Selv om artikel 153, stk. 5, TEUF, nemlig fastsætter en undtagelse fra Unionens beføjelser på det socialpolitiske område, idet denne ikke har beføjelse til at gribe ind på bl.a. området for lønforhold, skal der sondres mellem udtrykket »lønforhold« som omhandlet i denne bestemmelse og udtrykket »lønvilkår« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra c), i direktiv 2000/78, idet det sidstnævnte udtryk indgår i beskæftigelsesvilkårene og ikke direkte omhandler fastsættelsen af lønniveauet.

Artikel 3, stk. 1, litra c), i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at vilkårene for aflønning af dommere er omfattet af direktivets anvendelsesområde.

Det er nemlig allerede fastslået, at den nævnte lovgivning indeholder en forskelsbehandling som omhandlet i artikel 2 og 6, stk. 1, i direktiv 2000/78, for så vidt som indplaceringen af tjenestemænd på et grundløntrin ved deres tiltrædelse på grundlag af den pågældendes alder går ud over det, der er nødvendigt og hensigtsmæssigt for at opnå det legitime formål, der forfølges med denne lov.

Artikel 2 og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter grundlønnen for en dommer i forbindelse med vedkommendes ansættelse fastsættes udelukkende i forhold til denne dommers alder.

Artikel 2 og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter de nærmere bestemmelser for omplacering i en ny lønordning af de dommere, der allerede var fastansat før denne lovgivnings ikrafttræden, og foreskriver, at det løntrin, som disse herefter indplaceres på, alene afhænger af den grundløn, som de oppebar i henhold til den tidligere lønordning, selv om denne lønordning indebar en forskelsbehandling på grund af dommerens alder, for så vidt som den forskelsbehandling, som denne lovgivning indebærer, kan begrundes med målet om beskyttelse af erhvervede rettigheder.

Artikel 2 og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter de nærmere bestemmelser for avancement i en ny lønordning for dommere, der allerede var fastansat før denne lovgivnings ikrafttræden, og foreskriver, at dommere, som på referencetidspunktet for overgangen til den nye ordning havde nået en bestemt alder, fra et bestemt løntrin tildeles en hurtigere lønstigning end dommere, som var yngre på tidspunktet for overgangen til den nye ordning, for så vidt som den forskelsbehandling, som denne lovgivning indebærer, kan begrundes i henhold til artikel 6, stk. 1, i dette direktiv.

Medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter på nationalt plan råder nemlig over en vid skønsmargin ved valget af, ikke blot hvilket bestemt formål blandt andre der ønskes forfulgt på området for socialpolitik og beskæftigelse, men også ved valget af, hvilke foranstaltninger der kan opfylde det.

Formål som dem, der forfølges med den pågældende lovgivning, dvs. at tilpasse dommeres lønudviklingskurve med tjenestemænds, idet sidstnævnte allerede har gennemgået en modernisering, at gøre dommerembedet mere attraktivt end før ved bl.a. at sikre, at indkomsten i begyndelsen af karrieren stiger hurtigere, og at sikre at ingen allerede fastansat dommer vil lide et umiddelbart eller et samlet løntab, og at alle dommere i en alder af 49 år vil opnå det højeste løntrin, kan principielt objektivt og rimeligt begrunde en ulige behandling på grund af alder inden for rammerne af den nationale ret, som det er fastsat i artikel 6, stk. 1, første afsnit, i direktiv 2000/78.

(jf. præmis 56-58 og 66 samt domskonkl. 4)