Denne sags faktiske omstændigheder kan sammenfattes således:

Sagsøgerinden, frøken Maria Mascetti, der er italiensk statsborger, og som siden 1. marts 1961 havde gjort tjeneste ved Det fælles Atomforskningscenter i Ispra som chefsekretær, mødte ikke på arbejde fra den 18. november 1974. Ved skrivelse af den 9. januar 1975 meddelte anlæggets kontor for administration og personale frøken Mascetti, at det havde modtaget hendes ansøgning (sagens akter siger intet om datoen for denne ansøgning, ligesom vi heller ikke har noget eksemplar heraf) om, at hendes udebliven måtte blive fratrukket i hendes årlige ferie, indtil den var opbrugt, det vil sige indtil den 10. december 1974 middag.

Sagsøgerinden genoptog dog ikke sit arbejde denne dags eftermiddag, så lidt som hun fremsendte nogen lægeerklæring som begrundelse for, at hun fortsat var fraværende. I ovennævnte skrivelse, hvor administrationen konstaterede, at fraværet var ulovligt fra den 10. december om eftermiddagen, pålagde den derfor sagsøgerinden, at hun, da der ikke forelå modstående gyldige grunde, straks skulle genoptage sit arbejde, og meddelte hende, at den havde suspenderet udbetalingen af hendes løn, således som det i tilfælde af uberettiget udeblivelse fra tjenesten bestemmes i vedtægtens artikel 60, der skal anvendes analogt i medfør af. artikel 60 i »ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte«, som sagsøgerinden er omfattet af.

Den 30. januar s.å. tilsendte frøken Mascetti's advokat direktionen for Ispra-centret en skrivelse, dateret den 22. december 1974, hvori hun ansøgte om et års tjenestefrihed uden løn af personlige årsager i medfør af tjenestemandsvedtægtens artikel 40, der efter artikel 91 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte finder tilsvarende anvendelse for de ansatte ved Det fælles Atomforskningscenter. Frøken Mascetti anførte i ansøgningen, at hun var forhindret i at møde på arbejde, fordi der forelå force majeure, nemlig retsforfølgning mod hendes person på grundlag af påstået strafbart forhold af politisk karakter. I sin følgeskrivelse anførte frøken Mascetti's advokat nærmere, at der var afsagt fængslingskendelse over hende den 14. december 1974 under en straffesag, der var indledt af undersøgelsesafdelingen ved Tribunale di Roma.

Den 20. februar 1975 svarede direktionen ved anlægget i Ispra sagsøgerinden, at den ikke kunne imødekomme hendes ansøgning, »fordi den anførte begrundelse på ingen måde er tilstrækkelig til bevilling af tjenestefrihed af personlige årsager«. Desuden henledte den i svaret frøken Mascetti's opmærksomhed på, at hendes »fortsatte fravær fra den 10. december 1974, der ud fra ethvert synspunkt må karakteriseres som en ulovlig udeblivelse, som hverken er tilladt af vedtægten eller hendes overordnede, er en alvorlig krænkelse af hendes kontrakt som ansat ved anlægget.« På dette grundlag og med henblik på eventuelt at indlede disciplinær forfølgning opfordrede administrationen formelt frøken Mascetti til »at indfinde sig personligt hos anlæggets direktør den 7. marts s.å. for at blive hørt i henhold til vedtægtens artikel 87, der analogt finder anvendelse på de ansatte ved anlægget«. Brevet sluttede således: »Møder De ikke personligt inden denne dato, må jeg betragte Deres fravær som opgivelse af stillingen, og vil se mig nødsaget til at træffe de fornødne foranstaltninger.«

Ved skrivelse af 6. marts 1975 klagede frøken Mascetti herefter til Kommissionen i medfør af vedtægtens artikel 90 over det afslag, hun havde modtaget. Ved afgørelse af 11. august 1975, der blev meddelt klageren den 1. oktober s.å., blev klagen afvist: Kommissionen anførte, at den har et helt frit skøn ved afgørelser om tjenestefrihed, og den bemærkede desuden, at »den omstændighed, at Deres ansøgning blev indgivet, da De allerede havde gjort Dem skyldig i bortgang fra stillingen, i sig selv er forhold, som næppe kan gøre det lettere at imødekomme den begunstigelse, som De ansøger om. Herudover og når henses til karakteren af de grunde, De har anført til støtte for Deres ansøgning, kan beslutningen om ophold uden for Italien kun træffes på Deres eget ansvar, en beslutning, som De træffer helt for egen regning og risiko. Kommissionen mener ikke, at den bør hjælpe Dem hermed ved at bestemme, at de for arbejdets skyld ikke skal bo i Italien, idet en sådan beslutning i virkeligheden betyder, at Deres bestræbelse på at unddrage Dem den efterforskning, der foretages af Deres lands retshåndhævede myndigheder, begunstiges«.

Mod denne afgørelse har frøken Mascetti anlagt sag ved Domstolen, hvorunder hun først og fremmest anfægter begrundelsen for det første afslag af 20. februar 1975, der også indeholdes i den ved Domstolen anfægtede afgørelse. Ifølge sagsøgerinden opfylder den begrundelse, hun har anført til støtte for sin ansøgning om tjenestefrihed, fuldt ud betingelserne i artikel 40, da ansøgningen helt klart skyldes personlige årsager, og den situation, som ansøgeren befinder sig i, er et undtagelsestilfælde, eftersom hun er tvunget til at skjule sig for at undgå frihedsberøvelse, mens hun afventer sin dom. Den utilstrækkelige begrundelse for den anfægtede afgørelse er derfor af en sådan art, at denne bliver mangelfuld og må annulleres.