Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Grundlæggende rettigheder – ret til kollektive forhandlinger – overensstemmelse med kravene vedrørende de grundlæggende rettigheder, der garanteres af traktaten – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – udbudsdirektiverne

(Den Europæiske Unions charter for grundlæggende rettigheder, art. 28; Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2004/18; Rådets direktiv 92/50)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler – direktiv 92/50/EØF og 2004/18/EF – anvendelsesområde

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18; Rådets direktiv 92/50)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler – direktiv 92/50/EØF og 2004/18/EF – anvendelsesområde – markedsværdi

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18, art. 9, stk. 8; Rådets direktiv 92/50, art. 7, stk. 4 og stk. 5)

Sammendrag

1. Den grundlæggende karakter af retten til kollektive forhandlinger og det sociale formål med en kollektiv overenskomst om konvertering af en del af lønnen til arbejdsmarkedspension for kommunalt ansatte arbejdstagere set som helhed, kan ikke i sig selv medføre en automatisk fritagelse for de kommunale arbejdsgivere, der gør brug af etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser på udbudsområdet, til at overholde kravene ifølge direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler og 2004/18 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter.

Bestemmelser i kollektive overenskomster er navnlig ikke udelukket fra anvendelsesområdet for bestemmelserne om personers frie bevægelighed.

Udøvelsen af en grundlæggende rettighed, såsom retten til kollektiv forhandling, kan desuden undergives visse begrænsninger. Særligt gælder, at selv om retten til kollektiv forhandling i en medlemsstat har en forfatningsretlig beskyttelse, gælder det ikke desto mindre, at denne ret i henhold til artikel 28 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal udøves i overensstemmelse med EU-retten.

Det kan i øvrigt ikke antages, at selve udøvelsen af aftalefriheden for arbejdsmarkedets parter og retten til kollektive forhandlinger nødvendigvis er i strid med de direktiver, som gennemfører den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser.

Til forskel fra det formål, som arbejdsmarkedets parter er blevet enige om, nemlig at forbedre niveauet for de kommunalt ansatte arbejdstagere, berører udpegelsen i en kollektiv overenskomst af institutioner og selskaber, med hvem det påtænkes at indgå tjenesteydelsesaftaler vedrørende arbejdsmarkedspension, ikke kernen i retten til kollektive forhandlinger.

(jf. præmis 41-43, 47 og 49)

2. En medlemsstat har frem til den 31. januar 2006 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, sammenholdt med afsnit III-VI i direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, og siden den 1. februar 2006 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 20, sammenholdt med artikel 23-55 i direktiv 2004/18 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, for så vidt som der er blevet indgået tjenesteydelsesaftaler vedrørende arbejdsmarkedspension direkte med de institutioner og selskaber, der er nævnt i en bestemmelse i en kollektiv overenskomst, uden afholdelse af en udbudsprocedure inden for hele Den Europæiske Union af kommunale myndigheder og virksomheder, som har nået den størrelse i forhold til antal arbejdstagere, der er afgørende for, om værdien af de nævnte aftaler når eller overskrider den relevante tærskelværdi for anvendelsen af de nævnte direktiver.

Udøvelsen af den grundlæggende ret til kollektive forhandlinger skal nemlig være i overensstemmelse med kravene ifølge de friheder, der er beskyttet af EUF-traktaten, ligesom den skal være i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. I denne forbindelse er der ikke blevet foretaget en korrekt afvejning ved vurderingen af de forskellige interesser, nemlig et forbedret niveau for de berørte arbejdstageres pension på den ene side og gennemførelsen af etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser samt åbningen af konkurrencen på EU-plan på den anden side af en bestemmelse i en kollektiv overenskomst, som fuldstændig vil udelukke anvendelsen af reglerne i direktiv 92/50 og 2004/18 på området for kommunalt ansattes pensionsopsparing på ubestemt tid, skønt overholdelsen af udbudsdirektiverne ikke ses at være uforenelig med gennemførelsen af det sociale formål, der forfølges af den kollektive overenskomsts parter.

De betingelser, som disse direktiver lader kvalificeringen som »offentlig aftale« være afhængig af, er tillige opfyldt, for det første, når de kommunale arbejdsgivere, på trods af at de på området for arbejdsmarkedspension gennemfører et valg, der på forhånd er fastlagt i en kollektiv overenskomst, alligevel handler som ordregivende myndigheder, og, for det andet, når gruppeforsikringsaftalerne er af direkte økonomisk interesse for de kommunale arbejdsgivere, der indgår dem, således at der er tale om gensidigt bebyrdende aftaler. Den omstændighed, at de endelige modtagere af pensionsydelserne er de arbejdstagere, som er tiltrådt den pågældende foranstaltning, kan i denne forbindelse ikke rejse tvivl om en sådan aftales gensidigt bebyrdende karakter.

(jf. præmis 44, 52, 53, 66, 75, 80, 89 og 105 samt domskonkl.)

3. For så vidt angår tjenesteydelsesaftaler vedrørende arbejdsmarkedspension for kommunalt ansatte arbejdstagere i form af lønkonvertering svarer »den præmie, der skal betales« – i henhold til artikel 7, stk. 4, første led, i direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler og artikel 9, stk. 8, litra a), nr. i), i direktiv 2004/18 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter – til den anslåede værdi af præmierne, dvs. de bidrag, der er indeholdt i de berørte arbejdstageres løn med henblik på lønkonvertering af den pågældende kommunale myndighed eller virksomhed, og anvendt til finansiering af de endelige arbejdsmarkedspensionsydelser. De pågældende præmier udgør nemlig hovedvederlaget for de ydelser, som institutionerne eller selskaberne leverer til den kommunale arbejdstager ved udførelsen af disse tjenesteydelser. I en sammenhæng, hvor en præcis angivelse på tidspunktet for indgåelsen af den omhandlede aftale af den samlede værdi af disse præmier er umuliggjort af det valg, som er overladt hver arbejdstager, til at tilslutte sig lønkonverteringsforanstaltningen eller ej, og henset til varigheden af en sådan aftale, som er langvarig, ja endda tidsubestemt, følger det såvel af artikel 7, stk. 5, andet led, i direktiv 92/50 som af artikel 9, stk. 8, litra b), nr. ii), i direktiv 2004/18, at der som grundlag for beregningen af denne aftales anslåede værdi skal anvendes »den månedlige værdi multipliceret med 48«. Der skal således først lægges et skøn over størrelsen af det månedlige beløb, der vil være genstand for lønkonvertering, multipliceret med 48, til grund for beregningen. Henset til produktet af denne multiplikation, fastsættes derefter antallet af individuelle arbejdstagere, som skal tiltræde lønkonverteringen for at opnå den relevante tærskelværdi for anvendelsen af de EU-retlige udbudsbestemmelser. Endelig fastlægges på grundlag af en skønsmæssig ansættelse af den procentdel af de kommunalt ansatte arbejdstagere, der vil deltage i lønkonverteringsforanstaltningen, den afgørende størrelse i forhold til antal arbejdstagere, på grundlag af hvilken de kommunale arbejdsgivere har indgået aftaler, der når eller overskrider den pågældende tærskelværdi.

(jf. præmis 86-89)