Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Retspleje ° sager anlagt af en fysisk eller juridisk person med paastand om domfaeldelse af fysiske eller juridiske personer ° Faellesskabets retsinstanser ikke kompetente

(EF-traktaten, art. 164 ff.)

2. Passivitetssoegsmaal ° passivitet ° begreb ° undladelse af at handle ° anden afgoerelse end oensket ° ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 175)

3. Annullationssoegsmaal ° dom om annullation ° foranstaltninger til opfyldelse heraf ° afvisning af at traeffe andre foranstaltninger end udstedelse af en anden retsakt i stedet for den annullerede ° tvist om raekkevidden af forpligtelsen til at opfylde en dom ° retsmiddel ° passivitetssoegsmaal ° tvist om lovligheden af en retsakt udstedt til erstatning for den annullerede ° retsmiddel ° annullationssoegsmaal

(EF-traktaten, art. 173, 175 og 176)

4. Konkurrence ° administrativ procedure ° behandling af klager ° beslutning om at henlaegge sagen ° domstolskontrol

(EF-traktaten, art. 85)

5. Konkurrence ° faellesskabsregler ° materielt anvendelsesomraade ° adfaerd paatvunget ved statslige foranstaltninger ° ikke omfattet ° betingelser

(EF-traktaten, art. 85)

6. Institutionernes retsakter ° begrundelse ° forpligtelse ° raekkevidde ° beslutning om anvendelse af konkurrencereglerne

(EF-traktaten, art. 190)

7. Retspleje ° staevning ° formkrav ° fastlaeggelse af soegsmaalets genstand ° kort fremstilling af soegsmaalsgrundene ° paastand om betaling af erstatning for skade forvoldt af en faellesskabsinstitution

[EOEF-statutten for Domstolen, art. 19; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)

Sammendrag

1. Faellesskabets retsinstanser har ikke kompetence til i forbindelse med et direkte soegsmaal at traeffe afgoerelse om, hvorvidt en fysisk eller juridisk persons adfaerd er forenelig med traktaten.

2. Traktatens artikel 175 omhandler passivitet i form af en manglende afgoerelse eller stillingtagen, og ikke det forhold, at der traeffes en anden afgoerelse end den, som de beroerte parter havde oensket eller fundet noedvendig. Kommissionen har, naar den til opfyldelse af en annullationsdom, som en klager har opnaaet, vedtager en beslutning til erstatning for den annullerede, hermed taget klar og endelig stilling til den paagaeldendes klage.

3. En proevelse af, om en institutions adfaerd er i overensstemmelse med kravene i traktatens artikel 176, saafremt en af dens retsakter er blevet annulleret, skal ske under et passivitetssoegsmaal, naar proevelsen vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt institutionen ud over at erstatte den annullerede retsakt ogsaa har pligt til at traeffe andre foranstaltninger vedroerende andre retsakter, som ikke var anfaegtet under det oprindelige annullationssoegsmaal. Naar der alene er tale om en anfaegtelse af lovligheden af den retsakt, som er vedtaget til erstatning af den annullerede retsakt, skal en saadan anfaegtelse fremfoeres under et annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173.

4. Kommissionen har, bortset fra de tilfaelde, hvor klagens genstand henhoerer under Kommissionens enekompetence, ikke nogen forpligtelse til at udtale sig om, hvorvidt en overtraedelse af traktatens artikel 85, hvorover der er klaget, foreligger eller ikke foreligger. Naar Kommissionen forkaster en klage under henvisning til, at der ikke foreligger overtraedelse af traktatens konkurrenceregler, har den pligt til i sin beslutning om at forkaste klagen at anfoere de faktiske omstaendigheder og de overvejelser, der ligger til grund for en saadan konklusion. Domstolskontrollen skal herefter bestaa i at kontrollere de faktiske omstaendigheders rigtighed, og at der ikke foreligger et aabenbart urigtigt skoen vedroerende de faktiske omstaendigheder, magtfordrejning eller retlige vildfarelser.

5. Selv om en virksomheds adfaerd kan vaere undtaget fra traktatens artikel 85, stk. 1, paa grund af virksomhedens manglende handlefrihed, foelger det ikke heraf, at enhver adfaerd, som er oensket af eller ledet af nationale myndigheder, falder uden for anvendelsesomraadet for denne bestemmelse. Hvis saaledes en statslig foranstaltning overtager elementerne i en aftale mellem virksomhederne i en sektor eller traeffes efter hoering af og med tilslutning fra de paagaeldende virksomheder, kan disse ikke paaberaabe sig reguleringens bindende karakter med henblik paa at undgaa anvendelsen af den naevnte bestemmelse.

Naar omvendt en bindende retsregel, som kan oeve indflydelse paa konkurrencen inden for faellesmarkedet og paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, ikke har nogen forbindelse med en virksomhedsadfaerd, som beskrevet i traktatens artikel 85, stk. 1, finder artikel 85, stk. 1, ikke anvendelse paa det forhold, at de naevnte virksomheder blot foelger en saadan regel. I et saadant tilfaelde foreligger der ikke den handlefrihed for virksomhederne, som artikel 85, stk. 1, forudsaetter.

Kommissionen kan, i mangel af en bindende retsregel, der paalaegger en konkurrencebegaensende adfaerd, kun fastslaa, at de paagaeldende virksomheder ikke har handlet selvstaendigt, hvis det af objektive, relevante og samstemmende indicier fremgaar, at adfaerden ensidigt er blevet paatvunget virksomhederne af de nationale myndigheder gennem udoevelsen af et uimodstaaeligt pres, saasom eksempelvis truslen om at traeffe statslige foranstaltninger, som er egnede til at paafoere virksomhederne vaesentlige tab.

6. Begrundelsen for en bebyrdende afgoerelse skal dels goere det muligt for adressaten at goere sig bekendt med begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik paa i givet fald at kunne goere sine rettigheder gaeldende og afgoere, om afgoerelsen er rigtig, dels goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres kontrol.

Kommissionen er ikke forpligtet til i begrundelsen for de beslutninger, den maa traeffe for at sikre anvendelsen af konkurrencereglerne, at tage stilling til alle de argumenter, som de beroerte parter har gjort gaeldende til stoette for deres anmodning. Det er tilstraekkeligt, at Kommissionen redegoer for de faktiske og retlige betragtninger, der har vaeret af vaesentlig betydning for afgoerelsen.

7. I henhold til artikel 19 i statutten for Domstolen og artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement skal enhver staevning angive soegsmaalets genstand og en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene. Denne angivelse skal vaere tilstraekkeligt klar og praecis til, at sagsoegte kan forberede sit forsvar, og at Retten kan traeffe afgoerelse i sagen, i givet fald uden andre oplysninger. Af hensyn til retssikkerheden og en god retspleje skal, for at en sag kan antages til realitetsbehandling, de vaesentligste faktiske og retlige elementer, hvorpaa soegsmaalet stoettes, fremgaa, som et mindstekrav i kort form, men paa sammenhaengende og forstaaelig maade, af selve staevningens tekst.

For at opfylde disse krav skal en staevning, hvori der nedlaegges paastand om betaling af erstatning for skade forvoldt af en faellesskabsinstitution, indeholde de elementer, der goer det muligt at identificere den adfaerd, som sagsoegeren bebrejder institutionen, grundene til, at han antager, at der bestaar en aarsagsforbindelse mellem adfaerden og det tab, han haevder at have lidt, samt karakteren og stoerrelsen af dette tab