Inden for rammerne af bestemmelserne i artikel 63 i forordning nr. 40/94, som ordret svarer til artikel 73 i forordning nr. 2100/94, skal Retten prøve lovligheden af afgørelserne fra appelkamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) ved at efterprøve den anvendelse af EU-retten, som appelkamrene foretager, bl.a. henset til de faktiske omstændigheder, som forelå for appelkamrene. Retten kan således inden for grænserne af artikel 63 i forordning nr. 40/94 foretage en fuldstændig efterprøvelse af lovligheden af en afgørelse truffet af Harmoniseringskontorets appelkamre og om fornødent efterprøve, om disse har foretaget en korrekt retlig kvalifikation af de faktiske forhold i tvisten, eller om bedømmelsen af de faktiske forhold, der blev forelagt nævnte kamre, er behæftet med fejl. Retten har en tilsvarende kompetence for så vidt angår efterprøvelsen af afgørelser fra Sortsmyndigheden eller dennes appelkamre.

Sortsmyndighedens opgave er kendetegnet ved den komplicerede videnskabelige og tekniske karakter af vurderingsbetingelserne for ansøgningerne om sortsbeskyttelse, således at den under udøvelsen af sine funktioner skal indrømmes en skønsmargen. Henset til denne vide skønsbeføjelse kan Sortsmyndigheden, såfremt den finder det nødvendigt, tage hensyn til kendsgerninger og beviser, som er påberåbt eller fremført for sent. Sortsmyndigheden er i egenskab af EU-organ underlagt princippet om god forvaltningsskik, i medfør af hvilket det påhviler den omhyggeligt og upartisk at vurdere samtlige relevante sagsforhold og at samle alle de faktiske og retlige omstændigheder, der er nødvendige for at udøve dens skønsbeføjelse, og den skal sikre sig, at de procedurer, som den foranstalter, forløber tilfredsstillende og effektivt. Det fremgår af artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse, at Sortsmyndigheden ved generelle regler eller i særlige tilfælde ved meddelelse fastlægger, hvornår og hvor materialet til den tekniske afprøvning samt referenceprøver skal forelægges, samt i hvilken mængde og beskaffenhed. Henset til Sortsmyndighedens skønsbeføjelse kan denne bestemmelse imidlertid ikke fortolkes således, at den forhindrer EF-Sortsmyndigheden i at forelægge en separat meddelelse om forelæggelse af det plantemateriale, der skal vurderes, og af dokumentationen vedrørende dette materiale. Kvaliteten af plantematerialet kan i henhold til artikel 55, stk. 4, i forordning nr. 2100/94 være genstand for en meddelelse. Henset til princippet om god forvaltningsskik og nødvendigheden af at sikre, at sagerne forløber tilfredsstillende og effektivt, og for så vidt som Sortsmyndigheden har fundet, at dens oprindelige meddelelse indeholdt uklarheder, tilkommer det den at anmode ophavsmanden til ansøgningen om EF-sortsbeskyttelse om at fremsende plantemateriale, som opfylder de krav, der er præciseret i en ny meddelelse.

Sortsmyndigheden har således uden at overskride sin prøvelsesbeføjelse ret til at præcisere de betingelser, som en vurdering af en ansøgning om EF-sortsbeskyttelse er underlagt, når den frist, som ophavsmanden til ansøgningen om beskyttelse har fået til at efterkomme en meddelelse rettet til denne, ikke er udløbet. Sortsmyndigheden kan derfor tilstille ophavsmanden til ansøgningen en ny anmodning om fremsendelse af plantemateriale.

(jf. præmis 47, 48 og 50-55)