33

På denne baggrund har Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (den regionale forvaltningsdomstol for Lazio, Italien) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Selv om medlemsstaterne ikke har en generel forpligtelse til at fastsætte, at tidsbegrænsede ansættelseskontrakter skal ændres til en tidsubegrænset kontrakt, er [rammeaftalens] § 5 […] med overskriften »Bestemmelser om misbrug« […] i lyset af ækvivalensprincippet […] da til hinder for nationale bestemmelser, såsom artikel 29, stk. 2, litra d), og [artikel 29,] stk. 4, i lovdekret nr. [81/2015] […] samt artikel 36, stk. 2 og 5, i lovdekret nr. [165/2001][…], hvorefter universitetsforskere, ansat på grundlag af en treårig tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges med to år, i henhold til artikel 24, stk. 3, litra a), i lov nr. 240/2010, efterfølgende ikke kan indgå et tidsubegrænset ansættelsesforhold? 2) Selv om medlemsstaterne ikke har en generel forpligtelse til at fastsætte, at tidsbegrænsede ansættelseskontrakter skal ændres til en tidsubegrænset kontrakt, er [rammeaftalens] § 5 […] med overskriften »Bestemmelser om misbrug« […] i lyset af ækvivalensprincippet […] da til hinder for, at nationale bestemmelser, såsom artikel 29, stk. 2, litra d), og [artikel 29,] stk. 4, i lovdekret nr. [81/2015] […] samt artikel 36, stk. 2 og 5, i lovdekret nr. [165/2001][…], anvendes ved den berørte medlemsstats nationale domstole på en sådan måde, at personer, der er ansat af en myndighed på grundlag af en fleksibel ansættelseskontrakt, der er omfattet af de arbejdsretlige regler, har ret til at opretholde ansættelsesforholdet, mens en sådan ret generelt ikke anerkendes personer, der er tidsbegrænset ansat af denne myndighed i henhold til de forvaltningsretlige regler, og der (som følge af de ovennævnte nationale bestemmelser) ikke eksisterer en anden effektiv foranstaltning i den nationale retsorden med henblik på at sanktionere et sådant misbrug over for disse ansatte? 3) Selv om medlemsstaterne ikke har en generel forpligtelse til at fastsætte, at tidsbegrænsede ansættelseskontrakter skal ændres til en tidsubegrænset kontrakt, er [rammeaftalens] § 5 […] med overskriften »Bestemmelser om misbrug« […] i lyset af ækvivalensprincippet […] da til hinder for […] nationale bestemmelser, såsom artikel 24, stk. 1 og 3, i lov nr. [240/2010] […], hvorefter forskere og universiteter kan indgå og forlænge tidsbegrænsede kontrakter med en samlet varighed af fem år (tre år og eventuel forlængelse med to år), idet indgåelsen af kontrakten er betinget af »de tilgængelige planlægningsressourcer med henblik på udførelse af forskning, undervisning, undervisningsstøttende aktiviteter samt [tjenester til studerende][…]«, og forlængelsen heraf er betinget af »positiv vurdering af udført undervisning og forskning«, uden at der fastsættes objektive og gennemsigtige kriterier for at efterprøve, om indgåelsen og fornyelsen af sådanne kontrakter rent faktisk opfylder et reelt behov, er egnede til at nå det forfulgte formål og er nødvendige herfor, idet sådanne bestemmelser således indebærer en reel risiko for misbrug af sådanne kontrakter og derfor er uforenelige med rammeaftalens formål og effektive virkning?«