ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
RETTENS DOM (Anden Afdeling)

19. september 2001

Sag T-152/00

E

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — afslag på ansøgning — tilsidesættelse af meddelelsen om ledig stilling — åbenbart urigtigt skøn — forskelsbehandling — magtfordrejning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-813

Angående:

Påstand dels om annullation af Kommissionens afslag på sagsøgerens ansøgning til stillingen som kontorchef for enheden »Middelhavslandene« ved direktoratet for »internationale forbindelser«, Generaldirektoratet for Videnskab, Forskning og Udvikling, og dens afgørelse om at udnævne P. i stillingen, dels om erstatning af det tab, sagsøgeren hævder at have lidt som følge af disse to afgørelser.

Udfald:

Kommissionen frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – ledig stilling – besættelse ved forfremmelse eller forflyttelse – sammenligning af ansøgernes fortjenester – administrationens skøn – grænser – overholdelse af betingelserne i meddelelsen om ledig stilling – domstolskontrol – rækkevidde Tjenestemænd – søgsmål – anbringender – magtfordrejning – begreb – bevisbyrde og fremlæggelse af beviser
Drageflyvning kan ikke betragtes som faldskærmsudspring ifølge definitionen i artikel 4, stk. 1, litra b), tredje led, i ordning om dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber. De to sportsgrene er forskellige.

I henhold til artikel 4, stk. 1, litra b), tredje led, i ordning om dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber er »ulykker, som hidrører fra [...] sportsudøvelse, som er notorisk farlig, såsom boksning, karate, faldskærmsudspring, huleforskning og undervands-fiskere eller -forskning ved hjælp af åndedrætsudstyr med beholdere til luft- eller iltforsyning«, ikke omfattet af vedtægtens artikel 73.

Denne bestemmelse tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og er derfor ulovlig, for så vidt som den definerer begrebet sportsudøvelse, som er notorisk farlig og dermed undtaget fra den dækning af de risici, som omhandles i vedtægtens artikel 73, med henvisning til en vejledende liste over sportsudøvelser, der betragtes som sådanne.

Således kan retssikkerhedsprincippet ikke forenes med en tilstand, hvor en tjenestemand, som påtænker at udøve en sport, der ikke står opført på listen i artikel 4, stk. 1, litra b), tredje led, i ordningen, bliver tvunget til at vurdere, om denne sport af fællesskabsadministrationen kan blive anset for notorisk farlig under hensyn til den grad af lighed, som den har med en af de i nævnte liste omhandlede sportsudøvelser. Det kan heller ikke forenes med retssikkerhedsprincippet, at førnævnte administration, når den modtager en anmodning om anvendelse af vedtægtens artikel 73 på en ulykke opstået i forbindelse med sportsudøvelse, har et »frit skøn« med hensyn til, hvorvidt denne sportsudøvelse kan henføres til den kategori af sportsudøvelse, som er notorisk farlig ifølge definitionen i ovennævnte artikel i ordningen.

(jf. præmis 64-72 og 84)

Henvisning til: Domstolen, 9. juli 1981, sag 169/80, Gondrand Frères og Garancini, Sml. s. 1931, præmis 17; Domstolen, 21. september 1983, forenede sager 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor m.fl., Sml. s. 2633, præmis 30; Domstolen, 22. februar 1989, forenede sager 92/87 og 93/87, Kommissionenmod Frankrig og Det Forenede Kongerige, Sml. s. 405, præmis 22; Retten, 9. januar 1996, sag T-23/95, Bitha mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 13, og II, s. 45, præmis 40 og 41; Domstolen, 13. februar 1996, sag C-143/93, van Es Douane Agenten, Sml. I, s. 431, præmis 27.
Nøgleord

Afgørelse



Nøgleord

1. EF-varemærker - appel og søgsmål - søgsmål for Fællesskabets retsinstanser - annullationssøgsmål - retlig interesse i søgsmålet

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 63)

2. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - tegn, der kan udgøre et varemærke - former - farver - betingelse - fornødent særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 4 og art. 7, stk. 1, litra b)]

3. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - tredimensionale varemærker, der består af produktets form og farve - fornødent særpræg - bedømmelseskriterier

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

4. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - et tredimensionalt varemærkes træk, der henviser til visse egenskaber ved varen uden dog at være beskrivende - betydning for bedømmelsen af det fornødne særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b) og c)]

5. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - tredimensionalt varemærke - firkantet tablet med let afrundede kanter og hjørner og med to lag, et hvidt og et svagt grønt, for produkter til vaskemaskine eller opvaskemaskine

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Anden Afdeling)

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked frifindes.

2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
Selv om ansættelsesmyndigheden ikke er pligtig at begrunde afgørelserne om forfremmelse over for forbigåede ansøgere, er den dog pligtig til at begrunde et afslag på en klage, som en af disse ansøgere har indbragt i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, idet afslagets begrundelse må anses for sammenfaldende med begrundelsen af den afgørelse, hvorover der var indgivet klage. Denne begrundelsespligt har til formål dels at give den berørte de nødvendige oplysninger til at kunne vurdere, om den for ham bebyrdende afgørelse er berettiget, og om det tjener noget formål for ham at anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser, dels at gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at udøve kontrol med lovligheden af afgørelsen om forfremmelse.

I denne sammenhæng er pligten til at begrunde et afslag på en klage opfyldt, når det klart fremgår, at anklagemyndigheden har vurderet, at ansvarsområderne i den pågældendes arbejdsopgaver i forhold til de modsvarende ansvarsområder i arbejdsopgaverne for de andre tjenestemænd, der kunnes forfremmes, var en af grundene til ikke at forfremme ham.

(jf. præmis 19 og 21)

Henvisning til: Domstolen, 7. februar 1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 13; Retten, 18. december 1997, sag T-142/95, Delvaux mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 477, og II, s. 1247, præmis 83 og 84; Retten, 12. maj 1998, sag T-159/96, Wenk mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 193, og II, s. 593, præmis 114.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - retsakter, der kan være genstand for et søgsmål - retsakt fra Parlamentet om ændring af dets forretningsorden om interne undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF)

(Art. 230, 1, EF; Parlamentets forretningsorden, art. 9a)

2. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt - retsakt fra Parlamentet, der uden forskel angår dets nuværende og fremtidige medlemmer - generel karakter - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF; Parlamentets forretningsorden)

Sammendrag

1. En retsakt fra Europa-Parlamentet, hvorved der dels foretages en ændring af dettes forretningsorden ved indsættelse af en artikel 9a om interne undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), og dels sker en godkendelse af Parlamentets afgørelse om betingelser og nærmere vilkår for de interne undersøgelser, som er en del af de foranstaltninger, der skal sikre beskyttelsen af Fællesskabernes finansielle interesser og bekæmpe svig og enhver anden ulovlig aktivitet til skade for disse interesser, går ved sit formål og sine virkninger ud over rammerne for den interne tilrettelæggelse af Parlamentets arbejde. Følgelig er der tale om en retsakt, som kan være genstand for et søgsmål i henhold til artikel 230, stk. 1, EF.

( jf. præmis 56 og 57 )

2. En sag anlagt af medlemmer af Europa-Parlamentet til prøvelse af en retsakt fra denne institution, som uden forskel angår dettes medlemmer ved dens ikrafttræden samt enhver anden person, som senere skal varetage samme hverv, må afvises. En sådan retsakt finder uden tidsmæssig begrænsning anvendelse på objektivt bestemte situationer og har retsvirkninger for persongrupper, der er defineret generelt og abstrakt. En sådan retsakt er derfor, skønt den benævnes »afgørelse«, en almengyldig foranstaltning.

( jf. præmis 61, 62 og 78 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker - Harmoniseringskontorets afgørelser - overholdelse af retten til kontradiktion

(Rådets forordning nr. 40/84, art. 73)

2. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - tegn uden fornødent særpræg - manglende usædvanligt islæt eller et minimumspræg af opfindsomhed ikke tilstrækkeligt til at nægte tegnet fornødent særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

3. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - ordet »LITE«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. En afgørelse fra et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), som ikke giver parten mulighed for at fremsætte bemærkninger til de absolutte registreringshindringer, som appelkammeret ex officio har lagt til grund, tilsidesætter retten til kontradiktion, hvis overholdelse er et grundlæggende princip i fællesskabsretten, som er fastslået i artikel 73 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, hvorefter afgørelser fra Harmoniseringskontoret kun må støttes på grunde, som parterne har haft lejlighed til at udtale sig om.

( jf. præmis 13-15 )

2. Manglende fornødent særpræg i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, kan ikke udledes af, at tegnet ikke har et usædvanligt islæt eller et minimumspræg af opfindsomhed. Et EF-varemærke kræver nemlig ikke nødvendigvis en nyskabelse og bygger ikke på et originalt eller fantasifuldt element, men på dets egnethed til at individualisere varer eller tjenesteydelser på markedet i forhold til varer eller tjenesteydelser af samme art, som konkurrenterne udbyder.

( jf. præmis 30 )

3. Ordet LITE, der ønskes registreret for fødevarer og restaurationsvirksomhed, mangler fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker. Dette ord, der er et ord skabt ud fra en fonetisk omskrivning af det engelske ord »light«, er almindeligt brugt i den engelsktalende del af Den Europæiske Union som et gængs udtryk i fødevare- og restaurationssektoren til at identificere eller karakterisere fødevarers beskaffenhed. Ordet oplyser blot den tilsigtede omsætningskreds om en egenskab ved de pågældende varer og den pågældende tjenesteydelse, nemlig fødevarernes, færdigretternes og restaurationsvirksomhedens lette art.

( jf. præmis 33-36 og 39 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - tredimensionale varemærker - bedømmelseskriterier i forhold til andre varemærkegrupper

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - tredimensionale varemærker - formen af en cylinderformet lommelygte

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, der bestemmer, at varemærker, der mangler fornødent særpræg, skal afvises fra registrering, skelner ikke mellem de forskellige varemærkegrupper. Der skal derfor ikke anvendes kriterier eller stilles krav, der er strengere ved bedømmelsen af det fornødne særpræg ved tredimensionale varemærker, der består af selve varernes form i forhold til de kriterier eller krav, der finder anvendelse på andre varemærkegrupper. Bedømmelsen af et varemærkes fornødne særpræg indebærer imidlertid, at der tages hensyn til alle relevante forhold, der er forbundet med sagens konkrete omstændigheder, og blandt disse forhold kan det ikke udelukkes, at arten af det varemærke, der er ansøgt om registrering af, kan påvirke den opfattelse, som den tilsigtede omsætningskreds vil få af varemærket.

Kravene til det fornødne særpræg af tredimensionale varemærker, der består af varernes form, kan ikke være mindre end kravene til ordmærker, idet det snarere er ordmærkerne, som forbrugeren er vant til at rette sin opmærksomhed imod.

( jf. præmis 32 og 33, 38 )

2. Tredimensionale varemærker, der består i formen af en cylinderformet lommelygte, der ønskes registreret for apparater til belysning og tilbehør hertil, mangler fornødent særpræg i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, idet cylinderformen på den ene side udgør en af de sædvanlige former for lommelygter og svarer til de former, der almindeligvis anvendes af andre lommelygteproducenter på markedet, hvorfor den snarere giver forbrugeren en angivelse vedrørende en vare og ikke giver mulighed for at individualisere denne vare og forbinde den med en bestemt forretningsmæssig oprindelse. På den anden side fremtræder de ansøgte formers æstetiske kvalitet og deres særligt originale design på grund af disse kendetegn snarere som varianter af en af de sædvanlige former for lommelygter end som former, der er i stand til at individualisere de pågældende varer og i sig selv angive en bestemt forretningsmæssig oprindelse.

( jf. præmis 36 og 37, 42 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber - varemærker uden fornødent særpræg - ordet »DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b) og c)]

Sammendrag

$$Et varemærke skal for at være omfattet af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker »udelukkende« bestå af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne den pågældende vares eller tjenesteydelses egenskaber. Hvad angår et ordmærke, der består af flere elementer, følger det af dette krav, at den beskrivende karakter skal bedømmes på grundlag af alle de elementer, som ordmærket består af, og ikke på grundlag af ét af disse elementer. Hvad derfor angår registreringen som EF-varemærke af ordkombinationen DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT for befordringsmidler til brug på land og dele hertil samt boligmøbler og kontormøbler, kan ordkombinationen DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT, vurderet på grundlag af alle sine elementer og læst i sammenhæng, ikke anses for udelukkende at bestå af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne de pågældende varers beskaffenhed, selv om det antages, at elementet »Bequemlichkeit« i sig selv betegner en egenskab ved de omhandlede varer, der kan tages i betragtning ved den beslutning om køb, som kundemålgruppen træffer.

Hvad endvidere angår bedømmelsen af det fornødne særpræg skal der ikke anvendes strengere kriterier på slogans end dem, der anvendes på andre tegn. Den pågældende ordkombination kan imidlertid alene anses for at mangle fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning 40/94, såfremt det er godtgjort, at sammensætningen af ordkombinationen »das Prinzip der ...« (»princippet for ...«) og et ord, der betegner en egenskab ved de pågældende varer eller tjenesteydelser, almindeligvis anvendes i forretningsmeddelelser, herunder navnlig reklamer.

( jf. præmis 27, 28, 44 og 46 )
Kriterierne for bedømmelse af prøverne under hensyn til de udvælgelsesbetingelser, der er anført i meddelelsen om udvælgelsesprøve, er en uadskillelig del af de sammenlignende bedømmelser, som komitéen foretager af de forskellige ansøgeres kvalifikationer. Disse kriterier har til formål i ansøgernes interesse at sikre en vis ensartethed i forbindelse med komitéens bedømmelser. Bedømmelserne afspejles i de karakterer, som komitéen giver ansøgerne, og er udtryk for de vurderinger, der anlægges af de enkelte ansøgere.

Der knytter sig en gyldighedsformodning til institutionernes retsakter. Navnlig har begrebet magtfordrejning et helt præcist indhold og sigter til det tilfælde, hvor en administrativ myndighed har anvendt sine beføjelser til et andet formål end det, hvortil den har fået dem tillagt. En afgørelse er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier må antages, at afgørelsen er truffet for at forfølge andre formål end de angivne.

Det følger heraf, at såfremt sagsøgeren ikke har påvist nogen som helst omstændighed, der kan rejse tvivl om gyldigheden af afgørelsen om ikke at give ham adgang til den mundtlige prøve i forbindelse med en almindelig udvælgelsesprøve, er der ikke grundlag for at afkræfte den formodning for gyldighed, som denne afgørelse er omfattet af, og forlange, at Kommissionen skal føre bevis for det modsatte, idet det således pålægges den at fremlægge de oplysninger, som den pågældende ønsker.

(jf. præmis 37, 38 og 40)

Henvisning til: Retten, 13 juli 2000. sag T-157/99, Griesel mod Rådet, Sml. Pers. IA, s. 151, og II, s. 699, præmis 25; Retten, 6. marts 2001, sag T-100/00, Campoli mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 71, og II, s. 347, præmis 62.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - retsakter, der kan være genstand for søgsmål - retsakter, der har bindende retsvirkninger - bedømmelse af disse virkninger ud fra retsaktens indhold - Kommissionens beslutning om støttens forenelighed med fællesmarkedet - støtte omfattet af multisektorale rammebestemmelser - beslutning, der ikke kritiserer den støttemodtagende virksomhed - søgsmålsinteresse - foreligger ikke

(Art. 230 EF)

Sammendrag

$$Alene de retsakter, der har bindende retsvirkninger, og som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål. Ved afgørelsen af, om en retsakt eller en beslutning har sådanne virkninger, skal der lægges vægt på indholdet.

Det følger heraf, at det forhold, at en beslutning erklærer, at en anmeldt støtte er forenelig med fællesmarkedet, og således i princippet ikke er bebyrdende for sagsøgeren, der har modtaget støtten, ikke i sig selv fritager Fællesskabets retsinstanser for at undersøge, om Kommissionens i beslutningen indeholdte bedømmelse har bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser.

For så vidt angår en beslutning, der er truffet i henhold til multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter, kan Kommissionens bedømmelse af den specifikt gældende faktor - i det omfang den tilladte maksimale støtteintensitet fastsættes på grundlag af den beregningsmetode, der bl.a. består af en justeringsfaktor for konkurrencen - medføre bindende retsvirkninger, for så vidt som den er afgørende for størrelsen af den støtte, der kan erklæres for forenelig med fællesmarkedet. Virkningerne af en sådan bedømmelse kan imidlertid ikke anses for at berøre interesserne hos den virksomhed, der modtager støtten, når den tilladte maksimale støtteintensitet ved afslutningen af den af Kommissionen foretagne forudgående undersøgelse bliver større eller lig med størrelsen af den støtte, som den pågældende medlemsstat har anmeldt.

( jf. præmis 36-38, 40 og 41 )
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

31. januar 2002

Sag T-206/00

Merja Hult

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — indplacering — begrundelse — vedtægtens artikel 32 — Kommissionens beslutning om kriterier for indplacering i lønklasse og på løntrin ved ansættelsen — anciennitetsforbedring — betingelser — retssikkerhedsprincippet«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-81

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 8. oktober 1999 om med virkning fra den 16. januar 1999 endeligt at indplacere sagsøgeren i lønklasse A7, løntrin 1.

Udfald:

Kommissionens afgørelse af 8. oktober 99 om med virkning fra den 16. januar 99 endeligt at indplacere sagsøgeren i lønklasse A7, løntrin 1, annulleres. Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Begrundelsespligten i vedtægtens artikel 25, stk. 2, har til formål dels at give den berørte tilstrækkeligt grundlag til at kunne vurdere, om administrationens afgørelse var berettiget og til at kunne bedømme, om det har noget formål at anlægge sag ved Retten, dels at give Retten mulighed for at udøve domstolskontrol. Begrundelsespligtens omfang skal vurderes afhængigt af de konkrete omstændigheder, bl.a. retsaktens indhold, arten af de påberåbte grunde og den interesse, som modtageren kan have i at få forklaringer. For at vurdere, om begrundelsen er tilstrækkelig, skal den placeres i den sammenhæng, hvori den anfægtede retsakt indgår. (jf. præmis 27 og 28) Henvisning til: Retten, 27. april 1999, sag T-283/97, Thinus mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 69, og II, s. 353, præmis 73 og 77 og den deri nævnte retspraksis; Retten, 9. marts 2000, sag T-10/99, Nuñez mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 47, og II, s. 203, præmis 41.

Retssikkerhedsprincippet skal sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhører under fællesskabsretten. I den forbindelse er det væsentligt, at Fællesskabets institutioner overholder princippet om, at der ikke må ændres i en retsakt, der er vedtaget af dem, og som påvirker den retlige og faktiske stilling hos de retssubjekter, der er berørt deraf, hvorfor sådanne retsakter kun kan ændres under overholdelse af de gældende kompetence- og procedureregler. (jf. præmis 38) Henvisning til: Retten, 21. oktober 1997, sag T-229/94, Deutsche Bahn mod Kommissionen, Sml. II. s. 1689, præmis 113 og den deri nævnte retspraksis.