bliver ydet denne forbruger. Det følger heraf, at det beløb, der svarer til kuponernes pålydende værdi, for detailhandleren udgør et aktiv, der realiseres ved indløsning af kuponerne, og at kuponerne skal anses for et betalingsmiddel til denne værdi.

( jf. præmis 20 og 23 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - afgiftspligtige transaktioner - tjenesteydelser mod vederlag - en tjenesteyders forpligtelser, der ikke kan påberåbes ved domstolene på grund af en aftale om, at tjenesteyderen kun er moralsk forpligtet til at præstere ydelsen - afgiftspligt

(Rådets direktiv 77/388, art. 2, nr. 1)

2. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - beskatningsgrundlag - tjenesteydelser - konkurrence, hvor arrangøren frit kan disponere over gebyrsummerne - den samlede gebyrsum som beskatningsgrundlag

[Rådets direktiv 77/388, art. 11, punkt A, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

1. Artikel 2, nr. 1, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at en tjenesteydelse, der præsteres mod vederlag, men som - da det er aftalt, at tjenesteyderen kun er moralsk forpligtet til at præstere den pågældende ydelse - ikke præsteres i henhold til en forpligtelse, der kan påberåbes ved domstolene, er en merværdiafgiftspligtig transaktion.

( jf. præmis 24 og domskonkl. 1 )

2. Artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at den samlede gebyrsum, arrangøren af en konkurrence har modtaget, udgør beskatningsgrundlaget for konkurrencen, når arrangøren frit kan disponere over dette beløb.

( jf. præmis 31 og domskonkl. 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende - familieydelser - personer, der har ret til pension efter lovgivningen i flere medlemsstater - ydelser til børn, der forsørges af pensionister, samt til børn, der har mistet begge forældre eller en af dem - betingelserne for at erhverve ret til ydelser ikke opfyldt i bopælsmedlemsstaten - pensionisten eller rentemodtagerens ret ikke erhvervet kun i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat end bopælsmedlemsstaten - ingen forpligtelse for den kompetente institution i denne medlemsstat til at udrede ydelser - undtagelse - tilstedeværelsen af en ret, der er erhvervet i henhold til en overenskomst om social sikring, der er indgået, før fællesskabsbestemmelserne trådte i kraft

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 77, stk. 2, litra b), art. 78, stk. 2, litra b), og art. 79, stk. 1, samt forordning nr. 2001/83]

Sammendrag

$$Artikel 77, stk. 2, litra b), og artikel 78, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, sammenholdt med forordningens artikel 79, stk. 1, skal fortolkes således, at den kompetente institution i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvori modtageren af en alderspension eller en invalidepension er bosat, eller den medlemsstat, hvori børn af en afdød arbejdstager er bosat, ikke er forpligtet til at udrede ydelser til børn, der forsørges af disse pensionister, eller til børn, der har mistet begge forældre eller en af dem, når de betingelser, der er fastsat i lovgivningen i bopælsmedlemsstaten, for tildeling af sådanne ydelser ikke eller ikke længere er opfyldt, og pensionistens eller rentemodtagerens ret eller de efterladte børns ret efter den afdøde arbejdstager ikke er erhvervet i den anden medlemsstat i henhold til dennes lovgivning alene. Den kompetente institution i en anden medlemsstat end bopælsmedlemsstaten kan i en sådan situation ikke desto mindre være forpligtet til at udrede de pågældende ydelser i medfør af en overenskomst om social sikring, der er indgået mellem de to berørte medlemsstater, og som er blevet inkorporeret i deres nationale lovgivning før det tidspunkt, hvor forordningen trådte i kraft, når de berørte kan støtte ret på denne overenskomst også efter dennes ikrafttræden.

( jf. præmis 32 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug - fælles landbrugspolitik - finansiering gennem EUGFL - regnskabsafslutningsprocedure - formål - fordeling af de økonomiske byrder mellem medlemsstaterne og Fællesskabet - Kommissionens frie skøn - foreligger ikke

2. Landbrug - fælles landbrugspolitik - finansiering gennem EUGFL - regnskabsafslutningsprocedure - forligsprocedure - oplysninger, der skal meddeles forligsorganet

[Kommissionens beslutning 94/442, art. 1, stk. 2, litra a)]

3. Landbrug - EUGFL - regnskabsafslutning - Kommissionens kontrolbeføjelse med hensyn til udgifternes lovmæssighed - rimelig tvivl opstået - bevisbyrde, der påhviler medlemsstaten

Sammendrag

1. Regnskabsafslutningen for EUGFL har ikke alene til formål at konstatere, om udgifterne faktisk er blevet afholdt, og om de er blevet afholdt efter forskrifterne, men også at konstatere, om de økonomiske byrder, som følger af den fælles landbrugspolitik, er blevet fordelt korrekt mellem medlemsstaterne og Fællesskabet, idet Kommissionen ikke i så henseende råder over et frit skøn, som gør det muligt for den at fravige de regler, der gælder for denne byrdefordeling.

( jf. præmis 51 )

2. Selv om forligsorganets holdning, ifølge ordlyden af artikel 1, stk. 2, litra a), i beslutning 94/442 om indførelse af en forligsprocedure i forbindelse med regnskabsafslutningen for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), »Garantisektionen«, ikke foregriber Kommissionens endelige beslutning hvad angår regnskabsafslutningen, og selv om det derfor stadig står Kommissionen frit for at vedtage en beslutning, der ikke følger forligsorganets udtalelse, ville forligsproceduren ikke have nogen reel betydning, hvis forligsorganet ikke havde kendskab til alle de afgørende oplysninger, Kommissionen havde til rådighed med henblik på at træffe sin beslutning.

( jf. præmis 66 )

3. Når Kommissionen afslår at lade EUGFL finansiere visse udgifter med den begrundelse, at udgifterne beror på overtrædelse af Fællesskabets retsforskrifter, som en medlemsstat kan gøres ansvarlig for, påhviler det ikke Kommissionen udtømmende at godtgøre, at medlemsstaterne har ført en utilstrækkelig kontrol, men den må fremlægge et bevis for, at den har en begrundet og rimelig tvivl vedrørende den kontrol, der er gennemført af de nationale myndigheder. Denne lempelse af Kommissionens bevisbyrde skyldes, at staten har bedre adgang til at indsamle og kontrollere de oplysninger, der er nødvendige for afslutningen af EUGFL-regnskaberne, og at staten følgelig skal føre det mest detaljerede og fuldstændige bevis for, at dens kontrol er blevet gennemført, og i givet fald, at Kommissionens konstateringer er forkerte.

( jf. præmis 95 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne - fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler - direktiv 92/50 - tildeling af kontrakter - det økonomisk mest fordelagtige bud - kriterier - miljøbeskyttelse - tilladt - betingelser - kriterium, der kun kan opfyldes af nogle få virksomheder, hvor en af disse virksomheder ejes af den ordregivende myndighed - uden betydning - det samme gælder, hvis direktiv 93/38 finder anvendelse

[Rådets direktiv 92/50, art. 36, stk. 1, litra a), og direktiv 93/38, art. 34, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

$$Artikel 36, stk. 1, litra a), i direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler skal fortolkes således, at når den ordregivende myndighed i forbindelse med en offentlig kontrakt vedrørende udførelse af bybustransportydelser beslutter at tildele en kontrakt til den bydende, der har afgivet det økonomisk mest fordelagtige bud, kan den tage hensyn til miljøkriterier, såsom bussernes nitrogenoxidemissioner eller støjniveau, for så vidt som disse kriterier er forbundet med kontraktens genstand, ikke tillægger den nævnte ordregivende myndighed et ubetinget frit valg, er udtrykkeligt nævnt i udbudsbetingelserne eller udbudsbekendtgørelsen og overholder alle de grundlæggende principper i fællesskabsretten, herunder navnlig princippet om forbud mod forskelsbehandling.

Endvidere er princippet om ligebehandling ikke til hinder for, at der tages hensyn til sådanne kriterier, når det forholder sig sådan, at den ordregivende myndigheds egen transportvirksomhed er en af de få virksomheder, der har mulighed for at tilbyde materiel, der opfylder de nævnte kriterier.

Det forholder sig ikke anderledes, hvis den omhandlede fremgangsmåde for tildeling af den offentlige kontrakt henhørte under anvendelsesområdet for direktiv 93/38 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation. Eftersom direktiverne om offentlige kontrakter, hvis bestemmelser om kriterier for tildeling i det væsentlige har samme ordlyd, sigter mod at nå sammenlignelige mål inden for deres respektive anvendelsesområder, og forpligtelsen til at overholde princippet om ligebehandling følger af selve hovedformålet med disse direktiver, er der ingen grund til at fortolke direktiverne forskelligt.

( jf. præmis 69, 86 og 88-93 samt domskonkl. 1-3 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne - begrænsning af markedsføring og anvendelse af farlige stoffer og præparater - direktiv 76/769, 91/338 og 1999/51 - tilpasning til den tekniske udvikling - retsgrundlag - begrænsning af anvendelsen af cadmium i Østrig og Sverige - bestemmelse, der giver disse medlemsstater ret til at fortsætte med at anvende strengere bestemmelser - ugyldig

(Rådets direktiv 76/769, art. 2a og bilag I, og direktiv 91/338; Kommissionens direktiv 1999/51, bilaget)

Sammendrag

$$Nr. 3 i bilaget til direktiv 1999/51 om femte tilpasning til den tekniske udvikling af bilag I til direktiv 76/769 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater, hvorved der i nr. 24 i bilag I til direktiv 76/769, som ændret ved direktiv 91/338, tilføjes et afsnit 4, der giver Republikken Østrig og Kongeriget Sverige en midlertidig tilladelse til at fortsætte med at anvende begrænsninger for cadmium, som går videre end dem, der er foreskrevet i afsnit 1, 2 og 3 i nr. 24, kan ikke betragtes som en tilpasning af bilag I til direktiv 76/769 til den tekniske udvikling i direktivets artikel 2a's forstand, og skal således annulleres.

Ved at give Kommissionen kompetence til med hjemmel i artikel 2a i direktiv 76/769 at vedtage de ændringer, der er nødvendige for tilpasning af direktivets bilag I til den tekniske udvikling har fællesskabslovgiver haft til hensigt at gøre øjeblikkelige tilpasninger af dette bilag på fællesskabsplan mulige, når der er blevet konstateret nye risici for menneskers sundhed og miljøet, der gør nye begrænsninger af anvendelsen af visse farlige stoffer og præparater nødvendige. For at Kommissionen kan benytte denne fremgangsmåde, er det afgørende, at den er i besiddelse af tilstrækkeligt pålidelige videnskabelige oplysninger, der viser, at det er nødvendigt at indføre sådanne begrænsninger af anvendelsen af det omhandlede stof eller præparat. Nr. 3 i bilaget til direktiv 1999/51 indebærer imidlertid ingen ny begrænsning af anvendelsen af cadmium på fællesskabsplan. Den går kun ud på at give disse to medlemsstater tilladelse til at opretholde de eksisterende begrænsninger af anvendelsen af dette stof.

( jf. præmis 24-27, 29 og 30 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - fælles markedsordning - mælk og mejeriprodukter - tillægsafgift på mælk - regler om overførsel af referencemængder, når en forpagtningskontrakt vedrørende en producerende bedrift udløber - overdragelse af den disponible referencemængde til bortforpagteren ved tilbagegivelse af forpagtede arealer - betingelser - bortforpagterens stilling som producent - »producent« - begreb

[Rådets forordning nr. 3950/92, art. 7, stk. 2, og art. 9, litra c)]

Sammendrag

$$Artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter skal fortolkes således, at når en forpagtningskontrakt vedrørende en mælkeproducerende bedrift udløber, kan den hertil knyttede referencemængde kun overdrages helt eller delvis til bortforpagteren, når denne er »producent« som omhandlet i forordningens artikel 9, litra c), eller på tidspunktet for forpagtningskontraktens udløb overdrager den disponible referencemængde til en tredjemand, som er mælkeproducent. Med hensyn til tildeling af de relevante referencemængder til bortforpagtere i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 3950/92 er det tilstrækkeligt, at disse på det nævnte tidspunkt godtgør, at de konkret forbereder sig til hurtigst muligt at udøve virksomhed som »producenter« som omhandlet i forordningens artikel 9, litra c).

( jf. præmis 46 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — administrativ praksis, hvorefter visse vitaminpræparater, der indeholder mere end tre gange den anbefalede daglige tilførsel, klassificeres som lægemidler — begrundelse — beskyttelse af folkesundheden — foreligger ikke — nødvendigt med en indgående evaluering i hvert enkelt tilfælde — (EF-traktaten, art. 30 og 36 (efter ændring nu art. 28 EF og 30 EF); Rådets direktiv 65/65, art. 1)

Sammendrag

En medlemsstat, der systematisk klassificerer vitaminpræparater, der lovligt fremstilles eller markedsføres som kosttilskud i de andre medlemsstater, som lægemidler, når de indeholder mere end tre gange den af den nationale levnedsmiddelforening anbefalede daglige tilførsel af andre vitaminer end vitaminerne A og D, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF).

Når en sådan klassificering af et vitaminpræparat som lægemiddel, der alene er begrundet i den anbefalede daglige tilførsel, ikke fuldt ud opfylder kravet om en klassificering afhængigt af hvert vitaminpræparats farmaceutiske egenskaber, og det følgelig ikke nødvendigvis følger heraf, at alle de pågældende vitaminpræparater henhører under definitionen af et lægemiddel »efter funktion« i dette begrebs forstand i direktiv 65/65 om farmaceutiske specialiteter, skaber denne praksis en hindring for samhandelen, da vitaminpræparater, der lovligt markedsføres eller fremstilles som kosttilskud i andre medlemsstater, først kan markedsføres i den pågældende medlemsstat efter at have været omfattet af proceduren for markedsføringstilladelser for lægemidler.

Denne praksis kan ikke begrundes i hensynene til beskyttelse af folkesundheden og menneskers liv, der er nævnt i traktatens artikel 36 (efter ændring nu artikel 30 EF), da den ikke sondrer mellem de forskellige tilsatte vitaminer, og navnlig ikke alt efter det risikoniveau, som tilsætningen heraf eventuelt kan medføre for folkesundheden, og da den systematiske karakter af denne praksis således ikke gør det muligt at fastlægge og evaluere en reel risiko for folkesundheden, hvilket kræver en indgående evaluering i hvert enkelt tilfælde af de virkninger, som tilsætningen af de omhandlede vitaminer kan have.

(jf. præmis 62, 65, 78, 79 og 83 samt domskonkl.)