ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 13. november 2008 – Kastrinaki mod AHEPA

(Forenede sager C-180/08 og C-186/08)

»Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit – direktiv 89/48/EØF – anerkendelse af eksamensbeviser – studier, der er gennemført ved et »frit studiecenter«, der ikke er anerkendt som uddannelsesinstitution i værtsmedlemsstaten – psykolog«

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – arbejdstagere – gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed – direktiv 89/48 (Rådets direktiv 89/48, art. 3) (jf. præmis 50-53 og konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Dioikitiko Efeteio Thessalonikis – fortolkning af artikel 1, 2, 3 og 4 i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT L 19, s. 16) – fortolkning af artikel 39, stk. 1, artikel 10, stk. 1, artikel 43, artikel 47, stk. 1, artikel 49 EF, 55 EF, 149 EF og 150 EF – borger i en medlemsstat, som har udøvet et lovreguleret erhverv i værtsmedlemsstaten før og efter anerkendelsen af den erhvervsmæssige ligeværdighed, som følger af de akademiske grader opnået i en anden medlemsstat – gennemførelse af en del af universitetsstudierne i henhold til en certificeringsaftale ved en institution, som ikke er anerkendt som højere læreanstalt i værtsmedlemsstaten – mulighed for at udelukke arbejdstageren fra hans erhverv på grund af nægtelse af anerkendelse af sådanne grader.

Konklusion

De kompetente myndigheder i værtsmedlemsstaten er i henhold til artikel 3 i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed forpligtet til at give en statsborger fra en medlemsstat, der er indehaver af et eksamensbevis i direktivets forstand, som er udstedt af en kompetent myndighed i en anden medlemsstat, tilladelse til at udøve sit erhverv på de samme betingelser som indehavere af nationale eksamensbeviser, selv om dette eksamensbevis

– attesterer en uddannelse, som helt eller delvist er gennemført ved en i værtsmedlemsstaten beliggende institution, der ikke er anerkendt som en uddannelsesinstitution i sidstnævntes stats lovgivning, og selv om dette eksamensbevis

– ikke er blevet godkendt af de nationale kompetente myndigheder.
DOMSTOLENS KENDELSE (Ottende Afdeling)

3. februar 2009

Sag C-231/08 P

Massimo Giannini

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – EU-personalesag – ret til en retfærdig rettergang – tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 4, 27 og 29 – princippet om forbud mod forskelsbehandling – tjenestens interesse og administrationens omsorgspligt – urigtig gengivelse af beviserne og af reglerne om bevisførelse – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

Angående: Appel af dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) den 12. marts 2008, Giannini mod Kommissionen (sag T-100/04), hvorved Retten frifandt Kommissionen i det søgsmål, som sagsøgeren havde anlagt med påstand om annullation af afgørelse truffet af udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøve KOM/A/9/01 med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af fuldmægtige inden for området økonomi og statistik, om ikke at opføre appellanten på reservelisten for denne udvælgelsesprøve, og om erstatning – tilsidesættelse af retten til en retfærdig rettergang i forbindelse med procedurens usædvanligt lange varighed – tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 4, 27 og 29 samt af begrebet tjenestens interesse og omsorgspligten – tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling og af reglerne om bevisførelse.

Konklusion: Appellen forkastes. Massimo Giannnini betaler appelsagens omkostninger.

Sammendrag

1. Retspleje – sagsbehandlingstid ved Retten – rimelig frist – bedømmelseskriterier – følger

2. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning

[Art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens prøvelse af bedømmelsen af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt

(Art 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58)
DOMSTOLENS KENDELSE (Sjette Afdeling)

20. januar 2009

Sag C-38/08 P

Jörn Sack

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – personalesag – løn – ikke anvendelse af tillæg som fastsat for kontorchefer til en juridisk rådgiver i lønklasse A*14 – ligebehandlingsprincippet«

Angående: Appel af dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Femte Afdeling) den 11. december 2007, Sack mod Kommissionen (sag T-66/05), hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af afgørelser om fastsættelse af appellantens løn for perioden fra maj 2004 til februar 2005, en påstand om en fornyet beregning af denne løn og en påstand om annullation af den stiltiende afvisning af appellantens klage – ikke anvendelse af tillæg som fastsat for kontorchefer til en juridisk rådgiver i lønklasse A*14 i Kommissionens Juridiske Tjeneste, der har sikret koordineringen af en arbejdsgruppe – tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet.

Konklusion: Appellen forkastes. Jörn Sack bærer sine egne omkostninger og betaler derudover Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers omkostninger.

Sammendrag

1. Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning

(Domstolens procesreglement, art. 42, stk. 2, og art. 118)

2. Tjenestemænd – ligebehandling – grænser – ulovligt tildelt fordel

3. Tjenestemænd – tjenestegrenenes organisation – kontor
Domstolens kendelse (Tredje Afdeling) af 27. november 2008 – Vollkommer mod Finanzamt Hannover-Land I

(Sag C-156/08)

»Procesreglementets artikel 104, stk. 3 – sjette momsdirektiv – artikel 33, stk. 1 – begreb »omsætningsafgifter« – afgift på erhvervelse af fast ejendom«

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – forbud mod at opkræve andre nationale afgifter, der har karakter af omsætningsafgift (Rådets direktiv 77/388, art. 33) (jf. præmis 32-35 og konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Niedersächsisches Finanzgericht – fortolkning af artikel 33, stk. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1), og af artikel 401 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) – medregning af fremtidige bygge- og anlægsarbejder, som er undergivet omsætningsafgift, i beregningsgrundlaget for afgiften på erhvervelse af fast ejendom (»Grunderwerbsteuer«), hvis erhvervelsen omfatter såvel erhvervelse af byggegrund som nævnte bygge- og anlægsarbejder.

Konklusion

Artikel 33 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 91/680/EØF af 16. december 1991, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder, at en medlemsstat i forbindelse med erhvervelsen af en ubebygget grund medregner fremtidige bygge- og anlægsarbejder i det beskatningsgrundlag, som anvendes til beregningen af afgifter på erhvervelse af fast ejendom såsom »Grunderwerbsteuer«, som er fastsat i tysk ret, og således også pålægger en transaktion, som er undergivet merværdiafgift i medfør af det nævnte direktiv, disse andre afgifter, forudsat at sidstnævnte ikke har karakter af omsætningsafgifter.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 15. november 2007, Enercon mod KHIM (sag T-71/06), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag, hvori der var nedlagt påstand om annullation af en afgørelse truffet den 30. november 2005 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret om afslag på en klage over undersøgerens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere et tredimensionelt varemærke, der forestiller navkassebeklædningen på en vindenergikonverter, for varer i klasse 7 – fornødent særpræg af et tredimensionelt varemærke, der består af vareformen.
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 21. november 2007, Gargani mod Parlamentet (sag T-94/06), hvorved Retten afviste den af formanden for Europa-Parlamentets Retsudvalg anlagte sag med påstand om, at Europa-Parlamentets formands beslutning om i henhold til artikel 23, stk. 2, i Domstolens statut på vegne af Europa-Parlamentet at indgive skriftlig udtalelse i en præjudiciel sag var ulovlig, da den var truffet i modstrid med udtalelsen fra Retsudvalgets udtalelse, og formanden havde afvist at behandle spørgsmålet i plenum.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 4. juni 2009 –

Carlos Cloet og Jacqueline Cloet mod West-Vlaamse Intercommunale voor Economische Expansie, Huisvestingsbeleid en Technische Bijstand

(Sag C-129/08)

»Anmodning om præjudiciel afgørelse – ufornødent at besvare anmodningen«

Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – forelæggende ret, som ikke kan meddele Domstolen uundværlige oplysninger, da tvisten ikke længere verserer for den, fordi der er iværksat appel af forelæggelsesafgørelsen – ufornødent at træffe afgørelse (art. 234 EF) (jf. præmis 9-11)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Rechtbank van eerste aanleg te Brugge – statsstøtte – begreb – fortolkning af artikel 87, stk. 1, EF og artikel 88, stk. 3, EF – et fælleskommunalt selskabs salg på præferencevilkår af en grund efter ekspropriation heraf til en virksomhed, der udøver virksomhed i Benelux – anmeldelsespligt eller ej.

Konklusion

Det er ufornødent at besvare anmodningen om præjudiciel afgørelse i sag C-129/08.
Domstolens kendelse (Tredje Afdeling) af 9. juli 2009 –

Wierer mod Land Baden-Württemberg

(Sag C-445/08)

»Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit – kørekort – direktiv 91/439/EØF – frakendelse af nationalt kørekort på grund af spirituskørsel – ikke fremlæggelse af en medicinsk-psykologisk erklæring, som kræves for at få et nyt kørekort i værtsmedlemsstaten – kørekort udstedt i en anden medlemsstat – værtsmedlemsstatens kontrol af bopælskravet – adgang til at støtte sig til oplysninger afgivet af indehaveren af kørekortet i henhold til den ham påhvilende samarbejdspligt ifølge værtsmedlemsstatens nationale ret – adgang til at foretage undersøgelser i udstedelsesmedlemsstaten«

Transport – transport ad landevej – kørekort – direktiv 91/439 (Rådets direktiv 91/439, som ændret ved forordning nr. 1882/2003, art. 1, stk. 2, art. 7, stk. 1, og art. 8, stk. 2 og 4) (jf. præmis 59-63 og konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg – fortolkning af artikel 9 i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort (EFT L 237, s. 1) – afslag på anerkendelse af et kørekort udstedt i en anden medlemsstat under manglende iagttagelse af bopælskravet – værtsmedlemsstatens mulighed for, ved prøvelsen af, om bopælskravet var overholdt på udstedelsestidspunktet, at basere sig på oplysninger afgivet af kørekortindehaveren selv under forvaltningssagen og retssagen i henhold til den ham påhvilende samarbejdspligt, eller, i givet fald, for at foretage undersøgelser i udstedelsesmedlemsstaten – kørekortindehaver, der har fået frakendt sit nationale kørekort på grund af spirituskørsel, og som ikke har været i stand til at fremlægge en medicinsk-psykologisk erklæring, som kræves for at få et nyt kørekort i bopælsmedlemsstaten.

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, artikel 7, stk. 1, og artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 af 29. september 2003, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat afviser at anerkende førerretten på sit område på grundlag af et kørekort, der er udstedt senere af en anden medlemsstat til en person, der tidligere i værtsmedlemsstaten har fået frakendt et kørekort på grund af spirituskørsel, og når det andet kørekort er opnået uden for den periode, hvor det var forbudt at ansøge om et nyt kørekort, hvis:

– det viser sig, at bopælskravet ikke var overholdt i den medlemsstat, der udstedte dette kørekort, på grundlag af forklaringer og oplysninger, som kørekortindehaveren har afgivet under forvaltningssagen eller retssagen i henhold til en ham påhvilende samarbejdspligt i henhold til værtsmedlemsstatens nationale ret

eller

– oplysningerne indhentet af værtsmedlemsstatens nationale myndigheder og domstole ved undersøgelser i udstedelsesmedlemsstaten ikke er uanfægtelige oplysninger, der hidrører fra sidstnævnte stat, og som beviser, at indehaveren ikke havde sin sædvanlige bopæl i denne stat ved dens udstedelse af et kørekort.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 23. april 2008, Leche Celta mod KHIM (sag T-35/07), hvorved Retten forkastede appellantens søgsmål til prøvelse af en afgørelse truffet af Fjerde Appelkammer ved KHIM den 5. december 2006 i en indsigelsessag mellem Leche Celta SL og Celia SA – overtrædelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT L 11, s. 1) – relative registreringshindringer vedrørende et varemærke – risiko for forveksling i forbindelse med en ansøgning om registrering af et varemærke, der ligner et ældre varemærke og vedrører varer af samme art – sammenligning af tegnene på det visuelle, fonetiske og begrebsmæssige plan.
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 3. juni 2009 –

Zipcar mod KHIM

(Sag C-394/08 P)

»Appel – EF-varemærker – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 – ordmærket ZIPCAR – indsigelse fra indehaveren af det nationale ordmærke CICAR«

1. Appel – anbringender – Domstolens prøvelse af bedømmelsen af beviserne – afvisning – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 39 og 40)

2. EF-varemærker – bestemmelser om sagsbehandlingen – prøvelse ex officio af de faktiske omstændigheder – rækkevidde – forpligtelse til at fastslå rigtigheden af almindeligt kendte faktiske omstændigheder – foreligger ikke – bestridelse for Retten – Domstolens prøvelse af Rettens vurdering af, om de faktiske omstændigheder er velkendte – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58; Rådets forordning nr. 40/94, art. 74) (jf. præmis 42)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – det ældre varemærke er et nationalt varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 48 og 49)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 25. juni 2008, Zipcar mod KHIM (sag T-36/07), hvorved Retten forkastede et annullationssøgsmål indledt af ansøgeren om ordmærket »ZIPCAR« for varer i klasse 9, 39 og 42 til prøvelse af afgørelse R 122/2006-2 truffet af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) den 30. november 2006 om afvisning af klagen over afgørelsen truffet af Indsigelsesafdelingen, der delvist afslog registrering af det nævnte mærke i forbindelse med en indsigelse rejst af indehaveren af det nationale ordmærke »CICAR« for tjenesteydelser i klasse 39.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Kendelse afsagt af Domstolens præsident den 19. maj 2009 –

Kronberger mod Parlamentet

(Sag C-349/08 P-R)

»Særlige rettergangsformer – afvisning af hovedsagen«

1. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens kontrol med vurderingen af de faktiske omstændigheder, der er fremført for Retten – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 34-36)

2. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – afvisning [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 37-41)

Angående

Særlige rettergangsformer – begæring om foreløbige forholdsregler med påstand om annullation af Andreas Mölzers mandat i Europa-Parlamentet samt at dette mandat tildeles sagsøgeren.

Konklusion

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse om begæringen om foreløbige forholdsregler.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 20. maj 2009 –

Seaport Investment mod Department of the Environment for Northern Ireland

(Sag C-454/08)

»Præjudiciel forelæggelse – afvisning«

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål, som er forelagt uden tilstrækkelig angivelse af de faktiske og retlige omstændigheder – spørgsmål forelagt i en sammenhæng, der udelukker et hensigtsmæssigt svar – åbenbart afvisningsgrundlag (art. 234 EF) (jf. præmis 8-10)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Court of Appeal in Northern Ireland – fortolkning af artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (EFT L 197, s. 30) – udpegning af en myndighed, der skal høres, idet den kan blive berørt af indvirkningen på miljøet af planers eller programmers gennemførelse – de nærmere ordninger for underretning og høring af myndighederne og offentligheden.

Konklusion
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 22. januar 2008 i sag T-298/04, Efkon mod Parlamentet og Rådet, hvorved Retten afviste søgsmålet med påstand om annullation af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/52/EF af 29. april 2004 om interoperabilitet mellem elektroniske bompengesystemer i Fællesskabet (EUT L 166, s. 124) – betingelsen om at være individuelt berørt af den anfægtede retsakt – retten til at blive hørt under en sag – varigheden af sagen for Retten.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 30. april 2009 –

Japan Tobacco mod KHIM

(Sag C-136/08 P)

»Appel – EF-varemærker – forordning (EF) nr. 40/94 – artikel 8, stk. 5 – skade påført ældre varemærkes særpræg – utilbørlig udnyttelse af et ældre varemærkes særpræg eller renommé – risiko – anmodning om registrering af figurmærket »CAMELO« som EF-varemærke – indsigelse fra indehaveren af de nationale ord- og figurmærker CAMEL«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme (Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 28, 39, 43 og 44)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 30. januar 2008 i sag T-128/06, Japan Tobacco mod KHIM og Torrefacção Camelo, hvorved Retten ikke gav sagsøgeren medhold i et søgsmål med påstand om annullation af en afgørelse truffet af Andet Appelkammer ved KHIM den 22. februar 2006 i en indsigelsessag mellem Japan Tobacco og Torrefacção Camelo – overtrædelse af artikel 8, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (EFT L 11, s. 1) – relative registreringshindringer vedrørende et varemærke – utilbørlig udnyttelse af varemærkets særpræg eller skade påført dette.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 2. juni 2008, WWF-UK mod Rådet (sag T-91/07), hvorved Retten afviste at realitetspåkende en påstand om delvis annullation af Rådets forordning (EF) nr. 41/2007 af 21. december 2006 om fastsættelse for 2007 af fiskerimuligheder og dertil knyttede betingelser for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende for EF-farvande og for EF-fartøjer i andre farvande, som er omfattet af fangstbegrænsninger (EUT L 15, s. 1), for så vidt som den fastsætter de »samlede tilladte fangstmængder« (TAC’er) for 2007 for torskefiskeriet i de områder, der er dækket af Rådets forordning (EF) nr. 423/2004 (EUT L 70, s. 8) – krav om, at sagsøgeren er individuelt berørt af den anfægtede retsakt.
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 25. marts 2009 –

Scippacercola og Terezakis mod Kommissionen

(Sag C-159/08 P)

»Appel – misbrug af dominerende stilling – angiveligt urimelige gebyrer opkrævet af lufthavnsoperatøren i Athens internationale lufthavn – afvisning af klage – manglende fællesskabsinteresse«

1. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 32, 33 og 61)

2. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 34-36, 74, 75, 77, 88, 104 og 111)

3. Konkurrence – dominerende stilling – misbrug (art. 82 EF) (jf. præmis 44 og 47)

4. Retspleje – stævning – formkrav [statutten for Domstolen, art. 21; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 95 og 112)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 16. januar 2008, Isabella Scippacercola og Ioannis Terezakis mod Kommissionen (sag T-306/05), hvorved Retten frifandt Kommissionen i en af appellanterne anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 2. maj 2005 om at henlægge en klage fra appellanterne vedrørende Athens Internationale Lufthavn i Spatas (Grækenland) påståede misbrug af dominerende stilling gennem anvendelse af uforholdsmæssige afgifter over for brugerne.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
32

Det er korrekt, at til forskel fra omstændighederne i den sag, der gav anledning til ovennævnte Steffensen-dom, er der i hovedsagen tale om en straffesag og ikke en administrativ sag, og der er ikke tale om et »søgsmål« for en retsinstans, men om en direkte indbringelse for retten på grundlag af en af anklagemyndigheden rejst sigtelse. Selv om artikel 10 i direktiv 89/397 først og fremmest synes at omfatte administrative foranstaltninger, følger det imidlertid af den pågældende dom, at medlemsstaterne også handler inden for rammerne af dette direktiv, når de håndhæver levnedsmiddellovgivningen ved anvendelse af strafferetlige foranstaltninger, således som Kommissionen har gjort gældende. Den ret til forsvar, der følger af direktivets artikel 7, stk. 1, andet afsnit, er imidlertid af ganske særlig betydning i straffesager.
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 25. juni 2008, VDH Projektentwicklung og Edeka Rhein-Ruhr mod Kommissionen (sag T-185/08), hvorved Retten afviste et passivitetssøgsmål med påstand om, at det fastslås, at Kommissionen har udvist passivitet med den begrundelse, at Kommissionen ved indgåelsen af en koncessionsaftale om offentlige arbejder og ved tildelingen af en generel entreprisekontrakt har undladt ufortøvet at iværksætte den korrektionsmekanisme, som er fastsat i artikel 3 i direktiv 89/665/EØF, og at give Forbundsrepublikken Tyskland underretning herom i henhold til nævnte direktivs artikel 3, stk. 2 – fysiske og juridiske personers passivitetssøgsmål – krav om, at sagsøgeren er umiddelbart berørt af den handling, som den omhandlede institution har udvist passivitet i forbindelse med.