Sag T-210/01

General Electric Company

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Annullationssøgsmål – konkurrence – Kommissionens beslutning om en fusions uforenelighed med fællesmarkedet – forordning (EØF) nr. 4064/89 – markeder for flymotorer og andre flyprodukter – General Electrics overtagelse af Honeywell – vertikal integration – pakkesalg – virkninger af udelukkelse – horisontale overlapninger – ret til kontradiktion«

Rettens dom (Anden Udvidede Afdeling) af 14. december 2005

Sammendrag af dom

1. Annullationssøgsmål – genstand – beslutning på området for fusionskontrol – beslutning, der støttes på flere begrundelser, som hver især udgør et tilstrækkeligt grundlag for konklusionen – kriterierne om uforenelighed med det fælles marked opfyldt i forhold til mindst et af de pågældende markeder – sagen forkastes

[Art. 230 EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2, stk. 1, litra a), og art. 3]

2. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – økonomiske vurderinger – skønsbeføjelse – domstolsprøvelse – rækkevidde – grænser

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2)

3. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – manglende formodning

(Rådets forordning nr. 4064/89)

4. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – fremtidsanalyse af den mulige udvikling på det pågældende marked – nødvendigt med en nøjagtig analyse – domstolsprøvelse – rækkevidde

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2, stk. 2 og 3)

5. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – fusioner af konglomerattypen – begreb – hensyntagen til, at der skabes eller styrkes en dominerende stilling på referencemarkedet for en af de fusionerende virksomheder – tilladt – Kommissionens mulighed for at lægge den fusionerede virksomheds forudsigelige adfærd til grund – betingelser herfor – fremlæggelse af en nøjagtig analyse, som bygger på solide beviselementer

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2, stk. 2 og 3)

6. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – fusioner af konglomerattypen – hensyntagen til forudsigelig konkurrencebegrænsende adfærd – tilladt – ikke pligt for Kommissionen til at vurdere sandsynligheden herfor i lyset af de risici, der er forbundet med en sådan adfærd udvist af en virksomhed

(Art. 82 EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2, stk. 2 og 3)

7. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – kriterier – skabelse eller styrkelse af en kollektiv dominerende stilling, der mærkbart hindrer den effektive konkurrence inden for fællesmarkedet – kumulativ karakter – indgriben – pligt til formelt at anføre betragtninger i denne sammenhæng, som vedrører det første kriterium, men som ligeledes er relevant i forbindelse med det andet kriterium – foreligger ikke

(Art. 82 EF og 253 EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2, stk. 2 og 3)

8. Konkurrence – dominerende stilling – begreb

(Art. 82 EF)

9. Konkurrence – dominerende stilling – karakteriseret ved en meget stor markedsandel – vurdering af styrkelsen af markedsandele på et marked med udbud, der er karakteriseret ved, at der indgås et begrænset antal kontrakter af stor værdi

(Art. 82 EF)

10. Konkurrence – dominerende stilling – foreligger – betydningen af, at der er livlig konkurrence på et bestemt marked – uden betydning, hvis en virksomhed kan bestemme sin adfærd uden at skulle tage hensyn til denne konkurrence – økonomiske indrømmelser givet med henblik på at vinde et udbud med betydelige kontraktsummer – ingen betydning

(Art. 82 EF)

11. Konkurrence – fællesskabsregler – Kommissionens anvendelse – selvstændig i forhold til tredjelandes myndigheders vurderinger

12. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – konkurrencebegrænsende virkninger som følge af en vertikal forbindelse – ­virkninger, der forudsætter en bestemt fremtidig adfærd fra den fusionerede enheds side – pligt for Kommissionen til at fremlægge vægtige beviser for, at en konkurrencebegrænsende adfærd er sandsynlig – bevisbedømmelsens frihed

(Rådets forordning nr. 4064/89)

13. Konkurrence – dominerende stilling for salg af vigtige komponenter – nægtelse af salg – misbrug

(Art. 82 EF)

14. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – godtgørelse af adfærd, der vil føre til skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling i nær fremtid – pligt til at fremlægge fyldestgørende beviser

(Rådets forordning nr. 4064/89)

15. Retspleje – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling – nyt anbringende – begreb – svar på spørgsmål stillet af Retten som en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse – ikke omfattet

(Rettens procesreglement, art. 48 og art. 64, stk. 3)

16. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – beslutning, som er forskellig fra den, der blev truffet i en tidligere sag vedrørende tilsvarende eller identiske situationer eller samme virksomheder – rækkevidde

(Art. 253 EF)

17. Konkurrence – fællesskabsregler – gennemførelse – bestemmelser, Kommissionen har vedtaget herom – pligt for Kommissionen til at følge disse – meddelelse om afgrænsning af markedet – rækkevidde

(Art. 82 EF; Kommissionens meddelelse 97/C 372/03)

18. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – afgrænsning af det relevante marked – kriterier – produkternes substituerbarhed – begreb

(Rådets forordning nr. 4064/89; Kommissionens meddelelse 97/C 372/03, punkt 36)

19. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – marked karakteriseret ved en indirekte og forholdsvis svag konkurrence – en dominerende virksomheds overtagelse af sin eneste konkurrent – lovlighed – betingelser herfor – bevis for, at der før fusionen ikke var nogen faktisk konkurrence på markedet

(Art. 82 EF; Rådets forordning nr. 4064/89)

20. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – tilsagn fra de pågældende virksomheder, der kan gøre den anmeldte transaktion forenelig med fællesmarkedet

(Rådets forordning nr. 4064/89)

21. Retspleje – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene

(Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1)

22. Konkurrence – fusioner – administrativ procedure – aktindsigt – overholdelse af retten til kontradiktion – grænser

(Rådets forordning nr. 4064/89)

23. Konkurrence – administrativ procedure – aktindsigt – sondring mellem belastende og disculperende dokumenter

24. Konkurrence – administrativ procedure – aktindsigt – overholdelse af retten til kontradiktion – grænser

25. Konkurrence – fusioner – administrativ procedure – aktindsigt – nægtelse af aktindsigt mellem beslutningen om at indlede en procedure og klagepunktsmeddelelsen – tilsidesættelse af retten til kontradiktion – foreligger ikke

[Rådets forordning nr. 4064/89, art. 6, stk. 1,litra c)]

26. Konkurrence – fusioner – administrativ procedure – aktindsigt – aktindsigt for fusionsparterne lidt efter lidt under hele proceduren – foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 18, stk. 1)

27. Konkurrence – fusioner – administrativ procedure – fristerne for de enkelte stadier af proceduren skal være korte – ved vurderingen af retten til kontradiktion tages hensyn til kravet om hurtighed

(Rådets forordning nr. 4064/89; Kommissionens forordning nr. 447/98, art. 13 og 21)

28. Konkurrence – administrativ procedure – høringskonsulentens indgriben – beslutning, der ændrer hans status under sagens behandling – den nye høringskonsulentfunktion erstatter direkte den tidligere

(Kommissionens beslutning 2001/462, art. 2, stk. 1 og 2)

29. Fællesskabsret – principper – grundrettigheder – overholdelse sikret af Fællesskabets retsinstanser – den europæiske menneskerettighedskonvention tages i betragtning

(Art. 6, stk. 2, EU)

1. Såfremt visse dele af begrundelsen for en beslutning i sig selv i tilstrækkelig grad begrunder denne, er det under alle omstændigheder uden betydning for beslutningens konklusion, at andre dele af begrundelsen måtte være behæftet med fejl.

Hvis konklusionen i en kommissionsbeslutning støttes på flere begrundelser, som hver især udgør et tilstrækkeligt grundlag for denne konklusion, skal beslutningen i øvrigt i princippet kun annulleres, hvis hver enkelt af disse begrundelser er ulovlig. I et sådant tilfælde kan en fejl eller en anden ulovlighed, der kun påvirker en enkelt af disse begrundelser, ikke bevirke, at den omtvistede beslutning må annulleres, hvis den i det konkrete tilfælde ikke har haft nogen bestemmende betydning for den konklusion, institutionen er nået til.

Denne regel finder anvendelse i forbindelse med beslutninger om fusionskontrol. Kommissionen skal i denne forbindelse forbyde en fusion, såfremt denne opfylder kriterierne i artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 4064/89. Det fremgår imidlertid af forordningens artikel 2, stk. 1, litra a), at Kommissionen ved vurderingen af en fusion skal tage hensyn til bl.a. nødvendigheden af at opretholde og udvikle en effektiv konkurrence i fællesmarkedet, også under hensyntagen til de pågældende markeders struktur. Kommissionen skal således vurdere, om en fusion skaber eller styrker en eller flere dominerende stillinger, som bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde, ud fra vilkårene på hvert af de markeder, der vil kunne blive berørt af den anmeldte fusion. Konstaterer Kommissionen, at kriterierne er opfyldt for så vidt angår blot ét af de pågældende markeder, skal fusionen derfor erklæres uforenelig med fællesmarkedet.

Følgelig bør en sådan beslutning alene annulleres, hvis nogle af begrundelserne for beslutningen er ulovlige, og hvis de eventuelle begrundelser, der ikke er ulovlige, ikke er tilstrækkelige til, at den anmeldte fusion kan erklæres uforenelig med fællesmarkedet. Dette overflødiggør dog ikke en undersøgelse af, om visse af de konkurrencemæssige aspekter, der er behandlet i den anfægtede beslutning, forstærker hinanden, således at det ville være kunstigt at vurdere hvert aspekt for sig.

(jf. præmis 42-45, 48 og 734)

2. Kommissionen råder over et vist skøn, når den foretager økonomiske vurderinger med henblik på at anvende de materielle bestemmelser i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, særligt artikel 2. Fællesskabets retsinstansers kontrol er således begrænset til en undersøgelse af, om de faktiske omstændigheder er korrekt gengivet, og af, om der foreligger et åbenbart urigtigt skøn.

Med hensyn til karakteren af denne kontrol er der en væsentlig forskel mellem på den ene side faktuelle oplysninger og konstateringer af faktiske omstændigheder, hvis eventuelle unøjagtighed kan påvises af retsinstanserne ud fra de argumenter og beviser, der forelægges dem, og på den anden side økonomiske vurderinger.

Selv om Kommissionen er tillagt et skøn ved anvendelsen af de materielle bestemmelser i forordning nr. 4064/89, indebærer det ikke, at Fællesskabets retsinstanser skal afholde sig fra at kontrollere Kommissionens fortolkning af oplysninger af økonomisk art. Fællesskabets retsinstanser skal nemlig bl.a. ikke blot tage stilling til den materielle nøjagtighed af de beviser, der henvises til, oplysningernes troværdighed og sammenhæng, men ligeledes kontrollere, om disse oplysninger udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om disse oplysninger taler til støtte for Kommissionens konklusioner.

(jf. præmis 60, 62, 63 og 253)

3. Der kan ikke af forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser udledes nogen formodning for en anmeldt fusions forenelighed med fællesmarkedet, hvorfor man ikke kan antage, at Kommissionen, såfremt der er tvivl, skal hælde i retning af en godkendelse af en fusion. Kommissionen skal i hvert enkelt tilfælde tage utvetydigt stilling til foreneligheden og træffe en afgørelse herefter.

(jf. præmis 61)

4. Henset til det skøn, som Kommissionen råder over, når den foretager økonomiske vurderinger med henblik på at anvende de materielle bestemmelser i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, er en effektiv domstolskontrol især påkrævet, når Kommissionen udfører en fremtidsanalyse af den mulige udvikling på et marked som følge af den påtænkte fusion.

Sådanne fremtidsanalyser skal udføres med stor omhu, fordi der ikke er tale om en vurdering af begivenheder, der har fundet sted i fortiden, hvorom man ofte har adgang til adskillige oplysninger, der bidrager til forståelsen af årsagerne, og heller ikke en vurdering af nutidige begivenheder, men derimod om at forudsige de begivenheder, der med større eller mindre sandsynlighed vil indtræde i fremtiden, hvis der ikke vedtages en beslutning om forbud eller en præcisering af betingelserne for fusionen. En fremtidsanalyse, der består i at vurdere, på hvilken måde en fusion kan ændre de faktorer, der bestemmer konkurrenceforholdene på et givet marked, med henblik på at afgøre, om fusionen vil medføre en væsentlig hindring for en effektiv konkurrence, forudsætter, at der opstilles forskellige årsags- og virkningskæder med henblik på, at de kæder, der er mest sandsynlige, lægges til grund.

(jf. præmis 64)

5. Fusioner af konglomerattypen er dem, der ikke giver anledning til horisontale overlapninger mellem de fusionerende parters aktiviteter eller til et vertikalt forhold mellem parterne i dette begrebs egentlige forstand. Selv om sådanne fusioner generelt ikke skaber negative konkurrencemæssige virkninger, kan de ikke desto mindre have sådanne virkninger under visse omstændigheder. Hvis Kommissionen i forbindelse med en analyse af de fremtidige virkninger af en fusion af konglomerattypen på grund af konglomeratvirkningerne kan konstatere, at der med al sandsynlighed vil blive skabt en dominerende stilling, eller en sådan stilling vil blive styrket inden for en relativt nær fremtid, og at dette vil føre til betydelige konkurrencebegrænsende virkninger på dette marked, skal Kommissionen forbyde denne fusion.

Fusioner af konglomerattypen skaber i denne forbindelse visse specifikke problemer, især da analysen af en sådan fusion kan indebære en fremtidsanalyse, hvorved der lægges en bestemt tidsperiode i fremtiden til grund, og da virkningerne af fusionen for en stor dels vedkommende er bestemt af den fusionerede enheds adfærd. Årsags- og virkningskæderne efter fusionen kan således være svært definerbare, usikre og vanskelige at fastslå. I den forbindelse er kvaliteten af de beviser, som Kommissionen fremlægger for at fastslå behovet for en beslutning, hvorved fusionen erklæres uforenelig med fællesmarkedet, af særlig betydning, fordi disse beviser skal understøtte Kommissionens vurderinger, hvorefter den økonomiske udvikling – såfremt en sådan beslutning ikke ville blive vedtaget – sådan som Kommissionen forudser den, er sandsynlig.

(jf. præmis 65 og 66)

6. Ved Kommissionens analyse af de fremtidige virkninger af en fusion af konglomerattypen skal sandsynligheden for, at en bestemt adfærd ville blive udvist i fremtiden, vurderes udtømmende, dvs. under hensyn til såvel incitamenterne til at udøve en sådan adfærd som til faktorer, der vil bevirke, at disse incitamenter vil blive reduceret, eller sågar forsvinde, herunder den eventuelt ulovlige karakter af den pågældende adfærd.

Det ville imidlertid være i strid med det forebyggende formål med forordning nr. 4064/89 at kræve af Kommissionen, at den for hver fusion skal vurdere, i hvilket omfang incitamenterne til at udøve konkurrencebegrænsende adfærd vil blive reduceret, eller sågar forsvinde, fordi den pågældende adfærd er ulovlig, fordi der er risiko for opdagelse, fordi de kompetente myndigheder, både på fællesskabsniveau og nationalt niveau, kan træffe visse foranstaltninger, og fordi adfærden kan resultere i økonomiske sanktioner. Kommissionen skal således principielt tage hensyn til muligheden af, at en adfærd er ulovlig og dermed kan give anledning til sanktioner, som en faktor, der kan reducere, eller sågar fjerne, en virksomheds incitament til at udvise en bestemt adfærd. Dette kræver imidlertid ikke nogen udtømmende og detaljeret gennemgang af lovgivningen i de forskellige nationale retssystemer, der kan finde anvendelse, og den håndhævelsespolitik, der forfølges inden for disse. En vurdering, der skal foretages med henblik på at påvise, at en overtrædelse er sandsynlig, og give sikkerhed for, at denne overtrædelse vil blive undergivet sanktioner i flere forskellige retssystemer, ville være alt for spekulativ.

Såfremt Kommissionen uden en særlig og detaljeret undersøgelse kan påvise, at den pågældende adfærd er ulovlig i henhold til artikel 82 EF eller andre fællesskabsretlige bestemmelser, som den har kompetence til at anvende, skal den fastslå dette og tage hensyn hertil ved vurderingen af sandsynligheden for, at den fusionerede enhed vil udvise en sådan adfærd.

Selv om Kommissionen kan nøjes med en summarisk undersøgelse af lovligheden af den pågældende adfærd og sandsynligheden for, at adfærden vil blive undergivet sanktioner, på grundlag af de oplysninger, der forelå, da den vedtog afgørelsen om fusionskontrol, skal Kommissionen imidlertid som led i vurderingen identificere den forventede adfærd og eventuelt vurdere og tage hensyn til den afskrækkende virkning, det kan have, hvis adfærden klart eller efter al sandsynlighed er ulovlig i henhold til fællesskabsretten.

(jf. præmis 70-75, 303, 304, 424, 425 og 468)

7. Artikel 2, stk. 2 og 3, i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser fastsætter to kriterier, der begge skal opfyldes, nemlig for det første, at fusionen skaber eller styrker den dominerende stilling, og for det andet, at konkurrencen på fællesmarkedet hæmmes betydeligt som følge heraf. En fusion kan således alene forbydes, såfremt begge kriterier i artikel 2, stk. 3, er opfyldt.

Endvidere fastslog Domstolen i en sag om misbrug af en dominerende stilling i artikel 82 EF’s forstand, at det forhold, at en virksomhed med en dominerende stilling styrker sin stilling således, at den dominerende indflydelse, der herved opnås, i væsentlig grad hindrer konkurrencen, dvs. kun lader virksomheder, der er afhængige af den dominerende virksomhed, bestå, kan tænkes at udgøre et misbrug. Det følger heraf, at styrkelsen af en dominerende stilling i sig selv kan hæmme konkurrencen på afgørende måde, og det i en grad, der i sig selv udgør misbrug af den dominerende stilling.

Styrkelsen eller skabelsen af en dominerende stilling som omhandlet i artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 kan således – a fortiori – i visse tilfælde sidestilles med en betydelig hindring for den faktiske konkurrence. Dette betyder på ingen måde, at det andet kriterium i artikel 2 i forordning nr. 4064/89 ud fra et retligt synspunkt falder sammen med det første, men blot at det af én og samme analyse af omstændighederne på et bestemt marked kan udledes, at begge kriterier er opfyldt.

De omstændigheder, Kommissionen kan påberåbe sig som bevis for, at handlefriheden for en virksomheds konkurrenter er stækket i en sådan grad, at virksomheden får en dominerende stilling, eller at en allerede dominerende stilling styrkes, er ofte de samme som dem, der danner grundlag for vurderingen af, om denne skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet. En omstændighed, der på afgørende måde begrænser konkurrenternes mulighed for selv at fastlægge deres forretningspolitik, kan nemlig også medføre, at den faktiske konkurrence hæmmes.

Såfremt det fremgår af betragtningerne til en beslutning, hvorved en anmeldt fusion erklæres uforenelig med fællesmarkedet, herunder også de betragtninger, der indeholder en analyse af, om fusionen skaber eller styrker en dominerende stilling, at fusionen vi medføre betydelige konkurrencebegrænsende virkninger, kan denne beslutning ikke anses for ulovlig med den eneste begrundelse, at Kommissionen ikke udtrykkeligt og specifikt har henvist til det andet kriterium i artikel 2 i forordning nr. 4064/89 i sin analyse. Dette gælder, uanset om det er en utilstrækkelig begrundelse efter artikel 253 EF eller sagens realitet, der påberåbes til støtte for påstanden om, at beslutningen er ulovlig. Hvis det modsatte var tilfældet, ville det indebære, at Kommissionen pålægges en rent formel forpligtelse til først at fremføre sine betragtninger i forbindelse med undersøgelsen af, om fusionen skaber eller styrker en dominerende stilling på et givet marked, og derefter gentage nogle af betragtningerne under behandlingen af spørgsmålet, om konkurrencen hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet.

(jf. præmis 84 og 86-89)

8. Der består en dominerende stilling, når den pågældende virksomhed har en magtposition, som sætter den i stand til at hindre, at der opretholdes en effektiv konkurrence på det relevante marked, idet den kan anlægge en i betydeligt omfang uafhængig adfærd over for sine konkurrenter og kunder og i sidste instans over for forbrugerne. Det er i denne forbindelse ikke nødvendigt for Kommissionen at godtgøre, at en virksomheds konkurrenter nu eller senere vil blive udelukket fra markedet, for at påvise en dominerende stilling.

(jf. præmis 85, 114 og 243)

9. Selv om markedsandelenes betydning kan afvige fra marked til marked, udgør meget store markedsandele i sig selv, medmindre der foreligger usædvanlige omstændigheder, et bevis for, at der foreligger en dominerende stilling. Dette kan være tilfældet ved en markedsandel på 50%.

Hvad angår et marked, der er karakteriseret ved, at der indgås et begrænset antal kontrakter af stor værdi, udelukker den omstændighed, at et bestemt selskab på et udbudsmarked har vundet de seneste udbud, ikke nødvendigvis, at en af dets konkurrenter vil vinde det næste udbud. Forudsat at den konkurrerende virksomhed har et konkurrencedygtigt produkt, og at andre faktorer ikke spiller ind på afgørende måde til fordel for den første virksomhed, vil konkurrenten altid kunne blive den vindende tilbudsgiver og få tildelt en stor kontrakt og således på én gang opnå en væsentlig forøgelse af sin markedsandel.

Dette berettiger imidlertid ikke til at hævde, at markedsandele stort set er uden betydning for vurderingen af de forskellige fabrikanters styrke på et sådant marked, især ikke hvis markedsandelene er nogenlunde konstante eller har en svagt stigende tendens. Selv på et udbudsmarked er den omstændighed, at en fabrikant kan fastholde eller endog øge sin markedsandel flere år i træk, et tegn på en stærk markedsposition. Der kommer nemlig nødvendigvis et tidspunkt, hvor forskellen mellem en fabrikants og hans konkurrenters markedsandele ikke længere kan tilskrives det begrænsede antal udbud, som svarer til efterspørgselen på markedet.

(jf. præmis 115, 149-151, 540 og 571)

10. Det er i almindelighed uforeneligt med den uafhængige adfærd, som er karakteristisk for en dominerende stilling, at en virksomhed må nedsætte sine priser under pres fra prisnedsættelser, som konkurrenterne tager initiativet til.

Selv en livlig konkurrence på et bestemt marked udelukker dog ikke, at en virksomhed kan have en dominerende stilling her, idet denne stilling i det væsentlige er karakteriseret ved, at virksomheden kan bestemme sin adfærd uden i sin markedsstrategi at skulle tage hensyn til denne konkurrence og uden for så vidt at måtte acceptere skadevirkninger som følge af sin nævnte adfærd. Om markedet eventuelt er præget af konkurrence, har således betydning, bl.a. når det skal vurderes, om der foreligger en dominerende stilling, men det er ikke i sig selv afgørende for denne vurdering.

På et marked vedrørende produkter, der kommer i udbud med lange mellemrum, og som indebærer betydelige kontraktsummer og langstrakte forhandlinger, må de bydende nødvendigvis give økonomiske indrømmelser i en eller anden form som en naturlig del af forhandlingerne. I en sådan sammenhæng er den omstændighed, at en virksomhed har givet rabatter for at vinde nogle kontrakter, ikke i sig selv ensbetydende med, at virksomheden ikke har haft en dominerende stilling.

(jf. præmis 116, 117, 184, 215 og 249)

11. At et eller flere tredjelandes kompetente myndigheder vurderer et spørgsmål på en bestemt måde, når de tager stilling til en sag, de har fået forelagt, kan ikke i sig selv kaste tvivl over de kompetente fællesskabsmyndigheders eventuelt afvigende holdning. De oplysninger og argumenter, der fremkommer under den administrative procedure på fællesskabsplan, og de gældende retsregler er ikke nødvendigvis de samme som dem, myndighederne i de pågældende tredjelande skal tage stilling til, og derfor kan de respektive myndigheders vurderinger falde forskelligt ud. Hvis en part finder, at begrundelsen for en konklusion, der drages af et tredjelands myndigheder, er særlig relevant og kan overføres til en fællesskabssag, har denne part altid mulighed for at påberåbe sig begrundelsen under realitetsbehandlingen, men begrundelsens beviskraft kan aldrig være afgørende.

(jf. præmis 179)

12. En fusions konkurrencebegrænsende virkninger som følge af den vertikale forbindelse forudsætter en bestemt fremtidig adfærd fra den fusionerede enheds side, idet dette aspekt af sammenlægningen ellers ikke vil have skadelige følger. Det påhviler derfor Kommissionen at fremlægge vægtige beviser for, at en sådan adfærd er sandsynlig.

Disse beviser kan i visse tilfælde være økonomiske undersøgelser af den sandsynlige udvikling i markedssituationen, der indikerer, at den fusionerede enhed har et incitament til at udvise en bestemt adfærd.

Da bevisbedømmelsens frihed gælder som fællesskabsretligt princip, er fraværet af denne form for beviser ikke i sig selv afgørende. Særlig i en situation, hvor det er åbenbart, at en virksomheds forretningsinteresser klart taler for en bestemt adfærd, som f.eks. at udnytte en mulighed for at forstyrre en konkurrents virksomhed, har Kommissionen ikke anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at vurdere, at det er sandsynligt, at den fusionerede enhed faktisk vil udvise den pågældende adfærd. I sådanne tilfælde kan de økonomiske og forretningsmæssige realiteter i den konkrete sag i sig selv være de vægtige beviser, der kræves ifølge retspraksis.

(jf. præmis 295-297 og 433)

13. Selv om indtagelse af en dominerende stilling ikke fratager en virksomhed dens ret til at beskytte sine egne handelsinteresser, fremgår det af fast retspraksis, at en sådan adfærd er ulovlig, når dens formål netop er at styrke og misbruge denne dominerende stilling. En dominerende virksomheds nægtelse af at sælge en vigtig komponent til sine konkurrenter er således i sig selv et misbrug af dens dominerende stilling.

(jf. præmis 306)

14. Kommissionen skal med hensyn til den fremtidige markedsudvikling dels på grundlag af fyldestgørende beviser, dels med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed godtgøre, ikke blot at den eventuelle adfærd, den forudser, vil blive indført i forholdsvis nær fremtid, men også at denne adfærd vil føre til skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling i forholdsvis nær fremtid. Kommissionen kan ikke blot pege på en række logiske, men hypotetiske følger, som, hvis de materialiserer sig i praksis, efter Kommissionens opfattelse vil skade konkurrencen på en række forskellige markeder. Kommissionen skal tillige analysere den sandsynlige udvikling på hvert enkelt marked, hvor den søger at påvise, at den anmeldte fusion vil skabe eller styrke en dominerende stilling, og fremlægge fyldestgørende beviser for dette.

(jf. præmis 327, 429, 433 og 464)

15. Retten har ikke ved at tage hensyn til en af parternes svar på spørgsmål stillet som en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til artikel 64, stk. 3, i Rettens procesreglement, når den anden part har haft mulighed for at udtale sig om dette spørgsmål under retsmødet, tilsidesat procesreglementets artikel 48.

(jf. præmis 505)

16. Det kan ikke udledes af den omstændighed, at i modsætning til, hvad der gælder, når en beslutning indgår i en fast beslutningspraksis, hvor Kommissionen kan nøjes med en kortfattet begrundelse, skal Kommissionen udtrykkeligt begrunde en beslutning, der går længere end de forudgående beslutninger, at Kommissionen ud over at begrunde beslutningen under henvisning til akterne i den pågældende sag skal forklare nøjagtigt, hvorfor dens konklusion afviger fra konklusionen i en tidligere sag vedrørende tilsvarende eller identiske situationer eller samme virksomheder.

(jf. præmis 513)

17. Kommissionen kan ikke fravige regler, som den har pålagt sig selv. Da meddelelsen om afgrænsning af det relevante marked i forbindelse med Fællesskabets konkurrenceret helt klart og uden mulighed for undtagelser angiver, efter hvilke retningslinjer Kommissionen skal afgrænse markederne i fremtiden, og ikke indrømmer Kommissionen noget skøn, skal Kommissionen faktisk tage hensyn til meddelelsens ordlyd.

Kommissionen bevarer en udstrakt handlefrihed, når den i en meddelelse udtrykker sig på en måde, der giver den mulighed for blandt forskellige typer oplysninger eller fremgangsmåder, der teoretisk kan være relevante, vælger dem, der passer bedst til omstændighederne i en given sag.

Kommissionen har i denne forbindelse ikke i sin meddelelse om afgrænsning af markedet forpligtet sig til at anvende en bestemt metode ved vurderingen af efterspørgselssubstitutionen. Kommissionen har derimod fastslået, at den metode, der vælges, vil afhænge af omstændighederne i de konkrete sager, og har sikret sig, at den stadig råder over et vidt skøn, således at den fra sag til sag kan tage stilling til, hvilken metode der er mest velegnet.

(jf. præmis 516 og 519)

18. Hvad angår Kommissionens undersøgelse af en fusions foreneligheden med fællesmarkedet, for så vidt som punkt 36 i meddelelsen om afgrænsning af det relevante marked i forbindelse med Fællesskabets konkurrenceret præciserer, at »[f]unktionel substituerbarhed eller ensartede egenskaber [ikke nødvendigvis er] tilstrækkelige kriterier i sig selv, fordi andre forhold også kan være afgørende for kundernes reaktion på relative prisændringer«, kan det modsætningsvis udledes heraf, at i visse tilfælde eller endog som hovedregel anses produkter, som er funktionelt substituerbare og har de samme kendetegn, for substituerbare, medmindre der foreligger særlige omstændigheder, der peger i den modsatte retning.

(jf. præmis 524)

19. Med hensyn til anvendelsen af artikel 82 EF er den omstændighed, at det fastslås, at der foreligger en dominerende stilling, ikke i sig selv ensbetydende med en kritik af vedkommende virksomhed, men betyder blot, at denne uafhængigt af årsagerne til den dominerende stilling er særlig forpligtet til ikke ved sin adfærd at skade en effektiv og ufordrejet konkurrence på fællesmarkedet. Endvidere er begrebet misbrug i artikel 82 EF’s forstand et objektivt begreb, som omfatter en af en markedsdominerende virksomhed udvist adfærd, som efter sin art kan påvirke strukturen på et marked, hvor konkurrencen netop som følge af den pågældende virksomheds tilstedeværelse allerede er afsvækket, og som bevirker, at der lægges hindringer i vejen for at opretholde den endnu bestående konkurrence på markedet eller udviklingen af denne konkurrence som følge af, at der tages andre midler i brug end i den normale konkurrence om afsætning af varer og tjenesteydelser, der udspiller sig på grundlag af de erhvervsdrivendes ydelser.

I en situation, hvor den eneste umiddelbare konkurrence på et givet marked er indirekte og allerede forholdsvis svag, er en virksomheds overtagelse af den eneste konkurrent, der endnu sælger på dette marked, særligt skadelig. Ovennævnte principper for håndhævelse af forbuddet mod misbrug af dominerende stilling bør anvendes analogt på det beslægtede retlige område, nemlig fusionskontrol, således at jo mere dominerende en virksomhed er, jo større forpligtelse har den til at undgå enhver handling, der yderligere kan svække eller måske helt eliminere den konkurrence, der endnu består på markedet.

Det følger heraf, at det under disse omstændigheder er fusionsparterne, der skal bevise, at der før fusionen ikke var nogen faktisk konkurrence på markedet.

(jf. præmis 549-551)

20. Kommissionen har ved anvendelsen af forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser kun beføjelse til at acceptere tilsagn, der kan gøre den anmeldte transaktion forenelig med fællesmarkedet. I denne forbindelse opfylder parternes tilsagn af strukturel karakter kun dette kriterium, såfremt Kommissionen med sikkerhed kan konkludere, at tilsagnene kan opfyldes, og at de nye forretningsmæssige strukturer, der vil opstå som følge af tilsagnene, er tilstrækkeligt levedygtige og holdbare til at forhindre, at en dominerende stilling skabes eller styrkes, eller at der inden for en forholdsvis nær fremtid opstår hindringer for en faktisk konkurrence, hvilket netop er formålet med tilsagnene.

(jf. præmis 555 og 612)

21. Det er af retssikkerheds- og retsplejehensyn en forudsætning for, at en sag kan antages til realitetsbehandling, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, eventuelt kortfattet, men dog på en sammenhængende og forståelig måde, fremgår af selve stævningen. Selv om stævningens indhold på særlige punkter kan støttes og udbygges ved henvisninger til afsnit i dokumenter, der vedlægges som bilag til den, kan der ikke ved en generel henvisning til andre dokumenter, herunder også dokumenter, der figurerer som bilag til stævningen, rådes bod på en undladelse af at anføre afgørende dele af den retlige argumentation, der skal være indeholdt i stævningen.

(jf. præmis 592)

22. Reglerne om aktindsigt i forbindelse med konkurrencesager har til formål at give adressaterne for en meddelelse af klagepunkter mulighed for at gøre sig bekendt med bevismaterialet i Kommissionens sagsakter således, at de på et relevant grundlag kan udtale sig om de konklusioner, som Kommissionen er nået frem til på grundlag af dette materiale. Retten til aktindsigt er begrundet med nødvendigheden af at sikre de pågældende virksomheder mulighed for at forsvare sig effektivt mod de klagepunkter, som rettes mod dem i den nævnte meddelelse.

Dog kan der nægtes indsigt i visse dokumenter, bl.a. dokumenter eller dele heraf, der indeholder andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter, oplysninger om de klagende parters identitet, hvis disse ikke ønsker denne afsløret, samt oplysninger, der fremsendes til Kommissionen med et forbehold om, at disse er at betragte som fortrolige.

Selv om virksomhederne har ret til beskyttelse af deres forretningshemmeligheder, må denne ret afvejes i forhold til sikkerheden for retten til kontradiktion. Kommissionen kan således blive nødsaget til at forene hensynet til de modstående interesser ved at udarbejde ikke-fortrolige versioner af de dokumenter, der indeholder forretningshemmeligheder eller andre ømtålelige oplysninger. De samme principper kan finde anvendelse på aktindsigt i sager om fusioner, der undersøges inden for rammerne af forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, selv om anvendelsen af disse principper med rimelighed kan gøres betinget af kravet om hurtighed, der generelt karakteriserer forordningen. Der skal ikke fastsættes et andet eller højere beskyttelsesniveau, når der er tale om retten til kontradiktion i fusionskontrolsager, end i sager, der kan medføre sanktioner.

(jf. præmis 629-631)

23. I konkurrencesager skal der sondres mellem dokumenter, der alene er belastende, og disculperende dokumenter eller dokumenter, som indeholder beviser, der bekræfter et selskabs ret til aktindsigt. De belastende beviser er kun relevante, hvis Kommissionen påberåber sig dem, og i så fald er det meget vigtigt, at selskabet får kendskab til dem, men hvis Kommissionen ikke påberåber sig dem, har det ingen betydning for procedurens lovlighed, om de forelægges selskabet. Hvis det derimod viser sig, at et selskab under den administrative procedure ikke har haft indsigt i et disculperende dokument, dvs. et dokument, selskabet kunne have brugt i sit forsvar, og som derfor kunne have givet den administrative procedure et andet udfald, såfremt selskabet havde haft mulighed for at påberåbe sig det, skal den del af beslutningen, der støttes på dette dokument, principielt anses for ulovlig.

(jf. præmis 649)

24. En anmodning om fortrolig behandling kan begrunde et afslag på indsigt i dokumenter fra tredjeparter, som f.eks. klager, i konkurrencesager. En virksomhed, der har en dominerende stilling på markedet, kan således træffe gengældelsesforanstaltninger over for konkurrenter, leverandører eller kunder, der har samarbejdet i den undersøgelse, som Kommissionen foretog, og de udenforstående virksomheder, som under Kommissionens undersøgelse stiller dokumenter til rådighed for Kommissionen, som de ved kan medføre gengældelsesforanstaltninger over for dem, kan kun gøre dette, hvis de har sikkerhed for, at deres anmodning om, at dokumenterne forbliver fortrolige, bliver efterkommet.

(jf. præmis 650)

25. Retten til at udtale sig i konkurrencesager gælder alene for de indsigelser, Kommissionen agter at tage hensyn til.

Da en beslutning om at indlede proceduren i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser ikke har til formål at rette indsigelser mod parterne, men blot er en midlertidig opregning af de alvorlige tvivl, Kommissionen nærer, og som har fået den til at iværksætte anden fase af undersøgelsen, kan selskabet således ikke hævde, at den manglende aktindsigt før fremsendelsen af klagepunktsmeddelelsen har skadet selskabets mulighed for at forsvare sig. Da selskabet faktisk har haft mulighed for at fremsætte sine skriftlige og mundtlige bemærkninger til klagepunktsmeddelelsen i den foreliggende sag efter at have fået indsigt i Kommissionens administrative sagsmappe, har selskabet kunnet kommentere klagepunkterne i tide.

(jf. præmis 692 og 693)

26. Selv om ordlyden af artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser betyder, at parterne i en fusion skal have lejlighed til at udtale sig allerede fra indledningen af proceduren, indebærer dette ikke, at Kommissionen skal give indsigt i sin administrative sagsmappe allerede på dette tidligere stadium. Parternes behov for at få indsigt i Kommissionens administrative sagsmappe for endegyldigt at kunne forsvare sig mod klagepunkterne i Kommissionens klagepunktsmeddelelse skal ikke fortolkes som en pligt for Kommissionen til lidt efter lidt under hele proceduren at give dem indsigt i sagsmappen, hvilket ville være en uforholdsmæssig stor byrde for Kommissionen.

(jf. præmis 694)

27. For at give Kommissionen mulighed for at overholde de i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser fastsatte frister er det nødvendigt, at også fristerne for de enkelte stadier af proceduren er korte. Dette må nødvendigvis forringe arbejdsvilkårene for samtlige deltagere i proceduren, men efter lovgivers opfattelse opvejes dette af gevinsten ved, at proceduren som helhed får et hurtigere forløb, således at bl.a. fusionsparternes forretningsmæssige interesse i, at fusionen gennemføres så hurtigt som muligt, tilgodeses. Ved vurderingen af påståede tilsidesættelser af retten til kontradiktion i en sag henhørende under forordning nr. 4064/89 er det nødvendigt at tage hensyn til det krav om hurtighed, der generelt karakteriserer forordningen.

I henhold til artikel 21 i forordning nr. 447/98 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til forordning nr. 4064/89, der bl.a. vedrører den frist for at besvare en klagepunktsmeddelelse, der er fastsat i samme forordnings artikel 13, skal Kommissionen tage hensyn til den tid, der er nødvendig til at udarbejde udtalelserne, og til, hvor meget sagen haster. Kommissionen skal således så vidt muligt tage hensyn til såvel fusionsparternes ret til kontradiktion som nødvendigheden af hurtigt at vedtage en endelig beslutning.

Under disse omstændigheder kan fusionsparter kun påberåbe sig de korte frister, de har fået under proceduren, såfremt fristerne ikke står i rimeligt forhold til varigheden af proceduren som helhed.

(jf. præmis 701-703)

28. Selv om høringskonsulentens status blev ændret ved ikrafttrædelsen af afgørelse 2001/462 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandling af visse konkurrencesager, bl.a. ved afgørelsens artikel 2, stk. 2, hvorefter høringskonsulenten administrativt tilknyttes det medlem af Kommissionen, der har ansvar for konkurrencespørgsmål, og ikke længere Generaldirektoratet for Konkurrence, fremgår det klart af afgørelsen, at den nye høringskonsulentfunktion direkte erstatter den tidligere høringskonsulentfunktion, der er omfattet af afgørelse 94/810. Da der ikke er vedtaget nogen afgørelse i henhold til artikel 2, stk. 1, i afgørelse 2001/462 om ophør i tjenesten, er den tidligere høringskonsulent i modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, forblevet i funktion efter denne afgørelses ikrafttræden.

Denne fortolkning af ovennævnte afgørelser bekræftes af det objektive behov for i overensstemmelse med princippet om god forvaltningsskik at sikre kontinuiteten i høringskonsulentfunktionen. Det var uundgåeligt, at afgørelse 2001/462 trådte i kraft på et tidspunkt, hvor en række procedurer endnu ikke var afsluttet. Hvis ikrafttrædelsen af afgørelse 2001/462 kombineret med en manglende udnævnelse af en ny høringskonsulent bevirkede, at ingen længere var bemyndiget til at varetage denne funktion, ville det være umuligt at fortsætte disse procedurer, således at forordning nr. 4064/89 og afgørelse 2001/462 ikke længere kunne anvendes på procedurerne. Den høringskonsulent, der var i funktion ved vedtagelsen af afgørelse 2001/462, kunne forblive i denne funktion indtil videre, i hvert fald indtil de procedurer, han allerede behandlede, kunne afsluttes.

(jf. præmis 719 og 720)

29. Grundrettighederne hører til de almindelige retsgrundsætninger, som Fællesskabets retsinstanser skal beskytte. I den forbindelse lægger Domstolen og Retten de fælles forfatningsmæssige traditioner i medlemsstaterne til grund samt de anvisninger i form af internationale traktater om beskyttelse af menneskerettighederne, som medlemsstaterne har været med til at udarbejde, eller som de senere har tiltrådt. Den europæiske menneskerettighedskonvention er herved af særlig betydning. Endvidere hedder det i artikel 6, stk. 2, EU: »Unionen respekterer de grundlæggende rettigheder, således som de garanteres ved den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, […], og således som de følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, som generelle principper for fællesskabsretten.«

(jf. præmis 725)

RETTENS DOM (Anden Udvidede Afdeling)

14. december 2005 ( )

»Annullationssøgsmål – konkurrence – Kommissionens beslutning om en fusions uforenelighed med fællesmarkedet – forordning (EØF) nr. 4064/89 – markeder for flymotorer og andre flyprodukter – General Electrics overtagelse af Honeywell – vertikal integration - pakkesalg – virkninger af udelukkelse – horisontale overlapninger – ret til kontradiktion«

I sag T-210/01,

General Electric Company, Fairfield, Connecticut (USA), ved N. Green, C. Booth, QC, barristers J. Simor og K. Bacon, solicitor S. Baxter, avocats L. Vogel og J. Vogel samt først ved avocat M. Van Kerckhove, derefter ved solicitor J. O’Leary, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøger,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved R. Lyal, P. Hellström og F. Siredey-Garnier, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgt,

støttet af:

Rolls-Royce plc, London (Det Forenede Kongerige), ved solicitor A. Renshaw,

og af

Rockwell Collins, Inc., Cedar Rapids, Iowa (USA), ved solicitors T. Soames, J. Davies og A. Ryan og avocat P.D. Camesasca,

intervenienter,

angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2004/134/EF af 3. juli 2001 om en fusions uforenelighed med fællesmarkedet og EØS-aftalen (sag COMP/M.2220 – General Electric/Honeywell) (EUT 2004 L 48, s. 1),

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS

RET I FØRSTE INSTANS (Anden Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, J. Pirrung, og dommerne V. Tiili, A.W.H. Meij, M. Vilaras og N.J. Forwood,

justitssekretær: ekspeditionssekretær J. Plingers,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 27. maj 2004,

afsagt følgende

Dom

Relevante retsforskrifter

1 Artikel 2, stk. 2 og 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT L 395, s. 1, berigtigelser i EFT 1990 L 257, s. 13), senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1310/97 af 30. juni 1997 (EFT L 180, s. 1) (herefter, som berigtiget og ændret, »forordning nr. 4064/89«), bestemmer:

»2. Sammenslutninger, der ikke skaber eller styrker en dominerende stilling, som bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf, skal erklæres forenelige med fællesmarkedet.

3. Sammenslutninger, der skaber eller styrker en dominerende stilling, som bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf, skal erklæres uforenelige med fællesmarkedet.«

Sagens baggrund

2 General Electric Company (herefter »GE« eller »sagsøgeren«) er en industrivirksomhed med en række forskellige aktiviteter, navnlig på området for flymotorer, husholdningsapparater, informationstjenester, kraftsystemer, belysning, industrielle systemer, systemer til medicinalindustrien, plast, tv-transmission, finansielle tjenester og transporttjenester.

3 Honeywell International Inc. er en virksomhed, der navnlig er aktiv på markedet for produkter og tjenesteydelser inden for luftfart, produkter til bilindustrien, elektronik, kemiske specialprodukter, højtydende polymerer, transport- og energisystemer samt systemer til overvågning af bolig- og industriejendomme.

4 Den 22. oktober 2000 indgik GE og Honeywell en aftale, hvorefter GE skulle overtage hele Honeywells kapital (herefter »fusionen«), således at denne blev et helejet datterselskab af GE.

5 Den 5. februar 2001 modtog Kommissionen i henhold til artikel 4 i forordning nr. 4064/89 en formel anmeldelse af fusionen.

6 Da fusionen kunne være omfattet af forordning nr. 4064/89, besluttede Kommissionen den 1. marts 2001 at indlede proceduren i denne sag i henhold til forordningens artikel 6, stk. 1, litra c), og artikel 57 i aftalen om det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) (herefter »beslutningen om at indlede proceduren«).

7 GE og Honeywell indgav den 15. marts 2001 i forening deres bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren.

8 Den 8. maj 2001 tilsendte Kommissionen GE en meddelelse af klagepunkter, som GE besvarede den 24. maj 2001.

9 Den 29. og 30. maj 2001 deltog GE og Honeywell i en mundtlig høring i Kommissionen.

10 Den 14. og 28. juni 2001 foreslog henholdsvis GE og Honeywell to successive rækker af tilsagn med henblik på Kommissionens godkendelse af fusionen.

11 Den 3. juli 2001 vedtog Kommissionen beslutning 2004/134/EF (sag COMP/M.2220 – General Electric/Honeywell) (EUT 2004 L 48, s. 1) om en fusions uforenelighed med fællesmarkedet og EØS-aftalen (herefter »den anfægtede beslutning«).

Den anfægtede beslutning

12 Den anfægtede beslutnings konklusion er affattet således:

»Artikel 1

[F]usionen], hvorved [GE] erhverver kontrol med selskabet Honeywell International Inc., erklæres uforenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen.

Artikel 2

[Den anfægtede beslutning] er rettet til:

[GE]

[…]«

13 Begrundelserne for den anfægtede beslutning kan sammenfattes som i det følgende.

14 Ifølge Kommissionen havde GE allerede før fusionen en dominerende stilling på markederne for motorer til store trafikjetfly og regionaljetfly (jf. henholdsvis 45.-83. og 84.-87. betragtning til den anfægtede beslutning samt 107.-229. betragtning). GE’s solide position på markedet, sammenholdt med selskabets økonomiske styrke og den vertikale integration i markedet for leasing af luftfartøjer, figurerer blandt de forhold, der har ledt til konklusionen om GE’s dominerende stilling på disse markeder. Undersøgelsen har tillige vist, at Honeywell allerede var hovedleverandør af flyelektronik og andre produkter til flyindustrien (241.-275. betragtning) såsom motorer til forretningsjetfly (88. og 89. betragtning) og motorstartsystemer, især til jetmotorer til store trafikfly, hvilke startsystemer er et centralt element i fremstillingen af motorer (331.-340. betragtning).

15 Sammenlægningen af de to selskabers aktiviteter ville have skabt eller styrket dominerende stillinger på flere markeder. Ifølge Kommissionen ville de »vertikale« virkninger af fusionen mellem GE’s aktiviteter som motorfabrikant og Honeywells aktiviteter som fabrikant af startere til GE’s motorer styrke GE’s dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store trafikfly (419.-427. betragtning til den anfægtede beslutning). Endvidere ville to typer »konglomeratvirkninger« indebære, at der skabes dominerende stillinger på markederne for flyelektronik og andre flyprodukter, hvor Honeywell allerede før fusionen havde en førende stilling. For det første er konglomeratvirkningerne en følge af den såkaldte »forskydning af markedsandele« (share shifting), hvor koncernens selskab GE Capitals økonomiske styrke samt de forretningsmæssige fordele ved især et andet koncernselskabs, nemlig GE Capital Aviation Services (GECAS)’, aktiviteter inden for køb og leasing af luftfartøjer, udstrækkes til disse markeder (342.-348. og 405.-411. betragtning). Kommissionen har for det andet forudset, at den fusionerede enheds fremtidige praksis med pakkesalg – rene, tekniske og blandede – omfattende dels det tidligere GE’s motorer, dels det tidligere Honeywells flyelektronik og andre flyprodukter, ville medføre visse virkninger (349.-404. betragtning). Kommissionen finder, at disse fremtidige pakkesalg også vil styrke GE’s dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store trafikfly.

16 Kommissionen finder endvidere, at bl.a. de »horisontale overlapninger«, der vil opstå, fordi GE og Honeywell begge var aktive som motorfabrikanter på disse markeder før fusionen, vil styrke GE’s dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store regionalfly samt give den fusionerede enhed en dominerende stilling på markedet for jetmotorer til forretningsfly (428.-431. og 435.-437. betragtning til den anfægtede beslutning). Også den horisontale overlapning mellem de to fusionsparter på markedet for små marinegasturbiner vil efter Kommissionens opfattelse skabe en dominerende stilling (468.-477. betragtning).

17 Da Kommissionen finder fusionsparternes tilsagn utilstrækkelige til at løse samtlige de konkurrenceproblemer, fusionen vil give anledning til (500.-533. og 546.-563. betragtning til den anfægtede beslutning), har den i 567. betragtning konkluderet, at fusionen vil føre til skabelse eller styrkelse af dominerende stillinger, som bevirker, at konkurrencen hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet, og at den påtænkte fusion derfor skal erklæres uforenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 4064/89.

Retsforhandlinger

18 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 12. september 2001 har sagsøgeren anlagt denne sag. Honeywell anlagde samme dato også sag med påstand om annullation af den anfægtede beslutning (sag T-209/01).

19 Ved processkrifter indleveret til Rettens Justitskontor henholdsvis den 11., den 15. og den 16. januar 2002 har Rolls-Royce Plc, Rockwell Collins Inc. (herefter »Rockwell«) og Thales SA fremsat begæring om at måtte intervenere i den foreliggende sag til støtte for Kommissionens påstande.

20 Sagsøgeren har anmodet om, at visse dokumenter, der var vedlagt selskabets og Kommissionens skriftlige indlæg, undergives fortrolig behandling i forhold til intervenienterne.

21 Ved kendelse af 26. juni 2002 har formanden for Rettens Første Afdeling taget Rolls-Royces og Rockwells begæringer om intervention til følge. I samme kendelse har retsformanden taget sagsøgerens begæring om fortrolig behandling til følge, med forbehold af intervenienternes bemærkninger. I henhold til artikel 116, stk. 6, i Rettens procesreglement er Thales blevet meddelt tilladelse til at intervenere under den mundtlige forhandling på grundlag af retsmøderapporten.

22 Da sammensætningen af Rettens afdelinger blev ændret ved Rettens afgørelse af 13. september 2004 (EUT C 251, s. 12), er den refererende dommer blevet tilknyttet Anden Afdeling, som den foreliggende sag følgelig er blevet henvist til.

23 I henhold til procesreglementets artikel 14 og på forslag fra Anden Afdeling har Retten, efter at have hørt parterne i overensstemmelse med procesreglementets artikel 51, besluttet at henvise sagen til en udvidet afdeling.

24 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 2. februar 2004 frafaldt Thales sin interventionsbegæring. Ved kendelse af 23. marts 2004 har formanden for Rettens Anden Udvidede Afdeling efter at have hørt de øvrige parter taget dette til efterretning.

25 Sagsøgeren har ved skrivelse af 17. marts 2004 indgivet begæring om forening af den foreliggende sag med sag T-209/01. Formanden for Anden Udvidede Afdeling har i henhold til procesreglementets artikel 50 henvist spørgsmålet om en eventuel forening til Anden Udvidede Afdeling.

26 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling, og den har stillet parterne spørgsmål som led i foranstaltningerne med henblik på sagens tilrettelæggelse, jf. procesreglementets artikel 64. Kommissionen er endvidere blevet anmodet om at fremlægge visse dokumenter før retsmødet. Parterne har efterkommet disse opfordringer.

27 Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Retten under retsmødet den 27. maj 2004. Efter dette retsmøde blev den mundtlige forhandling afsluttet.

28 Ved skrivelse af 8. juni 2004 har sagsøgeren til Rettens Justitskontor indleveret en begæring om genåbning af den mundtlige forhandling samt supplerende bemærkninger til visse aspekter af sagen med en række nye dokumenter som bilag. Ved kendelse af 8. juli 2004 har Retten besluttet at genåbne den mundtlige forhandling i overensstemmelse med procesreglementets artikel 62.

29 Efter at have hørt parterne har Retten besluttet at gennemføre foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til procesreglementets artikel 64, hvorefter de dokumenter og bemærkninger, som sagsøgeren indgav den 8. juni 2004, indgår i sagsakterne. Kommissionens og intervenienternes bemærkninger til relevansen af disse oplysninger indgår tillige i sagsakterne.

30 Efter anmodning fra Retten har parterne indleveret yderligere bemærkninger og dokumenter vedrørende de spørgsmål, der blev rejst i sagsøgerens første bemærkninger. Disse bemærkninger og dokumenter indgår tillige i sagsakterne.

31 Herefter blev den mundtlige forhandling på ny afsluttet den 23. november 2004.

Parternes påstande

32 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

– Den anfægtede beslutning annulleres.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

33 Kommissionen har, støttet af Rolls-Royce og Rockwell, nedlagt følgende påstande:

– Frifindelse.

– Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

34 Sagsøgeren har i sine indlæg rejst en række spørgsmål om søgsmålets rækkevidde, omfanget af Rettens kontrol og de generelle kriterier, Kommissionen har anvendt i den anfægtede beslutning. Disse spørgsmål vil blive behandlet først.

35 Sagsøgeren har bestridt Kommissionens konstatering i den anfægtede beslutning af, at sagsøgeren allerede før fusionen havde en dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store trafikfly, en konstatering, der danner grundlag for Kommissionens analyse af andre aspekter af konkurrencesituationen. Retten vil indledningsvis behandle dette aspekt.

36 Sagsøgeren har tillige tilbagevist Kommissionens konklusioner med hensyn til den vertikale overlapning, konglomeratvirkningerne og de horisontale overlapninger som følge af fusionen. Disse spørgsmål vil derefter blive behandlet i den angivne rækkefølge.

37 Endelig har sagsøgeren påberåbt sig, at den anfægtede beslutning er behæftet med procedurefejl. Dette aspekt vil blive behandlet som det sidste.

A – Indledende spørgsmål

1. Begæringen om forening

38 At to sager med forskellige sagsøgere forenes, kan ikke ændre rækkevidden af de stævninger, de hver især har indgivet, idet dette ville være til skade for sagernes indbyrdes uafhængighed og selvstændige karakter (Domstolens dom af 21.6.2001, forenede sager C-280/99 P – C-282/99 P, Moccia Irme m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 4717, præmis 61-68, særligt præmis 66).

39 Retten finder ikke, at den foreliggende sag skal forenes med sag T-209/01, bl.a. fordi sagerne ikke har samme rækkevidde. Sagsøgerens begæring om forening, der er indgivet ved skrivelse af 17. marts 2004, tages derfor ikke til følge.

2. Forbindelsen mellem de forskellige begrundelser for Kommissionens konklusion, hvorefter fusionen er uforenelig med fællesmarkedet

a) Parternes argumenter

40 Ifølge sagsøgeren har Kommissionen i sit svarskrift fremhævet, at de begrundelser, den har anført i den anfægtede beslutning, forstærker hinanden, således at det vil være kunstigt at vurdere hver begrundelse for sig. Derfor kan den løsning, der fremgår af Rettens dom af 22. oktober 2002, Schneider Electric mod Kommissionen (sag T-310/01, Sml. II, s. 4071), hvorefter fejl i Kommissionens analyse af bestemte markeder ikke kan begrunde annullation af en beslutning, hvis denne ligeledes bygger på en korrekt analyse af andre markeder, således ikke anvendes analogt i den foreliggende sag. Sagsøgeren har i retsmødet i denne forbindelse gjort gældende, at Retten ikke kan sætte sin egen vurdering af fusionen i stedet for Kommissionens. Hvis det fastslås, at visse, men ikke alle, begrundelser i den anfægtede beslutning er ulovlige, tilkommer det således ikke Fællesskabets retsinstanser at vurdere, om Kommissionen kan konkludere, at den anmeldte fusion er uforenelig med fællesmarkedet, alene på grundlag af de lovlige begrundelser.

41 Kommissionen har henvist til, at den anfægtede beslutning er baseret på en kombination af faktiske og retlige omstændigheder, der kompletterer hinanden, herunder horisontale og vertikale virkninger samt konglomeratvirkninger. Kommissionen har dog understreget, at hver af disse omstændigheder uafhængigt af hinanden kan begrunde et forbud mod fusionen.

b) Rettens bemærkninger

42 Det skal først bemærkes, at såfremt visse dele af begrundelsen for en beslutning i sig selv i tilstrækkelig grad begrunder denne, er det under alle omstændigheder uden betydning for beslutningens konklusion, at andre dele af begrundelsen måtte være behæftet med fejl (jf. i samme retning Domstolens dom af 12.7.2001, forenede sager C-302/99 P og C-308/99 P, Kommissionen og Frankrig mod TF1, Sml. I, s. 5603, præmis 26-29).

43 I øvrigt bemærkes, at hvis konklusionen i en kommissionsbeslutning støttes på flere begrundelser, som hver især udgør et tilstrækkeligt grundlag for denne konklusion, skal beslutningen i princippet kun annulleres, hvis hver enkelt af disse begrundelser er ulovlig. I et sådant tilfælde kan en fejl eller en anden ulovlighed, der kun påvirker en enkelt af disse begrundelser, ikke bevirke, at den omtvistede beslutning må annulleres, hvis den i det konkrete tilfælde ikke har haft nogen bestemmende betydning for den konklusion, institutionen er nået til (jf. analogt hertil Rettens dom af 14.5.2002, sag T-126/99, Graphischer Maschinenbau mod Kommissionen, Sml. II, s. 2427, præmis 49-51 og den deri nævnte retspraksis).

44 Denne regel finder anvendelse i forbindelse med beslutninger om fusionskontrol (jf. i denne retning dommen i sagen Schneider Electric mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 40, præmis 404-420).

45 Det bemærkes, at Kommissionen skal forbyde en fusion, såfremt denne opfylder kriterierne i artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 4064/89. Det fremgår imidlertid af forordningens artikel 2, stk. 1, litra a), at Kommissionen ved vurderingen af en fusion skal tage hensyn til bl.a. nødvendigheden af at opretholde og udvikle en effektiv konkurrence i fællesmarkedet, også under hensyntagen til de pågældende markeders struktur. Kommissionen skal således vurdere, om en fusion skaber eller styrker en eller flere dominerende stillinger, som bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde, ud fra vilkårene på hvert af de markeder, der vil kunne blive berørt af den anmeldte fusion. Konstaterer Kommissionen, at kriterierne er opfyldt for så vidt angår blot ét af de pågældende markeder, skal fusionen derfor erklæres uforenelig med fællesmarkedet.

46 Kommissionen har i 567. betragtning til den anfægtede beslutning fastslået, at »[p]å baggrund af ovenstående kan det konkluderes, at den påtænkte fusion vil føre til skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling på markederne for motorer til store trafikfly, motorer til store regionaljetfly, motorer til forretningsjetfly, flyelektronik og andre flyprodukter samt små marinegasturbiner, som bevirker, at konkurrencen hæmmes betydeligt inden for fællesmarkedet«.

47 Det kan fastslås, at der i den anfægtede beslutning ikke sondres mellem konkurrenceproblemerne på hvert af de markeder, Kommissionen har undersøgt og derefter nævnt i sin konklusion, der er citeret i præmis 46 ovenfor. Sammenholdt med artikel 2 i forordning nr. 4064/89 kan konklusionen tværtimod kun opfattes således, at den anmeldte fusion på hvert af de nævnte markeder vil føre til skabelse eller eventuelt styrkelse af en dominerende stilling på dette marked, som bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet.

48 På denne baggrund finder Retten, at den anfægtede beslutning alene bør annulleres, hvis nogle af begrundelserne for beslutningen er ulovlige, og hvis de eventuelle begrundelser, der ikke er ulovlige, ikke er tilstrækkelige til, at den anmeldte fusion kan erklæres uforenelig med fællesmarkedet. Dette overflødiggør dog ikke en undersøgelse af, om visse af de konkurrencemæssige aspekter, der er behandlet i den anfægtede beslutning, forstærker hinanden som hævdet af Kommissionen i svarskriftet, således at det ville være kunstigt at vurdere hvert aspekt for sig.

3. De foreslåede tilsagn

49 Hvad angår validiteten af den anden række tilsagn, der blev foreslået den 28. juni 2001, er det ubestridt, at fusionsparterne den 14. juni 2001 fremlagde en første række tilsagn (jf. 485.-533. betragtning til den anfægtede beslutning). Kommissionen har uimodsagt af sagsøgeren gjort gældende, at den 14. juni 2001 var sidste frist for afgivelse af tilsagn, jf. artikel 18, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 447/98 af 1. marts 1998 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til forordning nr. 4064/89 (EFT L 61, s. 1). Fusionsparterne har imidlertid foreslået en ny række tilsagn den 28. juni 2001 (jf. 534.-566. betragtning til den anfægtede beslutning) og meddelt, at disse tilsagn træder i stedet for tilsagnene af 14. juni 2001.

50 De eneste forskelle mellem disse to rækker tilsagn vedrører adfærdstilsagnet vedrørende GECAS og tilsagnene af strukturel karakter vedrørende den påtænkte afhændelse af visse af Honeywells aktiviteter på de forskellige markeder for flyelektronik og andre flyprodukter. Forskellenes eventuelle betydning vil blive undersøgt nedenfor i forbindelse med realitetsbehandlingen af konglomeratvirkningerne.

51 Sagsøgeren, der i stævningen har konstateret, at Kommissionen nægter at tage hensyn til adfærdstilsagnene, har i retsmødet tillige gjort gældende, at Kommissionen herved har overtrådt de regler, der gælder for den administrative procedure, og frataget fusionsparterne muligheden for at foreslå tilsagn, der kan afhjælpe bl.a. de af Kommissionen påpegede konkurrenceproblemer, de horisontale overlapninger rejser. Da denne påstand er meget vidtrækkende, vil den blive behandlet i denne indledende del af dommen.

52 Kommissionen har i sin klagepunktsmeddelelse af 8. maj 2001 klart anført alle fusionens konkurrencebegrænsende virkninger, bl.a. de horisontale og vertikale virkninger, som der senere er blevet henvist til i den anfægtede beslutning (jf. især klagepunktsmeddelelsens punkt 118-122, 124-126, 459-468, 469-471, 473, 474, 578-586 og 612-633). Sagsøgeren har bl.a. reageret på klagepunkterne i Kommissionens klagepunktsmeddelelse ved den 14. juni 2001 at foreslå en række tilsagn af strukturel karakter, som Kommissionen har gennemgået og derefter afvist, fordi de af praktiske årsager ville være umulige at opfylde. I retsmødet har sagsøgeren ikke fremlagt oplysninger eller fremført argumenter, der specifikt forklarer, hvorfor afvisningen af tilsagnene var ulovlig eller ubegrundet (jf. nedenfor, særlig præmis 487, 555 ff., 564 in fine og 610). Hvis tilsagnene er behæftet med sådanne tekniske eller forretningsmæssige mangler, at Kommissionen ikke finder dem tilstrækkelige til, at den kan godkende fusionen, kan disse mangler ikke tilskrives Kommissionen og især ikke dennes eventuelle modvilje mod at godtage, at andre tilsagn af adfærdsmæssig art kan vise sig effektive. Det påhviler nemlig fusionsparterne at foreslå tilsagn, der i alle henseender er komplette og effektive, og dette skulle i princippet ske inden den 14. juni 2001.

53 Sagsøgeren har i sine bemærkninger fremsat efter genåbningen af den mundtlige forhandling rettet sit svar på et spørgsmål stillet under retsmødet og erkendt, at Kommissionen faktisk den 22. juni 2001 havde meddelt selskabet grundene til, at tilsagnene af 14. juni 2001 skulle afvises. Herefter har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen havde givet det indtryk, at det var tilstrækkeligt, at sagsøgeren forstærkede sit tilsagn om GECAS’s fremtidige adfærd, for at fusionen kunne erklæres forenelig med fællesmarkedet. Til støtte for denne påstand har sagsøgeren på dette sene stadium af retsforhandlingerne fremlagt to pressemeddelelser af henholdsvis 14. og 18. juni 2001 og en artikel af 11. februar 2002 indeholdende en beskrivelse af indholdet af en samtale med det kommissionsmedlem, der dengang havde ansvaret for konkurrenceområdet. Sagsøgeren har i det væsentlige gjort gældende, at Kommissionen havde givet nogle forsikringer, der havde skabt en berettiget forventning hos sagsøgeren.

54 Retten skal for det første bemærke, at det var sagsøgeren, der begærede retsforhandlingerne genåbnet med henblik på at berigtige den faktuelle fejl angående tilsagnene, der er nævnt i præmis 53 ovenfor. Bemærkningerne om sagsøgerens kontakter med Kommissionen er således indgivet for sent og kan derfor ikke antages til realitetsbehandling. Desuden er argumentet om den berettigede forventning, der blev fremført for første gang i retsmødet, et nyt anbringende, som derfor må forkastes i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2.

55 Under alle omstændigheder står adgangen til at påberåbe sig princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning åben for enhver borger i forbindelse med begrundede forventninger, som en institution har givet anledning til (Domstolens dom af 11.3.1987, sag 265/85, Van den Bergh en Jurgens mod Kommissionen, Sml. s. 1155, præmis 44, og af 26.6.1990, sag C-152/88, Sofrimport mod Kommissionen, Sml. I, s. 2477, præmis 26). I den foreliggende sag kan de påberåbte kontakter mellem sagsøgeren og Kommissionens tjenestegrene efter afgivelsen af den første række tilsagn den 14. juni 2001, hvor muligheden for at fremlægge en ny række tilsagn, som på visse punkter afveg fra de første tilsagn, blev drøftet, ikke have givet anledning til sådanne forhåbninger og således heller ikke til en berettiget forventning.

56 Det fremgår af det anførte, at de argumenter vedrørende tilsagnene, som sagsøgeren har fremført i retsmødet efter genåbningen af den mundtlige forhandling, skal forkastes.

4. Beviskvalitet og omfanget af den kontrol, der udøves af Fællesskabets retsinstanser

a) Parternes argumenter

57 Sagsøgeren har gjort gældende, at en fusion af konglomerattypen som den, der er anmeldt i den foreliggende sag, kun sjældent skaber eller styrker en dominerende stilling, i modsætning til horisontale eller vertikale fusioner. Enhver påstand om det modsatte kræver derfor en særdeles overbevisende påvisning af en særlig mekanisme, der fører til konkurrencefordrejninger.

58 Såvel i sine bemærkninger til interventionsindlæggene som i retsmødet har sagsøgeren til støtte for dette synspunkt henvist til Rettens dom af 25. oktober 2002, Tetra Laval mod Kommissionen (sag T-5/02, Sml. II, s. 4381), som belæg for, at en påvisning af konglomeratvirkninger kræver en omhyggelig undersøgelse underbygget af solide beviser, at der skal udvises særlig varsomhed, når der tages hensyn til fremtidig adfærd, og at Kommissionens analyse skal være særdeles plausibel, idet virkningerne først viser sig efter et stykke tid. Efter sagsøgerens opfattelse viser denne dom tillige, at Kommissionen skal tage hensyn til den afskrækkende virkning, som det forbud mod misbrug af en dominerende stilling, der er fastsat i artikel 82 EF, kan have for en virksomhed.

59 Ifølge Kommissionen og intervenienterne kræver hverken forordning nr. 4064/89 eller retspraksis en bedre beviskvalitet for en fusion af konglomerattypen.

b) Rettens bemærkninger

Almindelige betragtninger

60 Retten bemærker for det første, at Kommissionen råder over et vist skøn, når den foretager økonomiske vurderinger med henblik på at anvende de materielle bestemmelser i forordning nr. 4064/89, særlig artikel 2. Fællesskabets retsinstansers kontrol er således begrænset til en undersøgelse af, om de faktiske omstændigheder er korrekt gengivet, og af, om der foreligger et åbenbart urigtigt skøn (Domstolens dom af 31.3.1998, forenede sager C-68/94 og C-30/95, Frankrig m.fl. mod Kommissionen (Kali & Salz-dommen), Sml. I, s. 1375, præmis 223 og 224, og af 15.2.2005, sag C-12/03 P, Kommissionen mod Tetra Laval, Sml. I, s. 987, præmis 38).

61 Endvidere kan der af forordning nr. 4064/89 ikke udledes nogen formodning for en anmeldt fusions forenelighed eller uforenelighed med fællesmarkedet. Det fremgår ikke, at Kommissionen skal hælde i retning af en godkendelse af en fusion, der henhører under dens kompetenceområde, såfremt der er tvivl, men derimod, at Kommissionen altid skal træffe en utvetydig afgørelse i den ene eller den anden retning (jf. i denne retning dommen i sagen Tetra Laval mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 58, præmis 120).

62 Med hensyn til karakteren af den kontrol, der udøves af Fællesskabets retsinstanser, er der en væsentlig forskel mellem på den ene side faktuelle oplysninger og konstateringer af faktiske omstændigheder, hvis eventuelle unøjagtighed kan påvises af retsinstanserne ud fra de argumenter og beviser, der forelægges dem, og på den anden side økonomiske vurderinger.

63 Selv om Kommissionen er tillagt et skøn ved anvendelsen af de materielle bestemmelser i forordning nr. 4064/89, indebærer det ikke, at Fællesskabets retsinstanser skal afholde sig fra at kontrollere Kommissionens fortolkning af oplysninger af økonomisk art. Fællesskabets retsinstanser skal nemlig bl.a. ikke blot tage stilling til den materielle nøjagtighed af de beviser, der henvises til, oplysningernes troværdighed og sammenhæng, men ligeledes kontrollere, om disse oplysninger udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om disse oplysninger taler til støtte for Kommissionens konklusioner (dommen i sagen Kommissionen mod Tetra Laval, nævnt ovenfor i præmis 60, præmis 39).

64 Selv om disse principper gælder for alle økonomiske vurderinger, er en effektiv domstolskontrol især påkrævet, når Kommissionen udfører en fremtidsanalyse af den mulige udvikling på et marked som følge af den påtænkte fusion. Som fastslået af Domstolen i dommen i sagen Kommissionen mod Tetra Laval, nævnt ovenfor i præmis 60 (præmis 42 og 43), skal fremtidsanalyser som dem, der er nødvendige på området for fusionskontrol, udføres med stor omhu, fordi der ikke er tale om en vurdering af begivenheder, der har fundet sted i fortiden, hvorom man ofte har adgang til adskillige oplysninger, der bidrager til forståelsen af årsagerne, og heller ikke en vurdering af nutidige begivenheder, men derimod om at forudsige de begivenheder, der med større eller mindre sandsynlighed vil indtræde i fremtiden, hvis der ikke vedtages en beslutning om forbud eller en præcisering af betingelserne for fusionen (jf. i denne retning dommen i sagen Tetra Laval mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 58, præmis 155). En fremtidsanalyse, der består i at vurdere, på hvilken måde en fusion kan ændre de faktorer, der bestemmer konkurrenceforholdene på et givet marked, med henblik på at afgøre, om fusionen vil medføre en væsentlig hindring for en effektiv konkurrence, forudsætter, at der opstilles forskellige årsags- og virkningskæder med henblik på, at de kæder, der er mest sandsynlige, lægges til grund.

Behandling af konglomeratvirkningerne

65 Fusioner af konglomerattypen er dem, der ikke giver anledning til horisontale overlapninger mellem de fusionerende parters aktiviteter eller til et vertikalt forhold mellem parterne i dette begrebs egentlige forstand. Selv om sådanne fusioner generelt ikke skaber negative konkurrencemæssige virkninger, kan de ikke desto mindre have sådanne virkninger under visse omstændigheder (dommen i sagen Tetra Laval mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 58, præmis 142). Hvis Kommissionen i forbindelse med en analyse af de fremtidige virkninger af en fusion af konglomerattypen på grund af konglomeratvirkningerne kan konstatere, at der med al sandsynlighed vil blive skabt en dominerende stilling, eller at en sådan stilling vil blive styrket inden for en relativt nær fremtid, og at dette vil føre til betydelige konkurrencebegrænsende virkninger på dette marked, skal den forbyde denne fusion (dommen i sagen Tetra Laval mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 58, præmis 153 og den deri nævnte retspraksis).

66 Som Domstolen ligeledes har bemærket i dommen i sagen Kommissionen mod Tetra Laval, nævnt ovenfor i præmis 60, skaber fusioner af konglomerattypen visse specifikke problemer, især da analysen af en sådan fusion kan indebære en fremtidsanalyse, hvorved der lægges en bestemt tidsperiode i fremtiden til grund, og da virkningerne af fusionen for en stor dels vedkommende er bestemt af den fusionerede enheds adfærd. Årsags- og virkningskæderne efter fusionen kan således være svært definerbare, usikre og vanskelige at fastslå. I den forbindelse er kvaliteten af de beviser, som Kommissionen fremlægger for at fastslå behovet for en beslutning, hvorved fusionen erklæres uforenelig med fællesmarkedet, af særlig betydning, fordi disse beviser skal understøtte Kommissionens vurderinger, hvorefter den økonomiske udvikling – såfremt en sådan beslutning ikke ville blive vedtaget – sådan som Kommissionen forudser den, er sandsynlig (dommen i sagen Kommissionen mod Tetra Laval, nævnt ovenfor i præmis 60, præmis 44; jf. ligeledes dommen i sagen Tetra Laval mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 58, præmis 155).

67 I den foreliggende sag har Kommissionen i den anfægtede beslutning fundet, at fusionen vil medføre for det første en direkte vertikal integration mellem fabrikationen af motorstartere og motorer, for det andet konglomeratvirkninger og for det tredje horisontale overlapninger på visse markeder.

68 Det fremgår i det væsentlige af den anfægtede beslutnings beskrivelse af konglomeratvirkningerne, at fusionen ifølge Kommissionen øjeblikkeligt eller i hvert fald meget hurtigt vil ændre konkurrenceforholdene på visse markeder på grund af disse virkninger og således vil skabe eller styrke en dominerende stilling på disse markeder, idet der som følge af den allerede bestående dominerende stilling på det første marked vil opstå en økonomisk magtposition og en række forretningsmæssige muligheder (jf. præmis 325 ff. og præmis 399 ff. nedenfor). Det må dog konstateres, at fusionen kun vil få sådanne følger, såfremt den fusionerede enhed efter fusionen vælger en bestemt adfærd, hvilket Kommissionen anser for sandsynligt. Efter Kommissionens opfattelse må det forventes, at visse konkurrencehæmmende former for forretningspraksis, som Kommissionen har påvist hos den ene eller den anden af fusionsparterne før fusionen, vil blive udstrakt til nye markeder efter fusionen.

69 Under disse omstændigheder skulle Kommissionen fremlægge fyldestgørende beviser til støtte for sin påstand om, at den fusionerede enhed sandsynligvis vil anlægge den af Kommissionen forudsete adfærd. Vælger den fusionerede enhed ikke denne adfærd, kan kombinationen af de to fusionsparters stilling på forskellige nabomarkeder ikke føre til skabelse eller styrkelse af dominerende stillinger, idet parternes dominerende stillinger ikke vil påvirke hinanden forretningsmæssigt.

Behandling af de faktorer, der kan afholde den fusionerede enhed fra at anlægge den af Kommissionen forudsete adfærd

70 Retten anførte i dommen i sagen Tetra Laval mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 58, at selv om Kommissionen skal tage højde for de objektive incitamenter til at udøve konkurrencebegrænsende adfærd, som en fusion skaber, skal den imidlertid også vurdere, i hvilket omfang disse incitamenter vil blive reduceret, eller sågar forsvinde, fordi den pågældende adfærd er ulovlig (bl.a. som følge af forbuddet mod misbrug af en dominerende stilling, jf. artikel 82 EF), fordi der er risiko for opdagelse, fordi de kompetente myndigheder, både på fællesskabs- og nationalt niveau kan træffe visse foranstaltninger, og fordi adfærden kan resultere i økonomiske sanktioner (dommens præmis 159). Sagsøgeren har i sine bemærkninger til interventionsindlæggene påberåbt sig denne retspraksis til støtte for sit argument om, at en række af de former for praksis, som Kommissionen antager vil kunne skabe eller styrke dominerende stillinger, ikke vil blive indført.

71 Domstolen fastslog i sin dom i appelsagen mellem Kommissionen og Tetra Laval, nævnt ovenfor i præmis 60 (præmis 74-78), at det var med rette, at Retten fastslog, at sandsynligheden for, at en bestemt adfærd ville blive udvist i fremtiden, skulle vurderes udtømmende, dvs. under hensyn til såvel incitamenterne til at udøve en sådan adfærd som til faktorer, der vil bevirke, at disse incitamenter vil blive reduceret, eller sågar forsvinde, herunder den eventuelt ulovlige karakter af den pågældende adfærd.

72 Ifølge Domstolen ville det imidlertid være i strid med det forebyggende formål med forordning nr. 4064/89 at kræve af Kommissionen, at den for hver fusion skal vurdere, i hvilket omfang incitamenterne til at udøve konkurrencebegrænsende adfærd vil blive reduceret, eller sågar forsvinde, fordi den pågældende adfærd er ulovlig, fordi der er risiko for opdagelse, fordi de kompetente myndigheder, både på fællesskabsniveau og nationalt niveau kan træffe visse foranstaltninger, og fordi adfærden kan resultere i økonomiske sanktioner. Domstolen fastslog derfor, at Retten begik en retlig fejl, da den forkastede Kommissionens konklusioner om den fusionerede enheds konkurrencebegrænsende adfærd i den pågældende sag (dommen i sagen Kommissionen mod Tetra Laval, nævnt ovenfor i præmis 60, præmis 76 og 77).

73 Kommissionen skal således principielt tage hensyn til muligheden af, at en adfærd er ulovlig og dermed kan give anledning til sanktioner, som en faktor, der kan reducere, eller sågar fjerne, en virksomheds incitament til at udvise en bestemt adfærd. Dette kræver imidlertid ikke nogen udtømmende og detaljeret gennemgang af lovgivningen i de forskellige nationale retssystemer, der kan finde anvendelse, og den håndhævelsespolitik, der forfølges inden for disse. En vurdering, der skal foretages med henblik på at påvise, at en overtrædelse er sandsynlig, og give sikkerhed for, at denne overtrædelse vil blive undergivet sanktioner i flere forskellige retssystemer, ville være alt for spekulativ.

74 Såfremt Kommissionen uden en særlig og detaljeret undersøgelse kan påvise, at den pågældende adfærd er ulovlig i henhold til artikel 82 EF eller andre fællesskabsretlige bestemmelser, som den har kompetence til at anvende, skal den fastslå dette og tage hensyn hertil ved vurderingen af sandsynligheden for, at den fusionerede enhed vil udvise en sådan adfærd (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Tetra Laval, nævnt ovenfor i præmis 60, præmis 74).

75 Selv om Kommissionen kan nøjes med en summarisk undersøgelse af lovligheden af den pågældende adfærd og sandsynligheden for, at adfærden vil blive undergivet sanktioner, på grundlag af de oplysninger, der forelå, da den vedtog afgørelsen om fusionskontrol, skal den imidlertid som led i vurderingen identificere den forventede adfærd og eventuelt vurdere og tage hensyn til den afskrækkende virkning, det kan have, hvis adfærden klart eller efter al sandsynlighed er ulovlig i henhold til fællesskabsretten.

76 Retten skal derfor i det følgende tage stilling til, om Kommissionen har baseret sin fremtidsanalyse af sandsynligheden af konglomeratvirkninger på tilstrækkelig vægtige beviser under hensyntagen til ovennævnte regler.

5. Manglende påvisning af, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde

a) Parternes argumenter

77 Sagsøgeren har gjort gældende, at i henhold til artikel 2, stk. 2 og 3, i forordning nr. 4064/89 skal Kommissionen, før den forbyder en fusion, godtgøre, for det første, at fusionen skaber eller styrker en dominerende stilling, og for det andet, at denne dominerende stilling bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet. At begge disse kriterier skal være opfyldt, bekræftes ifølge sagsøgeren af det forberedende arbejde til forordning nr. 4064/89, hvoraf det fremgår, at det andet kriterium blev indført efter forslag fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg og efter anmodning fra den franske regering. Kriteriernes kumulative karakter er efter sagsøgerens opfattelse endvidere blevet bekræftet af Retten, bl.a. i dom af 19. maj 1994, Air France mod Kommissionen (sag T-2/93, Sml. II, s 323, præmis 79), og i dommen i sagen Tetra Laval mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 58.

78 Det er Kommissionen, der ifølge sagsøgeren skal godtgøre, at begge kriterier er opfyldt. Det påhviler særlig Kommissionen at påvise, at der er stor sandsynlighed for, at fusionen vil medføre konkurrencebegrænsende virkninger, og ikke blot, at der er mulighed for, at der vil vise sig sådanne virkninger. Sagsøgeren finder endvidere, at det påhviler Kommissionen at kvantificere disse virkninger og bevise, at virkningerne er en følge af fusionen og ikke af de allerede bestående vilkår på markedet. Dette krav er særlig relevant i tilfælde, hvor fusionen som i den foreliggende sag er af konglomerattypen, idet det er almindeligt anerkendt, at sådanne fusioner sjældent har konkurrencebegrænsende virkninger.

79 Ifølge sagsøgeren har Kommissionen, før den vedtog den anfægtede beslutning, ikke undersøgt, om fusionen bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde. For hvert af de markeder, hvor Kommissionen finder, at en dominerende stilling skabes eller styrkes, har Kommissionen nemlig blot i vage vendinger og uden at fremlægge konkrete tal konkluderet, at konkurrenterne vil blive udelukket fra disse markeder, og at fusionen vil skade konkurrencen.

80 Ifølge sagsøgeren er den eneste henvisning i den anfægtede beslutning til det andet kriterium, der er fastsat i artikel 2 i forordning nr. 4064/89, at finde i den generelle konklusion i 567. betragtning. Det er åbenbart, at Kommissionen blot antager, at den påståede skabelse eller styrkelse af dominerende stillinger på de pågældende markeder automatisk vil medføre de konkurrencebegrænsende virkninger, der ifølge det andet kriterium i forordningens artikel 2 er en forudsætning for forbuddet.

81 Kommissionen kan endvidere ikke påstå, at opfyldelsen af det andet kriterium implicit er blevet bevist under undersøgelsen af, om dominerende stillinger skabes eller styrkes. Oplysninger, der benyttes for at påvise en dominerende stilling, kan ikke blot »genbruges« og uden videre danne grundlag for en konklusion om, at konkurrencen hæmmes på afgørende måde. En så mangelfuld analyse må nødvendigvis føre til annullation af den anfægtede beslutning. Sagsøgeren finder, at den anfægtede beslutning skal kunne stå alene, og at der derfor ikke kan tages hensyn til beviser, Kommissionen og intervenienterne fremlægger efter beslutningens vedtagelse.

82 At anvendelsen af det andet kriterium i artikel 2 i forordning nr. 4064/89 end ikke er nævnt i betragtningerne, må i øvrigt efter sagsøgerens opfattelse anses for en åbenbar tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet sagsøgeren herved ikke får mulighed for at få oplyst, hvorfor Kommissionen finder, at fusionen de facto vil hæmme den faktiske konkurrence på afgørende måde.

83 Kommissionen har erkendt, at de retslærde er uenige i spørgsmålet, om artikel 2 i forordning nr. 4064/89 fastsætter ét eller to kriterier, men finder, at betydningen heraf er begrænset. Selv finder Kommissionen, at det er skabelsen eller styrkelsen af en dominerende stilling, der skal fokuseres på, og at konkurrencefordrejningen blot skal anses for en følge heraf. Kommissionen og Rockwell finder under alle omstændigheder, at selv om det antages, at der er to kriterier, er fusionens sandsynlige virkninger i den foreliggende sag blevet grundigt og udførligt behandlet.

b) Rettens bemærkninger

84 Det fremgår af Rettens nu faste praksis, at artikel 2, stk. 2 og 3, i forordning nr. 4064/89 fastsætter to kriterier, der begge skal opfyldes, nemlig for det første, at fusionen skaber eller styrker den dominerende stilling, og for det andet, at konkurrencen på fællesmarkedet hæmmes betydeligt som følge heraf (jf. i denne retning Rettens dom i sagen Air France mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 77, præmis 79; dom af 27.11.1997, sag T-290/94, Kaysersberg mod Kommissionen, Sml. II, s. 2137, præmis 156, og dommen i sagen Tetra Laval mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 58, præmis 146). En fusion kan således alene forbydes, såfremt begge kriterier i artikel 2, stk. 3, er opfyldt.

85 Retten bemærker i denne forbindelse, at den dominerende stilling, der sigtes til med artikel 2, stk. 2 og 3, i forordning nr. 4064/89, er en økonomisk magtposition, der indehaves af en eller flere virksomheder, og som giver dem magt til at hindre opretholdelsen af en effektiv konkurrence på det pågældende marked, idet den giver dem mulighed for i vidt omfang at handle uafhængigt i forhold til deres konkurrenter, deres kunder og, i sidste instans, til forbrugerne (Rettens dom af 25.3.1999, sag T-102/96, Gencor mod Kommissionen, Sml. II, s. 753, præmis 200).

86 Endvidere fastslog Domstolen i en sag om misbrug af en dominerende stilling i artikel 82 EF’s forstand, at det forhold, at en virksomhed med en dominerende stilling styrker sin stilling således, at den dominerende indflydelse, der herved opnås, i væsentlig grad hindrer konkurrencen, dvs. kun lader virksomheder, der er afhængige af den dominerende, bestå, altså kan tænkes at udgøre et misbrug (Domstolens dom af 21.2.1973, sag 6/72, Europemballage og Continental Can mod Kommissionen, Sml. s. 215, præmis 26). Det fremgår af denne retspraksis, at styrkelsen af en dominerende stilling i sig selv kan hæmme konkurrencen på afgørende måde, og det i en grad, der i sig selv udgør misbrug af den dominerende stilling.

87 Styrkelsen eller skabelsen af en dominerende stilling som omhandlet i artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 kan således – a fortiori – i visse tilfælde sidestilles med en betydelig hindring for den faktiske konkurrence. Dette betyder på ingen måde, at det andet kriterium i artikel 2 i forordning nr. 4064/89 fra et retligt synspunkt falder sammen med det første, men blot, at det af én og samme analyse af omstændighederne på et bestemt marked kan udledes, at begge kriterier er opfyldt.

88 De omstændigheder, Kommissionen kan påberåbe sig som bevis for, at handlefriheden for en virksomheds konkurrenter er stækket i en sådan grad, at virksomheden får en dominerende stilling, eller at en allerede dominerende stilling styrkes, er ofte de samme som dem, der danner grundlag for vurderingen af, om denne skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet. En omstændighed, der på afgørende måde begrænser konkurrenternes mulighed for selv at fastlægge deres forretningspolitik, kan nemlig også medføre, at den faktiske konkurrence hæmmes.

89 Såfremt det fremgår af betragtningerne til en beslutning, hvorved en anmeldt fusion erklæres uforenelig med fællesmarkedet, herunder også de betragtninger, der indeholder en analyse af, om fusionen skaber eller styrker en dominerende stilling, at fusionen vi medføre betydelige konkurrencebegrænsende virkninger, kan denne beslutning ikke anses for ulovlig med den eneste begrundelse, at Kommissionen ikke udtrykkeligt og specifikt har henvist til det andet kriterium i artikel 2 i forordning nr. 4064/89 i sin analyse. Dette gælder, uanset om det er en utilstrækkelig begrundelse efter artikel 253 EF eller sagens realitet, der påberåbes til støtte for påstanden om, at beslutningen er ulovlig. Hvis det modsatte var tilfældet, ville det indebære, at Kommissionen pålægges en rent formel forpligtelse til først at fremføre sine betragtninger i forbindelse med undersøgelsen af, om fusionen skaber eller styrker en dominerende stilling på et givet marked, og derefter gentage nogle af betragtningerne under behandlingen af spørgsmålet, om konkurrencen hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet.

90 Kommissionen har i 567. betragtning til den anfægtede beslutning udtrykkeligt anført, at »[p]å baggrund af ovenstående« kan det konkluderes, at den påtænkte fusion vi føre til skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling på en række forskellige markeder, som bevirker, at konkurrence hæmmes betydeligt inden for fællesmarkedet (citeret i sin helhed i præmis 46 ovenfor). I modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, men i overensstemmelse med det synspunkt, Kommissionen har fremført for Retten, bl.a. i retsmødet, fremgår det af denne generelle konklusion, at begge kriterier i artikel 2 i forordning nr. 4064/89 er opfyldt for hvert af de udtrykkeligt nævnte markeder. Kommissionen er ikke nået frem til sin konklusion ved blot at se på fusionens samlede virkninger for samtlige markeder (jf. præmis 47 ovenfor).

91 Under alle omstændigheder har Kommissionen udtrykkeligt fastslået visse steder i den anfægtede beslutning, at skabelsen eller styrkelsen af den fusionerede enheds dominerende stilling på en række markeder vil hæmme konkurrencen på afgørende måde. Især viser de betragtninger, der specifikt vedrører fusionens umiddelbare virkninger for markedet for jetmotor til store regionalfly, at styrkelsen af sagsøgerens dominerende stilling på dette marked vil bevirke, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet (jf. 428. ff. betragtning til den anfægtede beslutning).

B – Den allerede bestående dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store trafikfly

1. Indledning

92 Kommissionen har i den anfægtede beslutning anført, at sagsøgeren før fusionen havde en dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store trafikfly, hvilket sagsøgeren har bestridt. Kommissionen har især hæftet sig ved de store markedsandele, sagsøgeren og sagsøgerens og Snecmas fælles joint venture-selskab, CFMI, har tilsammen (45.-83. betragtning til den anfægtede beslutning), de forretningsmæssige fordele ved den vertikale integration mellem selve fabrikationen af jetmotorer til store trafikfly og GE Capitals økonomiske styrke på den ene side og GECAS’ købs- og leasingaktiviteter på den anden side (107.-145. betragtning), resultaterne af en analyse af konkurrencesituationen på markedet (163.-170. betragtning) og endelig det manglende konkurrence- og forretningsmæssige pres fra sagsøgerens konkurrenter og kunder (173.-228. betragtning). En stor del af Kommissionens analyse bygger på den forudsætning, at sagsøgeren allerede indtog en dominerende stilling, idet flere led i Kommissionens kæde af argumenter, der fremføres i den anfægtede beslutning, særligt de argumenter, der behandles nærmere i præmis 93 nedenfor, er bygget op omkring denne forudsætning.

93 For det første er Kommissionen af den opfattelse, at den vertikale overlapning som følge af sagsøgerens overtagelse af Honeywells fabrikation af motorstartere vil styrke sagsøgerens dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store trafikfly. For det andet forudsætter Kommissionens analyse af spørgsmålet, om den indflydelse, sagsøgeren i kraft af sine datterselskabers forretningsmæssige styrke kan udøve, skaber en dominerende stilling på de forskellige markeder for flyelektronik og andre flyprodukter, at sagsøgeren allerede har en dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store trafikfly. For det tredje afhænger den mulighed, sagsøgeren ifølge Kommissionen har for i fremtiden at foretage pakkesalg, af, at der allerede består en sådan dominerende stilling, som vil blive styrket, hvis muligheden udnyttes.

94 Retten vil derfor først i denne del af dommen undersøge, om sagsøgeren faktisk som anført i den anfægtede beslutning har en dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store trafikfly, og derefter i de følgende dele af dommen behandle den gennemgang af ovennævnte tre punkter, der er foretaget i den anfægtede beslutning.

2. Parternes argumenter

95 Ifølge sagsøgeren har Kommissionen ikke ret i, at GE før fusionen havde en dominerende stilling på markedet for jetmotorer til store trafikfly (dvs. fly med over 100 sæder, en aktionsradius på over 2 000 sømil og en pris på over 35 mio. amerikanske dollars (USD)). GE har påpeget, at en dominerende stilling er en følge af den pågældende virksomheds magtposition, der sætter den i stand til at udvise en uafhængig adfærd på markedet. Imidlertid viser situationen på det pågældende marked, således som denne er beskrevet i Kommissionens nyere beslutninger vedrørende flysektoren, efter sagsøgerens opfattelse, at GE ikke kan handle uafhængigt, og at GE’s hovedkonkurrenter, herunder Rolls-Royce og Pratt & Whitney (herefter »P & W«), ikke risikerer at blive udelukket fra markedet. Hele Kommissionens analyse falder fra hinanden, fordi GE ikke i forvejen havde en dominerende stilling på markederne.

96 Med hensyn til Kommissionens brug af markedsandelstallene i den anfægtede beslutning har sagsøgeren for det første gjort gældende, at markedsandele er af mindre betydning ved vurderingen af, om der består en dominerende stilling på et udbudsmarked. Som det fremgår af Kommissionens praksis i flysektoren, er markedet for flymotorer et marked karakteriseret af udbud, hvor leverandørerne afgiver bud, når der skal tildeles kontrakter. Der går lang tid mellem udbuddene, men til gengæld har kontrakterne stor værdi. For hver ny flyplatform vælger stelfabrikanterne en eller flere motorer, der er specielt udviklet til netop denne platform. Dette bevirker, at uanset konkurrenternes tidligere fortjeneste har alle konkurrenter, der har et produkt at tilbyde, et kraftigt incitament til at byde ved det følgende udbud. De historiske markedsandele afspejler således ifølge sagsøgeren ikke nøjagtigt intensiteten af den aktuelle konkurrence på markedet, jf. den seneste udvikling inden for flysektoren. Sagsøgeren kan ikke godtage, at en andel på 50% af markedet for jetmotorer til store trafikfly er ensbetydende med en dominerende stilling.

97 Sagsøgeren finder for det andet, at Kommissionens beregning af sagsøgerens markedsandel i den anfægtede beslutning er kunstig, idet Kommissionens valg af beregningsmetode er vilkårlig. Især har Kommissionen og Rolls-Royce begået en fejl ved at henholde sig til tallene for motorer til fly, der stadig er i produktion, idet en sådan definition udelukker P & W’s motorer til fly, der ikke længere i produktion, og ordrerne på motorer til fly, der endnu ikke er i drift. Ifølge sagsøgeren er antallet af bestilte flymotorer faktisk den vigtigste faktor, når konkurrencen på markedet skal vurderes.

98 Sagsøgeren har tillige gjort gældende, at det er med urette, at Kommissionen har lagt sagsøgerens markedsandel, der er forholdsvis lille, sammen med markedsandelen for joint venture-selskabet CFMI (»50/50-joint venture«, 15. betragtning til den anfægtede beslutning; jf. tillige 45. og 46. betragtning), som sagsøgeren har oprettet sammen med den franske virksomhed Snecma. Som det amerikanske justitsministerium har fastslået, er GE’s påståede store markedsandel især en følge af, at CFMI er eneleverandør af motorer til ét bestemt fly, nemlig Boeing B737, der er det fly, der har været den største kommercielle succes nogensinde på flymarkedet. I øvrigt er det forkert, når Kommissionen hævder, at det er sagsøgeren, der vil får fordel af hele den fremtidige indtjening genereret af disse markedsandele. Endvidere kan Kommissionen ikke støtte sin tese om blandede pakkesalg på CFMI’s markedsandel, idet Snecma ikke har nogen interesse i at godkende en prispolitik, der favoriserer Honeywells produkter. Endelig anskuer Kommissionen omstændighederne i den foreliggende sag på en anden måde end i beslutning 2000/182/EF af 14. september 1999 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 (sag IV/36.213/F2 – GEAE/P & W) (EFT 2000 L 58, s. 16, herefter »Engine Alliance-beslutningen«), hvor den behandlede sagsøgeren og CFMI som to særskilte virksomheder.

99 Sagsøgeren har for det tredje som en sidste bemærkning om markedsandelene gjort gældende, at betydningen af disse historiske markedsandele er blevet overvurderet af Kommissionen, som med urette finder, at sagsøgeren vil kunne bygge videre på disse markedsandele. Sagsøgeren har i denne forbindelse afvist Kommissionens tese, hvorefter der er en standardiseringsproces i gang hos flyselskaberne, som er tilbøjelige til at købe deres motorer hos en enkelt motorfabrikant for at nedbringe vedligeholdelsesomkostningerne for flymotorerne. GE har hævdet, at selv inden for én familie af flymotorer er standardiseringsgraden meget lav, og at den succes, CFM56-motorerne til Boeing B737 har fået, ikke indebærer noget incitament til også at købe CF6- eller GE90-motorer. Flyselskabernes svar til Kommissionen bekræfter ifølge sagsøgeren, at standardiseringen er en sekundær faktor ved valget af flymotorer.

100 Hvad angår påstanden om, at sagsøgeren kan handle uafhængigt på det pågældende marked, har sagsøgeren kritiseret Kommissionen for ikke at have påvist nogen væsentlig ændring i flysektoren, der kan begrunde, at Kommissionens konklusioner i den anfægtede beslutning er i direkte modstrid med konklusionerne i Engine Alliance-beslutningen af 1999. Sagsøgeren har i årtier figureret på Fortunes liste over de 500 største selskaber, og GECAS har siden 1996 ved flykøb i spekulationsøjemed favoriseret visse fabrikanter, uden at dette har medført en marginalisering af konkurrencen.

101 Sagsøgeren har påpeget, at der i den anfægtede beslutning findes mange eksempler, der viser, at sagsøgeren ikke har kunnet udvise en uafhængig adfærd. Kommissionen har erkendt, at stelfabrikanterne ofte kan vælge mellem flere motorer