ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Retslig procedure – intervention – personer med berettiget interesse – tvist mellem en medlemsstat og Kommissionen om gyldigheden af en afgørelse vedrørende statsstøtte – begæring om intervention indgivet af den virksomhed, der i en klage til Kommissionen har kritiseret den støtte, der er genstand for den anfægtede afgørelse – afvisning – overholdelse af retten til effektiv domstolsbeskyttelse – afslag fra en national ret i sidste instans på at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende den pågældende støtte – ret til intervention ved Unionens retsinstanser for den klagende virksomhed i forhold til denne afgørelse fra den nationale ret – foreligger ikke (Art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; statutten for Domstolen, art. 40, stk. 2) (jf. præmis 17-24)
4.

Passivitetssøgsmål – passivitet – begreb – undladelse af at handle – undladelse af at vedtage en forberedende retsakt – omfattet – betingelse – retsakt, der er et nødvendigt forberedende led i en procedure, der principielt skal udmunde i en retsakt, der fremkalder bindende retsvirkninger (Art. 265 TEUF) (jf. præmis 16 og 17)
2.

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – spørgsmål forelagt i forbindelse med en tvist, der henhører under national ret og ikke under EU-retten – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2) (jf. præmis 30 og 31 samt konkl.)
Domstolens kendelse (Afdelingen for bevilling af appel) af 8. november 2022 –

Mandelay mod EUIPO

(Sag C-405/22 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 12)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 13-15)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 16, 17, 20 og 21)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – uoverensstemmelse med Domstolens praksis – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 18)

5. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – utilstrækkelig eller selvmodsigende begrundelse – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 19)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 5. oktober 2022 –

FZ mod Kommissionen

(Sag C-172/22 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – personalesag – tjenestemænd – løn – ansatte ved Europa-Kommissionen, der gør tjeneste i et tredjeland – ajourføring af justeringskoefficienterne – gentagelse af anbringender og argumenter, der er påberåbt for Den Europæiske Unions Ret – anbringender, der savner klarhed og præcision – åbenbart, at appellen skal afvises«

1. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – afvisning [Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d), og art. 169, stk. 2] (jf. præmis 4 [3, 4 og 6] og 5)

2. Retslig procedure – stævningens indhold – formkrav – kort fremstilling af anbringenderne – abstrakt angivelse – afvisning (Statutten for Domstolen, art. 21; Domstolens procesreglement, art. 169) (jf. præmis 4 [5] og 5)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt [Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d)] (jf. præmis 4 [7] og 5)

Konklusion

1) Appellen afvises.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 3. oktober 2022 –

Freebird Airlines Europe

(Sag C-302/22)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – lufttransport – forordning (EF) nr. 261/2004 – artikel 5, stk. 3 – kompensation til luftfartspassagerer ved lange forsinkelser – fritagelse for forpligtelsen til at betale kompensation – usædvanlige omstændigheder – kollision mellem et luftfartøj og fugle – nødbremsemanøvre, som medfører beskadigelse af luftfartøjets dæk«

Transport – lufttransport – forordning nr. 261/2004 – artikel 5, stk. 3 – kompensation og bistand til luftfartspassagerer – aflysninger og lange forsinkelser – fritagelse for forpligtelsen til at betale kompensation – betingelse – usædvanlige omstændigheder – begreb – afbrydelse af luftfartøjets startfase, som skyldes luftfarttøjets kollision med fugle, og som sker ved en nødbremsemanøvre, hvorved luftfartøjets dæk beskadiges – omfattet – spørgsmål, om luftfartsselskabet traf alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes for at undgå aflysningen eller forsinkelsen – rækkevidde – den nationale rets efterprøvelse

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 261/2004, 14. og 15. betragtning samt art. 5, stk. 3, og art. 7)

(jf. præmis 16-23)

Konklusion

Artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91

skal fortolkes således, at

en afbrydelse af luftfartøjets startfase, som skyldes luftfarttøjets kollision med fugle, og som sker ved en nødbremsemanøvre, hvorved luftfartøjets dæk beskadiges, henhører under begrebet »usædvanlige omstændigheder« som omhandlet i denne bestemmelse.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 5. oktober 2022 –

FJ m.fl. mod EU-Udenrigstjenesten

(Sag C-170/22 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – personalesag – tjenestemænd – løn – Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) – ajourføring af justeringskoefficienterne – gentagelse af anbringender og argumenter, der er påberåbt for Den Europæiske Unions Ret – anbringender, der savner klarhed og præcision – åbenbart, at appellen skal afvises«

1. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – afvisning [Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d), og art. 169, stk. 2] (jf. præmis 4 [4, 5, 7] og 5)

2. Retslig procedure – stævning – formkrav – kort fremstilling af anbringenderne – abstrakt angivelse – afvisning (Statutten for Domstolen, art. 21; Domstolens procesreglement, art. 169) (jf. præmis 4 [6] og 5)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt [Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d)] (jf. præmis 4 [8] og 5)

Konklusion

1) Appellen afvises.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 5. oktober 2022 –

FT m.fl. mod Kommissionen

(Sag C-168/22 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – personalesag – tjenestemænd – løn – ansatte ved Europa-Kommissionen, der gør tjeneste i et tredjeland – ajourføring af justeringskoefficienter – gentagelse af anbringender og argumenter fremført for Den Europæiske Unions Ret – manglende klarhed og præcision i anbringenderne – åbenbart, at appellen skal afvises«

1. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – afvisning [Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d), og art. 169, stk. 2] (jf. præmis 4 [4, 5, 7] og 5)

2. Retslig procedure – stævning – formkrav – kort fremstilling af anbringenderne – abstrakt angivelse – afvisning (Statutten for Domstolen, art. 21; Domstolens procesreglement, art. 169) (jf. præmis 4 [6] og 5)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt [Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d)] (jf. præmis 4 [8] og 5)

Konklusion

1) Appellen afvises.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 5. oktober 2022 –

FJ m.fl. mod EU-Udenrigstjenesten

(Sag C-171/22 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – personalesag – tjenestemænd – løn – ansatte i Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-udenrigstjenesten) – ajourføring af justeringskoefficienter – gentagelse af anbringender og argumenter fremført for Den Europæiske Unions Ret – manglende klarhed og præcision i anbringenderne – åbenbart, at appellen skal afvises«

1. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – afvisning [Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d), og art. 169, stk. 2] (jf. præmis 4 [3, 4, 6] og 5)

2. Retslig procedure – stævning – formkrav – kort fremstilling af anbringenderne – abstrakt angivelse – afvisning (Statutten for Domstolen, art. 21; Domstolens procesreglement, art. 169) (jf. præmis 4 [5] og 5)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt [Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d] (jf. præmis 4 [7] og 5)

Konklusion

1) Appellen afvises.
1.

Tjenestemænd – disciplinærordning – procedure – ansættelsesmyndighedens høring af den berørte part – en berørt part, der ikke giver møde med henvisning til en lægeerklæring – formodning om, at den pågældende ikke er i stand til at give møde – afkræftelig karakter – bevisbyrde – den berørte parts mulighed for at lade sig repræsentere eller for at fremsætte skriftlige bemærkninger [Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra a), art. 51, stk. 1, og art. 52, stk. 1; tjenestemandsvedtægten, bilag IX, art. 4 og art. 22, stk. 1] (jf. præmis 5 [16, 40, 45] og 6)
4.

Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – skade som følge af en afgørelse, der nægter visse personer indrejse på Unionens område, henset til situationen i Ukraine – afgørende årsag, at appellanten fik afslag på at ansøge om at blive undtaget fra indrejseforbuddet – ingen uopsættelighed (Art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 37-43)
Domstolens kendelse (Afdelingen for bevilling af appel) af 20. oktober 2022 –

Fidelity National Information Services mod EUIPO

(Sag C-446/22 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 11)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 12-14)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 15, 17 og 18)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – modstrid med Domstolens eller Rettens praksis – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 16)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
5.

Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – midlertidige foranstaltninger – betingelser – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – bevisbyrde – afgørelse om udelukkelse af et parlamentsmedlem fra Gruppen for Demokratistøtte og Valgkoordinering – risiko for indgreb i de funktioner, der udøves i forbindelse med mandatet – foreligger ikke (Art. 278 TEUF og 279 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 160, stk. 3) (jf. præmis 54-56)
Domstolens kendelse (Afdelingen for bevilling af appel) af 17. oktober 2022 –

SFD mod EUIPO

(Sag C-383/22 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning om bevilling, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 10)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 11-13)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 14)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 15)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
33

Det følger heraf, at skrivelsen fra Rettens justitssekretær af 6. december 2021, på trods af at den er kortfattet, skal forstås således, at den – idet der heri henvises til Rettens afslag på at føje de omhandlede bemærkninger til sagsakterne i sag T-263/16 RENV med den begrundelse, at disse bemærkninger udgør et dokument, der ikke er foreskrevet i Rettens procesreglement – er et udtryk for Rettens afgørelse om ikke at indrømme appellanterne den status som intervenient i denne sag, som de mener at have opnået automatisk som følge af, at de fik tilladelse til at intervenere i appellen i sag C-337/19 P.
14

Den forelæggende ret har anført, at Domstolens besvarelse af det forelagte spørgsmål vil påvirke udfaldet af hovedsagen. Den har i denne henseende for det første præciseret, at Curtea Constituțională (forfatningsdomstol, Rumænien) har fastslået, at strafferetsplejelovens artikel 488a, stk. 2, er i overensstemmelse med den rumænske forfatning, for det andet, at på tidspunktet for Delgaz Grids anlæggelse af sagen til anfægtelse af varigheden af den i hovedsagen omhandlede straffesag var strafforfølgningen baseret på materielle kendsgerninger (strafforfølgning in rem), og at dette selskab ikke havde status som mistænkt eller tiltalt, for det tredje, at den rumænske lovgiver kun anerkender muligheden for at anlægge det søgsmål, der er foreskrevet i national ret, i tilfælde af en urimelig forlængelse af straffesagen, for personer, der er genstand for en strafferetlig anklage, og som formelt har fået forkyndt anklageskriftet mod dem, dvs. personer, der har status som mistænkt eller tiltalt, og endelig, for det fjerde, at de nationale retters praksis består i at afvise klagesøgsmål til anfægtelse af varigheden af en straffesag i situationer som den, der har ført til forelæggelsen for Domstolen af den foreliggende sag.
66

Eftersom det er ubestridt, at interventionsbegæringen ikke blev fremsat inden udløbet af den nævnte frist, og da det følger af prøvelsen af de af St. Jude Medical Coordination Center fremførte argumenter vedrørende den anden grund, som appellanten har påberåbt sig, at denne ikke har vist, at der forelå en omstændighed, som ikke kunne forudses, force majeure eller en undskyldelig fejl, kan den omstændighed – forudsat at den kan påvises – at en interventionsbegæring, som appellanten havde fremsat inden fristens udløb, skulle have været taget til følge, fordi appellanten havde interesse i at intervenere, ikke anses for at godtgøre, at den interventionsbegæring, som appellanten fremsatte for Retten, kunne admitteres.
45

Som det fremgår af Domstolens praksis, og som Rettens præsident i det væsentlige bemærkede i den appellerede kendelses præmis 24, er formålet med en sag om foreløbige forholdsregler navnlig at sikre den fulde virkning af den fremtidige endelige afgørelse med henblik på at undgå en lakune i den retsbeskyttelse, som Unionens retsinstanser sikrer. Det er for at opfylde denne målsætning, at uopsætteligheden skal vurderes i forhold til, hvor nødvendigt det er, at der træffes en foreløbig afgørelse med henblik på at undgå en alvorlig og uoprettelig skade for den part, der anmoder om den midlertidige beskyttelse. Det er denne part, som skal godtgøre, at den ikke kan afvente afgørelsen i hovedsagen uden at risikere at blive påført en sådan skade. Selv om det med henblik på at godtgøre, at der foreligger en sådan skade, ikke er nødvendigt, at det godtgøres med absolut vished, at skaden er nært forestående, idet det er tilstrækkeligt, at denne skade er forudseelig med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed, skal den part, der har indgivet en anmodning om foreløbige forholdsregler, dog fortsat føre bevis for de faktiske omstændigheder, som parten finder indebærer, at der foreligger en reel risiko for, at der indtræder en alvorlig og uoprettelig skade (kendelse afsagt af Domstolens vicepræsident den 16.9.2022, OT mod Rådet, C-526/22 P(R), ikke trykt i Sml., EU:C:2022:701, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).
31

For det andet har EUIPO navnlig foreholdt Retten, at den i den appellerede doms præmis 31 fastslog, at de omhandlede ældre britiske ikke-registrerede varemærker i princippet kunne danne grundlag for indsigelsen fra sagsøgeren i første instans, og at appelkammeret således burde have taget hensyn hertil i forbindelse med dets vurdering, uanset at overgangsperioden var udløbet på tidspunktet for vedtagelsen af den omtvistede afgørelse, og at den i denne doms præmis 42 som svar på et argument fra EUIPO præciserede, at denne sagsøger havde en berettiget interesse i at få medhold i sin indsigelse for så vidt angår perioden mellem datoen for indgivelsen af ansøgningen om det omstridte EU-varemærke og udløbet af overgangsperioden. Som EUIPO har anført, var det bl.a. på grundlag af disse betragtninger, at Retten annullerede den omtvistede afgørelse. Det fremgår således klart af anmodningen om bevilling af appel, at Rettens angiveligt fejlagtige fortolkning af de proceduremæssige og materielle krav, der finder anvendelse på indsigelsessager ved EUIPO, har haft afgørende betydning for resultatet af den appellerede dom.
Følgende fremgår af 84. betragtning til direktiv 2014/24:

»Mange økonomiske aktører, og ikke mindst [små og mellemstore virksomheder (SMV’er)], anser administrative byrder som følge af kravet om at fremlægge et stort antal certifikater og andre dokumenter forbundet med udelukkelses- og udvælgelseskriterierne for at være en væsentlig hindring for deres deltagelse i offentlige udbud. Begrænsning af sådanne krav, eksempelvis gennem anvendelse af et fælles europæisk udbudsdokument (ESPD) bestående af en ajourført egenerklæring, kan resultere i betydelig forenkling til fordel for både ordregivende myndigheder og økonomiske aktører.

Den tilbudsgiver, som det er besluttet at tildele kontrakten, bør imidlertid fremlægge de relevante beviser, og de ordregivende myndigheder bør ikke indgå kontrakter med tilbudsgivere, der ikke kan gøre dette. Ordregivende myndigheder bør også have ret til at anmode om alle eller en del af de supplerende dokumenter, når som helst de måtte anse det for nødvendigt for at sikre, at proceduren gennemføres korrekt. Dette kan især være tilfældet i procedurer med to faser – begrænsede udbud, udbud med forhandling, konkurrencepræget dialog og innovationspartnerskaber – hvor de ordregivende myndigheder gør brug af muligheden for at begrænse antallet af ansøgere, der opfordres til at indgive tilbud. Et krav om indsendelse af supplerende dokumenter i forbindelse med udvælgelsen af ansøgere, som opfordres til at deltage, kan begrundes med, at det bør undgås, at de ordregivende myndigheder opfordrer ansøgere til at deltage, som senere viser sig ikke at være i stand til at indsende de supplerende dokumenter i tildelingsfasen, og dermed forhindrer andre i øvrigt kvalificerede ansøgere i at deltage.

Det bør udtrykkeligt præciseres, at ESPD også bør indeholde relevante oplysninger om enheder, hvis kapacitet en økonomisk aktør baserer sig på, så oplysninger om sådanne enheder kan verificeres samtidig med og på samme vilkår som verifikationen af den økonomiske hovedaktør.«