Selv om der ikke i en ugyldighedssag som følge af absolutte registreringshindringer er fastsat nogen frist for indgivelse af en begæring om annullation af registreringen af et varemærke i modsætning til, hvad der er fastsat i artikel 41 i forordning nr. 207/2009 om indsigelse mod registrering af et varemærke som følge af relative registreringshindringer, i henhold til hvilken fristen for at rejse indsigelse er tre måneder, er der ikke desto mindre fastsat en frist for fremlæggelse af beviser i forbindelse med begæringen om ugyldighed, eller den kan fastsættes af EUIPO i henhold til dettes kompetence til at tilrettelægge proceduren.

I henhold til artikel 52 i forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker kan et EU-varemærke efter dets registrering under visse omstændigheder erklæres ugyldigt efter indgivelse af begæring herom til Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), navnlig når varemærket er registreret i strid med bestemmelserne i denne forordnings artikel 7. Denne begæring skal i overensstemmelse med regel 37, litra b), nr. iv), i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 om EF-varemærker indeholde en angivelse af de kendsgerninger, beviser og argumenter, der fremføres som begrundelse. Endvidere kan EUIPO i henhold til artikel 57 og 78 i forordning nr. 207/2009 under behandlingen af en sådan sag om fornødent opfordre parterne til inden for en af EUIPO fastsat frist at udtale sig om meddelelser, og EUIPO kan ligeledes træffe beslutning om bevisoptagelse, herunder fremlæggelse af kendsgerninger eller beviser.

Det fremgår af fast retspraksis, at ingen omstændighed vedrørende karakteren af den procedure, der forløber ved appelkammeret, eller vedrørende denne instans’ kompetence i princippet er til hinder for, at appelkammeret med henblik på at træffe afgørelse i den klagesag, som er forelagt det, tager hensyn til kendsgerninger eller beviser, som fremlægges for første gang i forbindelse med denne klage.

Det følger endvidere af artikel 64, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker, at appelkammeret som følge af den klage, som er forelagt det, kan udøve de samme kompetencer, som den instans, der har truffet den anfægtede afgørelse, og derfor i den forbindelse skal foretage en ny og fuldstændig behandling af klagens realitet, såvel retligt som faktisk.

Som det følger af artikel 63 og 78 i forordning nr. 207/2009, skal appelkammeret med henblik på at realitetsbehandle klagesagen, som er forelagt det, om fornødent opfordre parterne til inden for en af kammeret fastsat frist at fremkomme med deres bemærkninger til dets meddelelser eller til indlæg fra de øvrige parter, og det kan ligeledes træffe beslutning om bevisoptagelse, herunder fremlæggelse af kendsgerninger eller beviser. Sådanne bestemmelser bekræfter muligheden for, at den faktuelle baggrund kan blive udvidet igennem de forskellige stadier af sagens forløb ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO).

Domstolen har ganske vist i præmis 60 og 61 i dom af 13. marts 2007, KHIM mod Kaul, fastslået, at artikel 59 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, der har samme indhold som artikel 60 i forordning nr. 207/2009, som præciserer betingelserne for at indgive en klage for appelkammeret, ikke vedrører fremlæggelsen af kendsgerninger eller beviser, men alene indgivelsen af en skriftlig begrundelse for klagen inden for en frist på fire måneder, og den kan derfor ikke fortolkes således, at den giver ophavsmanden til en sådan klage en ny frist med henblik på at fremlægge kendsgerninger og beviser til støtte for indsigelsen.

Det kan imidlertid ikke udledes af dom af 13. marts 2007, KHIM mod Kaul, at ethvert bevis, der fremlægges for appelkammeret, altid skal anses for at være fremlagt for sent.

Det skal for det første konstateres, at den sag, der gav anledning til dom af 13. marts 2007, KHIM mod Kaul, vedrørte en sag om indsigelse mod registrering af et varemærke. I overensstemmelse med regel 50, stk. 1, tredje afsnit, i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 om EF-varemærker skal appelkammeret, når klagen er rettet imod en afgørelse truffet af indsigelsesafdelingen, begrænse sin behandling af klagen til kendsgerninger og beviser, der er indgivet inden for de frister, der er fastsat eller præciseret af indsigelsesafdelingen. Derfor anses de beviser, der i denne sammenhæng fremlægges for appelkammeret, for at være fremlagt for sent, men de kan ikke desto mindre eventuelt tages i betragtning i henhold til artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009.

For det andet er det med forbehold af den særregel, der gælder i indsigelsessager, og som fremgår af regel 50, stk. 1, tredje afsnit, i forordning nr. 2868/95, altid muligt at fremlægge beviser rettidigt for første gang for appelkammeret, for så vidt som disse beviser har til formål at anfægte annullationsafdelingens begrundelse i den anfægtede afgørelse. Disse beviser er derfor enten supplerende beviser i forhold til dem, der blev fremlagt for annullationsafdelingen, eller beviser, som vedrører et nyt forhold, der ikke kunne gøres gældende for den nævnte instans.

Det skal endvidere påpeges, at det tilkommer den part, der fremlægger beviserne for første gang for appelkammeret, at give en begrundelse for, hvorfor disse beviser fremlægges på dette tidspunkt i sagen, og godtgøre, hvorfor fremlæggelsen ikke var mulig under behandlingen af sagen for annullationsafdelingen.

Endelig kan de beviser, der fremlægges for første gang for appelkammeret, være blevet fremlagt efter opfordring fra dette med henblik på bevisoptagelse inden for en frist, der tildeles parterne.

(jf. præmis 36-44)