Artikel 4, stk. 3, i Haagerprotokollen af 23. november 2007 om, hvilken lov der finder anvendelse på underholdspligt, godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2009/941/EF af 30. november 2009, skal fortolkes således, at det ikke følger af en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor det underholdsbidrag, der skal betales – på anmodning af den bidragsberettigede og i medfør af denne artikel 4, stk. 3, efter at domstolslandets lov er blevet udpeget i overensstemmelse med denne bestemmelse – er blevet fastsat ved en afgørelse, som har fået retskraft, at den nævnte lov finder anvendelse på en senere anmodning indgivet af den bidragspligtige ved den kompetente myndighed i den stat, hvor vedkommende har sit sædvanlige opholdssted, over for den bidragsberettigede med henblik på at nedsætte dette underholdsbidrag.

Ved at fastsætte, at domstolslandets lov kan finde anvendelse som den primære lov i stedet for loven i den stat, hvor den bidragsberettigede har sit sædvanlige opholdssted, giver Haagerprotokollen den bidragsberettigede mulighed for indirekte at vælge den første af disse love, idet dette valg følger af den bidragsberettigedes fremsættelse af sit krav ved den kompetente myndighed i den stat, på hvis område den bidragspligtige har sit sædvanlige opholdssted. Denne mulighed forfølger formålet om at beskytte den bidragsberettigede som den svage part i forholdet til den bidragspligtige ved at give denne mulighed for de facto at foretage et lovvalg for sit krav. Under disse omstændigheder følger det ikke af Haagerprotokollens artikel 4, stk. 3, at virkningerne af dette valg – når sagen, hvori dette krav indgår, er blevet afsluttet ved en retskraftig afgørelse – skal udvides til en ny sag, der ikke anlægges af den bidragsberettigede, men af den bidragspligtige. Hvad desuden angår bestemmelsen om fravigelse af reglen i Haagerprotokollens artikel 3 skal denne fortolkes strengt uden at gå ud over de tilfælde, der udtrykkeligt er nævnt.

Disse betragtninger bekræftes af den forklarende rapport til Haagerprotokollen udarbejdet af Andrea Bonomi (tekst som vedtaget på den 21. samling på Haagerkonferencen om International Privatret). Således som Andrea Bonomi anførte i denne rapports punkt 67, kan en fravigelse af reglen om tilknytning til loven i den stat, hvor den bistandsberettigede har sit sædvandlige opholdssted, nemlig være begrundet, hvis den bidragsberettigede selv beslutter at indlede sag i den stat, på hvis område den bistandspligtige har sit opholdssted, mens den synes for vidtgående i tilfælde, hvor sagen er blevet anlagt på den bidragspligtiges initiativ, bl.a. ved en anmodning om omgørelse af en afgørelse om underholdspligt. En sammenligning af denne artikel 4, stk. 3, med de af Haagerprotokollens bestemmelser, der giver parterne mulighed for at aftale, hvilken lov der skal anvendes på underholdspligten, dvs. denne protokols artikel 7 og 8, bekræfter ligeledes denne analyse.

Det må følgelig fastslås, at Haagerprotokollens artikel 4, stk. 3, udelukkende vedrører den situation, hvor den bidragsberettigede indirekte foretager et lovvalg af domstolslandets lov i forbindelse med en sag, som denne har anlagt ved en kompetent myndighed i den stat, på hvis område den bidragspligtige har sit sædvanlige opholdssted, og ikke omfatter en senere sag, der anlægges, efter at afgørelsen i den oprindelige sag har fået retskraft.

(jf. præmis 31-36, 42 og 46 samt domskonkl. 1)