Jeg skal først undersøge begrundelsen vedrørende den hævdede ulovlighed af meddelelsen om udvælgelsesprøve. Sagsøgeren rejser indsigelse mod den omstændighed, at meddelelsen både fastsætter en betingelse om besiddelse af et eksamensbevis for afsluttet universitetsuddannelse og en betingelse om mindst et års faglig erfaring i forbindelse med det af ansøgeren valgte område. Ifølge sagsøgeren er kravet om opfyldelse af disse to betingelser i strid med bestemmelserne i vedtægtens artikel 5, stk. 1, 2. afsnit, der alternativt foreskriver »universitetsuddannelse« og »hermed ligestillede faglige kundskaber« som nødvendige betingelser for adgang til karrierer inden for kategori A.

Ifølge sagsøgeren bekræftes denne opfattelse af vedtægtens artikel 29, stk. 2, der for de højeste stillinger, dvs. i lønklasserne A l og A 2, tillader ansættelse af tjenestemænd uden anvendelse af proceduren med udvælgelsesprøver, og derfor tillader ansættelse uden hensyntagen til den omstændighed, om de personer, der skal ansættes, opfylder de betingelser, der gælder for udvælgelsesprøverne. Når vedtægten således tillader, at de højeste stillinger besættes med ansøgere uden eksamensbeviser fra universiteter, må det ifølge sagsøgeren antages, at kriteriet, hvorefter faglig erfaring anses for tilstrækkelig, finder så meget desto mere anvendelse for de stillinger, der besættes ved udvælgelsesprøve, idet den ovennævnte artikel 5, stk. 1, 2. afsnit, i vedtægten må fortolkes således.

Jeg mener ikke, at dette anbringende kan tages til følge. Jeg har allerede haft lejlighed til at anføre i en tilsvarende sag (forslag til afgørelse i sag 117/78, Orlandi mod Kommissionen), at en meddelelse om udvælgelsesprøve, der — som i det foreliggende tilfælde — gør deltagelsen i prøverne i forbindelse med udvælgelsesprøven afhængig af strengere eller mere restriktive adgangsbetingelser end dem, der generelt er foreskrevet ved tjenestemandsvedtægten, principielt må anses for lovlig. Denne opfattelse hviler på to betragtninger. For det første mener jeg, at det er af betydning, at artikel 5 ikke direkte vedrører adgangsbetingelserne for udvælgelsesprøver, men alene opdelingen af stillinger i fire kategorier og de kriterier, på hvilke denne opdeling er baseret. Jeg mener, at det er for risikabelt af ordlyden af stk. 1, 2. afsnit, i den pågældende bestemmelse — og netop fordi den forbinder de to betingelser med ordet »eller« — at udlede vidtgående konsekvenser vedrørende ansættelse af personale, da dette område desuden er reguleret andetsteds, nemlig i vedtægtens artikler 27 ff. Man må desuden heller ikke glemme det princip, som skal lede administrationen ved valget af personale, hvilket skal ske i tjenestens interesse; for at sikre dette princip kan en institution meget vel, når den offentliggør en meddelelse om udvælgelsesprøve, fastsætte strengere adgangsbetingelser end de mindstebetingelser, der er fastsat i vedtægten. I det foreliggende tilfælde har Kommissionen netop anvendt dette kriterium, da den udformede meddelelsen om udvælgelsesprøve, og udvælgelseskomiteen har på korrekt måde fulgt samme adfærd ved fortolkningen og anvendelsen af meddelelsen om udvælgelsesprøve.

Jeg mener heller ikke, at henvisningen til vedtægtens artikel 29 ændrer problemet. Denne bestemmelse begrænser sig nemlig til at foreskrive, at administrationen ved besættelse af de højeste stillinger, og undtagelsesvist også ved besættelse af stillinger, der kræver »specielle kvalifikationer«, kan anvende en anden procedure end udvælgelsesproceduren. Men denne meget begrænsede mulighed, som man møder i medlemsstaternes retsordener, har ingen forbindelse med det mindsteniveau af kundskaber og erfaring, som kræves for deltagelse i udvælgelsesprøver med henblik på på sædvanlig vis at besætte det overvejende flertal af ledige stillinger.