RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

13. juli 1995

Sag T-176/94

K.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder — klage — ret til respekt for privatlivet«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-621

Angående:

Påstand om dels annullation af Kommissionens stiltiende afslag på en ansøgning om godtgørelse indgivet af sagsøgeren og af afvisning af hans klage, dels erstatning.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren lider af en alvorlig sygdom og får derfor godtgjort sine lægeudgifter efter en sats på 100%. Han indgav en klage over en afgørelse truffet af Afregningskontoret for De Europæiske Fællesskabers institutioners fælles sygeforsikringsordning, hvorefter der kun kunne gives delvis godtgørelse for visse tandlægeudgifter. Han tilføjede denne klage følgende bemærkning: »Undertegnede (K.) finder det ... meget lidt i overensstemmelse med respekten for den menneskelige værdighed, at han for at gøre sine rettigheder gældende skal være forpligtet til at stille sin helbredstilstand til skue i en klage, som udbredes i dusinvis af eksemplarer inden for institutionen. Når han trods oprindelige betænkeligheder har besluttet at indgive denne klage, skyldes det hans faste overbevisning om, at den rådgivende læges vurdering er fejlagtig, og at en korrigering af denne fejl er af almen interesse og vil kunne hjælpe andre kolleger, der befinder sig i tilsvarende vanskeligheder.«

Sagsøgeren er af den opfattelse, at Kommissionen har tilsidesat hans ret til respekt for privatlivet dels ved uden forbehold at sende denne klage til en række tjenestemænd, skønt den indeholdt oplysninger, som vedrørte hans privatliv og hans helbred, og dels ved at afholde et »fællesmøde for flere tjenestegrene« efter den sædvanlige fremgangsmåde uden at træffe nogen som helst foranstaltning for at sikre hans anonymitet.

Han har dernæst indgivet en ansøgning den 17. juni 1993, hvormed han ønsker at opnå dels, at Kommissionen offentligt erkender den fejl, den har begået ved at udbrede hans helbredsproblemer, dels betaling af én ECU som symbolsk erstatning for det lidte tab. Denne ansøgning blev stiltiende afslået. Den klage, som blev indgivet over dette stiltiende afslag, blev udtrykkeligt afvist den 27. januar 1994.

Annullationspåstanden

Anbringendet om tilsidesættelse af artikel 8 og 10 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (konventionen)

Konventionens artikel 8 bestemmer følgende:

»1. Enhver har ret til respekt for sit privat- og familieliv, sit hjem og sin korrespondance.

2. Ingen offentlig myndighed må gøre indgreb i udøvelsen af denne ret, medmindre det sker i overensstemmelse med loven og er nødvendigt i et demokratisk samfund af hensyn til den nationale sikkerhed, den offentlige tryghed eller landets økonomiske velfærd, for at forebygge uro eller forbrydelse, for at beskytte sundheden eller sædeligheden eller for at beskytte andres rettigheder og friheder.«

Konventionens artikel 10 bestemmer, at »enhver har ret til ytringsfrihed«.

Grundrettighederne er en integrerende del af de almindelige retsgrundsætninger, hvis overholdelse Fællesskabets retsinstanser skal sikre. I den forbindelse lægger Fællesskabets retsinstanser medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner til grund samt de anvisninger i form af internationale traktater om beskyttelse af menneskerettighederne, som medlemsstaterne har været med til at udarbejde, eller som de senere har tiltrådt. Den europæiske menneskerettighedskonvention er herved af særlig betydning (præmis 29).

Henvisning til: Domstolen, 17. december 1970, sag 11/70, Internationale Handelsgesellschaft, Smi. 1970, s. 235, org. réf.: Rec. s. 1125, præmis 4; Domstolen, 14. maj 1974, sag 4/73, Nold mod Kommissionen, Sml. s. 491, præmis 13; Domstolen, 15. maj 1986, sag 222/84, Johnston, Smi. s. 1651, præmis 18; Domstolen, 18. juni 1991, sag C-260/89, ERT, Sml. I, s. 2925, præmis 41; Retten, 14. april 1994, sag T-10/93, A. mod Kommissionen, Sml. II, s. 179, præmis 48.

Retten forkastede først anbringendet, for så vidt det angik den hævdede tilsidesættelse af konventionens artikel 10, fordi sagsøgeren ikke havde forklaret, hvorledes eller i hvilket omfang Kommissionen skulle have forhindret eller begrænset udøvelsen af hans ytringsfrihed (præmis 28).

Med hensyn til konventionens artikel 8 er det anerkendt, at retten til respekt for privatlivet er en af de grundrettigheder, som er beskyttet af Fællesskabets retsorden. Den indebærer bl.a. retten for enhver til at hemmeligholde sin helbredstilstand (præmis 31).

Henvisning til: Domstolen, 8. april 1992, sag C-62/90, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 2575, præmis 23; Domstolen, 5. oktober 1994, sag C-404/92 P, X mod Kommissionen, Sml. I, s. 4737, præmis 17.

Grundrettighederne fremtræder imidlertid ikke som absolutte forrettigheder, men kan underkastes begrænsninger, forudsat at sådanne begrænsninger er i virkelig overensstemmelse med de formål, som Fællesskabet forfølger i almenhedens interesse, og ikke, når henses til det forfulgte formål, indebærer et uforholdsmæssigt og uacceptabelt indgreb, der krænker selve de således garanterede rettigheders kerne. Herved må konventionens artikel 8, stk. 2, tages som udgangspunkt. Ifølge denne bestemmelse kan en offentlig myndigheds indgreb i privatlivet være berettiget, for så vidt i) det sker »i overensstemmelse med loven«, ii) det forfølger et eller flere af de - udtømmende - opregnede formål og iii) det er »nødvendigt« af hensyn til dette eller disse formål (præmis 33).

Henvisning til: Domstolen, 11. juli 1989, sag 265/87, Schröder, Sml. s. 2237, præmis 15; X mod Kommissionen, nævnt ovenfor, præmis 18.

Retten fastslog først, at såfremt der havde været tale om et indgreb i sagsøgerens privatliv, havde dette ikke været uden hjemmel. Følgelig var den første betingelse i konventionens artikel 8, stk. 2, opfyldt (præmis 35, 36 og 37).

Med hensyn til den anden betingelse bemærkede Retten, at en ordning, der sikrer tjenestemændene godtgørelse af deres lægeudgifter, kun kan fungere, hvis forsikringsgiveren kan kontrollere, om ansøgninger om godtgørelse er berettiget. Nødvendigheden af en sådan kontrol kræver nødvendigvis, at der er en vis adgang til oplysninger vedrørende tjenestemændenes helbred, og at disse oplysninger meddeles de personer, som skal behandle sagen. Det formodede indgreb i tjenestemændenes privatliv under den fælles sygesikringsordning sker altså af hensyn til det »økonomiske velfærd«, idet det er nødvendigt for at opretholde den pågældende sygesikringsordning, samt »for at beskytte sundheden«, som er to af de former, der nævnes i konventionens artikel 8, stk. 2 (præmis 39).

Hvad endelig angik overholdelsen af proportionalitetsprincippet, fastslog Retten, at sagsøgeren ikke for alvor har draget i tvivl, at kun de personer, der skal behandle klagen, har modtaget en kopi af denne. Disse personer har alle tavshedspligt i henhold til EF-traktatens artikel 214. Denne bestemmelse må i princippet være tilstrækkelig garanti til at hindre udbredelse af oplysninger vedrørende en tjenestemands privatliv, som findes i en klage, ud over den begrænsede kreds af personer, der skal behandle denne (præmis 40, 41 og 42).

Ydermere kunne sagsøgeren ikke gøre gældende, at hans klage ikke var blevet behandlet anonymt, da han ikke selv havde begæret, at hans klage skulle behandles anonymt af Kommissionens tjenestegrene. Efterskriftet til hans klage viste tværtimod, at sagsøgeren havde accepteret, at hans sag blev behandlet offentligt (præmis 43).

Selv hvis det ikke kunne udelukkes, at ansættelsesmyndigheden under visse omstændigheder kan være forpligtet til på embeds vegne at behandle klager anonymt, måtte det nødvendigvis konstateres, at omstændighederne i den foreliggende sag ikke nødvendiggjorde et sådant initiativ fra dens side (præmis 44).

Anbringendet om tilsidesættelse af forpligtelserne til bistand og omhu

At en klage alene meddeles de personer, der er kompetente til at behandle den, kunne ikke være en tilsidesættelse af princippet om bistand og omhu, selv hvis denne klage indeholdt oplysninger, som eventuelt kunne fremkalde en formodning om en forringelse af tjenestemandens faglige egnethed, hvilket i øvrigt ikke var godtgjort i dette tilfælde (præmis 48).

Påstanden om godtgørelse

Behandlingen af de anbringender, der blev fremført til støtte for annullationspåstanden, havde ikke vist, at Kommissionen havde tilsidesat hverken fællesskabsrettens almindelige grundsætninger som fortolket på baggrund af konventionens artikel 8 og 10 eller dens forpligtelse til bistand og omhu, således at det ikke var godtgjort, at Kommissionen havde begået nogen fejl, der kunne pådrage den ansvar (præmis 51).

Konklusion:

Kommissionen frifindes.