Forslag til afgørelse fra generaladvokat Cosmas fremsat den 10. december 1996. - Diego Calì & Figli Srl mod Servizi ecologici porto di Genova SpA (SEPG). - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunale di Genova - Italien. - Havnevirksomhed - Forebyggelse af forurening - Lovbestemt monopol - Misbrug af dominerende stilling. - Sag C-343/95.



Samling af Afgørelser 1997 side I-01547



Parter

I sag C-343/95,

angaaende en anmodning, som Tribunale di Genova (Italien) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,

Diego Calì & Figli Srl

mod

Servizi ecologici porto di Genova SpA (SEPG),

at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 86,

har

DOMSTOLEN

sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene G.F. Mancini, J.L.Murray og L. Sevón samt dommerne C.N. Kakouris, P.J.G. Kapteyn (refererende dommer), C. Gulmann, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, H. Ragnemalm og M. Wathelet,

generaladvokat: G. Cosmas

justitssekretaer: fuldmaegtig L. Hewlett,

efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:

- Diego Calì & Figli Srl ved advokat F. Bruno, Genova,

- Servizi ecologici porto di Genova SpA (SEPG) ved advokaterne V. Afferni, M. Bucello, E. Cavallari og G. Chiano di Pepe, Genova

- den italienske regering ved professor U. Leanza, chef for Udenrigsministeriets Servizio del contenzioso diplomatico, som befuldmaegtiget, bistaaet af avvocato dello Stato P.G. Ferri

- den tyske regering ved Ministerialrat E. Roeder, Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtiget

- den franske regering ved sous-directeur C. de Salins og chargé de mission, R. Loosli-Surrans, Udenrigsministeriets direction des affaires juridiques, som befuldmaegtigede

- Det Forenede Kongeriges regering ved S. Braviner, Treasury Solicitor's Department, som befuldmaegtiget, bistaaet af Barrister N. Paines

- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent G. Marenco og F. Mascardi, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at der i retsmoedet den 15. oktober 1996 er afgivet mundtlige indlaeg af Diego Calì & Figli Srl ved advokat F. Bruno, af Servizi ecologici porto di Genova SpA ved advokat G. Schiano di Pepe, af den italienske regering ved P.G. Ferri, af den franske regering ved C. de Salins og R. Loosli-Surrans, af Det Forenede Kongeriges regering ved Assistant Treasury Solicitor J.E. Collins, som befuldmaegtiget, bistaaet af N. Paines, og af Kommissionen ved G. Marenco,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 10. december 1996,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 12. oktober 1995 indgaaet til Domstolen den 30. oktober 1995 har Tribunale di Genova i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 86.

2 Spoergsmaalene er stillet under en sag mellem Diego Calì & Figli Srl (herefter »Calì«) og Servizi ecologici porto di Genova SpA (herefter »SEPG«) vedroerende Calì's betaling for arbejde med forebyggelse og bekaempelse af forurening, som SEPG har udfoert i oliehavnen i Genova.

3 Paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagen forvaltedes Genovas havn af havneselskabet Consorzio autonomo del porto (herefter »CAP«), der i 1994 blev erstattet af Autorità portuale (havnemyndigheden). CAP var et offentligretligt organ, som ved lov var tillagt saavel administrative som oekonomiske funktioner i forbindelse med forvaltningen af Genovas havn.

4 Ved afgoerelse nr. 14 af 1. juli 1986 godkendte CAP's bestyrelsesformand i sin egenskab af regeringens repraesentant den havnepolitimaessige og sikkerhedsmaessige ordning for oliehavnen Genova-Multedo.

5 Ved afgoerelse nr. 32 af 23. august 1991 aendrede CAP's bestyrelsesformand ordningen, idet der blev oprettet en obligatorisk miljoeovervaagnings- og udrykningstjeneste med henblik paa at beskytte havneomraadet mod eventuel forurening som foelge af utilsigtede udledninger af mineralolieprodukter i havet.

6 I artikel 1 i afgoerelse nr. 32 er den paagaeldende tjeneste defineret som foelger:

»Miljoetjenesten skal udfoere ... foelgende opgaver, herunder udrykningsopgaver:

a. Permanent overvaagning af alle vandomraader, saerlig naar der er tankskibe, der laegger til eller fra kaj, med henblik paa oejeblikkeligt at identificere eventuelle risici for udledninger af mineralolieprodukter og andre forurenende stoffer, uanset om saadanne udledninger maatte ske forsaetligt eller uagtsomt.

b. I tilfaelde af udledninger fra et skib eller paa land, der sker i forbindelse med losning, lastning eller i oevrigt:

1) underrettes de kompetente myndigheder oejeblikkeligt om det skete, og der meddeles alle relevante oplysninger med henblik paa vurderingen af uheldets omfang

2) traeffes der hurtigst muligt alle noedvendige og hensigtsmaessige foranstaltninger - som den for forureningen ansvarlige skal betale - med henblik paa at begraense udledningen og de dermed forbundne risici, og de udledte stoffer fjernes og/eller neutraliseres, ligesom der foretages en fuldstaendig rensning af de paagaeldende vandomraader«.

7 Ved dekret nr. 1186 af 30. august 1991 meddelte CAP's bestyrelsesformand SEPG koncession til at udfoere dette arbejde.

8 Ved dekret nr. 1191 af 30. august 1991 godkendte CAP's bestyrelsesformand de priser, som SEPG kunne anvende ved udfoerelsen af det paagaeldende arbejde over for de skibe, som benytter oliehavnens faciliteter. Priserne var fastsat i forhold til skibenes tonnage, de transporterede maengder samt arbejdets varighed.

9 Calì, som udfoerer soetransport med tankskibe af petrokemiske produkter for fremmed regning, benyttede i perioden 1992-1994 flere gange oliehavnen Genova-Multedo med henblik paa lastning og losning af produkter, herunder acetone-produkter.

10 Selve lastningen og losningen blev ikke udfoert af Calì, men, mod betaling, af havnevirksomheden Porto petroli di Genova SpA. Skibene havde egne forureningsbekaempende redskaber og rensningssystemer.

11 SEPG tilstillede Calì fakturaer paa i alt 8 708 928 LIT vedroerende det miljoeovervaagningsarbejde, der var udfoert for Calì. Calì naegtede at betale fakturaerne, idet selskabet gjorde gaeldende, at det ikke paa noget tidspunkt havde anmodet om og heller ikke gjort brug af saadanne tjenesteydelser i forbindelse med de operationer, der var udfoert i Genovas oliehavn.

12 Den 22. december 1994 paalagde Tribunale di Genova efter paastand fra SEPG Calì at betale de omtvistede fakturaer.

13 Som led i behandlingen af den sag, hvorunder Calì gjorde indsigelser mod det naevnte paabud, har Tribunale di Genova udsat sagen og forelagt foelgende praejudicielle spoergsmaal for Domstolen:

»1) Kan der antages at foreligge en 'dominerende stilling paa faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf', naar et aktieselskab, stiftet paa initiativ af en national havnemyndighed, i henhold til en administrativ koncession meddelt af den paagaeldende myndighed faar til opgave i en del af en havn, som specielt er indrettet til at laste og losse olieprodukter, med eneret at varetage, og faktisk ogsaa varetager driften af en miljoetjeneste, som brugerne af tjenesten, dvs. de skibe, der laegger til ved kajerne, for at de naevnte operationer kan foretages, paalaegges betaling for ifoelge en tarif, som ensidigt er fastsat af havnemyndigheden paa grundlag af skibenes tonnage og maengden af lossede eller lastede produkter?

2) Er det - henset til situationen under litra a) og i betragtning af, at der foreligger en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller paa en vaesentlig del heraf - misbrug af den naevnte 'dominerende stilling' som forudsat i traktatens artikel 86, navnlig de i bestemmelsens litra a), c), d) angivne former for praksis, at en virksomhed med eneret paa at udfoere tjenesteydelsen fastsaetter tariffer (ogsaa selv om det sker efter instruks fra det koncessionsgivende selskab), der

- er bindende og anvendes, uanset om der faktisk udfoeres sikkerheds- og/eller udrykningsarbejde, naar blot et skib laegger til ved en kajplads i oliehavnen for dér at udfoere lastning og losning af enten olie- eller kemiske og petrokemiske produkter ifoelge den foreskrevne kontrakt,

- beloebsmaessigt udelukkende er fastsat paa grundlag af skibenes tonnage, de lastede eller lossede maengder samt - naar der faktisk udfoeres arbejde - dettes varighed, men ikke ud fra, hvorledes og i hvilket omfang produktet er miljoeforurenende,

- rammer et andet retssubjekt end de retssubjekter, som skal udfoere de noedvendige tekniske operationer (konkret SpA Porto petroli de Genova og modtageren af produktet), da tariffen udelukkende gaelder for skibene (det passive subjekt for lastning og losning) med den uundgaaelige virkning, at ansvaret for eventuel forurening forflygtiges i forhold til betalingen af omkostningen ved miljoetjenesten,

- modsvarer en overfloedig tjeneste for skibene, henset til produktets karakter og/eller dets tilstand, idet skibet er udstyret med egne redskaber og rensningssystemer, som er tilpasset den type produkter, som skal lastes eller losses,

- belaster skibet med en oekonomisk ydelse og tilsvarende omkostning ud over de omkostninger, der er fastsat i anloebskontrakten, indgaaet mellem transportvirksomheden og det selskab, som forvalter anloebshavnen, hvorved det maa antages, at de ikke har nogen funktionel forbindelse med genstanden for naevnte kontrakt?

3) Saafremt en eller flere af de under a) og b) naevnte former for praksis er udtryk for en virksomheds misbrug af dominerende stilling som forudsat i traktatens artikel 86, oenskes det oplyst, om samhandelen mellem Unionens medlemsstater herved kan paavirkes.«

14 Med henblik paa besvarelsen af det foerste spoergsmaal, som drejer sig om, hvorvidt der foreligger en dominerende stilling, maa der tages stilling til, om en virksomhed som den, SEPG udfoerer i hovedsagen, er omfattet af anvendelsesomraadet for traktatens artikel 86.

15 Foerst bemaerkes, at den paagaeldende virksomhed udoeves i henhold til en koncession, som et offentligt organ har overdraget SEPG.

16 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt traktatens konkurrenceregler finder anvendelse, maa der sondres mellem den situation, hvor staten optraeder som udoever af offentlig myndighed, og den, hvor den udoever erhvervsmaessig virksomhed af industriel eller handelsmaessig art, hvorved der udbydes varer og tjenesteydelser paa markedet (jf. dom af 16.6.1987, sag 118/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 2599, praemis 7).

17 Det er i den forbindelse uden betydning, om staten udoever virksomheden direkte gennem et organ, som er en del af den offentlige administration, eller gennem et organ, som staten har indroemmet saerlige eller eksklusive rettigheder (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Italien, praemis 8).

18 For at kunne foretage sondringen mellem de to situationer, der er naevnt i praemis 16, maa der foretages en naermere undersoegelse af den aktivitet, der udoeves af den offentlige virksomhed eller det organ, staten har indroemmet saerlige eller eksklusive rettigheder (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Italien, praemis 7).

19 I den henseende fremgaar det af forelaeggelseskendelsen og af det foerste spoergsmaal, at hovedsagen drejer sig om Calì's betaling for miljoeovervaagningsarbejde, som SEPG har udfoert i forbindelse med lastning og losning af acetone-produkter, som Calì har transporteret i oliehavnen i Genova.

20 Det er endvidere ubestridt, at hovedsagen ikke drejer sig om fakturering af arbejde, som SEPG har udfoert som en noedvendig foelge af forurening, der faktisk er sket i forbindelse med lastning og losning.

21 I artikel 1 i ovennaevnte afgoerelse nr. 32 fra CAP's bestyrelsesformand sondres der i oevrigt udtrykkeligt mellem overvaagningsarbejde, hvis formaal er at forebygge forurening, og udrykningsarbejde, der skal udfoeres, saafremt der er sket forurening, og i artiklens litra b), nr. 2), bestemmes det, at den for forureningen ansvarlige skal betale omkostningerne i forbindelse med alt noedvendigt eller hensigtsmaessigt arbejde.

22 Det miljoeovervaagningsarbejde, SEPG har faaet overdraget at udfoere i oliehavnen i Genova, er en opgave af almindelig interesse, der henhoerer under statens vaesentlige opgaver med hensyn til beskyttelse af havnemiljoeet.

23 Et saadant overvaagningsarbejde er som foelge af sin art, sit formaal og de regler, det er undergivet, saaledes knyttet til udoevelsen af befoejelser vedroerende miljoebeskyttelse, som typisk er befoejelser, der henregnes til offentlig myndighed. Der er ikke tale om oekonomisk virksomhed, som kan begrunde anvendelsen af traktatens konkurrenceregler (jf. dom af 19.1.1994, sag C-364/92, SAT Fluggesellschaft, Sml. I, s. 43, praemis 30).

24 SEPG's opkraevning af afgiften for miljoeovervaagningsarbejdet er en integrerende del af selskabets overvaagning af havneomraadet og kan ikke aendre den retlige kvalifikation af overvaagningsarbejdet (jf. herved dommen i SAT Fluggesellschaft-sagen, praemis 28). Som det fremgaar af naervaerende doms praemis 8, godkendes de priser, SEPG anvender, af det offentlige.

25 Det foerste spoergsmaal maa herefter besvares med, at traktatens artikel 86 skal fortolkes saaledes, at miljoeovervaagningsarbejde, som det offentlige har overdraget et privatretligt organ at udfoere i en oliehavn i en medlemsstat, ikke henhoerer under artiklens anvendelsesomraade, uanset om brugerne af havnen skal betale en afgift, hvis provenu skal finansiere arbejdet.

26 Henset til besvarelsen af det foerste spoergsmaal er det ufornoedent at besvare det andet og tredje spoergsmaal.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

27 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering, den tyske regering, den franske regering, Det Forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunale di Genova ved kendelse af 12. oktober 1995, for ret:

EF-traktatens artikel 86 skal fortolkes saaledes, at miljoeovervaagningsarbejde, som det offentlige har overdraget et privatretligt organ at udfoere i en oliehavn i en medlemsstat, ikke henhoerer under artiklens anvendelsesomraade, uanset om brugerne af havnen skal betale en afgift, hvis provenu skal finansiere arbejdet.

Generaladvokatens forslag til afgørelse

I - Indledende bemaerkninger

1 Tribunale di Genova har i medfoer af EF-Traktatens artikel 177 forelagt Domstolen en raekke praejudicielle spoergsmaal om, hvorvidt et monopol paa miljoeovervaagnings- og udrykningsarbejde i Genovas havn, som en havnevirksomhed er blevet tillagt af havnemyndigheden, er foreneligt med faellesskabsretten.

2 Denne sag fordrer en undersoegelse af, i hvilket omfang de forskellige obligatoriske tjenesteydelser, havnene i medlemsstaterne udfoerer, er forenelige med traktatens artikel 86. Sagen er til en vis grad parallel med en tidligere forelaeggelseskendelse fra samme retsinstans, hvori Domstolen afsagde dom den 10. december 1991, nemlig sagen Merci convenzionali porto di Genova mod Siderurgica Gabrielli (1) (herefter »Merci-dommen«), med hensyn til saavel de nationale retsregler som tilrettelaeggelsen af arbejdet i Genovas havn.

3 Sagen er saaledes vaesentlig, idet den giver Domstolen anledning til at traeffe afgoerelse om, i hvilket omfang miljoebeskyttelse er en aktivitet, som henhoerer under offentlig myndighed, og dermed ogsaa om, i hvilket omfang et organ, der har forureningsforebyggelse som sit hovedhverv, udoever en aktivitet, der er en statslig opgave.

II - De relevante retsforskrifter

A - Faellesskabsretlige bestemmelser

4 I henhold til traktatens artikel 86 er virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa faellesmarkedet, som kan paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, forbudt, idet dette er uforeneligt med faellesmarkedet. Artikel 86 lyder saaledes:

»En eller flere virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf er uforenelig med faellesmarkedet og forbudt i den udstraekning, samhandelen mellem medlemsstater herved paavirkes.

Misbrug kan isaer bestaa i:

a) direkte eller indirekte paatvingelse af urimelige koebs- eller salgsbetingelser eller andre urimelige forretningsbetingelser

b) ...

c) anvendelse af ulige vilkaar for ydelser af samme vaerdi over for handelspartnere, som derved stilles ringere i konkurrencen

d) at det stilles som vilkaar for indgaaelse af en aftale, at medkontrahenten godkender tillaegsydelser, som efter deres natur eller ifoelge handelssaedvane ikke har forbindelse med aftalens genstand.«

5 I traktatens artikel 90 hedder det:

»1. Medlemsstaterne afstaar, for saa vidt angaar offentlige virksomheder og virksomheder, som de indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder, fra at traeffe eller opretholde foranstaltninger, der er i strid med denne traktats bestemmelser, navnlig de i artikel 7 og 85-94 naevnte.

2. Virksomheder, der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse, eller som har karakter af fiskale monopoler, er underkastet denne traktats bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de saerlige opgaver, som er betroet dem. Udviklingen af samhandelen maa ikke paavirkes i et saadant omfang, at det strider mod Faellesskabets interesse.

3. ...«

B - Den nationale lovgivning

6 Genovas havn forvaltes af et statsligt organ, Consorzio autonomo del porto (herefter »CAP«) (2), som ved lov har faaet tillagt befoejelser af saavel administrativ som oekonomisk karakter vedroerende forvaltningen af denne havn.

7 Ved afgoerelse nr. 14 af 1. juli 1986 godkendte CAP's bestyrelsesformand den havnepolitimaessige og sikkerhedsmaessige ordning for oliehavnen Genova-Multedo, dvs. olieterminalen i Genovas havn (herefter »Porto petroli«).

8 Ved afgoerelse nr. 32 af 23. juli 1991 aendrede CAP's bestyrelsesformand ovennaevnte ordning, og der blev oprettet en obligatorisk miljoeovervaagnings- og udrykningstjeneste med det formaal at beskytte havneomraadet i tilfaelde af forurening som foelge af udledninger af mineralolieprodukter.

9 Ved dekret nr. 1186 af 30. august 1991 meddelte CAP's bestyrelsesformand virksomheden Servizi ecologici porto di Genova SpA (herefter »SEPG«) koncession til at udfoere det i punkt 8 naevnte arbejde.

10 Det fremgaar af artikel 1 i afgoerelse nr. 32 fra CAP's bestyrelsesformand, at SEPG har faaet overdraget at udfoere foelgende opgaver:

a. permanent overvaagning af alle vandomraader, navnlig naar der er tankskibe, som laegger til eller fra kaj, med henblik paa oejeblikkeligt at identificere eventuelle risici for udledninger af mineralolieprodukter og andre forurenende stoffer, uanset om saadanne udledninger maatte ske forsaetligt eller uagtsomt

b. i tilfaelde af udledninger fra et skib eller paa land, der sker i forbindelse med losning, lastning eller i oevrigt:

1) underrettes de kompetente myndigheder oejeblikkeligt om det skete, og der meddeles alle relevante oplysninger med henblik paa vurdering af uheldets omfang

2) traeffes der hurtigst muligt alle noedvendige og hensigtsmaessige foranstaltninger - som den for forureningen ansvarlige skal betale - med henblik paa at begraense udledningen og de dermed forbundne risici, og de udledte stoffer fjernes og/eller neutraliseres, ligesom der foretages en fuldstaendig rensning af de paagaeldende vandomraader.

11 Ved dekret nr. 1191 af 30. august 1991 godkendte CAP's bestyrelsesformand de priser, som SEPG kunne anvende ved udfoerelsen af det paagaeldende arbejde over for de skibe, der benytter faciliteterne i Porto petroli. Priserne var fastsat i forhold til skibenes tonnage og de transporterede maengder samt varigheden af det faktisk udfoerte arbejde. Ved dette dekret blev det paalagt alle skibe, uanset oprindelsessted og nationalitet, der anvender Porto petroli's faciliteter i forbindelse med lastning og losning af olie- og petrokemiske produkter, at betale den pris for forureningsforebyggelsen og/eller -bekaempelsen, som SEPG fakturerer dem.

12 Imidlertid indeholdt ovennaevnte afgoerelser fra CAP's bestyrelsesformand ikke bestemmelse om, at priserne finder anvendelse paa havnevirksomheden Porto petroli SpA, der af CAP har faaet overdraget at varetage de tekniske operationer i forbindelse med lastning og losning af mineralolieprodukter, kemiske produkter og petrokemiske produkter i Porto petroli.

III - Faktiske omstaendigheder

13 Det italienske selskab Diego Calì & Figli Srl (herefter »Calì«), som udfoerer soetransport med tankskibe af petrokemiske produkter for fremmed regning, benyttede ofte i perioden 1992-1994 kajerne Ovest 2 og Ovest 3 i Porto petroli (3) til losning af acetone (4).

14 I omraadet ved Liguria-bugten er der ikke andre terminaler til lastning og losning af kemiske og petrokemiske produkter (5).

15 Det faktiske losningsarbejde blev ikke udfoert af Calì, men af havnevirksomheden Porto petroli di Genova. Calì's skibe var imidlertid udstyret med egne forureningsbekaempende redskaber og rensningssystemer.

16 SEPG tilstillede Calì fakturaer paa i alt 8 708 928 LIT for »tjenesteydelser« leveret af SEPG til Calì. Calì naegtede at betale beloebet med henvisning til, at man ikke paa noget tidspunkt havde henvendt sig til SEPG og anmodet om at faa udfoert saadanne ydelser i Genovas havn.

17 Den 22. december 1994 paalagde praesidenten for Tribunale di Genova, efter paastand fra SEPG, Calì at betale det paagaeldende beloeb.

IV - De praejudicielle spoergsmaal

18 Som led i behandlingen af den sag, hvorunder Calì har rejst indsigelser mod det i punkt 17 naevnte paabud, har Tribunale di Genova ved kendelse af 12. oktober 1995 forelagt Domstolen tre praejudicielle spoergsmaal:

»1) Kan der antages at foreligge en 'dominerende stilling paa faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf', naar et aktieselskab, stiftet paa initiativ af en national havnemyndighed, i henhold til en administrativ koncession meddelt af den paagaeldende myndighed faar til opgave i en del af en havn, som specielt er indrettet til at laste og losse olieprodukter, med eneret at varetage, og faktisk ogsaa varetager driften af en miljoetjeneste, som brugerne af tjenesten, dvs. de skibe, der laegger til ved kajerne, for at de naevnte operationer kan foretages, paalaegges betaling for ifoelge en tarif, som ensidigt er fastsat af havnemyndigheden paa grundlag af skibenes tonnage og maengden af lossede eller lastede produkter?

2) Er det - henset til situationen beskrevet i spoergsmaal 1) og i betragtning af, at der foreligger en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller paa en vaesentlig del heraf - misbrug af den naevnte 'dominerende stilling' som forudsat i traktatens artikel 86, navnlig de i bestemmelsens litra a), c) og d) angivne former for praksis, at en virksomhed med eneret paa at udfoere tjenesteydelsen fastsaetter tariffer (ogsaa selv om det sker efter instruks fra det koncessionsgivende selskab), der

- er bindende og anvendes, uanset om der faktisk udfoeres overvaagnings- og/eller udrykningsarbejde, naar blot et skib laegger til ved en kajplads i oliehavnen for dér at udfoere lastning og losning af enten olie- eller kemiske og petrokemiske produkter ifoelge den foreskrevne kontrakt

- beloebsmaessigt udelukkende er fastsat paa grundlag af skibenes tonnage, de lastede eller lossede maengder samt - naar der faktisk udfoeres arbejde - dettes varighed, men ikke ud fra, hvorledes og i hvilket omfang produktet er miljoeforurenende

- rammer et andet retssubjekt end de retssubjekter, som skal udfoere de noedvendige tekniske operationer (konkret Porto petroli de Genova SpA og modtageren af produktet), da tariffen udelukkende gaelder for skibene (det passive subjekt for losning og lastning) med den uundgaaelige virkning, at ansvaret for eventuel forurening forflygtiges i forhold til betaling af omkostningen ved miljoetjenesten

- modsvarer en overfloedig tjeneste for skibene, henset til produktets karakter og/eller dets tilstand, idet skibet er udstyret med egne redskaber og rensningssystemer, som er tilpasset den type produkter, som skal lastes eller losses

- belaster skibet med en oekonomisk ydelse og tilsvarende omkostning ud over de omkostninger, der er fastsat i anloebskontrakten, indgaaet mellem transportvirksomheden og det selskab, som forvalter anloebshavnen, hvorved det maa antages, at de ikke har nogen funktionel forbindelse med genstanden for naevnte kontrakt?

3) Saafremt en eller flere af de i spoergsmaal 1) og 2) naevnte former for praksis er udtryk for en virksomheds misbrug af dominerende stilling som forudsat i traktatens artikel 86, oenskes det oplyst, om samhandelen mellem Unionens medlemsstater herved kan paavirkes.«

V - Besvarelse af de praejudicielle spoergsmaal

A - Formaliteten

19 Under den sag, hvorunder Calì har rejst indsigelser mod betalingspaalaegget, har selskabet haevdet, at afgoerelsen af tvisten beror paa to alternative muligheder, hvoraf den ene fordrer en fortolkning af traktatens artikel 86.

20 Calì har naermere anfoert, at hvis Tribunale di Genova antog, at CAP's afgoerelser skal fortolkes saaledes, at de udelukkende finder anvendelse paa skibe, der laster og losser mineralolieprodukter i Porto petroli og ikke vedroerer skibe, der udfoerer tilsvarende opgaver med petrokemiske produkter, ville det vaere unoedvendigt at forelaegge de praejudicielle spoergsmaal for at faa afgjort sagen. Dette ville derimod vaere noedvendigt, saafremt Tribunale di Genova antog, at de priser paa SEPG's tjenesteydelser, der anvendes over for skibe, som benytter Porto petroli's faciliteter, skal anvendes uden forskel over for alle skibe, der anloeber havnen, hvad enten de laster og losser mineralolieprodukter eller petrokemiske produkter.

21 Ogsaa Det Forenede Kongeriges regering har anfoert, at eftersom den nationale ret ikke har afgjort dette vaesentlige og under national ret henhoerende spoergsmaal, er forelaeggelsen for Domstolen unoedvendig, idet det ville betyde, at Domstolen i saa fald skulle afgoere et hypotetisk spoergsmaal. Det Forenede Kongeriges regering har henvist til dommen i Meilicke-sagen (6).

22 Jeg er ikke enig i, hvad Calì og Det Forenede Kongeriges regering har anfoert. For ifoelge fast retspraksis er det de nationale retsinstanser, der - som de eneste med umiddelbart kendskab til de faktiske omstaendigheder i sagen - paa baggrund af de konkrete forhold kan vurdere, saavel om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig, for at de kan afsige dom, som, om de spoergsmaal, de forelaegger Domstolen, har betydning for den sag, der er indbragt for dem (7). Endvidere har Domstolen i en raekke afgoerelser paapeget, at den nationale rets skoensbefoejelse i henhold til artikel 177 »ogsaa omfatter spoergsmaalet om, paa hvilket trin af sagens behandling, der boer forelaegges Domstolen et praejudicielt spoergsmaal« (8).

23 I lyset af ovennaevnte retspraksis og paa grund af, at Domstolen »raader over de faktiske og retlige oplysninger, som er noedvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spoergsmaal« (9), kan de af Tribunale di Genova forelagte praejudicielle spoergsmaal ikke antages at vaere aabenbart irrelevante med henblik paa loesningen af tvisten (10). Heraf foelger, at »for saa vidt paaberaabelsen af den paagaeldende bestemmelse ikke er aabenbart fejlagtig, er forelaeggelsen for Domstolen retmaessig«, og Domstolen skal derfor besvare de praejudicielle spoergsmaal (11).

B - De praejudicielle spoergsmaal

24 Med de praejudicielle spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om SEPG har misbrugt en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf, saaledes at dette kan paavirke samhandelen inden for Faellesskabet, jf. traktatens artikel 86.

25 Det foerste spoergsmaal, som boer belyses naermere, er naturligvis, om SEPG virkelig er en virksomhed i den i Faellesskabets konkurrenceregler forudsatte betydning. I bekraeftende fald boer der derefter ske en fastlaeggelse af det marked, inden for hvilket det skal undersoeges, om SEPG indtager en dominerende stilling.

1) Spoergsmaalet, om SEPG er en virksomhed

26 Den tyske regering og Calì har med henvisning til Merci-dommen (12) og Corsica Ferries-dommen (13) anfoert, at SEPG er en virksomhed, der indtager en dominerende stilling paa en vaesentlig del af faellesmarkedet.

27 Calì har paapeget, at forholdet mellem CAP, der er det statslige organ, som har meddelt koncessionen, og SEPG er rent administrativt, mens forholdet mellem SEPG og brugerne af Porto petroli er reguleret i en tvungen kontrakt, idet det ikke er et resultat af parternes frie valg, men af et paabud fra havnemyndigheden, nemlig fra CAP, der paalaegger den kontraherende transportoer at benytte den miljoetjeneste, SEPG udfoerer.

28 Den italienske regering har anfoert, at formaalet med og indholdet af den tjeneste, som SEPG forvalter i form af en koncession med eneret, viser, at der er tale om en aktivitet, som i hoej grad adskiller sig fra de oevrige havnevirksomheders aktiviteter, der gav anledning til de spoergsmaal, som blev rejst i Merci- og Corsica Ferries-sagerne, idet den vedroerer forureningsbekaempelse og sikkerheden i havnen og har til formaal at beskytte havmiljoeet (punkt 3 i den italienske regering skriftlige indlaeg).

29 SEPG har anfoert, at den miljoetjeneste, som selskabet varetager i Porto petroli, og som alle skibe, der anloeber havnen, drager fordel af, indebaerer, at SEPG varetager en »passiv« sikring af havnen og af den naerliggende taet befolkede del af Genova samt af de tilstoedende turistomraader. Med hensyn til afgoerelsen om fastsaettelse af de bindende priser, der faktureres de anloebende skibe, kan der indgives en administrativ klage. For saa vidt angaar konkrete ydelser i forbindelse med forureningsbekaempelse i tilfaelde af ulykker, anfoeres det, at disse ydelser ikke er obligatoriske, eftersom forureneren, saafremt denne er kendt, for egen regning kan lade opgaven udfoere af en virksomhed efter eget valg.

30 Heraf foelger, at det maa undersoeges, om SEPG, for saa vidt angaar den aktivitet, der vedroerer miljoetjeneste i Porto petroli, som er SEPG's hovedaktivitet, og hvis udfoerelse, gennem udstedelsen af fakturaer, har givet anledning til naervaerende tvist, driver oekonomisk virksomhed og derved er omfattet af konkurrencereglerne, saaledes som den tyske regering, Kommissionen og Calì har haevdet. En anden mulighed ville vaere, at SEPG's virksomhed maa antages at vaere forbundet med udoevelse af befoejelser, der er undergivet offentlig myndighed, saaledes som den franske regering og SEPG har anfoert i deres indlaeg - en mulighed, som Kommissionen i oevrigt ogsaa har paapeget i sit skriftlige indlaeg.

31 Jeg vil foerst se paa Domstolens praksis om, hvilke enheder der er virksomheder i henhold til de faellesskabsretlige konkurrenceregler, og dernaest undersoege, om SEPG er en virksomhed.

a) Domstolens praksis

32 Spoergsmaalet om, hvilke enheder der kan betegnes som en virksomhed og dermed er omfattet af Faellesskabets konkurrenceregler, har Domstolen beskaeftiget sig med adskillige gange. Domstolen har saaledes udtalt, at »begrebet virksomhed [omfatter] enhver enhed, som driver oekonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmaade« (14). Domstolen har saaledes altid anlagt en vid fortolkning af begrebet virksomhed. Det maa derfor undersoeges, om et organs eller en administrativ myndigheds virksomhed indebaerer udoevelse af offentlig myndighed eller udoevelse af oekonomisk aktivitet af industriel eller handelsmaessig karakter, som »i det mindste principielt kan udoeves af en privat virksomhed og med gevinst for oeje« (15).

33 Der er ganske mange eksempler i retspraksis. Saaledes antog Domstolen i sagen Hoefner og Elser, at det tyske organ Bundesanstalt fuer Arbeit var en virksomhed, idet den paagaeldende statslige institution som en selvstaendig enhed udoever oekonomisk virksomhed inden for arbejdsformidling (16).

34 Merci-sagen (17) drejede sig dels om markedet for tilrettelaeggelse af havnearbejde i Genovas havn med almindeligt gods for fremmed regning, hvilket var overdraget en bestemt havnevirksomhed, og dels om udfoerelsen af disse opgaver. Det var under sagen ikke omtvistet, at der var tale om organer, der udoevede oekonomisk virksomhed. Domstolen fastslog, at de paagaeldende organer maatte betragtes som virksomheder, som staten havde overdraget eksklusive rettigheder, jf. traktatens artikel 90, stk. 1. Domstolen udtalte endvidere, at saadanne virksomheder og/eller selskaber ikke kan antages at vaere virksomheder, »der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse« jf. traktatens artikel 90, stk. 2 (18).

35 I Corsica Ferries-sagen (19), som vedroerte markedet for obligatorisk lodstjeneste i Genovas Porto petroli, som blev udfoert af Genova Havns Lodsforening (Corporazione dei piloti del porto di Genova), hvis karakter af virksomhed var ubestridt, udtalte Domstolen ligesom i Merci-dommen, at lodsforeningen havde faaet »tillagt eneret til at udfoere obligatorisk lodstjeneste i Genovas havn« (20), jf. artikel 90, stk. 1.

36 I SAT Fluggesellschaft-sagen (21) skulle Domstolen tage stilling til, om Eurocontrol, der havde faaet til opgave navnlig at koordinere flyvekontroltjenesten i de kontraherende parters luftrum, udoevede virksomhed, som omhandlet i traktatens artikel 86 og 90. Efter at have undersoegt arten af, formaalet med og reglerne for disse aktiviteter (22) konkluderede Domstolen, at der ikke var tale om en virksomhed i den i disse artikler forudsatte betydning.

37 Domstolen fastslog foelgende (23): »Ud fra en helhedsbetragtning er Eurocontrol's virksomhed som foelge af sin art, sit formaal og de regler, den er undergivet, knyttet til udoevelsen af befoejelser vedroerende kontrollen af og de politimaessige opgaver i luftrummet, som typisk er befoejelser, der henregnes til offentlig myndighed. Der er ikke tale om oekonomisk virksomhed, som kan begrunde anvendelsen af traktatens konkurrenceregler« (24). Domstolen betragtede opkraevningen af en route-afgifter som en uadskillelig del af Eurocontrol's oevrige virksomhed (25). Den undersoegte ikke, om Eurocontrol for saa vidt angik eneretten til opkraevning af en route-afgifterne, hvilket var baggrunden for hovedsagen, var en virksomhed, der havde faaet overdraget et fiskalt monopol, som omhandlet i traktatens artikel 90, stk. 2 (26).

38 Det bemaerkes, at Domstolen i ovennaevnte sag (SAT Fluggesellschaft) fulgte generaladvokat Tesauro's forslag til afgoerelse. Han understregede, at »udfoerelsen af opgaver, der indebaerer et organs udoevelse af offentlig myndighed, medfoerer, at alle de af organet udfoerte opgaver kun falder uden for konkurrencereglerne, saafremt disse opgaver udgoer en uadskillelig del af hele den paagaeldende virksomhed«, og konkluderede, at »flyvekontroltjenesten udfoerer et naturligt monopol i det luftrum, hvor kontrollen udoeves, og for saa vidt angaar denne virksomhed er en konkurrence mellem to organer ikke blot uoenskelig, men af netop denne grund ogsaa umulig« (27). Han bemaerkede desuden, at (28) det ikke er foreneligt med kvalifikationen af en enhed som virksomhed, naar udoevelsen af en virksomhed i form af offentlig myndighed har som konsekvens, at en enhed, der handler i sin egenskab af offentlig myndighed, ikke omfattes af traktatens konkurrenceregler. Og han konkluderede, at der var tale om »en offentlig tjenesteydelse, der leveres uden vinding for oeje, hvilket ikke noedvendigvis - ved samme effektivitet - er uforeneligt med et oenske om en erhvervsmaessig forvaltning af denne virksomhed«.

39 Endvidere fastslog Domstolen i Poucet-dommen (29), at sygekasserne eller de organer, der medvirker ved administrationen af den offentlige socialsikring, ikke driver oekonomisk virksomhed, men derimod »har en rent social funktion«, fordi virksomheden er undergivet statskontrol (30), »bygger paa princippet om national solidaritet og ikke drives med vinding for oeje«. Hertil kommer, at »de udbetalte ydelser er fastlagt i lovgivningen og er uafhaengige af det beloeb, der er betalt i bidrag« (31). Domstolen bemaerkede, at saadanne socialsikringsordninger »bygger paa et system med obligatorisk medlemskab, som er uomgaengeligt noedvendigt, hvis der skal vaere tale om solidaritet og oekonomisk ligevaegt mellem ordningerne« (32). Desuden udtalte Domstolen, at de paagaeldende organer udfoerer deres opgave »ved at anvende loven og [de] har saaledes ikke mulighed for at paavirke bidragenes stoerrelse, midlernes anvendelse eller ydelsernes stoerrelse« (33).

40 Det er vaerd at bemaerke, at naar Domstolen skal traeffe afgoerelse om, hvorvidt en virksomhed er oekonomisk, undersoeger den virksomhedens art uanset hvilket organ der udoever den. Domstolen har saaledes bemaerket (34), at »staten kan optraede enten som udoever af offentlig myndighed eller som udoever af erhvervsmaessig virksomhed af industriel eller handelsmaessig art, hvorved der udbydes varer og tjenesteydelser paa markedet« (35), og at det ved vurderingen af, om virksomhed maa betegnes som udoevet af en offentlig virksomhed, ikke er afgoerende, at der er tale om en selvstaendig juridisk person i forhold til staten. Domstolen fastslog, at »for at kunne foretage denne sondring maa der derfor i hvert enkelt tilfaelde foretages en naermere undersoegelse af den paagaeldende statslige aktivitet med henblik paa at afgoere , hvilken af de naevnte kategorier den falder ind under« (36).

41 Det fremgaar af Domstolens praksis, saerligt af dommene i SAT Fluggesellschaft- og Poucet-sagerne, at visse enheder, der anvendes som led i en politik til gavn for almenvellet, og som nyder offentlige myndigheders privilegier, dvs. udoever en virksomhed, der er saerlig for offentlig myndighed eller varetager en rent samfundsmaessig funktion, ikke er virksomheder og derfor ikke i nogen henseende er omfattet af Faellesskabets konkurrenceregler.

42 For at naa frem til dette resultat har Domstolen foerst og fremmest undersoegt arten af den udfoerte virksomhed, dvs. om den er oekonomisk eller ikke, og om den principielt kunne udfoeres af en privat virksomhed med vinding for oeje. Desuden har Domstolen undersoegt formaalet med den paagaeldende virksomhed og de regler, den var omfattet af (37). Herudover har Domstolen vurderet en raekke - en vifte af - forhold, der ikke i sig selv var tilstraekkelige til, at en given virksomhed ikke kunne betragtes som oekonomisk virksomhed og derfor ikke var undergivet konkurrencereglerne. Naermere bestemt har Domstolen undersoegt, i hvilket omfang den enhed, hvis virksomhed skulle undersoeges, fungerede efter de regler, de administrative myndigheder havde fastsat, og navnlig, om enheden kunne paavirke stoerrelsen af de priser for tjenesteydelser, der blev opkraevet hos brugerne, samt i hvilket omfang den havde vinding for oeje.

b) Spoergsmaalet, om SEPG driver oekonomisk virksomhed

43 Allerfoerst skal der foretages en praecisering. Jeg mener, at den opkraevning fra SEPG, som har givet anledning til den verserende tvist, er en integrerende del af selskabets overvaagningsaktiviteter i havneomraadet. Jeg vil derfor foretage en samlet undersoegelse af, i hvilket omfang selskabet er en virksomhed, som omhandlet i konkurrencereglerne (38).

44 For saa vidt angaar spoergsmaalet, om SEPG driver oekonomisk virksomhed, er saavel den nationale ret, som anfoert i forelaeggelseskendelsen, som SEPG, den italienske og den franske regering af den opfattelse, at det grundlaeggende formaal med SEPG's aktiviteter inden for forureningsforebyggelse er at varetage sikkerheden for brugerne af Porto petroli, de taetbefolkede omraader naer havnen og omraaderne ved Genova i det hele taget, der er i kraftig turistmaessig vaekst. I sidste ende drejer det sig om bevarelse af offentlig ejendom.

45 Efter min opfattelse kan den miljoetjeneste, som SEPG udfoerer i Porto petroli, ikke antages at vaere af oekonomisk art, og selskabet kan derfor ikke betragtes som en virksomhed i konkurrencereglernes forstand.

46 Hvis man ser naermere paa arten af og genstanden for SEPG's aktiviteter, saaledes som de er defineret i artikel 1 i CAP's bestyrelsesformands afgoerelse nr. 32, og som bestaar i overvaagning med henblik paa at hindre forurening, dvs. beskyttelse af miljoeet i havnen og det hertil graensende omraade, kan aktiviteterne inddeles efter deres formaal. For det foerste drejer det sig om at beskytte havneomraadet i Porto petroli, dvs. offentlig ejendom, med henblik paa varetagelse af statens og borgernes interesser. For det andet drejer det sig om at beskytte brugerne af Porto petroli mod farer i tilfaelde af ulykker, og for det tredje om at beskytte omraader, der graenser op til Porto petroli, disses beboere, men ogsaa virksomheder, som har umiddelbar interesse i forebyggelse af enhver form for oekologisk ulykke som foelge af, at tankskibe laegger til i havnen.

47 Den miljoetjeneste i Porto petroli, som SEPG udfoerer, imoedekommer et grundlaeggende krav om sikkerhed for Porto petroli's brugere saavel som for beboerne i de omraader, der graenser op til Porto petroli. Bortset fra, at dette arbejde har til formaal at beskytte miljoeet, hvilket jeg vil komme naermere ind paa nedenfor, er det direkte forbundet - om ikke ligestillet - med politimaessige opgaver i havneomraadet i Porto petroli, og jeg mener, at denne opgave kan varetages af en offentlig myndighed, uanset hvilken retlig form der er valgt for denne myndighed og dens forvaltning. Heraf foelger, at en retlig enhed, som har faaet overdraget disse opgaver, ikke kan betragtes som en virksomhed i henhold til artikel 86. Det er derfor ufornoedent at undersoege, om der er tale om en virksomhed, der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse, som omhandlet i traktatens artikel 90, stk. 2 (39).

48 Herudover boer Domstolen udtrykkeligt fastslaa, at varetagelsen af de naevnte opgaver, dvs. den miljoebeskyttelse SEPG udfoerer, er en vigtig statslig opgave. Det vil sige, at en aktivitet, som bestaar i overvaagning af havmiljoeet (med henblik paa at forebygge forurening), dvs. miljoebeskyttelse, ikke kan vaere en erhvervsmaessig aktivitet, men derimod henhoerer under statens opgaver.

49 I lyset af ovenstaaende gennemgang kan SEPG's virksomhed i forbindelse med miljoeovervaagning i Porto petroli naeppe opfattes saaledes, at det er en opgave, som kan udfoeres paa konkurrencemaessige vilkaar, for dette kunne - i tilfaelde af, at opgaverne ikke blev udfoert - indebaere en risiko eller endda helt ophaeve beskyttelsesordningens effektivitet saavel i forhold til havnemiljoeet som i forhold til sikkerheden for brugerne og beboerne i de naerliggende omraader. Det drejer sig altsaa om en offentlig tjeneste uden relation til kommerciel udnyttelse med vinding for oeje. Den omstaendighed, at det drejer sig om en tjeneste, der udoeves i samfundets interesse, fremgaar tillige af, at overvaagningen noedvendigvis maa finde sted, uanset om der for et bestemt skib betales den udstedte faktura.

50 Endnu en omstaendighed, der foerer til, at SEPG ikke kan antages at udoeve oekonomisk virksomhed, er, at der for forvaltningen af aktiviteterne gaelder driftsprincipper, som ikke er typiske for privat virksomhed, eftersom CAP, i henhold til bestyrelsesformandens dekret nr. 1191, ensidigt godkender de priser, SEPG anvender i forbindelse med tjenesteydelser over for skibe, der benytter terminalerne i Porto petroli. SEPG kan saaledes ikke selvstaendigt traeffe beslutninger uafhaengigt af CAP, men arbejder for CAP's regning uden egentlig at kunne oeve indflydelse paa godkendelsen af de priser (40), der fastsaettes. SEPG kan kun opgoere de enkelte beloeb og opkraeve dem.

51 Endelig boer det bemaerkes, at naar det antages, at den tjenesteydelse, der betales for, ikke er af oekonomisk art, maa det samme gaelde for det arbejde, som bestaar i selve opkraevningen.

52 SEPG har haevdet, at der ikke noedvendigvis skal bestaa et kontraktligt forhold mellem SEPG og Calì, for at SEPG kan kraeve, at Calì betaler fakturaen, og at SEPG's forpligtelse i sidste ende er en foelge af CAP's bemyndigelse til at paalaegge afgifter. SEPG har tilfoejet, at de beloeb, der er anfoert i de fakturaer, som er udstedt for den miljoetjeneste, SEPG mod betaling udfoerer for skibe, der benytter anlaeggene i Porto petroli, og hvis opkraevning er SEPG's opgave, maa anerkendes som vaerende af rent afgiftsmaessig karakter.

53 Dertil kommer, saaledes som den italienske regerings repraesentant paapegede under den mundtlige forhandling, at dette kendetegn ved miljoetjenesten bevirker, at der ikke kan antages at vaere tale om et marked. Der er ikke udbud og efterspoergsel, eftersom den paagaeldende tjeneste udfoeres generelt i Porto petroli, ligesom bestemte tankskibe, der laegger til i havnen, ikke modtager bestemte tjenesteydelser. Den paagaeldende tjeneste sikrer, at vandmiljoeet er rent, og den indebaerer overvaagning med henblik paa at imoedegaa forureningsrisici. Den italienske regerings repraesentant erindrede om, at ved ulykker er SEPG ikke ansvarlig over for skibene, men kun over for Genovas havnemyndigheder. Den italienske regering har anfoert, at paa det punkt er den verserende sag anderledes end sagen om obligatorisk lodstjeneste i havnen, hvor lodsen er ansvarlig over for skibene ved eventuelle ulykker, han selv har vaeret aarsag til som foelge af fejlagtige manoevrer.

54 I denne forbindelse skal jeg goere opmaerksomhed paa, at i det konkrete tilfaelde maa de af SEPG opkraevede beloeb for miljoebeskyttelse i Porto petroli's havomraade betragtes som en omkostning, der af privatpersoner skal betales for den fordel, de har af en bestemt administrativ virksomhed, der udoeves i samfundets interesse (41).

c) Forebyggende miljoebeskyttelse som en aktivitet under offentlig myndighed

55 Bevidstheden om de risici, miljoeet udsaettes for i vore dage, samt den omstaendighed, at der ofte forekommer yderst alvorlige oekologiske katastrofer (42) paa hele kloden, har paa verdensplan gjort indtryk paa og mobiliseret ikke blot borgere samt private og offentlige organer, men ogsaa regeringer, som har maattet handle, idet de har maattet indfoere bestemmelser med henblik paa en effektiv miljoebeskyttelse. Heraf fremgaar det, at betydningen af forebyggelse og imoedegaaelse af oekologiske ulykker reelt er enorm, idet der er tale om at varetage almene interesser, ikke blot for de nuvaerende, men ogsaa for kommende generationer (43). Man kan derfor haevde, at miljoebeskyttelse navnlig har vaerdi som forebyggende faktor (44).

56 En gennemgang af traktaten og den afledte faellesskabsret foerer efter min mening til, at miljoebeskyttelse, navnlig i den forebyggende form, er en aktivitet, der hoerer under offentlig myndighed (45), og som man ikke kan forestille sig adskilt fra statslig virksomhed (46).

57 I traktatens artikel 2 er det udtrykkeligt fastsat, at Faellesskabet har til opgave, blandt andre formaal, ogsaa at fremme en vaekst, »som respekterer miljoeet«. I henhold til traktatens artikel 3, litra k), skal Faellesskabets virke omfatte »en miljoepolitik«. Respekten for miljoeet og udarbejdelse af en politik paa miljoeomraadet kan man vanskeligt forestille sig, uden at de ansvarlige myndigheder er agtpaagivende, idet de netop skal forebygge miljoeskadelige haendelser.

58 Den stigende interesse for miljoebeskyttelse fremgaar ogsaa klart af, at hele afsnit XVI i traktaten (artikel 130 R - 130 T) indeholder bestemmelser om miljoeet.

59 Den grundlaeggende bestemmelse om miljoebeskyttelse er traktatens artikel 130 R, der lyder saaledes:

»...

2. Faellesskabets politik paa miljoeomraadet tager sigte paa et hoejt beskyttelsesniveau under hensyntagen til de forskelligartede forhold, der goer sig gaeldende i de forskellige omraader i Faellesskabet. Den bygger paa forsigtighedsprincippet om forebyggende indsats, princippet om indgreb over for miljoeskader fortrinsvis ved kilden og princippet om, at forureneren betaler. Kravene med hensyn til miljoebeskyttelse skal integreres i udformningen og gennemfoerelsen af Faellesskabets politikker paa andre omraader.

...« (47) (min fremhaevelse).

I henhold til artikel 130 T er de af Raadet i medfoer af artikel 130 S vedtagne beskyttelsesforanstaltninger »ikke til hinder for, at de enkelte medlemsstater opretholder eller indfoerer strengere beskyttelsesforanstaltninger«, men disse skal vaere forenelige med traktaten og skal meddeles Kommissionen (48).

60 Paa grundlag af en raekke bestemmelser i den primaere faellesskabsret og Domstolens praksis kan det fastslaas, at miljoebeskyttelse, naermere bestemt aktiviteter inden for overvaagning og kontrol af, i hvilket omfang den lovgivning og praksis, der har til formaal at forebygge ulykker, som oedelaegger miljoeet, i virkeligheden anvendes, er aktiviteter under offentlig myndighed, dvs. aktiviteter, som hoerer under offentlige myndigheder, eftersom »den bedste miljoepolitik bestaar i at forebygge, at der skabes forurening og gener frem for senere at bekaempe deres virkninger« (49).

61 For saa vidt angaar Raadets direktiv 84/631/EOEF (50) har Domstolen med hensyn til graenseoverskridende overfoersel af farligt affald fastslaaet (51), at »de paagaeldende nationale myndigheder kan fremsaette indsigelser og saaledes forbyde konkrete overfoersler af farligt affald ... af hensyn dels til beskyttelsen af miljoeet og sundheden, dels til den offentlige orden og sikkerhed« (52). Beskyttelse af miljoeet og sundheden er saaledes anfoert som hensyn, der kan begrunde saerlige aktiviteter fra de offentlige myndigheders side. Man kan derfor betragte det saaledes, at de er aktiviteter, der hoerer under offentlig myndighed (53).

62 Endnu et argument, der taler for, at forebyggelse af miljoeulykker er blandt de aktiviteter, der hoerer under offentlig myndighed, fremgaar af en gennemgang af bestemmelserne i f.eks. Raadets direktiv 93/75/EOEF (54). I henhold til tredje betragtning blev der ved dette direktiv skabt en ramme for underretning af de kompetente myndigheder, saaledes at disse blev sat i stand til at traeffe de noedvendige forholdsregler vedroerende skibe, der med farligt eller forurenende gods om bord er paa vej til eller fra Faellesskabets soehavne. Af bestemmelserne i direktiv 93/75 som helhed kan det udledes, at forebyggelse af forureningsrisici og risikoen for alvorlige ulykker som foelge af soetransport af farligt eller forurenende gods er forbundet med et overordnet overvaagnings- og sikringsarbejde, der har til formaal at forebygge og begraense de skader, som i tilfaelde af ulykker kan opstaa til soes i og uden for havne. Overvaagning og kontrol af, i hvilket omfang den lovgivning, som har til formaal at forebygge saadanne ulykker, bliver overholdt, er altsaa aktiviteter, der hoerer under offentlig myndighed, og de udoeves med henblik paa at varetage tvingende almene hensyn (55).

63 Endvidere fremgaar det af Domstolens praksis, at miljoebeskyttelse er »et alment hensyn« (56), som kan begrunde restriktioner i samhandelen og den frie konkurrence (57).

64 Endelig er en raekke yderligere faellesskabsbestemmelser (58) baseret paa, at overvaagning, der har til formaal at beskytte miljoeet, er en aktivitet, der hoerer under offentlig myndighed, og som ikke kan anses for at vaere af oekonomisk art.

2) Spoergsmaalet, om SEPG har tilsidesat traktatens artikel 86 og artikel 90, stk. 2

65 Ifoelge italiensk lovgivning har SEPG eksklusive rettigheder vedroerende overvaagning (og udrykning) med henblik paa beskyttelse af havmiljoeet i tilfaelde af forurening som foelge af olieudslip. SEPG har altsaa eneret i henhold til traktatens artikel 90, stk. 1.

66 Domstolen har i en raekke afgoerelser fastslaaet, at »for saa vidt der er tale om en virksomheds selvstaendige adfaerd, skal denne vurderes i lyset af traktatens bestemmelser for virksomhederne, navnlig artikel 85, 86 og artikel 90, stk. 2« (59). Saafremt Domstolen maatte finde, at SEPG er en virksomhed i henhold til konkurrencereglerne, er det derfor noedvendigt - efter at SEPG's adfaerd er vurderet i lyset af artikel 86 - at undersoege, i hvilket omfang SEPG kan betragtes som en virksomhed, der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse i henhold til artikel 90, stk. 2, samt eventuelle foelger heraf.

a) Besvarelse af det foerste praejudicielle spoergsmaal: afgraensning af det relevante marked samt spoergsmaalet om, hvorvidt SEPG indtager en dominerende stilling

67 Det Forenede Kongeriges regering har anfoert, at i henhold til Merci-dommen indtager SEPG, der er indroemmet eksklusive rettigheder og varetager en miljoebeskyttelsestjeneste, en dominerende stilling paa en vaesentlig del af faellesmarkedet. Regeringen har tilfoejet, at de opgaver, SEPG udfoerer, ikke synes at udgoere en selvstaendig tjeneste, der, som i Merci-sagen, er forbundet med anvendelse af havnen, men derimod udgoer en integrerende del af havnens forvaltning. Regeringen har forklaret, at det, der daekker »overvaagningssiden« af SEPG's virksomhed, er den overvaagning, som udfoeres i havnen med henblik paa en rettidig opsporing af forurening. Den udrykning, som foretages i tilfaelde af forurening, udgoer ikke en tjenesteydelse til det forurenende skib, men er blot en del af forvaltningen af havnen, som varetages af hensyn til alle dens brugere og med henblik paa, at havnefaciliteterne generelt fungerer bedst muligt.

68 Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen har anfoert, at det ikke er SEPG, der indtager en dominerende stilling, men derimod CAP som saadan, der stiller havnefaciliteterne til raadighed for brugerne. De beloeb, SEPG opkraever, er en del af de samlede afgifter, der opkraeves for brug af Porto petroli.

69 Kommissionen har ikke bestridt, at overvaagningsarbejdet i forbindelse med lastning og losning af mineralolieprodukter er en tjenesteydelse i offentlighedens interesse, som har oekonomisk karakter. Ikke desto mindre mener Kommissionen, at paa tidspunktet for de omtvistede faktiske omstaendigheder hoerte SEPG under CAP, hvorfor CAP og SEPG udgoer én oekonomisk enhed, hvilket indebaerer, at enhver handling fra SEPG's side kan henregnes direkte til CAP. Kommissionen har paaberaabt sig Merci-dommen (60) og anfoert, at Domstolen i flere afgoerelser har fastslaaet, at CAP har samtlige de kendetegn, der er noedvendige for, at CAP kan betragtes som en virksomhed i henhold til traktatens artikel 86.

70 Kommissionen har endvidere haevdet, at ved besvarelsen af, om der er tale om en dominerende stilling, og om de ydelser, SEPG fakturerer, udgoer uberettigede tillaegsydelser uden relation til kontraktens genstand og er ensbetydende med misbrug af en dominerende stilling, maa det at stille faciliteter og udstyr til raadighed ved lastning og losning af mineralolieprodukter, petrokemiske produkter og kemiske produkter i Genovas Porto petroli betragtes som udoevelse af virksomhed. Dette begrunder Kommissionen med, at det er Calì, der har oensket det paagaeldende udstyr stillet til raadighed, hvorfor det er denne tjeneste, der, i tilfaelde af forurening, foelger af forpligtelsen til at goere brug af den overvaagnings- og udrykningstjeneste, som SEPG tilbyder.

71 Kommissionens og Det Forenede Kongeriges argumentation kan jeg ikke tiltraede. Efter min mening er det karakteren af de aktiviteter, SEPG udoever, og ikke, om SEPG er en integrerende del af CAP, der er det afgoerende ved vurderingen af, om SEPG's aktivitet er en virksomhed, hvis adfaerd skal undersoeges i lyset af traktatens artikel 86 og 90 (61). Faktisk er det ogsaa det, den nationale ret oensker oplyst, og for at give et relevant svar er det naeppe noedvendigt ogsaa at undersoege, i hvilket omfang CAP udgoer en virksomhed i henhold til artikel 86, eller en virksomhed, som har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse.

72 Ud over ovennaevnte overvejelser er det vaerd at bemaerke, at det fremgaar af Merci-dommen (62), at Domstolen ikke omtaler CAP, men udtrykkeligt »en virksomhed« i medlemsstaten, saasom »havneselskabet i Genova« (63). Domstolen tog saaledes ikke stilling til, om CAP i henhold til artikel 86 var en virksomhed, men til, om to konkrete enheder udgjorde virksomheder (64). Naermere bestemt antog Domstolen vedroerende en bestemt havnevirksomheds (65) koeb, for tredjemands regning, af tilrettelaeggelsen af havnearbejde i forbindelse med almindeligt gods i Genovas havn og et bestemt havneselskabs (66) udfoerelse af disse arbejder, at en saadan virksomhed og/eller sammenslutning indtog en dominerende stilling, men ikke kunne betragtes som en virksomhed, der »har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse« i den i traktatens artikel 90, stk. 2, forudsatte betydning (67), men Domstolen undersoegte ikke, om CAP i sin helhed udgoer en virksomhed (68).

73 I Corsica Ferries-sagen (69) undersoegte Domstolen, om der var tale om misbrug af en dominerende stilling for en virksomhed, der havde faaet eneret til at yde obligatorisk lodstjeneste i Genovas havn, og Domstolen definerede herefter det relevante marked som »lodstjeneste i Genovas havn« (70). Heller ikke i dette tilfaelde tog Domstolen saaledes stilling til, om CAP var en virksomhed med en dominerende stilling paa det paagaeldende marked (markedet for havnearbejde under ét).

74 SEPG har anfoert, at selv om Domstolen i Merci-dommen betegnede Genovas havn som en vaesentlig del af faellesmarkedet, kan denne loesning ikke anvendes paa Porto petroli og det paa grund af dette markeds stoerrelse (havnen er en del af Genovas havn), de varer, der haandteres her (mineralolieprodukter og petrokemiske produkter) og de alternativer, der tilbydes i havnen.

75 Denne argumentation fra SEPG's side kan jeg, som den er opbygget, ikke tiltraede. For saa vidt angaar denne sag mener jeg, at retspraksis er entydig. I Merci-dommen fastslog Domstolen, at »i betragtning af bl.a. omfanget af handelen i denne havn og dens betydning i forhold til den paagaeldende medlemsstats samlede import og eksport ad soevejen kan dette marked anses for en vaesentlig del af det faelles marked« (71).

76 Det marked, denne sag vedroerer, er markedet for tjenesteydelser med henblik paa forureningsforebyggelse i en del af Genovas havn, hvor der paa grund af de dér eksisterende saerlige faciliteter kan losses og lastes mineralolieprodukter, kemiske produkter og petrokemiske produkter. Det fremgaar af de oplysninger, som Calì og Kommissionen fremkom med under den mundtlige forhandling, at de produkter (mineralolieprodukter, kemiske produkter og petrokemiske produkter), der haandteres i Porto petroli i Genova, udgoer en vaesentlig del af de produkter, der i alt haandteres i havnen, og at hele Liguria-omraadet betjenes via Porto petroli i Genova. Porto petroli's strategiske betydning er dermed aabenbar i kraft af, at de vigtige industriomraader i det nordvestlige Italien ligger taet ved. Paa grundlag af Merci-dommen (72) maa det marked, hvor SEPG driver virksomhed (miljoetjeneste i Porto petroli i Genova), anses for en vaesentlig del af faellesmarkedet.

77 Som det fremgaar af forelaeggelseskendelsen og den omtvistede italienske lovgivning, har SEPG monopol paa forureningsforebyggelse (samt paa forureningsbekaempelse ved oekologiske ulykker) paa en vaesentlig del af faellesmarkedet. Alene den omstaendighed beviser i henhold til fast retspraksis (73), at SEPG indtager en dominerende stilling.

78 Jeg mener derfor, at loesningen i Merci-sagen ogsaa kan anvendes i denne sag, saaledes at for saa vidt angaar den del af SEPG's aktiviteter, som udgoer en virksomhed, og som har monopol, foreligger der en dominerende stilling paa en vaesentlig del af faellesmarkedet, idet det dog maa bemaerkes, at »den blotte omstaendighed, at der skabes en saadan dominerende stilling ved tildeling af eksklusive rettigheder, som omhandlet i traktatens artikel 90, stk. 1, ikke i sig selv er uforenelig med artikel 86«, saaledes som Domstolen har fastslaaet (74).

b) Besvarelse af det andet praejudicielle spoergsmaal: misbrug af en dominerende stilling

79 Der er ved den nationale ret rejst spoergsmaal om, i hvilket omfang SEPG er en virksomhed, der misbruger sin dominerende stilling i Porto petroli, hvilket indebaerer en risiko for fordrejning af konkurrencen i samhandelen inden for Faellesskabet. Spoergsmaalet er blevet rejst som foelge af, at Calì undlod at betale fakturaer udstedt for Calì's tankskibes benyttelse af kajerne i Porto petroli. Det er min opfattelse, at dette spoergsmaal kun boer undersoeges for saa vidt angaar den del af SEPG's aktiviteter, der bestaar i miljoeovervaagning og forureningsbekaempelse. Det er derfor ufornoedent at undersoege, hvad der ville vaere sket, saafremt der virkelig var sket en ulykke med deraf foelgende forurening af miljoeet i Porto petroli, hvilket den nationale ret da heller ikke er fremkommet med bemaerkninger om. I saa fald havde Domstolen maattet give et svar, der ikke var relevant med henblik paa afgoerelsen af den foreliggende tvist (75), dvs. den ville formulere en raadgivende udtalelse i et hypotetisk spoergsmaal, som ikke optager den nationale ret (76). Det bemaerkes, at ifoelge fast praksis »har Domstolen ikke kompetence til at give den forelaeggende retsinstans en besvarelse, naar de spoergsmaal, den har faaet forelagt, savner enhver forbindelse med de faktiske omstaendigheder i hovedsagen eller dennes genstand og saaledes ikke er udtryk for, at der objektivt er brug for en besvarelse, paa grundlag af hvilken hovedsagen kan afgoeres« (77).

80 Efter disse indledende bemaerkninger vil jeg gaa over til at undersoege, i hvilket omfang CAP's godkendelse af de priser, SEPG anvender, saetter SEPG i stand til at misbruge sin dominerende stilling, som omhandlet i traktatens artikel 86, stk. 2, litra a), b) og c).

i) Tilsidesaettelse af artikel 86, stk. 2, litra a)

81 Calì har anfoert, at uanset om SEPG rent faktisk ikke har leveret bestemte tjenesteydelser til brugerne af havnen, tages der ved den prisordning, som CAP har indfoert, ikke hensyn til, om et transporteret produkt er farligt, men kun til skibenes tonnage og produkternes maengde, og ordningen er derfor en urimelig forretningsbetingelse i henhold til artikel 86, stk. 2, litra a). Calì har anfoert, at brugerne af Porto petroli belastes oekonomisk af, at der kraeves uforholdsmaessigt hoeje beloeb for ikke-rekvirerede tjenesteydelser.

82 SEPG har heroverfor anfoert, at de priser, der anvendes, ikke er en urimelig forretningsbetingelse, eftersom transportoeren kan lade denne udgift indgaa i transportprisen. Paa grund af arten af den virksomhed, SEPG udfoerer, kan de kriterier, som anvendes ved fastsaettelsen af de opkraevede beloeb, hvilket sker i forhold til skibenes tonnage og maengden af de transporterede produkter, ikke betragtes som en urimelig forretningsbetingelse. Eftersom priserne er fastsat efter en saerlig og sagkyndig undersoegelse fra specialister paa omraadet og efter forhandlinger med brugerne af Porto petroli og under alle omstaendigheder er lave, kan de ikke betragtes som uforholdsmaessigt hoeje.

83 Paa grund af arten af de tjenesteydelser, SEPG generelt udfoerer (78) for alle brugere af Porto petroli, mener jeg, at de kriterier, der er lagt til grund ved fastsaettelsen af de opkraevede beloeb, som er udregnet forholdsmaessigt efter skibenes tonnage og maengderne af de haandterede produkter og ikke deres art, kvalitet og forurenende egenskaber, ikke kan betragtes som en urimelig forretningsbetingelse. Tvaertimod er disse kriterier acceptable, fordi de er objektive. Samme konklusion naar man frem til ved at se paa stoerrelsen af de opkraevede beloeb, som er temmelig lave (79). Det er derfor vanskeligt at se, hvori en tilsidesaettelse af artikel 86, stk. 2, litra a), skulle bestaa.

84 Derimod kunne artikel 86, stk. 2, litra a), anses for tilsidesat derved, at det selskab, der indtager en dominerende stilling, nemlig SEPG, og som i medfoer af den omtvistede nationale regel er tillagt eksklusive rettigheder, af denne grund opkraever beloeb for tjenesteydelser, der ikke udtrykkeligt er blevet rekvireret af Calì (80). Spoergsmaalet er, om dette »misbrug« af den dominerende stilling er berettiget i henhold til artikel 90, stk. 2, hvilket jeg vil undersoege i det foelgende.

ii) Tilsidesaettelse af artikel 86, stk. 2, litra c)

85 Den nationale ret har bemaerket, at SEPG's obligatoriske fakturering, der som foelge af, at den udelukkende foretages over for de skibe, der anloeber havnen, rammer et andet retsobjekt end det, der skal udfoere de paakraevede tekniske operationer (81), som konsekvens har, at der sker en uundgaaelig ansvarsforflygtigelse for en eventuel forurening og for udgiften til forureningsbekaempelsen. I virkeligheden rejser den nationale ret altsaa det spoergsmaal, om der foreligger misbrug af en dominerende stilling som foelge af indfoerelse af ulige vilkaar for ydelser af samme vaerdi i den i traktatens artikel 86, stk. 2, litra c), forudsatte betydning.

86 Denne argumentation kan ikke tiltraedes. Jeg mener ikke, det kan antages, at der er indfoert ulige vilkaar for ydelser af samme vaerdi over for konkret Porto petroli di Genova SpA, der udfoerer losning og lastning, og transportoererne/modtagerne af produktet paa den ene side og over for tankskibene paa den anden side, eftersom de opkraevede beloeb kun kan opkraeves for skibe, der anvender havnefaciliteterne og derved kan foraarsage oekologiske ulykker; og i sidste instans opkraeves de hos den erhvervsdrivende, paa hvis foranledning transporten og lastningen eller losningen sker.

iii) Tilsidesaettelse af artikel 86, stk. 2, litra d)

87 Calì har anfoert, at den miljoeovervaagningstjeneste, SEPG udfoerer, er en tillaegsydelse, som ikke er paakraevet i henhold til den anloebskontrakt, transportoeren indgaar med Porto petroli. Den er saaledes en overfloedig og urimelig foroegelse af omkostningerne for transportoeren, hvilket er i strid med traktatens artikel 86, stk. 2, litra d).

88 Kommissionen har anfoert, at CAP, gennem sit datterselskab SEPG, har tilsidesat artikel 86, stk. 2, litra d), derved, at alle skibe, der anloeber Porto petroli, uden forskel paalaegges en tjenesteydelse, som paa grund af arten af det transporterede produkt (naar dette produkt ikke er miljoeforurenende) er unoedvendig og urimelig.

89 Denne argumentation bygger paa en klar undervurdering af den forebyggende miljoebeskyttelses betydning for havnen og af forureningsbekaempelsens betydning for brugerne. Argumentationen ville i hvert fald hoejst kunne anses for begrundet ud fra en foerstehaandsbetragtning, hvis man helt undlod at tage arten af de ydelser, brugerne af Porto petroli modtager, i betragtning. Imidlertid kan det efter min opfattelse ikke antages, at det beloeb, der skal betales for miljoetjenesten, er en unoedvendig og urimelig foroegelse af transportoerens omkostninger, uanset om hans skib raader over eget forureningsbekaempelsesudstyr, som er tilpasset den type vare, han losser og laster. Ogsaa her er spoergsmaalet, om dette »misbrug« af en dominerende stilling fra SEPG's side er begrundet i henhold til artikel 90, stk. 2. Dette vil jeg undersoege nedenfor.

c) Besvarelse af det tredje praejudicielle spoergsmaal: paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne

90 Calì har anfoert, at den fakturering, SEPG foretager, medfoerer en urimelig forhoejelse af transportomkostningerne, som overvaeltes paa de importerede eller eksporterede produkters pris. Paa den maade indebaerer det monopol, SEPG har, en fordrejning af konkurrencen til skade for andre italienske eller fra andre medlemsstater stammende virksomheder, der maatte oenske til udbyde tilsvarende tjenesteydelser i Porto petroli.

91 Henset til, at Genovas havn har stor betydning for den internationale samhandel, og til Domstolens faste praksis (82), hvorefter »der ikke ifoelge artikel 86 gaelder noget krav om, at det bevises, at den adfaerd, der maa karakteriseres som misbrug, faktisk maerkbart har paavirket samhandelen mellem medlemsstaterne, men blot et krav om, at det bevises, at den omhandlede adfaerd kan virke som naevnt«, mener jeg, at det i det foreliggende tilfaelde kunne haevdes, at SEPG's adfaerd, der bestaar i misbrug af en dominerende stilling i henhold til artikel 86, kan paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

3) Spoergsmaalet, om SEPG er en virksomhed, der har faaet overdraget at udfoere en tjenesteydelse af almindelig oekonomisk interesse

92 Som Den Italienske Republiks repraesentant har paapeget saavel i sine skriftlige indlaeg som under den mundtlige forhandling, forvalter SEPG en tjenesteydelse i offentlighedens interesse. SEPG kan derfor betragtes som en virksomhed, der har faaet overdraget at udfoere en tjenesteydelse af almindelig oekonomisk interesse, som omhandlet i artikel 90, stk. 2, og konkurrencereglerne finder derfor ikke anvendelse i den foreliggende sag.

93 Det Forenede Kongeriges regering har anfoert, at det - i modsaetning til Merci-dommen - er havnemyndigheden, som SEPG udgoer en integrerende del af, der udfoerer en tjenesteydelse af almindelig oekonomisk interesse, som omhandlet i traktatens artikel 90, stk. 2.

94 Heroverfor har Kommissionen anfoert, at i henhold til Merci-dommen har det havnearbejde, SEPG's virksomhed henhoerer under, ingen saerlige kendetegn i forhold til anden oekonomisk virksomhed, som kan begrunde en anvendelse af undtagelsesbestemmelsen i artikel 90, stk. 2.

95 I traktatens artikel 90, stk. 2, hedder det: »Virksomheder, der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse, eller som har karakter af fiskale monopoler, er underkastet denne traktats bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de saerlige opgaver, som er betroet dem.« Eftersom denne formulering (»virksomheder, der er blevet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse«) er en undtagelse fra Faellesskabets konkurrenceregler, fortolker Domstolen den snaevert (83). Jeg vil herefter undersoege, i hvilket omfang konkurrencereglerne finder anvendelse over for SEPG.

96 Det er indlysende, at virksomheder, der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse (84), udoever aktiviteter, der er »virksomhed, som er direkte til gavn for samfundet« (85). Saafremt det antages, at SEPG's aktiviteter udgoer virksomhed efter de faelles konkurrenceregler, mener jeg, at SEPG paa grund af arten af de aktiviteter, der udoeves, helt klart boer henfoeres under denne kategori af virksomheder.

97 I det foreliggende tilfaelde mener jeg herefter, at det af sagsakterne fra den nationale ret og af de skriftlige indlaeg fremgaar, at SEPG's aktiviteter, for saa vidt de antages at vaere af oekonomisk art, er af almindelig oekonomisk interesse. Den permanente miljoeovervaagning af havnefaciliteterne, saaledes at disse bevares i en saadan form, at tankskibe uden risici for brugerne af Porto petroli og for beboere og erhvervsdrivende i de tilgraensende omraader, kan anloebe, laste og losse, maa efter min opfattelse betragtes som en tjenesteydelse af almindelig oekonomisk interesse (86).

98 For at der opstaar spoergsmaal om anvendelsen af traktatens artikel 90, stk. 2, skal udfoerelse af tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse efter Domstolens faste praksis vaere overdraget til en bestemt virksomhed ved en »retsakt udstedt af en offentlig myndighed« (87). I det foreliggende tilfaelde er CAP's bestyrelsesformands afgoerelser, hvorved han har overdraget SEPG eneret til at udfoere miljoeovervaagningstjenesten i Genovas havn, en saadan »retsakt«, idet udfoerelsen af en tjenesteydelse i almindelig oekonomisk interesse herved er overdraget en bestemt virksomhed, eller der herved er foretaget en naermere fastlaeggelse af de forpligtelser, virksomheden er paalagt under udfoerelse af tjenesteydelsen.

99 Spoergsmaalet er herefter, om en begraensning af konkurrencen er noedvendig, for at SEPG kan udfoere den specifikke opgave, selskabet har faaet overdraget.

100 Domstolen har anerkendt, at andre erhvervsdrivende kan begraense konkurrencen (88), men kun »i det omfang, det maatte vaere noedvendigt, for at virksomheden kan udfoere den opgave af almindelig interesse, som den er blevet betroet. Der maa i denne forbindelse tages hensyn til de oekonomiske vilkaar, der gaelder for virksomheden, herunder navnlig virksomhedens omkostninger og de regler, som den - navnlig paa miljoeomraadet - er underkastet«. Domstolen har udtalt (89), at det tilkommer den nationale ret at undersoege, om en begraensning af konkurrencen er noedvendig for, at en saadan virksomhed, der er blevet betroet en saadan opgave af almindelig oekonomisk interesse, kan udfoere sin opgave (90).

101 Paa baggrund af oplysningerne i sagen og de skriftlige indlaeg mener jeg, at en anvendelse af traktatens konkurrenceregler ville kunne vaere til hinder for, at SEPG kunne udfoere sin opgave, og det af foelgende grunde: Bortset fra, at man ikke i praksis kan forestille sig, at en miljoeovervaagningstjeneste kan udfoeres af flere indbyrdes konkurrerende og dermed eventuelt ineffektive organer, ville private erhvervsdrivende - saafremt de frit kunne konkurrere med et organ, der havde eksklusive rettigheder, og inden for de omraader, de oenskede - kunne koncentrere sig om oekonomisk rentable aktiviteter, som f.eks. overvaagning af lastning og losning af tankskibe tilhoerende bestemte selskaber, og i saa fald kunne tilbyde lavere priser end dem, der tilbydes af det organ, der har eksklusive rettigheder, eftersom de i modsaetning til dette organ ikke ville vaere forpligtet til at udligne tab, de urentable omraader maatte give, med det overskud, der fremkommer paa mere rentable omraader (91). En saadan loesning ville indebaere en nedvurdering af behovet for en permanent og effektiv miljoebeskyttelse, som det er Faellesskabets og medlemsstaternes opgave at respektere.

102 Sammenfattende mener jeg, at kun saafremt Domstolen maatte fastslaa, at SEPG er en virksomhed, som omhandlet i Faellesskabets konkurrenceregler, maatte jeg konkludere, at der er tale om en virksomhed, der har faaet overdraget at udfoere en opgave af almindelig oekonomisk interesse i den i traktatens artikel 90, stk. 2, forudsatte betydning. Heraf foelger, at det tilkommer den nationale ret, paa grundlag af de oplysninger, den paagaeldende virksomhed, konkret SEPG, maatte fremkomme med, at vurdere, hvilke almene hensyn virksomheden skal varetage, og som forpligter den til at handle i strid med traktatens artikel 86 og artikel 90, stk. 1 (92).

VI - Forslag til afgoerelse

103 Jeg skal herefter sammenfattende foreslaa Domstolen at besvare de af Tribunale di Genova forelagte praejudicielle spoergsmaal saaledes:

»Et havneselskab, der i en havns vandomraade har faaet overdraget at udfoere miljoeovervaagnings- og miljoebeskyttelsesarbejde som det i forelaeggelseskendelsen beskrevne, er ikke en virksomhed i den i traktatens artikel 86 og 90 forudsatte betydning.«

(1) - Sag C-179/90, Sml. I, s. 5889.

(2) - Siden den 30.12.1994 har CAP i medfoer af lov nr. 84 af 28.1.1994 om aendring af lovgivningen om havne vaeret erstattet af Autorità portuale (havnemyndigheden).

(3) - Den forelaeggende ret har forklaret, at kajerne Ovest 2 og Ovest 3 udelukkende benyttes til lastning og losning af petrokemiske og kemiske produkter, mens anloebsbroerne Alpha, Beta, Gamma og Delta i Porto petroli benyttes til losning og lastning af mineralolieprodukter.

(4) - Som Kommissionen har forklaret (punkt 9 i det skriftlige indlaeg), er acetone i henhold til den gaeldende faellesskabslovgivning et farligt kemisk produkt, fordi det er braendbart, men det er ikke forurenende for havmiljoeet.

(5) - Som Kommissionen har anfoert (punkt 7 i det skriftlige indlaeg), er Porto petroli i Genova, takket vaere sin strategiske beliggenhed og de store maengder produkter, der haandteres, Italiens vigtigste havn, eftersom den stoeder op til store industrizoner i det nordvestlige Italien. Ifoelge de anfoerte oplysninger udgjorde de mineralolieprodukter og kemiske produkter, der blev haandteret i 1993, over 50% af den kommercielle transport, der blev registreret i Genovabugten. Naermere bestemt udgjorde de 23 830 000 tons ud af i alt 43 225 000 tons. Kommissionen har forklaret, at maengden af saadanne produkter, der blev haandteret i Genovas havn, vaesentligt oversteg den samlede maengde, der blev haandteret i havnene i La Spezia, Livorno og Savona. Endelig har Kommissionen paapeget, at Porto petroli i Genova er den stoerste havn i Italien for mineralolieprodukter, idet der her haandteres 15% af den samlede maengde mineralolieprodukter, der haandteres i Italien. Calì har anfoert, at mineralolieprodukter, kemiske produkter og petrokemiske produkter udgjorde over 50% af de haandterede produkter i Genovabugten i 1995. Helt noejagtigt blev der haandteret 27 417 550 tons olieprodukter og 1 387 tons olieaffald samt 745 553 tons kemiske produkter og 622 tons kemisk affald.

(6) - Dom af 16.7.1992, sag C-83/91, Sml. I, s. 4871, praemis 29-32.

(7) - Jf. f.eks. dom af 16.7.1992, sag C-67/91, Asociasión Española de Banca Privada m.fl., Sml. I, s. 4785, praemis 25. Jf. endvidere dom af 29.11.1978, sag 83/78, Pigs Marketing Board, Sml. s. 2347, praemis 25, og af 27.10.1993, sag C-127/92, Enderby, Sml. I, s. 5535, praemis 10.

(8) - Jf. f.eks. dom af 27.6.1991, sag C-348/89, Mecanarte, Sml. I, s. 3277, praemis 48, og, tidligere, dom af 10.3.1981, forenede sager 36/80 og 71/80, Irish Creamery, Sml. s. 735, praemis 5 ff., og af 21.4.1988, sag 338/85, Pardini, Sml. s. 2041, praemis 8.

(9) - Meilicke-dommen, naevnt i note 6, praemis 32.

(10) - Jf. tillige dom af 11.6.1987, sag 14/86, Pretore di Salò mod X, Sml. s. 2545, praemis 16.

(11) - Dom af 19.12.1968, sag 13/68, Salgoil, Sml. 1965-1968, s. 553, paa s. 555, org. ref.: Rec. s. 661, paa s. 672.

(12) - Merci-dommen, naevnt i note 1.

(13) - Dom af 17.5.1994, sag C-18/93, Sml. I, s. 1783.

(14) - Se dom af 23.4.1991, sag C-41/90, Hoefner og Elser, Sml. I, s. 1979, praemis 21.

(15) - Jf. punkt 9 i generaladvokat Tesauro's forslag til afgoerelse i sag C-364/92, SAT Fluggesellschaft, hvori der blev afsagt dom den 19.1.1994, Sml. I, s. 43.

(16) - Naermere bestemt fastslog Domstolen i den sag (anfoert i note 14 ovenfor), der vedroerte et offentligt kontor, som formidler beskaeftigelse og anviser arbejdskraft, at organet kunne betegnes som en virksomhed, og Domstolen praeciserede, at i forhold til konkurrenceretten »er arbejdsanvisning en oekonomisk virksomhed« (praemis 21). Domstolen forklarede (i praemis 22) foelgende: »Den omstaendighed, at arbejdsformidlingsvirksomhed normalt er overdraget offentlige kontorer, kan ikke paavirke denne virksomheds oekonomiske karakter. Arbejdsformidlingsvirksomhed har ikke altid vaeret og bliver ikke noedvendigvis udoevet af offentlige virksomheder«. Domstolen bemaerkede afslutningsvis (i praemis 23), at en saadan enhed »kan betegnes som virksomhed med henblik paa anvendelse af faellesskabskonkurrencereglerne«.

(17) - Naevnt i note 1.

(18) - Merci-dommen, naevnt i note 1 (praemis 28).

(19) - Naevnt i note 13.

(20) - Praemis 39 og 42.

(21) - Naevnt i note 15. Tvisten i denne sag blev indbragt for de belgiske domstole af Eurocontrol og omhandlede opkraevning af en route-afgifter hos et luftfartsselskab (SAT Fluggesellschaft) for flyvninger, selskabet havde foretaget i et bestemt tidsrum.

(22) - Blandt de opgaver, virksomheden havde faaet overdraget, var ikke mindst opkraevning (evt. ved tvangsfuldbyrdelse) hos brugerne af afgifterne for lufttrafiktjenester paa vegne af de kontraherende parter og tredjelande, som er kontraherende parter i den paagaeldende konvention (undertegnet i Bruxelles den 13.12.1960 og siden aendret). Med henblik herpaa raader Eurocontrol over de noedvendige midler i henhold til den multilaterale aftale om en route-afgifterne. Aftalen havde netop til formaal at indfoere en faelles ordning om opkraevning af afgifter for flyvninger foretaget i de kontraherende staters luftrum.

(23) - SAT Fluggesellschaft-dommen, note 15 (praemis 30).

(24) - Hertil kommer, at selv om Domstolen ikke gav en definition af begrebet offentlig myndighed, findes der en klassisk definition, som er givet af generaladvokat Mayras i hans forslag til afgoerelse i sag 2/74, Reyners, hvori der blev afsagt dom den 21.6.1974 (Sml. s. 631, paa s. 664), og som lyder saaledes: »Offentlig myndighed udspringer af statens suveraenitet; den indebaerer for udoeveren muligheden for at bruge ekstraordinaere retlige befoejelser, statsmagtens privilegier, befoejelsen til at udoeve tvang over for borgerne. Det er altsaa kun staten, der direkte eller ved delegation til bestemte personer, som ikke behoever normalt at have offentlige funktioner, kan udoeve denne myndighed.« Jf. endvidere punkt 22 og 23 i generaladvokat Jacobs' forslag til afgoerelse i sag C-41/90, Hoefner og Elser, anfoert i note 14.

(25) - Praemis 28; jf. ogsaa praemis 30.

(26) - Jf. tillige dom af 14.10.1976, sag 29/76, LTU mod Eurocontrol, Sml. s. 1541, praemis 4 og 5.

(27) - Punkt 13 i forslaget til afgoerelse i SAT Fluggesellschaft-sagen, naevnt i note 15.

(28) - Jf. punkt 9 i forslaget.

(29) - Dom af 17.2.1993, forenede sager C-159/91 og C-160/91, Poucet og Pistre, Sml. I, s. 637, herefter »Poucet-dommen«.

(30) - Praemis 14. Noget tilsvarende haevdede ogsaa generaladvokat Jacobs i punkt 64 i sit forslag til afgoerelse i de forenede sager C-430/93 og C-431/93, Van Schijndel, hvori der blev afsagt dom den 14.12.1995 (Sml. I, s. 4705), og som vedroerer den retlige kvalifikation af en faglig pensionskasse som virksomhed, men Domstolen tog ikke stilling til det spoergsmaal.

(31) - Poucet-dommen, naevnt i note 29 (praemis 18; jf. tillige praemis 8). I dom af 16.11.1995, sag C-244/94, Fédération française des sociétés d'assurance m.fl., Sml. I, s. 4013, udtalte Domstolen, at organer, der varetager administrationen af saerlige sociale sikringsordninger, som fungerer efter princippet om kapitalisering, naar forsikringspraemierne investeres og derefter udbetales igen som livrente og ikke som kapital, er omfattet af begrebet virksomhed. Domstolen antog (praemis 12), at et saadant organ - uanset at det ikke handler med vinding for oeje, og selv om den ordning, det administrerer, ved lov er indfoert som en frivillig ordning og fungerer efter de regler, som de administrative myndigheder har fastsat, indeholder elementer af solidaritet (praemis 19 og 20), mens de ydelser, der tilbydes, alene afhaenger af indbetalingernes stoerrelse - er en virksomhed i den forstand, der er forudsat i traktatens artikel 85 ff.

(32) - Poucet-dommen, naevnt i note 29 (praemis 13).

(33) - Poucet-dommen (praemis 15).

(34) - Jf. dom af 16.6.1987, sag 118/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 2599, praemis 7, hvori Domstolen fastslog, at Amminstrazione autonoma dei monopoli di Stato var en offentlig virksomhed med selvstaendig status som juridisk person i forhold til staten, men at organet alligevel udoevede oekonomisk virksomhed ved at udbyde varer og tjenesteydelser paa markedet for forarbejdede tobaksvarer.

(35) - F.eks. fastslog Domstolen i dom af 11.7.1985, sag 107/84, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 2655, saerligt praemis 14 og 15, at kun en del af den postmaessige virksomhed, der udoeves af et offentligretligt organ, kan betragtes som virksomhed udoevet i egenskab af offentlig myndighed i udtrykkets snaevre forstand.

(36) - Dom af 16.6.1987, Kommissionen mod Italien, anfoert i note 34 (praemis 7). Jf. endvidere dom af 27.10.1993, sag C-92/91, Taillandier, Sml. I, s. 5383, praemis 14. Desuden dom af 20.3.1985, sag 41/83, Italien mod Kommissionen, Sml. s. 873, praemis 20, hvori Domstolen fastslog, at det reglement, British Telecom havde indfoert i henhold til sin retsanordnende befoejelse, maatte betragtes som en integrerende del af selskabets aktiviteter.

FORSLAG TIL AFGOERELSE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 695C0343.1

(37) - Jf. Eurocontrol-dommen, anfoert i note 15 (praemis 30), og Poucet-dommen, anfoert i note 29 (praemis 18).

(38) - For saa vidt angaar opbygningen af SEPG's aktiviteter, som bestaar i udrykninger med det formaal at neutralisere foelgerne af forurening i Porto petroli ved en oekologisk ulykke, saerligt efter udslip af mineralolieprodukter, kemiske eller petrokemiske produkter, mener jeg, at rensning af forurenede vandomraader mest hensigtsmaessigt udfoeres af en professionel operatoer med specialuddannet personale og egnet udstyr. Det vil sige, at der er tale om opgaver af overvejende oekonomisk art, som er omfattet af princippet om, at »forureneren betaler«, saafremt denne er kendt.

(39) - Der kan naturligvis ikke herske tvivl om, at udfoerelsen af disse tjenesteydelser har gunstige accessoriske virkninger, ogsaa ud fra en oekonomisk betragtning. Som den italienske regering har paapeget, har den blotte oprettelse af denne tjeneste medfoert, at rederne kan opnaa bedre betingelser samt gunstige bonusordninger hos forsikringsselskaberne.

(40) - I SAT Fluggesellschaft-sagen, som er omtalt i note 15, understregede Domstolen dels, at denne internationale organisation »handler ... for de kontraherende staters regning, uden at organisationen i virkeligheden har indflydelse paa en route-afgifternes stoerrelse« (praemis 29), og dels, at »afgifterne opkraeves for staternes regning og indbetales til disse med fradrag af en del af provenuet svarende til anvendelsen af en 'administrativ enhedsrate' med det formaal at daekke omkostningerne ved opkraevningen« (praemis 23). I Poucet-sagen, som er naevnt i note 30, paapegede Domstolen ligeledes, at sygekasserne ikke har mulighed for at paavirke bidragenes stoerrelse, midlernes anvendelse eller ydelsernes stoerrelse (praemis 15).

(41) - Jf. en tilsvarende argumentation i generaladvokat Tesauro's forslag til afgoerelse (punkt 14) i den sag, der er naevnt i note 15.

(42) - Det er vel her tilstraekkeligt at erindre om de yderst alvorlige oekologiske katastrofer som foelge af udslip af mineralolieprodukter, f.eks. ved kysterne i Bretagne og Skotland, radioaktive udslip (Tschernobyl) eller udslip af farlige kemiske stoffer i atmosfaeren (dioxinudslip i Seveso).

(43) - Dette blev udtrykkeligt paapeget i Rio-erklaeringen af 1992 (princip 3) og, i 1987, i rapporten fra Den Internationale Kommission for Miljoe og Udvikling, bedre kendt som Brundtland-rapporten.

(44) - Jf. Michail Dekleris, vicepraesident for Symvoulio tis Epikrateias [Graekenlands oeverste forvaltningsdomstol] i »O dodekadeltos tou Perivallondos - Egkolpio viosimou anaptyxeos« [»Miljoeets dekalog - haandbog til en baeredygtig udvikling«], udg. af A.N. Sakkoula, Athen-Komotini 1996, A.N. Sakkoula i serien »Nomos Fysi - Vivliothiki Perivallondikou Dikaiou« [Ret og Natur - Miljoeretligt bibliotek] (s. 397 ff.). Forfatteren anfoerer, at det af den samlede litteratur om miljoeet, i international ret saavel som i faellesskabsretten og i national ret, fremgaar, at der eksisterer et »princip for Offentlig OEkologisk Orden«, som han kalder det, ifoelge hvilket »planlaegning, regulering og overvaagning af balancen mellem menneskeskabte systemer og oekosystemer foerst og fremmest er et statsligt ansvar og skal garanteres af staten« (s. 67 ff. og s. 119), at »markedet har helt klart en supplementaer rolle«, miljoebeskyttelse »foretages efter videnskabelige kriterier« (s. 119), og han naar frem til, at dette princip »er bindende for alle« (s. 67).

(45) - Samme konklusion naar man frem til ved at se naermere paa de relevante internationale tekster, isaer Stockholm-erklaeringen af 1972 om miljoeet (princip 17 og 18) og Rio-erklaeringen af 1992 (princip 4, 7 og 11) samt Agenda 21 af 1992, som praeciserede principperne i Rio-erklaeringen (jf. de direktiver, der er omfattet af kapitel 8, vedroerende miljoeets organiske fusion og udviklingen under beslutningsprocessen); jf. M. Dekleris, a.st., s. 122 ff.

(46) - Dette betyder naturligvis ikke, at en konstant forfoelgelse af et tilsvarende maal ikke ogsaa kraever engagement og medvirken af samtlige de beroerte organer og borgere.

(47) - Artikel 130 R, stk. 1 og 4, lyder saaledes: »1. Faellesskabets politik paa miljoeomraadet skal bidrage til forfoelgelse af nedennaevnte maal: - bevarelse, beskyttelse og forbedring af miljoekvaliteten - beskyttelse af menneskers sundhed - en forsigtig og rationel udnyttelse af naturressourcerne - fremme paa internationalt plan af foranstaltninger til loesning af de regionale og globale miljoeproblemer ... 4. Inden for rammerne af deres respektive befoejelse samarbejder Faellesskabet og medlemsstaterne med tredjelande og med de kompetente internationale organisationer ...«

(48) - Artikel 24, stk. 1, i Graekenlands grundlov er karakteristisk ved at vaere formuleret saaledes: »beskyttelse af det naturlige og det kulturelle miljoe paahviler staten. For at bevare miljoeet paahviler det staten at traeffe saerlige forebyggende og repressive foranstaltninger ...«

(49) - Dette er det foerste af de almindelige principper for Faellesskabets miljoepolitik, der er vedtaget af Raadet, og som er udarbejdet af miljoeministrene under deres moede i Bonn den 31.10.1972; jf. bilaget, afsnit II, til erklaering fra De Europaeiske Faellesskabers Raad og regeringsrepraesentanterne fra de medlemsstater, der deltog i Raadet den 22.11.1973 om De Europaeiske Faellesskabers handlingsplan paa miljoeomraadet (EFT C 112, s. 1).

(50) - Direktiv af 6.12.1984 om overvaagning af og kontrol med graenseoverskridende overfoersel af affald inden for Faellesskabet (EFT L 326, s. 31), som aendret ved Raadets direktiv 86/279/EOEF af 12.6.1986 (EFT L 181, s. 13). Ved dette direktiv indfoertes der en fuldstaendig ordning, navnlig vedroerende graenseoverskridende overfoersel af farligt affald med henblik paa dettes bortskaffelse i naermere angivne anlaeg. Indehaveren er forpligtet til at indgive en detaljeret forhaandsanmeldelse.

(51) - Dom af 10.10.1995, sag C-422/92, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 1097, praemis 32.

(52) - Jf. Raadets forordning (EOEF) nr. 259/93 af 1.2.1993 om overvaagning af og kontrol med overfoersel af affald inden for, til og fra Det Europaeiske Faellesskab (EFT L 30, s. 1), der annullerede direktiv 84/631. Som anfoert af Domstolen (jf. dom af 15.2.1996, sag C-209/94, Buralux m.fl. mod Raadet, Sml. I, s. 615, praemis 5), blev der ved denne forordning »indfoert en ensartet og udtoemmende ordning vedroerende overfoersel af alle former for affald, saavel farligt som ufarligt, ikke alene mellem medlemsstaterne, men ogsaa mellem Faellesskabet og tredjelande«. Det er i forordningen (artikel 30) paalagt de kompetente myndigheder i medlemsstaterne at traeffe de noedvendige foranstaltninger og at indfoere en kontrolordning til sikring af, at overfoersler af affald finder sted i overensstemmelse med forordningens bestemmelser.

(53) - I artikel 4 i Raadets direktiv 78/319/EOEF af 20.3.1978 om giftigt og farligt affald (EFT L 84, s. 43) er fastsat foelgende: »Medlemsstaterne traeffer hensigtsmaessige foranstaltninger til fortrinsvis at fremme forebyggelse, recirkulation og forarbejdning af giftigt affald ...« Endvidere er der i artikel 15 fastsat en kontrol- og inspektionsordning.

(54) - Direktiv af 13.9.1993 om mindstekrav til skibe, som er paa vej til eller fra Faellesskabets soehavne med farligt eller forurenende gods (EFT L 247, s. 19). Dette direktiv gennemfoerer de internationale konventioner SOLAS og MARPOL samt Den Internationale Soefartsorganisations (IMO) resolution A 648 (16).

(55) - Det er kendetegnende, at Raadets direktiv 80/68/EOEF af 17.12.1979 om beskyttelse af grundvandet mod forurening foraarsaget af visse farlige stoffer (EFT 1980 L 20, s. 43), som fastslaaet af Domstolen, har til formaal »at sikre en effektiv beskyttelse af grundvandet i Faellesskabet, og direktivet paalaegger medlemsstaterne, praecist og detaljeret beskrevet, at de skal fastsaette bestemmelser om forbud, godkendelse og kontrol for at undgaa eller begraense udledningen af visse stoffer«, som i oevrigt er specificeret i to bilag; jf. dom af 28.2.1991, sag C-131/88, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 825, praemis 7.

(56) - Jf. dom af 7.2.1985, sag 240/83, ADBHU, Sml. s. 531, praemis 15.

(57) - Jf. dom af 14.10.1987, sag 278/85, Kommissionen mod Danmark, Sml. s. 4069, praemis 16. I dom af 12.5.1987, forenede sager 372/85, 373/85 og 374/85, Traen m.fl., Sml. s. 2141, praemis 22, vedroerende straffesager anlagt mod tre ledere af og en chauffoer ansat i en renovationsvirksomhed, fordi de havde deponeret affald paa markomraader uden forudgaaende at have indhentet tilladelse fra den kompetente myndighed, saaledes som foreskrevet i Raadets direktiv 75/442/EOEF af 15.7.1975 om affald (EFT L 194, s. 39), fastslog Domstolen, at medlemsstaternes kompetence til at tilrettelaegge tilsynet »bortset fra de saedvanlige graenser for skoensudoevelse ... kun er begraenset af kravet om, at de tilgodeser direktivets maal, nemlig beskyttelse af menneskets sundhed og miljoeet«. Det kan ogsaa heraf udledes, at miljoebeskyttelse er et alment hensyn, som bedst varetages af det offentlige. Traen-dommen er interessant, eftersom den myndighed, der - ligesom i SEPG's tilfaelde - var ansvarlig for udoevelsen af tilsynet med deponering af affaldet, var direktoeren for det vandrensningsselskab, som det offentlige havde stiftet.

(58) - F.eks. erklaerede deltagerne efter Dublin-topmoedet i juni 1990, at Faellesskabets stats- og regeringschefer sigter paa, at »Faellesskabets og medlemsstaternes indsats udvikles koordineret ud fra princippet om en baeredygtig udvikling og forsigtighedsprincippet om forebyggende indsats« (min fremhaevelse). Se endvidere Raadets resolution af 1.2.1993 om et program for Faellesskabets politik og virke inden for miljoe og baeredygtig udvikling (EFT C 138, s. 1). Raadet (energi), der forsamledes i Luxembourg den 20.6.1996, vedtog et »faelles standpunkt« vedroerende principperne og forudsaetningerne for progressiv udvikling af det faelles marked paa el-omraadet. Det vaesentlige er, at i henhold til dette »faelles standpunkt«, der skulle forelaegges Det Europaeiske Raad til videre behandling, fastsaettes det bl.a. i det direktiv, der skulle vedtages, at [jf. »Résumé de la 'position commune' du Conseil (établi par le secrétariat du Conseil)« i EUROPE/Documents, nº 1993, 10.7.1996]: Medlemsstaterne kan paalaegge virksomheder, der opererer i el-sektoren, statsadministrative forpligtelser med hensyn til forsyningssikkerhed, sikkerhed for levering, kvalitet og priser paa elektricitet samt miljoebeskyttelse. Det anerkendes altsaa, at miljoebeskyttelse er en statslig forpligtelse og dermed en opgave under en statslig myndighed. Endelig skal jeg henvise til Det Europaeiske Faellesskabs femte »program for politik og handling i forbindelse med miljoeet og en baeredygtig udvikling« med titlen »Mod en baeredygtig udvikling«, som udarbejdet af Kommissionen (EFT 1993 C 138, s. 5). Det er kendetegnende, at det i kapitel 3 under overskriften »Aktoerer« konstateres, at de hidtidige miljoehandlingsplaner hovedsagelig var baseret paa de statslige myndigheder og forarbejdningsindustrien. Imidlertid bemaerkes det, at bevidstheden om det faelles ansvar kraever en langt mere bred og aktiv indsats fra samtlige oekonomiske beslutningstagere, herunder offentlige myndigheder, offentlige og private virksomheder af enhver art og frem for alt den brede offentlighed, baade i deres egenskab af borgere og forbrugere. De lokale og regionale myndigheder spiller en saerlig rolle paa omraader som f.eks. industriforurening.

(59) - Jf. f.eks. dom af 18.6.1991, sag C-260/89, ERT, Sml. I, s. 2925, praemis 28, og af 27.4.1994, sag C-393/92, Almelo m.fl., Sml. I, s. 1477, praemis 33.

(60) - Naermere bestemt praemis 13 i Merci-dommen, som naevnt i note 1, og punkt 16 i generaladvokat Van Gerven's forslag til afgoerelse i sagen.

(61) - Jf. praemis 19 ff. i SAT Fluggesellschaft-dommen, naevnt i note 15.

(62) - Merci-dommen, naevnt i note 1 (praemis 13).

(63) - Det fremgaar desuden af punkt 16 i generaladvokat Van Gerven's forslag til afgoerelse, naevnt i note 60, at undersoegelsen af, i hvilket omfang der var tale om virksomheder udelukkende vedroerte to havneselskaber (Merci og Compagnia), men ikke CAP som helhed.

(64) - Jeg mener ikke, at den omstaendighed, at det i praemis 27 i Merci-dommen er anfoert, at »det hverken fremgaar af den af den nationale ret fremsendte sag eller af indlaeggene for Domstolen, at havnearbejde har en saadan almindelig oekonomisk interesse, at det adskiller sig fra andre af erhvervslivets aktiviteter« helt udelukker, at visse aktiviteter, der udoeves paa havneomraadet, kan have saadanne kendetegn; i hvert fald fandt Domstolen ikke, at CAP var en virksomhed i den faelles konkurrencerets forstand.

(65) - Det drejede sig om selskabet Merci convenzionali porto di Genova.

(66) - Det drejede sig om Compagnia unica lavoratori merci varie del porto di Genova.

(67) - Dommen er naevnt i note 1 (praemis 28).

(68) - Dette ville i oevrigt heller ikke vaere relevant, eftersom CAP i henhold til den nationale lovgivning har faaet overdraget at udfoere saavel oekonomisk som administrativ virksomhed.

(69) - Dom af 17.5.1994, naevnt i note 13.

(70) - Praemis 41.

(71) - Merci-dommen, naevnt i note 1, praemis 15.

(72) - Merci-dommen, naevnt i note 1 (praemis 15). Jf. endvidere den i note 13 naevnte Corsica Ferries-dom (praemis 41).

(73) - Jf. f.eks. dommene i Merci- (praemis 14), Hoefner- (praemis 28) og Corsica Ferries-sagerne (praemis 40) samt den i note 59 naevnte dom af 18.6.1992, ERT (praemis 31).

(74) - Merci-dommen, naevnt i note 1 (praemis 16). Jf. endvidere Corsica Ferries-dommen, naevnt i note 13 (praemis 42).

(75) - Jf. dom af 16.12.1981, sag 244/80, Foglia, Sml. s. 3045, praemis 21, af 8.11.1990, sag C-231/89, Gmurzynska-Bscher, Sml. I, s. 4003, praemis 20, af 28.3.1995, sag C-346/93, Kleinwort Benson, Sml. I, s. 615, praemis 24, og af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, praemis 60.

(76) - Jf. Foglia-dommen (praemis 18 og 20), og dom af 3.2.1983, sag 149/82, Robards, Sml. s. 171, praemis 19. Jf. endvidere dom af 15.6.1995, forenede sager C-422/93, C-423/93 og C-424/93, Zabala Erasun m.fl., Sml. I, s. 1567, praemis 29.

(77) - Jf. f.eks. dom af 5.10.1995, sag C-96/94, Centro Servizi Spediporto, Sml. I, s. 2883, praemis 45, og Corsica Ferries-dommen af 17.5.1994, naevnt i note 13 (praemis 14).

(78) - Lastning og losning af mineralolieprodukter, kemiske produkter og petrokemiske produkter indebaerer miljoerisici, som begrunder, at der findes en miljoetjeneste.

(79) - Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at der er indgivet betalingskrav paa i alt 8 708 928 LIT for tjenesteydelser fra SEPG til Calì. Kommissionen forklarer, at dette beloeb stammer fra 18 fakturaer, som SEPG udstedte til Calì for anvendelse af anloebsbroerne i Porto Petroli i perioden 31.1.1992 - 31.1.1994.

(80) - I Merci-dommen, naevnt i note 1, fastslog Domstolen (praemis 19), at der forelaa misbrug, fordi de virksomheder, der havde en dominerende stilling, og som i medfoer af den saerlige nationale regel var indroemmet eksklusive rettigheder, derved var foranlediget til »enten at kraeve betaling for ikke oenskede tjenesteydelser, [eller at