Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – stævning med påstand om erstatning for skade forvoldt af en fællesskabsinstitution

[Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

2. Den Europæiske Ombudsmand – klageadgang, der er et alternativ til sagsanlæg ved Fællesskabets retsinstanser – ikke muligt at anvende de to retsmidler samtidig – bedømmelsen af, om det er hensigtsmæssigt at klage til ombudsmanden, foretages af borgeren

(Art. 195, stk. 1, EF; statutten for Den Europæiske Ombudsmand, art. 2, stk. 6 og 7)

3. Erstatningssøgsmål – sagsgenstand – påstand om godtgørelse for skade i form af udgifter til advokat afholdt for ombudsmanden – udgifter, som ikke kan erstattes – åbenbart ugrundet søgsmål

[Art. 235 EF; Rettens procesreglement, art. 90 og art. 91, litra b)]

Sammendrag

1. Ifølge artikel 21, stk. 1, i Domstolens statut, der i medfør af artikel 53, stk. 1, i samme statut og artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement finder anvendelse på Retten, skal en stævning angive søgsmålets genstand og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Disse angivelser skal være tilstrækkelig klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og Retten i givet fald på det således foreliggende grundlag kan tage stilling til sagen. Af retssikkerheds- og retsplejehensyn er det en forudsætning for, at en sag kan antages til realitetsbehandling, at de væsentligste faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, fremgår af selve stævningen, eventuelt kortfattet, men dog på en sammenhængende og forståelig måde.

For at opfylde disse krav skal en stævning, hvori der nedlægges påstand om betaling af erstatning for skade forvoldt af en fællesskabsinstitution, indeholde de elementer, der gør det muligt at identificere den adfærd, som sagsøgeren bebrejder institutionen, grundene til, at han antager, at der består en årsagssammenhæng mellem adfærden og det tab, han hævder at have lidt, samt karakteren og størrelsen af dette tab.

(jf. præmis 23 og 24)

2. Ved oprettelsen af den europæiske ombudsmandsinstitution gav traktaten unionens borgere en klageadgang, der er et alternativ til sagsanlæg ved Fællesskabets retsinstanser med henblik på at forsvare deres rettigheder. Dette udenretlige alternativ opfylder særlige kriterier og har ikke nødvendigvis det samme formål som en retssag. Desuden fremgår det af artikel 195, stk. 1, EF og artikel 2, stk. 6 og 7, i afgørelse 94/262 vedrørende ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udøvelsen af hans hverv, at der ikke samtidig kan klages og anlægges et søgsmål. Selv om indbringelse af klager for ombudsmanden ikke fører til en afbrydelse af de søgsmålsfrister, der gælder ved anlæggelse af sager for Fællesskabets retsinstanser, må ombudsmanden ikke desto mindre afslutte sin undersøgelse og afvise en klage, hvis den pågældende borger samtidig har anlagt en sag ved Fællesskabets retsinstanser, der vedrører de samme faktiske omstændigheder. Det tilkommer derfor borgeren at vurdere, hvilke af de to retsmidler der er til rådighed, der bedst kan tjene hans interesser.

(jf. præmis 47 og 48)

3. Det følger af artikel 91, litra b), i Rettens procesreglement, at de udgifter, der kan kræves erstattet, dels er begrænset til de udgifter, der er afholdt med henblik på sagens behandling ved Retten, dels til udgifter, som var nødvendige i denne forbindelse. »Sagens behandling« i procesreglementets artikel 91 betyder kun sagens behandling ved Retten og omfatter ikke den forudgående procedure.

I den forbindelse kan udgifter til sagens behandling for ombudsmanden, og især udgifter til advokat, ikke anses for nødvendige udgifter i henhold til den nævnte bestemmelse. I modsætning til sager for Fællesskabets retsinstanser er sagsbehandlingen for ombudsmanden nemlig udformet på en sådan måde, at henvendelse til en advokat ikke er nødvendig. Der er således tilstrækkeligt at præsentere sagens faktiske omstændigheder i klagen, og der er ikke behov for juridisk argumentation. Under disse omstændigheder bør borgeren selv afholde udgifterne, når han frit kan vælge at lade sig repræsentere ved en advokat i sager for ombudsmanden.

Derfor kan udgifterne, i det omfang de ikke kan kræves erstattet i henhold til den nævnte artikel 91, litra b), i Rettens procesreglement, ikke godtgøres som tab i forbindelse med et erstatningssøgsmål.

(jf. præmis 50, 52 og 55)