Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser - aftaler om kompetence - vaernetingsaftale - formkrav - skriftlighed - klausul i almindelige forretningsbetingelser paa bagsiden af en kontrakt - udtrykkelig henvisning til betingelserne i kontrakten noedvendig

(Konventionen af 27.9.1968, art. 17)

2 Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser - protokollen vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen - praejudicielle spoergsmaal - Domstolens kompetence - graenser

(Konventionen af 27.9.1968; protokollen af 3.6.1971)

3 Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser - aftaler om kompetence - vaernetingsaftale - formkrav - aftale indgaaet i en form, der er anerkendt af saedvanen inden for den internationale handel - begreb - kriterier - parternes samtykke - godtgoerelsen af, at der bestaar en saedvane, og at parterne har kendskab til den

(Konventionen af 27.9.1968, art. 17, som aendret ved tiltraedelseskonventionen af 1978)

4 Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser - aftaler om kompetence - vaernetingsaftale - formkrav - konventionens ordning - udtoemmende karakter - anvendelse af andre betingelser vedroerende valget af den af parterne udpegede ret - udelukket

(Konventionen af 27.9.1968, art. 17)

Sammendrag

1 Det er ikke tilstraekkeligt til at opfylde formkravene om skriftlighed i artikel 17 i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, at en vaernetingsklausul er trykt paa bagsiden af en kontrakt, som er skrevet paa en af parternes forretningspapir, men det forholder sig anderledes, saafremt den af begge kontrahenter undertegnede kontrakt selv udtrykkeligt henviser til de almindelige forretningsbetingelser indeholdende vaernetingsklausulen.

2 Ifoelge kompetencefordelingen i forbindelse med den praejudicielle procedure i medfoer af protokollen af 3. juni 1971 vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, tilkommer det udelukkende de nationale retter, for hvilke tvisten er indbragt, og som har ansvaret for den retslige afgoerelse, der skal traeffes, paa grundlag af omstaendighederne i den konkrete sag at vurdere, saavel om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig for, at de kan afsige dom, som relevansen af de spoergsmaal, de forelaegger Domstolen.

3 Artikel 17, stk. 1, andet punktum, tredje tilfaelde, i konventionen af 27. september 1968 skal fortolkes saaledes:

- De kontraherende parter formodes at have tiltraadt vaernetingsklausulen, naar deres handlemaade er i overensstemmelse med en saedvane inden for det omraade af den internationale handel, hvor de driver virksomhed, og hvis parterne har kendskab til eller burde have kendskab til saedvanen.

- Det er godtgjort, at der bestaar en saedvane - hvilket skal vaere konstateret i den handelsbranche, hvor de kontraherende parter driver virksomhed - naar en bestemt handlemaade almindeligt og regelmaessigt foelges af de erhvervsdrivende i branchen ved indgaaelse af kontrakter af en bestemt type. Det er ikke noedvendigt, at en saadan handlemaade godtgoeres i bestemte lande og specielt ikke i alle de kontraherende stater. Med henblik paa at bevise, at der bestaar en saedvane, maa det antages, at en eventuel bekendtgoerelse af fortrykte formularer, der indeholder en vaernetingsklausul, over for erhvervsorganisationer eller andre saerlige institutioner ganske vist kan goere det lettere at foere bevis for en praksis, der foelges almindeligt og regelmaessigt, men at en saadan bekendtgoerelse ikke kan kraeves. En handlemaade, som opfylder betingelserne for at udgoere en saedvane, mister ikke sin karakter af en saedvane, fordi den bestrides under retssager, uanset i hvilket omfang det sker, saa laenge den dog foelges almindeligt og regelmaessigt i den paagaeldende erhvervsgren for den kontrakttype, der er tale om.

- De konkrete krav, som begrebet »en form, der er anerkendt« omfatter, skal udelukkende bedoemmes ud fra handelssaedvanerne i den paagaeldende branche inden for international handel uden hensyn til saerlige krav, som kan vaere opstillet i nationale bestemmelser.

- Kendskabet til saedvanen skal bedoemmes i forhold til vaernetingsaftalens oprindelige parter, og deres nationalitet er uden betydning i denne henseende. Det er godtgjort, at der foreligger kendskab til saedvanen, uafhaengigt af enhver saerlig form for bekendtgoerelse, naar en bestemt handlemaade i den handelsbranche, hvor parterne driver virksomhed, almindeligt og regelmaessigt foelges ved indgaaelse af kontrakter af en bestemt type, saaledes at den kan betragtes som en fast brug.

4 Det valg af en ret, der er udpeget i en vaernetingsklausul, kan kun bedoemmes ud fra de hensyn, som ligger til grund for kravene i artikel 17 i konventionen af 27. september 1968. Hensyn til sammenhaengen mellem den udpegede ret og det omtvistede retsforhold, klausulens berettigelse og de materielle ansvarsregler, der er gaeldende ved den valgte ret, er uvedkommende i forhold til disse krav.