9.

For at det kriterium, som forordning nr. 700 fra 1973 har opstillet også skal have gyldighed for fortiden, selv om det ikke udtrykkelig var nævnt i de dagældende forskrifter, er det imidlertid ikke tilstrækkeligt at erkende dets nyttige og praktiske karakter og dets forenelighed med de almindelige mål for den fælles markedsordning for sukker; det må også undersøges, om særregler i fællesskabsforordningerne er til hinder herfor. Hertil er at bemærke, at muligheden for efter artikel 33 for at overføre overskudskvanta til det følgende produktionsår er stærkt begrænset, fordi der kun er foreskrevet overførsler for overskud fra det umiddelbart forudgående produktionsår og ikke for andre. Den tyske dommer spørger, om der også kan tages hensyn til kvanta, som ikke stammer fra det umiddelbart foregående men derimod fra tidligere produktionsår: betyder en hensyntagen til overskudskvanta fra produktionsårene 1966/67 og 1967/68 for produktionsåret 1970/71 ikke en faktisk forhøjelse af det kvantum, der kan overføres i henhold til artikel 32? Den tyske dommer finder endvidere et argument, der bestyrker hans tvivl, i overgangsreglen i artikel 33, som for at muliggøre overførslen af overskud fra produktionsåret 1967/68 til produktionsåret 1968/69 udtrykkeligt har måttet opstille en slags fictio juris. I denne sammenhæng må der henvises til, at bestemmelsen af muligheden for at opnå adgang til overførsel lægger et bånd på virksomhederne og på ingen måde forhindrer en hensyntagen til ekstrakvanta fra tidligere år, som ikke er blevet konstateret i løbet af deres produktionsår. Hensyntagen til disse i et følgende produktionsår, gælder som produktion i dette år. Det fornævnte kriterium er følgelig absolut foreneligt med bestemmelserne i basisforordningen. Når artikel 3 med henblik på anvendelsen af artikel 27 i forordning nr. 1009/67 henviser til den sukkermængde, der »faktisk er fremstillet« af virksomheden, betyder dette ikke ubetinget, at man skal gå ud fra den sukkermængde, der er fremstillet i løbet af det pågældende produktionsår; tværtimod medfører denne bestemmelses krav om, at der tages hensyn til den af enhver virksomhed faktisk fremstillede mængde, at også kvanta, der er fremstillet af virksomheden i tidligere produktionsår men endnu ikke er taget i betragtning, medregnes på et senere tidspunkt. Ganske vist indgår i henhold til artikel 1, stk. 2 i Kommissionens forordning nr. 142/69 de mængder af hvidt sukker, der er fremstillet af råsukker eller sirup, som ikke er fremstillet i samme produktionsår som det hvide sukker, ikke i beregningen af den i stk. 1 nævnte mængde (denne bestemmelse definerer begrebet sukkerproduktion i den i artikel 27 anførte betydning); men som den tyske regering netop bemærker, er denne forskrifts formål blot at undgå, at sukkermængder, der allerede har været medregnet som fremstillet i tidligere sukkerproduktionsår, endnu engang indgår i beregningen af produktionsafgiften på sukker. Denne forskrift udelukker derfor ikke, når henses til dens formål, at tidligere ikke medregnede mængder bliver taget i betragtning. I øvrigt ville det være en kilde til alvorlig forstyrrelse af ordningens funktion og medføre diskriminerende virkninger i dag at anvende kriteriet i artikel 2, stk. 3 i den nugældende forordning nr. 700/73 på overskudsmængder, der vedrører tidligere produktionsår, og som er blevet konstateret efter denne forordnings ikrafttræden. Disse mængder kan pålægges en tillægsproduktionsafgift under hensyntagen til virksomhedens produktionsmæssige situation i det løbende sukkerproduktionsår, og det ville være ubilligt ikke at anvende den samme regel på overskydende mængder, som vedrører det samme tidsrum, og som er konstateret før den 15. marts 1973. Da dette kriterium for den tidsmæssige henføring af efterfølgende konstaterede produktionskvanta følgelig ikke strider mod særregler i de dagældende forordninger, og da det er i overensstemmelse med ordningens almene mål, dens funktionsmæssige betingelser og nødvendigheden af at undgå sagligt uberettiget forskelsbehandling mellem de virksomheder, som den fælles markedsordning gælder for, må man konkludere, at det er egnet til at udfylde den konstaterede lakune i de omhandlede regler.