Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse - søgsmål fra virksomheder, som reklamerer for tobaksvarer - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF); Rådets direktiv 98/43)

Sammendrag

$$Et annullationssøgsmål til prøvelse af direktiv 98/43 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse som anlægges af virksomheder, der dels sælger andre produkter end tobaksvarer under varemærker for tobaksvarer, dels reklamerer for tobaksvarer, må afvises fra realitetsbehandling.

For det første giver traktatens artikel 173, stk. 4 (efter ændring nu artikel 230, stk. 4, EF), ikke borgere ret til at anlægge direkte søgsmål ved Fællesskabets retsinstanser til prøvelse af direktiver. Selv om det forudsættes, at det er muligt - i strid med ordlyden af traktatens artikel 173, stk. 4 - at ligestille direktiver med forordninger, således at et søgsmål til prøvelse af en beslutning »udfærdiget i form af« et direktiv kan realitetspåkendes, udgør direktiv 98/43 ikke nogen »forklædt« beslutning og indeholder ikke særlige bestemmelser, som har karakter af en individuel beslutning i forhold til sagsøgerne. Direktivet udgør nemlig reelt en retsanordnende foranstaltning, da det gælder generelt og abstrakt for alle de erhvervsdrivende i medlemsstaterne, som fra et givet tidspunkt opfylder de heri fastsatte betingelser, og da det for at kunne anvendes internt i medlemsstaterne desuden skal gennemføres i disses nationale ret ved udstedelse af nationale gennemførelsesbestemmelser.

For det andet kan selv en retsanordnende foranstaltning, som gælder for de pågældende erhvervsdrivende i almindelighed, ganske vist berøre visse af dem umiddelbart og individuelt, men det er ikke tilfældet med det omhandlede direktiv. Forudsætningen for, at sagsøgerne kan anses for at være umiddelbart berørt, er nemlig, at den anfægtede fællesskabsforanstaltning umiddelbart har indvirkning på deres retsstilling, og at foranstaltningen ikke overlader et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, men gennemførelsen skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler. Direktiv 98/43, som påbyder medlemsstaterne at pålægge de erhvervsdrivende forpligtelser, skaber imidlertid ikke i sig selv disse forpligtelser for sagsøgerne og kan derfor ikke berøre disse umiddelbart. Subsidiært må det endvidere fastslås, at direktivet overlader medlemsstaterne et skøn af et sådant omfang, at det er udelukket, at sagsøgerne er umiddelbart berørt af direktivet. Følgelig har direktivet ikke som sådan umiddelbart indvirkning på sagsøgernes retsstilling.

Endelig kan det af sagsøgerne indgivne annullationssøgsmål ikke fremmes til realitetsbehandling med den begrundelse, at sagsøgernes retsbeskyttelse i modsat fald ville være utilstrækkelig, fordi der ikke findes nogen nationale retsmidler, som i givet fald muliggør en kontrol med det anfægtede direktivs gyldighed under anvendelse af den præjudicielle forelæggelsesadgang efter traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF). Det følger nemlig af princippet om borgernes lighed hvad angår betingelserne for at anlægge annullationssøgsmål ved Fællesskabets retsinstanser, at disse betingelser ikke må afhænge af omstændigheder, som er særegne for den enkelte medlemsstats domstolsordning. Den omstændighed, at den præjudicielle forelæggelsesadgang måtte være ineffektiv i forhold til et annullationssøgsmål - såfremt denne omstændighed i øvrigt måtte anses for godtgjort - giver ikke Retten beføjelse til at sætte sig i stedet for fællesskabslovgiver for at udvirke en ændring af det retsmiddel- og proceduresystem, som er indført ved traktatens artikel 173 og 177 samt ved traktatens artikel 178 (nu artikel 235 EF), og hvormed Domstolen og Retten skal kunne kontrollere legaliteten af fællesskabsinstitutionernes retsakter.

I øvrigt ses sagsøgerne ikke at være afskåret fra enhver søgsmålsret med hensyn til de eventuelle virkninger af direktiv 98/43. De berørte parter har nemlig i al fald mulighed for, hvis de finder, at de har lidt skade direkte som følge af direktivet, at anfægte det under et søgsmål om erstatningsansvar uden for kontraktforhold i medfør af traktatens artikel 178 og EF-traktatens artikel 215 (nu artikel 288 EF).

( jf. præmis 27, 28, 30, 52, 70, 71, 74, 75 og 77 )