Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår et traktatbrud – manglende opfyldelse af forpligtelsen til at opfylde dommen – økonomiske sanktioner

(Art. 228, stk. 2, EF)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter – direktiv 89/665

(Art. 226 EF og 228 EF; Rådets direktiv 89/665, art. 3)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter – direktiv 89/665

(Art. 226 EF og 228 EF; Rådets direktiv 89/665, art. 2, stk. 6, andet afsnit)

4. Tilnærmelse af lovgivningerne – klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler – direktiv 92/50

(Art. 226 EF; Rådets direktiv 92/50)

5. Medlemsstater – forpligtelser – manglende overholdelse – begrundet i interne forhold – ikke tilladt

(Art. 226 EF)

Sammendrag

1. I forbindelse med den i artikel 228, stk. 2, EF fastsatte procedure skal søgsmålet ikke afvises, fordi Kommissionen ikke længere kræver, at der pålægges en tvangsbøde. Eftersom Domstolen har kompetence til at pålægge en økonomisk sanktion, der ikke er foreslået af Kommissionen, skal søgsmålet ikke længere afvises fra realitetsbehandling alene på grund af, at Kommissionen på et vist tidspunkt under sagen for Domstolen vurderer, at en tvangsbøde ikke længere skal pålægges.

(jf. præmis 21 og 22)

2. Den særlige procedure, der foreskrives i artikel 3 i direktiv 89/665 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, i medfør af hvilken Kommissionen kan gribe ind over for en medlemsstat, når den finder, at der er begået en klar og åbenbar overtrædelse af fællesskabsbestemmelserne vedrørende indgåelse af offentlige kontrakter, udgør en forebyggende foranstaltning, der hverken kan begrunde undtagelser fra eller erstatte Kommissionens beføjelser på grundlag af artikel 226 EF og 228 EF.

(jf. præmis 23)

3. Selv om det er korrekt, at bestemmelsen i artikel 2, stk. 6, andet afsnit, i direktiv 89/665 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter giver medlemsstaterne beføjelse til at opretholde retsvirkningerne af aftaler, som er indgået i strid med udbudsdirektiverne, og således beskytter medkontrahenternes berettigede forventning, kan den ikke uden at indskrænke rækkevidden af traktatens bestemmelser om oprettelse af det indre marked have til følge, at den ordregivende myndigheds handlemåde over for tredjemand må anses for at være i overensstemmelse med fællesskabsretten efter indgåelsen af sådanne aftaler.

Hvis den nævnte bestemmelse ikke har betydning for anvendelsen af artikel 226 EF, har den imidlertid heller ikke betydning for anvendelsen af artikel 228 EF, idet den ellers ville indskrænke rækkevidden af traktatbestemmelserne om oprettelse af det indre marked. I øvrigt vedrører bestemmelsen, således som det fremgår af dens ordlyd, den skadeserstatning, som en person, der har lidt skade ved en overtrædelse begået af en ordregivende myndighed, kan opnå fra denne myndighed. Denne bestemmelse kan som følge af sin særlige beskaffenhed imidlertid ikke anses for også at regulere forholdet mellem en medlemsstat og Fællesskabet, som er det forhold, der er omhandlet i forbindelse med artikel 226 EF og 228 EF.

(jf. præmis 33-35)

4. Selv om det antages, at den ordregivende myndigheds medkontrahent over for myndigheden kan fremføre en indsigelse baseret på retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, princippet pacta sunt servanda samt ejendomsretten i tilfælde af ophævelse af den kontrakt, der er indgået i strid med direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, kan en medlemsstat under alle omstændigheder ikke påberåbe sig disse principper eller denne ret for at begrunde, at en dom, der fastslår et traktatbrud i henhold til artikel 226 EF, ikke opfyldes, og hermed unddrage sig sit eget ansvar i henhold til fællesskabsretten.

(jf. præmis 36)

5. En medlemsstat kan ikke påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at forpligtelser, der følger af fællesskabsretten, ikke overholdes.

(jf. præmis 38)