ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – betingelser – alvorligt og uopretteligt tab – bevisbyrde – årsagsforbindelse mellem det hævdede tab og den anfægtede retsakt

(Art. 242 EF)

2. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – betingelser – alvorligt og uopretteligt tab – økonomisk tab

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

3. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – betingelser – alvorligt og uopretteligt tab – ikke-økonomisk tab

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. Spørgsmålet om, hvorvidt en begæring om foreløbige forholdsregler er uopsættelig, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab. Den, der indgiver en sådan begæring, skal dokumentere ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført et sådant tab. Hvis sagsøgeren ikke godtgør, at der er årsagsforbindelse mellem det hævdede tab og de retsakter, hvis gennemførelse er begæret udsat, kan den foreløbige forholdsregel følgelig ikke anses for relevant eller nødvendig for at undgå, at det hævdede tab opstår.

(jf. præmis 65, 66, og 70)

2. Et økonomisk tab kan i princippet ikke betragtes som uopretteligt eller blot vanskeligt opretteligt, hvis der senere kan betales økonomisk erstatning herfor, bl.a. gennem et eventuelt erstatningssøgsmål i henhold til artikel 288 EF.

(jf. præmis 72)

3. Beslutningen om afslag på tildeling af en offentlig kontrakt vil ikke nødvendigvis bevirke en uoprettelig skade på omdømmet og troværdigheden for de tilbudsgivere, hvis tilbud ikke er blevet antaget. Deltagelse i et offentligt udbud, der i sig selv er stærkt konkurrencepræget, indebærer nemlig nødvendigvis risici for alle de bydende, og udelukkelse af en tilbudsgiver i medfør af udbudsreglerne er ikke i sig selv på nogen måde skadelig.

(jf. præmis 82)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – betingelser – uopsættelighed – alvorligt og uopretteligt tab – bevisbyrde – alvorligt og uopretteligt tab for sagsøgeren – økonomisk tab – situation, der kan true det sagsøgende selskabs eksistens eller ændre dets markedsposition på uoprettelig vis – kommissionsbeslutning om tilbagesøgning af statsstøtte

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

Spørgsmålet om, hvorvidt en begæring om foreløbige forholdsregler er uopsættelig, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab. Den, der indgiver en sådan begæring, skal dokumentere ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført et sådant tab. Tabets truende nærhed skal ikke være godtgjort med absolut vished. Det er tilstrækkeligt, navnlig når tabets indtræden afhænger af, at der foreligger en flerhed af faktorer, at det er forudsigeligt med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed. Sagsøgeren skal ikke desto mindre fortsat føre bevis for de faktiske omstændigheder, der skal begrunde, at der er udsigt til en sådan alvorlig og uoprettelig skade.

Sagsøgeren er, med henblik på at bevise at uopsættelighedsbetingelsen er opfyldt, desuden forpligtet til at godtgøre, at en udsættelse af gennemførelsen eller de øvrige begærede foreløbige forholdsregler er nødvendige for at beskytte sagsøgerens egne interesser. Sagsøgeren kan derimod ikke med henblik på at bevise uopsætteligheden påberåbe sig, at der er sket tilsidesættelse af en interesse, som ikke er personlig, som f.eks. tilsidesættelse af en generel interesse eller af tredjemands interesser, hvad enten der er tale om en borgers eller en medlemsstats interesser. Sådanne interesser kan i givet fald kun tages i betragtning i forbindelse med afvejningen af de foreliggende interesser.

Skønt det er fast retspraksis, at et rent økonomisk tab ikke, bortset fra ganske usædvanlige tilfælde, kan betragtes som uopretteligt eller selv vanskeligt afhjælpeligt, da det kan være genstand for en senere økonomisk erstatning, er det endelig ligeledes fast retspraksis, at en foreløbig forholdsregel er berettiget, hvis sagsøgeren, såfremt der ikke træffes en sådan forholdsregel, vil befinde sig i en situation, der kan true selve sagsøgerens eksistens inden afsigelsen af den dom, der afslutter hovedsagen, eller ændre sagsøgerens markedsposition på uoprettelig vis.

Skade på de personers rettigheder, som anses for modtagere af en statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, er uadskilleligt forbundet med enhver kommissionsbeslutning om tilbagesøgning af en sådan støtte, og kan ikke i sig selv betragtes som værende et alvorligt og uopretteligt tab uafhængigt af en konkret bedømmelse af alvorligheden og uopretteligheden af den specifikke påståede skade i hvert enkelt tilfælde.

(jf. præmis 26-29 og 33)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – foreløbige forholdsregler – betingelser – alvorligt og uopretteligt tab – økonomisk tab – situation, der kan true det sagsøgende selskabs eksistens eller ændre dets markedsposition på uoprettelig vis

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – foreløbige forholdsregler – betingelser – alvorligt og uopretteligt tab – ikke-økonomisk tab – skade på en virksomheds omdømme som følge af afslag på tildeling af en offentlig kontrakt – ikke omfattet

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. I forbindelse med en sag om foreløbige forholdsregler kan en økonomisk skade i princippet ikke betragtes som uoprettelig eller blot vanskeligt oprettelig, hvis der senere kan betales økonomisk erstatning herfor, og udgør derfor et tab, der økonomisk kan erstattes inden for rammerne af de retsmidler, som er fastsat i traktaten, navnlig i artikel 288 EF. Det ville forholde sig anderledes, hvis det måtte vise sig, at sagsøgeren, hvis ikke sådanne forholdsregler blev truffet, ville befinde sig i en situation, der kunne true selskabets eksistens eller ændre dets markedsposition på uoprettelig vis.

(jf. præmis 43, 45 og 46)

2. Beslutningen om afslag på tildeling af en offentlig kontrakt vil ikke nødvendigvis bevirke en uoprettelig skade på omdømmet og troværdigheden for de tilbudsgivere, hvis tilbud ikke er blevet antaget. Deltagelse i et offentligt udbud, der i sig selv er stærkt konkurrencepræget, indebærer nemlig nødvendigvis risici for alle de bydende, og udelukkelse af en tilbudsgiver i medfør af udbudsreglerne er ikke i sig selv på nogen måde skadelig. På samme måde skyldes den omstændighed, at en virksomhed ikke kan få fornyet en tidsbegrænset kontrakt under en ny udbudsprocedure, at der med mellemrum skal ske udbud af offentlige kontrakter, og dette udgør ikke et anslag mod denne virksomheds troværdighed eller omdømme.

(jf. præmis 53 og 54)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – foreløbige forholdsregler – betingelser – uopsættelighed – »fumus boni juris« – sagsøgerens interesse i den begærede forholdsregel

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Særlige rettergangsformer – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – realitetspåkendelse af hovedsagen – uden betydning – grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

3. Særlige rettergangsformer – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – stævning – formkrav – præcis angivelse af begæringens formål

[Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra d), og art. 104, stk. 3]

Sammendrag

1. Ifølge artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement skal begæringer om foreløbige forholdsregler angive søgsmålets genstand, de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at de begærede foreløbige forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede (fumus boni juris). Sagsøgeren skal desuden godtgøre en berettiget interesse i de begærede foreløbige forholdsregler.

(jf. præmis 22 og 52)

2. Spørgsmålet, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, bør som hovedregel ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes. Når det imidlertid gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, kan det være nødvendigt at fastslå, at der foreligger omstændigheder, som viser, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning kan antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 23)

3. En begæring om foreløbige forholdsregler, som ikke præciserer formålet med begæringen, opfylder ikke betingelserne i artikel 44, stk. 1, litra d), i Rettens procesreglement, hvortil der henvises i samme procesreglements artikel 104, stk. 3, og må således afvises.

(jf. præmis 50)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – foreløbige forholdsregler – betingelser – uopsættelighed – »fumus boni juris« – sagsøgerens interesse i den begærede forholdsregel

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Særlige rettergangsformer – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – realitetspåkendelse af hovedsagen – uden betydning – grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

3. Særlige rettergangsformer – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – stævning – formkrav – præcis angivelse af begæringens formål

[Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra d), og art. 104, stk. 3]

Sammendrag

1. Ifølge artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement skal begæringer om foreløbige forholdsregler angive søgsmålets genstand, de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at de begærede foreløbige forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede. Desuden skal sagsøgeren godtgøre en berettiget interesse i at opnå anordning af de begærede foreløbige forholdsregler.

(jf. præmis 22 og 52)

2. Spørgsmålet, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, bør som hovedregel ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes. Når det imidlertid gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, kan det være nødvendigt at fastslå, at der foreligger omstændigheder, som viser, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning kan antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 23)

3. En begæring om foreløbige forholdsregler, som ikke præciserer formålet med begæringen, opfylder ikke betingelserne i artikel 44, stk. 1, litra d), i Rettens procesreglement, hvortil der henvises i samme procesreglements artikel 104, stk. 3, og må således afvises.

(jf. præmis 50)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Den Europæiske Union – fælles udenrigs‑ og sikkerhedspolitik – Fællesskabets retsinstansers kompetence – retsakter vedtaget i henhold til afsnit V i traktaten om Den Europæiske Union – betingelse – søgsmål baseret på tilsidesættelse af Fællesskabets kompetence (art. 46 EU) (jf. præmis 54-56)

2. Annullationssøgsmål – Fællesskabets retsinstansers kompetence – søgsmål til prøvelse af fællesskabsretsakter til gennemførelse af foranstaltninger fastsat ved en fælles holdning baseret på afsnit V i traktaten om Den Europæiske Union – omfattet (art. 230 EF) (jf. præmis 58)

3. Retspleje – formaliteten – vurdering i forhold til situationen på tidspunktet for stævningens indgivelse – beslutning, der under sagen erstatter den anfægtede beslutning – tilpasning af de oprindelige påstande og anbringender – ingen betydning for afgørelsen om søgsmålets formalitet (jf. præmis 68-70)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af dels artikel 2 i Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme (EFT L 344, s. 70), dels artikel 1 i Rådets afgørelse 2004/306/EF af 2. april 2004 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2580/2001 og om ophævelse af afgørelse 2003/902/EF (EUT L 99, s. 28) samt alle afgørelser truffet af Rådet på grundlag af forordning nr. 2580/2001, og som har samme virkninger som afgørelse 2004/306, for så vidt som disse retsakter gælder for sagsøgeren.

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt

(Art. 230, stk. 4, EF)

En umiddelbar berøring af sagsøgeren som betingelse for, at et annullationssøgsmål kan fremmes til realitetsbehandling i henhold til artikel 230, stk. 4, EF, kræver, at den anfægtede fællesskabsforanstaltning umiddelbart har indvirkning på sagsøgerens retsstilling, og at den ikke overlader et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, idet gennemførelsen skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsretsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler. Dette betyder, at i det tilfælde, hvor en institutions fællesskabsretsakt er rettet til en medlemsstat, og den handling, som medlemsstaten skal udføre til gennemførelse af retsakten, sker automatisk, eller hvor konsekvenserne af den pågældende retsakt gælder entydigt, berører retsakten således umiddelbart enhver person, som er berørt af handlingen. Hvis retsakten derimod giver medlemsstaten mulighed for at handle eller undlade at handle eller ikke forpligter den til at handle på en bestemt måde, er det medlemsstatens handling eller undladelse, som umiddelbart berører den berørte person, og ikke retsakten i sig selv.

I denne forbindelse berører beslutning 2004/69 om vedtagelse af en liste over lokaliteter af fællesskabsbetydning i det alpine biogeografiske område i henhold til direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper, der som lokaliteter af fællesskabsbetydning udpeger områder i Østrig, hverken rettighederne og forpligtelserne for ejerne af fast ejendom eller udøvelsen af disse rettigheder, eftersom den på ingen måde forpligter erhvervsdrivende eller privatpersoner og ikke indeholder nogen bestemmelse hvad angår ordningen til beskyttelse af lokaliteter af fællesskabsbetydning, såsom bevarelsesforanstaltninger eller godkendelsesprocedurer.

Ligeledes finder de forpligtelser, der følger af nævnte direktiv 92/43, og navnlig af artikel 4 og 6, og som påhviler medlemsstaterne, når lokaliteterne af fællesskabsbetydning er blevet udpeget ved den anfægtede beslutning, ikke umiddelbart anvendelse på nævnte erhvervsdrivende, da de kræver en retsakt fra den pågældende medlemsstat, hvorved denne præciserer, hvorledes den tilsigter at gennemføre de pågældende forpligtelser.

Sammendrag

(jf. præmis 58-60 og 65)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt

(Art. 230, stk. 4, EF)

Sammendrag

En umiddelbar berøring af sagsøgeren som betingelse for, at et annullationssøgsmål kan fremmes til realitetsbehandling i henhold til artikel 230, stk. 4, EF, kræver, at den anfægtede fællesskabsforanstaltning umiddelbart har indvirkning på sagsøgerens retsstilling, og at den ikke overlader et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, idet gennemførelsen skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsretsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler. Dette betyder, at i det tilfælde, hvor en institutions fællesskabsretsakt er rettet til en medlemsstat, og den handling, som medlemsstaten skal udføre til gennemførelse af retsakten, sker automatisk, eller hvor konsekvenserne af den pågældende retsakt gælder entydigt, berører retsakten således umiddelbart enhver person, som er berørt af handlingen. Hvis retsakten derimod giver medlemsstaten mulighed for at handle eller undlade at handle eller ikke forpligter den til at handle på en bestemt måde, er det medlemsstatens handling eller undladelse, som umiddelbart berører den berørte person, og ikke retsakten i sig selv.

I denne forbindelse berører beslutning 2004/69 om vedtagelse af en liste over lokaliteter af fællesskabsbetydning i det alpine biogeografiske område i henhold til direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper, der som lokaliteter af fællesskabsbetydning udpeger områder i Tyskland, hverken rettighederne og forpligtelserne for ejerne af fast ejendom eller udøvelsen af disse rettigheder, eftersom den på ingen måde forpligter erhvervsdrivende eller privatpersoner og ikke indeholder nogen bestemmelse hvad angår ordningen til beskyttelse af lokaliteter af fællesskabsbetydning, såsom bevarelsesforanstaltninger eller godkendelsesprocedurer.

Ligeledes finder de forpligtelser, der følger af nævnte direktiv 92/43, og navnlig af artikel 4 og 6, og som påhviler medlemsstaterne, når lokaliteterne af fællesskabsbetydning er blevet udpeget ved den anfægtede beslutning, ikke umiddelbart anvendelse på nævnte erhvervsdrivende, da de kræver en retsakt fra den pågældende medlemsstat, hvorved denne præciserer, hvorledes den tilsigter at gennemføre de pågældende forpligtelser.

(jf. præmis 45-47 og 52)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold – erstatning for skader forvoldt af Fællesskabets ansatte under udøvelsen af deres hverv – virksomhed, der ikke er omfattet af den ansattes udøvelse af sit hverv – ansvar udelukket

(Art. 288, stk. 2, EF)

Sammendrag

Ved både at omfatte de skader, der er forvoldt af institutionerne, og dem, der er forvoldt af Fællesskabets ansatte, angiver artikel 288 EF, at Fællesskabet kun er ansvarligt for de af dets ansattes handlinger, der i medfør af en indre og direkte sammenhæng udgør den nødvendige forlængelse af de opgaver, der påhviler institutionerne. I betragtning af denne retlige ordnings særlige karakter er det derfor ikke muligt at udvide den til at omfatte foretagne handlinger, der falder uden for de således beskrevne tilfælde.

En underskrift fra en tjenestemand ved Kommissionens delegation i et tredjeland på en »verbalnote«, der støtter en ansøgning fra en af tjenestemandens nærmeste – sagsøgerens fraskilte ægtefælle – om, at de lokale myndigheder udsteder en opholdstilladelse til hende og hendes børn, kan således ikke medføre, at Fællesskabet ifalder erstatningsansvar. Udarbejdelsen af en sådan »verbalnote«, der er i overensstemmelse med en almindelig praksis, kan således ikke anses for en handling, der udgør den nødvendige forlængelse af de opgaver, der påhviler institutionerne, i det foreliggende tilfælde Kommissionens eksterne delegationer, og dermed som en handling, som den ansatte, der har affattet noten, har udført under udøvelse af sit erhverv.

(jf. præmis 18 og 22)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – offentliggørelse eller meddelelse – datoen for kendskab til retsakten – subsidiær karakter – beslutning vedtaget af Kommissionen, rettet til en medlemsstat, hvorved en statsstøtte findes forenelig med fællesmarkedet, uden at den formelle undersøgelsesprocedure indledes – offentliggørelse – begreb

(Art. 230, stk. 5, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 26, § 1)

Sammendrag

Det følger af artikel 230, stk. 5, EF’s egen ordlyd, at kriteriet om den dato, på hvilken sagsøgeren har fået kendskab til retsakten, som udgangspunkt for søgsmålsfristen er subsidiært i forhold til kriterierne om retsaktens offentliggørelse eller meddelelse.

Den omstændighed, at Kommissionen giver offentligheden en fuldstændig adgang til ordlyden af en beslutning, rettet til en medlemsstat, hvorved en statsstøtte findes forenelig med fællesmarkedet, uden at den formelle undersøgelsesprocedure indledes, og som findes på dens hjemmeside på internettet – kombineret med offentliggørelsen af et resumé i Den Europæiske Unions Tidende , der giver interesserede mulighed for at identificere den omhandlede beslutning og henleder deres opmærksomhed på adgangsmuligheden via internettet – må anses for offentliggørelse som omhandlet i artikel 230, stk. 5, EF.

Den mulighed for at modtage kopi af en sådan beslutning, der i artikel 20, stk. 3, i forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af [artikel 88 EF] er tillagt den interesserede, har ingen betydning for denne konklusion.

(jf. præmis 32, 34 og 35)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – forudgående, administrativ del af traktatbrudsproceduren – Kommissionens afgørelse vedrørende henlæggelse af en klage – ikke omfattet

(Art. 226 EF og 230 EF)

Sammendrag

Beslutninger, hvorved Kommissionen henlægger en klage, hvori den informeres om adfærd fra en medlemsstat, der kan føre til, at der indledes en traktatbrudsprocedure, udgør ikke retsakter, der kan anfægtes, og et annullationssøgsmål anlagt til prøvelse heraf bør afvises, uden at det er nødvendigt at undersøge, om det opfylder de øvrige betingelser, der er fastsat i artikel 230 EF.

Enhver foranstaltning, der har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, udgør nemlig en retsakt, der kan anfægtes, som omhandlet i denne bestemmelse.

Beslutninger om henlæggelse af klager vedrørende adfærd fra medlemsstater, der kan føre til, at der indledes en procedure i henhold til artikel 226 EF, udgør en del af de forpligtelser, som Kommissionen har påtaget sig med henblik på at efterkomme god forvaltningsskik under den forudgående, administrative del af traktatbrudsproceduren, som anført i meddelelse 2002/C 244/03 fra Kommissionen om forbindelserne med klagere i sager om overtrædelse af fællesskabsretten.

Da den forudgående, administrative del af traktatbrudsproceduren udelukkende har til formål at give medlemsstaten mulighed for frivilligt at efterkomme traktatens krav eller i givet fald at give den mulighed for at begrunde sin holdning, har ingen af de akter, Kommissionen vedtager i denne forbindelse, bindende virkning.

(jf. præmis 44, 46-48, 56 og 60)
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – retlig interesse i søgsmål

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Et søgsmål, der er anlagt af en tjenestemand med påstand om annullation af listen over tjenestemænd, der er forfremmet til en højere lønklasse i et forfremmelsesår, skal åbenbart afvises, når denne liste ikke indeholder sagsøgerens navn, og tilsvarende gælder for så vidt angår en subsidiær påstand om annullation af tildelingen af forfremmelsespoint til sagsøgeren, når sagsøgeren ikke i sine skriftlige indlæg har anført konkrete oplysninger om sine personlige forhold i relation til det pågældende forfremmelsesår, såsom bl.a. lønklasse, anciennitet i lønklassen, det samlede antal tildelte forfremmelsespoint i de forskellige kategorier og den forfremmelsestærskel, der gælder for den pågældende lønklasse, hvorfor sagsøgeren ikke har redegjort for sin personlige interesse i søgsmålets anlæg.

Når sagsøgeren desuden i sine skriftlige indlæg udtrykker sig generelt og abstrakt og bl.a. anfægter tildelingen af visse kategorier af forfremmelsespoint uden at angive, i hvilket omfang denne tildeling påvirker hans egne interesser, uden at redegøre for sin egen personlige situation og uden at godtgøre en forbindelse mellem de klagepunkter, han fremfører, og sin egen individuelle situation, kan disse klagepunkter ikke anses for at vedrøre hans personlige retsstilling, men den generelle situation for de ansatte i hans institution, og de kan derfor ikke begrunde antagelse af søgsmålet til realitetsbehandling, idet en tjenestemand ikke har kompetence til at handle i lovens eller i institutionernes interesse og ikke til støtte for et annullationssøgsmål kan gøre andre end sine egne indsigelser gældende.

(jf. præmis 28-32 og 36)

Henvisning til: Domstolen, 30. juni 1983, sag 85/82, Schloh mod Rådet, Sml. s. 2105, præmis 14; Retten, 25. september 1991, sag T-163/89, Sebastiani mod Parlamentet, Sml. II, s. 715, præmis 25.