Et regionalt eller lokalt organ kan med hjemmel i artikel 230, stk. 4, EF, i det omfang det er en juridisk person i henhold til national ret, anlægge et søgsmål til prøvelse af beslutninger, der er rettet til det, samt beslutninger, som, skønt de er udfærdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog berører det umiddelbart og individuelt. Betingelsen om, at en fysisk eller juridisk person skal være umiddelbart berørt af den beslutning, som prøves under en sag anlagt i henhold til artikel 230, stk. 4, EF, kræver, at to kumulative kriterier er opfyldt, nemlig for det første at den anfægtede fællesskabsforanstaltning umiddelbart skal have indvirkning på den pågældendes retsstilling, og for det andet at foranstaltningen ikke må overlade et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, idet gennemførelsen skal ske helt automatisk og udelukkende i medfør af fællesskabsreglerne uden anvendelse af andre mellemkommende regler.

For så vidt angår det første kriterium følger det ikke af det forhold, at et regionalt eller lokalt organ i en beslutning om tildeling af en fællesskabsstøtte angives som ansvarlig myndighed for gennemførelse af et projekt støttet af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, at dette organ selv er indehaver af retten til støtten. I øvrigt medfører den omstændighed, at dette organ er angivet som den ansvarlige myndighed for ansøgningen om finansiel støtte, heller ikke, at organet placeres i en direkte forbindelse med fællesskabsstøtten, med hensyn til hvilken støttebeslutningen præciserer, at den er indgivet af og ydet til den pågældende medlemsstat. Den blotte omstændighed, at et organ, som repræsenterer en sammenslutning af forskellige nationale offentlige organer, herunder medlemsstaten, og at Kommissionen ikke er knyttet hertil på nogen måde, udtrykkeligt i støttebeslutningen er anført som modtager af fællesskabsstøtten, indebærer ikke, at organet selv er indehaver af retten til den pågældende finansielle støtte.

Med hensyn til det andet kriterium om at være umiddelbart berørt er selve den omstændighed, at de nationale myndigheder har redegjort for deres hensigt med hensyn til at tilbagesøge de beløb, der fejlagtigt er udbetalt til førnævnte organ, udtryk for, at der foreligger en selvstændig vilje hos myndighederne, når der ikke foreligger forpligtelser i denne henseende i henhold til fællesskabsretten. Heraf følger, at den omstændighed, at de nationale myndigheder i en skrivelse til Kommissionen har givet udtryk for deres hensigt om at overvælte de finansielle konsekvenser af en eventuel beslutning fra Kommissionen om at ophæve en fællesskabsstøtte på et sådant organ, ikke er tilstrækkelig til at godtgøre, at der er en direkte interesse, således som det kræves i artikel 230, stk. 4, EF. At et sådant organ er umiddelbart berørt, kan nemlig ikke konkluderes på baggrund af de nationale myndigheders blotte, ikke-bindende tilkendegivelse af deres hensigt om, at organet vil blive afkrævet tilbagebetaling af støtten, idet det navnlig ikke kan udelukkes, at særlige forhold kan få medlemsstaten til at opgive kravet om tilbagebetaling af den pågældende støtte til organet, da den selv ejer en del af organet.

(jf. præmis 42, 45, 47-49, 54-57 og 60)