DOMSTOLENS DOM AF 13. JULI 1989. - FRANCOIS LUCAZEAU M. FL. MOD SOCIETE DES AUTEURS COMPOSITEURS ET EDITEURS DE MUSIQUE (SACEM). - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: COUR D'APPEL DE POITIERS OG TRIBUNAL DE GRANDE INSTANCE DE POITIERS - FRANKRIG. - KONKURRENCE - OPHAVSRETTIGHEDER - AFGIFTERNES STOERRELSE - GENSIDIGE REPROESENTATIONSKONTRAKTER. - FORENEDE SAGER 110/88, 241/88 OG 242/88.



Samling af Afgørelser 1989 side 02811



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Konkurrence - aftaler - konkurrencebegraensning - gensidige repraesentationskontrakter mellem nationale ophavsretsselskaber - lovlige - eneretsklausul - ulovlig

( EOEF-Traktaten, art . 85, stk . 1 )

2 . Konkurrence - aftaler - samordnet praksis - parallel adfaerd - formodning for samordning - graenser - nationale ophavsretsselskaber naegter brugere i en anden medlemsstat direkte adgang til deres repertoire - den nationale rets afgoerelse

( EOEF-Traktaten, art . 85, stk . 1, og 177 )

3 . Konkurrence - dominerende stilling - misbrug - urimelige forretningsbetingelser - et ophavsretsselskabs afgifter vaesentlig hoejere end de i andre medlemsstater anvendte - eventuelt begrundet

( EOEF-Traktaten, art . 86 )

Sammendrag

1 . Gensidige repraesentationskontrakter mellem nationale ophavsretsselskaber for musikvaerker, hvorved selskaberne gensidigt giver hinanden ret til inden for deres respektive omraader at meddele de noedvendige tilladelser til enhver offentlig fremfoerelse af musikvaerker, der er beskyttet af ophavsrettigheder, som indehaves af medlemmer af de andre selskaber og, i henhold til gaeldende ret inden for det paagaeldende omraade, at fastsaette de naermere vilkaar for de naevnte tilladelser, begraenser ikke i sig selv konkurrencen paa en saadan maade, at de er omfattet af forbuddet i Traktatens artikel 85, stk . 1, idet de naevnte kontrakter har et dobbelt formaal, nemlig dels at det i henhold til det i gaeldende internationale konventioner om ophavsret fastsatte forbud mod forskelsbehandling soeges sikret, at der for brugere i én og samme medlemsstat gaelder ensartede betingelser med hensyn til samtlige beskyttede musikvaerker, dels at selskaberne med henblik paa at beskytte deres repertoire i en anden medlemsstat kan stoette sig paa det selskab, som driver virksomhed i den paagaeldende stat uden at vaere tvungne til at indgaa selvstaendige kontrakter med brugerne og selv foretage kontrol paa stedet .

Forholdet kunne vaere et andet, saafremt der ved de naevnte tjenesteydelseskontrakter var indfoert en eneret i den forstand, at ophavsretsselskaberne forpligtede sig til ikke at give brugere af indspillede musikvaerker, der er etableret i udlandet, direkte adgang til deres repertoirer .

2 . Traktatens artikel 85 skal fortolkes saaledes, at den forbyder enhver form for samordnet praksis mellem nationale ophavsretsselskaber i medlemsstaterne, som kan have til formaal eller til foelge, at det enkelte selskab naegter brugere, der er etableret i en anden medlemsstat, direkte adgang til sit repertoire .

Som led i kompetencefordelingen i henhold til Traktatens artikel 177 tilkommer det de nationale retsinstanser at afgoere, om der faktisk har fundet en saadan samordning sted mellem de paagaeldende ophavsretsselskaber .

I den forbindelse maa de naevnte retsinstanser paa den ene side have for oeje, at en parallel adfaerd under visse omstaendigheder kan udgoere et vigtigt indicium for, at der foreligger en samordnet praksis, naar den foerer til konkurrencevilkaar, som ikke svarer til normale konkurrencevilkaar, og paa den anden, at en saadan samordning ikke kan antages at foreligge, saafremt den parallelle adfaerd kan forklares ud fra andre hensyn end en samordning . For saa vidt angaar ophavsretsselskabers praksis kan et saadant hensyn vaere, at de naevnte selskaber - saafremt der var direkte adgang til deres repertoirer i en anden medlemsstat - er forpligtet til at opbygge deres egen forvaltnings - og kontrolordning i udlandet .

3 . Et nationalt ophavsretsselskab, der indtager en dominerende stilling paa en vaesentlig del af faellesmarkedet, paatvinger urimelige forretningsbetingelser, saafremt de afgifter, det opkraever af diskoteker, er vaesentlig hoejere end dem, der anvendes i andre medlemsstater, og sammenligningen af afgiftsniveauet er foretaget paa et ensartet grundlag . Forholdet ville vaere et andet, saafremt det paagaeldende ophavsretsselskab kunne begrunde en saadan hoejere afgift ud fra objektive og relevante forskelle mellem forvaltningen af ophavsrettigheder i den paagaeldende medlemsstat og i de oevrige medlemsstater .

Dommens præmisser

1 Ved dom af 3 . marts 1988, indgaaet til Domstolen den 5 . april s.aa ., har cour d' appel de Poitiers i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Traktatens artikler 85 og 86 for at kunne tage stilling til, om de forretningsbetingelser, som et nationalt selskab til forvaltning af ophavsrettigheder for forfattere, komponister og forlaeggere af musikvaerker, paatvinger brugerne, er forenelige med de naevnte traktatbestemmelser ( sag 110/88 ).

2 Ved to domme af 6 . juni 1988, indgaaet til Domstolen den 23 . august s.aa ., har tribunal de grande instance de Poitiers i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt de samme praejudicielle spoergsmaal ( sagerne 241 og 242/88 ).

3 Spoergsmaalene er stillet som led i tvister mellem tre diskoteksindehavere og SACEM ( Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique ), der er det franske ophavsretsselskab for musikvaerker . De tre tvister drejer sig navnlig om, at diskoteksindehaverne har naegtet at betale afgifter til SACEM for spredning af beskyttede musikvaerker i deres diskoteker .

4 Diskoteksindehaverne har fremfoert en raekke argumenter for at bevise, at SACEM' s praksis over for dem er en konkurrencebegraensende praksis, der er forbudt i henhold til EOEF-Traktatens bestemmelser . I den forbindelse har de foerst anfoert, at de afgifter, SACEM opkraever, er vilkaarlige og urimelige og foelgelig udgoer et misbrug af den dominerende stilling, selskabet indtager . Afgifterne er saaledes vaesentlig hoejere end dem, der opkraeves i andre medlemsstater, hvortil kommer, at de afgifter, der opkraeves af diskoteker, ikke er rimelige i forhold til de afgifter, der opkraeves af andre brugere af indspillede musikvaerker, som f.eks . tv og radio .

5 De har endvidere gjort gaeldende, at diskoteker i meget vidt omfang anvender musik af engelsk og amerikansk oprindelse, hvilket der ikke tages hensyn til ved SACEM' s afgiftsberegning, som er baseret paa en fast sats paa 8,25% af diskotekets omsaetning, inkl . moms . Diskoteksindehaverne maa saaledes betale de meget hoeje afgifter for at faa adgang til hele SACEM' s repertoire, selv om de kun er interesserede i en del af det; SACEM har altid naegtet at give dem adgang til en del af repertoiret, ligesom de heller ikke har mulighed for at henvende sig direkte til ophavsretsselskaber i andre lande, idet disse er forbundet med SACEM gennem "gensidige repraesentationskontrakter" og derfor naegter at give direkte adgang til deres repertoirer .

6 I forelaeggelsesdommen har cour d' appel de Poitiers bemaerket, at SACEM i Frankrig utvivlsomt indtager en dominerende stilling, men at den faste afgift, som selskabet opkraever, ikke i sig selv kan antages at vaere udtryk for misbrug af den dominerende stilling, idet anvendelsen af en saadan fast sats forenkler opkraevningen og sikrer forfattere og komponister et rimeligt vederlagt . Cour d' appel har midlertid stillet sig tvivlende over for, om satsen paa 8,25% er rimelig . I lyset af de naevnte bemaerkninger har retsinstansen formuleret de to nedenfor anfoerte praejudicielle spoergsmaal, som ogsaa tribunal de grande instance de Poitiers har forelagt i de to sager, der verserer for den .

7 De to praejudicielle spoergsmaal har foelgende ordlyd :

"1 ) Er den omstaendighed, at et selskab bestaaende af forfattere, komponister og musikforlaeggere, benaevnt SACEM, som indtager en dominerende stilling paa en vaesentlig del af det faelles marked, og som er forbundet med ophavsretsselskaber i andre EOEF-medlemsstater gennem gensidige repraesentationskontrakter, fastsaetter en samlet afgiftssats paa 8,25% af et diskoteks bruttoomsaetning, udtryk for, at medkontrahenterne direkte eller indirekte paatvinges urimelige forretningsbetingelser, jfr . Rom-Traktatens artikel 86, naar den naevnte sats er aabenbart hoejere end den sats, der anvendes af tilsvarende ophavsretsselskaber i andre EOEF-medlemsstater?

2 ) Er der tale om en samordnet praksis, der er i strid med EOEF-Traktatens artikel 85, stk . 1, naar der ved hjaelp af en raekke saakaldte aftaler om gensidig repraesentation opnaas en faktisk eneret i EF-stater, saaledes at et selskab, som varetager kontrollen med og opkraevningen af afgifter i forbindelse med ophavsrettigheder, og som udoever sin virksomhed paa en medlemsstats omraade, ved en tilslutningskontrakt fastsaetter en samlet afgift, hvorefter brugeren skal betale den naevnte afgift for at kunne anvende udenlandske ophavsmaends repertoirer?"

8 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb, fransk lovgivning om ophavsret samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

9 Det andet spoergsmaal, som vedroerer fortolkningen af Traktatens artikel 85, vil blive behandlet foerst, og derefter det problem om anvendelse af artikel 86, der er rejst med det foerste spoergsmaal .

Det andet spoergsmaal ( artikel 85 )

10 Det fremgaar af de betragtninger, som cour d' appel de Poitiers har udviklet i forelaeggelsesdommen, at den samordnede praksis, jfr . artikel 85, som spoergsmaalet vedroerer, er en praksis, der foelges af forskellige medlemsstaters nationale ophavsretsselskaber . Det fremgaar imidlertid ikke klart af spoergsmaalets ordlyd, om den paagaeldende praksis bestaar i at opbygge et net af gensidige repraesentationskontrakter eller i kollektivt at naegte brugere, der er etableret i andre medlemsstater, adgang til selskabernes respektive repertoirer .

11 Til det foerste punkt bemaerkes foerst, saaledes som det er oplyst under sagen, at der ved en "gensidig repraesentationskontrakt" som den af den nationale retsinstans omtalte maa forstaas en kontrakt mellem to nationale ophavsretsselskaber for musikvaerker, hvorved selskaberne gensidigt giver hinanden ret til inden for deres respektive omraader at meddele de noedvendige tilladelser til enhver offentlig fremfoerelse af musikvaerker, der er beskyttet af ophavsrettigheder, som indehaves af medlemmer af de andre selskaber og, i henhold til gaeldende ret inden for det paagaeldende omraade, at fastsaette de naermere vilkaar for de naevnte tilladelser . Vilkaarene omfatter blandt andet betaling af afgifter, som opkraeves af det befuldmaegtigede selskab for det andet selskabs regning . I henhold til kontrakten skal hvert enkelt selskab med hensyn til de vaerker, der indgaar i det andet selskabs repertoire, anvende de samme tariffer, metoder og midler i forbindelse med opkraevning og fordeling af afgifterne som dem, det anvender med hensyn til vaerker, der indgaar i dets eget repertoire .

12 Endvidere bemaerkes, at i henhold til gaeldende internationale konventioner om ophavsret nyder indehavere af ophavsrettigheder, der er anerkendt efter en kontraherende stats lovgivning, paa enhver anden kontraherende stats omraade samme beskyttelse mod kraenkelse af saadanne rettigheder og har adgang til de samme retsmidler som statens egne statsborgere .

13 Gensidige repraesentationskontrakter mellem ophavsretsselskaber ses saaledes at tjene et dobbelt formaal : Dels soeges det sikret, at der for brugere i én og samme medlemsstat gaelder ensartede betingelser med hensyn til samtlige beskyttede musikvaerker, uanset oprindelse, saaledes som det principielt er fastlagt paa internationalt plan, dels kan selskaberne med henblik paa at beskytte deres repertoire i en anden stat i kraft af kontrakterne stoette sig paa det selskab, som driver virksomhed i den paagaeldende stat, uden at vaere tvunget til at indgaa selvstaendige kontrakter med brugerne og selv foretage kontrol paa stedet .

14 De omtvistede gensidige repraesentationskontrakter maa herefter betragtes som tjenesteydelseskontrakter, som ikke i sig selv begraenser konkurrencen paa en saadan maade, at de er omfattet af forbuddet i Traktatens artikel 85, stk . 1 . Forholdet kunne vaere et andet, saafremt der ved kontrakterne var indfoert en eneret i den forstand, at ophavsretsselskaberne forpligtede sig til ikke at give brugere af indspillede musikvaerker, der er etableret i udlandet, direkte adgang til deres repertoirer; det er imidlertid under sagen oplyst, at denne form for eneretsklausuler, der tidligere fandtes i de gensidige repraesentationskontrakter, paa Kommissionens anmodning er ophaevet .

15 Kommissionen har dog paapeget, at ophaevelsen af den naevnte eneretsklausul i kontrakterne ikke har medfoert en aendring af ophavsretsselskabernes praksis, idet de fortsat naegter at give licens eller overlade deres repertoirer til et andet udenlandsk selskab end det, der er etableret paa det paagaeldende omraade . Denne bemaerkning foerer til en behandling af det andet problem, der er beroert med det praejudicielle spoergsmaal, nemlig om ophavsretsselskaberne ikke reelt har opretholdt deres eneret gennem en samordnet praksis .

16 Kommissionen og SACEM har hertil anfoert, at ophavsretsselskaberne ikke har interesse i at anvende andre fremgangsmaader end at give fuldmagt til det selskab, der er etableret paa det paagaeldende omraade, og at det under de omstaendigheder ikke er realistisk at antage, at den omstaendighed, at ophavsretsselskaberne naegter at give udenlandske brugere direkte adgang til deres repertoirer, er udtryk for en samordnet praksis . Diskoteksindehaverne, som ganske vist kan se det rimelige i, at de udenlandske selskaber overlader forvaltningen af deres repertoirer til SACEM, idet det ville vaere for dyrt at indfoere en ordning, hvorefter de i Frankrig skulle opkraeve afgifterne selv, er dog af den opfattelse, at selskaberne har samordnet deres praksis paa det punkt . Til stoette herfor har de paaberaabt sig skrivelser, som franske brugere har modtaget fra forskellige udenlandske ophavsretsselskaber, og hvorefter de med stort set samme begrundelse naegtes direkte adgang til repertoiret .

17 Hertil bemaerkes, at en samordning mellem nationale ophavsretsselskaber, som maatte have til foelge, at udenlandske brugere konsekvent naegtes direkte adgang til repertoirerne, maa antages at vaere en konkurrencebegraensende samordnet praksis, som kan paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne .

18 Som Domstolen har fastslaaet i dommen af 14 . juli 1972, Imperial Chemical Industries, sag 48/69, Sml . 1972, s . 151, kan en parallel adfaerd under visse omstaendigheder udgoere et vigtigt indicium for, at der foreligger en samordnet praksis, naar den foerer til konkurrencevilkaar, som ikke svarer til normale konkurrencevilkaar . En saadan samordning kan imidlertid ikke antages at foreligge, saafremt den parallelle adfaerd kan forklares ud fra andre hensyn end en samordning . Dette kunne vaere tilfaeldet, hvis ophavsretsselskaberne i de oevrige medlemsstater - saafremt der var direkte adgang til deres repertoirer - var forpligtet til at opbygge deres egen forvaltnings - og kontrolordning paa en anden medlemsstats omraade .

19 Spoergsmaalet om, hvorvidt der faktisk har fundet en ifoelge Traktaten forbudt samordning sted, maa foelgelig afhaenge af en vurdering af visse naermere formodninger og en bedoemmelse af en raekke dokumenter og andre bevismidler . Som led i den i Traktatens artikel 177 fastsatte kompetencefordeling paahviler det de nationale retsinstanser at foretage en saadan vurdering .

20 Det andet praejudicielle spoergsmaal maa derfor besvares med, at Traktatens artikel 85 skal fortolkes saaledes, at den forbyder enhver form for samordnet praksis mellem nationale ophavsretsselskaber i medlemsstaterne, som kan have til formaal eller til foelge, at det enkelte selskab naegter brugere, der er etableret i en anden medlemsstat, direkte adgang til sit repertoire . Det tilkommer de nationale retsinstanser at afgoere, om der faktisk har fundet en saadan samordning sted mellem de paagaeldende ophavsretsselskaber .

Det foerste spoergsmaal ( artikel 86 )

21 Med det foerste spoergsmaal oenskes det oplyst, hvilke kriterier der skal laegges til grund ved afgoerelsen af, om en virksomhed, der indtager en dominerende stilling paa en vaesentlig del af faellesmarkedet, paatvinger urimelige forretningsbetingelser . Spoergsmaalet vedroerer naermere bestemt den situation, at den paagaeldende virksomhed er et nationalt ophavsretsselskab for musikvaerker, som i henhold til indgaaede gensidige repraesentationskontrakter ogsaa forvalter andre medlemsstaters nationale selskabers repertoirer, og som har fastsat en samlet afgift paa 8,25% af et diskoteks omsaetning, inkl . alle afgifter .

22 Der skal foerst tages stilling til det kriterium, som diskoteksindehaverne har fremhaevet, og som er gentaget i det praejudicielle spoergsmaal, nemlig forholdet mellem ovennaevnte afgiftssats og den, der anvendes af ophavsretsselskaber i andre medlemsstater .

23 SACEM har i den forbindelse bemaerket, at de metoder, som i de forskellige medlemsstater anvendes ved fastlaeggelsen af afgiftens beregningsgrundlag, er uensartede, hvorfor der ikke kan drages sammenligninger mellem afgifter, der beregnes paa grundlag af et diskoteks omsaetning, saaledes som det sker i Frankrig, og afgifter, der fastsaettes paa grundlag af det paagaeldende etablissements gulvareal, saaledes som det sker i andre medlemsstater . Hvis man kunne udligne disse forskelle og i stedet foretage en sammenligning baseret paa ensartede kriterier, vil forskellene mellem afgiftsniveauet i medlemsstaterne vise sig at vaere beskedne .

24 Disse anbringender bestrides ikke blot af diskoteksindehaverne, men ogsaa af Kommissionen . Kommissionen har oplyst, at som led i en undersoegelse, den gennemfoerer vedroerende de afgifter, SACEM opkraever af franske diskoteker, har den anmodet alle nationale ophavsretsselskaber for musikvaerker inden for Faellesskabet om at fremsende oplysninger om, hvilke afgifter der opkraeves af et standard-diskotek, som opfylder visse naermere betingelser med hensyn til antal pladser, gulvareal, aabningstider, beliggenhed, entrebeloeb, prisen paa den mest efterspurgte drink og indtaegt paa aarsbasis, inkl . afgifter . Kommissionen har indroemmet, at der ved en saadan sammenligning ikke tages hensyn til de betydelige forskelle, der kan vaere mellem forskellige medlemsstater for saa vidt angaar diskoteksbesoeg, og som afhaenger af en raekke forskellige forhold som f.eks . klima og sociale og historiske traditioner . En afgift, som er flere gange hoejere end den afgift, der opkraeves i andre medlemsstater, maa imidlertid antages at vaere bevis for, at afgiften er urimelig; den undersoegelse, Kommissionen foretager, vil foere til et saadant resultat .

25 Det bemaerkes, at saafremt en virksomhed, der indtager en dominerende stilling, paatvinger priser for de ydelser, den leverer, som er betydelig hoejere end dem, der anvendes i andre medlemsstater, og sammenligningen af prisniveauerne er foretaget paa ensartet grundlag, maa forskellen antages at vaere et indicium for, at der foreligger misbrug af den dominerende stilling . Det tilkommer i saa fald den paagaeldende virksomhed at godtgoere, at forskellen skyldes objektive afvigelser mellem forholdene i den paagaeldende medlemsstat og i alle oevrige medlemsstater .

26 I den forbindelse har SACEM fremfoert en raekke omstaendigheder som begrundelse for, at der er en saadan forskel . Den har saaledes anfoert, at prisniveauet i franske diskoteker er meget hoejt, at ophavsrettighederne i Frankrig traditionelt nyder en hoej grad af beskyttelse, og at fransk lovgivning indeholder den saerlige regel, at der ved spredning af et indspillet musikalsk vaerk ikke alene opkraeves en afgift for fremfoerelse, men ogsaa en tillaegsafgift for mekanisk gengivelse .

27 Hertil bemaerkes dog, at saadanne omstaendigheder ikke kan forklare en meget betydelig forskel mellem de afgiftssatser, der anvendes i forskellige medlemsstater . Saafremt prisniveauet i diskoteker i en given medlemsstat bevisligt er hoejt, kan dette vaere resultatet af en raekke faktiske forhold, herunder de afgifter, der skal betales for spredning af et indspillet musikvaerk . For saa vidt angaar den grad af beskyttelse, der er sikret efter national lovgivning, skal det fremhaeves, at ophavsretsafgiften for musikvaerker i almindelighed omfatter en afgift for fremfoerelse og en afgift for gengivelse, og at den omstaendighed, at der i enkelte medlemsstater, herunder Frankrig, opkraeves en "tillaegsafgift for mekanisk gengivelse", saafremt et vaerk spredes til offentligheden, ikke noedvendigvis indebaerer, at beskyttelsesniveauet er et andet . Som Domstolen fastslog i dommen af 9 . april 1987, Basset, 402/85, Sml . s . 1747, er tillaegsafgiften for mekanisk gengivelse - uanset de begreber, der anvendes i fransk lovgivning og praksis - egentlig en del af vederlaget for ophavsrettighederne ved offentlig fremfoerelse af et indspillet musikalsk vaerk og har saaledes samme funktion som den afgift for fremfoerelse, der i en anden medlemsstat opkraeves ved en saadan lejlighed .

28 SACEM har endvidere anfoert, at der ikke overalt foelges samme opkraevningspraksis, idet visse ophavsretsselskaber i medlemsstaterne ikke opkraever beskedne afgiftsbeloeb af mindre brugere, der er spredt ud over landet, som f.eks . diskoteksindehavere, arrangoerer af baller og cafévaerter . I Frankrig har der ifoelge SACEM udviklet sig en modsat tradition, hvilket skyldes, at ophavsmaendene oensker deres rettigheder respekteret fuldt ud .

29 Denne argumentation kan ikke tiltraedes . Det fremgaar saaledes af sagen, at en af de mest markante forskelle mellem ophavsretsselskaberne i de forskellige medlemsstater er driftsomkostningsniveauet . Naar forholdet er det - hvilket visse oplysninger, der er fremkommet under behandlingen af hovedsagerne lader formode - at antallet af ansatte i et saadant selskab er langt hoejere end i lignende selskaber i andre medlemsstater, og den del af afgiftsprovenuet, der medgaar til daekning af opkraevnings -, administrations - og fordelingsomkostninger, men ikke den del, der tilflyder indehaverne af ophavsrettighederne, er vaesentligt hoejere, kan det ikke udelukkes, at det netop er den manglende konkurrence paa det paagaeldende marked, som er forklaringen paa det omfattende administrationsapparat og dermed ogsaa det hoeje afgiftsniveau .

30 En sammenligning med forholdene i de oevrige medlemsstater kan saaledes give brugbare indicier for, at et nationalt ophavsretsselskab eventuelt misbruger sin dominerende stilling . Som det praejudicielle spoergsmaal er formuleret af de nationale retsinstanser, maa det derfor besvares bekraeftende .

31 Retsforhandlingerne for Domstolen mellem diskoteksindehaverne og SACEM har ligeledes beroert andre kriterier, som ikke er naevnt i det praejudicielle spoergsmaal, men som eventuelt kan tjene som bevis for, at den omtvistede afgift er urimelig . Saaledes har diskoteksindehaverne fremhaevet forskellen mellem den sats, der anvendes over for diskoteker, og den, der anvendes over for andre stoerre brugere af indspillede musikvaerker, som f.eks . radio og tv . De findes imidlertid ikke at have fremfoert omstaendigheder, paa grundlag af hvilke der kan fastlaegges en metode, hvorefter der kan foretages en paalidelig sammenligning paa ensartet grundlag, og Kommissionen og de regeringer, der har indgivet indlaeg, har ikke udtalt sig om spoergsmaalet . Herefter kan Domstolen ikke tage stilling til kriteriet inden for rammerne af den foreliggende praejudicielle anmodning .

32 Cour d' appel de Poitiers, som har forelagt de praejudicielle spoergsmaal, har udtrykkelig bemaerket, at der ikke ved afgoerelsen af, om afgiften er rimelig, skal tages hensyn til, at afgiftssatsen er fast; det tilkommer derfor ikke Domstolen at tage stilling til det spoergsmaal under den foreliggende sag .

33 Af de anfoerte grunde skal det foerste praejudicielle spoergsmaal derfor besvares med, at Traktatens artikel 86 skal fortolkes saaledes, at et nationalt ophavsretsselskab, der indtager en dominerende stilling paa en vaesentlig del af faellesmarkedet, paatvinger urimelige forretningsbetingelser, saafremt de afgifter, det opkraever af diskoteker, er vaesentlig hoejere end dem, der anvendes i andre medlemsstater, og sammenligningen af afgiftsniveauet er foretaget paa et ensartet grundlag . Forholdet ville vaere et andet, saafremt det paagaeldende ophavsretsselskab kunne begrunde en saadan hoejere afgift ud fra objektive og relevante forskelle mellem forvaltningen af ophavsrettigheder i den paagaeldende medlemsstat og i de oevrige medlemsstater .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

34 De udgifter, der er afholdt af den franske, italienske, graeske og spanske regering samt af Kommissionen, der alle har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for de nationale retsinstanser, tilkommer det disse at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af cour d' appel de Poitiers ved dom af 3 . marts 1988 og af tribunal de grande instance de Poitiers ved to domme af 6 . juni 1988, for ret :

1 ) EOEF-Traktatens artikel 85 skal fortolkes saaledes, at den forbyder enhver form for samordnet praksis mellem nationale ophavsretsselskaber i medlemsstaterne, som kan have til formaal eller til foelge, at det enkelte selskab naegter brugere, der er etableret i en anden medlemsstat, direkte adgang til sit repertoire . Det tilkommer de nationale retsinstanser at afgoere, om der faktisk har fundet en saadan samordning sted mellem de paagaeldende ophavsretsselskaber .

2 ) EOEF-Traktatens artikel 86 skal fortolkes saaledes, at et nationalt ophavsretsselskab, der indtager en dominerende stilling paa en vaesentlig del af faellesmarkedet, paatvinger urimelige forretningsbetingelser, saafremt de afgifter, det opkraever af diskoteker, er vaesentlig hoejere end dem, der anvendes i andre medlemsstater, og sammenligningen af afgiftsniveauet er foretaget paa et ensartet grundlag . Forholdet ville vaere et andet, saafremt det paagaeldende ophavsretsselskab kunne begrunde en saadan hoejere afgift ud fra objektive og relevante forskelle mellem forvaltningen af ophavsrettigheder i den paagaeldende medlemsstat og i de oevrige medlemsstater .