ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxembourg) den 11. december 2017 — Pillar Securitisation Sàrl mod Hildur Arnadottir

(Sag C-694/17)

(2018/C 063/13)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pillar Securitisation Sàrl

Sagsøgt: Hildur Arnadottir

Præjudicielt spørgsmål

Kan en person, der har indgået en kreditaftale, som henset til det samlede kreditbeløb ikke er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF (1), af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF, anses for »forbruger« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 15 i Luganokonventionen af 30. oktober 2007 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, i mangel af nationale bestemmelser til gennemførelse af bestemmelserne i nævnte direktiv på områder, som ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde, med den begrundelse, at aftalen er indgået med et formål, som ikke vedrører vedkommendes erhvervsmæssige virksomhed?

(1) EUT L 133, s. 66.
2)

Skal — i tilfælde af, at det bekræftes, at der skal træffes rimelige forholdsregler for at undgå selve den lange forsinkelse — artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 fortolkes således, at luftfartsselskabet for at afværge forpligtelsen til at betale kompensation i henhold til forordningens artikel 7, ved transport af passagerer med en flyforbindelse, som består af to (eller flere) flyvninger, kun skal træffe rimelige forholdsregler for at undgå forsinkelsen af den flyvning, som det selv gennemfører, og som risikerer en mulig forsinkelse, eller at det desuden skal træffe rimelige foranstaltninger for at undgå en lang forsinkelse for den enkelte passager på det endelige bestemmelsessted (f.eks. ved at undersøge muligheden for ombooking til en anden flyforbindelse)?
1)

Er et produkt kun beskyttet i henhold til artikel 3, litra a), i forordning (EF) nr. 469/2009 (1) af et grundpatent, der er i kraft, når det hører til den genstand for beskyttelsen, der er defineret ved patentkravene, og dermed stilles til rådighed for fagmanden som en konkret repræsentation?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Skal bestemmelsen fortolkes som en anvendelsesudelukkelse, der gælder for overførsler, for hvilke der i henhold til forordning (EF) nr. 1069/2009 — også sammenholdt med gennemførelsesforordning (EU) nr. 142/2011 (3) — gælder regler for indsamling, transport, identifikation og sporbarhed?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige) den 20. November 2017 — Skatteverket mod Srf konsulterna AB

(Sag C-647/17)

(2018/C 052/27)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta förvaltningsdomstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Skatteverket

Sagsøgt: Srf konsulterna AB

Præjudicielt spørgsmål

Skal begrebet adgang til arrangementer i momsdirektivets (1) artikel 53 fortolkes således, at det omfatter en ydelse i form af et femdages regnskabskursus, som udelukkende leveres til afgiftspligtige personer, og som forudsætter, at der sker registrering og betaling på forhånd?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Italien) den 24. november 2017 — Francesca Cadeddu mod Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale di Cagliari m.fl.

(Sag C-667/17)

(2018/C 052/31)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Francesca Cadeddu

Sagsøgte: Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna og Regione autonoma della Sardegna — Agenzia regionale per il lavoro

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 80 og artikel 2, nr. 4), i Rådets forordning (EF) nr. 1083 (1) af 11. juli 2006 fortolkes således, at de er til hinder for en bestemmelse såsom artikel 50, stk. 1, litra c), i dekret fra republikkens præsident nr. 917 af 22. december 1986, hvorefter følgende sidestilles med indtægter fra lønnet beskæftigelse »c) beløb, som udbetales af enhver som stipendium eller bonus, støtte eller bidrag med henblik på studier eller uddannelsesformål, hvis støttemodtageren ikke er bundet til udbetaleren af et ansættelsesforhold«, således at disse beløb er underlagt den almindelige indkomstskat for fysiske personer (IRPEF), selv om stipendiet finansieres af europæiske strukturfonde?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11.6.2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 (EUT L 210, s. 25).
1)

a. Skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 4, stk. 3, TEU, fortolkes således, at en sagsøger kan anfægte lovligheden af en afgørelse fra en EU-institution, som skal gennemføres af de nationale myndigheder, ved et sagsanlæg under anbringende af tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, tilsidesættelse af traktaterne, af gennemførelsesregler hertil eller på grund af magtfordrejning? b. Skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 4, stk. 3, TEU, fortolkes således, at de EU-institutioner, der har medvirket ved vedtagelsen af en afgørelse, hvis gyldighed anfægtes i en sag ved en national ret, er forpligtet til på anmodning at forsyne denne ret med alle de oplysninger, som de råder over, og som de har taget i betragtning eller burde have taget i betragtning ved vedtagelsen af denne afgørelse? c. Skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at adgangen til effektive retsmidler indebærer, at retten i fuldt omfang kan efterprøve, om betingelserne for anvendelse af artikel 13 i forordning (EF) nr. 1225/2009 (1) er opfyldt? Følger det i særdeleshed af artikel 47, at retten er beføjet til i det hele at bedømme, om konstateringen af de faktiske omstændigheder har været fuldstændig og adækvat som begrundelse for de fastsatte retsvirkninger? Indebærer artikel 47 i særdelshed også, at retten er beføjet til i det hele at bedømme, om de faktiske omstændigheder, om hvilke det anføres, at de ikke er taget i betragtning ved afgørelsens udarbejdelse, men som kunne have haft betydning for den retsvirkning, der knyttedes til de konstaterede faktiske omstændigheder, skulle have været taget i betragtning?
1)

Fører manglende overholdelse af fristen i henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1560/2003 (1) (gennemførelsesforordningen) for genvurdering (remonstration) i tilfælde af afslag inden for fristen på en anmodning om overtagelse i henhold til artikel 21, stk. 1, i forordning 604/2013 (Dublin III-forordningen) (2) fra den anmodede medlemsstat til, at ansvaret overgår til den anmodende medlemsstat, når den anmodende medlemsstat først og inden for fristen har rettet en anmodning om overtagelse som omhandlet i Dublin III-forordningens artikel 21, stk. 1, første led, og det på grundlag af (efterfølgende) undersøgelser står fast, at den anmodede medlemsstat er den ansvarlige medlemsstat i henhold til kriterierne i Dublin III-forordningens kapitel III?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauen) den 15. november 2017 — Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos mod »Skonis ir kvapas« UAB

(Sag C-638/17)

(2018/C 052/22)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Sagsøgt:»Skonis ir kvapas« UAB

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 2011/64/EU (1) af 21. juni 2011 om punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak (kodifikation) fortolkes således, at udtrykket »cigarer eller cigarillos« dækker (eller ikke dækker) situationer, hvor en del af dæksbladet bestående af naturtobak eller rekonstituteret tobak er yderligere dækket af et andet ydre (papir) lag, som det er tilfældet i den foreliggende sag? Er det relevant for besvarelsen af dette spørgsmål, at anvendelsen af papir som et yderligere lag i det ydre dæksblad på tobaksvaren (hvor filteret er) har den virkning, at tobaksvaren visuelt ligner en cigaret?

(1) EUT 2011 L 176, s. 24.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 17. november 2017 — GE Power Controls Portugal — Unipessoal Lda mod Fazenda Pública

(Sag C-643/17)

(2018/C 052/24)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: GE Power Controls Portugal — Unipessoal Lda

Sagsøgt: Fazenda Pública

Præjudicielt spørgsmål

Skal det i henhold til artikel 313, stk. 1, i gennemførelsesbestemmelserne (1) antages, at de i de foreliggende tilfælde omhandlede varer har karakter af fællesskabsvarer, hvis det ikke godtgøres, at de ikke har denne status, eller skal de anses for at være varer, som er indført på toldområdet i henhold til artikel 3 i EF-toldkodeksen (2), og som er omfattet af den i denne artikel 313, stk. 2, litra a), første del, fastsatte undtagelse, og hvorfor det kun anerkendes, at varer, for hvilke det godtgøres, at de har været genstand for fremgangsmåderne for overgang til fri omsætning på Unionens toldområde, har status som fællesskabsvarer?

(1) Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2.7.1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks (EFT 1993, L 253, s. 1).

(2) Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT 1992, L 302, s. 1).
4)

Under alle omstændigheder ønskes oplyst, om den virksomhed, der udøves af fredsdommere, er i strid med artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og det EU-retlige begreb om uafhængige og upartiske domstole, for så vidt som en fredsdommer har interesse i en bestemt løsning af tvisten til fordel for sagsøgeren, og som eneste beskæftigelse udøver retlige funktioner svarende til en domstols og kan træde i stedet for dommere udpeget i henhold til lovgivningen, henset til den øverste nationale retsinstans’ — Corte di Cassazione (plenum) — afvisning af at sikre en effektiv beskyttelse af de nævnte rettigheder, idet dommere udpeget i henhold til lovgivningen, efter anmodning, kan pålægges at frasige sig deres egen kompetence til at påkende de nævnte rettigheder, uanset om disse rettigheder — således som det er tilfældet i hovedsagen vedrørende ferie — er støttet på primær og afledt EU-ret i et tilfælde, hvor fællesskabsretten har direkte vertikal virkning i forhold til staten? Såfremt Domstolen finder, at der er tale om en tilsidesættelse af chartrets artikel 47, anmodes endvidere om en angivelse af de nationale afhjælpende foranstaltninger, der kan træffes med henblik på at undgå, at en tilsidesættelse af den primære EU-ret ligeledes medfører en fuldstændig udelukkelse i national ret af beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder, der er sikret i henhold til EU-retten på det pågældende område?
2)

Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, er princippet om afgiftsneutralitet og artikel 90 i direktiv 2006/112/EF da til hinder for en national lovgivning, som den i artikel 78, stk. 11, i Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado (lov om merværdiafgift) omhandlede, som fortolkes således, at den er til hinder for afgiftsregulering i tilfælde af manglende betaling, hvis erhververen af varen eller tjenesteydelsen — den afgiftspligtige person — ikke underrettes om ophævelsen af afgiften inden for fristen for at fradrage afgiften i henhold til nævnte lovs artikel 98, stk. 2?
1)

Er Den Europæiske Unions Domstols fortolkning af artikel 2, [litra] a), i direktiv 2001/29/EF (1) til hinder for en national retsforskrift — i det foreliggende tilfælde bestemmelsen i artikel 2, stk. 1, [nr.] i), i Código de Direitos de Autor e Direitos Conexos (CDADC) — hvorefter der ydes ophavsretlig beskyttelse til de brugskunstværker, industrielle mønstre eller designværker, som ud over deres funktionsmæssige formål frembringer en særegen og karakteristisk visuel effekt set ud fra en æstetisk synsvinkel, idet deres originalitet udgør det grundlæggende kriterium for ydelsen af beskyttelse på det ophavsretlige område?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Brindisi (Italien) den 17. November 2017 — straffesag mod Gianluca Moro

(Sag C-646/17)

(2018/C 052/26)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Brindisi

Tiltalt i straffesagen

Gianluca Moro

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2, stk. 1, artikel 3, stk. 1, litra c), og artikel 6, stk. 1-3, i direktiv 2012/13/EU (1) samt artikel 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at de er til hinder for strafferetsplejebestemmelser i en medlemsstat, på grundlag af hvilke de forsvarsgarantier, der følger af ændringer i tiltalen, sikres kvalitativt og kvantitativt forskelligt afhængigt af, om ændringen vedrører tiltalens faktuelle aspekter eller juridiske kvalificering, i særdeleshed ved kun i det første tilfælde at indrømme den tiltalte mulighed for at begære en alternativ mildere procedure ved anvendelse af straf (den såkaldte udenretslige aftale)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22.5.2012 om ret til information under straffesager (EUT L 142, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 94/7

Appel iværksat den 7. december 2017 af Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV og Huisinga Beheer BV til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 28. september 2017 i sag T-138/15, Aanbestedingskalender BV m.fl. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-687/17 P)

(2018/C 094/08)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Aanbestedingskalender BV, Negometrix BV, CTM Solution BV, Stillpoint Applications BV og Huisinga Beheer BV (ved advocaten C.T. Dekker og L. Fiori)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Kongeriget Nederlandene og Den Slovakiske Republik

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves helt eller delvist, for så vidt som Kommissionen blev frifundet i det søgsmål, som appellanterne havde anlagt i sag T-138/15.

— Følgelig annulleres den omtvistede afgørelse helt eller delvist.

— Subsidiært ophæves den appellerede dom helt eller delvist, for så vidt som Kommissionen blev frifundet i det søgsmål, som appellanterne havde anlagt i sag T-138/15, og sagen hjemvises til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse om realiteten i betragtning af de bemærkninger, som Domstolen måtte fremsætte.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, foretog en urigtig bedømmelse af de relevante faktiske omstændigheder og ikke angav et passende og logisk ræsonnement, da den fandt og fastslog, at appellantens eneste anbringende matte forkastes, og at Kommissionen dermed matte frifindes i det hele, idet Kommissionen med føje kunne finde, at den virksomhed, som TenderNed udøvede, ikke var af økonomisk art, og at den i denne sag omhandlede foranstaltning ikke indebar statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF.

Appellanterne har gjort gældende, at den eventuelt økonomiske art af TenderNeds virksomhed, navnlig dens modul for afgivelse af bud, ikke kan anses for at være aspekter ved en enkelt virksomhed, og at TenderNeds modul for afgivelse af bud skal anses for at være af økonomisk art og for at kunne adskilles fra offentlige myndigheder. Appellanterne har gjort gældende, at Retten ikke fulgte Domstolens praksis hvad angår testen af, om en virksomhed er økonomisk eller ikke-økonomisk.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 94/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Centrale Raad van Beroep (Nederlandene) den 4. december 2017 — M. Çoban mod Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

(Sag C-677/17)

(2018/C 094/06)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Centrale Raad van Beroep

Parter i hovedsagen

Sagsøger: M. Çoban

Sagsøgt: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 3/80 (1), sammenholdt med tillægsprotokollens artikel 59, fortolkes således, at den er til hinder for en lovbestemt ordning i en medlemsstat, såsom TW’s artikel 4a, på grundlag af hvilken en tilkendt supplerende ydelse trækkes tilbage, når modtageren bosætter sig i Tyrkiet, herunder når modtageren har forladt denne medlemsstats område af egen drift? Har det herved betydning, at den pågældende på flyttetidspunkt ikke længere har ret til ophold i henhold til associeringsordningen, men har en EU-opholdstilladelse for fastboende udlændinge? Har det herved betydning, at den pågældende i henhold til den nationale lovgivning har mulighed for at vende tilbage inden et år efter flytningen og herved få tillægget tilbage, og at denne mulighed består, så længe den pågældende har en EU-opholdstilladelse for fastboende udlændinge?

(1) Associeringsrådets afgørelse nr. 3/80 af 19.9.1980 om anvendelsen af De Europæiske Fællesskabers medlemsstaters sociale sikringsordninger på tyrkiske arbejdstagere og på deres familiemedlemmer (EFT 1983 C 110, s. 60)
1)

Skal artikel 65, stk. 3, TEUF og artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1889/2005 af 26. oktober 2005 om kontrol med likvide midler, der indføres til eller forlader Fællesskabet, fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, der foreskriver sanktioner af en art og intensitet, som sanktionerne i artikel 251 i Nakazatelen kodeks (den bulgarske straffelov), som for en overtrædelse af angivelsespligten i nævnte forordnings artikel 3, i stk. 1, fastsætter enten frihedsberøvelse i op til seks år med mulighed for effektiv domfældelse, selv hvis der er tale om en førstegangsforseelse, eller en bøde, der udgør det dobbelte af værdien af genstanden for den strafbare handling, og som desuden i samme artikels stk. 2 kumulativt som en supplerende sanktion fastsætter konfiskation til fordel for staten af samtlige ikke angivne midler, uden at det er nødvendigt at efterprøve deres oprindelse eller deres bestemmelsessted, idet denne nationale bestemmelse udgør et sæt sanktioner, der går videre end, hvad der er nødvendigt for at opnå de formål, der forfølges med forordningen, hvilket er i strid med princippet om, at sanktionen skal stå i forhold til den strafbare handling, der er nedfældet i artikel 49, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og udgør en skjult begrænsning af den frie bevægelighed for kapital?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 94/2

Appel iværksat den 21. september 2017 af Windfinder R & L Co. KG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 20. juli 2017 i sag T-395/16 — Windfinder R & L Co. KG mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-553/17 P)

(2018/C 094/02)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Windfinder R & L Co. KG (ved Rechtsanwalt B. Schneider)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Den Europæiske Unions Domstol (Tiende Afdeling) har ved afgørelse af 24. januar 2018 forkastet appellen og bestemt, at appellanten bærer sine egne omkostninger.
3)

Såfremt de erstatningspligtige bestemmes i henhold til medlemsstatens nationale bestemmelser: Er en national bestemmelse i strid med EU-rettens effektivitetsprincip, hvorefter et selskab, der efter at have erhvervet samtlige aktier i et selskab, som deltager i et kartel i strid med artikel 101 TEUF, har opløst det pågældende selskab og videreført dets aktiviteter, ikke hæfter for at erstatte den skade, der er forvoldt ved det opløste selskabs konkurrencebegrænsende adfærd, selv om det i praksis er umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at opnå erstatning fra det opløste selskab? Er effektivitetsprincippet til hinder for en fortolkning af en medlemsstats nationale ret, hvorefter det som betingelse for et erstatningsansvar kræves, at en virksomhedsomdannelse af den beskrevne art skal være sket ulovligt eller kunstigt med det formål at omgå den konkurrenceretlige erstatningspligt eller på anden illoyal måde, eller i det mindste at selskabet ved gennemførelsen af virksomhedsomdannelsen havde eller burde have haft kendskab til overtrædelsen af konkurrencereglerne?
2)

Skal direktivet fortolkes således, at en anden stats fordringer på grundlag af en anmodning om inddrivelse inddrives med de samme midler, men dog således, at de inddrevne aktiver forbliver adskilte og ikke blandes med den bistandssøgte stats aktiver, eller således, at de inddrives sammen med statens egne fordringer og derfor blandes med den bistandssøgte medlemsstats aktiver? Med andre ord: Har direktivet alene til formål at forbyde, at en anden stats fordringer stilles ringere?