Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – efteropkrævning af import- og eksportafgifter

[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 2700/2000 af 16. november 2000; Rådets forordning nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b)]

2. Varers oprindelse – præferencetoldordninger

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b)]

3. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – efteropkrævning af import- og eksportafgifter

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b)]

Sammendrag

1. Artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som affattet ved forordning nr. 2700/2000, finder anvendelse på en toldskyld, som er opstået, og hvis efterfølgende opkrævning er blevet iværksat forud for ikrafttrædelsen af forordning nr. 2700/2000.

Den omhandlede bestemmelse, som fastsætter betingelserne for, hvornår en toldskyldner ikke efterfølgende opkræves en importtold som følge af en fejl fra toldmyndighedernes side, udgør en materiel regel og finder i princippet ikke anvendelse på forhold, som ligger forud for dens ikrafttræden. De materielle fællesskabsretlige regler kan imidlertid undtagelsesvis fortolkes således, at de omfatter forhold, som ligger forud for ikrafttrædelsen af disse regler, såfremt det af deres ordlyd, formål eller opbygning klart fremgår, at dette har været meningen.

I så henseende fremgår det af 11. betragtning til forordning nr. 2700/2000, at ændringen af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), har til formål at klargøre begreberne fejl fra toldmyndighedernes side og god tro fra den afgiftspligtiges side – begreber, som allerede er indeholdt i den oprindelige affattelse af nævnte bestemmelse. Således har den nye affattelse af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), i det væsentlige en fortolkende karakter.

Desuden er hverken retssikkerhedsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning til hinder for anvendelsen af den omhandlede bestemmelse på forhold, som ligger forud for dens ikrafttræden.

(jf. præmis 20-23, 26 og 27 samt domskonkl. 1)

2. Et EUR.1-varecertifikat, som er udstedt for varer, hvis oprindelse fremgår af certifikatet, men på grundlag af en efterfølgende kontrol ikke længere kan bekræftes, er et »ukorrekt certifikat« som omhandlet i artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000.

Når det ikke ved en efterfølgende kontrol kan fastslås, at den i EUR. 1-certifikatet angivne oprindelse for varen er korrekt, må det nemlig herefter lægges til grund, at varen er af ukendt oprindelse, og at EUR. 1-certifikatet derfor er udstedt og præferencetariffen indrømmet med urette.

(jf. præmis 34 og 35 samt domskonkl. 2)

3. Artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, skal fortolkes således, at det tilkommer den, som påberåber sig det tredje afsnit i nævnte bestemmelse, at fremlægge de relevante beviser til støtte for sin påstand. Det tilkommer derfor i princippet de toldmyndigheder, som gør den nævnte artikel 220, stk. 2, litra b), tredje afsnit, indledningen, gældende med henblik på efterfølgende opkrævning af told, at bevise, at udstedelsen af de ukorrekte certifikater skyldes eksportørens urigtige fremstilling af de faktiske forhold. Når det imidlertid grundet en fejl, som ene og alene skyldes eksportørens mangel på omhu, er umuligt for toldmyndighederne at føre det krævede bevis for, at EUR.1-varecertifikatet blev udstedt på basis af eksportørens korrekte eller ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, tilkommer det toldskyldneren at bevise, at certifikatet, der var blevet udstedt af tredjelandets myndigheder, var baseret på en korrekt fremstilling af de faktiske forhold.

(jf. præmis 46 og domskonkl. 3)