ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
68

Det eneste spørgsmål i sag C-611/10 og de to første spørgsmål i sag C-612/10 skal derfor besvares med, at artikel 14, nr. 1), litra a), og artikel 14a, nr. 1), litra a), i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat, der ikke er udpeget som kompetent medlemsstat i medfør af disse bestemmelser, i henhold til national ret tildeler børneydelser til en vandrende arbejdstager, der udfører et midlertidigt arbejde på dens område, under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, herunder når det for det første er fastslået, at den berørte arbejdstager ikke har lidt noget retstab som følge af at have udøvet retten til fri bevægelighed, idet den pågældende har bevaret retten til familieydelser af samme art i den kompetente medlemsstat, og for det andet, at hverken arbejdstageren eller det barn, for hvilket der gøres krav på denne ydelse, har deres sædvanlige opholdssted på den medlemsstats område, hvor det midlertidige arbejde er blevet udført.
50

I modsætning til situationen for tredjelandsstatsborgere, hvis ophold udelukkende skyldes årsager af midlertidig karakter, og hvor det er ubestridt, at denne midlertidige karakter ikke gør det muligt for den omhandlede statsborger at blive fastboende, er den omstændighed, at en opholdstilladelse indeholder en formel begrænsning, ikke i sig selv tilstrækkelig med henblik på at afgøre, om denne tredjelandsstatsborger kan blive fastboende i medlemsstaten til trods for, at der foreligger en sådan begrænsning.
54

Ifølge Ungarn strider det mod Unionens grundlæggende værdier at anvende EU-retten til at udtrykke fjendtlighed på det politiske plan ved hjælp af foranstaltninger, der begrænser borgernes frie bevægelighed. Ligeledes kan hensynet til den offentlige orden eller sikkerhed, der er nævnt i direktiv 2004/38, ikke påberåbes for at forfølge politiske mål. Ungarn har tilføjet, at hvis en sådan adfærd blev anset for forenelig med EU-retten, ville intet i fremtiden hindre de øvrige medlemsstater i at »regulere« deres bilaterale tvister ved at påkalde sig EU-retten, hvilket er i strid med denne rets formål.
50

Frafald af kildebeskatning vil i øvrigt føre til, at det er nødvendigt at opkræve skatten hos den ikke-hjemmehørende tjenesteyder, hvilket, således som generaladvokaten har anført i punkt 58 i forslaget til afgørelse, vil kunne medføre en betydelig byrde for denne tjenesteyder, for så vidt som den pågældende vil være nødt til at indgive en selvangivelse på et for ham fremmed sprog og finde sig til rette i et skattesystem fra en anden medlemsstat end den, hvor han er etableret. Den ikke-hjemmehørende tjenesteyder kunne således afholdes fra at levere en tjenesteydelse i den pågældende medlemsstat, og det kunne i sidste ende blive endnu vanskeligere for modtageren af tjenesteydelser at opnå en tjenesteydelse fra en anden medlemsstat end den, hvor han er etableret.
13

Den forelæggende ret har for det første bemærket, at ZDDPO-1 har til formål at gennemføre bestemmelserne i direktiv 90/434 i slovensk ret. Dernæst har den forelæggende ret bemærket, at selv om den ansøgning, der gør det muligt at blive indrømmet skattefordele, i henhold til artikel 363, stk. 2, i ZDavP-1 skal indgives mindst 30 dage inden den planlagte transaktion, fastsætter denne lov imidlertid ikke nærmere det tidspunkt, hvor denne transaktion anses for at være gennemført. I denne henseende har den forelæggende ret erindret om, at skattemyndighederne baserer sig på artikel 533 i Zakon o gospodarskih družbah (Uradni list RS, nr. 30/1993, i den affattelse, der finder anvendelse på de faktiske omstændigheder) (lov om handelsselskaber), hvorefter den kompetente ret samtidigt indfører spaltningen og etableringen af det nye selskab i handelsselskabsregisteret. Den forelæggende ret udleder heraf, at transaktionsdatoen svarer til datoen for indførelsen af vedtægtsændringerne i dette register. Endelig finder den forelæggende ret, at direktiv 90/434 ikke giver noget grundlag for, at indrømmelsen af skattefordele til et skattepligtigt selskab afslås, uden at det er blevet undersøgt, om sidstnævnte opfylder betingelserne for tildeling af sådanne fordele.
91

Hvad angår Det Forenede Kongeriges argument, hvorefter det ikke kan fastslås, at medlemsstaten har tilsidesat sine forpligtelser, eftersom de projekter, der havde til formål at sikre overholdelsen af direktiv 91/271, blev undersøgt allerede fra tidspunktet for dette direktivs ikrafttræden, og at de arbejder, der er truffet beslutning om, er meget omkostningstunge og kun lader sig gennemføre over en årrække, skal det bemærkes, at spørgsmålet, om der foreligger et traktatbrud, skal vurderes på grundlag af forholdene i medlemsstaten, således som de forelå ved udløbet af den frist, der er fastsat i den supplerende begrundede udtalelse, og at en medlemsstat ikke kan frifindes alene med henvisning til den omstændighed, at de aktiviteter og de arbejder, som i fremtiden vil bringe traktatbruddet til ophør, er i gang. Når EU-lovgiver således ikke har vedtaget en ændring af et direktiv, der forlænger fristen for dets gennemførelse, er medlemsstaterne forpligtede til at overholde de oprindeligt fastsatte frister (dom af 8.7.2004, sag C-27/03, Kommissionen mod Belgien, præmis 39).
13

På denne baggrund har Consiglio di Stato besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er det i første instans anfægtede cirkulære og de nationale bestemmelser, hvortil der henvises deri, forenelige med fællesskabsretten og med de bestemmelser, som der specifikt er henvist til ovenfor? Indebærer cirkulæret og de nationale bestemmelser navnlig en tilsidesættelse af de principper og regler, der er fastsat i direktiv 89/106[…] om byggevarer, som på ingen måde gør CE-mærkning obligatorisk, men som derimod bestemmer (i artikel 6, stk. 1 og 2), at medlemsstaterne »[…] ikke [kan] modsætte sig, at varer, som opfylder dette direktivs bestemmelser, omsættes, markedsføres eller tages i brug på deres område«, sørger for, at »brug af sådanne varer til det formål, de er bestemt til, ikke hindres af regler eller betingelser, som pålægges af offentlige organer eller af private organer, der optræder som offentligt foretagende eller offentligt organ på grund af en monopolstilling«, og skal tillade, at varer, der ikke er omfattet af artikel 4, stk. 2, [i direktiv 89/106], markedsføres på deres område, hvis de opfylder nationale bestemmelser, der er i overensstemmelse med [EUF-]traktaten, indtil de i kapitel II og III omhandlede europæiske tekniske specifikationer fastsætter andet? 2) Udgør det anfægtede cirkulære og de nationale bestemmelser, hvortil der henvises heri, en tilsidesættelse navnlig af [artikel 34-37 TEUF], som forbyder indførselsrestriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning, for så vidt som den omstændighed, at markedsføringen af et produkt, der hidrører fra en anden medlemsstat i [Unionen] – som tilfældet er i den foreliggende sag – underlægges et teknisk krav, nemlig anbringelsen af CE-mærket, som kun er mulig og tilladt, hvis der findes en tilsvarende harmoniseret bestemmelse, reelt forhindrer indførsel og distribution af det omhandlede produkt i Italien i strid med de principper, der er fastsat i de nævnte bestemmelser i traktaten og i fællesskabsretten, som sikrer frihed og konkurrence, og som opstiller krav om anvendelse af principper, som er egnede til at sikre, at der ikke sker forskelsbehandling, samt sikre gennemsigtighed og proportionalitet og respekt for de enkelte virksomheders rettigheder? 3) Har den nationale lovgiver og de administrative myndigheder i lyset af de bestemmelser, der følger af fællesskabsretten, og som har til formål at sikre en effektiv konkurrence også i den i denne tvist omhandlede sektor, ikke pligt til at undlade at vedtage de lovgivningsmæssige foranstaltninger, som er indeholdt i [det anfægtede cirkulære] og i lovdekret nr. 152/2006 som nævnt ovenfor? 4) Endelig, er beskyttelsen af pluralisme og konkurrence i den omhandlede sektor, som er garanteret i EU-retten, sikret ved nationale bestemmelser – såsom lovdekret nr. 152/2006 (navnlig artikel 285 og bilag IX, afsnit II, punkt 2.7 og 3.4), som indfører og pålægger de ovennævnte restriktioner?«
11

Denne lovs section 188 om konsultationsforpligtelsen fastslår: »(1) Når en arbejdsgiver påtænker at afskedige mere end 20 arbejdstagere i en virksomhed inden for en periode på 90 dage eller mindre, skal arbejdsgiveren vedrørende afskedigelserne konsultere alle de personer, der er behørige repræsentanter for de arbejdstagere, der kan blive påvirket af de påtænkte afskedigelser eller kan blive påvirket af foranstaltninger, der træffes i forbindelse med disse afskedigelser. (1A) Konsultationerne skal påbegyndes i god tid og under alle omstændigheder: (a) når arbejdstageren påtænker at afskedige 100 eller flere arbejdstagere som anført i subsection (1) mindst 90 dage, og (b) ellers mindst 30 dage før de første afskedigelser finder sted. [...] (2) Konsultationen skal omfatte konsultation vedrørende mulighederne for: (a) at undgå afskedigelserne (b) at begrænse antallet af arbejdstagere, der skal afskediges, og for (c) at afbøde følgerne af afskedigelserne, og den skal gennemføres af arbejdsgiveren med henblik på at opnå en aftale med de behørige repræsentanter. [...] [...] (4) Arbejdsgiveren skal med henblik på konsultationen skriftligt over for de behørige repræsentanter anføre: (a) årsagerne til de påtænkte afskedigelser (b) antallet og beskrivelse af arbejdstagere, der påtænkes afskediget (c) det samlede antal arbejdstagere af enhver beskrivelse, arbejdstageren beskæftiger i den pågældende virksomhed (d) den påtænkte metode til udvælgelse af de arbejdstagere, der kan afskediges (e) den påtænkte metode, hvorefter afskedigelserne foretages under hensyn til en aftalt procedure, herunder den periode, hvorunder afskedigelserne finder sted (f) den påtænkte metode, efter hvilken en eventuel afskedigelsesgodtgørelse beregnes (når der er tale om en anden godtgørelse end i henhold til den nationale retsakt) til arbejdstagere, der afskediges. [...] (7) Hvis der, i et specifikt tilfælde, foreligger særlige omstændigheder, som medfører, at det ikke med rimelighed kan forventes af arbejdsgiveren, at han efterkommer et krav, som fastsat i subsection (1A), (2) og (4), skal denne i videst muligt omfang træffe de foranstaltninger, som med rimelighed kan forventes under sådanne omstændigheder, med henblik på at efterkomme det nævnte krav. [...]«
61

Under hensyn til arbejdsbyrden for en tilsynsmyndighed for beskyttelse af personoplysninger, på den ene side, og den omstændighed, at medlemmerne af DSK udfører deres opgaver i overensstemmelse med § 36, stk. 3a, i DSG 2000 ved siden af andre erhvervsmæssige aktiviteter, på den anden side, må det antages, at medlemmerne af en sådan myndighed i vidt omfang baserer udøvelsen af deres opgaver på bistand fra ansatte, som er stillet til deres rådighed. Den omstændighed, at kontoret består af tjenestemænd i forbundskanslerens kontor, som selv er under tilsyn af DSK, indebærer en risiko for, at der øves indflydelse på sidstnævntes afgørelser. Under alle omstændigheder er en så tæt organisatorisk sammenknytning mellem DSK og forbundskanslerens kontor til hinder for, at DSK er hævet over enhver mistanke om partiskhed, og er følgelig uforenelig med kravet om »uafhængighed« som omhandlet i artikel 28, stk. 1, andet afsnit, i direktiv 95/46.
9

For så vidt angår beregningen af afgifterne fastsatte grundforordningens artikel 15 følgende: »1. Inden udgangen af hvert produktionsår konstateres: a) den anslåede størrelse af produktionen af A- og B-sukker, A- og B-isoglucose og A- og B-inulinsirup i det løbende produktionsår b) den anslåede størrelse af afsætningen til forbrug i Fællesskabet af sukker, isoglucose og inulinsirup i det løbende produktionsår c) størrelsen af det overskud, der kan udføres, ved at mængden under litra b) fratrækkes i mængden under litra a) d) det anslåede gennemsnitlige tab eller den anslåede gennemsnitlige indtægt pr. ton sukker for de eksportforpligtelser, der skal opfyldes for det løbende produktionsår. Dette gennemsnitlige tab eller denne gennemsnitlige indtægt er lig med forskellen mellem det samlede restitutionsbeløb og det samlede afgiftsbeløb i forhold til den pågældende samlede eksportforpligtelsestonnage. e) det samlede anslåede tab eller den samlede anslåede indtægt, ved at det under litra c) omhandlede overskud multipliceres med det gennemsnitlige tab eller den gennemsnitlige indtægt under litra d). 2. Inden udgangen af produktionsåret 2005/06, og uden at dette indskrænker anvendelsen af artikel 10, stk. 3-6, konstateres kumulativt for produktionsårene 2001/02-2005/06: a) størrelsen af det overskud, der kan eksporteres, fastlagt på grundlag af dels den endelige produktion af A- og B-sukker, A- og B-isoglucose og A- og B-inulinsirup, og dels den endelige mængde sukker, isoglucose og inulinsirup, der er afsat til forbrug inden for Fællesskabet b) størrelsen af det gennemsnitlige tab eller den gennemsnitlige indtægt pr. ton sukker som følge af de pågældende samlede eksportforpligtelser, beregnet som anført i stk. 1, litra d), andet afsnit c) størrelsen af det samlede tab eller den samlede indtægt ved, at det under litra a) omhandlede overskud multipliceres med det gennemsnitlige tab eller den gennemsnitlige indtægt under litra b) d) det samlede provenu af de opkrævede basisproduktionsafgifter og B-afgifter. Det samlede anslåede tab eller den samlede anslåede indtægt, der er nævnt under stk. 1, litra e), justeres på grundlag af forskellen mellem de under litra c) og d) omhandlede konstateringer. [...] 8. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2, og kan navnlig vedrøre: — de afgiftsbeløb, der skal opkræves [...]«
52

Selv om det er berettiget at kræve af leverandøren, at han handler i god tro og træffer enhver foranstaltning, som med rimelighed kan kræves af ham, for at sikre, at den transaktion, som han foretager, ikke fører til deltagelse i afgiftssvig (jf. dommen i sagen Euro Tyre Holding, præmis 38), vil medlemsstaterne følgelig gå videre end de foranstaltninger, der er strengt nødvendige for at sikre en korrekt opkrævning af afgiften, såfremt de afslår at indrømme momsfritagelse for en levering inden for Fællesskabet alene med den begrundelse, at leverandøren ikke har angivet momsregistreringsnummeret – når denne efter at have truffet alle de foranstaltninger, som med rimelighed kan kræves af ham, ikke er i stand til i god tro at angive dette nummer – men at han i øvrigt er fremkommet med andre oplysninger, som i tilstrækkelig grad kan godtgøre, at erhververen er en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab under den omhandlede transaktion.
Direktivets artikel 6, stk. 2-4, bestemmer:

»2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.

3. Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. På baggrund af konklusionerne af vurderingen af virkningerne på lokaliteten, og med forbehold af stk. 4, giver de kompetente nationale myndigheder først deres tilslutning til en plan eller et projekt, når de har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet, og når de – hvis det anses for nødvendigt – har hørt offentligheden.

4. Hvis en plan eller et projekt, på trods af at virkningerne på lokaliteten vurderes negativt, alligevel skal gennemføres af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, fordi der ikke findes nogen alternativ løsning, træffer medlemsstaten alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. Medlemsstaten underretter Kommissionen om, hvilke kompensationsforanstaltninger der træffes.

Hvis der er tale om en lokalitet med en prioriteret naturtype og/eller en prioriteret art, kan der alene henvises til hensynet til menneskers sundhed og den offentlige sikkerhed eller væsentlige gavnlige virkninger på miljøet, eller, efter udtalelse fra Kommissionen, andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser.«
56

I den foreliggende sag har Det Forenede Kongeriges regering anført, at der kun kan træffes en udeblivelsesafgørelse som den i hovedsagen omhandlede, der er truffet af High Court, når sagsøgeren for det første har forkyndt og indgivet den oprindelige stævning (»claim form«) samt en detaljeret fremstilling af påstandene (»particulars of claim«), der indeholder en detaljeret gennemgang af de retlige grunde og de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for den tvist, som retsafgørelsen selv henviser til implicit, og når sagsøgte for det andet, efter forskriftsmæssigt at være blevet informeret om retssagen mod ham, ikke indgiver eller ikke tilkendegiver at ville indgive et svarskrift inden for den fastsatte frist.
26

Hvad angår de foranstaltninger, der skal træffes over for opdagede skibe og personerne om bord, bestemmer punkt 2.4 i del I følgende: »Foranstaltninger, der træffes under overvågningsoperationen over for skibe eller andre fartøjer, med hensyn til hvilke der er rimelig grund til mistanke om, at de medfører personer, der har til hensigt at omgå kontrollen ved grænseovergangsstederne, kan bestå i: a) at anmode om oplysninger og dokumentation om skibets ejer, dets registrering og forhold vedrørende rejsen samt om de ombordværendes identitet, nationalitet og andre relevante oplysninger om dem b) at standse, borde og ransage skibet, dets ladning og de ombordværende samt at udspørge de ombordværende c) at oplyse de ombordværende om, at de ikke har ret til at passere grænsen, og at personer, der styrer fartøjet, kan ifalde straf for at have fremmet rejsen d) at beslaglægge skibet og pågribe ombordværende e) at pålægge skibet at ændre kurs ud af eller mod et andet bestemmelsessted end territorialfarvandene eller den tilstødende zone, eskortere fartøjet eller sejle med i fartøjets nærhed, indtil skibet er på en sådan kurs f) at føre skibet eller de ombordværende til et tredjeland eller på anden måde overdrage skibet eller de ombordværende til myndighederne i et tredjeland g) at føre skibet eller de ombordværende til værtsmedlemsstaten eller til en anden medlemsstat, der deltager i operationen.«
23

Idet Bundesfinanzhof fandt, at afgørelsen af den tvist, der verserer for den, afhænger af en fortolkning af toldkodeksen, har den under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Skal artikel 204, stk. 1, litra a), i [toldkodeksen] fortolkes således, at den ligeledes omhandler misligholdelse af sådanne forpligtelser, der først skal opfyldes efter afslutningen af den relevante anvendte toldprocedure, således at, i et tilfælde med indførselsvarer, der inden for rammerne af en procedure for aktiv forædling delvist genudføres rettidigt efter suspensionsordningen, vil en misligholdelse af forpligtelsen til at forelægge afslutningsopgørelsen for kontroltoldstedet inden 30 dage efter udløbet af fristen for afslutningen af proceduren, føre til, at der opstår en toldskyld for den samlede mængde indførselsvarer, der skal angives, såfremt betingelserne i artikel 859, nr. 9), i [gennemførelsesforordningen] ikke er opfyldt?«
3

CIRC’s artikel 76 A, 76 B og 76 C har følgende ordlyd: »Artikel 76 A Flytning af hjemsted 1. Ved beregningen af den skattepligtige indkomst for det skatteår, i løbet af hvilket en juridisk person – herunder et europæisk selskab og et europæisk andelsselskab – som har hjemsted eller faktisk ledelse på portugisisk område, ophører med sin virksomhed som følge af, at hjemstedet eller den faktiske ledelse flyttes uden for dette område, udgør forskellen mellem markedsværdien og den skattemæssige regnskabsværdi for enhedens aktiver på datoen for aktivitetens ophør gevinst eller tab. 2. Bestemmelserne i stk. 1 finder ikke anvendelse på aktiver, som forbliver faktisk knyttet til den samme enheds faste driftssted, og som bidrager til skabelsen af dets skattepligtige indkomst, i det omfang de i artikel 68, stk. 3, foreskrevne betingelser med de nødvendige tilpasninger er opfyldte for disse aktiver. 3. Bestemmelserne i artikel 68, stk. 4, finder med de nødvendige tilpasninger anvendelse på beregningen af det faste driftssteds skattepligtige indkomst. 4. I de i stk. 2 omhandlede tilfælde kan skattemæssige tab fra før aktivitetens ophør fradrages i den skattepligtige indkomst, der tilregnes den ikke-hjemmehørende enheds faste driftssted under de i artikel 15 foreskrevne fremgangsmåder og betingelser. 5. Den særlige ordning, der er foreskrevet i stk. 2, 3 og 4, finder ikke anvendelse i de i CIRC’s artikel 67, stk. 10, omhandlede tilfælde. Artikel 76 B Ophør af et fast driftssteds virksomhed Bestemmelserne i den foregående artikels stk. 1 finder med de nødvendige tilpasninger anvendelse ved beregningen af den skattepligtige indkomst, der tilregnes en ikke-hjemmehørende enheds faste driftssted på portugisisk område: a) i tilfælde af, at det ophører med sin virksomhed på portugisisk område b) ved en overførsel af de aktiver, der er knyttet til det faste driftssted, uden for portugisisk område, uanset den faktiske eller retlige fremgangsmåde. Artikel 76 C Ordning for selskabsdeltagere 1. For det skatteår, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted og den faktiske ledelse flyttes uden for det portugisiske område, medregnes forskellen mellem nettoværdien af aktiverne på denne dato og anskaffelsesprisen for de tilsvarende kapitalandele, idet bestemmelserne i artikel 75, stk. 2 og 4, finder anvendelse med de nødvendige tilpasninger. 2. Ved anvendelsen af det foregående stykke vurderes aktiverne til deres markedsværdi. 3. Flytningen af et europæisk selskabs eller et europæisk andelsselskabs hjemsted medfører ikke i sig selv, at bestemmelserne i stk. 1 finder anvendelse.«
116

I det nævnte svar trak Kommissionen således sine tidligere udtalelser om, at det under den administrative procedure lykkedes Universal og Universal Leaf at afkræfte den formodning om en faktisk udøvelse af en bestemmende indflydelse, som følger af, at Deltafina er helejet, tilbage, og anførte for første gang, at den havde valgt ikke udelukkende at lægge vægt på denne formodning, men at påvise ansvaret på et dobbelt grundlag og ligeledes under hensyntagen til yderligere beviser, som den påstod den manglede med hensyn til moderselskaberne Universal og Universal Leaf. AOI og SCTC fik imidlertid ikke mulighed for i de skriftlige indlæg at imødegå argumentet vedrørende det nævnte dobbelte grundlag.
Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, kræver det EU-retlige effektivitetsprincip da, at en medlemsstat skal undlade at anvende nationalretlige restriktioner (som f.eks. sections 78 og 80 i [VAT Act 1994]) på alle nationale krav eller retsmidler, som ellers ville være til rådighed for den afgiftspligtige person, for at håndhæve den EU-retlige rettighed, som er fastslået af Domstolen i dennes svar på det første til tredje spørgsmål, eller er det tilstrækkeligt, at den nationale ret kun undlader at anvende sådanne restriktioner vedrørende et af disse nationale krav eller retsmidler?

Hvilke andre principper bør den nationale ret have for øje i forbindelse med gennemførelsen af denne EU-retlige rettighed for at sikre overensstemmelse med EU-rettens effektivitetsprincip?«
32

En fortolkning, hvorefter det forhold, at et gode, der er bestemt for virksomheden, først udelukkende anvendes til privat brug og dernæst udelukkende anvendes til brug for virksomheden, ikke har betydning for retten til at fradrage den indgående moms, er endvidere i overensstemmelse med princippet om afgiftsneutralitet, der danner grundlaget for det fælles momssystem.