ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 277/15

Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. juni 2017 — Livio Menini og Maria Antonia Rampanelli mod Banco Popolare — Società Cooperativa (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Ordinario di Verona — Italien)

(Sag C-75/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - procedurer for alternativ tvistbilæggelse (ATB) - direktiv 2008/52/EF - direktiv 2013/11/EU - artikel 3, stk. 2 - indsigelse fra forbrugere i forbindelse med en betalingspåkravsprocedure indledt af en kreditinstitution - ret til adgang til retssystemet - national lovgivning, som fastsætter obligatorisk brug af en mæglingsprocedure - pligt til advokatbistand - betingelse for antagelse af søgsmålet til realitetsbehandling))

(2017/C 277/19)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Ordinario di Verona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Livio Menini og Maria Antonia Rampanelli

Sagsøgt: Banco Popolare — Società Cooperativa

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/11/EU af 21. maj 2013 om alternativ tvistbilæggelse i forbindelse med tvister på forbrugerområdet og om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og direktiv 2009/22/EF (direktiv om ATB på forbrugerområdet) skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter brug af en mæglingsprocedure i de tvister, der er omhandlet i dette direktivs artikel 2, stk. 1, som betingelse for, at et søgsmål vedrørende disse samme tvister kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som et sådant krav ikke forhindrer parterne i at udøve deres ret til adgang til retssystemet.

Derimod skal det nævnte direktiv fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter, at forbrugerne i forbindelse med en sådan mægling skal være repræsenteret ved en advokat, og at de kun kan trække sig ud af en mæglingsprocedure, hvis de godtgør, at der foreligger en gyldig grund til støtte for denne afgørelse.

(1) EUT C 156 af 2.5.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 277/19

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 15. juni 2017 — Immo Chiaradia SPRL (sag C-444/16) og Docteur De Bruyne SPRL (sag C-445/16) mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Mons — Belgien)

(Forenede sager C-444/16 og C-445/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 78/660/EØF - årsregnskaber for visse selskabsformer - princippet om et pålideligt billede - forsigtighedsprincippet - aktieoptionsudstedende selskab, der bogfører prisen for tildeling af optionen som indtægt i løbet af det regnskabsår, hvor optionen annulleres, eller efter udløbet af optionens varighed))

(2017/C 277/25)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Immo Chiaradia SPRL (sag C-444/16) og Docteur De Bruyne SPRL (sag C-445/16)

Sagsøgt: État belge

Konklusion

Princippet om et pålideligt billede og forsigtighedsprincippet, der er fastsat i henholdsvis artikel 2, stk. 3, og artikel 31, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af artikel [50, stk. 2, litra g), TEUF] om årsregnskaberne for visse selskabsformer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/51/EF af 18. juni 2003, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en bogføringsmetode, hvorefter et selskab, der udsteder en ret til en aktieoption, bogfører prisen for tildeling af denne option som indtægt i løbet af det regnskabsår, i hvilket nævnte option annulleres, eller efter udløbet af optionens varighed.

(1) EUT C 410 af 7.6.2016.
2)

En person som sagsøgeren i hovedsagen, der, på grund af at den pågældendes arbejdskontrakt er suspenderet, ikke er i aktiv tjeneste, er omfattet af begrebet »arbejdstager« som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra d), i direktiv 2001/23, for så vidt som den pågældende er beskyttet som arbejdstager i den omhandlede nationale lovgivning, hvilket det dog tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Med forbehold for denne efterprøvelse skal rettigheder og forpligtelser i henhold til den pågældendes arbejdskontrakt under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede anses for at være overgået til erhververen i overensstemmelse med dette direktivs artikel 3, stk. 1.
2)

Artikel 9, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 skal fortolkes således, at de forhold, som ifølge den EU-varemærkedomstol, ved hvilken der er anlagt sag om krænkelse, er relevante for vurderingen af, om en EU-varemærkeindehaver har beføjelse til i en del af Unionen, der ikke er omfattet af denne sag, at forbyde brugen af et tegn, af denne domstol kan tages i betragtning med henblik på at bedømme, om denne indehaver har beføjelse til at forbyde brugen af dette tegn i den del af Unionen, som den nævnte sag vedrører, under forudsætning af at markedsvilkårene og de sociokulturelle omstændigheder ikke er væsentligt forskellige i en af de nævnte dele af Unionen og i den anden del.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 300/4

Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. juli 2017 — Abercrombie & Fitch Italia Srl mod Antonino Bordonaro (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-143/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2000/78/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - artikel 2, stk. 1 - artikel 2, stk. 2, litra a) - artikel 6, stk. 1 - forskelsbehandling på grund af alder - vikarkontrakt, der kan indgås med personer under 25 år - automatisk ophør af ansættelseskontrakten, når arbejdstageren fylder 25 år))

(2017/C 300/05)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Abercrombie & Fitch Italia Srl

Sagsøgt: Antonino Bordonaro

Konklusion

Artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt artikel 2, stk. 1, artikel 2, stk. 2, litra a), og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, der tillader en arbejdsgiver at indgå en vikarkontrakt med en arbejdstager under 25 år, uanset arten af de ydelser der skal udføres, og at afskedige arbejdstageren, når denne fylder 25 år, såfremt denne bestemmelse forfølger et legitimt beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitisk formål, og såfremt de midler, som er fastsat for at opnå dette formål, er hensigtsmæssige og nødvendige.

(1) EUT C 200 af 6.6.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 300/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. juli 2017 — Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft — KABEG mod Mutuelles du Mans assurances — MMA IARD SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-340/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 44/2001 - artikel 9, stk. 1 - artikel 11, stk. 2 - retternes kompetence i forsikringssager - skadelidtes direkte sagsanlæg mod forsikringsgiveren - sagsanlæg fra skadelidtes arbejdsgiver, der er et offentligretligt organ, som lovmæssigt er indtrådt i sin arbejdstagers rettigheder mod forsikringsgiveren for det involverede køretøj - subrogation))

(2017/C 300/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft — KABEG

Sagsøgt: Mutuelles du Mans assurances — MMA IARD SA

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, sammenholdt med denne forordnings artikel 11, stk. 2, skal fortolkes således, at en arbejdsgiver med hjemsted i én medlemsstat, der har opretholdt aflønningen af sin medarbejder under dennes fravær efter en trafikulykke, og som er indtrådt i denne medarbejders rettigheder mod det forsikringsselskab, hvor der er tegnet ansvarsforsikring for det i denne ulykke involverede køretøj — hvilket selskab har hjemsted i en anden medlemsstat — som »skadelidt« i denne sidstnævnte bestemmelses forstand kan sagsøge dette forsikringsselskab ved retterne i den første medlemsstat, når et direkte sagsanlæg er muligt.

(1) EUT C 305 af 22.8.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 300/6

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 20. juli 2017 — »Gelvora« UAB mod Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-357/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - urimelig handelspraksis - direktiv 2005/29/EF - anvendelsesområde - inkassoselskab - forbrugerkredit - overdragelse af krav - karakteren af retsforholdet mellem selskabet og debitoren - artikel 2, litra c) - begrebet »produkt« - gældsinddrivelseshandlinger, der foretages parallelt ved medvirken af en foged))

(2017/C 300/08)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Gelvora« UAB

Sagsøgt: Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) skal fortolkes således, at dets materielle anvendelsesområde omfatter retsforholdet mellem et inkassoselskab og en debitor, som misligholder en forbrugerkreditaftale, og hvis gæld er blevet overdraget til dette selskab. Begrebet »produkt« som omhandlet i dette direktivs artikel 2, litra c), omfatter den praksis, som et sådant selskab udviser med henblik på at foretage en inddrivelse af sin fordring. I denne forbindelse er det uden betydning, at gælden er blevet fastslået ved en retsafgørelse, og at denne afgørelse er blevet overgivet til en foged med henblik på fuldbyrdelse.

(1) EUT C 335 af 12.9.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 300/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. juli 2017 — Marco Tronchetti Provera SpA m.fl. mod Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-206/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - selskabsret - direktiv 2004/25/EF - overtagelsestilbud - artikel 5, stk. 4, andet afsnit - mulighed for at ændre tilbudsprisen under klart definerede omstændigheder og betingelser - national lovgivning, som fastsætter en mulighed for tilsynsmyndigheden for at forhøje prisen på et overtagelsestilbud i tilfælde af samordning mellem tilbudsgiver eller personer, som handler i forståelse med denne, og en eller flere sælgere))

(2017/C 300/06)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Marco Tronchetti Provera SpA, Antares European Fund Limited, Antares European Fund II Limited, Antares European Fund LP, Luca Orsini Baroni, UniCredit SpA og Camfin SpA

Sagsøgt: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Procesdeltagere: Camfin SpA, Generali Assicurazioni Generali SpA, Antares European Fund Limited, Antares European Fund II Limited, Antares European Fund LP, Luca Orsini Baroni, Marco Tronchetti Provera & C. SpA og UniCredit SpA

Konklusion

Artikel 5, stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF af 21. april 2004 om overtagelsestilbud skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der giver den nationale tilsynsmyndighed mulighed for at forhøje prisen i et overtagelsestilbud i tilfælde af »samordning«, uden at præcisere, hvilke specifikke former for adfærd der kendetegner dette begreb, for så vidt som fortolkningen af det pågældende begreb kan udledes tilstrækkeligt klart, præcist og forudsigeligt af denne lovgivning ved hjælp af fortolkningsmetoder, der er anerkendt i national ret.

(1) EUT C 251 af 11.7.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 293/9

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. juli 2017 — E mod Subdelegación del Gobierno en Álava (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia del País Vasco — Spanien)

(Sag C-193/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område - direktiv 2004/38/EF - artikel 27, stk. 2, andet afsnit - begrænsning i retten til indrejse og ophold af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed - udsendelse fra området af hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed - adfærd, som udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse - reel og umiddelbar trussel - begreb - unionsborger, der opholder sig i værtsmedlemsstaten, hvor han afsoner en fængselsstraf for gentagne seksualforbrydelser mod mindreårige))

(2017/C 293/11)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia del País Vasco

Parter i hovedsagen

Sagsøger: E

Sagsøgt: Subdelegación del Gobierno en Álava

Konklusion

Artikel 27, stk. 2, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at den omstændighed, at en person sidder fængslet på tidspunktet for vedtagelsen af udsendelsesafgørelsen uden udsigt til løsladelse i nær fremtid, ikke udelukker, at hans adfærd i givet fald udgør en reel og umiddelbar trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse i værtsmedlemsstaten.

(1) EUT C 251 af 11.7.2016.
2)

Artikel 16 i direktiv 2004/35 og artikel 193 TEUF skal fortolkes således, at de — for så vidt som den i hovedsagen omhandlede situation er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2004/35 — ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter ejerne af de grunde, hvorpå der er sket en ulovlig forurening, ikke alene holdes solidarisk ansvarlige med operatørerne af disse grunde for en sådan miljøskade, men også kan pålægges en bøde af den kompetente nationale myndighed, forudsat at en sådan lovgivning er egnet til at bidrage til opfyldelsen af formålet med den skærpede beskyttelse, og at fremgangsmåden for fastsættelsen af bøden ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå det pågældende mål, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
4)

Kompetencereglen i artikel 5, nr. 3), i forordning nr. 44/2001 finder ikke anvendelse på sager angående misbrug af dominerende stilling og illoyal konkurrence, som hænger sammen med et søgsmål for at få fastslået, at der ikke foreligger krænkelse af et EF-design, idet medhold i disse sager forudsætter, at der forudgående gives medhold i søgsmålet for at få fastslået, at der ikke foreligger krænkelse.
2)

Artikel 47, stk. 5, i direktiv 2004/18 skal fortolkes således, at den omstændighed, at de banker, som tilbudsgiveren har anmodet om et lån — når en udbudsbekendtgørelse kræver, at der fremlægges en erklæring fra en bank, hvorefter banken forpligter sig til at yde et lån svarende til det beløb, der er fastsat i denne udbudsbekendtgørelse, og til at sikre, at tilbudsgiveren har rådighed over dette beløb under hele perioden for kontraktens gennemførelse — ikke ser sig i stand til at udstede en sådan erklæring til denne tilbudsgiver på de således fastsatte betingelser, kan udgøre en »gyldig grund« som omhandlet i denne artikel, som i givet fald giver den nævnte tilbudsgiver tilladelse til at bevise sin økonomiske og finansielle formåen ved ethvert andet dokument, som den ordregivende myndighed måtte finde passende, for så vidt som det var objektivt umuligt for denne tilbudsgiver at fremlægge den af den ordregivende myndighed krævede dokumentation, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at bedømme.
1)

Artikel 14, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet skal fortolkes således, at den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, finder anvendelse på brændstof, der anvendes til at sejle et skib uden last fra en havn i en medlemsstat, i det foreliggende tilfælde den medlemsstat, hvor det blev bygget, til en havn i en anden medlemsstat med henblik på dér at blive lastet med varer, der efterfølgende skal transporteres til en tredje medlemsstat.
1)

§ 4, stk. 1 og 2, i rammeaftalen om deltidsarbejde, der er indgået den 6. juni 1997, som er indeholdt i bilaget til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret, og artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der for så vidt angår beregningen af størrelsen af en erhvervstilknyttet pensionsordning fastsætter en sondring mellem arbejdsindkomst, der ligger under bidragsberegningsgrænsen for den obligatoriske pensionsforsikring, og arbejdsindkomst, der ligger over denne, og som ikke behandler indkomst fra deltidsbeskæftigelse således, at der først foretages en beregning af indkomsten ved en tilsvarende fuldtidsbeskæftigelse, på grundlag af hvilken der dernæst foretages en beregning af, hvilken del af denne der ligger henholdsvis over og under bidragsberegningsgrænsen, hvorefter dette forhold til slut overføres på den lavere indkomst fra deltidsbeskæftigelsen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 293/7

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 13. juli 2017 — Christian Ferenschild mod JPC Motor SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Mons — Belgien)

(Sag C-133/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed - direktiv 1999/44/EF - artikel 5, stk. 1 - sælgers ansvarsperiode - reklamationsfrist - artikel 7, stk. 1, andet afsnit - brugte varer - aftalemæssig begrænsning af sælgers ansvar))

(2017/C 293/09)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Christian Ferenschild

Sagsøgt: JPC Motor SA

Konklusion

Artikel 5, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed skal fortolkes således, at de er til hinder for en regel i en medlemsstat, der tillader, at fristen for forbrugerens anlæggelse af søgsmål er kortere end to år regnet fra leveringen af varen, når nævnte medlemsstat har gjort brug af den mulighed, der er fastsat i den sidstnævnte af disse bestemmelser i dette direktiv, og sælgeren og forbrugeren har aftalt en ansvarsperiode for sælgeren på under to år, nærmere bestemt et år, for den omhandlede brugte vare.

(1) EUT C 191 af 30.5.2016.
2)

Artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 1008/2008 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at anvendelsen af en national lovgivning til gennemførelse af Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler kan føre til, at en klausul i almindelige forretningsbetingelser, i henhold til hvilken der af kunder, som ikke har benyttet en flybillet eller har afbestilt den, kan opkræves et særskilt ekspeditionsgebyr herfor, erklæres ugyldig.
2)

Artikel 1, stk. 7, litra c), i forordning nr. 800/2008 skal fortolkes således, at den omstændighed, at en virksomhed opfylder betingelserne for kollektiv insolvensbehandling mv. efter nationale regler, hvilket det tilkommer den nationale ret at fastslå, i sig selv udgør en hindring for, at der tildeles virksomheden en statsstøtte i henhold til nævnte forordning, eller, såfremt en sådan støtte allerede er blevet tildelt virksomheden, at den kunne tildeles i henhold til den pågældende forordning, såfremt disse betingelser var opfyldt på det tidspunkt, hvor den pågældende støtte blev tildelt. En støtte, der tildeles en virksomhed under overholdelse af forordning nr. 800/2008 og navnlig af dennes artikel 1, stk. 6, kan derimod ikke tilbagekaldes alene af den grund, at denne virksomhed har været underlagt kollektiv insolvensbehandling mv. efter det tidspunkt, hvor støtten blev tildelt virksomheden.
1)

Et tegn som »la Milla de Oro«, der henviser til en vares eller tjenesteydelses egenskab, som består i, at den kan findes i rigelige mængder på ét og samme sted med en høj grad af værdi og kvalitet, kan ikke udgøre en geografisk oprindelsesangivelse, eftersom dette tegn skal være ledsaget af et navn, der betegner et geografisk sted, for at det fysiske område, som associeres med en stærk koncentration af en vare eller tjenesteydelse med en høj grad af værdi og kvalitet, kan identificeres.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 374/5

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 7. september 2017 — Eqiom SAS, tidligere Holcim France SAS og Enka SA mod Ministre des Finances et des Comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-6/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direkte beskatning - etableringsfrihed - frie kapitalbevægelser - kildeskat - direktiv 90/435/EØF - artikel 1, stk. 2 - artikel 5, stk. 1 - fritagelse - udbytte, som et hjemmehørende datterselskab udlodder til et ikke-hjemmehørende moderselskab, der direkte eller indirekte ejes af personer med hjemsted i et tredjeland - formodning - skattesvig, skatteunddragelse og skattemisbrug))

(2017/C 374/06)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Eqiom SAS, tidligere Holcim France SAS og Enka SA

Sagsøgt: Ministre des Finances et des Comptes publics

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, som ændret ved Rådets direktiv 2003/123/EF af 22. december 2003, på den ene side og artikel 49 TEUF på den anden side skal fortolkes således, at de er til hinder for en national skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der gør tildelingen af skattefordelen i dette direktivs artikel 5, stk. 1 — dvs. fritagelsen for kildeskat af det overskud, som et hjemmehørende datterselskab udlodder til et ikke-hjemmehørende moderselskab, når dette moderselskab direkte eller indirekte kontrolleres af en eller flere personer med hjemsted i tredjelande — betinget af, at dette moderselskab godtgør, at hovedformålet, eller et af hovedformålene, med kæden af ejerandele ikke er at opnå de med denne fritagelse forbundne fordele.

(1) EUT C 106 af 21.3.2016.
2)

Det tilkommer den forelæggende ret, ved om nødvendigt at bortse fra den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning, at efterprøve, således som den reviderede rammeaftales § 5, stk. 1, kræver det, om det for den pågældende delstat i dennes egenskab af arbejdsgiver under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede faktisk var umuligt at gøre det muligt for den pågældende at vende tilbage til sin stilling ved udløbet af forældreorloven og, i bekræftende fald, at sikre, at denne tildeles en tilsvarende eller lignende stilling i overensstemmelse med sin ansættelseskontrakt eller ansættelsesforhold, uden at denne tildeling af en stilling gøres betinget af en ny forudgående udvælgelsesprocedure. Det tilkommer ligeledes den forelæggende ret at sikre, at den pågældende ved udløbet af forældreorloven kan gennemføre en prøvetid i den stilling, som vedkommende har fået tilbage, eller i en ny tildelt stilling under betingelser, som er i overensstemmelse med kravene i den reviderede rammeaftales § 5, stk. 2.