Sag T-11/06

Romana Tabacchi Srl

mod

Europa-Kommissionen

»Konkurrence – karteller – det italienske marked for køb og første forarbejdning af råtobak – beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF – fastsættelse af priser og opdeling af markedet – deltagelse i en overtrædelse – overtrædelsens varighed – bøder – formildende omstændigheder – maksimumsgrænse på 10% af omsætningen – ligebehandling – fuld prøvelsesret«

Sammendrag af dom

1. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – vurdering – forpligtelse til at tage hensyn til den konkrete indvirkning på markedet – foreligger ikke – kriteriet om overtrædelsens art afgørende

[Art. 81, stk. 1, litra a) og b), EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A]

2. Konkurrence – bøder – retningslinjer for beregning af bøder – retlig karakter

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – meget alvorlige overtrædelser

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – virkningen af en konkurrencebegrænsende adfærd – ikke afgørende kriterium

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – den berørte virksomheds markedsandele

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – konkret indvirkning på markedet – bedømmelseskriterier

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

7. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – udmåling af bøden forholdsmæssigt i forhold til de elementer, der indgår i vurderingen af overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

8. Konkurrence – bøder – beslutning om pålæggelse af bøder – begrundelsespligt – rækkevidde

(Art. 253 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3)

9. Retspleje – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling – betingelser – nyt anbringende – begreb

(Rettens procesreglement, art. 48, stk. 2)

10. Konkurrence – karteller – aftaler mellem virksomheder – Kommissionen har bevisbyrden for en overtrædelse og dennes varighed – anvendelse af princippet om uskyldsformodning

(Art. 81, stk. 1, EF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 48, stk. 1)

11. Konkurrence – karteller – bevis – graden af præcision, der kræves i Kommissionens bevisforhold

(Art. 81, stk. 1, EF)

12. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – vurdering – hensyntagen til den økonomiske virkelighed på det tidspunkt, da overtrædelsen blev begået

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 3; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

13. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – inddeling af de berørte virksomheder i kategorier – betingelser – overholdelse af ligebehandlingsprincippet

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

14. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – virksomhed udsat for trusler og pres – ikke omfattet

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3)

15. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – virksomhedens passive rolle eller rolle som medløber – bedømmelseskriterier

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3, første led)

16. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – berørte virksomheder udgør små og mellemstore virksomheder – ingen betydning

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A, stk. 5)

17. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – formildende omstændigheder – adfærd, der afviger fra den, der blev aftalt i kartellet

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3, andet led)

18. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – formildende omstændigheder – vurdering

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3)

19. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – maksimumsbeløb – beregning – sondring mellem bødens endelige beløb og mellembeløb – følger

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

20. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – den pågældende virksomheds økonomiske situation – hensyntagen – forpligtelse – foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

21. Konkurrence – bøder – størrelse – Kommissionens skøn – domstolskontrol – fuld prøvelsesret

(Art. 229 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 31; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

22. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – afskrækkende virkning – overholdelse af proportionalitetsprincippet

(Art. 81 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

1. Artikel 81, stk. 1, litra a) og b), EF fastsætter, at aftaler og samordnet praksis, som består i direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller andre transaktionsvilkår, begrænsning af eller kontrol med produktion eller afsætning, er udtrykkeligt uforenelige med fællesmarkedet. Overtrædelser af denne type, navnlig sådanne, som vedrører horisontale aftaler eller åbenbare overtrædelser af konkurrencereglerne, er kvalificeret som særligt grove, eftersom de har en direkte indvirkning på de væsentlige konkurrenceparametre på det pågældende marked.

Grovheden af overtrædelser af Unionens konkurrenceregler skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Ifølge metoden fastsat i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten skal der ved vurderingen af en overtrædelses grovhed tages hensyn til overtrædelsens art, overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet – når den kan måles – og det berørte markeds udstrækning. Disse tre aspekter af vurderingen af overtrædelsens grovhed vejer imidlertid ikke lige tungt i den samlede vurdering. Overtrædelsens art er bl.a. af afgørende betydning for at betegne overtrædelserne som meget alvorlige. Derimod er hverken den konkrete indvirkning på markedet eller det geografiske markeds udstrækning nødvendige elementer for kvalificeringen af overtrædelsen som meget alvorlig i et tilfælde af horisontale aftaler, der bl.a. omhandler prisfastsættelse. Således kan horisontale karteller af denne type kvalificeres som »meget alvorlige« overtrædelser alene på grund af deres art, uden at Kommissionen skal godtgøre overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet.

(jf. præmis 67, 69, 74 og 76-78)

2. Retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten er et instrument, der – under overholdelse af trinhøjere retsregler – har til formål at præcisere de kriterier, som Kommissionen anvender i forbindelse med udøvelsen af den skønsbeføjelse ved bødefastsættelsen, som artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 indrømmer den. Nævnte retningslinjer udgør ikke den retlige hjemmel for en beslutning, der fastsætter bøder, og som har hjemmel i forordning nr. 1/2003, men fastlægger generelt og abstrakt den metode, som Kommissionen har pålagt sig selv at anvende med henblik på udmålingen af de bøder, der pålægges ved denne beslutning, og de garanterer dermed retssikkerheden for virksomhederne.

Selv om retningslinjerne således ikke kan anses for retsregler, som vedkommende myndighed under alle omstændigheder er forpligtet til at overholde, fastsætter de dog vejledende regler for den praksis, der skal følges, og som vedkommende myndighed ikke kan fravige i konkrete tilfælde uden at angive en begrundelse.

Kommissionens begrænsning af sin skønsbeføjelse som følge af vedtagelsen af retningslinjerne er dog ikke uforenelig med opretholdelsen af en væsentlig skønsmargen for Kommissionen. Således er det forhold, at Kommissionen i retningslinjerne har præciseret sin tilgang til vurderingen af en overtrædelses grovhed, ikke til hinder for, at den vurderer overtrædelsen samlet på grundlag af alle de relevante omstændigheder, herunder de elementer, som ikke udtrykkeligt er nævnt i retningslinjerne.

(jf. præmis 71-73)

3. Det mindste udgangsbeløb på 20 mio. EUR, der er fastsat i retningslinjerne for beregning af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten for så vidt angår meget alvorlige overtrædelser, vedrører den enkelte virksomhed og ikke samtlige de virksomheder, der har deltaget i overtrædelsen.

(jf. præmis 86)

4. Hvad angår vurderingen af den konkrete indvirkning på markedet af en konkurrencebegrænsende praksis, der er i strid med EU-konkurrencereglerne, skal der ved beregningen af bøden for en sådan overtrædelse tages hensyn til dens varighed og alle de elementer, der kan indgå i bedømmelsen af overtrædelsens grovhed, såsom de enkelte virksomheders adfærd og rolle ved gennemførelsen af den samordnede praksis, den fortjeneste, virksomhederne har kunnet opnå ved denne praksis, deres størrelse og værdien af de omhandlede varer samt den risiko, som overtrædelser af den art indebærer for gennemførelsen af Unionens mål. Heraf følger, at virkningen af en konkurrencebegrænsende adfærd ikke i sig selv er et afgørende kriterium ved fastlæggelsen af en passende bøde. Navnlig forhold, der vedrører forsættet, kan have større betydning end forhold, der vedrører disse virkninger, særligt når der er tale om overtrædelser, der efter deres karakter er alvorlige, såsom opdeling af markeder.

(jf. præmis 90)

5. Hver af de berørte virksomheders markedsandele på det marked, som er genstand for en konkurrencebegrænsende praksis i EU-rettens forstand, er et objektivt element, som, selv hvor der mangler bevis for overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet, udgør en korrekt målestok for hver virksomheds ansvar for så vidt angår denne praksis’ potentielle skadelighed for de normale konkurrencevilkår. Således er en virksomheds markedsandele med henblik på fastsættelsen af bødens størrelse relevante ved vurderingen af, hvilken indflydelse virksomheden har haft på markedet.

(jf. præmis 97)

6. For at vurdere overtrædelsens alvor er det afgørende, at kartellets medlemmer havde gjort alt, hvad der stod i deres magt, for at give deres hensigter en konkret virkning. Hvad der efterfølgende skete med hensyn til de markedspriser, der faktisk blev opnået, kunne blive påvirket af andre faktorer, som kartelmedlemmerne ikke havde kontrol over, hvorfor de ikke kan drage fordel heraf ved at gøre eksterne faktorer, såsom en prisforhøjelse på det pågældende marked, som modvirkede deres egne bestræbelser, til forhold, der begrunder en bødenedsættelse.

(jf. præmis 99 og 100)

7. Proportionalitetsprincippet indebærer, at EU-institutionernes retsakter ikke må gå videre end nødvendigt og passende for gennemførelsen af det tilsigtede formål. Inden for rammerne af de af Kommissionen indledte procedurer for at sanktionere overtrædelser af konkurrencereglerne medfører anvendelsen af dette princip, at bøderne ikke må være uforholdsmæssige, set i forhold til de tilsigtede mål, dvs. i forhold til overholdelsen af disse bestemmelser, og at størrelsen af den bøde, som pålægges en virksomhed for en overtrædelse af konkurrenceretten, bør stå i rimeligt forhold til overtrædelsen, vurderet i sin helhed, idet der navnlig bør tages hensyn til overtrædelsens grovhed. I særdeleshed indebærer proportionalitetsprincippet, at Kommissionen skal udmåle bøden forholdsmæssigt i forhold til de elementer, der tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, og at den i denne henseende skal anvende disse elementer på en sammenhængende og objektivt berettiget måde.

Under disse omstændigheder tilsidesætter Kommissionen ikke proportionalitetsprincippet ved at fastsætte udgangsbeløbet for en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne til 10 mio. EUR, såfremt denne overtrædelse er en meget alvorlig og forsætlig overtrædelse af konkurrencereglerne, og nævnte beløb er blevet fastsat på et niveau, som ligger betydeligt lavere end den minimumstærskel, som er fastsat i retningslinjerne for denne type karteller.

(jf. præmis 104, 105 og 107)

8. Begrundelsespligten i forbindelse med fastsættelsen af bøder for tilsidesættelse af EU-konkurrenceretten er opfyldt, såfremt Kommissionen i sin beslutning giver oplysninger om de hensyn, der har givet grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed og dens varighed.

Selv om Kommissionen i medfør af traktatens artikel 253 i den henseende skal anføre de faktiske forhold, som beslutningens retmæssighed afhænger af, såvel som de overvejelser, der har foranlediget den til at vedtage beslutningen, er det ifølge nævnte bestemmelse ikke påkrævet, at Kommissionen går ind i en drøftelse af alle de faktiske og retlige omstændigheder, der har været fremme under den administrative procedure.

Hvad angår en beslutning, hvorved flere virksomheder pålægges bøder, skal begrundelsespligtens rækkevidde bl.a. vurderes under hensyntagen til, at overtrædelsernes grovhed skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder bl.a. sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

(jf. præmis 109 og 233)

9. I henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, første afsnit, må der ikke fremsættes nye anbringender under sagens behandling, medmindre de støttes på retlige eller faktiske omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne. I denne forbindelse antages et anbringende, der udgør en uddybning af et anbringende, der tidligere er fremsat direkte eller indirekte, og som har en nær sammenhæng med dette, til realitetsbehandling.

(jf. præmis 124)

10. Det påhviler Kommissionen ikke blot at bevise kartellets eksistens, der strider mod Unionens konkurrenceregler, men også dets varighed. Især med hensyn til bevisførelsen vedrørende en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF skal Kommissionen føre bevis for de fastslåede overtrædelser og for, at de omstændigheder, som udgør overtrædelsen, faktisk foreligger. Er Retten i tvivl, skal dette komme den virksomhed til gode, som er adressat for den beslutning, hvori der fastslås en overtrædelse. Retten kan derfor ikke konkludere, at Kommissionen har ført fornødent bevis for den pågældende overtrædelse, hvis den fortsat nærer tvivl vedrørende dette spørgsmål, navnlig i en sag, hvori der er nedlagt påstand om annullation og/eller ændring af en beslutning, hvori der pålægges en bøde. I denne sidstnævnte situation skal der nemlig tages hensyn til princippet om uskyldsformodning, som indgår blandt de grundlæggende rettigheder, der er beskyttet i Unionens retsorden, og som er knæsat i artikel 48, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Henset til karakteren af de pågældende overtrædelser samt til karakteren og alvoren af de hertil knyttede sanktioner finder princippet om uskyldsformodning anvendelse på sager vedrørende tilsidesættelser af konkurrencereglerne, der gælder for virksomhederne, og som vil kunne føre til at pålægge bøder eller tvangsbøder. Det er derfor nødvendigt, at Kommissionen fremlægger præcise og samstemmende beviser, der kan støtte den faste overbevisning, at overtrædelsen er blevet begået.

Hver enkelt af de af Kommissionen fremlagte beviser skal imidlertid ikke nødvendigvis opfylde disse kriterier i forhold til hver enkelt led i overtrædelsen. Det er tilstrækkeligt, at den række indicier, som institutionen har påberåbt sig, bedømt i deres helhed, opfylder dette krav.

(jf. præmis 129, 130 og 143)

11. Det er hyppigt forekommende, at de aktiviteter, som en konkurrencebegrænsende aftale indebærer, gennemføres hemmeligt, at møderne afholdes hemmeligt, og at dokumenterne herom begrænses til et minimum. Selv i tilfælde, hvor Kommissionen opdager dokumenter, der udtrykkeligt viser en ulovlig kontakt mellem erhvervsdrivende, som f.eks. referater fra et møde, er disse derfor normalt kun brudstykkeagtige og spredte, hvorfor det ofte viser sig nødvendigt at rekonstruere visse enkeltheder ved hjælp af følgeslutninger. I de fleste tilfælde må den omstændighed, at der foreligger en konkurrencebegrænsende praksis eller aftale, derfor udledes ved en slutning ud fra et vist antal sammenfaldende omstændigheder og indicier, der, når de betragtes samlet, og i mangel af en anden logisk forklaring kan udgøre beviset for en tilsidesættelse af konkurrencereglerne.

Endvidere skal Kommissionen i mangel af beviser, der gør det muligt at foretage en direkte fastlæggelse af en overtrædelses varighed, i det mindste støtte sig på beviser, der vedrører faktiske omstændigheder, som tidsmæssigt ligger indbyrdes så nær, at det med rimelighed kan medgives, at denne overtrædelse er forløbet uafbrudt mellem to specifikke datoer.

I denne forbindelse er det tilstrækkeligt bevis for, at en virksomhed har deltaget i et kartel, hvis Kommissionen godtgør, at virksomheden har deltaget i møder, hvorunder der blev indgået konkurrencestridige aftaler, uden klart at have taget afstand herfra. Når deltagelsen i sådanne møder er blevet bevist, påhviler det virksomheden at fremføre indicier af en sådan beskaffenhed, at de kan påvise, at dens deltagelse i nævnte møder ikke var sket for at begrænse konkurrencen, og herved påvise, at den over for konkurrenterne havde oplyst, at den deltog i møderne med et andet formål end deres. Begrundelsen for dette retsprincip er, at virksomheden, der har deltaget i det nævnte møde uden offentligt at tage afstand fra det, der blev drøftet, har givet de andre deltagere det indtryk, at den tilsluttede sig mødets resultat og ville rette sig efter det. Kommissionen anlægger derimod en urigtig bedømmelse, hvis den uden tilstrækkelige beviser konkluderer, at en virksomhed har deltaget i et kartel i strid med EU-konkurrencereglerne.

(jf. præmis 131, 132, 158, 165 og 166)

12. Det bemærkes vedrørende valget af referenceår med henblik på fastsættelse af virksomhedens relative vægt i forbindelse med et kartel i strid med EU-konkurrencereglerne, at selv om retningslinjerne for beregning af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten i punkt 1 A, fjerde og femte afsnit, foreskriver en forskellig behandling af virksomhederne på baggrund af deres økonomiske vægt, foreskriver de ikke, hvilket år virksomhedernes relative vægt skal fastsættes i forhold til.

I den henseende har Kommissionen pligt til at vælge en beregningsmetode, som gør det muligt at tage højde for de enkelte virksomheders størrelse og økonomiske betydning samt omfanget af overtrædelsen for hver enkeltes vedkommende ud fra den økonomiske situation, som den var på det tidspunkt, da overtrædelsen blev begået. Endvidere er det nødvendigt at afgrænse den periode, som skal lægges til grund, således at de fremkomne omsætningstal og markedsandele er så sammenlignelige som muligt. Det følger heraf, at referenceåret ikke nødvendigvis skal være det sidste hele år, hvor overtrædelsen har varet.

(jf. præmis 176 og 177)

13. Den metode, der består i at inddele medlemmerne af et kartel i kategorier med henblik på at foretage en differentieret behandling af dem i forbindelse med fastsættelsen af bødernes udgangsbeløb, selv om der dermed ses bort fra størrelsesforskellene mellem virksomheder i én og samme kategori, medfører, at der fastsættes det samme udgangsbeløb for virksomhederne i samme kategori.

En sådan inddeling i kategorier skal imidlertid overholde ligebehandlingsprincippet, som forbyder, at ensartede situationer behandles forskelligt, og at forskellige situationer behandles ens, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet. Endvidere skal bøden i det mindste stå i rimeligt forhold til de faktorer, som indgår i vurderingen af overtrædelsens grovhed. Ved undersøgelsen af, om en inddeling af medlemmerne af et kartel i kategorier overholder ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet, skal det påses, at inddelingen er sammenhængende og objektivt begrundet.

Selv om Kommissionen i den henseende kan tage hensyn til den markedsandel, som en karteldeltagende virksomhed har i det sidste fulde år af den konstaterede overtrædelse ved vurderingen af virksomhedens størrelse og økonomiske betydning på et bestemt marked samt omfanget af den overtrædelse, som virksomheden har begået, skal den imidlertid sikre, at markedsandelene for hver af de implicerede virksomheder korrekt afspejler den økonomiske situation, som den var på det tidspunkt, da overtrædelsen blev begået. Når der er tale om overtrædelser af lang varighed, er det imidlertid kun som hovedregel, når det sidste fulde år af overtrædelsen, som Kommissionen har lagt til grund, svarer til varigheden af hver enkelt virksomheds deltagelse, at de markedsandele, der kan tilskrives disse virksomheder, kan udgøre relevante indikatorer i denne henseende og gøre det muligt at opnå resultater, der er så sammenlignelige som muligt, navnlig med det formål at inddele de implicerede virksomheder i kategorier.

(jf. præmis 180-182, 184 og 186)

14. Eksistensen af trusler og pressioner, der har til formål at tilskynde en virksomhed til at deltage i en overtrædelse af EU-konkurrenceretten, henhører ikke under de formildende omstændigheder, som er opregnet i retningslinjerne om beregning af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten. Pres, der udøves af virksomheder og tilsigter at tilskynde andre virksomheder til at deltage i en overtrædelse af EU-konkurrencereglerne, uanset dets størrelse, fritager ikke den pågældende virksomhed for dens ansvar for den begåede overtrædelse, ændrer ikke ved kartellets grovhed og kan ikke være en formildende omstændighed med henblik på udregningen af bøderne, eftersom den pågældende virksomhed kunne have angivet det eventuelle pres til de kompetente myndigheder og indgivet en klage til dem. Kommissionen er derfor ikke forpligtet til at betragte sådanne trusler som en formildende omstændighed.

(jf. præmis 211-213)

15. Blandt de forhold, som kan påvise en virksomheds passive rolle i et kartel, og som kan begrunde en bødenedsættelse i henhold til punkt 3, første led, i retningslinjerne for beregning af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, kan der tages hensyn til en væsentligt mere sporadisk deltagelse i møderne end andre medlemmer af kartellet, ligesom den sene indtræden på det marked, hvorpå overtrædelsen er begået, uafhængigt af varigheden af dens deltagelse i overtrædelsen eller endog udtrykkelige erklæringer herom fra repræsentanter fra andre virksomheder, som har deltaget i overtrædelsen. Et kartelmedlems »passive rolle« indebærer i øvrigt, at virksomheden holder en »lav profil«, dvs. ikke deltager aktivt i udarbejdelsen af den eller de konkurrencestridige aftaler.

Det er i den henseende ikke tilstrækkeligt, at den pågældende virksomhed i visse dele af den periode, hvori kartellet har eksisteret, eller for visse aftalers vedkommende har holdt en »lav profil«, såfremt dette måtte anses for godtgjort. At indkalde til møder, at fremsætte forslag til dagsorden og at uddele arbejdsdokumenter til møderne i andre perioder er således uforeneligt med en passiv rolle som medløber, der holder en lav profil. Sådanne initiativer afslører sagsøgerens gunstige og aktive indstilling over for kartellets udvidelse, fortsættelse og kontrol.

Dertil kommer, at når en virksomhed, selv uden at spille en aktiv rolle, har deltaget i et eller flere møder med et konkurrencebegrænsende formål, må virksomheden antages at have deltaget i kartellet, medmindre den godtgør, at den tog åbent afstand fra den konkurrencestridende samordning. Ved at deltage i møderne tilslutter virksomheden sig eller giver i det mindste de andre deltagere det indtryk, at virksomheden principielt tilslutter sig indholdet i de konkurrencestridige aftaler, der aftales på møderne.

(jf. præmis 217, 218, 220, 223 og 225)

16. Punkt 1 A, femte afsnit, i retningslinjerne for beregning af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten giver Kommissionen mulighed for at forhøje bøderne for store virksomheder, men pålægger den ikke at nedsætte de bøder, der er fastsat for virksomheder af ringe størrelse. Virksomhedens størrelse er nemlig taget i betragtning med det loft, der er fastsat i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 og i retningslinjernes bestemmelser. Bortset fra disse betragtninger vedrørende størrelsen er der ingen grund til at behandle små og mellemstore virksomheder anderledes end andre virksomheder. Den omstændighed, at virksomhederne er små og mellemstore virksomheder, fritager dem ikke for forpligtelsen til at overholde konkurrencereglerne.

Desuden kræver artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 heller ikke, såfremt flere virksomheder, der er impliceret i samme overtrædelse, pålægges bøder, at det bødebeløb, der pålægges en lille eller mellemstor virksomhed, ikke må være større – udtrykt som en procentsats af omsætningen – end de bødebeløb, der pålægges større virksomheder. Det fremgår nemlig af denne bestemmelse, at der såvel for små eller mellemstore virksomheder som for større virksomheder ved bødeudmålingen skal tages hensyn til overtrædelsens grovhed og varighed.

(jf. præmis 226, 228 og 260)

17. Kommissionen er kun forpligtet til at anerkende, at der foreligger en formildende omstændighed, fordi de ulovlige aftaler reelt ikke er blevet gennemført, i henhold til punkt 3, andet led, i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, såfremt den virksomhed, der påberåber sig den manglende gennemførelse af kartellet, kan bevise, at den klart og virkningsfuldt har modsat sig gennemførelsen af dette kartel, således at den har forstyrret selve dettes funktion, og at den ikke tilsyneladende har tilsluttet sig aftalen og dermed tilskyndet andre virksomheder til at gennemføre det pågældende kartel. Det ville være for let for virksomhederne at mindske risikoen for at skulle betale en stor bøde, hvis de kunne få gavn af et ulovligt kartel og derefter opnå en nedsættelse af bøden med den begrundelse, at de kun havde spillet en begrænset rolle i gennemførelsen af overtrædelsen, selv om de ved deres holdning tilskyndede andre virksomheder til at udvise en adfærd, der var til større skade for konkurrencen.

(jf. præmis 240 og 241)

18. Det angives ikke i retningslinjerne for beregning af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, at Kommissionen systematisk skal tage særskilt hensyn til hver af de formildende omstændigheder, der opregnes i disse retningslinjers punkt 3. Det følger heraf, at Kommissionen således ikke er forpligtet til automatisk at indrømme en yderligere nedsættelse på denne baggrund, da spørgsmålet, om det er passende eventuelt at nedsætte bøden på grundlag af formildende omstændigheder, skal bedømmes ud fra en samlet vurdering under hensyn til alle de relevante omstændigheder.

(jf. præmis 242)

19. Det øvre loft på 10% af virksomhedens samlede omsætning, der er fastsat i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, har et formål, der adskiller sig fra og er selvstændigt i forhold til formålet med kriterierne vedrørende overtrædelsens grovhed og varighed, nemlig at undgå, at der pålægges bøder, som virksomhederne under hensyn til deres størrelse, således som denne, ganske vist omtrentligt og ufuldstændigt, fremgår af deres samlede omsætning, kan forudses ikke at være i stand til at betale. Der er således tale om en grænse, der finder ensartet anvendelse på samtlige virksomheder, og som er fastsat under hensyn til den enkelte virksomheds størrelse, med det formål at undgå bøder på et urimeligt og uforholdsmæssigt niveau. En sådan grænse kan alene have den konsekvens, at det bødebeløb, der er beregnet på grundlag af kriterierne vedrørende overtrædelsens grovhed og varighed, nedsættes til det maksimalt tilladte niveau, når denne grænse overskrides. Anvendelsen af denne grænse indebærer, at den berørte virksomhed ikke betaler hele den bøde, der i princippet skulle betales efter en vurdering på grundlag af de nævnte kriterier.

Artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 er i øvrigt ikke til hinder for, at Kommissionen ved beregningen som mellemresultat anvender et beløb, som overstiger den nævnte grænse, forudsat at den endeligt pålagte bøde ikke overstiger dette maksimum. Heraf følger, at Kommissionen ikke på noget tidspunkt i anvendelsen af retningslinjerne for beregning af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten kan være forpligtet til at sikre, at de midlertidige bødebeløb, der er fastsat, afspejler enhver forskel på de berørte virksomheders samlede omsætning. Ydermere har Kommissionen heller ikke pligt til at sikre, at de endelige bødebeløb, som dens beregninger resulterer i for de berørte virksomheder, afspejler alle forskelle mellem disse i henseende til deres samlede omsætning.

(jf. præmis 257 og 259)

20. Kommissionen er ikke ved bødeudmålingen forpligtet til at tage hensyn til, at en berørt virksomhed befinder sig i en økonomisk underskudssituation, da anerkendelsen af en sådan forpligtelse ville medføre en uberettiget konkurrencemæssig fordel for de virksomheder, der er mindst tilpassede til markedsvilkårene.

(jf. præmis 258)

21. Den fulde prøvelsesret, som Retten i medfør af artikel 229 EF har fået tildelt ved artikel 31 i forordning nr. 1/2003, indebærer ud over en simpel legalitetskontrol af sanktionen, som kun tillader, at Kommissionen frifindes eller at den anfægtede retsakt annulleres, at Retten kan sætte sin egen vurdering i stedet for Kommissionens og derfor omgøre den anfægtede retsakt, også selv om den ikke annulleres, under hensyntagen til alle faktiske omstændigheder, f.eks. med henblik på at ændre den pålagte bøde, når spørgsmålet om bødens størrelse forelægges Retten til vurdering.

Når Retten fastsætter en bøde, er der i sagens natur ikke tale om en præcis matematisk operation. Retten er endvidere hverken bundet af Kommissionens beregninger eller af dens retningslinjer for beregning af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, når den træffer afgørelse i henhold til sin fulde prøvelsesret, men skal foretage sin egen vurdering under hensyntagen til alle sagens omstændigheder.

(jf. præmis 265 og 266)

22. Bøderne for overtrædelse af artikel 81 EF, som de er fastlagt i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, har til formål at bekæmpe de berørte virksomheders ulovlige handlinger samt at afskrække både de berørte virksomheder og andre virksomheder fra fremtidige overtrædelser af EU-konkurrenceretten. Da hensynet til den pågældende virksomheds størrelse og samlede ressourcer med henblik på at gøre den pålagte bøde tilstrækkeligt afskrækkende beror på den virkning, der tilstræbes over for nævnte virksomhed, kan bøden således ikke være ubetydelig bl.a. i forhold til virksomhedens økonomiske kapacitet.

Endvidere indebærer proportionalitetsprincippet, at institutionernes retsakter ikke må gå videre end nødvendigt og passende for gennemførelsen af det lovligt tilsigtede formål, hvorved det forudsættes, at såfremt det er muligt at vælge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vælges, og byrderne må herved ikke være uforholdsmæssige i forhold til de tilsigtede mål. Det følger heraf, at bøderne ikke må være uforholdsmæssige set i forhold til de tilsigtede mål, dvs. i forhold til overholdelsen af konkurrencebestemmelserne, og at størrelsen af den bøde, som pålægges en virksomhed, bør stå i rimeligt forhold til overtrædelsen vurderet i sin helhed, idet der navnlig bør tages hensyn til overtrædelsens grovhed.

(jf. præmis 279 og 280)

RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

5. oktober 2011 ( )

»Konkurrence – karteller – det italienske marked for køb og første forarbejdning af råtobak – beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF – fastsættelse af priser og opdeling af markedet – deltagelse i en overtrædelse – overtrædelsens varighed – bøder – formildende omstændigheder – maksimumsgrænse på 10% af omsætningen – ligebehandling – fuld prøvelsesret«

I sag T-11/06,

Romana Tabacchi Srl, tidligere Romana Tabacchi SpA, Rom (Italien), ved advokaterne M. Siragusa og G.C. Rizza,

sagsøger,

mod

Europa-Kommissionen, først ved É. Gippini Fournier og F. Amato, derefter ved Gippini Fournier og V. Di Bucci, og endelig ved Gippini Fournier og L. Malferrari, som befuldmægtigede,

sagsøgt,

angående dels en påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2005) 4012 endelig af 20. oktober 2005 om en procedure i henhold til artikel 81 stk. 1, [EF] (sag COMP/C.38 281/B.2 – Råtobak – Italien), dels en påstand om nedsættelse af den bøde, der er pålagt sagsøgeren,

har

RETTEN (Tredje Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, J. Azizi, og dommerne E. Cremona (refererende dommer) og S. Frimodt Nielsen,

justitssekretær: ekspeditionssekretær J. Palacio González,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 1. december 2010,

afsagt følgende

Dom

Sagens baggrund

1 Sagsøgeren Romana Tabacchi Srl er et italiensk selskab, som for nærværende er under likvidation, og hvis hovedaktivitet er første forarbejdning af råtobak. På tidspunktet for de faktiske omstændigheder, der er genstand for den foreliggende sag, var de eneste aktionærer i selskabet ægtefællerne B, der i fællesskab ejede og fortsat ejer samtlige aktier.

1. Den administrative procedure

2 Den 15. januar 2002 sendte Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 11 i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i artikel [81 EF] og [82 EF] (EFT 1959-1962, s. 81), anmodninger om oplysninger vedrørende det italienske marked for råtobak til de italienske forarbejdningsvirksomheders og tobakproducenters brancheforeninger, dvs. henholdsvis Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani (APTI, brancheorganisationen for italienske råtobakforarbejdningsvirksomheder) og Unione italiana tabacco (Unitab, den italienske tobakssammenslutning).

3 Den 19. februar 2002 modtog Kommissionen fra den italienske forarbejdningsvirksomhed, Deltafina SpA, der er medlem af APTI, en anmodning om bødefritagelse i henhold til Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EFT 2002 C 45, s. 3, herefter »samarbejdsmeddelelsen«). Den 6. marts 2002 indrømmede Kommissionen Deltafina en betinget bødefritagelse i medfør af nævnte meddelelses punkt 15.

4 Den 4. april 2002 modtog Kommissionen en anmodning om bødefritagelse i medfør af samarbejdsmeddelelsens punkt 8 og, subsidiært, en anmodning om fuld bødenedsættelse fra Dimon Italia Srl (datterselskab til Dimon Inc., nu Mindo Srl) i medfør af nævnte meddelelses punkt 20-27 samt en anmodning om fuld bødenedsættelse i medfør af samme fra Transcatab SpA (datterselskab til Standard Commercial Corp., herefter »SCC«).

5 Den 18. og 19. april 2002 aflagde Kommissionen kontrolbesøg i medfør af artikel 14 i forordning nr. 17 hos Dimon Italia og Transcatab samt hos Trestina Azienda Tabacchi SpA og sagsøgeren.

6 Den 8. oktober 2002 meddelte Kommissionen Dimon Italia og Transcatab, at eftersom de henholdsvis havde været den første og den anden virksomhed til at fremlægge bevismateriale for overtrædelsen i samarbejdsmeddelelsens forstand, havde Kommissionen til hensigt at indrømme dem en nedsættelse af den bøde, som de måtte være blevet pålagt på grund af de eventuelt konstaterede overtrædelser, ved afslutningen af den administrative procedure.

7 Den 25. februar 2004 vedtog Kommissionen en klagepunktsmeddelelse, som den sendte til ti virksomheder eller brancheforeninger, herunder Deltafina, Dimon Italia, Transcatab og sagsøgeren (herefter »forarbejdningsvirksomhederne«) og moderselskaberne til en række af disse, herunder Universal Corp., Dimon og SCC. Adressaterne for klagepunktsmeddelelsen fik aktindsigt i de administrative sagsakter, hvoraf kopi på en CD-rom blev sendt til dem af Kommissionen, og de har fremsendt skriftlige bemærkninger som svar på de af Kommissionen fremsatte klagepunkter. Der blev herefter afholdt en mundtlig høring den 22. juni 2004.

8 Efter vedtagelsen den 21. december 2004 af et tillæg til klagepunktsmeddelelsen af 25. februar 2004 blev en anden mundtlig høring afholdt den 1. marts 2005.

9 Efter at have hørt Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål og på baggrund af den endelige rapport fra høringskonsulenten vedtog Kommissionen den 20. oktober 2005 beslutning K(2005) 4012 endelig om en procedure efter artikel 81, stk. 1, [EF] (sag COMP/C.38 281/B.2 – Råtobak – Italien) (herefter »den anfægtede beslutning«), hvoraf et resumé er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende af 13. februar 2006 (EUT L 353, s. 45).

2. Den anfægtede beslutning

10 Den anfægtede beslutning vedrører for det første et horisontalt kartel, der var iværksat af forarbejdningsvirksomhederne på det italienske marked for råtobak (første betragtning til den anfægtede beslutning).

11 Kommissionen har i den anfægtede beslutning konstateret, at inden for rammerne af dette kartel havde forarbejdningsvirksomhederne fra 1995 til begyndelsen af 2002 fastsat forretningsbetingelserne for køb af råtobak i Italien, både direkte indkøb fra producenterne og køb hos »kontraktpakkere«, herunder prisfastsættelse og markedsdeling (første betragtning til den anfægtede beslutning).

12 Beslutningen omhandler for det andet to andre overtrædelser, som fandt sted fra begyndelsen af 1999 til udgangen af 2001, som er særskilte i forhold til det kartel, der var iværksat af forarbejdningsvirksomhederne, og som bestod i, at APTI fastsatte de kontraktpriser, som den ville forhandle på sine medlemmers vegne med henblik på indgåelse af brancheaftaler med Unitab, og i, at Unitab fastsatte de kontraktpriser, som den ville forhandle med APTI på sine medlemmers vegne med henblik på indgåelse af de samme aftaler.

13 I den anfægtede beslutning har Kommissionen anført, at forarbejdningsvirksomhedernes praksis udgjorde en sammenhængende og vedvarende overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF (jf. bl.a. 264.-269. betragtning til den anfægtede beslutning).

14 I den anfægtede beslutnings artikel 1, stk. 1, har Kommissionen lagt ansvaret for kartellet på forarbejdningsvirksomhederne, på Universal Corp., Deltafinas moderselskab, samt på Alliance One International, Inc. (herefter »Alliance One«), den ved fusionen mellem Dimon og SCC opståede virksomhed. Kommissionen har ligeledes i den anfægtede beslutnings artikel 1, stk. 2, konstateret, at APTI og Unitab havde overtrådt artikel 81, stk. 1, EF ved at vedtage aftaler om fastsættelse af de priser, som de på deres medlemmers vegne ville forhandle med henblik på indgåelse af brancheaftaler.

15 I den anfægtede beslutnings artikel 2 har Kommissionen pålagt de i præmis 14 ovenfor omhandlede virksomheder bøder samt pålagt APTI og Unitab bøder (jf. præmis 42 nedenfor).

16 I 356.-404. betragtning til den anfægtede beslutning har Kommissionen fastsat de bøder, der skal pålægges beslutningens adressater.

17 Bøderne er blevet fastsat af Kommissionen under hensyn til de pågældende overtrædelsers grovhed og varighed, som er de to kriterier, der udtrykkeligt er nævnt i artikel 23, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 [EF] og 82 [EF] (EFT 2003 L 1, s. 1) og i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 (356. og 357. betragtning til den anfægtede beslutning).

Fastsættelse af udgangsbeløbet for bøderne

Grovhed

18 Hvad angår den omhandlede overtrædelses grovhed har Kommissionen anført, at der ved vurderingen af dette forhold skal tages hensyn til overtrædelsens art, overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet – når den kan måles – og det berørte geografiske markeds udstrækning (365. betragtning til den anfægtede beslutning).

19 Kommissionen har herefter oplyst, at produktionen af råtobak i Italien svarede til 38% af Den Europæiske Unions kvotedækkede produktion, hvilket udgjorde 67,338 mia. EUR i 2001, som var det seneste hele år, hvor overtrædelsen blev begået (366. betragtning til den anfægtede beslutning).

20 Hvad angår overtrædelsens art har Kommissionen anset denne for at være meget alvorlig, eftersom den vedrører fastsættelse af købspriser for råtobakssorter i Italien og fordeling af indkøbte mængder. Kommissionen har under henvisning til nævnte beslutnings del vedrørende vurderingen af konkurrencebegrænsningen (272. betragtning ff.) anført, at indkøbskarteller kan påvirke producenternes vilje til at producere og begrænse konkurrencen mellem forarbejdningsvirksomhederne på markederne i de efterfølgende led. Kommissionen har endvidere anført, at dette især gælder, når det produkt, der berøres af indkøbskartellet, i det foreliggende tilfælde råtobak, er en væsentlig »råvare« for virksomhederne i de efterfølgende led, i det foreliggende tilfælde første forarbejdning og salg af forarbejdet tobak (367. og 368. betragtning til den anfægtede beslutning).

21 Kommissionen har i 369. betragtning til den anfægtede beslutning på baggrund af ovennævnte betragtninger konkluderet, at forarbejdningsvirksomhedernes overtrædelse måtte betragtes som meget alvorlig.

Forskellig behandling

22 Kommissionen har i 370.-376. betragtning til den anfægtede beslutning undersøgt spørgsmålet om »specifik vægt« og »afskrækkende virkning«. I den forbindelse har Kommissionen angivet, at den fandt det passende at tage hensyn til »hver enkelt virksomheds specifikke vægt og de sandsynlige følger af dens ulovlige adfærd« (370. betragtning til den anfægtede beslutning).

23 Kommissionen har således vurderet, at bøderne skulle fastsættes på grundlag af den enkelte implicerede virksomheds markedsstilling (371. betragtning til den anfægtede beslutning).

24 I den forbindelse har Kommissionen konkluderet, at hvad angår Deltafina burde udgangsbeløbet for bøden være højere, eftersom Deltafina viste sig at være den største aftager med en markedsandel på ca. 25% i 2001 (372. betragtning til den anfægtede beslutning).

25 Kommissionen har fundet, at Transcatab, Dimon Italia og Romana Tabacchi »burde anbringes i samme kategori«, og at udgangsbeløbet for bøden for deres vedkommende burde være lavere i betragtning af deres pågældende mindre markedsandele på ca. 9-11% i 2001 (373. betragtning til den anfægtede beslutning).

26 Kommissionen har dog fundet, at et udgangsbeløb, der udelukkende afspejler markedspositionen, ikke har en tilstrækkeligt afskrækkende virkning på Deltafina, Dimon Italia (Mindo) og Transcatab, eftersom de alle, på trods af deres relativt begrænsede omsætning, tilhørte eller i Mindos tilfælde havde tilhørt multinationale koncerner, der havde en betydelig økonomisk og finansiel styrke, og som var hovedtobaksselskaberne på verdensplan og opererede på forskellige aktivitetsniveauer inden for tobaksindustrien og på forskellige geografiske markeder (374. betragtning til den anfægtede beslutning).

27 Følgelig har Kommissionen for at tilføje bøden en afskrækkende virkning fundet det nødvendigt at anvende en multiplikationsfaktor på 1,5 – dvs. en forhøjelse på 50% – på det udgangsbeløb, der pålægges Deltafina, og en multiplikationsfaktor på 1,25 – dvs. en forhøjelse på 25% – på det udgangsbeløb, der pålægges Dimon Italia (Mindo) og Transcatab (375. betragtning til den anfægtede beslutning).

28 Således har Kommissionen i 376. betragtning til den anfægtede beslutning fastsat udgangsbeløbet for bøderne som følger:

– Deltafina: 37,5 mio. EUR

– Transcatab: 12,5 mio. EUR

– Dimon Italia (Mindo): 12,5 mio. EUR

– Romana Tabacchi: 10 mio. EUR.

Fastsættelse af grundbeløbet for bøderne

29 I 377.-378. betragtning til den anfægtede beslutning har Kommissionen undersøgt overtrædelsens varighed.

30 Kommissionen har fastslået, at det af forarbejdningsvirksomhederne gennemførte kartel blev påbegyndt den 29. september 1995 og ophørte ifølge forarbejdningsvirksomhedernes erklæringer den 19. februar 2002. Hvad navnlig angår sagsøgeren har Kommissionen konstateret, at virksomheden tilsluttede sig kartellet i oktober 1997, og at den stod uden for kartellet i perioden fra den 5. november 1999 til den 29. maj 2001 for derefter at tilslutte sig kartellet igen i perioden fra den 29. maj 2001 til den 19. februar 2002. Eftersom sagsøgeren alene havde deltaget i overtrædelsen i to år og otte måneder fandt Kommissionen, at udgangsbeløbet for den pålagte bøde skulle forhøjes med 25%, mens udgangsbeløbet for de bøder, som blev pålagt de andre forarbejdningsvirksomheder, blev forhøjet med 60%.

31 Grundbeløbet for de bøder, der er pålagt adressaterne for den anfægtede beslutning, er følgelig fastsat således:

– Deltafina: 60 mio. EUR

– Transcatab: 20 mio. EUR

– Dimon Italia (Mindo): 20 mio. EUR

– Romana Tabacchi: 12,5 mio. EUR.

Formildende omstændigheder

32 Kommissionen har i 380.-398. betragtning til den anfægtede beslutning undersøgt, om der var grund til at anerkende formildende omstændigheder.

33 Kommissionen har vedrørende sagsøgeren i 380. betragtning til den anfægtede beslutning anført, at sagsøgeren »ikke deltog i visse aspekter af kartellet (nemlig i det væsentlige de aspekter, der vedrørte direkte indkøb hos producenterne, hvorfra sagsøgeren først begyndte at indkøbe begrænsede mængder i 2000)«. Kommission har endvidere fastslået, at da sagsøgeren tilsluttede sig kartellet i 1997, havde virksomheden kun en lille markedsandel. Endelig har Kommissionen anført, at »sagsøgerens adfærd havde skadet kartellets formål på et sådan måde, at de andre karteldeltagere havde anset det for nødvendigt at drøfte, hvorledes de skulle reagere over for denne adfærd«.

34 På baggrund af disse betragtninger besluttede Kommissionen at nedsætte grundbeløbet for de bøder, som sagsøgeren blev pålagt, med 30%.

35 Hvad angår bl.a. situationen for Dimon Italia og Transcatab har Kommissionen forkastet samtlige deres argumenter for, at der forelå formildende omstændigheder (381.-384. betragtning til den anfægtede beslutning).

36 Endelig har Kommissionen taget hensyn til Deltafinas særlige situation og konkluderet, at den bøde, der er pålagt Deltafina, skal nedsættes med 50% som følge af, at virksomheden havde samarbejdet (385.-398. betragtning til den anfægtede beslutning).

37 Efter at have taget de formildende omstændigheder i betragtning har Kommissionen fastsat følgende bøder (399. betragtning til den anfægtede beslutning):

– Deltafina: 30 mio. EUR

– Dimon Italia (Mindo): 20 mio. EUR

– Transcatab: 20 mio. EUR

– Romana Tabacchi: 8,75 mio. EUR.

Loftet for bødens størrelse i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003

38 I 400.-404. betragtning til den anfægtede beslutning har Kommissionen undersøgt, om det var fornødent at tilpasse de grundbeløb, der er beregnet for de forskellige adressater, for at de ikke overskred grænsen på 10% af omsætningen i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003.

39 I medfør heraf har Kommissionen udtalt, at den bøde, som sagsøgeren blev pålagt, ikke måtte overskride 2,05 mio. EUR, og at det ikke var nødvendigt at nedsætte de andre bøder i medfør af denne bestemmelse (402. og 403. betragtning til den anfægtede beslutning).

Anvendelse af samarbejdsmeddelelsen

40 I 405.-500. betragtning til den anfægtede beslutning har Kommissionen udtalt sig om anvendelsen af samarbejdsmeddelelsen.

41 Efter at have konstateret, at både Dimon og Transcatab opfyldte de betingelser, der påhvilede dem i kraft af deres anmodning om bødenedsættelse, har Kommissionen udledt af vurderingen af det materiale, som den har modtaget, og af virksomhedernes samarbejde under proceduren, at de kan få den højeste bødenedsættelsessats inden for de intervaller, de fik meddelelse om efter deres anmodning om bødenedsættelse, dvs. henholdsvis 50% og 30% (492.-499. betragtning til den anfægtede beslutning). Derimod blev der ikke indrømmet nogen bødefritagelse eller bødenedsættelse til Deltafina.

De endelige bøder

42 I henhold til artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 har Kommissionen i den anfægtede beslutnings artikel 2 fastsat de bøder, der skal pålægges de virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, der var adressater for den anfægtede beslutning, som følger:

– Deltafina og Universal in solidum: 30 mio. EUR

– Dimon Italia (Mindo) og Alliance One: 10 mio. EUR, hvor Alliance One er ansvarlig for hele beløbet, mens Mindo kun hæfter in solidum for 3,99 mio. EUR

– Transcatab og Alliance One in solidum: 14 mio. EUR

– Romana Tabacchi: 2,05 mio. EUR

– APTI: 1 000 EUR

– Unitab: 1 000 EUR.

Retsforhandlinger og parternes påstande

43 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 19. januar 2006 har sagsøgeren anlagt dette søgsmål.

44 Ved særskilt dokument registeret hos Rettens Justitskontor samme dag (sag T-11/06 R) indgav sagsøgeren, med hjemmel i artikel 242 EF og artikel 104 i Rettens procesreglement, en begæring om foreløbige forholdsregler med henblik på, dels at gennemførelsen af den anfægtede beslutning udsættes, dels at sagsøgeren fritages for forpligtelsen til at stille en bankgaranti som betingelse for, at den pålagte bøde ikke inddrives straks.

45 Ved kendelse af 13. juli 2006, Romana Tabacchi mod Kommissionen (sag T-11/06 R, Sml. II, s. 2491), bestemte Rettens præsident, at forpligtelsen for sagsøgeren til at stille en bankgaranti over for Kommissionen for at undgå, at den bøde, selskabet var blevet pålagt i henhold til artikel 2 i den anfægtede beslutning, straks blev inddrevet, blev udsat på visse betingelser, og at afgørelsen om sagens omkostninger skulle udsættes.

46 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og som en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse i henhold til Rettens procesreglements artikel 64 anmodet parterne om at fremlægge en række dokumenter. Parterne har fremsendt deres besvarelser inden for den fastsatte frist.

47 Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Retten under retsmødet, der fandt sted den 1. december 2010.

48 Ved skrivelse af 7. og 10. december 2010 har henholdsvis sagsøgeren og Kommissionen besvaret en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse, som Retten vedtog under retsmødet, og indleveret dokumenter.

49 Den 19. januar 2011 har Kommissionen på Rettens begæring indleveret yderligere dokumenter.

50 Den 8. februar 2011 har appellanten fremsat sine bemærkninger til nævnte dokumenter.

51 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

– Den anfægtede beslutning annulleres delvist for så vidt angår den del af beslutningen, der vedrører beregningen af den pålagte bøde.

– Den bøde, sagsøgeren er blevet pålagt, nedsættes væsentligt.

– Der træffes sådanne foranstaltninger, herunder med henblik på sagens tilrettelæggelse, som Retten måtte finde nødvendige.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

52 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

– Frifindelse.

– Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

53 Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført fem anbringender. Det første anbringende vedrører manglende sagsoplysning, manglende eller ulogisk begrundelse samt tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet, idet Kommissionen med henblik på beregningen af bødens udgangsbeløb ikke tog hensyn til aftalens reelle indvirkning på markedet. Det andet anbringende vedrører ulogisk begrundelse og tilsidesættelse ligebehandlingsprincippet ved beregningen af bødens udgangsbeløb med henblik på at fastsætte bøden i forhold til den berørte virksomheds specifikke betydning. Det tredje anbringende vedrører manglende begrundelse og sagsoplysning samt tilsidesættelse af bevisbyrdereglerne ved konstateringen af sagsøgerens deltagelse i overtrædelsen. Det fjerde anbringende vedrører en utilstrækkelig nedsættelse af bøden i forhold til den »forstyrrende« rolle, som sagsøgeren havde spillet, samt manglende hensyntagen til andre formildende omstændigheder. Det femte anbringende vedrører bødens urimelige og uforholdsmæssige karakter i forhold til virksomhedens ejerstruktur og reelle betalingsevne i en given social kontekst.

54 Retten vil først undersøge det første anbringende, derefter det tredje anbringende og endelig det andet, det fjerde og det femte anbringende.

1. Anmodningen om vidneførsel

55 Hvad angår vurderingen af de erklæringer, som sagsøgeren har vedlagt stævningen som bevismiddel, bemærkes indledningsvis, at procesreglementet ikke er til hinder for, at parterne fremlægger sådanne erklæringer. Vurderingen af erklæringerne skal imidlertid foretages af Retten, der som led i bevisoptagelsen – såfremt de i erklæringerne beskrevne faktiske omstændigheder er afgørende for løsningen af tvisten – kan anordne vidneafhøring af forfatteren til et sådant dokument (jf. i denne retning Rettens dom af 12.12.2007, forenede sager T-101/05 og T-111/05, BASF og UCB mod Kommissionen, Sml. II, s. 4949, præmis 97). I lyset af parternes skriftlige indlæg, sagsakterne og resultatet af retsmødet er det i det foreliggende tilfælde Rettens opfattelse, at den er tilstrækkeligt informeret til at kunne træffe afgørelse i denne sag (jf. i denne retning Rettens dom af 16.11.2006, sag T-120/04, Peróxidos Orgánicos mod Kommissionen, Sml. II, s. 4441, præmis 80).

56 Sagsøgerens begæring om bevisoptagelse må derfor forkastes.

2. Det første anbringende vedrørende manglende sagsoplysning, manglende eller ulogisk begrundelse samt tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet, idet Kommissionen ikke tog hensyn til aftalens reelle indvirkning på markedet

Parternes argumenter

57 Sagsøgeren har med det første anbringende for det første anført, at Kommissionen burde have taget hensyn til kartellets »manglende konkrete indvirkning på markedet«, da den beregnede udgangsbeløbet for bøden. Kommissionen drog navnlig ingen konsekvenser, dels af konstateringerne i den anfægtede beslutning (97. og 98. betragtning til den anfægtede beslutning), hvorefter de priser, som producenterne betalte for råtobak i Italien, var steget langt mere end gennemsnittet inden for Fællesskabet, dels af den omstændighed, at karteldeltagerne, der ikke udgjorde mere end 55% af markedet, uundgåeligt var udsat for stærk konkurrence fra de forarbejdningsvirksomheder, der ikke havde tilsluttet sig aftalen.

58 Det er sagsøgerens opfattelse, at Kommissionen ifølge sin beslutningspraksis, som er blevet bekræftet i retspraksis, har pligt til at sondre mellem de karteller, der har haft en betydelig konkret indvirkning, og de karteller, der ikke har haft nogen eller kun begrænset indvirkning. Kommissionen har således en »positiv pligt« til at vurdere kartellets faktiske indvirkning på markedet, når den fastlægger overtrædelsens grovhed med henblik på at fastsætte udgangsbeløbet for bøden. Forpligtelsen til at tage hensyn til »overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet, når den kan måles« følger udtrykkeligt af retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten (EFT 1998 C 9, s. 3, herefter »retningslinjerne«), som Kommissionen ikke kan afvige fra.

59 For at kunne vurdere en overtrædelses konkrete virkning på markedet skal Kommissionen navnlig henholde sig til de konkurrenceforhold, der normalt ville have eksisteret i fravær af en overtrædelse. Dels skal det, når det drejer sig om priskarteller, med en rimelig grad af sandsynlighed fastslås, at aftalerne faktisk har givet de berørte parter mulighed for at fastsætte priserne på et højere niveau end det, der ville have været gældende uden kartellet. Dels skal Kommissionen ved sin vurdering tage samtlige objektive forhold på det pågældende marked i betragtning under hensyntagen til den økonomiske sammenhæng, aftalerne indgår i. Det er i øvrigt ikke umuligt at vurdere et kartels indvirkning på priserne, og Kommissionen kan foretage en sådan vurdering, som det fremgår af dens beslutningspraksis på området for fusionskontrol.

60 Ifølge sagsøgeren er en skematisk og mekanisk beregning af bøderne uden hensyntagen til overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet endvidere i strid med ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet. Det første princip indebærer, at Kommissionen skal fastsætte bøderne på baggrund af kartellernes konkrete indvirkning på markedet fra sag til sag. Det andet princip indebærer en pligt til ved beregningen af bøderne at sikre, at de står i rimeligt forhold til den ulovlige adfærds faktiske virkning, og navnlig i forhold til den skade, der er forvoldt kunderne og de endelige forbrugere, hvilket ikke er tilfældet i den foreliggende sag. Niveauet for en sådan skade udgør nemlig det første kriterium, der kan anvendes for at sondre mellem kartellerne. En bøde, der pålægges for kartelvirksomhed, herunder for »meget alvorlige« overtrædelser, som ikke har nogen betydelig indvirkning på markedet, og som ikke medfører en skade for de karteldeltagende virksomheders kunder og for forbrugerne, bør indplaceres på det laveste trin på bødeskalaen.

61 Sagsøgeren har endvidere bestridt Kommissionens argument om, at det beløb på 20 mio. EUR, der er nævnt i retningslinjernes punkt 1 A, udgør minimumsbeløbet for de grundbøder, der i princippet skal anvendes på den virksomhed, som har den stærkeste stilling på det marked, der er berørt af overtrædelsen, og ikke på alle de karteldeltagende virksomheder. Kommissionen fraveg i øvrigt minimumsbeløbet på 20 mio. EUR i den sag, der gav anledning til beslutning K(2004) 4030 endelig af 20. oktober 2004 om en procedure efter artikel 81, stk. 1, EF (sag COMP/C.38 238/B.2 – Råtobak – Spanien), og som har klare ligheder med den sag, der er genstand for det foreliggende søgsmål.

62 Dertil kommer, at den formelle karakterisering på grundlag af sondringen »alvorlig/meget alvorlig« ikke kan tillægges den relevans, som Kommissionen har lagt til grund, idet genstanden for de af sagsøgeren fremførte klagepunkter er det endelige resultat af Kommissionens beregning i henhold til retningslinjerne. Det fremgår endvidere af retspraksis, at det er muligt at kvalificere et priskartel som en »alvorlig« overtrædelse i stedet for en »meget alvorlig« overtrædelse, når indvirkningen på markedet er begrænset. Endelig kan Kommissionen endvidere for at tage passende hensyn til den begrænsede indvirkning på markedet nedsætte det beløb, som er fastsat ud fra overtrædelsens grovhed i forhold til det minimumsbeløb, der sædvanligvis anvendes ved »meget alvorlige« overtrædelser.

63 Udgangsbeløbet for den bøde, som sagsøgeren blev pålagt, burde således have været fastsat på det laveste niveau på skalaen over passende bøder for karteller, da der ikke forelå beviser for, at kartellet havde konkret indvirkning på markedet.

64 Kommissionen har påstået anbringendet forkastet.

Rettens bemærkninger

65 Sagsøgeren har inden for rammerne af det første anbringende fremført en række klagepunkter, der alle vedrører den omstændighed, at Kommissionen ved fastsættelsen af udgangsbeløbet for bøden undlod at tage hensyn til den omstændighed, at kartellet ikke havde haft konkret indvirkning på markedet.

66 Inden Retten behandler de af sagsøgeren fremførte klagepunkter, finder den det nødvendigt at henvise til de generelle principper for fastsættelsen af bødebeløb, når der er tale om karteller, som er i strid med artikel 81 EF, og især vurderingen af overtrædelsens grovhed.

Generelle betragtninger

67 Artikel 81, stk. 1, litra a) og b), EF fastsætter, at aftaler og samordnet praksis, som består i direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller andre transaktionsvilkår, begrænsning af eller kontrol med produktion eller afsætning, er udtrykkeligt uforenelige med fællesmarkedet. Overtrædelser af denne type, navnlig sådanne, som vedrører horisontale aftaler (Rettens dom af 11.3.1999, sag T-141/94, Thyssen Stahl mod Kommissionen, Sml. II, s. 347, præmis 675) eller åbenbare overtrædelser af konkurrencereglerne (Rettens dom af 6.4.1995, sag T-148/89, Tréfilunion mod Kommissionen, Sml. II, s. 1063, præmis 109, og dom af 14.5.1998, sag T-311/94, BPB de Eendracht mod Kommissionen, Sml. II, s. 1129, præmis 303), er af retspraksis kvalificeret som særligt grove, eftersom de har en direkte indvirkning på de væsentlige konkurrenceparametre på det pågældende marked.

68 I henhold til artikel 23, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 skal der ved fastlæggelsen af bødens størrelse for overtrædelser af artikel 81, stk. 1, EF tages hensyn til både overtrædelsens grovhed og varighed.

69 Det er fast retspraksis, at grovheden af overtrædelser af konkurrencereglerne skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning (Domstolens dom af 28.6.2005, forenede sager C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P – C-208/02 P og C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5425, præmis 214, af 3.9.2009, sag C-534/07 P, Prym og Prym Consumer mod Kommissionen, Sml. I, s. 7415, præmis 54, og af 24.9.2009, forenede sager C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P og C-137/07 P, Erste Group Bank m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 8681, præmis 91).

70 For at sikre gennemsigtighed og objektivitet i forbindelse med de beslutninger, der fastsætter bøder for overtrædelser af konkurrencereglerne, har Kommissionen vedtaget retningslinjer (retningslinjernes første afsnit).

71 Retningslinjerne er et instrument, der – under overholdelse af trinhøjere retsregler – har til formål at præcisere de kriterier, som Kommissionen anvender i forbindelse med udøvelsen af den skønsbeføjelse ved bødefastsættelsen, som artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 indrømmer den. Retningslinjerne udgør ikke den retlige hjemmel for en beslutning, der fastsætter bøder, og som har hjemmel i forordning nr. 1/2003, men fastlægger generelt og abstrakt den metode, som Kommissionen har pålagt sig selv at anvende med henblik på udmålingen af de bøder, der pålægges ved denne beslutning, og de garanterer dermed retssikkerheden for virksomhederne (dommen i sagen Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 209-213, og Rettens dom af 14.12.2006, forenede sager T-259/02 – T-264/02 og T-271/02, Raiffeisen Zentralbank Österreich m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 5169, præmis 219 og 223).

72 Selv om retningslinjerne ikke kan anses for retsregler, som vedkommende myndighed under alle omstændigheder er forpligtet til at overholde, fastsætter de dog vejledende regler for den praksis, der skal følges, og som vedkommende myndighed ikke kan fravige i konkrete tilfælde uden at angive en begrundelse (jf. i denne retning Domstolens dom i sagen Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 209 og 210, og dom af 18.5.2006, sag C-397/03 P, Archer Daniels Midland og Archer Daniels Midland Ingredients mod Kommissionen, Sml. I, s. 4429, præmis 91).

73 Kommissionens begrænsning af sin egen skønsbeføjelse som følge af vedtagelsen af retningslinjer er imidlertid ikke uforenelig med opretholdelsen af en væsentlig skønsmargen for Kommissionen (Rettens dom af 8.7.2004, sag T-44/00, Mannesmannröhren-Werke mod Kommissionen, Sml. II, s. 2223, præmis 246, 274 og 275). Det forhold, at Kommissionen i retningslinjerne har præciseret sin tilgang til vurderingen af en overtrædelses grovhed, er ikke til hinder for, at den vurderer overtrædelsen samlet på grundlag af alle de relevante omstændigheder, herunder de elementer, som ikke udtrykkeligt er nævnt i retningslinjerne (dommen i sagen Raiffeisen Zentralbank Österreich m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 71 ovenfor, præmis 237).

74 Ifølge den i retningslinjerne fastsatte metode tager Kommissionen ved beregningen af de bøder, der skal pålægges de berørte virksomheder, udgangspunkt i et bestemt beløb, som fastsættes på grundlag af overtrædelsens grovhed »i sig selv«. Ved vurderingen af den nævnte overtrædelses grovhed skal der tages hensyn til dens art, dens konkrete indvirkning på markedet – når den kan måles – og det berørte markeds udstrækning (retningslinjernes punkt 1 A, første afsnit).

75 I den forbindelse klassificeres overtrædelserne i tre kategorier, nemlig »lidet alvorlige overtrædelser«, for hvilke den påregnelige beløbsramme for bøderne går fra 1 000 til 1 mio. EUR, »alvorlige overtrædelser«, for hvilke den påregnelige beløbsramme går fra 1 til 20 mio. EUR, og »meget alvorlige overtrædelser«, for hvilke den påregnelige beløbsramme går fra 20 mio. EUR (retningslinjernes punkt 1 A, andet afsnit, første til tredje led). Hvad angår meget alvorlige overtrædelser angiver Kommissionen, at det hovedsageligt drejer sig om horisontale begrænsninger såsom priskarteller og markedsopdelende karteller samt andre former for praksis, der er til skade for det indre marked, såsom begrænsninger, der tager sigte på at isolere nationale markeder, eller klare tilfælde af misbrug af en dominerende stilling begået af virksomheder, der har en monopollignende stilling (retningslinjernes punkt 1 A, andet afsnit, tredje led).

76 I øvrigt bemærkes det, at de tre aspekter af vurderingen af overtrædelsens grovhed nævnt ovenfor i præmis 74 ikke vejer lige tungt i den samlede vurdering. Overtrædelsens art er bl.a. af afgørende betydning for at betegne overtrædelserne som »meget alvorlige« (dommen i sagen Erste Group Bank m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 101, og Rettens dom af 28.4.2010, forenede sager T-456/05 og T-457/05, Gütermann og Zwicky mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 137).

77 Derimod er hverken den konkrete indvirkning på markedet eller det geografiske markeds udstrækning nødvendige elementer for kvalificeringen af overtrædelsen som meget alvorlig i et tilfælde af horisontale aftaler, der bl.a. omhandler prisfastsættelse som i det foreliggende tilfælde. Selv om disse to kriterier er elementer, der skal tages hensyn til med henblik på at bedømme overtrædelsens grovhed, drejer det sig blot om kriterier blandt andre kriterier med henblik på den samlede vurdering af overtrædelsens grovhed (jf. i denne retning dommen i sagen Prym og Prym Consumer mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 74 og 81, Rettens dom i sagen Raiffeisen Zentralbank Österreich m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 71 ovenfor, præmis 240 og 311, samt dom af 8.10.2008, sag T-73/04, Carbone-Lorraine mod Kommissionen, Sml. II, s. 2661, præmis 91).

78 Ifølge en ligeledes nu fast retspraksis fremgår det således af retningslinjerne, at horisontale karteller, der bl.a. omhandler prisfastsættelse som i den foreliggende sag, kan kvalificeres som »meget alvorlige« overtrædelser alene på grund af deres art, uden at Kommissionen skal godtgøre overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet (dommen i sagen Prym og Prym Consumer mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 75; jf. ligeledes i denne retning Rettens dom af 27.7.2005, forenede sager T-49/02 – T-51/02, Brasserie nationale m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 3033, præmis 178, og af 25.10.2005, sag T-38/02, Groupe Danone mod Kommissionen, Sml. II, s. 4407, præmis 150).

79 Denne konklusion støttes af den omstændighed, at mens der i den vejledende beskrivelse af alvorlige overtrædelser udtrykkeligt er anført indflydelsen på markedet, er der derimod i beskrivelsen af de meget alvorlige overtrædelser hverken stillet krav om konkrete påvirkninger af markedet eller om virkninger på et særligt geografisk område (dommen i sagen Gütermann og Zwicky mod Kommissionen, nævnt i præmis 76 ovenfor, præmis 137; jf. ligeledes i denne retning dommen i sagen Brasserie nationale m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 78 ovenfor, præmis 178).

80 Det er således i lyset af disse principper fra retspraksis, at sagsøgernes forskellige klagepunkter skal undersøges.

Den manglende hensyntagen til kartellets konkrete indvirkning på markedet ved fastsættelsen af bøden

81 Sagsøgeren har for det første kritiseret Kommissionen for ikke at have taget hensyn til kartellets manglende konkrete indvirkning på markedet ved beregningen af udgangsbeløbet for bøden.

82 Det bemærkes indledningsvis, at det fremgår af den anfægtede beslutning, at Kommissionen har beregnet størrelsen på de bøder, der er pålagt de forskellige adressater, på grundlag af den generelle metode, den har fastsat i retningslinjerne, også selv om den ikke udtrykkeligt nævner disse i den anfægtede beslutning.

83 Hvad nærmere bestemt angår den omhandlede overtrædelses art bemærkes, at det pågældende kartel mellem forarbejdningsvirksomhederne bl.a. havde til formål i fællesskab at fastsætte de af forarbejdningsvirksomhederne betalte priser for råtobak samt fordelingen af leverandører og mængder af råtobak. Sådanne former for praksis udgør horisontale begrænsninger af typen »priskartel« i retningslinjernes forstand og er således efter sin art »meget alvorlige« overtrædelser. Som nævnt i præmis 67 ovenfor, kvalificeres denne type karteller af retspraksis som åbenbare overtrædelser af konkurrencereglerne eller som særligt grove overtrædelser, eftersom de har en direkte indvirkning på de væsentlige konkurrenceparametre på det pågældende marked.

84 Det følger heraf, at Kommissionen i det foreliggende tilfælde med rette kunne kvalificere kartellet som en meget alvorlig overtrædelse på grundlag af overtrædelsens art uden at tage hensyn til den konkrete indvirkning på markedet (jf. den i præmis 76 og 77 ovenfor nævnte retspraksis, herunder bl.a. dommen i sagen Erste Groupe Bank m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 103).

85 Sagsøgeren anførte imidlertid under retsmødet i modsætning til, hvad virksomheden har anført i sine skriftlige indlæg, at den ikke som sådan bestred kvalificeringen af overtrædelsen som meget alvorlig. Sagsøgeren præciserede derefter indholdet af sit klagepunkt på følgende måde. Sagsøgeren har i det væsentlige gjort gældende, at den grænse på 20 mio. EUR, der er fastsat i retningslinjerne for meget alvorlige overtrædelser, skulle anvendes på værdien af den samlede bøde, som blev pålagt samtlige de virksomheder, der deltog i kartellet. Da Kommissionen i det foreliggende tilfælde fastsatte et samlet udgangsbeløb på 55 mio. EUR for alle de virksomheder, der deltog i kartellet, overskred den den nævnte grænse. Kommissionen havde derfor pligt til at tage hensyn til den omstændighed, at overtrædelsen ikke havde haft nogen indvirkning på markedet, og til at angive grunden til, at den overskred denne grænse.

86 Det bemærkes for det første i denne henseende, at sagsøgerens argument støttes på en urigtig antagelse. Det følger nemlig af retspraksis, at det mindste udgangsbeløb på 20 mio. EUR, der er fastsat i retningslinjerne for meget alvorlige overtrædelser, vedrører den enkelte virksomhed og ikke samtlige de virksomheder, der har deltaget i overtrædelsen (jf. i denne retning dommen i sagen Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 306 og 311, dommen i sagen Prym og Prym Consumer mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 81, samt Rettens dom af 8.10.2008, sag T-69/04, Schunk og Schunk Kohlenstoff-Technik mod Kommissionen, Sml. II, s. 2567, præmis 187, og af 30.4.2009, sag T-13/03, Nintendo og Nintendo of Europe mod Kommissionen, Sml. II, s. 947, præmis 44).

87 Dertil kommer, at konklusionen om, at den »påregnelige beløbsramme«, der er nævnt i retningslinjerne, vedrører de bøder, som pålægges den enkelte virksomhed, og ikke summen af de bøder, der pålægges samtlige de karteldeltagende virksomheder, bestyrkes af en systematisk fortolkning af retningslinjernes indhold. Udtrykket »grundbeløb« anvendes nemlig systematisk i forbindelse med de bøder, som pålægges den enkelte virksomhed, og ikke samtlige kartelmedlemmer. Dette fremgår bl.a. af den anden indledende betragtning til retningslinjerne, hvorefter den nye metode bygger på fastsættelsen af et grundbeløb, som kan forhøjes eller nedsættes i tilfælde af skærpende og formildende omstændigheder. Disse omstændigheder anvendes imidlertid i forhold til hver enkelt virksomhed og ikke på samtlige medlemmer af kartellet, og udtrykket »grundbeløb« kan således kun vedrøre de bøder, som pålægges hver enkelt virksomhed. Ordlyden af retningslinjernes punkt 1 A, sjette afsnit, hvoraf fremgår, at »[i] forbindelse med overtrædelser begået af flere virksomheder […] kan det i visse tilfælde være nødvendigt at variere de bødebeløb, der fastlægges inden for hver af ovennævnte tre kategorier [i retningslinjerne]«, bekræfter endvidere, at der er tale om de bødebeløb, der pålægges hver enkelt af de virksomheder, der har deltaget i overtrædelsen, og ikke summen af disse beløb. Endelig har Kommissionen med rette anført, at hvis den faktisk havde ønsket at henvise til det samlede minimumsbeløb for de bøder, som pålægges samtlige virksomheder, ville den have tydeliggjort dette ved at anvende et klart udtryk såsom »minimumsbeløb for de bøder, der pålægges samtlige virksomheder«.

88 Det må således konstateres, at Kommissionen i det foreliggende tilfælde fastsatte udgangsbeløbet for den bøde, som sagsøgeren skulle pålægges, til 10 mio. EUR, hvilket udgør et beløb, der ligger langt under den grænse på 20 mio. EUR, der er fastsat i retningslinjerne.

89 Sagsøgerens argument om, at Kommissionen ikke begrundede, hvorfor de udgangsbeløb, der blev anvendt i den sag, der gav anledning til beslutning K(2004) 4030 endelig, var væsentligt lavere end det ovennævnte beløb på 20 mio. EUR, er i denne henseende ikke relevant. Som det fremgår af retspraksis, udgør det beløb på 20 mio. EUR for alvorlige overtrædelser, der er fastsat i retningslinjernes punkt 1 A, andet afsnit, tredje led, ikke en minimumstærskel, der ikke må fraviges (jf. i denne retning dommen i sagen Prym og Prym Consumer mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 97; jf. endvidere Rettens dom af 29.11.2005, sag T-52/02, SNCZ mod Kommissionen, Sml. II, s. 5005, præmis 42).

90 Hvad for det andet navnlig angår vurderingen af den konkrete indvirkning på markedet ved beregningen af bøden bemærkes med hensyn til fastsættelsen af bøder, at der skal tages hensyn til overtrædelsernes varighed og alle de elementer, der kan indgå i bedømmelsen af overtrædelsers grovhed, såsom de enkelte virksomheders adfærd og rolle ved gennemførelsen af den samordnede praksis, den fortjeneste, virksomhederne har kunnet opnå ved denne praksis, deres størrelse og værdien af de omhandlede varer samt den risiko, som overtrædelser af den art indebærer for gennemførelsen af Unionens mål (jf. dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825, præmis 129, og dommen i sagen Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 242). Heraf følger, at virkningen af en konkurrencebegrænsende adfærd ikke i sig selv er et afgørende kriterium ved fastlæggelsen af en passende bøde. Navnlig forhold, der vedrører forsættet, kan have større betydning end forhold, der vedrører disse virkninger, særligt når der er tale om overtrædelser, der efter deres karakter er alvorlige, såsom opdeling af markeder, hvilket forhold foreligger i denne sag (jf. i denne retning dom af 2.10.2003, sag C-194/99 P, Thyssen Stahl mod Kommissionen, Sml. I, s. 10821, præmis 118, dommen i sagen Prym og Prym Consumer mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 96, og dom af 12.11.2009, sag C-554/08 P, Carbone-Lorraine mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 44).

91 Det bemærkes i det foreliggende tilfælde, at det fremgår af undersøgelsen af den del af den anfægtede beslutning, der vedrører de påståede faktiske omstændigheder, at forarbejdningsvirksomhederne bevidst udøvede en konkurrenceforvridende adfærd, som de blev sanktioneret for (jf. bl.a. 124., 132., 133. og 141. betragtning til den anfægtede beslutning). Som det fremgår af 363. og 473. betragtning til den anfægtede beslutning, bekræftes denne betragtning endvidere af den omstændighed, at kartellet havde en hemmelig karakter.

92 Endvidere fremgår det ligeledes af den anfægtede beslutning, at forarbejdningsvirksomhederne i flere omgange blev enige om foranstaltninger til at sikre en effektiv gennemførelse af kartellet, såsom indbyrdes udveksling af fakturaer fra deres respektive leverandører (122. og 129. betragtning til den anfægtede beslutning), en konsultationsforpligtelse i tilfælde af indkøb uden for aftalerne (139. betragtning til den anfægtede beslutning), og forpligtelser til kontrol af de ansatte med henblik på at undgå, at de tog initiativer uden den nødvendige koordination (140. betragtning til den anfægtede beslutning). Det fremgår i den forbindelse af 383. betragtning til den anfægtede beslutning, at Kommissionen endvidere fastslog, at kartellet var blevet iværksat.

93 Der er i den foreliggende sag således tale om ikke blot en meget alvorlig overtrædelse af konkurrencereglerne, men også om forhold vedrørende forsættet, såsom dem, der er nævnt i præmis 91 og 92 ovenfor.

94 Det fremgår endvidere af 376. betragtning til den anfægtede beslutning, at den bøde, som sagsøgeren blev pålagt, er beregnet på grundlag af et udgangsbeløb, der tydeligvis er mindre, end hvad Kommissionen ifølge retningslinjerne kunne have fastsat for meget alvorlige overtrædelser.

95 Under disse omstændigheder kan sagsøgeren ikke med føje hævde, at Kommissionen begik en fejl ved fastsættelsen af den bøde, som virksomheden blev pålagt, ved ikke at tage hensyn til overtrædelsens påståede manglende indvirkning på markedet, selv hvis det antages, at den kan måles.

96 Det må for det tredje konstateres, at Kommissionen ved fastsættelsen af udgangsbeløbet for bøden har taget hensyn til de mulige virkninger af hver enkelt virksomheds ulovlige adfærd. Det fremgår af 370. betragtning til den anfægtede beslutning, at Kommissionen fandt det behørigt at fastsætte bøderne på grundlag af markedsstillingen for hver enkelt berørt part på markedet for – ud over dens specifikke vægt – at tage højde for de sandsynlige følger af hver enkelt virksomheds ulovlige adfærd.

97 Det følger af retspraksis, at hver af de berørte virksomheders markedsandele på det marked, som er genstand for en konkurrencebegrænsende praksis, er et objektivt element, som, selv hvor der mangler bevis for overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet, udgør en korrekt målestok for hver virksomheds ansvar for så vidt angår denne praksis’ potentielle skadelighed for de normale konkurrencevilkår (jf. i denne retning Rettens dom af 29.4.2004, forenede sager T-236/01, T-239/01, T-244/01 – T-246/01, T-251/01 og T-252/01, Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1181, præmis 196-198). Således er en virksomheds markedsandele med henblik på fastsættelsen af bødens størrelse ifølge retspraksis relevante ved vurderingen af, hvilken indflydelse virksomheden har haft på markedet (Domstolens dom af 17.12.1998, sag C-185/95 P, Baustahlgewebe mod Kommissionen, Sml. I, s. 8417, præmis 139, og dommen i sagen Prym og Prym Consumer mod Kommissionen, nævnt i præmis 69 ovenfor, præmis 62).

98 Ved at Kommissionen i den foreliggende sag fastsatte udgangsbeløbet for bøden i forhold til hver enkelt parts markedsandel i overensstemmelse med disse principper, anvendte den et relevant kriterium for at fastslå den indflydelse, som sagsøgerens adfærd kunne have haft på markedet.

99 Hvad for det fjerde angår de oplysninger i den anfægtede beslutning, som ifølge sagsøgeren beviser kartellets manglende virkninger på markedet, bemærkes, at det fremgår af retspraksis, at ved vurderingen af overtrædelsens grovhed er det afgørende, at kartelmedlemmerne havde gjort alt, hvad der stod i deres magt, for at give deres hensigter en konkret virkning. Hvad der efterfølgende skete med hensyn til de markedspriser, der faktisk blev opnået, kunne blive påvirket af andre faktorer, som kartelmedlemmerne ikke havde kontrol over, hvorfor de ikke kan drage fordel heraf ved at gøre eksterne faktorer, som modvirkede deres egne bestræbelser, til forhold, der begrunder en bødenedsættelse (jf. dommen i sagen Raiffeisen Zentralbank Österreich m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 71 ovenfor, præmis 287, og dommen i sagen Gütermann og Zwicky mod Kommissionen, nævnt i præmis 76 ovenfor, præmis 130 og den deri nævnte retspraksis).

100 Da kartelmedlemmerne i det foreliggende tilfælde således vedtog foranstaltninger for at give deres konkurrenceforvridende målsætninger en konkret virkning (jf. præmis 91 og 92 ovenfor), kan en prisudvikling på markedet som den af sagsøgeren nævnte prisstigning på tobak ikke i sig selv berettige en nedsættelse af bøden. Det kan således ikke udelukkes, at prisstigningen, hvis kartellet ikke havde eksisteret, ville have været større end den ovennævnte prisstigning.

101 Hvad endelig angår argumentet om, at sagsøgeren ofte forstyrrede kartellets aktiviteter og stabilitet, hvilket efter sagsøgerens opfattelse bestyrker påstanden om, at overtrædelsen ikke havde indvirkning på markedet, er det tilstrækkeligt at bemærke, at Kommissionen anså sagsøgerens »forstyrrende« adfærd i forhold til kartellet for en formildende omstændighed (380. betragtning til den anfægtede beslutning).

Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet

102 Hvad for det første angår den påståede tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet skal der erindres om, at det nævnte princip ifølge fast retspraksis kun er overtrådt, såfremt ensartede situationer behandles forskelligt, eller forskellige situationer behandles ens, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet (Domstolen dom af 13.12.1984, sag 106/83, Sermide, Sml. s. 4209, præmis 28, og Rettens dom af 30.9.2009, sag T-161/05, Hoechst mod Kommissionen, Sml. II, s. 3555, præmis 79).

103 Det må i det foreliggende tilfælde konstateres, at sagsøgeren har begrænset sig til at anføre, at ligebehandlingsprincippet indebærer en pligt for Kommissionen til at fastsætte bøderne på baggrund af kartellernes konkrete indvirkning på markedet fra sag til sag. Sagsøgeren har imidlertid ikke redegjort for, hvorledes Kommissionen i det foreliggende tilfælde har tilsidesat dette princip i forhold til sagsøgeren. Det bemærkes endvidere, at det følger af fast retspraksis, at beslutninger vedrørende andre sager, som sagsøgeren i øvrigt ikke har henvist til, kun er af vejledende karakter for så vidt angår den eventuelle forekomst af forskelsbehandling, idet det ikke er sandsynligt, at de særlige faktiske omstændigheder i sagerne, såsom markedet, varerne, virksomhederne og de omhandlede perioder, er identiske (jf. i denne retning Domstolens dom af 21.9.2006, sag C-167/04 P, JCB Service mod Kommissionen, Sml. I, s. 8935, præmis 201 og 205, og af 7.6.2007, sag C-76/06 P, Britannia Alloys & Chemicals mod Kommissionen, Sml. I, s. 4405, præmis 60, samt Rettens dom af 30.4.2009, sag T-12/03, Itochu mod Kommissionen, Sml. II, s. 883, præmis 124).

104 Hvad dernæst angår den påståede tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet bemærkes, at dette princip indebærer, at institutionernes retsakter ikke må gå videre end nødvendigt og passende for gennemførelsen af de lovligt tilsigtede formål med de pågældende bestemmelser, hvorved det forudsættes, at såfremt det er muligt at vælge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vælges, og byrderne må herved ikke være uforholdsmæssige i forhold til de tilsigtede mål (Domstolens dom af 13.11.1990, sag C-331/88, Fedesa m.fl., Sml. I, s. 4023, præmis 13, og af 5.5.1998, sag C-180/96, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. I, s. 2265, præmis 96, samt Rettens dom af 12.9.2007, sag T-30/05, Prym og Prym Consumer mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 223).

105 Inden for rammerne af de af Kommissionen indledte procedurer for at sanktionere overtrædelser af konkurrencereglerne medfører anvendelsen af dette princip, at bøderne ikke må være uforholdsmæssige, set i forhold til de tilsigtede mål, dvs. i forhold til overholdelsen af disse bestemmelser, og at størrelsen af den bøde, som pålægges en virksomhed, bør stå i rimeligt forhold til overtrædelsen, vurderet i sin helhed, idet der navnlig bør tages hensyn til overtrædelsens grovhed (jf. i denne retning Rettens dom af 8.7.2004, forenede sager T-67/00, T-68/00, T-71/00 og T-78/00, JEF Engineering m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2501, præmis 532, og af 12.9.2007 i sagen Prym og Prym Consumer mod Kommissionen, nævnt i præmis 104 ovenfor, præmis 223 og 224 og den deri nævnte retspraksis). I særdeleshed indebærer proportionalitetsprincippet, at Kommissionen skal udmåle bøden forholdsmæssigt i forhold til de elementer, der tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, og at den i denne henseende skal anvende disse elementer på en sammenhængende og objektivt berettiget måde (Rettens dom af 27.9.2006, sag T-43/02, Jungbunzlauer mod Kommissionen, Sml. II, s. 3435, præmis 226-228, og af 28.4.2010, sag T-446/05, Amann & Söhne og Cousin Filterie mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 171).

106 Det må i denne henseende konstateres, at sagsøgeren ikke har godtgjort sin påstand om, at kunderne og de endelige forbrugere ikke har lidt skade, hvorpå sagsøgeren har støttet sit klagepunkt om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet. De oplysninger, som sagsøgeren har henvist til i denne henseende, gør det nemlig ikke muligt at fastslå, at sådanne skadevirkninger ikke har foreligget, idet disse forhold kan være blevet påvirket af andre faktorer (jf. præmis 99 og 100 ovenfor).

107 Sagsøgeren kan endvidere ikke med føje hævde, at Kommissionen tilsidesatte proportionalitetsprincippet ved at fastsætte udgangsbeløbet for bøden til 10 mio. EUR, eftersom denne overtrædelse er en meget alvorlig og forsætlig overtrædelse af konkurrencereglerne. At der i det foreliggende tilfælde er tale om en forholdsmæssig bøde bekræftes af den omstændighed, at bøden blev fastsat på et niveau, som ligger betydeligt lavere end den minimumstærskel, som er fastsat i retningslinjerne for denne type karteller.

Manglende og ulogisk begrundelse

108 Hvad angår nærværende klagepunkt bemærkes, at sagsøgeren i overskriften til dette anbringende har henvist til en manglende og ulogisk begrundelse uden dog at fremføre argumenter til støtte for dette klagepunkt i selve anbringendet. Sagsøgeren har som svar på et spørgsmål fra Retten under retsmødet præciseret sit anbringende således, at begrundelsen var ulogisk, idet Kommissionen pålagde en bøde, der overskred den minimumsgrænse, som er fastsat i retningslinjerne, uden at have foretaget en vurdering af kartellets indvirkning på markedet.

109 Det bemærkes i denne henseende, at det følger af retspraksis, at begrundelsespligten er opfyldt i forbindelse med fastsættelsen af bøder for tilsidesættelse af konkurrenceretten, såfremt Kommissionen i sin beslutning giver oplysninger om de hensyn, der har givet grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed og dens varighed. Hvad angår en beslutning, hvorved flere virksomheder pålægges bøder, skal begrundelsespligtens rækkevidde bl.a. vurderes under hensyntagen til, at overtrædelsernes grovhed skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder bl.a. sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning (Domstolens dom af 15.10.2002, forenede sager C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P – C-252/99 P og C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschppij m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 8375, præmis 463 og 465).

110 I det foreliggende tilfælde har Kommissionen i 365.-376. betragtning til den anfægtede beslutning angivet de forhold, som den har taget hensyn til ved fastsættelse af udgangsbeløbene for de bøder, der er pålagt de pågældende forskellige virksomheder. Kommissionen har her bl.a. angivet de kriterier, på grundlag af hvilke den dels har vurderet overtrædelsens grovhed, dels endvidere har fastsat udgangsbeløbet ved at inddele virksomhederne under hensyn til deres betydning på det pågældende marked i forhold til hver enkelt virksomheds specifikke vægt og de sandsynlige følger af deres ulovlige adfærd. De betingelser, der er pålagt af retspraksis vedrørende begrundelsesforpligtelsen, er således blevet opfyldt.

111 Endelig kan argumentet om en ulogisk begrundelse ikke imødekommes, da det er fastslået (jf. præmis 88 ovenfor), at Kommissionen fastsatte udgangsbeløbet for den bøde, som sagsøgeren skulle pålægges, til et beløb, der ligger langt under den minimumstærskel, der er fastsat i retningslinjerne.

112 På baggrund af det ovenstående må det første anbringende forkastes.

3. Det tredje anbringende om manglende begrundelse og sagsoplysning samt tilsidesættelse af bevisbyrdereglerne ved konstateringen af sagsøgerens deltagelse i den påståede overtrædelse

Parternes argumenter

113 Sagsøgeren har anført, at Kommissionen anlagde en åbenbar urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder ved at fastsætte varigheden af sagsøgerens deltagelse i kartellet til to år og otte måneder, dvs. fra oktober 1997 til den 19. februar 2002 med en afbrydelse fra den 5. november 1999 til den 29. maj 2001. Sagsøgeren har i denne henseende henvist til, at virksomheden under den administrative procedure anførte, at den havde afbrudt sin deltagelse i kartellet i februar 1999 uden efterfølgende at genindtræde i kartellet. Sagsøgerens deltagelse i kartellet varede derfor kun lidt mere end et år. Sagsøgeren har endvidere kritiseret Kommissionen for have baseret sine konklusioner på irrelevante beviser og for ikke at have givet en tilstrækkelig begrundelse i denne henseende.

114 Sagsøgeren har for det første vedrørende den sidste del af den første periode, hvor virksomheden deltog i kartellet, anført, at følgende bør tages i betragtning:

– I 157.-201. betragtning til den anfægtede beslutning angives i strid med fast retspraksis ingen beviser vedrørende sagsøgerens deltagelse i møder eller andre aktiviteter i løbet af 1999.

– Det fremgår af de beviser, som Kommissionen har fremlagt, at det sidste møde, som sagsøgeren deltog i, blev afholdt den 14. december 1998 (155. betragtning til den anfægtede beslutning). Det fremgår endvidere af et internt notat af 20. oktober 1998 fra Dimon Italia (145. betragtning til den anfægtede beslutning), som Kommissionen ikke har taget hensyn til, at de »multinationale« allerede den 16. oktober 1998 klagede over, at sagsøgeren ikke fulgte de af kartellet fastlagte adfærdsregler.

– Selv om kartellet var meget aktivt i 1999, fremgår det ikke af den anfægtede beslutning, at sagsøgeren deltog heri. Det fremgår nemlig af den anfægtede beslutning, i) at de andre forarbejdningsvirksomheder, dvs. Deltafina, Transcatab, Dimon Italia og Trestina Azienda Tabacchim, udsatte APTI for et kontinuerligt pres med henblik på at påvirke forhandlingerne om brancheaftalerne (165. betragtning til den anfægtede beslutning), ii) at der blev afholdt en række kartelmøder i 1999 mellem Deltafina, Transcatab og Dimon Italia, herunder en række vigtige møder i oktober, uden at sagsøgeren deltog eller var inviteret til at deltage (184. betragtning til den anfægtede beslutning), og iii) at et notat vedrørende råtobakssorterne Bright og Burley kun blev godkendt af visse forarbejdningsvirksomheder (186. betragtning til den anfægtede beslutning).

115 Sagsøgeren har for det andet vedrørende perioden fra den 29. maj 2001 til den 19. februar 2002 anført følgende:

– Det afgørende bevis for, at sagsøgeren skulle have genoptaget sin deltagelse i kartellet, er den omstændighed, at virksomheden modtog en telefax fra Deltafina den 29. maj 2001, hvori nævnes den pris, som Deltafina ville anvende ved indgåelse af kontrakter om råtobakssorten Bright med producentforeningerne. Denne meddelelse havde imidlertid ikke en konkurrencebegrænsende karakter. Der var nemlig tale om en enkelt kontakt, der havde til formål at hjælpe sagsøgeren med at forstå de markedsværdier, der blev anvendt i kontrakterne mellem producenter og forarbejdningsvirksomheder, som skulle indgås i henhold til reglerne om den fælles landbrugspolitik, der havde været genstand for væsentlige ændringer.

– De kommercielle initiativer, som sagsøgeren iværksatte, blev nøje drøftet under kartelmøderne, som sagsøgeren ikke deltog i (209. betragtning til den anfægtede beslutning). Forholdet mellem kartellet og sagsøgeren fremgik endvidere af en dagsorden, som Dimon Italia sendte til Deltafina og Transcatab, med henblik på at foreslå afholdelsen af et møde den 18. september 2001, dvs. efter datoen for modtagelsen af den nævnte telefax (212. betragtning til den anfægtede beslutning).

– Sagsøgerens påståede deltagelse i kartellet var, som det fremgår af de erklæringer, Transcatab afgav i forbindelse med den kontrolundersøgelse, der blev gennemført den 18. april 2002, begrænset til to møder henholdsvis den 16. november 2001 og den 8. januar 2002. Sagsøgeren deltog i disse møder, idet Deltafina, Dimon Italia og Transcatab havde anmodet sagsøgeren om at optræde som »mægler« for at imødegå de indvendinger, som »konsortiet til beskyttelse og værdiansættelse for Burley Campano-tobak« (herefter »Burley-konsortiet«) havde mod indførelsen af et auktionssystem for tobakssalg, som var blevet foreslået af Unitab og APTI, og som blev ledet af det nationale forvaltningsudvalg for Burley-tobak (herefter »Cogentab«). Sagsøgeren havde inviteret interesserede parter til et møde den 8. januar 2002 (222. betragtning til den anfægtede beslutning), forud for hvilket der dagen før blev afholdt et møde, hvorunder Deltafina, Dimon Italia og Transcatab uden deltagelse af sagsøgeren og de leverandører, der var medlemmer af Burley-konsortiet, sandsynligvis havde drøftet, hvilket fælles standpunkt de skulle indtage under forhandlingerne den følgende dag.

116 Kommissionen har for det første anført, at den anså den 5. november 1999 for at være den dato, hvor sagsøgeren afbrød sin deltagelse i kartellet, idet det fremgik af et håndskrevet notat, der omhandlede et møde afholdt samme dag, fra Deltafinas indkøbsansvarlige, at sagsøgerens navn var nævnt på dagsordenen, som en enhed, der ikke længere var en del af kartellet.

117 Kommissionen har i denne henseende bestridt sagsøgerens argument om, at den dato, der skal lægges til grund som det tidspunkt, hvor sagsøgeren afbrød sin deltagelse i kartellet, er den 14. december 1998 (tidspunktet for det sidste kartelmøde, hvor sagsøgeren deltog), eller at den skal fastsættes på baggrund af Dimon Italias interne notat af 20. oktober 1998, som er nævnt i 145. betragtning til den anfægtede beslutning. Dels anerkendte sagsøgeren nemlig i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at virksomheden havde deltaget i kartellet i det mindste frem til februar 1999, dels beviser det nævnte interne notat fra Dimon Italia ikke, at sagsøgeren afbrød sin deltagelse i kartellet i 1998, idet det følger af fast retspraksis, at en virksomhed, der ikke offentligt tager afstand fra resultatet af et møde, forbliver fuldt ud ansvarlig for sin deltagelse i kartellet. Da der ikke foreligger beviser herfor, var det således med rette, at Kommissionen fastslog, at sagsøgerens deltagelse i kartellet fortsatte i hvert fald indtil den 5. november 1999.

118 Kommissionen har for det andet anført, at den anså den 29. maj 2001 for at være den dato, hvor sagsøgeren genoptog sin deltagelse i kartellet, eftersom det var den dag, hvor sagsøgeren modtog en telefax, hvori nævnes den pris, som Deltafina ville anvende ved indgåelse af kontrakter med producentforeningerne.

119 En sådan meddelelse mellem konkurrenter udgør et bevis for, at virksomheden har genoptaget sin deltagelse i kartellet, når der henses til den omstændighed, at virksomheden allerede havde deltaget i kartellet frem til 1999, og at den umiddelbart derefter, dvs. den 16. november 2001, også genoptog sin deltagelse i kartelmøderne.

120 Kommissionen har endvidere i duplikken bestridt sagsøgerens argument om, at det af stævningen klart fremgår, at sagsøgeren ønskede at anfægte ikke kun varigheden af deltagelsen i kartellet, men også den omstændighed, at deltagelsen blev genoptaget i perioden fra maj 2001 til begyndelsen af 2002. Kommissionen har anført, at sagsøgeren først i replikken har bestridt, at de nævnte møder var ulovlige ved at benægte, at virksomheden tilsluttede sig kartellet i 2001. I henhold til procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c), og artikel 48, stk. 2, kan dette klagepunkt ikke antages til realitetsbehandling. For det andet er det Kommissionens opfattelse, at dette klagepunkt under alle omstændigheder er ugrundet. Transcatabs erklæring af 18. april 2002 (dok. nr. 38281/03488) indeholder en liste over forskellige møder, som blev afholdt mellem kartelmedlemmerne, og det fremgår af denne liste, at mødet den 16. juni 2001 var et »begrænset« møde (møder, hvor de administrerende direktører deltog), og at mødet den 8. januar 2002 var et »arbejdsmøde« (møder, hvor de indkøbsansvarlige deltog). Ifølge Kommissionen var begge disse møder konkurrencebegrænsende efter deres art og formål, og de udgjorde derfor en del af kartellets aktiviteter. Den omstændighed, at muligheden for at indføre et auktionssystem for tobakssalg tillige blev drøftet under disse møder, indebærer ikke nødvendigvis, at spørgsmål vedrørende kartellet ikke blev drøftet, eller at sagsøgeren ikke deltog i disse drøftelser. Sagsøgeren har endvidere ikke fremlagt noget bevis for, at virksomheden under disse møder åbent tog afstand fra de drøftelser, der havde et konkurrencebegrænsende formål.

121 Kommissionen har for det tredje anført, at nærværende klagepunkt under alle omstændigheder er irrelevant. Selv om dette klagepunkt blev taget til følge, ville det alene indebære, at udgangsbeløbet for den bøde, der blev pålagt sagsøgeren, burde være blevet forhøjet med 15% i stedet for 25%, hvilket ikke ville have påvirket størrelsen af den endelige bøde, der blev nedsat til 2,05 mio. EUR i overensstemmelse med den øvre grænse på 10%, der er fastsat i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003.

Rettens bemærkninger

122 Hvad angår varigheden af sagsøgerens deltagelse i overtrædelsen (302. og 378. betragtning til den anfægtede beslutning) bemærkes indledningsvis, at det er ubestri