Den foreliggende sag er et erstatningssøgsmål, som et tysk kommanditselskab har anlagt mod Kommissionen i henhold til EØF-traktatens artikler 178 og 215, stk. 2, fordi opfyldelsen af en af firmaet med det rumænske statsselskab for udenrigshandel, Prodexport, indgået kontrakt er blevet yderst byrdefuld som følge af virkningerne af Rådets forordning nr. 425/77 af 14. februar 1977, der blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 5. marts 1977.

Denne kontrakt, der blev indgået den 15. februar 1977, vedrørte levering af 450 tons grydeklar sursteg, mere prosaisk sagt ikke-kogte varer af kød af hornkvæg, som blev indført i hermetisk lukket emballage med en vægt under 1 kg; det drejede sig altså ikke om»krydret oksekød«, som Donstolen måtte tage stilling til ved dom af 14. februar 1978 i sag 68/77 (IFG). Disse leveringer fra det rumænske firma skulle finde sted fra april til december 1977, og der skulle leveres cirka 50 tons pr. måned.

Det sagsøgende firma havde i marts 1975 ansøgt om og fået meddelt en bindende toldtariferingsudtalelse fra det tyske toldvæsen, hvorefter den pågældende vare dengang henhørte under position 16.02 B III b) 1 i den fælles toldtarif; varen var ved indførsel til Fællesskabet undergivet såvel en autonom som bunden toldsats på 26 % af værdien, nemlig 1,30 DM pr. kg. Et første parti på ca. 10 tons sursteg, der blev leveret for at »teste« markedet, og som ikke var omfattet af den ved kontrakten aftalte mængde på 450 tons, blev den 25. marts 1977 bragt i fri omsætning i Forbundsrepublikken Tyskland uden vanskeligheder; dette parti behøvede en importlicens i henhold til artikel 1 i Kommissionens forordning nr. 3117/76 af 21. december 1976 om ændring og ophævelse af de ordninger om kobling, der som beskyttelsesforanstaltninger er indført i oksekødsektoren ved forordning (EØF) nr. 76/76 og (EØF) nr. 223/76; muligheden for eller forpligtelsen til at indhente en sådan licens blev først genindført fra den 1. april 1977 (artikel 15 i Rådets forordning nr. 425/77).

Den nævnte forordning nr. 425/77 medførte væsentlige ændringer i samhandelsordningen med tredjelande i forhold til forordning nr. 805/68 af 27. juli 1968 om den fælles markedsordning for oksekød. Den indfører bl.a. (artikel 12) en forhøjelse af importafgiften udover forskellen mellem orienteringsprisen og tilbudsprisen franko Fællesskabets grænse, forhøjet med tolden; afgiften overstiger 100 %, når Fællesskabets markedspris er lavere end 98 % af orienteringsprisen, der i visse henseender udgør tærskelprisen for oksekød.

Disse ændringer bragte forstyrrelser i den af sagsøger indgåede kontrakt. For »bedre at kunne definere« de produkter, der kan indføres afgiftsfrit, opdelte forordning nr. 425/77 position 16.02 B III b) 1 i to positioner: for det første

— position 16.02 B III b) 1 aa, der omfatter »andre varer af kød eller slagteaffald, tilberedte eller konserverede, med indhold af kød eller slagteaffald af hornkvæg, ikke kogt, stegt eller på lignende måde tilberedt«, der var underlagt en autonom toldsats på 20 % og under visse forudsætninger en importafgift (der var ikke foreskrevet nogen bunden toldsats);

og for det andet

— position 16.02 B III b) 1 bb, der omfatter »andre varer af kød eller slagteaffald, tilberedte eller konserverede, med indhold af kød eller slagteaffald af hornkvæg, i andre tilfælde«; de produkter, der henhører under denne position, er undergivet en autonom eller bunden toldsats på 26 %.

Den første af disse positioner blev mere nærmere defineret ved en supplerende bestemmelse, der blev indføjet ved artikel 14, stk. 2 i Kommissionens forordning nr. 586/77 af 18. marts 1977.

Følgelig blev det pågældende oksekød fra den 1. april 1977 som følge af denne nye udgave af den fælles toldtarif udover toldsatsen på 20 % under de i Kommissionens forordning nr. 586/77 anførte forudsætninger pålagt en importafgift. Denne afgift udgjorde i det foreliggende tilfælde 7,10 DM pr. kg, hvilket beløb endog oversteg købsprisen og således umuliggjorde forretningens gennemførelse. Sagsøger hævder først at have fået kendskab til denne ændring den 4. april 1977, skønt Rådets og Kommissionens forordninger allerede blev offentliggjort den 5. og den 17. marts 1977, efter at sagsøger fra de tyske myndigheder havde fået meddelelse om, at den officielle toldtariferings-udtalelse af 1975 ikke længere var gyldig. Sagsøger afbrød derfor øjeblikkeligt indførslen af oksekød, og sagsøgers kontraktspartner kræver derfor en erstatning på 495000 DM for ikke-opfyldelse af kontrakten.

Sagsøger anmodede i sin første skrivelse til Kommissionen af 12. april 1977 denne om at træffe særforanstaltninger med henblik på at gøre det muligt for sagsøger at opfylde sin kontrakt på rimelige vilkår. Den 22. april 1977 anmodede sagsøger atter Kommissionen om i henhold til artikel 7 i forordning nr. 425/77 at træffe overgangsforanstaltninger, således at sagsøger indtil den 31. december 1977 afgiftsfrit kunne indføre de med det rumænske firma aftalte mængder.

En kontorchef i generaldirektoratet for landbrug afviste denne anmodning den 3. juni 1977.

Sagsøger har principalt nedlagt påstand om, at Domstolen statuerer, at Kommissionen er forpligtet til at sikre opfyldelsen af kontrakten af 15. februar 1977 (naturalopfyldelse); sagsøger har i sin replik, med en mindre ændring, principalt nedlagt påstand om, at Domstolen statuerer, at Kommissionen er forpligtet til at muliggøre den afgiftsfrie indførsel af den i kontrakten af 15. februar 1977 aftalte mængde, ved i henhold til en beslutning af pålægge Forbundsrepublikken Tyskland at lade den omtvistede mængde indføre afgiftsfrit. Sagsøger har subsidiært nedlagt påstand om, at Kommissionen dømmes til at erstatte det tab, sagsøger har lidt som følge af ikke-opfyldelse af denne kontrakt; sagsøger har opgjort dette tab til 787500 DM med 8 % rente fra datoen for tabets indtræden.