Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 9. juli 1992. - ROLAND TEULIE MOD CAVE COOPERATIVE "LES VIGNERONS DE PUISSALICON". - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL D'INSTANCE DE BEZIERS - FRANKRIG. - FAELLES MARKEDSORDNING FOR VIN - RYDNINGSPRAEMIER - VINKOOPERATIVER. - SAG C-251/91.



Samling af Afgørelser 1992 side I-05599



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

A ° Faktiske omstaendigheder

1. Den foreliggende anmodning om en praejudiciel afgoerelse vedroerer bestemmelserne i artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 1442/88 (1).

2. Anmodningen om en praejudiciel afgoerelse er fremsat i forbindelse med en sag, der verserer ved Tribunal d' instance de Béziers. Sagsoegeren i hovedsagen, Teulie, var vindyrker og medlem af sagsoegte ° et vinkooperativ. I 1988 besluttede sagsoegeren at rydde vin paa visse arealer, han havde dyrket indtil da, for at kunne modtage de praemier, der var fastsat i et saadant tilfaelde. Paa grundlag af hans ansoegning, indgivet den 30. november 1988, udbetalte de kompetente franske myndigheder ham et beloeb svarende til 85% af den skyldige praemie. Resten blev udbetalt til sagsoegte i hovedsagen.

3. Myndighederne henholdt sig i den forbindelse til de franske administrative bestemmelser, der var vedtaget paa grundlag af artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1442/88 eller den tilsvarende bestemmelse i forordning (EOEF) nr. 777/85 (2) ° forgaengeren for forordning nr. 1442/88. Det hedder i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1442/88:

"1. Medlemsstaterne kan for vindyrkere, der er medlemmer af et vinkooperativ eller en anden sammenslutning af vindyrkere, traeffe bestemmelse om, at de i artikel 2, stk. 1, fastsatte praemier skal nedsaettes med et beloeb paa hoejst 15%. I saa fald udbetales beloebene svarende til denne nedsaettelse til de paagaeldende kooperativer eller sammenslutninger."

4. Sagsoegeren naegtede at affinde sig med dette fradrag og anlagde sag mod vinkooperativet med paastand om betaling af det beloeb, kooperativet havde modtaget fra myndighederne. Han gjorde gaeldende, at grundforordningen, som ifoelge ham fastsaetter en ramme paa 1-15% for fradraget, der tilfalder vinkooperativerne, gaelder umiddelbart. Ifoelge sagsoegeren har medlemsstaten derfor ikke ret til at fastsaette en bestemt procentsats, der gaelder i alle tilfaelde; tvaertimod boer det endelige beloeb aftales mellem vinkooperativet og dets medlem. Han mente endvidere, at et saadant fradrag under alle omstaendigheder kun kan komme paa tale, hvis vinkooperativet har lidt et tab, hvilket ikke var tilfaeldet i den foreliggende sag.

5. Den nationale ret har foelgelig forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal. For saa vidt angaar spoergsmaalenes ordlyd henvises til retsmoederapporten.

B ° Stillingtagen

Det foerste spoergsmaal

6. Med sit foerste spoergsmaal oensker den nationale domstol oplyst, om den mulighed, der er hjemlet i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1442/88, for at nedsaette den praemie, der skal udbetales til en praemieberettiget person, og udbetale differencen til vinkooperativet (3), som han har vaeret medlem af, forudsaetter, at vinkooperativet har fremlagt bevis for et tab.

7. Kommissionen, den franske regering og sagsoegte i hovedsagen anfoerer i den henseende, at en saadan betingelse ikke foelger af ordlyden af artikel 7, stk. 1. Efter deres opfattelse er det altid tilladt at nedsaette den praemie, der skal udbetales til et medlem af et vinkooperativ, uden at det er noedvendigt at undersoege spoergsmaalet, om vinkooperativet har lidt et tab.

8. Den sammenhaeng, den omhandlede bestemmelse indgaar i, synes at understoette dette synspunkt. Forordningens artikel 7, stk. 2, tillader medlemsstaterne at fastsaette bestemmelser om en godtgoerelse for de vinkooperativer, der fremlaegger bevis for, at de har maattet begraense deres aktivitet som foelge af dalende tilfoersler fra medlemmerne, og at det af deres medlemmer dyrkede vinareal er blevet reduceret med mindst 10% i forhold til det areal, der blev dyrket i den af forordningen fastsatte referenceperiode. I henhold til artikel 7, stk. 2, andet afsnit, kan denne godtgoerelse ikke vaere stoerre end "det tab, som formindskelsen af aktiviteten har medfoert". Som det fremgaar af ordlyden af artikel 7, stk. 2 ("med forbehold af stk. 1"), er de i stk. 1 og stk. 2 fastsatte ordninger sideordnede, og medlemsstaterne kan vaelge den, de oensker at anvende. Eftersom bestemmelserne i artikel 7, stk. 2, udtrykkeligt henviser til de tab, vinkooperativet har lidt, mens stk. 1 ikke omtaler disse, kunne man taenke sig, at lovgiveren bevidst har villet goere op med spoergsmaalet om, hvorvidt anvendelsen af bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, forudsaetter, at vinkooperativet har lidt et tab.

9. I denne sammenhaeng boer der imidlertid tages hensyn til det forhold, at naar en faellesskabsretlig bestemmelse giver medlemsstaterne et skoen, er dette begraenset af krav, som bl.a. foelger af det formaal, som denne bestemmelse forfoelger (4). Formaalet med bestemmelserne i artikel 7 i forordning nr. 1442/88 beskrives som foelger i forordningens ottende betragtning:

"nedlaeggelse af vinarealer, der foretages af vindyrkere, som er medlemmer af kooperative organisationer, der i faellesskab forarbejder deres medlemmers druer, kan nedbringe de leverede druemaengder og medfoere en foroegelse af forarbejdningsomkostningerne; det er derfor rimeligt at traeffe bestemmelse om kompensation for de negative virkninger; i betragtning af de nuvaerende forskelle i vinstrukturerne i Faellesskabet er det hensigtsmaessigt, at en eventuel kompensationsordning skal vedtages af medlemsstaterne".

10. Det fremgaar af den passage, jeg har citeret, at bestemmelserne i forordningens artikel 7 tilsigter at yde vinkooperativerne en godtgoerelse for de ulemper, de udsaettes for som foelge af, at deres medlemmer nedlaegger vinarealer, hvilket de tilskyndes til af forordningen i kraft af praemier. Heraf foelger efter min opfattelse, at bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, ligeledes tjener denne maalsaetning og har til formaal at kompensere for "de tab, som nedsaettelsen af aktiviteten har medfoert", jf. stk. 2.

11. Foelgelig bestaar forskellen mellem de to ordninger, der er fastsat med henblik paa denne godtgoerelse, og som medlemsstaterne kan vaelge mellem, deri, at i medfoer af artikel 7, stk. 2, skal vinkooperativerne godtgoere de omstaendigheder, som ifoelge forordningen anses som bevis for et tab, og godtgoerelsen maa ikke vaere stoerre end tabet. Derimod kraeves et saadant bevis ikke i medfoer af artikel 7, stk. 1. Som Kommissionens repraesentant ganske rigtigt har udtrykt det, indeholder den omhandlede bestemmelse i den henseende en "formodning" om, at kooperativet har lidt en saadan skade. Det afgoerende spoergsmaal er herefter, om denne bestemmelse alligevel tillader den, hvis praemie er blevet nedsat, at fremlaegge bevis for, at vinkooperativet enten ikke har lidt et tab, eller at dets tab under alle omstaendigheder har vaeret mindre end det beloeb, det har faaet tildelt.

12. I den sammenhaeng er der en betragtning, som Kommissionen har gjort gaeldende, der forekommer mig at vaere af afgoerende betydning. Kommissionen har anfoert, at de i artikel 7, stk. 1, omhandlede bestemmelser tilsigter at sikre den enkleste og hurtigst mulige fastsaettelse af den godtgoerelse, der skal ydes vinkooperativerne; det staar imidlertid medlemsstaterne frit for at vaelge den i stk. 2 omhandlede fremgangsmaade og saaledes at kraeve, at tabene i hvert enkelt tilfaelde opgoeres ganske noeje. Jeg finder, at denne fortolkning er korrekt og overbevisende. Hvis man inden for rammerne af den i artikel 7, stk. 1, omhandlede fremgangsmaade tillod, at der blev fremlagt bevis for, at det reelle tab afviger fra den faste godtgoerelse (dvs. det beloeb, der i henhold til artikel 7, stk. 1, skal fratraekkes praemien og betales til vinkooperativet), ville dette sandsynligvis ° navnlig henset til vanskeligheden ved at fremlaegge et saadant bevis ° medfoere et stort antal langtrukne retssager, og man ville da forfejle det naevnte formaal. Det er og bliver saaledes en kendsgerning, at en bestemmelse svarende til reglen i stk. 2, andet afsnit, som begraenser godtgoerelsen, mangler i stk. 1; hvis betalingen, som tilfalder vinkooperativet i medfoer af artikel 7, stk. 1, er stoerre end tabet, maa den paagaeldende vindyrker affinde sig med dette.

13. Egentlig er der en anden betragtning, som kommer ind i billedet med hensyn til anbringendet om, at vinkooperativet ikke har lidt noget tab. Eftersom artikel 7 tilsigter en godtgoerelse af faktiske tab ° selv om, som vi har set, artikel 7, stk. 1, i den forbindelse tillader faste beloeb ° er enhver godtgoerelse efter min mening noedvendigvis udelukket, naar der ikke foreligger noget tab. I den henseende gaar formaalet, som bestaar i at holde vinkooperativet skadesloes, og som ligger til grund for denne bestemmelse, forud for interessen i en hurtig og enkel afvikling af saadanne sager.

14. Ganske vist burde muligheden for, at vinkooperativet ikke lider et tab, i alt vaesentligt vaere begraenset til de tilfaelde, hvor vindyrkeren, der modtager en praemie, overdrager rettighederne som medlem af kooperativet til tredjemand (5). Naar de gaeldende bestemmelser (dvs. kooperativets vedtaegter og lovbestemmelserne) tillader, at et medlem overdrager de rettigheder og pligter, der foelger af hans medlemskab, til tredjemand, og udoever medlemmet denne ret, mister vinkooperativets andel i vindyrkerens praemie sin berettigelse. Eftersom det nye medlem afloeser det tidligere, resulterer rydningen af vin paa det tidligere medlems arealer ikke som saadan i en ulempe for vinkooperativet. Hvis vinkooperativet ikke desto mindre skulle komme ud for eventuelle ulemper eller tab (f.eks. hvis det nye medlem ikke er i stand til at opfylde de overtagne forpligtelser), ville dette alene skyldes den i henhold til aftale eller lovgivning tilladte overdragelse af medlemskabet. Den i artikel 7, stk. 1, hjemlede godtgoerelse har imidlertid ikke til formaal at erstatte saadanne tab.

15. Det tilkommer naturligvis alene den nationale domstol at afgoere, om vinkooperativet i et bestemt tilfaelde undtagelsesvis ikke har lidt et tab.

16. Kommissionen har praeciseret, at de i artikel 7 i forordning nr. 1442/88, indeholdte bestemmelser i sidste instans tilsigter, med ydelsen af en godtgoerelse som middel, at paavirke vinkooperativerne, saaledes at disse ikke at modsaetter sig Faellesskabets politik, der bestaar i at foranledige en reduktion af det dyrkede areal ved at yde vindyrkerne rydningspraemier. Den fortolkning, jeg forfaegter, tager ogsaa hoejde for dette formaal. I de medlemsstater, der har valgt den i artikel 7, stk. 1, omhandlede ordning, modtager vinkooperativet den andel af medlemmets praemie, som medlemsstaten har fastsat. Dette er kun udelukket i tilfaelde, hvor medlemmet kan bevise, at rydningen af vinarealerne ikke har paafoert vinkooperativet noget tab. Men i dette tilfaelde har vinkooperativet klart ingen retmaessig interesse i at modsaette sig rydningen af disse vinarealer.

17. Det fremgaar i det hele af det anfoerte, at fradraget i praemien, der er hjemlet i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1442/88, ikke er betinget af, at vinkooperativet fremlaegger bevis for, at det har lidt et tab. Imidlertid er et fradrag i praemien undtagelsesvis udelukket, naar modtageren kan bevise, at vinkooperativet ikke har lidt noget tab.

Det andet spoergsmaal

18. Den anden del af anmodningen om en praejudiciel afgoerelse vedroerer spoergsmaalet, om en medlemsstat, der benytter den i artikel 7, stk. 1, beskrevne ordning, kan fastsaette en bestemt procentsats, der gaelder i alle tilfaelde. Dette spoergsmaal kan straks besvares bekraeftende, saaledes som jeg allerede implicit har forudsat i min gennemgang ovenfor af det foerste praejudicielle spoergsmaal. I henhold til artikel 7, stk. 1, kan medlemsstaterne traeffe bestemmelse om, at rydningspraemierne til vindyrkerne skal nedsaettes "med et beloeb paa hoejst 15%". Forordningen giver for saa vidt medlemsstaterne et skoen. Dette skoen er begraenset paa grund af krav, som foelger af den faellesskabsretlige bestemmelses ordlyd, af de formaal, den forfoelger, og af forbuddet mod forskelsbehandling (6). Paa baggrund af disse krav er der intet til hinder for fastsaettelse af en fast, generel sats, saafremt denne ikke er hoejere end den oevre sats paa 15%, der er hjemlet i artikel 7, stk. 1 (7). Fastsaettelsen af en saadan sats er ogsaa i overensstemmelse med det allerede naevnte formaal, nemlig at opstille bestemmelser vedroerende godtgoerelsen, der er klare og lette at anvende. Der er ligeledes grund til at antage, at valget af en sats, der ikke er hoejere end den i artikel 7, stk. 1, fastsatte oevre graense, goer det muligt at yde vinkooperativerne en passende godtgoerelse for de tab, de lider.

19. Indvendingen fra sagsoegeren i hovedsagen, hvorefter dette kunne give sig udslag i indbyrdes afvigende bestemmelser i de forskellige medlemsstater, er ubegrundet. Allerfoerst boer det vedroerende dette punkt bemaerkes, at saadanne afvigelser allerede kan forekomme som foelge af, at artikel 7 giver medlemsstaterne valget imellem ordningen i henhold til stk. 1 og ordningen i henhold til stk. 2. Men det skal isaer bemaerkes, at den i artikel 7, stk. 1, hjemlede befoejelse til at foretage et skoen og den heraf foelgende mulighed for forskellige ordninger i de enkelte medlemsstater er begrundet i objektive hensyn. I betragtning af de forskelle, der er imellem medlemsstaterne med hensyn til vinstrukturerne og den kooperative sektors stoerrelse, var det berettiget, at Faellesskabet paa dette omraade begraensede sig til rammeforskrifter, der suppleres af medlemsstaterne under hensyntagen til de saerlige nationale forhold.

20. Sagsoegeren i hovedsagen kan heller ikke i denne sammenhaeng stoette nogen ret paa, at forordningen gaelder umiddelbart i medlemsstaterne. Det fremgaar ikke af artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1442/88, at medlemsstaten ved indfoerelsen af forskrifter paa omraadet skal begraense sig til at foreskrive betingelserne for fastsaettelsen af godtgoerelsens stoerrelse i hvert enkelt tilfaelde inden for den ramme, der er fastsat i forordningen. Denne bestemmelse berettiger tvaertimod medlemsstaterne til at fastsaette en generel sats.

21. Imidlertid spiller forordningens umiddelbare gyldighed en rolle i en anden sammenhaeng. I betragtning af at medlemsstaterne i medfoer af artikel 7 i forordning nr. 1442/88 ° saaledes som det fremgaar af bestemmelsens ordlyd og af forordningens ottende betragtning ° skal indfoere en kompensationsordning for vinkooperativerne, kan en nedsaettelse af praemien til vindyrkerne kun komme paa tale, hvis det foreskrives i en national bestemmelse, og hvis denne bestemmelse er gyldig.

22. Sagsoegeren i hovedsagen har i den henseende gjort gaeldende, at Kommissionen tilsyneladende ikke er blevet underrettet om de paagaeldende nationale forskrifter, saaledes som det foreskrives i artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 1442/88. Den franske regering har svaret, at den ved brev af 20. juli 1989 har underrettet Kommissionen om de bestemmelser, den har vedtaget i medfoer af artikel 7, stk. 1.

23. Det er ikke noedvendigt at undersoege naermere, om, og i givet fald i hvilket omfang, en eventuel overtraedelse af artikel 7, stk. 3, kunne faa foelger for gyldigheden af de paagaeldende nationale bestemmelser, da den nationale domstol ikke har forelagt dette spoergsmaal for Domstolen med henblik paa en praejudiciel afgoerelse. Det forekommer mig ikke desto mindre relevant at bemaerke, at en overtraedelse af den i denne bestemmelse omhandlede underretningspligt naeppe kan paavirke gyldigheden af de paagaeldende nationale bestemmelser. Artikel 7, stk. 3, forpligter medlemsstaterne til at underrette om bestemmelser, som de "maatte fastsaette". Det fremgaar ikke af forordningen, at disse bestemmelser skal bringes til Kommissionens kundskab, foer de traeder i kraft, eller foer de vedtages. Heraf foelger, at underretningspligten alene har til formaal at holde Kommissionen orienteret, derimod ikke at beskytte de paagaeldende personers interesser. De omhandlede nationale bestemmelsers gyldighed afhaenger saaledes ikke af, om denne underretningspligt er blevet opfyldt (8).

24. Det foelger af det anfoerte, at en medlemsstat ved anvendelsen af bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1442/88 om en nedsaettelse af praemien, der ydes i medfoer af forordningens artikel 2, stk. 1, kan fastsaette et generelt beloeb paa hoejst 15%.

25. Lad mig for fuldstaendighedens skyld naevne, at hvis man fortolker det ordret, kunne man ligeledes forstaa det praejudicielle spoergsmaal saaledes, at den forelaeggende ret oensker oplyst, om fastsaettelsen af et generelt beloeb er den eneste mulighed i henhold til artikel 7, stk. 1, eller om denne bestemmelse ogsaa aabner mulighed for andre ordninger. I betragtning af at det ikke er til at se, paa hvilken maade svaret paa spoergsmaalet, hvis det forstaas saaledes, skulle vaere relevant med hensyn til at afgoere tvisten i hovedsagen, forekommer en saadan fortolkning mig meget usandsynlig. For alle tilfaeldes skyld vil jeg ikke desto mindre bemaerke ° som jeg allerede har gjort ovenfor ° at artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1442/88 giver medlemsstaterne et skoen. Fastsaettelsen af et generelt beloeb er saaledes ikke noedvendigvis den eneste taenkelige loesning.

C ° Forslag til afgoerelse

26. Jeg foreslaar herefter Domstolen at svare som foelger paa spoergsmaalene fra Tribunal d' instance de Béziers:

"1) Artikel 7, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1442/88 forudsaetter ikke, at der fremlaegges bevis for, at vinkooperativet har lidt et tab, for at praemien, der tilfalder den berettigede i henhold til forordningens artikel 2, stk. 1, kan nedsaettes. Imidlertid er en nedsaettelse af praemien undtagelsesvis udelukket, saafremt den paagaeldende kan bevise, at vinkooperativet ikke har lidt noget tab.

2) Med henblik paa gennemfoerelsen af de i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1442/88 fastsatte bestemmelser kan en medlemsstat fastsaette en generel sats paa hoejst 15%, hvormed praemien til den berettigede i henhold til forordningens artikel 2, stk. 1, nedsaettes."

(*) Originalsprog: tysk.

(1) ° Raadets forordning af 24.5.1988 om ydelse for produktionsaarene 1988/1989 til 1995/1996 af praemier for endelig nedlaeggelse af vinarealer (EFT L 132, s. 3).

(2) ° Raadets forordning af 26.3.1985 om ydelse af praemier for endelig nedlaeggelse af visse vinarealer i produktionsaarene 1985/1986 til 1989/1990 (EFT L 88, s. 8).

(3) ° Artikel 7, stk. 1, taler om vinkooperativ eller en anden sammenslutning af vindyrkere . For nemheds skyld vil jeg i det foelgende anvende udtrykket vinkooperativ .

(4) ° Jf. f.eks. dom af 12.7.1990, sag C-16/89, Spronk, Sml. I, s. 3185, praemis 13.

(5) ° Der er ingen grund til her at undersoege de tilfaelde, hvor et medlem forlader kooperativet; de kan loeses uden stoerre vanskelighed ved en fortolkning af artikel 7 (der taler om medlemmer ).

(6) ° Se dom af 12.7.1990, sag C-16/89, Spronk, Sml. I, s. 3185, praemis 13.

(7) ° I modsaetning til den forelaeggende rets opfattelse fastsaetter artikel 7, stk. 1, kun en oevre sats og ikke en nedre graense. En medlemsstat kunne foelgelig ligeledes vaelge en sats paa under 1%.

(8) ° Jf. dom af 7.5.1992, forenede sager C-251/90 og C-252/90, Wood og Cowie, Sml. I, s. 2873, praemis 28.