Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Kommissionen - sammensætning - et kommissionsmedlems »fritagelse for tjenesten« - uden betydning for gyldigheden af de beslutninger, der er truffet af kommisærkollegiet i overensstemmelse med forretningsordenen

(Art. 9, stk. 1, andet afsnit, KS og art. 12, stk. 1, 2 og 4, KS; art. 213, stk. 1, andet afsnit, EF og art. 215, stk. 1, 2 og 4, EF)

2. Statsstøtte - tilbagesøgning af ulovlig støtte - støtte ydet i strid med procedurereglerne i artikel 88 EF - støttemodtagernes eventuelle berettigede forventning - beskyttelse - betingelser og grænser

(Art. 87 EF og 88 EF)

3. EKSF - støtte til jern- og stålindustrien - påtænkte støtteforanstaltninger - Kommissionens undersøgelse - indledende fase - begrænset til to måneder i mangel af samtykke fra den berørte medlemsstat

(Art. 88, stk. 3, EF; Kommissionens beslutning nr. 2496/96, art. 6, stk. 5 og 6)

4. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - EKSF-beslutning - Kommissionens beslutning vedrørende statsstøtte

(Art. 5, stk. 2, KS og art. 15, stk. 1, KS; art. 253 EF)

5. EKSF - traktatens anvendelsesområde - virksomheder, der udøver produktionsvirksomhed inden for kul- og stålsektoren - omfattet

[Art. 4, litra c), KS, art. 80 KS og art. 81 KS; bilag I KS]

6. EKSF - støtte - forbud - betingelser - konkurrencebegrænsning - ikke omfattet

[Art. 4, litra c), KS]

7. EKSF - produktion - produkt - begreb - følger

[Art. 4, litra c), KS og art. 80 KS; bilag I KS]

8. EKSF - traktatens anvendelsesområde - regler om statsstøtte - anvendelse på hele den virksomhed, der udøves af en jern- og stålvirksomhed - betingelser

[Art. 4, litra c), KS]

9. EKSF - støtte til jern- og stålindustrien - Kommissionens godkendelse - betingelser - anmeldelse - fristen ikke overholdt - retsvirkninger

(Kommissionens beslutning nr. 257/80, 3484/85, 3855/91 og 2496/96)

10. Statsstøtte - særordning, som finder anvendelse på Treuhandanstalts aktiviteter - anvendelsesområde

11. Statsstøtte - forbud - undtagelser - støtte til områder, som er påvirket af Tysklands deling - undtagelsens rækkevidde - streng fortolkning - økonomiske ulemper forårsaget af den isolation, der opstod ved grænsedragningen mellem de to zoner

[Art. 87, stk. 1 og 2, litra c), EF]

12. Statsstøtte - begreb - vurdering i henhold til kriteriet om en privat investor

(Art. 87, stk. 1, EF)

Sammendrag

1. Det følger af artikel 213, stk. 1, andet afsnit, EF, artikel 215, stk. 1, 2 og 4, EF, artikel 9, stk. 1, andet afsnit, KS og artikel 12, stk. 1, 2 og 4, KS, dels at Kommissionen ikke har kompetence til at ændre antallet af sine medlemmer, dels at det i tilfælde af, at et kommissionsmedlem fratræder, alene er Rådet, der har kompetence til at udnævne et andet medlem i dettes sted eller til at beslutte, at der ikke skal udnævnes nogen efterfølger.

Der er hverken i EF-traktaten, i EKSF-traktaten eller i Kommissionens forretningsorden bestemmelser om, at et fratrædende kommissionsmedlem kan »fritages fra tjenesten«. Ikke desto mindre kan en beslutning herom, ud fra ønsket om at sikre kontinuiteten i Fællesskabets handlinger, hverken anses for at have haft indflydelse på vedkommendes status som medlem af Kommissionen eller for at have haft til formål at reducere antallet af medlemmer i Kommissionen. Det følger heraf, at Kommissionen var forskriftsmæssigt sammensat med hensyn til vedtagelsen af den i sagen anfægtede beslutning.

( jf. præmis 20 og 25-27 )

2. Da den kontrol, som Kommissionen i medfør af artikel 88 EF fører med statsstøtte, har sit grundlag i ufravigelige principper, kan der principielt ikke hos støttemodtagerne bestå en berettiget forventning om, at den støtte, de har modtaget, er lovlig, medmindre den er blevet ydet under iagttagelse af den i nævnte artikel fastlagte procedure. En påpasselig erhvervsdrivende må nemlig normalt være i stand til at forvisse sig om, at denne procedure er blevet fulgt.

En medlemsstat, hvis myndigheder har ydet støtte i strid med de i artikel 88 EF fastlagte procedureregler, kan ikke påberåbe sig støttemodtagerens berettigede forventning og dermed unddrage sig sin forpligtelse til at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre en kommissionsbeslutning, hvorefter denne medlemsstat skal søge støtten tilbage. Dersom dette blev anerkendt, ville bestemmelserne i artikel 87 EF og 88 EF blive berøvet deres effektive virkning, idet de nationale myndigheder med udgangspunkt i deres egen ulovlige adfærd kunne ophæve den effektive gennemførelse af de beslutninger, Kommissionen har truffet i medfør af disse bestemmelser.

Kun under ekstraordinære omstændigheder kan den tid, der går, før Kommissionen vedtager en beslutning om statsstøtte, medføre, at der opstår en berettiget forventning hos støttemodtageren, som er til hinder for, at Kommissionen kan pålægge den pågældende medlemsstat at kræve støtten tilbagebetalt.

( jf. præmis 41-44 )

3. I henhold til artikel 6, stk. 6, i sjette jern- og stålstøttekodeks gælder, at hvis Kommissionen ikke senest to måneder efter modtagelsen af den fuldstændige anmeldelse af de påtænkte støtteforanstaltninger har indledt den formelle undersøgelsesprocedure, som er fastsat i kodeksens artikel 6, stk. 5, eller på anden måde har tilkendegivet sin stilling, kan de påtænkte foranstaltninger iværksættes på betingelse af, at medlemsstaten på forhånd har meddelt Kommissionen, at den har til hensigt at gøre dette. Denne begrænsning af den bindende frist til at reagere, som Kommissionen er pålagt, og som ligeledes finder anvendelse i forbindelse med anvendelsen af artikel 88, stk. 3, EF, medfører - i betragtning af medlemsstatens interesse i, at der hurtigt opnås klarhed i de tilfælde, hvor der kan bestå et uopsætteligt behov for indgreb - at den indledende undersøgelse af en påtænkt støtteforanstaltning i princippet må anses for at være hastende, medmindre den berørte medlemsstat udtrykkeligt samtykker i en forlængelse af fristen.

( jf. præmis 48-50 )

4. Selv om det af den begrundelse, der kræves efter artikel 5, stk. 2, fjerde led, KS, artikel 15, stk. 1, KS og artikel 253 EF, klart og utvetydigt skal fremgå, hvilke betragtninger den fællesskabsmyndighed, som har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte kan gøre sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og den kompetente domstol kan udøve sin kontrol, kræves det dog ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske eller retlige momenter. Spørgsmålet om, hvorvidt en beslutnings begrundelse opfylder disse krav, skal nemlig ikke blot vurderes i forhold til beslutningens ordlyd, men ligeledes i forhold til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Når det mere specifikt drejer sig om en beslutning vedrørende statsstøtte, påhviler det Kommissionen - selv om det i visse tilfælde kan fremgå af selve de omstændigheder, hvorunder støtten ydes, at den kan påvirke samhandelen mellem medlemsstater og fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene - i det mindste at angive disse omstændigheder i beslutningens begrundelse.

( jf. præmis 58 og 59 )

5. I medfør af artikel 80 KS og 81 KS er det kun er de virksomheder, der udøver en produktionsvirksomhed inden for kul- og stålsektoren, som er undergivet EKSF-traktatens bestemmelser, og det er i denne forbindelse kun de produkter, der er opregnet i bilag I KS, som er omfattet af udtrykkene »kul« og »stål«. Det følger heraf, at en virksomhed kun er underlagt forbuddet i artikel 4, litra c), KS mod enhver form for statsstøtte, hvis den udøver en sådan produktionsvirksomhed.

( jf. præmis 77 og 78 )

6. Artikel 4, litra c), KS stiller - i modsætning til artikel 87, stk. 1, EF - ikke krav om, at støtten skal fordreje eller true med at fordreje konkurrencen, for at den kan anses for uforenelig med fællesmarkedet. Den pågældende bestemmelse i EKSF-traktaten forbyder således enhver form for støtte uden nogen begrænsning, hvorfor bestemmelsen ikke kan indeholde nogen de minimis-regel.

( jf. præmis 80 )

7. Begrebet »produktion« i artikel 80 KS' forstand kan ikke fortolkes således, at det begrænses til fremstillingen af genstande, som er bestemt til at blive bragt på markedet. Den omstændighed, at en virksomhed ikke bringer sin produktion på markedet, kan således ikke medføre, at virksomheden er udelukket fra EKSF-traktatens, og navnlig artikel 4, litra c), KS's, anvendelsesområde.

( jf. præmis 81 og 82)

8. I de tilfælde, hvor en virksomhed både fremstiller produkter, der er omfattet af EKSF-traktaten, og produkter, der er omfattet af EF-traktaten, kan en anvendelse af EKSF-traktaten på støtte bestemt til en produktionssektor, som ikke er omfattet af anvendelsesområdet for denne traktat, være berettiget, når der foreligger en reel risiko for »spill-over« af denne støtte til fordel for produktionsvirksomhed, som falder ind under dette anvendelsesområde. I betragtning af dels de særlige forhold, der gør sig gældende for jern- og stålindustrien, dels det strenge og absolutte forbud mod statsstøtte, som er indeholdt i artikel 4, litra c), KS, ville det være i strid med formålet med den ordning, der er indført ved EKSF-traktaten, at lade undersøgelsen af støtte, som potentielt kan tilflyde de af en virksomheds produktionssektorer, som er omfattet af EKSF-traktaten, være undergivet EF-traktatens mindre strenge regler.

( jf. præmis 84 )

9. I modsætning til EF-traktatens bestemmelser om statsstøtte, hvorefter Kommissionen har en permanent beføjelse til at træffe beslutning om støttens forenelighed med traktaten, tildeler støttekodekserne kun en beføjelse til Kommissionen for en tidsbegrænset periode. Heraf følger, at såfremt den statsstøtte, som medlemsstaterne ønsker at få godkendt i henhold til en kodeks, ikke er blevet anmeldt i løbet af den periode, der er fastsat i kodeksen for denne anmeldelse, kan Kommissionen ikke længere udtale sig om støttens forenelighed med den pågældende kodeks.

( jf. præmis 93 og 94 )

10. I henhold til Kommissionens skrivelser til den tyske regering vedrørende den gældende ordning for Treuhandanstalt var »stålsektoren«, og ikke »den del af stålsektoren, som er omfattet af EKSF-traktaten«, som en følsom sektor udelukket fra den ordning, der blev indført ved skrivelserne.

( jf. præmis 107 )

11. Artikel 87, stk. 2, litra c), EF, hvorefter »støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling, i det omfang de er nødvendige for at opveje de økonomiske ulemper, som denne deling har forårsaget«, er forenelige med fællesmarkedet, er ikke blevet ophævet efter Tysklands forening, hverken ved traktaten om Den Europæiske Union eller ved Amsterdam-traktaten.

Da der imidlertid er tale om en undtagelse fra det almindelige princip i artikel 87, stk. 1, EF om, at statsstøtte er uforenelig med fællesmarkedet, skal artikel 87, stk. 2, litra c), EF undergives en streng fortolkning. Hertil kommer, at der ved fortolkningen af denne bestemmelse ikke blot skal tages hensyn til dens ordlyd, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, og til de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af.

I øvrigt bemærkes, at selv om artikel 87, stk. 2, litra c), EF kan finde anvendelse på nye delstater efter Tysklands forening, kan denne anvendelse kun foregå på de samme betingelser som dem, der var gældende i de gamle delstater i perioden forud for genforeningstidspunktet.

Ordene »Tysklands deling« henviser historisk set til etableringen af skillelinjen mellem de to besættelseszoner i 1948. Derfor kan »de økonomiske ulemper, som denne deling har forårsaget«, kun omfatte de økonomiske ulemper, der i visse tyske regioner blev forårsaget som en følge af den isolering, der fulgte af etableringen af denne fysiske grænse, som eksempelvis afbrydelsen af samfærdselsårerne eller tab af naturlige afsætningsmuligheder efter forstyrrelser i forretningsforbindelserne mellem de to tyske områder.

Den opfattelse, hvorefter artikel 87, stk. 2, litra c), EF gør det muligt helt at opveje den økonomiske tilbageståenhed, som det er ubestridt, at de nye delstater lider under, tager hverken hensyn til, at der er tale om en undtagelsesbestemmelse, eller til den sammenhæng, som bestemmelsen indgår i, og de formål, som den forfølger. De økonomiske ulemper, som de nye delstater generelt lider under, er ikke direkte forårsaget af den geografiske deling af Tyskland i artikel 87, stk. 2, litra c), EF's forstand. Det må derfor fastslås, at udviklingsforskellene mellem de gamle og de nye delstater beror på andre forhold end den geografiske skillelinje, der følger af Tysklands deling, og navnlig skyldes de forskellige politisk-økonomiske systemer, der blev etableret i de to stater på hver sin side af grænsen.

( jf. præmis 115-123 )

12. Med henblik på at fastslå, om privatiseringen af en virksomhed til en negativ købspris indebærer elementer af statsstøtte, skal der foretages en vurdering af, om en privat investor af en størrelse, der kan sammenlignes med organer, som forestår forvaltningen af den offentlige sektor, under tilsvarende omstændigheder kunne tænkes at ville have indskudt en kapital af denne størrelse i forbindelse med salget af virksomheden eller ville have valgt en likvidation af virksomheden.

Der må i denne forbindelse sondres mellem de forpligtelser, staten hæfter for som ejer af et selskabs aktiekapital, og de forpligtelser, der kan påhvile den som offentlig myndighed.

( jf. præmis 133 og 134 )