ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-222/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 28. marts 2018 — VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. mod Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 28. marts 2018 — VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. mod Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

(Sag C-222/18)

Den forelæggende ret

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VIPA Kereskedelmi és Szolgáltató Kft.

Sagsøgt: Országos Gyógyszerészeti és Élelmezés-egészségügyi Intézet

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, litra k), og artikel 11, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/24/EU ( 1 ) af 9. marts 2011 om patientrettigheder i forbindelse med grænseoverskridende sundhedsydelser fortolkes således, at en national lovgivning, der sondrer mellem to kategorier af recepter og kun for så vidt angår en af dem tillader, at der udleveres lægemidler til en læge, der udøver sin lægelige virksomhed i en anden stat end denne medlemsstat, i strid med den gensidige anerkendelse af recepter og den frie udveksling af tjenesteydelser og dermed uforenelig hermed?

( 1 ) – EUT 2011, L 88, s. 45.
1)

Hvilken betydning har det ved fortolkningen af de ovennævnte bestemmelser ( 1 ), når indsatte i den udstedende medlemsstat har mulighed for at anvende retsmidler vedrørende deres forhold under frihedsberøvelsen? a) Hvis den fuldbyrdende judicielle myndighed har dokumentation for, at forholdene under frihedsberøvelsen i den udstedende medlemsstat udviser reelle mangler, der er systemiske eller generelle, eller som berører visse persongrupper eller visse centre for frihedsberøvede, skal det da under hensyntagen til de ovennævnte bestemmelser udelukkes, at der består en reel risiko for umenneskelig eller nedværdigende behandling i tilfælde af, at den eftersøgte person udleveres, som er til hinder for lovligheden af udleveringen af den pågældende, når der sikres mulighed for anvendelse af sådanne retsmidler, uden at det er nødvendigt at foretage en yderligere prøvelse af de konkrete forhold under frihedsberøvelsen? b) Er det i denne forbindelse af betydning, når Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol med hensyn til denne mulighed for at anvende retsmidler ikke har fundet nogen holdepunkter for, at den ikke giver frihedsberøvede personer realistiske perspektiver med hensyn til forbedring af urimelige forhold under frihedsberøvelsen?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Skal udtrykket »juridisk person« i artikel 1, litra a), og artikel 9, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214/RIA fortolkes i overensstemmelse med a) udstedelsesstatens lovgivning [artikel 1, litra c)], b) fuldbyrdelsesstatens lovgivning [artikel 1, litra d)], eller c) som et selvstændigt EU-retligt begreb, således at det tillige omfatter en filial af en juridisk person, uanset at en sådan ikke har status som retssubjekt i fuldbyrdelsesstaten?
1)

Må retten til en fritagelse for merværdiafgift på udførsel af varer (artikel 146 i Rådets direktiv 2006/112/EF ( 1 ) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem) (»momsdirektivet«) gøres betinget af, at varerne først skal henføres under en særlig toldprocedure (§ 66 Zákona č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty) (§ 66 i lov nr. 235/2004 om merværdiafgift)?
3)

Skal artikel 401 i momsdirektivet ( 1 ) fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der giver anledning til en sondring mellem udenlandske og nationale afgiftspligtige personer? Anses den specifikke afgift for at have karakter af omsætningsafgift? Er der med andre ord tale om en afgift, der er forenelig eller uforenelig med momsdirektivet?
6)

Under de omstændigheder, der er redegjort for i spørgsmål 3-5, foreligger der da en konkurrencebegrænsende »virkning« som omhandlet i artikel 101, stk. 1, eller afhænger det af, at retten konkluderer, at hvis forliget ikke var indgået: a) ville selskabet, der fremstiller generiske produkter, sandsynligvis have fået medhold i patentretssagen (dvs. at chancen for, at patentet var gyldigt og var blevet krænket, var under 50 %), alternativt b) ville parterne sandsynligvis have indgået et mindre begrænsende forlig (dvs. at chancen for et mindre begrænsende forlig var over 50 %)?
2.

Rettens tilsidesættelse af EU-retten — Rettens retlige fejl og fejl ved kvalificeringen af den retlige karakter af de faktiske omstændigheder og af beviserne — diskriminerende karakter og, i videre forstand, fumus persecutiomis — tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af legalitetsprincippet a. Manglende tiltag over for andre partier Retten afviste at erkende, at der forelå en diskriminerende adfærd i hr. Schulz’ tiltag, idet det udelukkende var rettet mod Front National og ikke mod andre partier. Identiske procedurer burde have været iværksat over for alle franske partier, over for andre partier fra andre medlemsstater og over for snesevis af parlamentsmedlemmer. b. Diskrimination ved hr. Schulz’ personlige situation og hans personlige brug af Parlamentet Retten afviste at afhøre hr. Schulz og K. Welle, selv om appellanten har fremlagt beviser for, at den tidligere formand for Parlamentet udviste en ulovlig adfærd, uden at der blev iværksat retsforfølgning af denne. Retten tog ikke hensyn til de fremlagte beviser, hvilket er en faktisk fejl med retlige konsekvenser. c. Tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af legalitetsprincippet I modsætning til det af Retten anførte, foreligger der adskillige tilfælde af tilsidesættelse af gennemførelsesforanstaltningerne, hvor Parlamentet ikke har stillet krav om tilbagebetaling.
1)

Er det foreneligt med princippet i artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 ( 1 ), at en retsforskrift som den i artikel 465, stk. 5, i den spanske Ley de Enjuiciamiento Civil 1/2000 (lov nr. 1/2000 om den civile retspleje) omhandlede begrænser appelrettens mulighed for af egen drift at efterprøve alle konsekvenserne af en erklæring om ugyldighed, når disse kun er blevet fastslået i begrænset omfang i første instans, og den i første instans afsagte dom, der erklærer vilkåret ugyldigt, ikke er blevet appelleret af forbrugeren?
Sag C-241/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale de Napoli (Italien) den 5. april 2018 — easyJet Airline Co. Ltd mod Regione Campania

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale de Napoli (Italien) den 5. april 2018 — easyJet Airline Co. Ltd mod Regione Campania

(Sag C-241/18)

Den forelæggende ret

Commissione tributaria provinciale di Napoli

Parter i hovedsagen

Sagsøger: easyJet Airline Co. Ltd

Sagsøgt: Regione Campania

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4 og 5 i direktiv 30/2002/EF ( 1 ) og bilag II dertil fortolkes således, at de er til hinder for en bestemmelse som artikel 1, stk. 169-174, i regionen Campanias lov nr. 5/2013, eftersom der ikke forud for skatteberegningen er udarbejdet en samlet plan vedrørende de foranstaltninger, der skal træffes med henblik på at mindske støjemissionerne i lufthavne og tilstødende områder i henhold til det nævnte direktivs artikel 5 og bilag II dertil?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/30/EF af 26.3.2002 med henblik på bestemmelser og procedurer for indførelse af støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne (EFT 2002, L 85, s. 40).
1)

Skal artikel 27 i forordning (EF) nr. 882/2004 ( 1 ), hvorefter medlemsstaterne skal sikre, at der opkræves et gebyr i forbindelse med de aktiviteter, der henvises til i bilag IV, afdeling A, og bilag V, afdeling A, fortolkes således, at betalingspligt pålægges samtlige landbrugere, også såfremt »de udfører slagtning og opskæring af kød som en aktivitet, der udgør et middel og har tilknytning til opdræt af dyr«?
2)

Såfremt det er nødvendigt at foretage en bedømmelse af kontraktvilkårets formål eller virkning på grundlag af punkt 1, litra q), i bilaget til direktiv [93/13], er det da muligt at fastslå, at et kontraktvilkår er til hinder for udøvelsen af forbrugernes rettigheder, når — det giver en debitor, som anses for at være forbruger, rimelig grund til at tro, at vedkommende skal opfylde aftalen i sin helhed, herunder samtlige kontraktvilkår, på den måde og i det omfang, som er fastsat af långiveren, også selv om debitoren er af den opfattelse, at den af långiveren krævede ydelse ikke er helt eller delvist eksigibel, eller — dets virkning består i at begrænse eller udelukke forbrugerens adgang til at bilægge tvister på grundlag af en rimelig forhandling, for så vidt som det er tilstrækkeligt for långiveren at påberåbe sig dette kontraktvilkår for at anse tvisten for afgjort?
2)

Er artikel 13 i direktiv 2009/28/EF ( 2 ) og under alle omstændigheder proportionalitetsprincippet, gennemsigtighedsprincippet og princippet om forenkling til hinder for en national ordning, såsom artikel 5 i lovdekret nr. 28/2011, for så vidt angår den del, hvor den for det tilfælde, at en virksomhed ansøger om godkendelse til anvendelse af en biomasse som brændstof på et anlæg, som genererer emissioner i atmosfæren, ikke fastlægger nogen koordinering med godkendelsesproceduren til den omhandlede anvendelse som brændstof ifølge bilag X til del V i lovdekret nr. 152/2006 eller muligheden for en konkret vurdering af den foreslåede løsning inden for rammerne af en enkelt integreret godkendelsesprocedure og i lyset af bestemte tekniske specifikationer?
1)

Skal artikel 11, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/27/EU ( 1 ) af 25. oktober 2012 om energieffektivitet, om ændring af direktiv 2009/125/EF og 2010/30/EU samt om ophævelse af direktiv 2004/8/EF og 2006/32/EF fortolkes således, at det forhold, at der ydes en rabat på et el-grundgebyr på basis af en faktureringsmåde, som slutkunden har valgt, betyder, at faktura og faktureringsoplysninger ikke blev fremsendt gratis til slutkunder, som ikke har fået rabatten?
1)

Skal EU-retten i en situation som den beskrevne, og som udgør hovedsagens genstand, fortolkes således, at den omstændighed, at en national bestemmelse er i strid med artikel 2, stk. 2, tredje afsnit, i forordning (EØF) nr. 3950/92 ( 1 ), har som konsekvens, at producenter ikke er forpligtet til at betale tillægsafgiften, såfremt de i den nævnte forordning anførte vilkår er opfyldt?
2)

Henset til, at Portugal i overensstemmelse med momsdirektivets artikel 377 har valgt at momsfritage de af hospitalerne udførte transaktioner, som ikke er nævnt i direktivets artikel 132, stk. 1, litra b), har givet disse afgiftspligtige personer mulighed for at vælge at betale afgift i henhold til direktivets artikel 391, så længe de forbliver under denne afgiftsordning i mindst fem år, og har fastsat, at de alene kan vende tilbage til ordningen med afgiftsfritagelse, såfremt de fremsætter udtrykkelig erklæring herom, er det da i strid med artikel 391 og/eller princippet om beskyttelse af velerhvervede rettigheder og af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, princippet om ligebehandling og princippet om forbud mod forskelsbehandling, princippet om neutralitet og princippet om at undgå konkurrenceforvridning i forholdet mellem brugerne og de afgiftspligtige personer, når disse er offentligretlige organer, at Autoridade Tributária e Aduaneira pålægger anvendelsen af fritagelsesordningen inden udløbet af den nævnte frist, nemlig fra det tidspunkt, hvor den afgiftspligtige person efter myndighedens opfattelse er overgået til at levere ydelser under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer?
1)

Såfremt en part, der har oplevet forsinkelse eller aflysning af en flyafgang, samtidigt, ud over faste, ensartede kompensationsbeløb i henhold til artikel 5, 7 og 9 i forordning nr. 261/2004 ( 1 ), også anmoder om erstatning for skade på baggrund af samme forordnings artikel 12, skal Montrealkonventionens artikel 33 da finde anvendelse, eller skal »retternes kompetence« (såvel stat som kompetent ret) under alle omstændigheder fastsættes i henhold til artikel 5 i forordning nr. 44/2001 ( 2 )?
5.

Femte anbringende om utilstrækkelig begrundelse og om tilsidesættelse af artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder. I den appellerede dom fastslås med urette, at de mellemliggende dokumenter i sagen om tilbagesøgning af uberettiget udbetalte beløb var uden retlig værdi for så vidt angår gyldigheden af denne procedure og følgelig for så vidt angår gyldigheden af den endelige retsakt. Den appellerede dom har således ikke draget konsekvenserne af, at såvel disse ændrede begrundelser som administrationens tavshed omkring appellantens anmodninger om præciseringer ikke har gjort det muligt for ham at vide, hvordan han skulle bevise, at der ikke forelå nogen lovovertrædelse.
7)

Er det forhold, at standardkontraktbestemmelser finder anvendelse mellem dataeksportøren og dataimportøren og ikke er bindende for et tredjelands nationale myndigheder, som kan pålægge dataimportøren at stille personoplysninger til rådighed for landets sikkerhedstjenester med henblik på yderligere behandling, i medfør af bestemmelser, der er fastsat i SKB-afgørelsen, til hinder for, at bestemmelserne yder tilstrækkelige garantier som forudsat i direktivets artikel 26, stk. 2?
3)

Er det i forbindelse med det andet spørgsmål et krav, at retten i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, udsætter den endelige afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre, mens den afventer større klarhed om den relevante retlige ordning, der skal indføres efter, at den medlemsstat, som har fremsat anmodningen, udtræder af Unionen, (i) i alle tilfælde? (ii) i visse tilfælde, henset til sagens særlige omstændigheder, eller (iii) i ingen tilfælde?
3)

Uanset spørgsmål [2], hvis en udenlandsk myndighed fjerner de børn, der er genstand for tvisten, fra en medlemsstats jurisdiktion på grundlag af en fuldbyrdelsesafgørelse, der er afsagt ex parte i overensstemmelse med artikel 31 i Rådets forordning (EF) 2201/2003, men før forkyndelsen af denne fuldbyrdelsesafgørelse for forældrene, hvorved de fratages deres ret til at begære udsættelse af en sådan afgørelse mens en appelsag behandles, bringer en sådan fremgangsmåde da det væsentligste indhold i »forældres« rettigheder i henhold til EMRK’s artikel 6 eller chartrets artikel 47 i fare, således at fristen (i henhold til denne forordnings artikel 33, stk. 5) i øvrigt skal forlænges?
Sag C-267/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel București (Rumænien) den 17. april 2018 — Delta Antrepriză de Construcții și Montaj 93 SA mod Compania Națională de Administrare a Infrastructurii Rutiere SA

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel București (Rumænien) den 17. april 2018 — Delta Antrepriză de Construcții și Montaj 93 SA mod Compania Națională de Administrare a Infrastructurii Rutiere SA

(Sag C-267/18)

Den forelæggende ret

Curtea de Apel București

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Delta Antrepriză de Construcții și Montaj 93 SA

Sagsøgt: Compania Națională de Administrare a Infrastructurii Rutiere SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 57, stk. 4, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU ( 1 ) af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF fortolkes således, at opsigelsen af en offentlig kontrakt som følge af, at dele af arbejderne er blevet givet i underentreprise uden den ordregivende myndigheds tilladelse, udgør en betydelig eller vedvarende mangel i forbindelse med opfyldelsen af et væsentligt krav under en tidligere offentlig kontrakt, der medfører, at en økonomisk aktør skal udelukkes fra deltagelse i en udbudsprocedure?

( 1 ) – EUT 2014 L 94, s. 65.
Sag C-245/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale ordinario di Udine (Italien) den 9. april 2018 — Fallimento Tecnoservice Int. Srl mod Poste Italiane SpA

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale ordinario di Udine (Italien) den 9. april 2018 — Fallimento Tecnoservice Int. Srl mod Poste Italiane SpA

(Sag C-245/18)

Den forelæggende ret

Italien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fallimento Tecnoservice Int. Srl

Sagsøgt: Poste Italiane SpA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 74 og 75 i direktiv 2007/64/EF ( 1 ), i den affattelse, der var gældende den 3. august 2015, og hvis bestemmelser om forpligtelser og grænser for ansvaret for betalingstjenesteudbyderen er gennemført i italiensk lovgivning ved artikel 24 og 25 i lovdekret nr. 1[1]/201[0], fortolkes således, at de kun finder anvendelse på betalingstjenesteudbyderen for den person, der bestiller betalingstransaktionen, eller således, at de også finder anvendelse på betalingsmodtagerens betalingstjenesteudbyder?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13.11.2007 om betalingstjenester i det indre marked og om ændring af direktiv 97/7/EF, 2002/65/EF, 2005/60/EF og 2006/48/EF og om ophævelse af direktiv 97/5/EF (EUT L 319, s. 1).
Sag C-316/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) den 14. maj 2018 — Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs mod The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) den 14. maj 2018 — Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs mod The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

(Sag C-316/18)

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Sagsøgt: The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal der sondres mellem transaktioner, som er momsfritagne, og transaktioner, der ikke er momspligtige, med henblik på vurderingen af, om der kan opnås fradrag for moms erlagt i forbindelse med sådanne transaktioner?

2) Såfremt et forvaltningshonorar kun skal betales i relation til investeringsvirksomhed, der ikke momspligtig, er det da muligt at lægge til grund, at der består den nødvendige tilknytning mellem disse omkostninger og den økonomiske virksomhed, hvortil de indtægter, der hidrører fra investeringerne, anvendes, således at der kan ske fradrag for indgående moms med henvisning til arten og omfanget af den udgående økonomiske virksomhed, for hvilken der gælder ret til momsfradrag? I hvilket omfang er det relevant at tage hensyn til det formål, som indtægterne skal anvendes til?
(2)

For det andet fastlagde Retten ikke genstanden for det anfægtede varemærke korrekt, men opfattede og behandlede det anfægtede varemærke som et positionsmærke. Det anfægtede varemærke er et figurmærke, eftersom der er blevet ansøgt om det og det er blevet registreret som et figurmærke, og der blev ikke indleveret nogen beskrivelse eller fraskrivelse, der gav anledning til at antage, at andet måtte gøre sig gældende. Den omstændighed alene, at der anvendes stiplede linjer, gør ikke et figurmærke til et positionsmærke.
3)

Finder de bestemmelser, som gælder for det almindelige bidrag, og navnlig artikel 12, stk. 2, i forordning (EU) 2015/63, henset til direktiv 2014/59/EU og forordning (EU) 2015/63 og de principper, der ligger til grund for systemet for afviklingsværktøjer i forbindelse med bankkriser, også anvendelse på det ekstraordinære bidrag med hensyn til tidspunktet for udpegningen af, hvem der er forpligtet til at betale bidraget, samt bidragets størrelse, idet der tages højde for det ekstraordinære bidrags art og de omstændigheder, under hvilke det må opkræves?
2)

Såfremt indførelsen af et lovbestemt monopol som svar på det første spørgsmål skal anses for at opfylde kendetegnene for en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, er artikel 106, stk. 2, TEUF (tidligere traktatens artikel 90, herefter artikel 86, stk. 2, EF) og artikel 107, stk. 1, TEUF (tidligere traktatens artikel 92, herefter artikel 87 EF) i henhold til Domstolens fortolkning af disse bestemmelser vedrørende betingelserne for, at der kan sondres mellem en lovlig foranstaltning — kompensation for forpligtelsen til offentlig tjeneste — og ulovlig statsstøtte (Domstolens dom af 24.4.2003, C-280/00, Altmark Trans GmbH og Regierungsprăsidium Magdeburg mod Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH), da til hinder for en bestemmelse som den, der følger af artikel 10, stk. 3, i lovdekret nr. 504/1992, sammenholdt med artikel 2, stk. 18-20, i lov nr. 662/1996 og artikel 3, stk. 1, dekret nr. 144/2001 fra republikkens præsident, hvorved Poste Italiane s.p.a. er tillagt en beføjelse til ensidigt at fastsætte størrelsen af det »gebyr«, som koncessionshaveren (fuldmagtshaver) skal betale for opkrævning af kommunal ejendomsskat, og som anvendes på hver forvaltningstransaktion, der foretages på den postgirokonto, som er oprettet i koncessionshaverens navn, henset til at Poste Italiane s.p.a. ved bestyrelsens afgørelse nr. 57/1996 fastsatte det nævnte gebyr til 100 ITL for perioden fra den 1. april 1997 til den 31. maj 2001 og til 0,23 EUR for perioden efter den 1. juni 2001?
1)

Skal […] artikel 15, stk. 2, [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], hvorefter enhver unionsborger har frihed til at søge beskæftigelse, arbejde, etablere sig og levere tjenesteydelser i alle medlemsstaterne, fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national ordning, der — således som det er tilfældet med § 19, stk. 3, i Tiroler Landespolizeigesetz, LGBl. nr. 60/1976, senest ændret ved lov LGBl. nr. 56/2017 — giver mulighed for, at en myndigheds organer også uden forudgående myndighedsbehandling kan iværksætte foranstaltninger i form af direkte ordrer og tvangsindgreb på stedet, herunder navnlig lukning af en virksomhed, uden at sådanne foranstaltninger er af rent foreløbig karakter?
b)

Har et officielt organ ret til at tilbageholde de oplysninger, der søges om, hvis meddelelsen af oplysninger nødvendiggør, at en tredjemand bearbejder eller specificerer de data, som findes hos organet, og dette medfører en udgift på ca. EUR 6000,00? Spiller det i den forbindelse en rolle, om ansøgeren er villig til at overtage de hermed forbundne omkostninger?
1)

Skal en prøvelse af en værnetingsaftale i en forbrugeraftale, som en national ret foretager ex officio og som støttes på artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29, herefter direktiv 93/13/EØF ( 1 )) og Den Europæiske Unions domstols praksis (dom Pannon GSM, C-243/08), også omfatte kontraktlige bestemmelser, der regulerer spørgsmålet om værneting for tvister mellem parterne, men gør dette ved blot at henvise til national ret?
Sag C-253/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Düsseldorf (Tyskland) den 12. april 2018 — Stadt Euskirchen mod Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Düsseldorf (Tyskland) den 12. april 2018 — Stadt Euskirchen mod Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

(Sag C-253/18)

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Stadt Euskirchen

Sagsøgt: Rhenus Veniro GmbH & Co. KG

Procesdeltagere: SVE Stadtverkehr Euskirchen GmbH og RVK Regionalverkehr Köln GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Udelukker artikel 5, stk. 2, andet punktum, litra e), i forordning (EF) nr. 1370/2007 ( 1 ) med forpligtelsen til selv at udføre den overvejende del af den offentlige personbefordringstjeneste, at den interne operatør kan lade denne overvejende del af tjenesten udføre af et selskab, hvori han ejer 2,5 % af selskabsandelene, og den øvrige del af selskabsandelene ejes direkte eller indirekte af andre kompetente myndigheder?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23.10.2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/70 (EUT L 315, S. 1).