Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - Europa-aftale mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater og Rumænien - processuelle regler - Kommissionens forpligtelse til at underrette Associeringsrådet om indledningen af en antidumpingprocedure - forpligtelsen til endnu engang at underrette Associeringsrådet før udstedelsen af den midlertidige forordning - ingen

[Europa-aftalen mellem De Europæiske Fællesskabers medlemsstater og Rumænien, art. 34, stk. 3, litra b); Rådets forordning nr. 384/96]

2 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastsættelse af normalværdien - salg til priser under enhedsproduktionsomkostningerne i betydelige mængder - fastsættelseskriterier - alternativ karakter - forenelighed mellem bestemmelserne i grundforordningen om antidumping og antidumpingkodeksen i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 2, stk. 4, tredje afsnit; overenskomst om anvendelse af art. VI i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel, »antidumpingkodeks 1994«, art. 2.2.1 og forklarende bemærkning nr. 5)

3 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastsættelse af normalværdien - valg af beregningsmetode - institutionernes skøn - overholdelse af proportionalitetsprincippet - retslig prøvelse - grænser

(Rådets forordning nr. 384/96)

4 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - sammenligning mellem normalværdien og eksportprisen - fortolkning af bestemmelserne i den midlertidige forordning om antidumping forenelig med antidumpingkodeksen i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel - grænser - institutionernes forpligtelse til at forklare begrundelsen for deres valg af en metode, der bedre end de symmetriske metoder afdækker dumpingens reelle omfang - ingen

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 2, stk. 11; overenskomst om anvendelse af art. VI i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel, »antidumpingkodeks af 1994«, art. 2.4.2)

5 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - forordninger om antidumpingforanstaltninger

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

6 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - institutionernes analyse af fællesskabsindustriens situation - retslig prøvelse - grænser

7 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - antidumpingprocedure - eksportørernes ret til kontradiktion - ret til i den endelige underretningsskrivelse at blive oplyst om betragtningerne vedrørende Fællesskabets interesse - uforenelighed med en bestemmelse i grundforordningen om antidumping - ingen

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 20, stk. 2)

Sammendrag

1 Selv om Fællesskabet i henhold til artikel 34, stk. 3, litra b), i Europa-aftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater og Rumænien skal give det ved aftalen oprettede Associeringsråd alle relevante oplysninger så betids, at Associeringsrådet har mulighed for at finde frem til en løsning ved dumping, der er acceptabelt for begge parter, indeholder bestemmelsen intet krav om, at Kommissionen skal indbringe sagen endnu engang for Associeringsrådet før udstedelsen af en midlertidig forordning.

Efter den ordning, der er indført ved grundforordningen om antidumping nr. 384/96, og som giver Rådet enebeføjelse til at vedtage endelige foranstaltninger, er det tilstrækkeligt, hvis disse oplysninger afgives senest 30 dage før udstedelsen af den endelige forordning om antidumping.

2 Med henblik på fastsættelse af et produkts normalværdi skal artikel 2, stk. 4, tredje afsnit, i grundforordningen om antidumping nr. 374/96 fortolkes således, at der i bestemmelsen fastsættes to alternative kriterier for afgørelsen af, om salg til priser under enhedsproduktionsomkostningerne kan anses for at have fundet sted i betydelige mængder. Det er tilstrækkeligt, at et af disse kriterier er opfyldt, for at et sådant salg kan anses for at have fundet sted i betydelige mængder.

Denne fortolkning, som fremgår udtrykkeligt af bestemmelsen, er ikke uforenelig med artikel 2.2.1 i antidumpingkodeks 1994 i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel fra 1994, sammenholdt med den forklarende bemærkning nr. 5 til artiklen.

3 Valget mellem de forskellige beregningsmetoder for et produkts normale værdi, som er fastsat i grundforordningen om antidumping nr. 384/96, forudsætter, at der foretages en bedømmelse af en række komplicerede økonomiske omstændigheder, hvilket begrænser den prøvelse, Fællesskabets retsinstanser kan foretage på dette område, til en kontrol af, om den valgte metode er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det mål, der forfølges.

4 Selv om bestemmelserne i grundforordningen om antidumping nr. 384/96 skal fortolkes på baggrund af antidumpingkodeks 1994, står det dog fast, at antidumpingforanstaltninger alene er undergivet grundforordningens bestemmelser.

Den i artikel 2.4.2 i antidumpingkodeks nr. 1994 fastsatte forpligtelse til at forklare, hvorfor de symmetriske sammenligningsmetoder ikke fuldt ud kan afdække den dumping, der finder sted, udgør derfor ikke som sådan en regel, der skal anvendes, og grundforordningens artikel 2, stk. 11, indeholder helt klart ikke nogen særlig forpligtelse til at give en sådan forklaring.

5 Den begrundelse, som kræves i henhold til EF-traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den fællesskabsmyndighed, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte personer kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, og således at Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres kontrol. Rækkevidden af begrundelsespligten skal vurderes i forhold til den sammenhæng, hvori forordningen indgår, og den procedure, inden for hvis rammer forordningen er udstedt, samt alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Med henblik herpå skal begrundelsen for en forordning om antidumpingforanstaltninger bl.a. vurderes i forhold til de oplysninger, som fællesskabsinstitutionerne har tilstillet importørerne, og deres bemærkninger under den administrative procedure.

Rådet er desuden ikke forpligtet til specifikt at begrunde, hvorfor det ikke har taget hensyn til de forskellige argumenter, der var fremsat af parterne under den administrative procedure. Det er tilstrækkeligt, at forordningen klart angiver, hvilke hovedfaktorer der er lagt til grund for gennemgangen af EF-erhvervsgrenens situation, såfremt det fremgår, hvorfor Rådet har afvist parternes argumenter vedrørende dette punkt, der blev fremlagt under den administrative procedure.

6 Analysen af EF-erhvervsgrenens situation indebærer under en antidumpingprocedure institutionernes bedømmelse af komplicerede økonomiske forhold, hvorfor den retslige prøvelse vedrørende en sådan bedømmelse må begrænses til en kontrol af, om forskrifterne er overholdt, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og om der foreligger en åbenbar fejl ved vurderingen, eller om der er begået magtfordrejning.

7 Artikel 20, stk. 2, i grundforordningen om antidumping nr. 384/96 om oplysninger til parterne skal - på baggrund af grundforordningens almindelige opbygning og fællesskabsretlige principper - fortolkes således, at de eksportører, som er parter i sagen, og som kan anmode om en endelig underretning, er berettiget til en i hvert fald summarisk underretning om betragtningerne vedrørende Fællesskabets interesser.

Den ret til at blive hørt, som denne bestemmelse indeholder, udgør en af de grundlæggende rettigheder, der anerkendes af fællesskabsretten, og omfatter retten til at blive underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det påtænkes at anbefale indførelse af endelige antidumpingforanstaltninger. Efter grundforordningens opbygning vedrører de vigtigste kendsgerninger og betragtninger på grundlag af hvilke det påtænkes at indføre endelige foranstaltninger, dog ikke alene konstateringen af om der foreligger dumping og skade, men også vurderingen af Fællesskabets interesser.

Denne fortolkning af grundforordningens artikel 20 er ikke uforenelig med artikel 21 vedrørende Fællesskabets interesser. Den omstændighed, at artikel 21, stk. 3, 4 og 6, indrømmer de heri nævnte parter en særlig ret til at blive hørt i henseende til Fællesskabets interesser, betyder imidlertid ikke, at denne bestemmelse har til følge, at andre berørte parter, særligt eksportører, berøves retten til at blive hørt om dette spørgsmål i henhold til artikel 20, stk. 1 eller 2.