ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-252/96 P

Europa-Parlamentet

mod

Enrique Gutiérrez de Quijano y Lloréns

»Appel — rettergangsmåden ved Retten — forbud mod nye anbringender — forbuddets anvendelighed på Retten — tjenestemænd — overflyttelse til en anden institution«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat P. Léger fremsat den 2. april 1998 7422

Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. november 1998 7433

Sammendrag af dom

Appel – anbringender – anbringende om Rettens tilsidesættelse af procesreglementets artikel 48, stk. 2, der indeholder et forbud mod at fremsætte nye anbringender under sagens behandling – forkastet

(Rettens procesreglement, art. 48, stk. 2, første afsnit)

Artikel 48, stk. 2, første afsnit, i Rettens procesreglement — hvorefter der ikke må fremsættes nye anbringender under sagens behandling, medmindre de støttes på retlige eller faktiske omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne — er rettet til parterne og ikke til Retten.

Retten kan derfor ikke foreholdes at have tilsidesat denne bestemmelse ved at have fremdraget et forhold, som ikke er fremført af parterne.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - annullationsdom - retsvirkninger - pligt til at traeffe foranstaltninger til dommens opfyldelse - raekkevidde - hensyntagen til dommens praemisser og konklusion - udstedelse af en ny retsakt paa grundlag af de tidligere forberedende akter - lovligt

(EF-traktaten, art. 176)

Sammendrag

I medfoer af traktatens artikel 176 skal den institution, fra hvilken en annulleret retsakt hidroerer, for at efterkomme dommen og opfylde den fuldt ud, ikke blot tage hensyn til dommens konklusion, men ogsaa til de praemisser, som har foert til domskonklusionen, og som danner det fornoedne grundlag for denne i den forstand, at de er noedvendige, naar det skal afgoeres, hvad konklusionen helt praecist gaar ud paa. Det er nemlig disse praemisser, som dels fastslaar, noejagtigt hvilken bestemmelse der anses for ulovlig, dels angiver de noejagtige grunde til den i konklusionen fastslaaede ulovlighed, og som den paagaeldende institution skal tage hensyn til, naar den udsteder en anden retsakt i stedet for den, der er blevet annulleret.

Den procedure, som skal til for at erstatte en saadan retsakt, kan saaledes genoptages netop paa det punkt, hvor ulovligheden indtraadte, da annullationen af en faellesskabsretsakt ikke noedvendigvis beroerer de forberedende akter, der foerte til vedtagelsen.

I dette tilfaelde kan Kommissionen, hvor det drejer sig om undersoegelsen af en statsstoettes forenelighed med faellesmarkedet, uden at tilsidesaette retten til kontradiktion udelukkende begrunde sin nye beslutning med de oplysninger, der stod til dens raadighed paa tidspunktet for udstedelsen af den annullerede retsakt.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Frie varebevaegelser - undtagelser - graenser - vedtagne direktiver om tilnaermelse af lovgivningerne - virkninger (EF-traktaten, art. 36) 2 Landbrug - tilnaermelse af lovgivninger om veterinaerkontrol - handel med fersk koed inden for Faellesskabet - veterinaerkontrol - direktiv 64/433 og 89/662 - raekkevidde - harmonisering af foranstaltninger til konstatering og vurdering af ornelugt - nationale foranstaltninger, som gaar videre end de rammer, der er fastsat ved det harmoniserede system - ulovlige [Raadets direktiv 64/433, art. 5, stk. 1, litra o), og art. 6, stk. 1, litra b), som aendret ved direktiv 91/497, og direktiv 89/662, art. 5, stk. 1, og art. 7 og 8]

Sammendrag

1 Det er med hjemmel i traktatens artikel 36 muligt at opretholde begraensninger af de frie varebevaegelser, som er begrundet i hensynet til beskyttelsen af dyrs sundhed og liv, der er anerkendt som et grundlaeggende krav i faellesskabsretten. Artikel 36 kan imidlertid ikke anvendes som hjemmel, saafremt der i faellesskabsdirektiver foreskrives harmonisering af de foranstaltninger, der er noedvendige for at virkeliggoere det saerlige maal, som ellers kunne forfoelges med hjemmel i artikel 36. Artikel 36 kan heller ikke anvendes som hjemmel, naar noedvendigheden af at beskytte forbrugerne paaberaabes. De egnede kontrolforanstaltninger og beskyttelsesforanstaltninger maa derfor traeffes inden for de rammer, som harmoniseringsdirektiverne angiver, og medlemsstaterne boer herved udvise gensidig tillid til den kontrol, der foretages paa deres respektive omraader. 2 Det fremgaar af bestemmelserne i direktiv 64/433 om sundhedsmaessige problemer vedroerende handelen med fersk koed inden for Faellesskabet, som affattet ved direktiv 91/497, sammenholdt med bestemmelserne i direktiv 89/662 om veterinaerkontrol i samhandelen i Faellesskabet med henblik paa gennemfoerelse af det indre marked, at de foranstaltninger, som medlemsstaternes myndigheder kan traeffe til konstatering af en udtalt koenslig lugt i koed af ukastrerede svin, er blevet gjort til genstand for en faellesskabsharmonisering. En medlemsstat tilsidesaetter derfor de forpligtelser, som paahviler den i henhold til disse direktiver - og naermere bestemt deres artikel 5, stk. 1, litra o), og artikel 6, stk. 1, litra b), paa den ene side, og artikel 5, stk. 1, og artikel 7 og 8 paa den anden side - naar den for indfoersel af koed af ukastrerede svin, som i overensstemmelse med faellesskabsreglerne er blevet gjort til genstand for kontrol i forsendelsesmedlemsstaten, foreskriver betingelser og kontrol, som gaar videre end de rammer, der er fastlagt ved de naevnte bestemmelser.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Faelles toldtarif - faellesskabstoldkontingenter - toldkontingenter for indfoersel af ris til kompensation for forhoejelsen af visse toldsatser efter nye medlemsstaters tiltraedelse - forordning nr. 1522/96 - lovlighed efter de relevante bestemmelser i GATT og efter proportionalitetsprincippet og begrundelsespligten - magtfordrejning - foreligger ikke

(Den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel, artikel XXIV, stk. 6; aftalememorandummet vedroerende fortolkningen af artikel XXIV, punkt 5 ff.; Raadets forordning nr. 1522/96, art. 3, 4 og 9)

Sammendrag

Forordning nr. 1522/96 om visse toldkontingenter for indfoersel af ris og brudris, der blev vedtaget til gennemfoerelse af de aftaler, som var blevet indgaaet med Australien og Thailand efter afslutningen af forhandlingerne paa grundlag af artikel XXIV, stk. 6, i GATT, bestemmer i artikel 3 og 4, at importlicenserne udelukkende udstedes til de erhvervsdrivende, der er i besiddelse af en af oprindelseslandet udstedt eksportlicens, og angiver i artikel 9 kriterierne for indgreb i tilfaelde af risiko for Faellesskabets rissektor, hvorved der navnlig fastsaettes en maksimumstaerskel for visse varer. Da Faellesskabet med vedtagelsen af disse bestemmelser har oensket at opfylde en saerlig forpligtelse, som var paataget inden for rammerne af GATT, dvs. forpligtelsen til ved aftale med de paagaeldende tredjelande at opnaa gensidigt tilfredsstillende kompensationer, der tager hoejde for forhoejelsen af visse toldsatser som foelge af de nye medlemsstaters anvendelse af den faelles toldtarif, skal denne forpligtelse anses for opfyldt, saaledes at den ikke kan danne grundlag for en stillingtagen til forordningens lovlighed, naar Faellesskabet og tredjelandene har indgaaet de naevnte aftaler.

Der ses i oevrigt ikke med forvaltningsordningen i henhold til forordningens artikel 3 og 4 eller reglerne om indgreb i forordningens artikel 9 at foreligge en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet, ligesom reglerne om indgreb heller ikke savner begrundelse eller er udtryk for magtfordrejning.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Socialpolitik - tilnaermelse af lovgivningerne - overfoersel af virksomheder - varetagelse af arbejdstagernes rettigheder - direktiv 77/187 - anvendelsesomraade - hel eller delvis overfoersel af aktiverne i en virksomhed i frivillig likvidation - omfattet

(Raadets direktiv 77/187, art. 1, stk. 1)

2 Socialpolitik - tilnaermelse af lovgivningerne - overfoersel af virksomheder - varetagelse af arbejdstagernes rettigheder - direktiv 77/187 - arbejdstagerens indsigelse mod overfoersel af hans kontrakt til erhververen - adgang hertil - vaesentlig aendring af arbejdsvilkaarene som foelge af overfoerslen - arbejdsgiveren ansvarlig for ophaevelsen

(Raadets direktiv 77/187, art. 3, stk. 1, og art. 4, stk. 2)

Sammendrag

1 Artikel 1, stk. 1, i direktiv 77/187 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter skal fortolkes saaledes, at direktivet finder anvendelse, saafremt et selskab i frivillig likvidation helt eller delvis overfoerer sine aktiver til et andet selskab, der efterfoelgende udsteder ordrer til en arbejdstager, som ifoelge selskabet i likvidation skal efterkomme dem.

2 Artikel 3, stk. 1, i direktiv 77/187 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overfoersel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter er ikke til hinder for, at en arbejdstager, der er ansat hos overdrageren paa overfoerselstidspunktet, rejser indsigelse mod, at hans arbejdskontrakt eller arbejdsforhold overgaar til erhververen, forudsat at arbejdstageren frit har truffet den paagaeldende beslutning. Det tilkommer den forelaeggende ret at fastslaa, om den af erhververen tilbudte arbejdskontrakt medfoerer en vaesentlig aendring af arbejdsvilkaarene til skade for arbejdstageren. Er dette tilfaeldet, skal medlemsstaterne i henhold til direktivets artikel 4, stk. 2, foreskrive, at arbejdsgiveren er ansvarlig for ophaevelsen.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - faelles markedsordning - sukker - indfoersler af roersukker fra de oversoeiske lande og territorier - foranstaltninger til afsaetning af sukker produceret i de franske oversoeiske departementer - »raffinaderi«, der modtager stoette - begreb - enhed, der er en del af et industrikompleks, der ogsaa omfatter en enhed til udvinding af sukkersaft fra sukkerroer - ikke omfattet

(Raadets forordning nr. 1785/81, art. 9, stk. 4, tredje afsnit, som aendret ved forordning nr. 1482/85)

Sammendrag

Stoetteordningen, der er indfoert ved artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 1785/81 om den faelles markedsordning for sukker, har til formaal at lette afsaetningen i Faellesskabets europaeiske omraader af raaroersukker produceret i franske oversoeiske departementer (OSD) og, parallelt og i forbindelse hermed, at sikre en regelmaessig forsyning til Faellesskabets raffinaderier, som defineret i artikel 9, stk. 4, tredje afsnit.

Et raffinaderi i den betydning, der forudsaettes i foernaevnte bestemmelse, er saaledes et anlaeg, dvs. en industriel installation, som fungerer selvstaendigt og uden nogen forbindelse med nogen anden enhed, og hvis eneste virksomhed bestaar i raffinering af raasukker og sirup udvundet af sukkerroer, og en raffineringsenhed, som hoerer til et industrielt kompleks, der ogsaa omfatter en enhed til udvinding af sukkersaft fra sukkerroer i et tidligere produktionsled, svarer foelgelig ikke til denne definition.

For at den paagaeldende enhed kan betegnes som raffinaderi i den naevnte bestemmelses forstand, skal dens virksomhed desuden permanent vaere raffinering af raasukker og sirup af sukkerroer og kan ikke ogsaa i perioder vaere raffinering af sukkersaft udvundet af sukkerroer, heller ikke saerskilt, da den med faellesskabsbestemmelserne tilsigtede ligevaegt og indbyrdes afhaengighed mellem produktionen og afsaetningen af raasukker af sukkerroer fra OSD og den regelmaessige forsyning af de specialiserede raffinaderier ellers vil forrykkes.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik - ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring - direktiv 79/7 - undtagelse tilladt med hensyn til fastsaettelsen af den lovbestemte pensionsalder - raekkevidde - omfatter kun forskelsbehandling, som noedvendigvis og objektivt er knyttet til forskellen i pensionsalderen - forskellig beregningsmetode for arbejdsophoerspensioner - lovlig

[Raadets direktiv 79/7, art. 7, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at naar en national lovgivning har opretholdt en forskel i pensionsalder mellem mandlige og kvindelige arbejdstagere, er den paagaeldende medlemsstat berettiget til at beregne pensionsbeloebet forskelligt efter arbejdstagerens koen.

Fastsaettelsen af pensionsalderen for arbejdsophoerspension er rent faktisk bestemmende for varigheden af den periode, hvori de paagaeldende kan yde bidrag til pensionsordningen. Hvis der er opretholdt en forskel i pensionsalder, hvilket er et spoergsmaal, som vedroerer de faktiske omstaendigheder, og som skal afgoeres af den nationale ret, er en forskelsbehandling med hensyn til beregningsmetoden for pensionsydelser noedvendigvis og objektivt knyttet til denne forskel og er dermed omfattet af den undtagelse, direktivbestemmelsen giver mulighed for.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevaegelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - national regulering, der forbeholder visse varebetegnelser for tilberedninger paa grundlag af foie gras med bestemte kvaliteter - ingen bestemmelse om gensidig anerkendelse af produkter fra andre medlemsstater - retsstridighed - begrundelse - forbrugerbeskyttelse - bekaempelse af svig - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 30)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesaetter de forpligtelser, der paahviler den i henhold til traktatens artikel 30, saafremt den udsteder regler vedroerende tilberedninger paa grundlag af foie gras, som forbeholder visse varebetegnelser for produkter med bestemte kvaliteter uden at indfoere en bestemmelse om gensidig anerkendelse af produkter, som hidroerer fra andre medlemsstater, og som er fremstillet i overensstemmelse med de regler, der er fastsat af disse stater.

En regulering, som forbyder markedsfoering under en bestemt betegnelse af et produkt hidroerende fra en medlemsstat, som er fremstillet i overensstemmelse med de regler, der er fastsat af denne stat, men som ikke fuldstaendigt opfylder de krav, der er fastsat i reguleringen, maa anses for - i det mindste potentielt - at kunne hindre samhandelen mellem staterne.

En saadan regulering kan ikke begrundes i tvingende hensyn til forbrugerbeskyttelse og til bekaempelse af svig. Det gaelder for det foerste, at selv om det er legitimt at sikre en effektiv beskyttelse af forbrugerne ved, at de kan faa kendskab til produkternes reelle karakter, kan dette maal naas ved andre midler end at forbeholde visse varebetegnelser for produkter med bestemte kvaliteter, og som i mindre grad begraenser markedsfoeringen af produkterne, f.eks. passende etikettering med hensyn til det solgte produkts art og kendetegn.

For det andet kan en saadan regulering ikke kan anses for at staa i rimeligt forhold til hensynet til bekaempelse af svig. Det forhold, at en vare ikke fuldstaendig er i overensstemmelse med de betingelser, som er fastsat ved en national lovgivning om sammensaetningen af visse levnedsmidler, der baerer en bestemt betegnelse, indebaerer ikke, at markedsfoeringen af varen kan forbydes. Selv om de kompetente nationale myndigheder har ret til at kontrollere tilberedninger med henblik paa at efterproeve, at de angivelser med hensyn til anvendte raavarer og fremstillingsmetode, som er anfoert paa etiketten, er overholdt, og med henblik paa at forfoelge de ansvarlige for markedsfoeringen af levnedsmidler, der anvender betegnelser, som er identiske med dem, der er fastsat i en national regulering, men hvis indhold er saa anderledes, at man vil kunne fastslaa, at der er tale om vildledning, omfatter denne mulighed kun den situation, hvor et levnedsmiddel, som hidroerer fra en medlemsstat, og som er fremstillet i overensstemmelse med de regler, der er fastsat af denne stat, afviger i betydelig grad fra de krav, der er fastsat i den beroerte stats lovgivning.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - ydelser, der skal betales i henhold til lovgivningen i en medlemsstat som erstatning for en skade, der er indtraadt paa en anden medlemsstats omraade - forpligtede institutioners krav over for en erstatningspligtig tredjemand - skadelidtes krav - fastlaeggelse efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor skaden indtraadte - den forpligtede institutions indtraeden og omfanget af de krav, der indtraedes i - fastlaeggelse efter lovgivningen i den forpligtede institutions hjemland - graenser

[Raadets forordning nr. 1408/71, art. 93, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

$$Artikel 93, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved forordning nr. 2001/83, skal fortolkes saaledes, at i tilfaelde af en skade, som er indtraadt paa en medlemsstats omraade, og som har foert til udbetaling af sociale sikringsydelser til skadelidte eller dennes efterladte fra en social sikringsinstitutions side i forordningens forstand, som har hjemsted i en anden medlemsstat, skal de krav, skadelidte eller de efterladte har mod skadevolderen, som den naevnte institution kan vaere indtraadt i, og betingelserne for at anlaegge erstatningssoegsmaal ved domstolene i den medlemsstat, hvor skaden indtraadte, fastlaegges efter denne stats lovgivning, herunder de relevante internationalprivatretlige regler.

Hvad angaar den sociale sikringsinstitutions eventuelle ret til at indtraede i skadelidtes eller dennes efterladtes krav skal den naevnte bestemmelse fortolkes saaledes, at retten til indtraeden og omfanget af de krav, institutionen er indtraadt i, skal fastsaettes efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor institutionen har hjemsted, forudsat at retten til indtraeden i henhold til denne lovgivning ikke gaar ud over de krav, skadelidte eller dennes efterladte har mod skadevolderen i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor skaden indtraadte.

Det tilkommer den nationale ret at afgoere, hvilke bestemmelser i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den forpligtede institution har hjemsted, der er relevante, og at anvende disse bestemmelser, selv om de udelukker eller begraenser en saadan institutions adgang til at indtraede i de krav, modtageren af ydelserne har mod skadevolderen, eller adgangen for den institution, der er indtraadt i disse krav, til at goere disse gaeldende.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Statsstoette - begreb - aftaler om tilbagebetaling af beloeb, som offentlige organer har udlagt for en virksomhed, der er under konkurs eller i vanskeligheder - anvendt rentesats

(EF-traktaten, art. 92)

Sammendrag

Ved afgoerelsen af, hvorvidt en statslig foranstaltning skal anses for at vaere stoette ifoelge traktatens artikel 92, maa det fastlaegges, hvorvidt den virksomhed, foranstaltningen er rettet til, opnaar en oekonomisk fordel, som den ikke ville have opnaaet under saedvanlige markedsbetingelser. I tilfaelde, hvor offentlige organer har ydet forskud til virksomheder under konkurs eller i vanskeligheder til daekning af loen til de ansatte eller skyldige bidrag til socialsikringskassen, og for hvilke disse organer har fastsat tilbagebetalingsbetingelserne for de udlagte beloeb i form af en afdragsordning eller en ratemaessig tilbagebetaling af gaelden, maa der noedvendigvis tages hensyn til den omstaendighed, at de paagaeldende aftaler blev indgaaet som foelge af, at der allerede forinden paahvilede virksomheden en lovmaessig forpligtelse til at betale disse loenninger, saaledes at aftalerne ikke affoedte ny gaeld for virksomheden i forhold til det offentlige. Den rente, der finder anvendelse paa denne form for gaeld, skal normalt yde godtgoerelse for det tab, som kreditor har lidt, som foelge af debitors forsinkelse med at opfylde sin forpligtelse til at indfri sin gaeld, dvs. morarenter. For at morarentesatsen ikke maa anses for statsstoette, kraeves det i tilfaelde, hvor denne rentesats finder anvendelse paa gaeld til en offentlig kreditor, og hvor den afviger fra den sats, der finder anvendelse paa gaeld til en privat kreditor, at den sidstnaevnte sats finder anvendelse, saafremt den er hoejere end den foerstnaevnte.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Institutionernes retsakter - direktiver - medlemsstaternes gennemfoerelse - noedvendigheden af en praecis gennemfoerelse

(EF-traktaten, art. 189, stk. 3, Raadets direktiv 80/778)

2 Kommissionen - befoejelser - afgivelse af garanti vedroerende en bestemt handlemaades forenelighed med faellesskabsretten - udelukket, medmindre der er tale om en befoejelse, der udtrykkeligt er tillagt - bemyndigelse til at tillade en adfaerd, der er i strid med faellesskabsretten - udelukket

3 Traktatbrudssoegsmaal - sagens genstand - fastlaeggelse under den administrative procedure - senere udvidelse - ikke tilladt

(EF-traktaten, art. 169)

Sammendrag

4 Medlemsstaterne skal skabe en praecis lovramme for det omraade, der er tale om, og ikke kun en faktisk tilstand, for at sikre, at direktiver anvendes fuldt ud.

En medlemsstat tilsidesaetter de forpligtelser, der paahviler den i henhold til traktaten og direktiv 80/778 om kvaliteten af drikkevand, saafremt den accepterer tilsagn fra vandforsyningsselskaberne til sikring af, at vandet opfylder direktivets krav, uden at betingelserne for at acceptere saadanne tilsagn er praeciseret i den nationale lovgivning.

5 Bortset fra de tilfaelde, hvor den udtrykkeligt har faaet tillagt saadanne befoejelser, kan Kommissionen ikke give garantier vedroerende en bestemt handlemaades forenelighed med faellesskabsretten, og den har under alle omstaendigheder ikke bemyndigelse til at tillade en adfaerd, som er i strid med faellesskabsretten.

6 I forbindelse med et soegsmaal i henhold til traktatens artikel 169 afgraenser Kommissionens aabningsskrivelse til medlemsstaten og dens efterfoelgende begrundede udtalelse sagens genstand, som derefter ikke kan udvides. Den paagaeldende medlemsstats mulighed for at fremsaette bemaerkninger udgoer, selv om medlemsstaten ikke oensker at udnytte sin adgang hertil, dog en i traktaten hjemlet vaesentlig garanti, hvis opfyldelse er et vaesentligt formkrav til sikring af, at den procedure, hvorved det fastslaas, at en medlemsstat har begaaet et traktatbrud, afvikles behoerigt. Foelgelig skal Kommissionens begrundede udtalelse og dens staevning hvile paa de samme klagepunkter som i aabningsskrivelsen, der indledte den administrative procedure.

Kommissionen kan ikke uden at udvide sagsgenstanden for soegsmaalet og saaledes ikke uden at tilsidesaette den paagaeldende medlemsstats ret til kontradiktion foerst i staevningen fremsaette et klagepunkt, som den ikke har fremsat under den administrative procedure.