Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 25. oktober 1990. - CAISSE D'ASSURANCES SOCIALES POUR TRAVAILLEURS INDEPENDANTS "INTEGRITY" MOD NADINE ROUVROY. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL DU TRAVAIL DE NIVELLES - BELGIEN. - LIGEBEHANDLING AF MAEND OG KVINDER - SOCIAL SIKRING - RAADETS DIREKTIV 79/7/EOEF - NATIONALE BESTEMMELSER, HVOREFTER GIFTE KVINDER, ENKER OG STUDERENDE PAA VISSE BETINGELSER ER FRITAGET FOR AT BETALE SOCIALE SIKRINGSBIDRAG. - SAG C-373/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-04243



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Denne sag er blevet indbragt for Domstolen af tribunal du travail de Nivelles, Wavre afdeling, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 . Sagen drejer sig om, hvorvidt nogle bestemmelser i belgisk lovgivning er forenelige med direktiv 79/7/EOEF om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring ( EFT 1979, L 6, s . 24 ). Sagsoegeren i hovedsagen er caisse d' assurances sociales pour travailleurs indépendants "Integrity", der i 1983 ivaerksatte en sag mod Jean Leloup, en selvstaendig arkitekt, med henblik paa betaling af uerlagte sociale bidrag . Under sagens behandling afgik Leloup ved doeden, og hans enke, Nadine Rouvroy, og deres tre boern, er nu succederet i sagen .

Sagens baggrund

2 . I henhold til artikel 1 i kongelig anordning nr . 38 af 27 . juni 1967 ( herefter benaevnt "anordningen ") omfatter den i Belgien gaeldende sociale sikringsordning for selvstaendige erhvervsdrivende tre former for ydelser, nemlig a ) familieydelser, b ) alderspensions - og efterladtepensionsydelser og c ) ydelser i anledning af sygdom og invaliditet . De bidrag, der skal betales, afhaenger af den forsikredes indkomst . I henhold til artikel 12, stk . 2, gaelder det dog, at personer, som ellers ville skulle betale bidrag, ikke har pligt hertil, saafremt de udover deres selvstaendige virksomhed normalt udoever en anden hovedbeskaeftigelse, og deres indkomst fra den selvstaendige erhvervsvirksomhed ikke overstiger en bestemt graense .

3 . Anvendelsesomraadet for anordningens artikel 12, stk . 2, blev udvidet ved artikel 37 i kongelig anordning af 19 . december 1967 ( herefter benaevnt "artikel 37 "). Efter denne bestemmelse kunne gifte kvinder, enker og studerende, som ikke opfyldte betingelsen vedroerende en anden beskaeftigelse, ansoege om at blive stillet paa samme maade som personer omfattet af anordningens artikel 12, stk . 2 . Ifoelge de sagsoegte blev formaalet med denne for de naevnte kategorier af personer fordelagtige ordning ikke klargjort paa tidspunktet for ordningens indfoerelse, men den belgiske regering har under retsforhandlingerne forklaret, at formaalet med ordningen var fra forpligtelsen til at betale bidrag at undtage visse kategorier af personer saasom husmoedre og studerende, der som en bibeskaeftigelse udoevede en selvstaendig erhvervsvirksomhed, men hvis hovedbeskaeftigelse ikke kunne anses som "arbejde" i arbejdsretlig henseende . Enhver selvstaendig erhvervsvirksomhed udoevet af saadanne personer ville noedvendigvis vaere tidsmaessig begraenset, og indkomsten herfra beskeden, men foer indfoerelsen af artikel 37 kunne disse personer ikke stoette ret paa anordningens artikel 12, stk . 2 .

4 . De sagsoegte har i hovedsagen gjort gaeldende, at det strider mod direktiv 79/7, at de rettigheder, der ved bestemmelsen blev indfoert for gifte kvinder, enker og studerende, ikke ogsaa gaelder gifte maend . Foelgende spoergsmaal er derfor blevet forelagt for Domstolen til praejudiciel afgoerelse :

"Er artikel 37 i kongelig anordning af 19 . december 1967 om almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til kongelig anordning nr . 38 af 27 . juli 1967 om selvstaendige erhvervsdrivendes sociale retsstilling forenelig med direktiv ( 79/7/EOEF ) af 19 . december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring?"

5 . Det er aabenbart, at Domstolen ikke kan besvare dette spoergsmaal, saaledes som det er affattet, for saa vidt det oenskes afgjort, om en konkret bestemmelse i belgisk lovgivning er forenelig med direktiv 79/7 . Det er klart fastslaaet, at Domstolen ikke har kompetence til at traeffe en saadan afgoerelse i medfoer af artikel 177 ( jf . f.eks . dom af 7 . marts 1990, Krantz, sag C-69/88, Sml . s . I-583 ). Jeg vil derfor opfatte spoergsmaalet som et spoergsmaal til Domstolen om, hvorvidt en bestemmelse i national lovgivning - hvorefter gifte kvinder, enker og studerende, der udoever en selvstaendig erhvervsvirksomhed, kan ansoege om fritagelse fra en forpligtelse til at betale sociale bidrag, hvis deres indkomst fra denne beskaeftigelse ikke overstiger en vis graense, ogsaa selv om de ikke har nogen indtaegt fra en anden beskaeftigelse - er forenelig med direktiv 79/7, naar gifte maend og enkemaend ikke har samme ret . Selv om tvisten for den forelaeggende retsinstans angaar en gift mands rettigheder, har ingen anfoert, at der skulle vaere nogen relevant forskel mellem retsstillingen for henholdsvis gifte maend og enkemaend .

Direktiv 79/7

6 . Maalsaetningen med direktiv 79/7 er ifoelge artikel 1 en "gradvis gennemfoerelse ... af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring ". Direktivets artikel 2 lyder saaledes :

"Dette direktiv finder anvendelse paa den erhvervsaktive befolkning, herunder selvstaendige erhvervsdrivende, arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, der midlertidigt er uden arbejde paa grund af sygdom, ulykke eller ufrivillig arbejdsloeshed, og personer, der soeger arbejde, samt paa arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende, der er fratraadt med alderdoms - eller invalidepension ."

I henhold til artikel 3, stk . 1, litra a ), finder direktivet anvendelse paa lovbestemte ordninger, der sikrer beskyttelse mod foelgerne af ( bl.a .) sygdom, invaliditet og alderdom . Direktivet finder ikke anvendelse paa ydelser til efterladte eller paa familieydelser, "medmindre der er tale om familieydelser ydet som tillaeg til ydelser i forbindelse med de i stk . 1, litra a ), naevnte risici" ( artikel 3, stk . 2 ).

7 . I henhold til direktivets artikel 4, stk . 1, gaelder foelgende :

"Princippet om ligebehandling indebaerer, at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted paa grundlag af koen, hverken direkte eller indirekte, under henvisning saerligt til aegteskabelig eller familiemaessig stilling, isaer for saa vidt angaar ... bidragspligt og beregning af bidrag ..."

8 . Som Kommissionen har fremhaevet, opstiller artikel 4 derfor ikke noget forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af koen, for saa vidt angaar pligt til at betale bidrag til lovbestemte sociale sikringsordninger, der giver beskyttelse mod foelgerne af sygdom, invaliditet og alderdom . Disse risici er alle omfattet af anordningen . Det fremgaar endvidere klart af direktivets artikel 2, at Leloup var omfattet af direktivets personelle anvendelsesomraade .

9 . Det fremgaar af Domstolens praksis om direktivet, at forbuddet mod forskelsbehandling i artikel 4, stk . 1, har haft umiddelbare retsvirkninger siden den 23 . december 1984, da fristen for at gennemfoere direktivet udloeb . Det fremgaar ogsaa af Domstolens praksis, at indtil medlemsstaterne har truffet de noedvendige gennemfoerelsesforanstaltninger, har personer af ét koen krav paa en anvendelse over for dem af saadanne mere fordelagtige bestemmelser, der finder anvendelse paa personer af det andet koen, hvis forhold i oevrigt maa sidestilles, idet foerstnaevnte personers forhold, "saa laenge direktivet ikke er blevet gennemfoert, udelukkende er reguleret af dette princip" ( jf . f.eks . dom af 29 . marts 1987, McDermott og Cotter, praemis 18, sag 286/85, Sml . s . 1453 ).

Det forelagte spoergsmaal

10 . Den belgiske regering har gjort gaeldende, at anvendelsen af artikel 37 ikke beror paa et koenskriterium, men paa et socialoekonomisk kriterium, idet gifte kvinder, enker og studerende oftere end gifte maend og enkemaend vil udoeve en selvstaendig erhvervsvirksomhed som en bibeskaeftigelse . Den omstaendighed, at gifte maend og enkemaend ikke kan stoette ret paa artikel 37, selv om de under tilsvarende omstaendigheder udoever en saadan beskaeftigelse, er imidlertid efter min opfattelse tilstraekkelig til, at bestemmelsen er uforenelig med ligebehandlingsprincippet . Den belgiske regering har ogsaa peget paa, at mandlige studerende kan stoette ret paa artikel 37, og at ikke alle kvinder, men kun gifte kvinder og enker, kan stoette ret paa bestemmelsen . Dette andet argument er ganske irrelevant for spoergsmaalet om, hvorvidt bestemmelsen er diskriminatorisk . Det afgoerende er, at gifte maend og enkemaend ikke kan stoette ret paa bestemmelsen .

11 . Den belgiske regering har endvidere anfoert, at artikel 37 ikke uden videre bringes i anvendelse, men at den, der vil paaberaabe sig bestemmelsen, maa ansoege om at blive behandlet paa samme maade som personer omfattet af anordningens artikel 12, stk . 2 . Hvorvidt en saadan ansoegning fremsaettes, anfoeres i praksis at afhaenge af den paagaeldendes ret til ydelser . Den belgiske regering fremhaever, at selvstaendige erhvervsdrivende kun som en primaer ret har ret til ydelser, saafremt de har betalt bidrag . Personer, der vil stoette ret paa artikel 37, vil normalt alligevel have en afledt ret til ydelser i kraft af de bidrag, som, for saa vidt angaar gifte kvinder og enker, er blevet betalt af disses maend, og, for saa vidt angaar studerende, af disses foraeldre . Selv om gifte maend, der i oejeblikket ikke kan stoette ret paa artikel 37, siden 1985 ogsaa har haft mulighed for for visse ydelsers vedkommende at kraeve disse i kraft af en afledt ret, har mange gifte kvinder i praksis kun et kort karriereforloeb . Som foelge heraf er deres maends afledte rettigheder ubetydelige .

12 . Herudover har den belgiske regering gjort gaeldende, at en ophaevelse af artikel 37 eller en udvidelse af bestemmelsens anvendelsesomraade til ogsaa at omfatte gifte maend ville skabe en indirekte forskelsbehandling . En ophaevelse af bestemmelsen ville betyde, at flere kvinder end maend skulle betale bidrag, fordi der er flere gifte kvinder end gifte maend, som ved siden af deres opgaver i husholdningen i begraenset omfang udoever en selvstaendig erhvervsvirksomhed for at bidrage oekonomisk til husholdningen . Saafremt anvendelsesomraadet for artikel 37 udvides til ogsaa at omfatte gifte maend, ville det vaere noedvendigt - haevdes det - at sikre, at begge aegtefaeller i en og samme familie ikke soeger at stoette ret paa bestemmelsen, idet den situation ellers ville kunne opstaa, at ingen af aegtefaellerne ville vaere berettiget til ydelser . Hertil kommer, at da mange gifte kvinder kun har en indkomstskabende beskaeftigelse i en lille del af deres potentielle karriereforloeb, ville ydelserne under visse omstaendigheder blive mindre i tilfaelde af, at manden paaberaabte sig artikel 37, end i tilfaelde, hvor hustruen gjorde det .

13 . Over for disse argumenter kan man kort bemaerke, at som anfoert af Kommissionen sondrer direktiv 79/7 ikke mellem henholdsvis positiv saerbehandling af et bestemt koen og negativ forskelsbehandling . Direktivet opstiller inden for sit anvendelsesomraade et krav om afskaffelse af enhver form for forskelsbehandling paa grundlag af koen . Medlemsstaterne kan derfor ikke begrunde forskellige vilkaar med, at de paagaeldende bestemmelser er til fordel for kvinder .

14 . En mere principbetonet bemaerkning over for den belgiske regerings raesonnement er, at de forudsaetninger, der ligger til grund for dette - nemlig at det i alle aegteskaber er manden, der er forsoergeren, og at indkomstskabende beskaeftigelse fra hustruens side ikke er mere end et accessorium - i sig selv er af diskriminatorisk karakter . Disse forudsaetninger tager ikke hensyn til aegteskaber, hvor aegtefaellerne oensker at indrette deres liv paa en anden maade . Det var bl.a . af hensyn til saadanne personer, at direktiv 79/7 ( og den oevrige faellesskabslovgivning vedroerende ligebehandling af maend og kvinder ) blev vedtaget . Alle de problemer, som den belgiske regering har droeftet, kan - og efter direktivet skal - loeses paa en ikke-diskriminatorisk maade, saaledes at en persons ret til at paaberaabe sig en bestemmelse som artikel 37 ikke afhaenger af noget vilkaarligt som vedkommendes koen, men af objektive faktorer som f.eks . den paagaeldendes indkomst og den tid, han eller hun anvender paa indkomstskabende beskaeftigelse . Hvis der skal traeffes et valg med hensyn til, hvilken af aegtefaellerne i en familie der skal have krav paa at kunne paaberaabe sig en bestemmelse som artikel 37, har en medlemsstat ingen ret til at forhindre, at denne person bliver manden, ud fra en formodning om, at det altid vil vaere mest fordelagtigt for familien, saafremt det er hustruen .

15 . Jeg er dog i tvivl om, hvorvidt artikel 37 i sin helhed maa anses for at vaere uforenelig med direktiv 79/7 . Jeg bemaerker herved, at nogle af de ydelser, som selvstaendige erhvervsdrivende har ret til efter anordningen ( nemlig familieydelser og efterladtepensionsydelser ), i hvert fald under visse omstaendigheder er udelukket fra anvendelsesomraadet for direktiv 79/7, jf . artikel 3, stk . 2 . Man maa derfor spoerge - selv om dette spoergsmaal ikke er blevet droeftet i procesdeltagernes indlaeg - hvorvidt direktivet kun finder anvendelse, for saa vidt bidragene har tilknytning til ydelser omfattet af direktivet . Min opfattelse med hensyn til dette spoergsmaal er, at direktivet maa antages at finde anvendelse paa samtlige de bidrag, der skal betales efter anordningen, saafremt disse ikke kan knyttes til bestemte ydelser . Saafremt direktivet ikke fandt anvendelse under saadanne omstaendigheder, ville dets anvendelse blive undergravet, for saa vidt angaar bidragspligt, i alle tilfaelde, hvor en medlemsstat lader anvendelsesomraadet for diskriminatoriske nationale bestemmelser omfatte baade ydelser, som ikke er omfattet af direktivet, og ydelser, som er det .

16 . Forholdet i naervaerende sag kan imidlertid vaere et andet . Det fremgaar af den "Rapport au Roi", der blev udfaerdiget foer udstedelsen af anordningen, at det var regeringens hensigt, at selv om der skulle betales samlede bidrag, ville de indbetalte beloeb blive fordelt paa de forskellige i artikel 1 opregnede risici . Procesdeltagerne har ikke i deres indlaeg under sagen droeftet spoergsmaalet om, hvorledes bidrag betalt efter anordningen administreres . Den belgiske regering var ikke repraesenteret under den mundtlige forhandling og kunne derfor ikke kaste lys over dette spoergsmaal . Min opfattelse er den, at saafremt det beloeb, som sagsoegeren kraever ( for saa vidt der er grundlag for kravet i oevrigt ), ville blive fordelt paa de i anordningens artikel 1 opregnede risici, ville direktivet kun kunne paaberaabes, for saa vidt sagsoegerens krav angaar bidrag med tilknytning til ydelser, der er omfattet af direktivets materielle anvendelsesomraade . Den omstaendighed, at Belgien maatte have valgt at lade en og samme lovgivning indeholde baade bestemmelser om ydelser, der falder ind under direktivets anvendelsesomraade, og bestemmelser om ydelser, der falder uden for dette, kan efter min opfattelse ikke bevirke, at direktivet finder anvendelse paa sidstnaevnte form for bestemmelser .

17 . Jeg skal herefter foreslaa, at spoergsmaalet fra tribunal du travail de Nivelles besvares saaledes :

"1 ) En national lovgivning, hvorefter gifte maend og enkemaend, der er selvstaendige erhvervsdrivende, ikke paa bestemte vilkaar kan ansoege om fritagelse fra en forpligtelse til at betale bidrag til en lovbestemt social sikringsordning, der yder beskyttelse mod en eller flere af de af Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19 . december 1978 omfattede risici, er uforenelig med dette direktiv, for saa vidt gifte kvinder og enker paa de samme vilkaar kan ansoege herom .

2 ) Naar en lovbestemt social sikringsordning, der indeholder bestemmelser, som skaber en forskelsbehandling paa grundlag af koen,

a ) daekker baade risici, der er omfattet af direktivets anvendelsesomraade, og risici, der ikke er det

b ) og opstiller regler om fordeling af de betalte bidrag paa de af ordningen omfattede risici

finder direktivet kun anvendelse paa bidrag, der har tilknytning til risici, som er omfattet af direktivets anvendelsesomraade .

3 ) Ligebehandlingsprincippet i direktivets artikel 4, stk . 1, har kunnet paaberaabes ved de nationale domstole fra den 23 . december 1984, saaledes at nationale bestemmelser, der strider mod princippet, ikke kan bringes i anvendelse .

4 ) Saafremt direktivet ikke er blevet gennemfoert fuldt ud, kan personer af ét koen kraeve en anvendelse over for dem af mere fordelagtige regler, der finder anvendelse paa personer af det andet koen, hvis forhold maa sidestilles ."

(*) Originalsprog : engelsk .