ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/8

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. november 2008 — Foselev Sud-Ouest SARL mod Administration des douanes et droits indirects (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal d'instance de Bordeaux — Frankrig)

(Sag C-18/08) (1)

(Afgift på køretøjer - direktiv 1999/62/EF - afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer - artikel 6, stk. 2, litra b) - Kommissionens beslutning om godkendelse af en undtagelse - ingen direkte virkning)

(2009/C 6/14)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal d'instance de Bordeaux

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Foselev Sud-Ouest SARL

Sagsøgt: Administration des douanes et droits indirects

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal d'instance de Bordeaux — fortolkning af Kommissionens afgørelse af 20. juni 2005 vedrørende en anmodning fra Frankrig om at fritage visse kategorier af køretøjer fra afgifter i henhold til artikel 6, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer (EFT L 158, s. 23) — nævnte afgørelses direkte virkning eller behov for en national gennemførelsesbestemmelse, da der er tale om en bemyndigelsesbeslutning?

Konklusion

Kommissionens beslutning 2005/449/EF af 20. juni 2005 om en anmodning om undtagelse for afgifter på køretøjer, der er indgivet af Frankrig i medfør af artikel 6, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer, kan ikke påberåbes af en borger over for Den Franske Republik, som denne beslutning er rettet til, med henblik på at blive omfattet af den undtagelse, som der gives samtykke til ved beslutningen, allerede fra meddelelsen eller offentliggørelsen af denne beslutning.

(1) EUT C 79 af 29.3.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 327/6

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 4. november 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-95/08) (1)

(Traktatbrud - direktiv 2004/9/EF - manglende udpegelse af myndigheder med ansvar for at inspicere laboratorierne og verificere de forsøg, som de udfører, med henblik på at vurdere, om de opfylder kravet om god laboratoriepraksis)

(2008/C 327/09)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Rozet og P. Oliver, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved C. Schiltz, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/9/EF af 11. februar 2004 om inspektion og verifikation af god laboratoriepraksis (GLP) (EUT L 50, s. 28) — manglende udpegelse af myndigheder med ansvar for at inspicere laboratorierne og verificere de forsøg, som de udfører, med henblik på at vurdere, om de opfylder kravet om god laboratoriepraksis.

Konklusion

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/9/EF af 11. februar 2004 om inspektion og verifikation af god laboratoriepraksis (GLP), idet det ikke har oprettet myndigheder, der kan foretage kontrol af iværksættelsen af princippet om god laboratoriepraksis.

2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 116 af 9.5.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/12

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 2. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik

(Sag C-36/08) (1)

(Traktatbrud - direktiv 93/16/EF - særlig uddannelse nødvendig for at udøve virksomhed som alment praktiserende læge - ukorrekt gennemførelse)

(2008/C 301/23)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Zavvos og H. Støvlbæk, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik (ved E. Skandalou, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 30, 31 og 36 i Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser (EFT L 165, s. 1) — særlig uddannelse nødvendig for at udøve virksomhed som alment praktiserende læge

Konklusion

1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 30, 31 og 36 i Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001, idet den har udstedt og opretholdt regler som artikel 29, stk. d.1 og d.2, i lov nr. 3209/2003, der er uforenelige med nævnte artikel 30, 31 og 36.

2) I øvrigt frifindes Den Hellenske Republik.

3) Den Hellenske Replik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 92 af 12.4.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. august 2008 — Straffesag mod Ignacio Pedro Santesteban Goicoechea (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d'appel de Montpellier, Frankrig)

(Sag C-296/08 PPU) (1)

(Politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager - rammeafgørelse 2002/584/RIA - artikel 31 og 32 - den europæiske arrestordre og procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne - mulighed for en stat, der skal fuldbyrde en udleveringsanmodning, for at anvende en konvention vedtaget inden den 1. januar 2004, men anvendelig i denne stat på et senere tidspunkt)

(2008/C 260/05)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel de Montpellier

Part i hovedsagen

Ignacio Pedro Santesteban Goicoechea

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour d'appel de Montpellier — fortolkning af artikel 31 og 32 i Rådets rammeafgørelse af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT L 190, s. 1) — en medlemsstats mulighed for i forholdet til en anden medlemsstat at anvende andre procedurer end de procedurer, som er fastsat i rammeafgørelsen, herunder navnlig de procedurer, som er fastsat i Dublinkonventionen af 27. september 1996 om udlevering mellem Den Europæiske Unions medlemsstater — betydningen af, at den stat, som har udstedt arrestordren, ikke har meddelt, at den fortsat ønsker at anvende eksisterende aftaler og ordninger — mulighed for, at fuldbyrdelsesstaten kan anvende en konvention, som er vedtaget før den 1. januar 2004, men som er trådt i kraft i denne medlemsstat efter denne dato

Konklusion

1) Artikel 31 i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne skal fortolkes således, at den kun omfatter tilfælde, hvori ordningen vedrørende den europæiske arrestordre finder anvendelse, hvilket ikke er tilfældet, når en udleveringsanmodning vedrører handlinger begået inden en dato, som en medlemsstat har angivet i en erklæring afgivet i overensstemmelse med rammeafgørelsens artikel 32.

2) Artikel 32 i rammeafgørelse 2002/584 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en fuldbyrdelsesmedlemsstat anvender konventionen om udlevering mellem Den Europæiske Unions medlemsstater, udarbejdet ved retsakt vedtaget af Rådet den 27. september 1996 og undertegnet samme dag af samtlige medlemsstater, selv om den først er blevet anvendelig i denne medlemsstat efter den 1. januar 2004.

(1) EUT C 223 af 30.8.2008.
1)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som opstiller et krav om, at en tredjelandstatsborger, som er ægtefælle til en unionsborger, som opholder sig i en medlemsstat, hvor han ikke er statsborger, forudgående skal have opholdt sig lovligt i en anden medlemsstat inden vedkommendes ankomst til værtsmedlemsstaten for at kunne drage fordel af bestemmelserne i dette direktiv.
1)

Når der er truffet en afgørelse om ikke at tilbagegive et barn, og denne afgørelse er bragt til retten i domsstatens kendskab, er det uden betydning, for så vidt angår udstedelsen af en attest i henhold til artikel 42 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000, om denne afgørelse er blevet udsat, omgjort, ophævet eller under alle omstændigheder ikke er blevet endelig eller er blevet erstattet af en afgørelse om tilbagegivelse af barnet, hvis tilbagegivelsen rent faktisk ikke har fundet sted. Da der ikke er rejst tvivl om denne attests autenticitet, og da den er udstedt i overensstemmelse med den formular, som fremgår af bilag IV til forordningen, er det ikke tilladt at gøre indsigelse mod anerkendelsen af afgørelsen om tilbagegivelse af barnet, og det tilkommer alene retten i modtagerstaten at fastslå, at den attesterede afgørelse er eksigibel, og at anordne barnets umiddelbare tilbagegivelse.
—

For at kunne afgøre, om der foreligger en sådan tilknytning mellem den eftersøgte person og den fuldbyrdende medlemsstat, at det er muligt at fastslå, at vedkommende er omfattet af begrebet »opholder sig« i den forstand, hvori begrebet anvendes i nævnte artikel 4, nr. 6, skal den fuldbyrdende judicielle myndighed foretage en samlet vurdering af en række objektive forhold, der kendetegner denne persons situation, heriblandt navnlig varigheden af, karakteren af og omstændighederne ved den eftersøgte persons ophold såvel som den familiemæssige og økonomiske tilknytning, som denne person har til den fuldbyrdende medlemsstat.
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har undladt at opfylde de forpligtelser, som påhviler det i henhold til artikel 11, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer, idet det ikke har udarbejdet eksterne beredskabsplaner for foranstaltninger, der skal gennemføres uden for virksomheder, der er omfattet af direktivets artikel 9.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/10

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. marts 2009 — Sunplus Technology Co. Ltd mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Sun Microsystems Inc.

(Sag C-21/08 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 8, stk. 1, litra b) - figur- og ordmærket »SUNPLUS« - indsigelse fremsat af indehaveren af de nationale ordmærker SUN - afslag på registrering)

2009/C 113/18

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Sunplus Technology Co. Ltd (ved Rechtsanwälte K. Lochner og H. Gauß)

De andre parter i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)(ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget) og Sun Microsystems Inc. (ved Rechtsanwalt M. Graf)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 15. november 2007 i sag T-38/04, Sunplus Technology Co. Ltd mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag anlagt af ansøgeren om figurmærket »SUNPLUS« for varer i klasse 9, hvori der var nedlagt påstand om annullation af afgørelse truffet den 7. oktober 2003 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 642/2000-4) vedrørende afslag på en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere nævnte varemærke i en indsigelsessag rejst af indehaveren af de nationale figur- og ordmærker »SUN« for varer i klasse 9 — lighed mellem varemærkerne — artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Sunplus Technology Co. Ltd betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 64 af 8.3.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/10

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. marts 2009 — Dachsberger & Söhne GmbH mod Zollamt Salzburg, Erstattungen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz — Østrig)

(Sag C-77/08) (1)

(Eksportrestitution - differentieret restitution - tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen - udførselsangivelse - manglende bevis for afslutning af formaliteterne for overgang til frit forbrug i destinationslandet - sanktion)

2009/C 113/19

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dachsberger & Söhne GmbH

Sagsøgt: Zollamt Salzburg, Erstattungen

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz — fortolkning af artikel 11, stk. 1, andet afsnit, andet punktum, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2945/94 af 2. december 1994 om ændring af forordning (EØF) nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, for så vidt angår tilbagebetaling af uretmæssigt udbetalte beløb og sanktionsbeløb (EFT L 310, s. 57) — begrebet anmodning om den differentierede del af eksportrestitutionen — anvendelsen af sanktion ved mangelfulde oplysninger om bestemmelseslandet i udførelsesangivelsen

Konklusion

Artikel 11, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 495/97 af 18. marts 1997, skal fortolkes således, at der i tilfælde af differentieret restitution ikke fremsættes anmodning om den differentierede del af restitutionen på tidspunktet for fremlæggelsen af den anmodning, der er omhandlet i artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, eller af de dokumenter vedrørende udbetaling af restitution, der er omhandlet i forordningens artikel 47, stk. 2, men på tidspunktet for fremlæggelsen af det i forordningens artikel 3, stk. 5, omhandlede dokument. Den omstændighed, at dette dokument indeholder oplysninger, som kan føre til en højere restitution end den gældende, og som viser sig at være fejlagtige, medfører følgelig anvendelsen af den sanktion, der er fastsat i forordningens artikel 11, stk. 1, første og andet afsnit, bortset fra de i samme forordnings artikel 11, stk. 1, tredje og syvende afsnit, fastsatte tilfælde.

(1) EUT C 128 af 24.5.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 82/7

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. februar 2009 — Schenker SIA mod Valsts ieņēmumu dienests (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākās tiesas Senāts — Republikken Letland)

(Sag C-93/08) (1)

(Anmodning om præjudiciel afgørelse - forordning (EF) nr. 1383/2003 - artikel 11 - lempelig procedure for afståelse af varer med henblik på tilintetgørelse - foreløbig afgørelse af, at en intellektuel ejendomsret er krænket - administrativ sanktion)

(2009/C 82/12)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākās tiesas Senāts

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Schenker SIA

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Augstākās tiesas Senāts — fortolkning af Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder (EUT L 196, s. 7) — lempelig procedure ved afståelse af varer med henblik på deres tilintetgørelse uden forinden at fastslå, om der foreligger en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed i henhold til national lovgivning — national lovgivning, hvorefter der pålægges en administrativ sanktion, når de anmeldte varer krænker en intellektuel ejendomsrettighed

Konklusion

Det forhold, at den lempelige procedure, der er fastsat i artikel 11 i Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder, indledes med samtykke fra indehaveren af en intellektuel ejendomsrettighed og fra importøren, fratager ikke de kompetente nationale myndigheder beføjelsen til at pålægge dem, der er ansvarlige for indførslen af sådanne varer på Det Europæiske Fællesskabs toldområde, en »sanktion« som omhandlet i forordningens artikel 18, såsom en administrativ bøde.

(1) EUT C 128 af 24.5.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 82/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. februar 2009 — Margarete Block mod Finanzamt Kaufbeuren (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-67/08) (1)

(Frie kapitalbevægelser - artikel 56 EF og 58 EF - arveafgift - national lovgivning, som ikke tillader modregning i arveafgift, som skal betales i den medlemsstat, hvor ejeren af godet var bosiddende på dødstidspunktet, af arveafgift, som arvingen har betalt i en anden medlemsstat, når det arvede gode er pengefordringer - dobbeltbeskatning - restriktion - foreligger ikke)

(2009/C 82/11)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Margarete Block

Sagsøgt: Finanzamt Kaufbeuren

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 56, stk. 1, EF, artikel 58, stk. 1, litra a), og artikel 58, stk. 3, EF — national lovgivning om arveafgift — dobbeltbeskatning som følge af manglende mulighed for at modregne afgift opkrævet i en anden medlemsstat i den nationale afgift, når de arvegoder, der befinder sig i denne anden medlemsstat, består i bankindeståender

Konklusion

Artikel 56 EF og 58 EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der med hensyn til beregningen af arveafgift, som en arving bosiddende i denne medlemsstat skal betale for pengefordringer mod et finansinstitut beliggende i en anden medlemsstat, ikke giver adgang til — når arvelader på dødstidspunktet var bosiddende i den første medlemsstat — at modregne arveafgift, der er betalt i den anden medlemsstat, i den arveafgift, som skal betales i den første medlemsstat.

(1) EUT C 107 af 26.4.2008.
1)

Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv
DA Den Europæiske Unions Tidende C 69/10

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. januar 2009 — Migrationsverket mod Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian og Maxime Petrosian (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen — Sverige)

(Sag C-19/08) (1)

(Retten til asyl - forordning (EF) nr. 343/2003 - en medlemsstats tilbagetagelse af en asylansøger, som har fået afslag på asyl, og som befinder sig i en anden medlemsstat, hvor han har indgivet en ny ansøgning om asyl - begyndelsestidspunktet for fristen for overførsel af asylansøgeren - overførselssag, der er genstand for et sagsanlæg, der kan have opsættende virkning)

(2009/C 69/15)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Migrationsverket

Sagsøgte: Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian og Maxime Petrosian

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen — fortolkning af artikel 20, stk. 1, litra d), og artikel 20, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne (EUT L 50, s. 1) — en medlemsstats tilbagetagelse af en asylansøger, som befinder sig i en anden medlemsstat, og som dér har indgivet en ny ansøgning om asyl — tidspunktet for hvornår fristen for overførsel af asylansøgeren starter

Konklusion

Artikel 20, stk. 1, litra d), og artikel 20, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, skal fortolkes således, at når et sagsanlæg ifølge den anmodende medlemsstats lovgivning kan tillægges opsættende virkning, løber fristen for gennemførelse af overførslen først fra afsigelsen af den retlige afgørelse, hvormed overførselssagen realitetsbehandles, og som ikke længere udgør nogen hindring for gennemførelse af overførslen, og ikke allerede fra vedtagelsen af den foreløbige retsafgørelse, hvormed overførslen udsættes.

(1) EUT C 64 af 8.3.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/21

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. december 2008 — i sagen anlagt af Erich Stamm og Anneliese Hauser (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-13/08) (1)

(Aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer - ligebehandling - selvstændige grænsearbejdere - forpagtningsaftale - landbrugsstruktur)

(2009/C 44/35)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Erich Stamm og Anneliese Hauser

Procesdeltager: Regierungspräsidium Freiburg

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 12, stk. 1, artikel 13, stk. 1, og artikel 15, stk. 1, i bilag I til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999 (EFT 2002 L 114, s. 6) — anvendelsen af ligebehandlingsprincippet på selvstændige grænsearbejdere — schweizisk landmand bosiddende i Schweiz, der har indgået en forpagtningskontrakt vedrørende en landbrugsbedrift beliggende i Tyskland

Konklusion

I henhold til artikel 15, stk. 1, i bilag I til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, på den ene side, og Det Schweiziske Forbund, på den anden side, om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, skal en kontraherende part indrømme »selvstændige grænsearbejdere«, i den forstand hvori udtrykket er anvendt i artikel 13 i bilaget, fra en anden kontraherende part — for så vidt angår adgangen til at optage og udøve en selvstændig aktivitet i værtslandet — en behandling, som ikke er mindre gunstig end den, som sidstnævnte indrømmer sine egne statsborgere.

(1) EUT C 92 af 12.4.2008.
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/81/EF af 23. oktober 2001 om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer, idet det ikke har forelagt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber sine programmer for mindskelse af de nationale emissioner af svovldioxid (SO2), nitrogenoxider (NOx), flygtige organiske forbindelser (VOC) og ammoniak (NH3), sine nationale emissionsopgørelser for SO2, NOx, VOC og NH3 eller sine årlige emissionsfremskrivninger for 2010 for SO2, NOx, VOC og NH3.