ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
46

På baggrund af ovenstående betragtninger skal det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 7, nr. 1), litra b), andet led, i forordning nr. 1215/2012 skal fortolkes således, at såfremt et kreditinstitut har accepteret at yde to solidariske debitorer et lån, er »det sted i en medlemsstat, hvor varerne i henhold til aftalen er blevet leveret eller skulle have været leveret« som omhandlet i denne bestemmelse, medmindre andet er aftalt, dette instituts hjemsted, herunder med henblik på at fastlægge den stedlige kompetence for den ret, som skal påkende regressøgsmålet mellem disse to medskyldnere.
26

Under disse omstændigheder har Tribunale Ordinario di Verona (retten i Verona) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal artikel 3, stk. 2, i direktiv [2013/11], for så vidt som det heri bestemmes, at direktivet »[ikke berører] direktiv [2008/52]«, fortolkes således, at denne bestemmelse ikke berører de enkelte medlemsstaters mulighed for at gøre mægling obligatorisk udelukkende i de tilfælde, som ikke er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv [2013/11], dvs. de i artikel 2, stk. 2, i direktiv [2013/11] omhandlede tilfælde, aftaleretlige tvister, der opstår i forbindelse med andre aftaler end købs- eller tjenesteydelsesaftaler, samt tvister, som ikke vedrører forbrugere? 2) Skal artikel 1 i direktiv [2013/11], for så vidt som denne bestemmelse sikrer forbrugerne mulighed for at indgive klager mod erhvervsdrivende til specifikke instanser for alternativ tvistbilæggelse, fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national ordning, hvorefter gennemførelse af mægling i en af de i artikel 2, stk. 1, i direktiv [2013/11] omhandlede tvister er en betingelse for at realitetsbehandle et søgsmål for domstolene anlagt af den part, som anses for forbruger, og under alle omstændigheder for en national ordning, som fastsætter, at den forbruger, som deltager i mæglingen i en af de ovennævnte tvister, skal bruge en advokat og bære de hermed forbundne omkostninger, og ifølge hvilken parten kun har mulighed for at undlade at deltage i mæglingen, såfremt der er [gyldige] grunde herfor?«
45

Appellanterne har gjort gældende, at de med det nævnte tredje anbringende klart anførte, at Rådet og Kommissionen havde gjort et uforholdsmæssigt indgreb i deres ejendomsret og deres ret til respekt for privatlivet. Af denne grund finder de, at Retten burde have foretaget en vurdering af de faktiske omstændigheder, som appellanterne havde anført til imødegåelse af de forhold, som var blevet lagt dem til last af institutionerne. Appellanterne har understreget, at de i så henseende påberåbte sig en afgørende omstændighed, nemlig at Det Forenede Kongerige – som var den medlemsstat, der oprindeligt havde fået dem opført på listerne over personer omfattet af indefrysningen af midler – på tidspunktet for genopførelsen af appellanterne på den omtvistede liste fandt, at de ikke længere opfyldte kriterierne for at være opført på denne liste. Appellanterne har præciseret, at de i punkt 94 i deres stævning havde anført, at disse faktiske omstændigheder påviste, at Kommissionen ikke havde ført et tilstrækkeligt bevis for, at appellanterne opfyldte kriterierne i resolution 1617 (2005), hvorfor indgrebet i deres rettigheder nødvendigvis var uforholdsmæssigt.
27

På denne baggrund har cour d’appel de Mons (appeldomstolen i Mons) af de samme grunde i de to sager besluttet at udsætte sagerne og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål, der er identiske i de to sager: »Er det foreneligt med de regler om udarbejdelse af resultatopgørelse, der er fastsat i [direktiv 78/660], som bestemmer følgende: — årsregnskabet skal give et pålideligt billede af selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultatet ([…] artikel 2, stk. 3[, i direktiv 78/660]) — hensættelser til omkostninger, herunder uforudsete udgifter, har til formål at dække tab eller gæld, hvis karakter er klart defineret, og som på statustidspunktet enten anses for sandsynlige eller sikre, men som er ubestemmelige med hensyn til deres størrelse eller tidspunktet for deres afholdelse ([…] artikel 20, stk. 1[, i direktiv 78/660]) — værdiansættelsen skal i alle tilfælde ske under udvisning af behørig forsigtighed og især: — må kun den fortjeneste, der er konstateret på statustidspunktet, medtages — skal der tages hensyn til alle forudseelige risici og eventuelle tab, som er opstået i løbet af det regnskabsår, årsregnskabet vedrører, eller i et tidligere regnskabsår, selv om disse risici eller tab først bliver kendt mellem statustidspunktet og det tidspunkt, hvor status udarbejdes ([…] artikel 31, stk. 1, litra c), aa) og bb)[, i direktiv 78/660]) — der skal tages hensyn til indtægter og udgifter vedrørende det år, som regnskabet omfatter, uden hensyn til det tidspunkt hvor disse indtægter indgår eller udgifter udbetales ([…] artikel 31, stk. 1, litra d)[, i direktiv 78/660]) — aktiv- og passivposternes bestanddele skal værdiansættes hver for sig ([…] artikel 31, stk. 1, litra e)[, i direktiv 78/660]), at et aktieoptionsudstedende selskab bogfører prisen for tildeling af en option som indtægt i løbet af det regnskabsår, hvor den pågældende option annulleres, eller efter udløbet af optionens varighed, for at tage hensyn til den risiko, som påhviler optionsudstederen som følge af den forpligtelse, som denne har påtaget sig, og ikke i løbet af det regnskabsår, hvor tildelingen af optionen finder sted, og hvor prisen for optionen endeligt indgår, idet den risiko, som påhviler optionsudstederen, værdiansættes særskilt i forbindelse med bogføringen af en hensættelse?«
74

Det bemærkes, at henset til de forhold, som erhververen fremlagde på tidspunktet for salget, kunne det med rimelighed antages, at denne erhverver var bosiddende i Spanien, og at han havde iværksat det nødvendige for at anvende det i hovedsagen omhandlede køretøj der, uanset om dette var under en særlig ordning. Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret at undersøge, om Santogal har udvist den krævede omhu for at sikre sig, at den gennemførte transaktion ikke førte til selskabets deltagelse i momssvig. Det skal i denne forbindelse tilføjes, at Santogal skal godtgøre en høj grad af omhu for det første, henset til værdien af det omhandlede køretøj, og for det andet idet en privatperson i forbindelse med en erhvervelse af et nyt transportmiddel ikke er berettiget til fradrag for momsen selv ved videresalg af køretøjet og derfor har en større interesse i at undgå afgiften end en erhvervsdrivende (dom af 18.11.2010, X, C-84/09, EU:C:2010:693, præmis 43). I forbindelse med den undersøgelse, som det tilkommer den forelæggende ret at foretage, skal det i øvrigt særligt undersøges, om Santogal, henset til de oplysninger selskabet var i besiddelse af eller kunne komme i besiddelse af, var i stand til at vide, at den midlertidige indregistrering alene var forbeholdt ikke-hjemmehørende personer, og at erhververen havde fremlagt flere adresser i Spanien, hvilket kunne rejse tvivl om hans faktiske bopæl.
39

Derfor kan den omstændighed, at indehaveren af en ret til tilbagebetaling af med urette indbetalt moms og indehaveren af en ret til fradrag for indgående moms kan anses for begge at have et momstilgodehavende hos afgiftsmyndighederne, som fremført af Compass i de skriftlige indlæg, ikke i sig selv føre til den konklusion, at deres situation er sammenlignelig i forhold til anvendelsen af ligebehandlingsprincippet på momsområdet, henset til de grundlæggende forskelle, som består med hensyn til de formål, som forfølges med de for disse rettigheder særegne retlige ordninger, og de forhold, som karakteriserer dem. På grund af disse forskelle er de nationale skattemyndigheder hverken forpligtet til at behandle indehaverne af disse rettigheder på samme måde for så vidt angår forældelsesfristerne for krav vedrørende disse rettigheder eller til at fastsætte samme dato for anvendelsen af en ny forældelsesfrist.
48

Den omstændighed, at muligheden for i forbindelse med afsætning eller i reklamer at anvende betegnelsen »mælk« og betegnelser, der udelukkende er forbeholdt mejeriprodukter, kun gives de produkter, der opfylder kravene i bilag VII, del III, til forordning nr. 1308/2013, sikrer således bl.a. producenterne af de nævnte produkter ufordrejede konkurrencevilkår og forbrugerne af disse produkter, at de produkter, der angives med de pågældende betegnelser, alle opfylder de samme kvalitetsnormer og samtidig beskytter dem mod enhver form for vildledning hvad angår sammensætningen af de produkter, som de ønsker at købe. De pågældende bestemmelser er derfor egnede til at opnå disse formål. Desuden går de ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dem, idet tilføjelsen af præciserende eller beskrivende tilføjelser til disse betegnelser til angivelse af produkter, som ikke opfylder de nævnte krav, ikke med sikkerhed vil kunne forhindre enhver form for vildledning af forbrugerne, således som Domstolen allerede har fastslået. Følgelig strider de pågældende bestemmelser ikke mod proportionalitetsprincippet (jf. i denne retning dom af 16.12.1999, UDL, C-101/98, EU:C:1999:615, præmis 32-34).
36

Den arbejdsgiver, der er indtrådt i sin medarbejders rettigheder ved at have betalt dennes løn i en uarbejdsdygtighedsperiode, og som i denne ene egenskab anlægger et søgsmål på grundlag af den af medarbejderen lidte skade, kan således anses for svagere end den forsikringsgiver, som vedkommende sagsøger, og følgelig for at skulle nyde godt af muligheden for at anlægge dette søgsmål ved retterne i den medlemsstat, hvor den pågældende har hjemsted.
Artikel 5 i direktiv 2004/25 med overskriften »Beskyttelse af minoritetsinteresser, obligatorisk tilbud, rimelig pris« bestemmer i stk. 1 og 4:

»1. Såfremt en fysisk eller juridisk person ved egen overtagelse eller ved overtagelse gennem personer, der handler i forståelse med den pågældende person, kommer i besiddelse af kapitalandele i et selskab som omhandlet i artikel 1, stk. 1, der sammenlagt med pågældendes eksisterende kapitalandele i selskabet og kapitalandele, som besiddes af personer, der handler i forståelse med vedkommende, direkte eller indirekte giver personen en bestemt procentdel af stemmerettighederne i dette selskab, hvorved den pågældende opnår kontrol med selskabet, sikrer medlemsstaterne, at der findes regler, som forpligter den pågældende til at fremsætte et tilbud som et middel til at beskytte minoritetsinteresserne i selskabet. Et sådant tilbud skal hurtigst muligt fremsættes til samtlige indehavere af kapitalandele og vedrøre alle deres andele, og der skal tilbydes en rimelig pris, jf. stk. 4.

2. Det obligatoriske tilbud, der er omhandlet i stk. 1, bortfalder, når der er opnået kontrol som følge af et frivilligt tilbud, der er fremsat i overensstemmelse med dette direktiv til samtlige indehavere af kapitalandele for deres samlede andele.

3. Den procentdel af stemmerettighederne, der giver kontrol, jf. stk. 1, samt beregningsmåden herfor bestemmes efter reglerne i den medlemsstat, hvor selskabet har sit vedtægtsmæssige hjemsted.

4. Ved en rimelig pris forstås den højeste pris, der betales for de samme kapitalandele af tilbudsgiveren eller af personer, som handler i forståelse med denne, i en periode, der fastsættes af medlemsstaterne, på mindst seks og højst tolv måneder før det i stk. 1 nævnte tilbud. Hvis tilbudsgiveren eller en person, som handler i forståelse med denne, efter at tilbuddet er offentliggjort, og inden det lukkes for accept, køber kapitalandele over tilbudsprisen, skal tilbudsgiveren forhøje sit tilbud til mindst den højeste pris, der er betalt for de således erhvervede kapitalandele.

Under forudsætning af, at de generelle principper i artikel 3, stk. 1, overholdes, kan medlemsstaterne tillade, at tilsynsmyndighederne ændrer denne pris under klart definerede omstændigheder og kriterier. Medlemsstaterne kan med henblik herpå udarbejde en liste over de omstændigheder, som kan give anledning til, at den højeste pris ændres, opad eller nedad, som f.eks. hvis den højeste pris er aftalt mellem køber og sælger, hvis kursen på de pågældende kapitalandele er blevet manipuleret, hvis kurserne generelt eller i det foreliggende tilfælde er blevet påvirket af ekstraordinære begivenheder, eller med henblik på at redde et nødlidende selskab. Medlemsstaterne kan ligeledes definere de kriterier, der skal anvendes i disse tilfælde, f.eks. gennemsnitskursen over en bestemt periode, selskabets likvidationsværdi eller andre objektive kriterier, som er almindelig anvendt i finansanalyser.

Hvis tilsynsmyndighederne beslutter at ændre en rimelig pris, begrundes og offentliggøres denne beslutning.«
22

På denne baggrund har Audiencia Provincial de Alicante (den regionale domstol i Alicante, Spanien) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Når artikel 9, stk. 1, litra b), i [forordning nr. 207/2009] opstiller et krav om, at der skal foreligge en risiko for forveksling, for at indehaveren af et [EU]-varemærke kan forbyde tredjemand, der ikke har hans samtykke, at gøre erhvervsmæssig brug af et tegn i de tilfælde, der er fastsat i den nævnte bestemmelse, kan bestemmelsen da fortolkes således, at den gør det muligt at udelukke risiko for forveksling, såfremt det ældre [EU]-varemærke i flere år i to af Unionens medlemsstater har sameksisteret fredeligt, idet indehaveren har tålt det, med lignende nationale varemærker, således at den manglende risiko for forveksling i de to stater overføres til andre medlemsstater eller til hele Unionen under hensyn til den enhedsbehandling, som [EU]-varemærket indebærer? 2) I det tilfælde, der er fastsat i den ovennævnte bestemmelse, kan der da tages hensyn til geografiske, demografiske, økonomiske eller andre omstændigheder i de stater, hvor sameksistensen har foreligget, for at foretage vurderingen af risikoen for forveksling, således at den manglende risiko for forveksling kan overføres til en tredje stat eller hele Unionen? 3) Skal artikel 9, stk. 1, litra c), i [forordning nr. 207/2009], i et tilfælde, hvor det ældre varemærke har sameksisteret med det omtvistede tegn i et nærmere bestemt antal år i to af Unionens medlemsstater uden indsigelse fra indehaveren af det ældre varemærke, fortolkes således, at den omstændighed, at indehaveren således har tålt brugen af det yngre tegn i disse to stater, kan overføres til resten af Unionens område med henblik på at afgøre, om tredjemands samtidige brug af et yngre tegn er lovlig, henset til den enhedsbehandling, som [EU]-varemærket indebærer?«
Første direktiv blev gennemført i portugisisk ret ved Decreto-Lei no 522/85 – Seguro Obrigatório de Responsabilidade Civil Automóvel (lovdekret nr. 522/85 om lovpligtig motorkøretøjsansvarsforsikring) af 31. december 1985. Dette lovdekret, som ændret ved Decreto-Lei no 72-A/2003 – Lei do Seguro Obrigatório (lovdekret nr. 72-A/2003 om lovpligtig ansvarsforsikring) af 14. april 2003, som var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for tvisten i hovedsagen (herefter »lovdekret nr. 522/85«), fastsætter i artikel 1, stk. 1, pligten til at forsikre et motorkøretøj til brug på land, således:

»Enhver person, som kan være civilretligt erstatningsansvarlig for økonomisk og ikke-økonomisk skade som følge af person- eller tingskade, som forvoldes tredjemand af et motorkøretøj til brug på land, dets påhængsvogne eller sættevogne, skal, for at disse køretøjer kan ibrugtages, være dækket af en forsikring, der omfatter dette ansvar, i henhold til bestemmelserne i nærværende lovdekret.«
56

Det bemærkes i denne henseende, at der ifølge Domstolens faste praksis er en formodning for, at de spørgsmål om EU-rettens fortolkning, som den nationale ret har forelagt på baggrund af de retlige og faktiske omstændigheder, som den har ansvaret for at fastlægge – og hvis rigtighed det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve – er relevante. Domstolen kan kun afvise at tage stilling til en anmodning om præjudiciel afgørelse fra en national ret, såfremt det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en formålstjenlig besvarelse af de stillede spørgsmål (dom af 16.7.2015, Sommer Antriebs- und Funktechnik, C-369/14, EU:C:2015:491, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
44

Denne regering har ligeledes under retsmødet påpeget, at det med henblik på at nå det mål, som den i hovedsagen omhandlede nationale bestemmelse forfølger, er nødvendigt, at så mange unge som muligt kan anvende denne type kontrakt. Hvis de ansættelseskontrakter, der blev indgået i overensstemmelse med artikel 34, stk. 2, i lovdekret nr. 276/2003, var faste, ville virksomhederne ikke være i stand til at tilbyde beskæftigelse til alle unge, således at et betydeligt antal unge ikke ville have mulighed for at få adgang til disse former for arbejde.
20

Af Navigators Managements’ forsikringsbetingelser fremgår endvidere: »7) Law, Practice and Dispute Resolution This insurance shall be governed by and construed in accordance with English Law and, in particular, be subject to and incorporate the terms of the Marine Insurance Act 1906 and any statutory modification thereto. This insurance, including any dispute arising under or in connection with it, shall also be subject to the exclusive jurisdiction of the [High Court of Justice (England & Wales)] in London.«
Artikel 1 i direktiv 89/665 med overskriften »Klageprocedurernes anvendelsesområde og adgang til disse procedurer« bestemmer følgende:

»1. Dette direktiv finder anvendelse på kontrakter som omhandlet i [direktiv 2004/18], medmindre sådanne kontrakter er undtaget i henhold til artikel 10-18 i nævnte direktiv.

[…]

Medlemsstaterne træffer, for så vidt angår kontrakter, der henhører under anvendelsesområdet for direktiv [2004/18], de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at der effektivt og navnlig så hurtigt som muligt kan indgives klage over de ordregivende myndigheders beslutninger på de betingelser, der er anført i artikel 2-2f i dette direktiv, med den begrundelse, at beslutningerne er i strid med fællesskabsret vedrørende offentlige kontrakter eller de nationale regler til gennemførelse heraf.

[…]

3. Medlemsstaterne sikrer, at der er adgang til klageprocedurerne efter nærmere bestemmelser, som medlemsstaterne kan fastsætte, i det mindste for personer, der har eller har haft interesse i at opnå en bestemt kontrakt, og som har lidt eller vil kunne lide skade som følge af en påstået overtrædelse.

[…]

5. Medlemsstaterne kan kræve, at den pågældende person først indgiver klage til den ordregivende myndighed. I så fald påser medlemsstaterne, at indgivelsen af denne klage fører til øjeblikkelig suspension af muligheden for at indgå kontrakten.

[…]

Den i første afsnit omhandlede suspension ophører først ved udløbet af en frist på mindst ti kalenderdage regnet fra dagen efter den dato, hvor den ordregivende myndighed har sendt et svar pr. telefax eller ad elektronisk vej, eller, hvis et andet kommunikationsmiddel anvendes, først ved udløbet af enten mindst 15 kalenderdage regnet fra dagen efter den dato, hvor den ordregivende myndighed har sendt et svar, eller mindst ti kalenderdage regnet fra dagen efter den dato, hvor svaret modtages.«
49

Det skal i denne henseende fremhæves, at forelæggelsesafgørelsens oplysninger ikke blot tjener til at sætte Domstolen i stand til at give brugbare svar, men også til at give medlemsstaternes regeringer samt andre berørte parter mulighed for at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol. Domstolen skal drage omsorg for, at denne mulighed sikres, når henses til, at det i henhold til den nævnte bestemmelse kun er forelæggelsesafgørelserne, der meddeles de berørte parter (kendelse af 20.7.2016, Stanleybet Malta og Stoppani, C-141/16, ikke trykt i Sml., EU:C:2016:596, præmis 10 og den deri nævnte retspraksis).
46

De nationale myndigheders afslag på at fritage energiprodukter for punktafgift alene med den begrundelse, at visse betingelser, som i henhold til national lovgivning skal iagttages, ikke er opfyldt, uden at det på grundlag af de fremlagte beviser er blevet efterprøvet, om de materielle betingelser for, at disse energiprodukter anvendes til punktafgiftsfritagende formål, er opfyldt, går således ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre en korrekt og ligefrem anvendelse af den pågældende fritagelse og for at forhindre enhver form for svig, unddragelse eller misbrug (jf. analogt dom af 2.6.2016, Polihim-SS, C-355/14, EU:C:2016:403, præmis 62).
7

Artikel 15 i kongeligt dekret nr. 240/2007 fastsætter følgende: »1. Når hensynet til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed tilsiger det, kan en eller flere af følgende foranstaltninger iværksættes over for borgere fra en af Den Europæiske Unions medlemsstater eller fra en anden stat, der er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, eller over for vedkommendes familiemedlemmer: […] c) anordne udsendelse eller tilbagesendelse fra spansk område. Afgørelse om udsendelse af borgere fra en af Den Europæiske Unions medlemsstater eller fra en anden stat, der er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, eller af et familiemedlem uanset nationalitet, som har opnået tidsubegrænset opholdstilladelse i Spanien, kan alene træffes, når alvorlige hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed tilsiger det. Inden der træffes en sådan afgørelse, skal der endvidere tages hensyn til varigheden af den pågældendes ophold samt den pågældendes sociale og kulturelle integration i Spanien, den pågældendes alder, helbredstilstand, familiemæssige og økonomiske situation og tilknytning til hjemlandet. […] 4. I de tilfælde, hvor en udsendelsesafgørelse først skal gennemføres mere end to år efter, at den er blevet truffet, skal de kompetente myndigheder efterprøve og vurdere, om forholdene har ændret sig, siden den oprindelige udsendelsesafgørelse blev truffet, samt om den pågældende fortsat udgør en reel trussel for den offentlige orden eller sikkerhed. 5. Iværksættelsen af en af de nævnte foranstaltninger i stk. 1-4 ovenfor skal opfylde følgende kriterier: a) Foranstaltningen skal iværksættes i overensstemmelse med den lovgivning, der regulerer den offentlige orden og sikkerhed, samt de gældende retsforskrifter på det pågældende område. b) Foranstaltningen kan tilbagekaldes ex officio eller på anmodning fra en af parterne, når de forhold, der lå til grund for iværksættelsen, ikke længere foreligger. c) Foranstaltningen må ikke iværksættes ud fra økonomiske betragtninger. d) Når foranstaltningen iværksættes af hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed, må den alene begrundes i den personlige adfærd hos den, der er genstand for foranstaltningen, idet denne adfærd i alle tilfælde skal udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse, og som skal bedømmes af det organ, der har kompetence til at behandle sagen, på grundlag af de i sagen foreliggende rapporter fra politi-, anklage- eller retsmyndigheder. En tidligere straffedom kan ikke i sig selv begrunde anvendelsen af sådanne foranstaltninger. […]«