ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

I henhold til den korrekte fortolkning af artikel 2, stk. 1, artikel 14, artikel 62, artikel 63, artikel 65, artikel 73 og artikel 79, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem hvilket vederlag modtager Madbid i henhold til artikel 2, stk. 1, litra a), og artikel 73 da som modydelse for de leveringer af varer, som selskabet foretager til brugerne under de i hovedsagen omhandlede omstændigheder? Navnlig og under hensyn til svaret på spørgsmål 1: a) er de penge, som en bruger betaler Madbid for kreditter et »afdrag« for levering af varer i artikel 65’s forstand, således at momsen »forfalder« ved betalingens modtagelse, og således at den betaling, som Madbid modtager fra brugeren er vederlag for en levering af varer b) hvis en bruger køber varer gennem funktionerne Buy Now eller Earned Discount, er værdien af kreditter, der anvendes til at afgive bud i auktioner, eller når buddet ikke vinder, [hvilket] medfører, at der opnås Earned Discount eller Buy Now-prisen nedsættes, da: i) »rabatter« som omhandlet i artikel 79, litra b), således at vederlaget for Madbids levering af varer er de penge, som brugeren faktisk betaler Madbid på tidspunktet for køb af varer og ikke andet, eller ii) del af vederlaget for leveringen af varer, således at vederlaget for Madbids levering af varer omfatter både de penge, som brugeren betaler Madbid på tidspunktet for køb af varer, og de penge, som brugeren betaler for kreditter, der blev anvendt til at afgive bud i auktioner, som brugeren ikke vinder c) hvis en bruger udøver retten til at købe varer efter at have vundet en online-auktion, er vederlaget for leveringen af disse varer da den angivne pris, der vandt auktionen (plus udgifter til forsendelse og ekspedition) og ikke andet, eller udgør værdien af de kreditter, som vinderen anvendte til at byde i auktionen, også del af vederlaget for Madbids levering af disse varer til brugeren eller hvilke principper bør anvendes ved fastlæggelsen af svaret på disse spørgsmål?
(viii)

Såfremt en sådan minimumsgrænse defineres, bevirker en manglende opfyldelse af denne grænse hvert år, at formodningen i Clearstream-dommen, hvorefter det må fastslås, at »når en virksomhed, der har et faktisk monopol på markedet i de foregående led, anvender ulige priser for sammenlignelige tjenesteydelser over for en handelspartner, og det uafbrudt igennem en periode på fem år, kan dette kun give anledning til en konkurrencemæssig ulempe for denne handelspartner«, afkræftes?
1)

a) Omfatter direktiv 2002/92 (1) virksomhed, hvor forsikringsformidleren ikke har haft til hensigt at indgå en reel forsikringsaftale? Har det nogen betydning om fraværet af en sådan hensigt allerede forelå før eller først efter, at virksomheden blev indledt? b) Har det — i den i spørgsmål 1 a) anførte situation — nogen betydning om formidleren ud over den fiktive virksomhed også har drevet en reel forsikringsformidlingsvirksomhed? c) Har det — stadig i den i spørgsmål 1 a) anførte situation — nogen betydning, at virksomheden udadtil fremstår for kunden som indledende arbejde i forbindelse med indgåelse af forsikringsaftaler? Har kundens, velbegrundede eller ugrundede, opfattelse af, hvorvidt der er tale om forsikringsformidling, nogen betydning?
3)

Udgør artikel 2 og 3 i samt bilag I B til direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer, da de undtager mutagenese fra anvendelsesområdet for de forpligtelser, der er fastsat i direktivet, en foranstaltning til en fuld harmonisering, som er til hinder for, at medlemsstaterne lader organismer fremstillet ved hjælp af mutagenese være omfattet af alle eller en del af de i direktivet fastsatte forpligtelser eller enhver anden forpligtelse, eller rådede medlemsstaterne over et skøn ved fastlæggelsen af de regler, der skulle gælde for organismer fremstillet ved hjælp af mutagenese, da artiklerne skulle gennemføres?
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: a) Gælder den nævnte bindende virkning også, såfremt der forud er gennemført en procedure for Den Administrative Kommission for Koordinering af Sociale Sikringsordninger, der hverken har ført til enighed eller til tilbagetrækning af de omtvistede dokumenter? b) Gælder den nævnte bindende virkning også, selv om et »A 1«-dokument først udstedes, efter at værtsmedlemsstaten formelt har fastslået, at dennes lovgivning om tvungen forsikring finder anvendelse? Gælder den bindende virkning i disse tilfælde også med tilbagevirkende kraft?
—

Kommissionen gør gældende, at artikel 8, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1072/2009 udtømmende regulerer transportvirksomheders adgang til at udføre cabotagekørsel på de betingelser, der er fastsat i samme artikel. Bestemmelsen fastsætter ikke et højeste antal læsse- og/eller lossesteder inden for samme cabotagekørsel. Begrænsningen på tre cabotagekørsler er ikke ensbetydende med, at en cabotagekørsel skal omfatte et fastsat antal læsse- og/eller lossesteder.
—

hvad angår forbudsperioder fastsætter en undtagelse for »fast staldgødning uden fjerkrægødning«, ikke indeholder en differentiering efter regioner med forskellige jordbundsforhold, former for gødning, procedurer for gødning og andre miljøfaktorer, og alene indeholder forbudsperioder af en varighed på to en halv til tre måneder [jf. punkt 1, nr. 1), i bilag III og punkt A, nr. 1), i bilag II til direktivet]
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauen) den 25. oktober 2016 — UAB »Spika«, AB »Senoji Baltija«, UAB »Stekutis« og UAB »Prekybos namai Aistra«mod Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos

(Sag C-540/16)

(2017/C 006/36)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UAB »Spika«, AB »Senoji Baltija«, UAB »Stekutis« og UAB »Prekybos namai Aistra«

Sagsøgt: Žuvininkystės tarnyba prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos

Procesdeltagere: Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija, BUAB »Sedija«, UAB »Starkis«, UAB »Baltijos šprotai«, UAB »Ramsun«, AB »Laivitė«, UAB »Baltlanta«, UAB »Strimelė«, V. Malinausko gamybinė-komercinė firma »Stilma«, UAB »Banginis«, UAB »Monistico«, UAB »Rikneda«, UAB »Baltijos jūra«, UAB »Grinvita« og BUAB »Baltijos žuvys«

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 17 og artikel 2, stk. 5, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 (1) af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik, ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1954/2003 og (EF) nr. 1224/2009 og ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 og (EF) nr. 639/2004 samt Rådets afgørelse 2004/585/EF i lyset af artikel 16 og 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at en medlemsstat, der udøver det skøn, der er fastsat i artikel 16, stk. 6, er afskåret fra at vælge en metode for tildeling af fiskekvoter, der medfører ulige konkurrencebetingelser for økonomiske aktører, der udøver aktivitet på dette område, som følge af en større mængde fiskerimuligheder, selv om denne metode er baseret på et gennemsigtigt og objektiv kriterium?

(1) EUT L 354, s. 22.
Retten har underkendt, at betegnelsen »Neuschwanstein« er en geografisk oprindelsesangivelse. Den har i dommens præmis 27 — der i sig selv er selvmodsigende — anført, at Schloss Neuschwanstein (Neuschwanstein slot) ganske vist »geografisk set kan lokaliseres«, men ikke er noget »geografisk sted«, fordi stedets hovedfunktion består i bevaring af kulturarv, og ikke fremstilling eller markedsføring af souvenirartikler eller tjenesteydelser. Et geografisk steds »hovedfunktion« har dog ingen betydning for den absolutte registreringshindring for oprindelsesangivelsen. Schloss Neuschwanstein kan entydigt og uforanderligt lokaliseres og adskiller sig i modsætning til Rettens opfattelse fra et almindeligt museum, som bestemmes ud fra de udstillingsgenstande, der vises dér, som — i modsætning til Schloss Neuschwanstein — også kan flyttes til et andet sted.

Den relevante kundekreds vil ikke foretage den i Rettens dom anførte analytiske betragtning af navnet som »svanens nye sten«; den vil i stedet udelukkende forbinde fantasinavnet med det verdensberømte slot. Således modsiger Rettens dom også EU-Domstolens angivelser i dom Chiemsee (2), da den relevante kundekreds sætter varer, der er kendetegnet med tegnet »Neuschwanstein«, i forbindelse med Schloss Neuschwanstein som verdensberømt centrum for turister. Dette sted er således uden tvivl egnet til at påvirke forbrugernes præferencer gennem de forestillinger, der påvirker dette sted positivt. Derfor kan tegnet ikke beskyttes som geografisk angivelse. Der er en almen interesse i — i det mindste for typiske souvenirartikler, der markedsføres og sælges for at minde om den pågældende seværdighed — at friholde navnene på kendte seværdigheder fra en monopolisering gennem varemærkebeskyttelse. I den appellerede dom blev der dog ikke foretaget en analyse af de ansøgte varer og tjenesteydelser med henblik på spørgsmålet, om de var egnede som souvenirartikler. Dette havde dog været nødvendigt, navnlig fordi der blev ansøgt om det omtvistede varemærke for overbegreber, som de typiske souvenirartikler også falder under. Den omstændighed, at ansøgeren er Freistaat Bayern, ændrer, således som EU-Domstolen har fremhævet i dom Monarco (3), intet ved disse principper, da det er de samme principper, der gælder for en stat som ansøger om et varemærke, som for andre markedsdeltagere.
3)

Er der tale om statsstøtte, som i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF er uforenelig med det indre marked, for så vidt som den fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, når visse erhvervsdrivende fritages for en fødevaresikkerhedsafgift, som alene skal betales af bestemte detailhandlere, der sælger fødevarer eller en kombination af fødevarer og nonfood-produkter (navnlig større virksomheder, der driver detailhandel med fødevarer), og som anvendes til finansiering af de udgifter, der er forbundet med udførelsen af offentlig kontrol på området for fødevaresikkerhed, dyrebeskyttelse og -sundhed samt plantebeskyttelse og -sundhed, eller udgør fritagelsen for den nævnte afgift i det mindste ikke en integrerende del af en statsstøtte, som skal anmeldes til Europa-Kommissionen i henhold til artikel 108, stk. 3, TEUF?
a)

såfremt en tilbudsgiver (sagsøgeren) er blevet bekendt med afvisningen af det økonomisk mest fordelagtige tilbud, der er indgivet af en ud af to tilknyttede tilbudsgivere i en offentlig udbudsprocedure (tilbudsgiver A) og den omstændighed, at den anden tilbudsgiver (tilbudsgiver B) har fået tildelt kontrakten og henset endvidere til andre omstændigheder forbundet med disse tilbudsgivere og deres deltagelse i udbudsproceduren (den omstændighed at tilbudsgiver A og B har den samme bestyrelse, den omstændighed at de har samme moderselskab, der ikke deltog i udbudsproceduren, den omstændighed at tilbudsgiver A og B ikke fremlagde oplysninger om deres forbindelser for den ordregivende myndighed og ikke senere særskilt præciserede disse forbindelser yderligere, bl.a. som følge af at der ikke var blevet foretaget undersøgelser af dem, den omstændighed at tilbudsgiver A i sit tilbud gav uoverensstemmende oplysninger om opfyldelsen af EURO V-betingelsen i udbuddet ved den foreslåede transportmåde (renovationskøretøjer), den omstændighed at den tilbudsgiver, der indgav det økonomisk mest fordelagtige tilbud, som blev afvist pga. mangler i tilbuddet, for det første ikke anfægtede den ordregivende myndigheds afgørelse og for det andet appellerede afgørelsen fra retten i første instans, og hvor den i appellen bl.a. [anfægtede] lovligheden af afvisningen af dens tilbud etc.), og hvor den ordregivende myndighed i lyset af alle disse omstændigheder undlod at handle, er disse oplysninger da i sig selv tilstrækkelige til at danne grundlaget for et krav til et kontrolorgan om, at det skal anse den ordregivende myndigheds handlinger som ulovlige, da den undlod at sikre proceduremæssig gennemsigtighed og objektivitet, og yderligere ved ikke at kræve, at sagsøgeren fremlagde konkrete beviser for, at tilbudsgiver A og B handlede illoyalt?
3)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 184 og/eller 185 i direktiv 2006/112 under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor det oprindelige fradrag slet ikke skulle være foretaget, fordi den pågældende transaktion var fritaget for moms, fortolkes således, at den afgiftspligtige persons forpligtelse til at regulere dette fradrag anses for at være indtrådt straks eller anses for først at være indtrådt, da det blev kendt, at det oprindelige fradrag ikke skulle være foretaget?
1)

Skal artikel 1, stk. 3, artikel 5 og artikel 6, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (1) (2002/584/RIA) fortolkes således, at den fuldbyrdende medlemsstat i forbindelse med en afgørelse om udlevering med henblik på retsforfølgning kun skal udelukke, at der er reel risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling af tiltalte som omhandlet i artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder på grund af forholdene under frihedsberøvelse i det første fængsel, som tiltalte indsættes i efter overførslen til den udstedende medlemsstat?
1)

Er Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU (1) af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF til hinder for en national bestemmelse som TRLCSP’s artikel 150, stk. 4 (2), eller for en fortolknings- og anvendelsespraksis vedrørende denne bestemmelse, hvorefter de ordregivende myndigheder i de dokumenter, som fastsætter reglerne for et offentligt udbud, kan bestemme, at tildelingskriterier kan anvendes i flere faser, hvorunder de tilbud, som ikke opnår en på forhånd fastsat minimumstærskel med hensyn til antal af point udelukkes?
2)

Er den nævnte artikel 38, stk. 2a, i lovdekret nr. 163/2006 (i den på ovennævnte tidspunkt gældende affattelse) i modsat fald i strid med EU-retten, idet afgiften for udøvelse af beføjelsen til fyldestgørelse under behandlingen kan anses for at være uforenelig med princippet om maksimal åbning af markedet for konkurrence, hvilket er formålet med det nævnte retsinstitut, dvs. at den omhandlede opgave, der pålægges udbudskomitéen, henhører under komitéens forpligtelser i henhold til samme lov af hensyn til den almene interesse i at forfølge ovennævnte formål?
1)

Skal artikel 22, nr. 2), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 (1) af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (herefter »Bruxelles I-forordningen«) fortolkes således, at den også omfatter retsforhandlinger om efterprøvelse af rimeligheden af det vederlag, som en hovedaktionær skal betale, svarende til kapitalandelenes værdi, til de tidligere ejere af disse kapitalandele, der blev overdraget som følge af en beslutning truffet på et aktieselskabs generalforsamling om tvungen overdragelse af de øvrige kapitalandele til hovedaktionæren (også kendt som »tvangsindløsning«), når den på aktieselskabets generalforsamling trufne beslutning fastsætter beløbet for et rimeligt vederlag, der er bindende for hovedaktionæren og for selskabet i henhold til de ydede rettigheder samt over for de øvrige ejere af kapitalandele?
1)

Er en national retsforskrift som DOPK’s artikel 175, stk. 2, nr. 3), hvorefter et indenlandsk selskab, der overfører kildeskattepligtige indtægter, skal betale renter fra det tidspunkt, hvor betalingsfristen for det pågældende skattebeløb udløber, og indtil det tidspunkt, hvor det i en anden medlemsstat registrerede udenlandske selskab godtgør, at betingelserne for anvendelse af en dobbeltbeskatningsoverenskomst med Republikken Bulgarien foreligger, hvilket også gælder i tilfælde, hvor skatten efter overenskomsten ikke skal betales eller kun betales med et mindre beløb, forenelig med artikel 5, stk. 4, og artikel 12, litra b), TEUF?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Eirinodikeio Lerou (Grækenland) den 9. november 2016 — Alessandro Saponaro og Kalliopi-Chloi Xylina

(Sag C-565/16)

(2017/C 022/19)

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Eirinodikeio Lerou

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Alessandro Saponaro og Kalliopi-Chloi Xylina

Præjudicielt spørgsmål

I et tilfælde, hvor der anmodes om tilladelse til at give afkald på en arv ved en anmodning om tilladelse indgivet ved en græsk ret af forældrene til et barn med sædvanligt opholdssted i Italien, skal det da med hensyn til gyldigheden af en aftale om værneting i henhold til artikel 12, stk. 3, litra b), i forordning nr. 2201/2003 (1) antages, at: a) en utvetydig accept af aftalen om værneting fra forældrenes side foreligger blot ved indlevering af anmodningen om tilladelse ved den græske ret, b) anklageren skal betragtes som en af sagens parter, der skal acceptere aftalen om værneting på tidspunktet for indlevering af anmodningen henset til, at anklageren i den græske retsorden som følge af loven er part i denne sag, c) aftalen om værneting er til barnets bedste henset til, at barnet og barnets forældre (sagsøgerne) har sædvanligt opholdssted i Italien, hvorimod arveladerens sidste bopæl og arven befinder sig i Grækenland?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27.11.2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (EUT L 338, s. 1).
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares med, at den pågældende medlemsstats kompetente myndighed ved udstedelsen af den nationale markedsføringstilladelse ikke har nogen selvstændig beføjelse til at undersøge, hvornår databeskyttelsesperioden for referencelægemidlet begynder at løbe: — Skal en ret i den pågældende medlemsstat på trods heraf undersøge, hvornår databeskyttelsesperioden for referencelægemidlet begynder at løbe, hvis indehaveren af markedsføringstilladelsen for referencelægemidlet gør indsigelse, eller gælder den samme begrænsning for retten som for medlemsstatens myndighed? — Hvordan sikres indehaveren af markedsføringstilladelsen for referencelægemidlet i et sådant tilfælde adgang til effektive retsmidler ved den pågældende nationale ret i henhold til artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 10 i direktiv 2001/83 med hensyn til databeskyttelsen? — Omfatter retsmidlerne vedrørende retten til en effektiv domstolsbeskyttelse en forpligtelse for den nationale ret til at undersøge, om den oprindelige markedsføringstilladelse, der er udstedt i andre medlemsstater, er givet i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 2001/83?
3)

Skal bestemmelserne i momsdirektivets artikel 167 og 178, [litra] a), i lyset af princippet om afgiftsneutralitet fortolkes således, at de — under de i hovedsagen omhandlede omstændigheder, og forudsat at de øvrige nødvendige materielle og proceduremæssige betingelser for udøvelsen af retten til at fradrage afgiften er opfyldt — er til hinder for en fremgangsmåde ved skattemyndighederne, hvorefter en afgiftspligtig person nægtes udøvelse inden for den i direktiv 2008/9 fastlagte frist af retten til tilbagebetaling af afgiften, såfremt en afgift anvendes over for vedkommende af en leverandør i en faktura og indbetales af sidstnævnte inden udløbet af den i den nationale lovgivning fastsatte præklusionsfrist?
3)

Er svaret på det første spørgsmål eller det andet spørgsmål forskelligt under omstændigheder, hvor medlemsstatens nationale lovgivning har gjort det muligt for en operatør af en clearingtjeneste, såfremt denne får tilladelse hertil af afgiftsmyndigheden, at vælge, at der ikke skal betales stempelafgift ved overdragelsen af aktier til clearingtjenesten, men at SDRT i stedet skal betales ved hvert efterfølgende salg af aktier inden for clearingtjenesten (med en sats på 0,5 % af vederlaget for salget)?
1)

Er Kommissionens beslutning [2006/446/EF (1) af 12. april 2006 om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 (sag COMP/B-1-[38 348]-Repsol C. P.P) i medfør af artikel 16 (»Ensartet anvendelse af Fællesskabets konkurrenceret«) i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (2)] af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 til hinder for, at en national ret kan erklære de aftaler, der er omfattet af denne beslutning, ugyldige i betragtning af varigheden af vilkåret om eksklusiv forsyning, skønt de kan erklæres ugyldige af andre grunde, som f.eks. leverandørens krav om en minimumssalgspris til offentligheden i forhold til køberen (eller forhandleren)?
1)

Er bestemmelsen i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolket i lyset af artikel 4 i tillægsprotokol nr. 7 til EMRK, praksis herom fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og national lovgivning, til hinder for at indlede en forvaltningsretlig sag, som vedrører et forhold (ulovlig adfærd i form af kursmanipulation), for hvilket den samme person allerede er blevet domfældt ved en endelig dom?
2)

Skal artikel 176, stk. 2, i direktiv 2006/112 fortolkes således, at den er til hinder for obligatorisk slettelse fra momsregisteret, som beror på en ændring af ZDDS pr. 1. januar 2007, i de tilfælde, hvor betingelserne for en ny obligatorisk momsregistrering af den berørte person er opfyldt på tidspunktet for den obligatoriske slettelse fra momsregisteret, den berørte person er part i gældende aftaler og har erklæret, at vedkommende ikke er ophørt og fortsat udøver økonomisk virksomhed, og såfremt den afgiftspligtige person faktisk skal betale den skyldige afgift, der er beregnet i forbindelse med den gennemførte obligatoriske slettelse, for at denne har ret til fradrag af den indgående moms for de foreliggende aktiver, der var afgiftspligtige på tidspunktet for slettelsen fra registeret, og som forefindes i forbindelse med den nye registrering? Såfremt den obligatoriske slettelse fra registeret er tilladt under de anførte omstændigheder, må retten til fradrag af den indgående moms for de aktiver, der var afgiftspligtige på tidspunktet for slettelsen fra registeret, og som forefindes i forbindelse med den nye momsregistrering, og hvormed den pågældende foretager eller vil foretage afgiftspligtige transaktioner, da være knyttet til den faktiske betaling af afgiften til statskassen, eller er det tilladt at foretage en modregning af den afgift, der er beregnet i forbindelse med slettelsen fra registeret, i det afgiftstilgodehavende, der fastsættes i forbindelse med den nye momsregistrering, især da afgiften skal betales af en person, for hvem der opstår en ret til fradrag af indgående moms?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 16. september 2016 — Caterpillar Financial Services Poland sp. z o. o. og Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

(Sag C-500/16)

(2017/C 022/04)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Caterpillar Financial Services Poland sp. z o. o. og Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

Præjudicielt spørgsmål

Er de i artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union [udelades] forankrede principper om effektivitet, loyalt samarbejde og ækvivalens eller noget andet relevant EU-retligt princip under hensyntagen til Domstolens fortolkning i dom af 17. januar 2013 i sag C-224/11, BGZ Leasing, på momsområdet til hinder for nationale bestemmelser eller en national praksis, som gør det umuligt at tilbagebetale for meget betalt afgift, som er opstået som følge af opkrævning af skyldig moms under tilsidesættelse af EU-retten, i tilfælde, hvor en afgiftspligtig på grund af de nationale myndigheders adfærd først kunne gøre brug af sine rettigheder efter udløbet af forældelsesfristen for afgiftsskylden?