Sag C-246/16

Enzo Di Maura

mod

Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale di Siracusa

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale di Siracusa)

»Præjudiciel forelæggelse – merværdiafgift (moms) – beskatningsgrundlag – sjette direktiv 77/388/EØF – artikel 11, punkt C, stk. 1, andet afsnit – begrænsning af retten til nedsættelse af beskatningsgrundlaget i tilfælde af medkontrahentens manglende betaling – medlemsstaternes skønsmargen ved gennemførelsen – proportionaliteten med hensyn til varigheden af den erhvervsdrivendes forfinansiering«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 23. november 2017

Harmonisering af afgiftslovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – beskatningsgrundlag – nedsættelse i tilfælde af ikke eller kun delvis betaling – nationale foranstaltninger, der fraviger fællesskabsreglerne – national lovgivning, der gør nedsættelsen af beskatningsgrundlaget betinget af en forgæves gennemførelse af en insolvensprocedure, som kan vare mere end ti år – ikke tilladt

(Rådets direktiv 77/388, art. 11, punkt C, stk. 1, andet afsnit)

Artikel 11, punkt C, stk. 1, andet afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at en medlemsstat ikke kan gøre en nedsættelse af beskatningsgrundlaget for merværdiafgiften betinget af en forgæves gennemførelse af en insolvensprocedure, når en sådan procedure kan vare mere end ti år.

Hvis den manglende eller kun delvise betaling af købsprisen sker, uden at kontrakten er blevet ophævet eller annulleret, skal køberen således stadig betale den aftalte pris, og selv om sælgeren ikke længere ejer varen, råder denne i princippet stadig over sin fordring, som han kan gøre gældende for domstolene. Da det imidlertid ikke kan udelukkes, at en sådan fordring reelt er uerholdelig, har EU-lovgiver villet give hver medlemsstat valgfrihed med hensyn til, om ikke-betalingen af købsprisen, som i modsætning til ophævelsen eller annullationen af kontrakten ikke i sig selv genskaber parternes oprindelige situation, giver ret til nedsættelse af beskatningsgrundlaget og tilsvarende modregning på de betingelser, som medlemsstaten fastsætter, eller om en sådan nedsættelse ikke finder anvendelse i dette tilfælde (dom af 15.5.2014, Almos Agrárkülkereskedelmi,C-337/13, EU:C:2014:328, præmis 25).

Som Domstolen imidlertid allerede har fastslået, er udgangspunktet for denne fravigelsesbemyndigelse, der er snævert begrænset til kun at omfatte tilfældet med ikke-betaling eller delvis betaling af transaktionens pris, at den manglende erlæggelse af modydelsen under visse omstændigheder og som følge af retstilstanden i den pågældende medlemsstat kan være vanskelig at godtgøre eller alene være foreløbig (dom af 3.7.1997, Goldsmiths,C-330/95, EU:C:1997:339, præmis 18).

Følgelig skal en udnyttelse af fravigelsesbemyndigelsen være begrundet, således at de af medlemsstaterne i denne forbindelse trufne foranstaltninger ikke undergraver virkeliggørelsen af afgiftsharmoniseringsmålsætningen med det sjette direktiv (dom af 3.7.1997, Goldsmiths,C-330/95, EU:C:1997:339, præmis 18).

Som anført i denne doms præmis 22 er formålet med den undtagelse fra retten til nedsættelse af beskatningsgrundlaget, som er fastsat i sjette direktivs artikel 11, punkt C, stk. 1, andet afsnit, at tage hensyn til uvisheden om, hvorvidt den manglende betaling af en faktura er endegyldig.

Denne usikkerhed tages klart i betragtning, når den afgiftspligtige person fratages sin ret til nedsættelse af beskatningsgrundlaget, så længe der er vished for, at fordringen ikke kan inddrives, således som det i det væsentlige er fastsat i den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning. Det skal imidlertid fastslås, at det samme formål ligeledes vil kunne opnås ved at tillade nedsættelse, når den afgiftspligtige person godtgør, at der er en rimelig sandsynlighed for, at gælden ikke vil blive betalt, selv hvis beskatningsgrundlaget efterfølgende reguleres opad i tilfælde af, at betalingen ikke desto mindre foretages. Det tilkommer således de nationale myndigheder at afgøre, under iagttagelse af proportionalitetsprincippet og under domstolenes kontrol, hvilken dokumentation for en sandsynlig, langvarig og manglende betaling den afgiftspligtige person skal fremlægge, når henses til de særlige forhold, der kendetegner gældende national ret. En sådan ordning ville være lige så effektiv med hensyn til at nå målet og samtidig være mindre indgribende for den afgiftspligtige person, som sikrer forfinansiering af momsen ved at opkræve den på statens vegne som nævnt i denne doms præmis 23.

(jf. præmis 16-18, 26, 27 og 29 samt domskonkl.)