Forslag til afgørelse fra generaladvokat erLoren van Themaat fremsat den 16. september 1986. - ALAN AINSWORTH M. F. L. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - EURATOM-FAELLESFORETAGENDE - KRAV OM STATUS SOM MIDLERTIDIGT ANSAT. - FORENEDE SAGER 271/83, 15, 36, 113, 158, 203/84 OG 13/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 00167



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

De forenede sager 271/83, 15, 36, 113, 158 og 203/84 og 13/85 er anlagt af 174 medarbejdere i United Kingdom Atomic Energy Authority ( herefter benaevnt "UKAEA" eller "vaertsorganisationen "), som er blevet stillet til raadighed for faellesforetagendet "Joint European Torus ( JET ), Joint Undertaking", der blev oprettet ved Raadets afgoerelse 78/471 af 30 . maj 1978 ( EFT L*151 af 7.6.1978, s.*10 ff .).

Sagerne blev i foerste omgang behandlet i tredje afdeling, og generaladvokat P . VerLoren van Themaat fremsatte forslag til afgoerelse i afdelingen den 12 . december 1985 .

Sagerne blev herefter henvist til Domstolens plenum i medfoer af Procesreglementets artikel 95, stk . 4, og der blev afholdt ny mundtlig forhandling den 19 . juni 1986 .

Under dette retsmoede fremkom der paa visse punkter nye omstaendigheder, hvorfor et supplerende forslag til afgoerelse er blevet noedvendigt .

Fremfor at fremlaegge Domstolen VerLoren van Themaat' s forslag til afgoerelse samt et supplerende forslag har jeg for at goere sagen mere overskuelig foretrukket at fremsaette et enkelt forslag til afgoerelse, hvori der er taget hoejde for baade de tidligere og de nye omstaendigheder . Dette forslag til afgoerelse er saaledes en delvis tekstuel gentagelse af det af min udmaerkede forgaenger i embedet fremsatte forslag . Jeg fremsaetter naervaerende forslag til afgoerelse udelukkende paa mit eget ansvar, men der er saa at sige tale om et stykke kollektivt arbejde .

Foer jeg gaar over til en egentlig undersoegelse af de forskellige sager, Domstolen her skal afgoere, skal jeg give en kortfattet redegoerelse for de regler, der er blevet anvendt i forbindelse med ansaettelse af medarbejdere til JET-projektgruppen .

I henhold til artikel 8, stk . 3, i vedtaegterne for faellesforetagendet, der er indeholdt i et bilag til afgoerelsen af 30 . maj 1978, skal medlemmerne af faellesforetagendet ( 1 ) under hele JET-projektets varighed stille kvalificerede videnskabelige, tekniske og administrative medarbejdere til raadighed for dette .

Projektgruppen bestaar af to klart adskilte medarbejderkategorier :

a ) Medarbejdere fra vaertsorganisationen

Vedtaegternes artikel 8, stk . 4, lyder saaledes : "Medarbejdere, som stilles til raadighed af vaertsorganisationen, forbliver i vaertsorganisationens ansaettelse paa denne organisations ansaettelsesvilkaar og stilles til raadighed for faellesforetagendet af denne ."

b ) Medarbejdere fra faellesforetagendets andre medlemsorganisationer samt andet personale

Artikel 8, stk . 5, lyder saaledes : "Medmindre andet er bestemt i saerlige tilfaelde ifoelge de regler for ansaettelse og ledelse af personale, som JET-raadet vedtager, ansaettes de medarbejdere, som medlemmerne af faellesforetagendet med undtagelse af vaertsorganisationen stiller til raadighed, samt andet personale, af Kommissionen i midlertidige stillinger i overensstemmelse med 'vilkaarene for de oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber' og overflyttes til faellesforetagendet af Kommissionen ".

Under henvisning til Euratom-Traktatens artikel 148, stk . 3, og/eller artikel 90, stk . 1, i Vedtaegten for Tjenestemaend i de Europaeiske Faellesskaber fremsendte sagsoegerne mellem juli og september 1983 skrivelser til direktoeren for faellesforetagendet og til Kommissionen, der blev fulgt op af nye skrivelser mellem september og november 1983, idet sagsoegerne herved fremsatte krav

- om at blive ansat som midlertidigt ansatte ved Faellesskaberne stillet til raadighed for JET-projektgruppen,

- om erstatning for de oekonomiske og andre tab, som de havde lidt og i fremtiden maatte lide som foelge af, at de ikke var blevet ansat som midlertidigt ansatte ved Faellesskaberne .

Ved en rundskrivelse af 1 . november 1983 meddelte direktoeren for faellesforetagendet JET alle sagsoegerne, at han ikke kunne imoedekomme disse anmodninger, idet "UKAEA' s medarbejdere forbliver i denne organisations ansaettelse", jfr . vedtaegternes artikel 8 .

Sagsoegerne anlagde herefter disse sager, hvori de har nedlagt paastand

1 ) om annullation i medfoer af Euratom-Traktatens artikel 146, stk . 2, af den naevnte beslutning af 1 . november 1983,

2 ) subsidiaert om, at det statueres, at Kommissionen har gjort sig skyldig i en retsstridig passivitet, for saa vidt den ikke har besvaret sagsoegernes anmodninger,

3 ) samt om, at Faellesskabet tilpligtes til at erstatte sagsoegerne det tab, de har lidt som foelge af de af Raadet fastsatte og af Kommissionen anvendte ansaettelsesprocedurer, der anfoeres at vaere retsstridige .

Jeg vil i naevnte raekkefoelge undersoege foelgende problemer :

- formaliteten,

- spoergsmaalet om, hvorvidt der er sket en tilsidesaettelse af JET-vedtaegterne,

- spoergsmaalet om lovligheden af disse vedtaegter,

- erstatningspaastanden .

1 . Formaliteten

Kommissionen har paastaaet sagerne afvist og har til stoette herfor fremsat forskellige anbringender . Raadet har tilsluttet sig disse, for saa vidt sagerne vedroerer dets afgoerelse og det ansvar, som haevdes at paahvile Raadet .

Kommissionen har for det foerste udtalt tvivl om, hvorvidt Domstolen overhovedet er kompetent, idet det anfoeres, at skrivelsen af 1 . november 1983 fra direktoeren for faellesforetagendet ikke kan anses som en retsakt som omhandlet i Euratom-Traktatens artikel 146 . Der er tvaertimod tale om en beslutning truffet af faellesforetagendet, hvorfor tvister herom henhoerer under de nationale domsmyndigheder, jfr . Euratom-Traktatens artikel 49 . For det tilfaelde, at Domstolen alligevel finder, at beslutningen er omfattet af artikel 146, goeres det gaeldende, at sagerne er anlagt for sent . Kommissionen anfoerer naermere, at den omtvistede beslutning af 1 . november 1983 kun er udtryk for en bekraeftelse med hensyn til sagsoegernes ansaettelsesforhold, som direktoeren for faellesforetagendet traf beslutning om mellem 1978 og 1983 . Det anfoerte til stoette for, at paastanden om annullation af beslutningen boer afvises fra realitetsbehandling, gaelder ifoelge Kommissionen ogsaa sagsoegernes oevrige paastande .

Jeg mener ikke, at der kan gives Kommissionen medhold i det anfoerte .

For det foerste maa den omtvistede skrivelse af 1 . november 1983 anses som udtryk for beslutninger, som Kommissionen har truffet . Sagsoegerne fremsatte deres anmodninger om at blive ansat som midlertidigt ansatte i Kommissionen til direktoeren for faellesforetagendet og til Kommissionen . Kun direktoeren gav noget svar paa sagsoegernes anmodning, nemlig ved den anfoerte skrivelse . Dette kunne han goere som repraesentant for Kommissionen, jfr . artikel 5, stk . 10 og 11, i de supplerende bestemmelser til vedtaegterne vedroerende placering og administration af faellesforetagendets personale . I henhold hertil er han befoejet til at ansaette medarbejdere indtil loenklasse A 4 . Skrivelsen maa herefter anses som hidroerende fra Kommissionen .

Endvidere kan anbringendet om, at sagerne er anlagt for sent, ikke laegges til grund . Den omtvistede beslutning af 1 . november 1983 kan nemlig ikke anses som en bekraeftelse af en tidligere beslutning vedroerende sagsoegernes ansaettelsesforhold . Sagsoegerne blev ikke ansat af direktoeren for faellesforetagendet, men af vaertsorganisationen, jfr . vedtaegternes artikel 8 . Der kan derfor ikke, saaledes om Kommissionen haevder, vaere tale om en bekraeftelse af en tidligere retsakt som omhandlet i Euratom-Traktatens artikel 146, stk . 2 . Jeg vil ogsaa minde om, at erstatningssoegsmaalet er et selvstaendigt retsmiddel, i hvilken forbindelse foraeldelsesfristen er fem aar ( jfr . artikel 44 i Statutten for Euratom-Domstolen og artikel 43 i Statutten for EOEF-Domstolen .

Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegerne kan paaberaabe sig, at Raadets afgoerelse 78/471 er ulovlig, bemaerker jeg endvidere, at den omstaendighed, at der i sagerne er tale om en generel afgoerelse og ikke en forordning, ikke er til hinder for, at dette anbringende kan tages i betragtning . Domstolen har anlagt en udvidende fortolkning af EOEF-Traktatens artikel 184 og Euratom-Traktatens artikel 156, idet hensynet til borgernes retsbeskyttelse goer, at disse ogsaa maa kunne kraeve en saadan proevelse af lovligheden af andre former for retsakter, hvis virkninger maa sidestilles med egentlige forordningers ( sag 92/78, Simmenthal, Sml . 1979, s.*800 ). Dette erkendte Raadets repraesentant da ogsaa under den mundtlige forhandling .

Spoergsmaalet er imidlertid, om sagerne i det omfang, de er anlagt mod Kommissionen, kan antages til realitetsbehandling, for saa vidt de er anlagt under henvisning til Euratom-Traktatens artikel 146, stk . 2, artikel 148, stk . 3, samt artiklerne 151 og 188 . De er saaledes anlagt til proevelse af en af ansaettelsesmyndigheden ( direktoeren for JET-projektet paa Kommissionens vegne ) truffet beslutning om at afvise at ansaette sagsoegerne som midlertidigt ansatte .

Domstolen har ganske vist fastslaaet, at tjenestemaend kan anlaegge sag til proevelse af raadsforordninger i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173 eller Euratom-Traktatens artikel 146, men mig bekendt er det kun i et enkelt tilfaelde, at Domstolen har antaget en sag til realitetsbehandling, der var anlagt til proevelse af en af ansaettelsesmyndigheden truffet beslutning under henvisning til en af disse bestemmelser .

Det drejer sig om praesidentens kendelse af 20 . oktober 1959 om en begaering om foreloebige forholdsregler i de forenede sager 43, 44 og 45/59 ( Rec . 1960, s.*983 ).

De paagaeldende sagsoegere havde anlagt sag til proevelse af nogle beslutninger fra Kommissionen, hvorved de var blevet opsagt, idet de fremsatte begaering om, at Domstolen udsatte gennemfoerelsen af disse beslutninger .

Sagsoegte rejste det spoergsmaal, hvorvidt Domstolen var kompetent til at traeffe afgoerelse i tvister mellem Faellesskabet og dets ansatte, saa laenge den i EOEF-Traktatens artikel 179 omhandlede vedtaegt endnu ikke var blevet vedtaget .

Praesidenten udtalte, at dette var et principielt retsspoergsmaal, idet det i kendelsen herom anfoeres :

"i modsaetning til bestemmelserne i EKSF-Traktaten er EOEF-Traktatens artikel 173, der omhandler annullationssoegsmaal, affattet saaledes, at den ogsaa gaelder tjenestemaend, idet bestemmelsen indeholder hjemmel for disse til at anlaegge sag til proevelse af beslutninger, der beroerer dem .

Artikel 179 kan herefter ikke fortolkes saaledes, at bestemmelsen indeholder hjemmel for den myndighed, der skal udstede vedtaegten, til at indskraenke eller udvide soegsmaalsadgangen i forhold til de almindelige regler, der er fastsat med hensyn til graenserne og vilkaarene herfor, f.eks . hvad angaar soegsmaalsfrister, adgang til fuld domstolsproevelse i bestemte former for sager osv ."

Det er aabenbart, at Domstolens praesident i disse sager var af den opfattelse, at sagsoegerne ikke burde naegtes adgang til at faa proevet det paagaeldende spoergsmaal .

Siden har Domstolen i en sag, der drejede sig om Raadets forordning nr.*2530/72 om indfoerelse af saerlige og midlertidige foranstaltninger vedroerende ansaettelse af tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber som foelge af nye medlemsstaters tiltraedelse samt tjenestemaends udtraeden af tjenesten i disse Faellesskaber, udtalt :

"Selv om forordning nr.*2530/72 ikke formelt er en del af tjenestemandsvedtaegten, er det ikke desto mindre forordningens formaal og genstand at give bestemmelser om et saerligt spoergsmaal i det af vedtaegten omfattede forhold mellem Faellesskabets institutioner og visse af disses tjenestemaend;

foelgelig er de retsmidler, der skal benyttes af de paagaeldende i tilfaelde af tvist om forordningens anvendelse, de i vedtaegten hjemlede, herunder indbringelse af en administrativ klage som forudgaaende betingelse for ethvert soegsmaal;" ( dom af 17 . februar 1977, 48/76, Reinarz mod Kommissionen og Raadet, Sml . s.*291, paa s.*297 ).

I samme dom gentog Domstolen, hvad den i en tidligere dom ( dom af 22 . oktober 1975, 9/75, Meyer-Burckhardt, Sml . s.*1171 ) havde udtalt vedroerende erstatningssoegsmaal, nemlig

"at en tvist mellem en tjenestemand og hans nuvaerende eller tidligere institution, der drejer sig om erstatning og udspringer af det ansaettelsesforhold, som knytter den paagaeldende til institutionen, er omfattet af traktatens artikel 179 og vedtaegtens artikel 90 og 91 og (( falder ikke )) ind under traktatens artikler 178 og 215 ".

I denne sag fandt Domstolen anledning til naermere at fremhaeve, at sagsoegeren "endvidere *... selv ved at indgive en anmodning og en klage (( har )) fulgt fremgangsmaaden efter artikel 90 og 91" ( praemis 8 i dommen ).

Lad mig minde om, at der i de foreliggende sager bl.a . er nedlagt paastand om erstatning .

I Reinarz-sagen anfoerte generaladvokat Capotorti, at "enhver tvist, der rejses af en person under paaberaabelse af hans egenskab af ansat eller tidligere ansat i Faellesskabet, og vedroerer et spoergsmaal i forbindelse med de ansaettelsesvilkaar, der gaelder for Faellesskabets ansatte, alene skal foelge bestemmelserne i artikel 179 og i vedtaegtens artikler 91 og 92, ikke alene naar sagen angaar annullation af en retsakt, men ogsaa naar der kraeves skadeserstatning" ( 2 ).

I sit forslag til afgoerelse i Curtis-sagen ( 3 ) udtalte generaladvokat Capotorti foelgende :

"(( artikel 179 )) er i Domstolens praksis altid blevet fortolket saaledes, at de klagemuligheder, som tjenestemaendene ifoelge bestemmelsen har over for administrationen, er af speciel og udtoemmende karakter, dvs . at tjenestemaendene udelukkende har de klagemuligheder, der er fastsat i den paagaeldende artikel og de afledte bestemmelser, som knytter sig hertil . De kan saaledes ikke over for administrationen paaberaabe sig de andre former for beskyttelse, der i traktaten i almindelighed indroemmes private . Herved er det tilstraekkeligt at henvise til dom af 17 . februar 1977 i sag 48/76, Reinarz ".

En tjenestemand kan i forbindelse med spoergsmaal, der henhoerer under vedtaegten, indgive en ansoegning til den paagaeldende institution, og derefter indbringe spoergsmaalet for Domstolen, saafremt ansoegningen ikke imoedekommes, men noget tilsvarende kan ikke goeres paa grundlag af EOEF-Traktatens artikel 173 og Euratom-Traktatens artikel 146, i hvilken forbindelse jeg henviser til dommen i Maag-sagen ( 4 ), hvori Domstolen udtalte, at "(( en sagsoeger )) ikke ensidigt (( kan )) fravige kompetencefordelingen mellem Domstolen og de nationale retter ved at paavirke Kommissionen til at afslaa hans ansoegning og derefter betegne denne afvisning som en beslutning i artikel 173' s forstand ".

Den slutning ligger derfor naer, at en saadan fremgangsmaade heller ikke kan benyttes af tjenestemaend eller andre ansatte, eller af personer, der mener at have krav paa status som saadanne, saaledes at man paa denne maade skulle kunne komme uden om de betingelser, der er knyttet til samtlige bestaaende former for soegsmaalsadgang ( 5 ).

Man maa endelig bemaerke sig, at soegsmaalsadgangen i henhold til EOEF-Traktatens artikel 173 og Euratom-Traktatens artikel 146 kun gaelder retsakter fra Raadet og Kommissionen ( samt ifoelge Domstolens seneste praksis under visse saerlige betingelser retsakter fra Parlamentet ).

I De Lacroix-sagen ( 6 ), der var anlagt mod Domstolen af en ansoeger til en tjenestemandsstilling, udtalte Domstolen, at "for saa vidt som soegsmaalet stoettes paa traktatens artikel 173, kan det under ingen omstaendigheder antages til realitetsbehandling, da denne bestemmelse kun giver mulighed for annullationssoegsmaal mod Raadets og Kommissionens retsakter, men ikke mod retsakter fra andre institutioner ".

Saafremt Domstolen antog, at tjenestemaend kunne vaelge mellem soegsmaalsadgangen efter henholdsvis EOEF-Traktatens artikel 173 og Euratom-Traktatens artikel 146 og EOEF-Traktatens artikel 179 og Euratom-Traktatens artikel 152, ville der blive skabt forskellige vilkaar for paa den ene side tjenestemaend i Raadet og Kommissionen og paa den anden side tjenestemaend i de andre institutioner og organer .

Af alle disse grunde og for at goere det klart for fremtiden, at tjenestemaend ikke kan anlaegge sag til proevelse af en af ansaettelsesmyndigheden truffet beslutning paa grundlag af EOEF-Traktatens artikler 173, 175, 178 og 215 eller Euratom-Traktatens artikler 146, 148, 151 og 188, foreslaar jeg, at Domstolen afviser sagerne 271/83, 15, 36, 113, 158 og 203/84 og 13/85 i det omfang, de er anlagt mod Kommissionen, for saa vidt sagerne er anlagt under henvisning til disse bestemmelser .

Som det fremgaar af fodnoten paa s.*5 i staevningerne, er sagsoegerne da ogsaa selv i tvivl om, hvorvidt sagerne kan antages til realitetsbehandling, hvorfor de har fundet det sikrest ogsaa at anlaegge dem under henvisning til Euratom-Traktatens artikel 152 og Tjenestemandsvedtaegtens artikel 91 .

Dette gaelder sagerne 159 og 267/84 samt 12/85 ( herefter benaevnt "Ainsworth 2-sagerne "), i hvilke alle sagsoegerne - med undtagelse af de femten sagsoegere i sag 13/85 - har nedlagt de samme paastande og fremsat de samme anbringender .

Jeg bemaerker, at sagsoegerne allerede i deres foerste anmodninger til direktoeren for JET-projektet, hvis afvisning ligger til grund for Ainsworth 1-sagerne, ud over Euratom-Traktatens artikel 148 henviste til Vedtaegtens artikel 90, stk . 1, ( jfr . bilag 1 B i akterne i Ainsworth 1-sagerne ). Senere indbragte sagsoegerne ogsaa nogle klager ( der senere blev afvist ) under henvisning til artikel 90, stk . 2, men dette er vi foerst blevet gjort bekendt med paa grundlag af akterne i Ainsworth 2-sagerne .

Spoergsmaalet er, om Domstolen, paa trods af sidstnaevnte forhold, af procesoekonomiske hensyn ikke simpelthen kan tage stilling til Ainsworth 1-sagerne paa grundlag af artikel 91, for saa vidt sagerne er anlagt mod Kommissionen . Ogsaa af en anden grund forekommer dette hensigtsmaessigt . Formalitetsspoergsmaalet er saaledes et andet, for saa vidt angaar de mod Raadet rettede erstatningspaastande .

Sagsoegerne har ikke nedlagt paastand om at faa status som midlertidigt ansatte ved Raadet, og Raadets afgoerelse 78/471, hvorved sagsoegerne - efter deres opfattelse - er blevet paafoert et tab, er ikke en beslutning fra ansaettelsesmyndigheden, der kan anfaegtes paa grundlag af Vedtaegtens bestemmelser .

Det er derfor med rette, at de mod Raadet rettede erstatningspaastande er nedlagt under henvisning til Euratom-Traktatens artikler 151 og 188 .

Da erstatningssoegsmaalet er et selvstaendigt retsmiddel, jfr . Domstolens faste praksis ( senest sag 175/84, Krohn mod Kommissionen, dom af 26 . februar 1986, Sml . s.*753, praemisserne 26 og 32 ), maa spoergsmaalet om, hvorvidt disse paastande kan realitetspaakendes, vurderes paa grundlag af de betingelser, der gaelder i forbindelse med erstatningssoegsmaal, og efter min opfattelse er disse betingelser opfyldt her .

Saafremt Domstolen ikke mener, at dette er muligt, foreslaar jeg,

- at sagerne 159 og 267/84 samt 12/85 ( Ainsworth 2-sagerne ) henvises til Domstolens plenum,

- at parterne anmodes om at meddele, hvorvidt de er indstillet paa at frafalde mundtlig forhandling i disse sager,

- at jeg faar lejlighed til kort at udtale mig om disse sager,

- at de to grupper af sager forenes med henblik paa domsafsigelsen, og at Ainsworth 2-sagerne antages til realitetsbehandling tillige med Ainsworth 1-sagerne, for saa vidt disse er anlagt mod Raadet .

Saafremt dette ikke er muligt, er der kun den loesning tilbage at afvise de her naevnte sager, for saa vidt de er anlagt mod Kommissionen, at realitetspaakende dem, for saa vidt de er anlagt mod Raadet, og paa et senere tidspunkt at behandle sagerne 159 og 267/84 samt 12/85 .

Jeg kan herefter gaa over til realiteten .

2 . Realiteten

Til stoette for deres paastande har sagsoegerne fremsat foelgende to anbringender i naevnte raekkefoelge :

- der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegterne for JET-projektet,

- disse vedtaegter er ulovlige .

2.1 . Spoergsmaalet om, hvorvidt der er sket en tilsidesaettelse af vedtaegterne

Problemet er her, hvorvidt alle britiske medarbejdere, der paa det tidspunkt, hvor de blev udvalgt af direktoeren for JET-projektet, ikke var ansat i UKAEA, noedvendigvis foerst skulle ansaettes af UKAEA og derefter stilles til raadighed for projektet, eller om de retteligt burde vaere blevet ansat af Kommissionen som midlertidigt ansatte ved Faellesskaberne som henhoerende under kategorien "andet personale ".

Sagsoegerne forfaegter selvsagt sidstnaevnte fortolkning af de paagaeldende bestemmelser, der umiddelbart forekommer overbevisende og logisk rigtig .

Kommissionens fortolkning, som Raadet har stoettet, og som begrundes med henvisning til de af JET-raadet i medfoer af vedtaegternes artikel 8, stk . 9, fastsatte supplerende bestemmelser vedroerende placering og administration af personalet, er imidlertid heller ikke i strid med indholdet af vedtaegterne . Efter at vaere blevet udvalgt af direktoeren for faellesforetagendet blev sagsoegerne saaledes tilbudt en kontrakt om ansaettelse i vaertsorganisationen . Dermed blev de en del af denne organisations personale . Herefter maa deres forhold vaere omfattet af bestemmelsen i artikel 8, stk . 4, om medarbejdere fra denne medlemsorganisation . Naar sagsoegerne anfoerer, at denne ansaettelsesmaessige tilknytning til medlemsorganisationen kun er rent formel, kan dette efter min opfattelse ikke laegges til grund, naar henses til, at den hertil knyttede forpligtelse til at tilbyde sagsoegerne beskaeftigelse efter projektets afslutning aabenbart maa tillaegges afgoerende betydning .

Ved afgoerelsen af tvisten maa der tages hensyn til, at den anfaegtede ansaettelsespraksis blev gennemfoert under en fase, der gik forud for, at de paagaeldende blev stillet til raadighed for projektet . Vedtaegterne indeholder ingen regler om denne indledende fase . Denne er reguleret af de supplerende bestemmelser, der bekraefter det anfoerte om medlemsorganisationernes centrale rolle tillige med lovligheden af den praksis, der er blevet fulgt i forbindelse med ansaettelse af medarbejdere . I henhold til de supplerende bestemmelser skal meddelelser om ledige stillinger i foerste raekke gives til medlemsorganisationerne, som skal cirkulere dem internt ( artikel 5, stk . 2, i de supplerende bestemmelser ). Efter at direktoeren for projektet har truffet den endelige afgoerelse om besaettelse af en stilling, skal den paagaeldende medlemsorganisation gives meddelelse herom ( artikel 5, stk . 10, i de supplerende bestemmelser ).

De supplerende bestemmelser indeholder ingen regler, for saa vidt angaar kategorien "andet personale ". Kun hvad angaar de i vedtaegternes artikel 8, stk . 5, omhandlede "saerlige tilfaelde", er der opstillet naermere regler, som de foreliggende tilfaelde imidlertid ikke er omfattet af .

Naar henses til de supplerende bestemmelser og den praksis, der hviler paa disse, er det efter min opfattelse korrekt, at sagsoegerne ikke er blevet indplaceret i kategorien "andet personale ".

Jeg mener saaledes ikke, at man kan bebrejde Kommissionen, at den ikke har benyttet sig af denne mulighed, idet formaalet hermed har vaeret, at alle medarbejdere, der er stillet til raadighed for JET-projektet, skal have en sikkerhed for at kunne opnaa beskaeftigelse i en af medlemsorganisationerne, naar projektet er afsluttet .

Det kan herefter ikke laegges til grund, at der ved den omhandlede praksis er sket en tilsidesaettelse af vedtaegterne .

Problemet rejser imidlertid et andet spoergsmaal, der med fornyet klarhed fremgik af retsmoedet den 16 . juni 1986 .

Kommissionen erkendte under denne nye mundtlige forhandling, at direktoeren for JET-projektet altid er gaaet ud fra, at kun "United Kingdom Atomic Energy Authority" ville vaere indstillet paa at ansaette britiske medarbejdere udvalgt til stillinger i forbindelse med JET-projektet .

Dette er aarsagen til, at det i skrivelser fra faellesforetagendets personaleafdeling, der indeholder anerkendelse af modtagelsen af ansoegninger eller meddelelse til ansoegere om afgoerelser vedroerende ansaettelser - der foreligger eksempler paa saadanne skrivelser i de for Domstolen foreliggende akter i sagerne - er blevet anfoert, at "...*britiske kandidater, som udvaelges til stillinger ved JET, enten er ansat eller vil blive ansat i UK Atomic Energy Authority *...", og at "deres stilling i forbindelse med, at de fremover vil blive stillet til raadighed for JET ,*... vil *... vaere reguleret af de vilkaar, der gaelder for (( deres )) ansaettelse i UKAEA" ( bilag 11 og 12 til staevningerne ).

Kommissionen erkendte, at denne praksis kunne anses som udtryk for forskelsbehandling, hvorfor faellesforetagendet oejeblikkeligt ville aendre den .

Det kan da heller ikke bestrides, at denne praksis har vaeret udtryk for forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, hvorfor jeg foreslaar, at Domstolen laegger dette til grund .

Det burde ogsaa have vaeret muligt for britiske ansoegere at faa tilbudt stillinger i forbindelse med JET-projektet hos andre medlemsorganisationer end UKAEA . Vedtaegterne indeholder ingen bestemmelser om, at direktoeren skulle tage den stilling til spoergsmaalet, som han gjorde .

I forbindelse med dette spoergsmaal har Domstolen anmodet sagsoegerne og de sagsoegte om at besvare foelgende spoergsmaal :

1 ) Findes der blandt sagsoegerne et eller flere eksempler paa medarbejdere, der har haft tilsagn om genansaettelse i en anden medlemsorganisation end UKAEA efter udloebet af deres kontrakt med JET-projektet, og som paa grund af, at de er britiske statsborgere, er blevet noedsaget til at opgive dette og acceptere et tilsagn fra UKAEA?

2 ) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, oenskes det oplyst, hvem de paagaeldende er, og under hvilke omstaendigheder de har vaeret noedsaget til at acceptere en saadan tilknytning til en anden organisation .

Det fremgaar af svarene paa disse spoergsmaal, at ingen af sagsoegerne har kunnet godtgoere, at vedkommende har haft et saadant tilsagn fra et andet medlem af faellesforetagendet end UKAEA .

Jeg foreslaar derfor, at Domstolen ligeledes laegger til grund, at noget saadant ikke er blevet godtgjort .

Efter at jeg saaledes paa grundlag af en gennemgang af sagsoegernes foerste anbringende har kunnet anlaegge en vurdering af den af Kommissionen fulgte praksis, kan jeg nu - i forbindelse med det andet anbringende - se bort fra spoergsmaalet om, hvorledes vedtaegterne er blevet anvendt, og udelukkende koncentrere mig om det naeste problem, nemlig om vedtaegterne indeholder bestemmelser, der er udtryk for forskelsbehandling .

2.2 . Spoergsmaalet om, hvorvidt vedtaegterne er ulovlige

Sagsoegernes andet anbringende er en ulovlighedsindsigelse, hvorved det goeres gaeldende, at vedtaegterne for faellesforetagendet er ulovlige, for saa vidt der herved skabes hjemmel for en ansaettelsesordning, der strider mod grundlaeggende principper i faellesskabsretten .

Sagsoegerne anfoerer, at de relevante bestemmelser i vedtaegterne strider mod lighedsprincippet og/eller princippet om forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet og/eller princippet om ligebehandling i forbindelse med arbejdsvilkaar, jfr . traktatens artikler 48, 49 og 119 .

De sagsoegte har ikke bestridt, at der gaelder forskellige vilkaar for henholdsvis medarbejdere, der er stillet til raadighed for projektet af UKAEA, og medarbejdere, der kommer fra andre af faellesforetagendets medlemsorganisationer .

Det foerste spoergsmaal, der i denne forbindelse maa undersoeges, er, om denne forskel med hensyn til medarbejdernes vilkaar skal vurderes i lyset af ligebehandlingsprincippet eller princippet om forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet .

Vedtaegternes artikel 8, stk . 4, lyder saaledes :

"Medarbejdere, som stilles til raadighed af vaertsorganisationen, forbliver i vaertsorganisationens ansaettelse paa denne organisations ansaettelsesvilkaar og stilles til raadighed for faellesforetagendet af denne ".

I denne bestemmelse i vedtaegterne tales der saaledes ikke om de paagaeldende medarbejderes nationalitet, idet der blot laegges vaegt paa, at de er ansat i vaertsorganisationen .

Endvidere bemaerker jeg, at det fremgaar af fodnoten paa s.*5 i staevningen i sag 271/83, at en af sagsoegerne baade har britisk og nederlandsk statsborgerskab, at en anden er en newzealandsk statsborger, som dog har ansoegt om britisk statsborgerskab, og at en tredje er canadier .

Da det ikke ganske kan udelukkes, at vaertsorganisationen en skoenne dag ogsaa vil have medarbejdere fra lande, der ikke er medlemmer af Commonwealth, og navnlig medarbejdere, der er statsborgere i andre medlemsstater i Faellesskabet, er min endelige stillingtagen til dette spoergsmaal, at det vil vaere mest rigtigt at undersoege problemet i lyset af ligebehandlingsprincippet .

De sagsoegte har fremsat en raekke argumenter til stoette for den omhandlede forskel med hensyn til medarbejdernes vilkaar .

For det foerste bemaerker jeg, at der ikke kan gives Raadet medhold i, at den forskellige behandling af de to medarbejderkategorier ikke er ulovlig, idet forskellen skyldes de forskellige ordninger, der ifoelge vedtaegterne gaelder for dem . I sidste instans er det Raadet, som har skabt denne forskel med hensyn til medarbejdernes vilkaar ved sin afgoerelse og de hertil knyttede vedtaegter . Ifoelge Domstolens faste praksis skal der i identiske tilfaelde gaelde identiske regler, og i forskellige tilfaelde forskellige regler . En forskellig behandling er kun lovlig, saafremt den er tilstraekkeligt begrundet i objektive forhold . Det af Raadet anfoerte om, at forskellen er en foelge af vedtaegterne, er i denne forbindelse ikke tilstraekkeligt .

Kommissionen har som begrundelse for forskellen med hensyn til medarbejdernes vilkaar fremhaevet medlemsorganisationernes rolle i forbindelse med JET-projektet, dettes midlertidige karakter og det heraf foelgende behov for den omhandlede ordning, hvorefter medarbejderne skal tilbydes beskaeftigelse i medlemsorganisationerne efter projektets afslutning .

Jeg konstaterer imidlertid, at ogsaa de medarbejdere, der er stillet til raadighed for projektet af de andre medlemsorganisationer, har den samme sikkerhed med hensyn til beskaeftigelse efter projektets afslutning, selv om de er ansat som midlertidigt ansatte ved Faellesskabet .

Endvidere bemaerker jeg, at baade Raadet og Kommissionen har oplyst, at forskellen med hensyn til medarbejdernes vilkaar ikke er begrundet i oekonomiske overvejelser .

Kommissionen har endvidere gjort gaeldende, at saafremt der gjaldt de samme vilkaar for alle medarbejdere, ville dette faa konsekvenser for ansaettelsesvilkaarene for personalet i de andre faellesforetagender og for de personer, der deltager i "fusionsprogrammet" i forbindelse med de associeringsaftaler, der er indgaaet mellem Euratom og forskellige nationale forskningscentre .

Hertil bemaerker jeg for det foerste, at JET-projektet er oprettet som et faellesskabsprojekt, saaledes som det fremgaar af tredje betragtning til Raadets afgoerelse og vedtaegternes artikel 8, stk . 2, der lyder saaledes :

"Ved sammensaetningen af projektgruppen skal der i rimeligt omfang tages ligeligt hensyn til noedvendigheden af at sikre Projektets faellesskabskarakter specielt i tilfaelde af stillinger, hvortil der kraeves kvalifikationer paa et vist niveau ( fysikere, ingenioerer, administrative medarbejdere paa et tilsvarende niveau ), og noedvendigheden af med henblik paa effektiv ledelse at give direktoeren for Projektet stoerst mulige befoejelser vedroerende udvaelgelsen af medarbejdere . Ved anvendelsen af dette princip skal der ligeledes tages hensyn til interesserne hos de medlemmer af faellesforetagendet, som ikke er medlemmer af Faellesskabet ."

Et tilsvarende krav findes ikke i forbindelse med de andre faellesforetagender, der klart er af en anden karakter end JET-projektet ( jfr . i denne forbindelse navnlig Raadets duplik ).

De andre faellesforetagender eksisterede allerede som nationale organisationer, foer de blev omdannet til faellesforetagender . JET-projektet er blevet oprettet af Raadet . Vedtaegterne er udarbejdet og vedtaget af Raadet, mens vedtaegterne for de andre faellesforetagender kun er blevet "godkendt" af det .

De andre faellesforetagender har deres eget personale, som er underlagt ansaettelsesvilkaar, der er fastsat af de nationale myndigheder .

Det er rigtigt, at der ogsaa forekommer tilfaelde, hvor Euratom-medarbejdere knyttes til andre faellesforetagender eller laboratorier, der har indgaaet associeringsaftaler med Euratom, men der er imidlertid hver gang kun tale om ganske faa medarbejdere . Jeg bemaerker her, at der kun er 11 egentlige Euratom-medarbejdere tilknyttet JET-projektet . Men herudover er der 162 midlertidigt ansatte ved Faellesskabet, der saerligt er blevet ansat med henblik paa projektet .

Jeg bemaerker herudover, at Raadet under den mundtlige forhandling som svar paa nogle spoergsmaal fra Domstolen udtrykkeligt gentog, hvad det tidligere har anfoert, nemlig at reglerne har til formaal at sikre en nationalitetsmaessig ligevaegt blandt de medarbejdere, som projektgruppen bestaar af . Efter min opfattelse er det ikke klart, hvorfor en saadan ligevaegt ikke kan gennemfoeres ved, at de paagaeldende ansaettes som midlertidigt ansatte i Kommissionen .

Det vaesentligste argument til stoette for den omtvistede forskel med hensyn til medarbejdernes vilkaar - og det er klart, at argumentet er vaegtigt - er, at der ikke boer ske nogen forskelsbehandling mellem forskellige UKAEA-medarbejdergrupper, der arbejder i Culham, alt efter om de paagaeldende er tilknyttet JET-projektet eller udfoerer forskningsopgaver i forbindelse med det "fusionsprogram", der gennemfoeres i henhold til det britiske forskningscenters associeringsaftale med Euratom .

Lad mig derfor for det foerste konstatere, at der under alle omstaendigheder vil ske en forskelsbehandling mellem to forskellige medarbejdergrupper . Spoergsmaalet er blot, om forskelsbehandlingen skal ske mellem to forskellige medarbejdergrupper inden for JET-projektet eller to medarbejdergrupper, der begge henhoerer under UKAEA .

Efter min opfattelse kan ogsaa dette vanskelige problem kun loeses paa grundlag af en vurdering af de objektive omstaendigheder .

Jeg vil derfor sammenligne forholdene for de medarbejdere, der retligt henhoerer under UKAEA og er tilknyttet JET-projektet

- med forholdene for de medarbejdere ved JET-projektet, der kommer fra dets andre medlemsorganisationer,

- og med forholdene for de UKAEA-medarbejdere, der udfoerer opgaver i henhold til associeringsaftalen .

Jeg maa i denne forbindelse konstatere foelgende :

UKAEA-medarbejdere, der er tilknyttet JET-projektet, og medarbejdere ved projektet, der kommer fra dets andre medlemsorganisationer, har foelgende fire forhold til faelles :

a ) de er blevet udvalgt af direktoeren for JET-projektet,

b ) de er underlagt direktoerens myndighed,

c ) de udfoerer noejagtigt de samme opgaver,

d ) de afloennes af faellesforetagendets midler .

Paa to punkter er der endvidere en forskel mellem disse to medarbejdergrupper :

- de har forskellige arbejdsgivere,

- medarbejderne i den ene gruppe har maattet flytte til udlandet, hvilket ikke er tilfaeldet for medarbejderne i den anden .

Hvis man herefter sammenligner forholdene for UKAEA-medarbejdere, der er tilknyttet JET-projektet, med forholdene for UKAEA-medarbejdere, der udfoerer opgaver i henhold til associeringsaftalen, er situationen noejagtigt den omvendte : for saa vidt angaar punkterne a ) - d ) er forholdene ikke de samme, mens dette er tilfaeldet paa de to andre punkter .

Man kan maaske, for saa vidt angaar punkt c ), haevde, at der trods alt er en vis lighed mellem de arbejdsopgaver, der udfoeres . Dette er rigtigt, for saa vidt formaalet med begge medarbejdergruppers opgaver er det samme, nemlig at naa frem til et anvendelsesstadium inden for den kontrollerede termonukleare fusion . Men er der ikke alligevel en forskel mellem de to medarbejdergrupper, som kan sammenlignes med den forskel, der er mellem henholdsvis en bilfabrikants personale og personalet hos en uafhaengig underleverandoer, som i henhold til en kontrakt leverer gearkasser eller andre bildele til fabrikanten?

Men lad mig vende tilbage til den foerste sammenligning .

Hvad angaar de to forhold, der ikke er faelles, er den omstaendighed, at medarbejderne i den ene gruppe har maattet flytte til udlandet, en objektiv forskel, som ikke er ubetydelig ( 7 ). Det maa saaledes vaere muligt at tage hensyn hertil ved fastsaettelsen af reglerne om afloenning .

Man kan derimod naeppe sige, at den omstaendighed, at arbejdsgiverne er forskellige, er et objektivt forhold, der foelger af sagens natur .

Ogsaa de midlertidigt ansatte er saaledes stillet til raadighed for projektet af forskellige arbejdsgivere, som de senere vil vende tilbage til, hvilket ikke har forhindret Kommissionen i midlertidigt at ansaette dem i sin tjeneste og underlaegge dem de samme vilkaar .

Der er inden for Faellesskabet ( i vid forstand ) i oevrigt noget, der kan betegnes som et fortilfaelde, og som i naervaerende sammenhaeng efter min opfattelse er saerligt relevant, nemlig forholdene i forbindelse med Europaskolerne .

Medarbejdere ved Europaskolerne henhoerer under forskellige arbejdsgivere og afloennes paa samme maade .

De laerere, der udsendes til Europaskolerne, opretholder saaledes retligt deres tilknytning til de nationale myndigheder i deres hjemland, som ogsaa fortsaetter med at afloenne dem .

Fra Europaskolerne modtager de et loentillaeg, saaledes at deres samlede loen naar op paa det niveau, der er fastsat i vedtaegten for laerere ved Europaskolerne .

I de tilfaelde, hvor laererne er statsborgere i vaertslandet, er der nogle gange ikke langt fra deres arbejdsplads til nationale skoler, hvor deres kollegaer, der henhoerer under det samme undervisningsministerium som dem, underviser .

Der er saaledes med vedtaegten for medarbejdere ved Europaskolerne indfoert en forskel med hensyn til vilkaarene for medarbejdere, der henhoerer under samme arbejdsgiver, og hvis arbejdspladser ikke ligger langt fra hinanden, uden at dette indtil nu er blevet anfaegtet .

Jeg bemaerker i oevrigt, at der er en Europaskole i Culham .

Det fremgaar af den naevnte ordning, at der intet er i vejen for, at ligebehandlingsprincippet kan overholdes, for saa vidt angaar personer, der udfoerer de samme opgaver, samtidig med at de fuldt ud opretholder deres tilknytning til de forskellige myndigheder, de oprindeligt henhoerte under .

En yderligere omstaendighed boer naevnes . Medarbejderne ved JET-projektet udvaelges af dettes direktoer, hvorimod laerere, der udsendes til Europaskolerne, ikke udvaelges af den paagaeldende skoles direktoer, men af de forskellige nationale undervisningsministerier .

Min konklusion med hensyn til dette problem vil derfor vaere, at det af en vurdering af de objektive omstaendigheder synes at fremgaa, at UKAEA-medarbejdere, der er tilknyttet JET-projektet, har flere forhold til faelles med de oevrige medarbejdere ved projektet end med de UKAEA-medarbejdere, som udfoerer opgaver i henhold til associeringsaftalen .

Det foelger heraf, at de omhandlede bestemmelser i vedtaegternes artikel 8, stk . 4 og 5, strider mod ligebehandlingsprincippet .

Den omtvistede beslutning fra Kommissionen, der er truffet paa grundlag af disse bestemmelser, boer herefter annulleres .

3 . Erstatningspaastanden

Sagsoegerne har nedlagt paastand om, at Faellesskabet tilpligtes at erstatte dem det tab, de har lidt som foelge af den ulovlige ansaettelsesprocedure, som Raadet og Kommissionen henholdsvis har vedtaget og fulgt . Sagsoegernes paastand er udformet saaledes, at de oensker, at Domstolen paalaegger parterne at forsoege at naa til enighed om erstatningernes stoerrelse . Sagsoegerne har i denne forbindelse saaledes anfoert, at det ikke er muligt paa nuvaerende tidspunkt at opgoere de paagaeldende tab, idet formaalet med erstatningen skal vaere at godtgoere sagsoegerne forskellen mellem deres loen som medarbejdere i UKAEA og den, de ville have vaeret berettiget til som midlertidigt ansatte i Kommissionen . Det er rigtigt, at det ikke paa nuvaerende tidspunkt er muligt at afgoere, hvilken loenklasse sagsoegerne burde vaere indplaceret i .

De sagsoegte har som bekendt paastaaet sagerne afvist, og de har ikke herudover beskaeftiget sig med erstatningspaastanden .

Efter min opfattelse er de betingelser opfyldt, som ifoelge Domstolens praksis gaelder med hensyn til tilkendelse af erstatning . Den her foreliggende tilsidesaettelse af det grundlaeggende princip om ligebehandling, der har vaeret en foelge af JET-projektets vedtaegter, udgoer en tilstraekkelig kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private . Det samme gaelder med hensyn til den overtraedelse af forbudet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, som Kommissionen de facto har gjort sig skyldig i i forbindelse med ansaettelse af britiske medarbejdere .

Paa nuvaerende tidspunkt kan Domstolen kun give sagsoegerne medhold i erstatningspaastanden i form af, at det paalaegges parterne at naa til enighed om erstatningernes stoerrelse .

Erstatningerne boer omfatte tidsrummet fra sagsoegernes fremsaettelse af anmodningerne til direktoeren for JET-projektet til det tidspunkt, hvor de bliver ansat som midlertidigt ansatte, eller hvor en anden ordning, der sikrer en ligebehandling af samtlige medarbejdere ved projektet, traeder i kraft .

4 . Sammenfatning

1 ) Den omtvistede beslutning af 1 . november 1983 om afvisning af sagsoegernes anmodninger om at blive ansat som midlertidigt ansatte i Kommissionen annulleres, idet den er truffet paa grundlag af bestemmelser i vedtaegterne for faellesforetagendet, der maa anses for uanvendelige, da de strider mod ligebehandlingsprincippet;

2 ) Faellesskabet betaler sagsoegerne en erstatning svarende til forskellen mellem den loen, de modtager som medarbejdere i UKAEA, og den, som de har ret til som midlertidigt ansatte ved Faellesskabet;

3 ) parterne soeger at naa til enighed om stoerrelsen af hver enkelt erstatning og indgiver inden seks maaneder en redegoerelse til Domstolen herom;

4 ) saafremt der ikke inden for denne frist kan opnaas enighed om erstatningernes stoerrelse, meddeler parterne Domstolen den noejagtige stoerrelse af de tab, som efter deres opfattelse boer erstattes;

5 ) i oevrigt frifindes de sagsoegte .

For saa vidt angaar sagsomkostningerne, maa afgoerelsen ganske afhaenge af Domstolens stillingtagen til formaliteten .

a ) Saafremt Domstolen ganske enkelt afviser sagerne, for saa vidt de er anlagt mod Kommissionen, foreslaar jeg, at sagsomkostningerne alligevel ophaeves, naar henses til den retlige usikkerhed, der har vaeret med hensyn til spoergsmaalet om tjenestemaends valgmulighed mellem forskellige former for soegsmaal . For saa vidt sagerne er anlagt mod Raadet, foreslaar jeg, at Raadet tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger;

b ) saafremt Domstolen antager sagerne til realitetsbehandling paa grundlag af artikel 91 i Vedtaegten for Tjenestemaend i de Europaeiske Faellesskaber, for saa vidt de er anlagt mod Kommissionen, og paa grundlag af Euratom-Traktatens artikler 151 og 188, for saa vidt de er anlagt mod Raadet, foreslaar jeg, at Kommissionen og Raadet tilpligtes at betale sagsomkostningerne;

c ) saafremt Domstolen med henblik paa domsafsigelsen beslutter at forene sagerne 271/83, 15, 36, 113, 158 og 203/84 og 13/85, for saa vidt de er anlagt mod Raadet, og sagerne 159 og 267/84 og 12/85, der er anlagt mod Kommissionen, foreslaar jeg den under punkt a ) anfoerte loesning i den foerste gruppe af sager, samt at Kommissionen i den anden gruppe af sager tilpligtes at betale sagsomkostningerne .

(*) Oversat fra fransk .

( 1 ) Medlemmerne er Det europaeiske Atomenergifaellesskab ( Euratom ), vaertsorganisationen ( UKAEA ), de tilsvarende organisationer i Euratom' s medlemsstater eller selve disse medlemsstater og det svenske Naemnden foer Energiproduktionsforskning .

( 2 ) Generaladvokat Capotorti' s forslag til afgoerelse i sag 48/76, Reinarz mod Kommissionen, Sml . 1977, s.*301 .

( 3 ) Sag 167/80, Curtis mod Kommissionen og Parlamentet, Sml . 1981, s.*1525 .

( 4 ) Dom af 11 . juli 1985, 43/84, Maag mod Kommissionen, Sml . s.*2581, praemis 26 .

( 5 ) Ifoelge Domstolens faste praksis bestaar der ogsaa en soegsmaalsadgang for personer, der mener at have krav paa status som ansatte ved Faellesskabet som omhandlet i Euratom-Traktatens artikel 152 ( jfr . senest de forenede sager 87 og 130/77, 22/83, 9 og 10/84, Salerno m.fl ., dom af 11 . juli 1985, Sml . s . 2523 ).

( 6 ) Dom af 3 . februar 1977, 91/76, De Lacroix mod Domstolen, Sml . s.*229 .

( 7 ) Jeg bemaerker dog, at nogle UKAEA-medarbejdere er blevet ansat paa et tidspunkt, hvor de arbejdede uden for Det forenede Kongerige .