ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 8. december 2022 — GV mod Caisse nationale d’assurance pension (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Luxembourg)

(Sag C-731/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - artikel 45 TEUF - arbejdstagere - forordning (EF) nr. 492/2011 - artikel 7, stk. 1 og 2 - ligebehandling - sociale fordele - efterladtepension - personer i registreret partnerskab - national lovgivning, hvorefter tilkendelse af efterladtepension er betinget af, at et partnerskab, der er gyldigt indgået og registreret i en anden medlemsstat, er opført i det nationale register)

(2023/C 35/19)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: GV

Sagsøgt: Caisse nationale d’assurance pension

Konklusion

Artikel 45 TEUF og artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/589 af 13. april 2016,

skal fortolkes således at,

de er til hinder for en værtsmedlemsstats lovgivning, hvorefter udbetaling af efterladtepension til den efterlevende partner i et registreret partnerskab, der er gyldigt indgået og registreret i en anden medlemsstat, der skyldes som følge af, at den afdøde partner har været erhvervsaktiv i værtsmedlemsstaten, er betinget af, at partnerskabet forudgående er blevet opført i et register, der føres af denne medlemsstat.

(1) EUT C 73 af 14.2.2022.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 8. december 2022 — VB mod GUPFINGER Einrichtungsstudio GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-625/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 93/13/EØF - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - en forbrugers ulovlige ophævelse af en kontrakt - kontraktvilkår, som bestemmer den erhvervsdrivendes ret til erstatning for skade, og som erklæres urimeligt - anvendelse af deklaratoriske bestemmelser i national ret)

(2023/C 35/18)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Appellant: VB

Indstævnt: GUPFINGER Einrichtungsstudio GmbH

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler

skal fortolkes således, at

når et kontrakt vilkår om erstatning i en salgskontrakt er blevet erklæret urimeligt og som følge heraf ugyldigt, og idet den nævnte kontrakt ikke desto mindre kan fortsætte med at bestå uden dette kontraktvilkår, er de ovennævnte bestemmelser til hinder for, at den erhvervsdrivende sælger, som har pålagt det nævnte kontraktvilkår, i et erstatningssøgsmål baseret udelukkende på en deklaratorisk bestemmelse i national obligationsret kan nedlægge en påstand om erstatning for skaden som fastsat i denne bestemmelse, hvilken bestemmelse ville have fundet anvendelse, hvis det nævnte kontraktvilkår ikke fandtes.

(1) EUT C 37 af 24.1.2022.
1)

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at — det er til hinder for, at skatte- og afgiftsmyndigheden, når denne har til hensigt at nægte en afgiftspligtig person ret til fradrag af indgående merværdiafgift (moms) med den begrundelse, at denne afgiftspligtige person har medvirket til svig i form af en momskarrusel, begrænser sig til at fastslå, at denne transaktion er en del af en cirkulær faktureringskæde — det påhviler nævnte skatte- og afgiftsmyndighed dels præcist at angive de forhold, der udgør svig, og at føre bevis for svigagtige handlinger, dels at godtgøre, at den afgiftspligtige person har deltaget aktivt i denne svig, eller at den pågældende vidste eller burde have vidst, at den transaktion, der blev påberåbt til støtte for denne ret, var led i nævnte svig, hvilket imidlertid ikke nødvendigvis indebærer, at alle de aktører, der har medvirket til denne svig, og disses respektive handlinger er blevet identificeret.
2)

Artikel 17 i forordning nr. 1305/2013, som ændret ved forordning 2017/2393, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter tildelingen af den i denne bestemmelse omhandlede støtte er betinget af, at ansøgeren godtgør, at outputtet af hans landbrugsbedrift på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen svarer til mindst 8 000 EUR.
C 35/9

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 1. december 2022 — DOMUS-Software-AG mod Marc Braschoß Immobilien GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht München I — Tyskland)

(Sag C-370/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2011/7/EU - bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner - kompensation for kreditors omkostninger ved inddrivelse i tilfælde af skyldnerens forsinkede betaling - artikel 6 - fast minimumsbeløb på 40 EUR - forsinkelse af flere betalinger som vederlag for periodiske leveringer af varer eller tjenesteydelser, der er foretaget til opfyldelse af én og samme kontrakt)

(2023/C 35/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht München I

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DOMUS-Software-AG

Sagsøgt: Marc Braschoß Immobilien GmbH

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner, sammenholdt med dette direktivs artikel 3,

skal fortolkes således, at

når der i henhold til én og samme kontrakt skal foretages periodiske leveringer af varer eller tjenester, som hver især skal betales inden for en bestemt frist, skal det faste minimumsbeløb på 40 EUR som kompensation for inddrivelsesomkostningerne betales til kreditor for hver forsinket betaling.

(1) EUT C 349 af 30.8.2021.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 8. december 2022 — straffesag mod HYA, IP, DD, ZI og SS (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sofiyski gradski sad — Bulgarien)

(Sag C-348/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - direktiv (EU) 2016/343 - styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager - artikel 8, stk. 1 - tiltaltes ret til at være til stede under retssagen - artikel 47, stk. 2, og artikel 48, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - retten til en retfærdig rettergang og retten til et forsvar - afhøring af anklagemyndighedens vidner i straffesagens indledende fase i tiltaltes og dennes advokats fravær - manglende mulighed for at afhøre anklagemyndighedens vidner i straffesagens retslige fase - national ordning, der giver en strafferet mulighed for at basere sin afgørelse på nævnte vidners tidligere vidneforklaring)

(2023/C 35/09)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Sofiyski gradski sad

Parter i hovedsagen

HYA, IP, DD, ZI og SS

Procesdeltager: Spetsializirana prokuratura

Konklusion

Artikel 8, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager, sammenholdt med artikel 47, stk. 2, og artikel 48, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,

skal fortolkes således, at

denne bestemmelse er til hinder for anvendelsen af en national ordning, hvorefter en national ret, når det ikke er muligt at afhøre et af anklagemyndighedens vidner i en straffesags retslige fase, kan basere sin afgørelse om den tiltaltes skyld eller uskyld på det pågældende vidnes forklaring, der er indhentet i denne sags indledende fase i et retsmøde for en dommer, men uden deltagelse af den tiltalte eller dennes advokat, medmindre der foreligger en tungtvejende grund, som berettiger, at vidnet ikke giver møde i straffesagens retslige fase, og dette vidnes forklaring ikke udgør det eneste eller afgørende grundlag for den tiltaltes domfældelse, og der foreligger tilstrækkelige kompenserende forhold til at opveje den tiltaltes og dennes advokats vanskeligheder som følge af, at der tages hensyn til den nævnte vidneforklaring.

(1) EUT C 338 af 23.8.2021.
1)

Artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA, sammenholdt med dette direktivs artikel 4, stk. 2, og artikel 6, skal fortolkes således, at en behandling af personoplysninger opfylder et andet formål end det, hvortil disse oplysninger er blevet indsamlet, når indsamlingen af sådanne oplysninger er foretaget med henblik på afsløring af en forbrydelse og efterforskning af denne, hvorimod den nævnte behandling foretages med henblik på at retsforfølge en person efter denne strafferetlige efterforskning, uanset den omstændighed, at personen blev betragtet som forurettet på tidspunktet for indsamlingen, og en sådan behandling er tilladt i medfør af dette direktivs artikel 4, stk. 2, for så vidt som den opfylder de betingelser, der er fastsat i denne bestemmelse.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 8. december 2022 — AAS »BTA Baltic Insurance Company« mod Iepirkumu uzraudzības birojs og Tieslietu ministrija (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administratīvā rajona tiesa — Letland)

(Sag C-769/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter - direktiv 2014/24/EU - artikel 18, stk. 1 - ligebehandlingsprincippet, gennemsigtighedsprincippet og proportionalitetsprincippet - afgørelse om tilbagekaldelse af et udbud - bud fremsat separat af to tilbudsgivere, som tilhører samme økonomiske aktør, og der udgør de to økonomisk mest fordelagtige bud - den ordregivende myndigheds nægtelse af at underskrive kontrakten - den ordregivende myndigheds beslutning om at afvise buddet fra den næste tilbudsgiver, at afslutte proceduren og at indlede et nyt udbud)

(2023/C 35/20)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Administratīvā rajona tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AAS »BTA Baltic Insurance Company«

Sagsøgte: Iepirkumu uzraudzības birojs og Tieslietu ministrija

Konklusion

Proportionalitetsprincippet som omhandlet i artikel 18, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF

skal fortolkes således, at

det er til hinder for en national bestemmelse, der pålægger den ordregivende myndighed at afslutte en procedure om tildeling af en offentlig kontrakt, når i tilfælde af en tilbagekaldelse fra den tilbudsgiver, som oprindeligt er blevet valgt, fordi denne har afgivet det økonomisk mest fordelagtige bud, den tilbudsgiver, som har afgivet det næste økonomisk mest fordelagtige bud, sammen med den sidstnævnte udgør én enkelt økonomisk aktør.

(1) EUT C 84 af 21.2.2022.
C 24/7

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 24. november 2022 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-259/21) (1)

(Annullationssøgsmål - fælles fiskeripolitik - forordning (EU) 2021/92 - fastsættelse for 2021 af fiskerimuligheder for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende i EU-farvande og for EU-fiskerfartøjer i visse andre farvande - bevarelse af fiskeressourcerne og beskyttelse af havets økosystemer ved hjælp af tekniske foranstaltninger - artikel 15-17 og 20 samt artikel 59, stk. 2 - artikel 43, stk. 3, TEUF - magtfordrejning - princippet om loyalt samarbejde)

(2023/C 24/09)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved I. Liukkonen og I. Terwinghe, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved S. Falek, F. Naert og A. Nowak-Salles, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved A. Dawes, A. Stobiecka-Kuik og K. Walkerová, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Europa-Parlamentet bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet afholdte omkostninger.

3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 217 af 7.6.2021.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 24. november 2022 — VZW Belgisch-Luxemburgse vereniging van de industrie van plantenbescherming (Belplant), tidligere VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR) mod Vlaams Gewest (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad van State — Belgien)

(Sag C-658/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester - direktiv (EU) 2015/1535 - begrebet »teknisk forskrift« - artikel 1, stk. 1 - national lovgivning, der forbyder anvendelsen af glyphosatholdige pesticider af privatpersoner på grunde til privat brug - artikel 5, stk. 1 - medlemsstaternes pligt til at sende ethvert udkast til teknisk forskrift til Europa-Kommissionen)

(2023/C 24/16)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VZW Belgisch-Luxemburgse vereniging van de industrie van plantenbescherming (Belplant), tidligere VZW Belgische Vereniging van de Industrie van Plantenbeschermingsmiddelen (PHYTOFAR)

Sagsøgt: Vlaams Gewest

Konklusion

Artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535 af 9. september 2015 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester sammenholdt med dette direktivs artikel 5

skal fortolkes således, at

en national lovgivning, der forbyder personer, der ikke er indehavere af en national tilladelse for erhvervsdrivende, at anvende glyphosatholdige pesticider på grunde til privat brug, kan udgøre en »teknisk forskrift« som omhandlet i dette direktivs artikel 1, stk. 1, litra d) og f), som skal meddeles Europa-Kommissionen i henhold til nævnte direktivs artikel 5, for så vidt som anvendelsen af denne nationale lovgivning kan influere betydeligt på afsætningen af de pågældende produkter, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 73 af 14.2.2022.
1)

Artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, sammenholdt med artikel 1 og 4 samt artikel 19, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at artiklen er til hinder for, at en afgørelse om tilbagesendelse eller en udsendelsesforanstaltning træffes over for en tredjelandsstatsborger, der har ulovligt ophold på en medlemsstats område, og som lider af en alvorlig sygdom, når der er alvorlige og godtgjorte grunde til at antage, at den pågældende i det tredjeland, hvortil vedkommende vil blive udsendt, i tilfælde af tilbagesendelse vil være udsat for en reel risiko for en betydelig, uoprettelig og hurtig forøgelse af sine smerter som følge af, at den eneste effektive smertebehandling er forbudt i det nævnte land. En medlemsstat kan ikke fastsætte nogen fast frist, inden for hvilken en sådan forøgelse skal kunne vise sig for at kunne udgøre en hindring for denne afgørelse om tilbagesendelse eller denne udsendelsesforanstaltning.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 24. november 2022 — CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kúria — Ungarn)

(Sag C-458/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 132, stk. 1, litra c) - fritagelse i forbindelse med visse former for virksomhed af almen interesse - behandling af personer som et led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv - ydelse, som anvendes af et forsikringsselskab med henblik på at efterprøve rigtigheden af diagnosticeringen af en alvorlig sygdom og at finde og levere den bedst mulige lægebehandling i udlandet)

(2023/C 24/14)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Kúria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CIG Pannónia Életbiztosító Nyrt

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Konklusion

Artikel 132, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem

skal fortolkes således, at

ydelser, der består i at efterprøve rigtigheden af diagnosticeringen af alvorlig sygdom hos den forsikrede for at finde den bedst mulige sundhedsbehandling med henblik på den forsikredes helbredelse og at arrangere, at lægebehandlingen — såfremt denne risiko er omfattet af forsikringsaftalen, og den forsikrede anmoder herom — ydes i udlandet, ikke er omfattet af den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse.

(1) EUT C 471 af 22.11.2021.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 24. november 2022 — IG mod Varhoven administrativen sad (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Sofia-grad — Bulgarien)

(Sag C-289/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - effektiv retsbeskyttelse - national processuel regel, hvorefter et søgsmål til anfægtelse af en national bestemmelses forenelighed med EU-retten mister sin genstand, hvis bestemmelsen ophæves under sagens behandling)

(2023/C 24/10)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad Sofia-grad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IG

Sagsøgt: Varhoven administrativen sad

Konklusion

Effektivitetsprincippet, således som dette er fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at det er til hinder for en processuel regel i en medlemsstat, hvorefter en tvist, når en bestemmelse i national ret, der anfægtes under et annullationssøgsmål med den begrundelse, at den er i strid med EU-retten, ophæves og derfor ophører med at have virkninger for fremtiden, anses for at have mistet sin genstand, således at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse, uden at parterne forinden har kunnet gøre deres eventuelle interesse i sagens fortsættelse gældende, og uden at der er blevet taget hensyn til en sådan interesse.

(1) EUT C 289 af 19.7.2021.
3)

Artikel 24, stk. 1, i rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, sammenholdt med artikel 47, stk. 2 og 3, samt artikel 48, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at overgivelsen af en person, der er omfattet af en europæisk arrestordre, udsættes med henblik på strafforfølgning indledt mod den pågældende i den fuldbyrdende medlemsstat alene med den begrundelse, at denne person ikke har givet afkald på sin ret til at give personligt møde for de retter, der varetager denne strafforfølgning.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 28. oktober 2022 — straffesag mod HF (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht München — Tyskland)

(Sag C-435/22 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel hasteprocedure - retligt samarbejde i straffesager - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 50 - konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen - artikel 54 - princippet ne bis in idem - aftale mellem Den Europæiske Union og Amerikas Forenede Stater om udlevering - udlevering af en tredjelandsstatsborger til USA i medfør af en bilateral traktat indgået af en medlemsstat - statsborger, som er blevet endeligt dømt for de samme forhold og har afsonet hele sin straf i en anden medlemsstat)

(2022/C 472/29)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht München

Tiltalte i straffesagen

HF

Procesdeltager: Generalstaatsanwaltschaft München

Konklusion

Artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser, undertegnet i Schengen den 19. juni 1990 og trådt i kraft den 26. marts 1995, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 610/2013 af 26. juni 2013, sammenholdt med artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,

skal fortolkes således, at

den er til hinder for, at myndighederne i en medlemsstat udleverer en tredjelandsstatsborger til et andet tredjeland, dels når der allerede er afsagt endelig dom over for denne statsborger i en anden medlemsstat for de samme strafbare handlinger som dem, der ligger til grund for udleveringsanmodningen, og den pågældende har afsonet den idømte straf, dels når udleveringsanmodningen er baseret på en bilateral udleveringstraktat, der begrænser rækkevidden af princippet ne bis in idem til domme afsagt i den anmodede medlemsstat.

(1) EUT C 326 af 29.8.2022.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 1. august 2022 — straffesag mod TL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal da Relação de Évora — Portugal)

(Sag C-242/22 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel hasteprocedure - retligt samarbejde i straffesager - direktiv 2010/64/EU - ret til tolke- og oversætterbistand - artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1 - begrebet »væsentlige dokumenter« - direktiv 2012/13/EU - ret til information under straffesager - artikel 3, stk. 1, litra d) - anvendelsesområde - manglende gennemførelse i national ret - direkte virkning - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 og artikel 48, stk. 2 - den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder - artikel 6 - idømmelse af betinget fængselsstraf - manglende opfyldelse af de forpligtelser, der gælder i prøvetiden - undladelse af at oversætte et væsentligt dokument og manglende tilstedeværelse af en tolk ved udfærdigelsen af dette - ophævelse af straffens betingede karakter - manglende oversættelse af processkrifter vedrørende ophævelsen - konsekvenser for gyldigheden af ophævelsen - procedurefejl, der medfører relativ ugyldighed)

(2022/C 359/13)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação de Évora

Tiltalt i straffesagen

TL

Procesdeltager: Ministério Público

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU af 20. oktober 2010 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager og artikel 3, stk. 1, litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager, sammenholdt med artikel 47 og artikel 48, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt effektivitetsprincippet, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en tilsidesættelse af de rettigheder, der er fastsat i de nævnte bestemmelser i disse direktiver, skal påberåbes af den, der nyder disse rettigheder, inden for en bestemt frist, idet adgangen hertil ellers prækluderes, når den pågældende frist begynder at løbe, endnu inden den pågældende person er blevet underrettet dels om sin ret til tolkning og oversættelse samt rækkevidden heraf, dels om det omhandlede væsentlige dokument og dets indhold samt de hertil knyttede virkninger på et sprog, som vedkommende taler eller forstår.

(1) EUT C 257 af 4.7.2022.
1)

Artikel 6 og artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold i tilfælde af en erklæring af krigsretstilstand, undtagelsestilstand eller en erklæring af en nødsituation som følge af en massetilstrømning af udlændinge faktisk er afskåret fra at få adgang til proceduren for behandling af en ansøgning om international beskyttelse på den pågældende medlemsstats område.