ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 186/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 5. maj 2011 — Prunus SARL og Polonium SA mod Directeur des services fiscaux (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de grande instance de Paris — Frankrig)

(Sag C-384/09) (1)

(Direkte beskatning - frie kapitalbevægelser - artikel 64 TEUF - juridiske personer, der er etablerede i et tredjeland - besiddelse af fast ejendom i en medlemsstat - afgift på handelsværdien af denne faste ejendom - nægtelse af afgiftsfritagelse - vurdering med hensyn til oversøiske lande og territorier - bekæmpelse af skattesvig - solidarisk hæftelse)

2011/C 186/07

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de grande instance de Paris

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Prunus SARL og Polonium SA

Sagsøgt: Directeur des services fiscaux

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de grande instance — fortolkning af artikel 56 EF ff — beskatning af handelsværdien af fast ejendom i Frankrig — om national lovgivning er forenelig med traktaten, når den fritager juridiske personer, hvis virkelige ledelse har sit sæde i Frankrig eller i en stat, der er medlem af Den Europæiske Union, fra denne skat og som betinger denne fritagelse, for så vidt angår juridiske personer, hvis virkelige ledelse har sæde i et tredjeland af, at der mellem Frankrig og den pågældende stat er indgået en overenskomst om administrativ bistand til bekæmpelse af skattesvig og skatteunddragelse, eller en traktat, der indeholder en klausul om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet — nægtelse af fritagelse for to selskaber hjemmehørende på De Britiske Jomfruøer — pligt til at betale skatten for solidarisk hæftende debitorer, som er juridiske personer med hjemsted i Frankrig

Konklusion

Artikel 64, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at artikel 63 TEUF ikke er til hinder for anvendelsen af en national lovgivning, der eksisterede den 31. december 1993, som fritager selskaber, der har deres hjemsted i en af Unionens medlemsstater, fra en afgift på handelsværdien af fast ejendom beliggende i denne medlemsstat, og som for et selskab, der har hjemsted i et oversøisk land eller territorium, betinger denne fritagelse af, at der mellem den pågældende medlemsstat og det pågældende territorium er indgået en overenskomst om administrativ bistand til bekæmpelse af skattesvig og skatteunddragelse, eller af, at disse selskaber i medfør af en traktat, der indeholder en klausul om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, ikke må undergives en hårdere beskatning end den, der gælder for selskaber, der er etableret på medlemsstatens område.

(1) EUT C 312 af 19.12.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 186/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 5. maj 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik

(Sag C-305/09) (1)

(Traktatbrud - statsstøtte - skattelettelser for virksomheder, der deltager i udstillinger i udlandet - tilbagesøgning)

2011/C 186/04

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn, V. Di Bucci og E. Righini, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, samt avvocati dello Stato D. Del Gaizo og P. Gentili)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2005/919/EF af 14. december 2004 om skattelettelser for virksomheder, der deltager i udstillinger i udlandet (meddelt under nummer K(2004) 4746) (EUT L 335, s. 39)

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Kommissionens beslutning 2005/919/EF af 14. december 2004 om skattelettelser for virksomheder, der deltager i udstillinger i udlandet, da den ikke inden for de fastsatte frister har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige med henblik på tilbagesøgning hos støttemodtagerne af hele den støtte, som ifølge beslutningen blev erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 256 af 24.10.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 179/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 14. april 2011 — Mensch und Natur AG mod Freistaat Bayern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-327/09) (1)

(Artikel 249, stk. 4, EF - institutionernes retsakter - kommissionsbeslutning rettet til en borger - forordning nr. 258/97 - nyt levnedsmiddel eller ny levnedsmiddelingrediens - beslutning 2000/196/EF - »Stevia rebaudiana Bertoni: planter og tørrede blade« - afslag på tilladelse til markedsføring - retsvirkning over for andre end adressaten)

2011/C 179/04

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mensch und Natur AG

Sagsøgt: Freistaat Bayern

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 249, stk. 4, EF og Kommissionens beslutning af 22. februar 2000 om forbud mod markedsføring af »Stevia rebaudiana Bertoni: planter og tørrede blade« som nyt levnedsmiddel eller ny levnedsmiddelingrediens i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 258/97 (EFT L 61, s. 14) — kommissionsbeslutning rettet til en privatperson — retsvirkning over for andre end adressaten

Konklusion

En kommissionsbeslutning truffet på grundlag af artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 258/97 af 27. januar 1997 om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser, der afviser en tilladelse til at markedsføre et levnedsmiddel eller en levnedsmiddelingrediens på Unionsmarkedet, er ikke bindende for andre personer end den eller dem, som beslutningen angiver at være rettet til. En medlemsstats kompetente myndigheder skal til gengæld undersøge, om et produkt, der markedsføres på den pågældende medlemsstats område, og hvis kendetegn synes at svare til dem, som gælder for det produkt, der har været genstand for kommissionsbeslutningen, udgør et nyt levnedsmiddel eller en ny levnedsmiddelingrediens i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i forordningens artikel 1, stk. 2, og i givet fald pålægge den berørte person at efterleve forordningens bestemmelser.

(1) EUT C 282 af 21.11.2009.
1)

Artikel 98, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 3288/94 af 22. december 1994, skal fortolkes således, at udstrækningen af et forbud mod at krænke eller at true med at krænke et EF-varemærke, der nedlægges af en EF-varemærkedomstol, som er kompetent i henhold til forordningens artikel 93, stk. 1-4, og artikel 94, stk. 1, i princippet omfatter hele Unionens område.
1)

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 249, stk. 4, EF samt artikel 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2088/344/EF af 23. oktober 2007 om Polens statsstøtte C 23/06 (ex NN 35/06) til stålproducenten Technologie Buczek Group, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle nødvendige foranstaltninger for at sikre beslutningens gennemførelse.
3)

Effektivitetsprincippet er til hinder for en national lovgivning som den, der fremgår af bestemmelserne i § 175, stk. 2, andet punktum, i Abgabenordnung, som ændret ved Gesetz zur Umsetzung von EU-Richtlinien in nationales Steuerrecht und zur Änderung weiterer Vorschriften, sammenholdt med artikel 97, § 9, stk. 3, i Einführungsgesetz zur Abgabenordnung af 14. december 1976, som ændret, hvorefter det med tilbagevirkende kraft, og uden at der er fastsat nogen overgangsperiode, ikke er muligt at få fradrag for den udenlandske selskabsskat, der er blevet pålagt udbytte udbetalt af et kapitalselskab med hjemsted i en anden medlemsstat, ved fremlæggelse af enten en attest vedrørende denne skat, som er i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor modtageren af udbyttet er fuldt skattepligtig, eller dokumentation, som gør det muligt for denne medlemsstats skattemyndigheder klart og præcist at kontrollere, om betingelserne for at få en skattegodtgørelse er opfyldt. Det tilkommer den forelæggende ret at fastsætte, hvilken frist for fremlæggelsen af nævnte attest eller dokumentation der må anses for rimelig.
1)

Udtrykket »forhindrer gennemførelsen af en kontrol på stedet« i artikel 23, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 796/2004 af 21. april 2004 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende krydsoverensstemmelse, graduering og det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere er et selvstændigt EU-retligt begreb, der skal fortolkes ensartet i alle medlemsstaterne, således at det ud over forsætlig adfærd omfatter enhver handling eller undladelse, der kan tilskrives uagtsom adfærd fra landbrugerens eller dennes repræsentants side, og som medfører, at en fuld gennemførelse af en kontrol på stedet forhindres, når landbrugeren eller dennes repræsentant ikke har truffet enhver foranstaltning, som med rimelighed kan kræves af ham, for at sikre sig, at denne kontrol gennemføres i sin helhed.
2)

Bestemmelserne i artikel 3, stk. 1, og artikel 10 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 629/2006, er til hinder for en national regel som den i hovedsagen omhandlede, der muliggør udbetaling af et tillæg til en alderdomsydelse alene til tjekkiske statsborgere, der er bosiddende på Den Tjekkiske Republiks område, uden at dette nødvendigvis har til følge — med hensyn til EU-retten — at en person, der opfylder disse to betingelser, skal fratages nævnte tillæg.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/5

Domstolens dom (Store Afdeling) af 14. juni 2011 — Pfleiderer AG mod Bundeskartellamt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Bonn — Tyskland)

(Sag C-360/09) (1)

(Konkurrence - administrativ procedure - dokumenter og oplysninger, der videregives i forbindelse med et nationalt samarbejdsprogram - eventuelle skadelige virkninger af tredjeparters adgang til sådanne dokumenter for et tilfredsstillende og effektivt samarbejdet mellem de myndigheder, der udgør det europæiske konkurrencenetværk)

2011/C 232/08

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Bonn

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pfleiderer AG

Sagsøgt: Bundeskartellamt

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Amtsgericht Bonn — fortolkning af bestemmelserne i fællesskabsretten for så vidt angår karteller, navnlig artikel 11 og 12 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1) og artikel 10, stk. 2, EF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra g), EF — dokumenter og oplysninger, der med henblik på bødenedsættelse er indgivet af virksomheder til en medlemsstats konkurrencemyndigheder i forbindelse med et nationalt samarbejdsprogram — mulig skadevirkning på det effektive og velfungerende samarbejde mellem de myndigheder, der udgør Det Europæiske Konkurrencenetværk, som følge af tredjemands aktindsigt i sådanne dokumenter

Konklusion

De EU-retlige bestemmelser om karteller og særligt Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 101 TEUF og 102 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at skadelidte i forhold til en overtrædelse af EU-konkurrenceretten, som ønsker at få erstatning, opnår adgang til aktindsigt i dokumenterne i samarbejdsproceduren med hensyn til overtrædelsens ophavsmand. Det tilkommer imidlertid domstolene i medlemsstaterne på grundlag af den nationale lovgivning at fastlægge betingelserne for, hvorvidt en sådan adgang skal tillades eller afvises, idet de herved skal foretage en afvejning af de hensyn, som beskyttes af EU-retten.

(1) EUT C 297 af 5.12.2009.
2)

Direktiv 2001/29, nærmere bestemt artikel 5, stk. 2, litra b), og artikel 5, stk. 5, skal fortolkes således, at det påhviler en medlemsstat, som har indført en ordning for afgifter for privatkopiering, der betales af fabrikanten eller importøren af medier til reproduktion af beskyttede værker, og på hvis område den skade, som ophavsmændene har lidt som følge af de i denne medlemsstat bosiddende køberes private brug af deres værker, sker, at sikre, at disse ophavsmænd faktisk modtager den rimelige kompensation, som skal udgøre erstatningen for denne skade. Den omstændighed alene, at den erhvervsdrivende sælger af udstyr, apparater eller reproduktionsmedier er hjemmehørende i en anden medlemsstat end den, som køberne er bosiddende i, har ingen betydning for denne resultatforpligtelse. Såfremt det ikke er muligt at sikre, at den rimelige kompensation kan opkræves hos køberne, påhviler det den nationale ret at fortolke den nationale lovgivning således, at denne kompensation kan opkræves hos en skyldner, som handler i egenskab af erhvervsdrivende.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/3

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 9. juni 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik

(Sag C-383/09) (1)

(Traktatbrud - habitatdirektivet - utilstrækkelige foranstaltninger med henblik på at beskytte arten Cricetus cricetus (den europæiske hamster) - beskadigelse af levesteder)

2011/C 226/04

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved O. Beynet og D. Recchia, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik (ved G. de Bergues og S. Menez, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — undladelse af at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme artikel 12, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7) — utilstrækkelige foranstaltninger for at beskytte arten Cricetus cricetus (den europæiske hamster) — forringelse af levesteder

Konklusion

1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som ændret ved Rådets direktiv 2006/105/EF af 20. november 2006, idet den ikke har etableret et program med foranstaltninger til streng beskyttelse af arten den europæiske hamster (Cricetus cricetus).

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 312 af 19.12.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 9. juni 2011 — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE mod Den Europæiske Centralbank

(Sag C-401/09 P) (1)

(Appel - formaliteten - fuldmagt - konsortium - offentlige indkøb - udbud efter forhandling - it-rådgivnings- og udviklingstjenester - afslag på buddet - Rettens procesreglement - retlig interesse - udelukkelseskriterium - bevilling i henhold til national ret - begrundelsespligt)

2011/C 226/05

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (ved dikigoros N. Korogiannakis)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Centralbank (ved F. von Lindeiner og G. Gruber, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 2. juli 2009 i sag T-279/06 Evropaϊki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE mod Den Europæiske Centralbank (ECB), hvorved Retten frifandt Den Europæiske Centralbank for påstanden om annullation af Den Europæiske Centralbanks beslutning af 31. juli 2006 om at afslå det af sagsøgeren indgivne bud i forbindelse med udbuddet efter forhandling i forbindelse med levering af it-rådgivnings- og udviklingstjenester til ECB (EUT 2005 S 137-135345), såvel som beslutningen om at tildele kontrakten til en anden tilbudsgiver

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 11 af 16.1.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 9. juni 2011 — José Maria Ambrósio Lavrador og Maria Cândida Olival Ferreira Bonifácio mod Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal de Justiça — Portugal)

(Sag C-409/09) (1)

(Ansvarsforsikring for motorkøretøjer - direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF og 90/232/EØF - ret til erstatning fra lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer - betingelser for begrænsning - skadelidtes medvirken til sin egen skade - ansvar for risikoen - bestemmelser, der finder anvendelse på mindreårige skadelidte tredjemænd i forbindelse med en ulykke)

2011/C 226/06

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal de Justiça

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: José Maria Ambrósio Lavrador og Maria Cândida Olival Ferreira Bonifácio

Sagsøgt: Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Supremo Tribunal de Justiça — fortolkning af artikel 1 i Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33) — omfanget af den obligatoriske forsikrings dækning af tredjemænd — bestemmelser som finder anvendelse på skadelidte mindreårige tredjemænd

Konklusion

Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for bestemmelser i national ret om ret til erstatning, der gør det muligt at udelukke eller begrænse skadelidtes ret til at kræve erstatning fra den lovpligtige ansvarsforsikring for det motorkøretøj, der var involveret i ulykken, på grundlag af en individuel vurdering af, om denne skadelidte helt eller delvist har forårsaget sin egen skade.

(1) EUT C 11 af 16.1.2010.
2)

Artikel 3, stk. 3, i direktiv 1999/44 skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en national lovgivning giver sælgeren mulighed for at nægte omlevering af en vare, der ikke er i overensstemmelse med købsaftalen, som eneste mulige beføjelse, fordi pligten til at foretage en udtagning af varen fra det sted, hvor den blev monteret, samt til at montere erstatningsgenstanden på det samme sted, medfører uforholdsmæssige omkostninger for sælgeren i forhold til den værdi, varen ville have, hvis den var i overensstemmelse med aftalen, og i forhold til betydningen af den manglende overensstemmelse. Bestemmelsen er imidlertid ikke til hinder for, at forbrugerens ret til erstatning af udgifterne til udtagning af den mangelfulde vare og til montering af erstatningsgenstanden i et sådant tilfælde begrænses til, at sælgeren skal betale et forholdsmæssigt beløb.
2)

I overgangsperioden fra den 27. november 2002 til den 31. december 2010, som fastsat i artikel 4 i direktiv 2001/81, — fastsætter artikel 4, stk. 3, TEU og artikel 288, stk. 3, TEUF samt direktiv 2001/81, at medlemsstaterne skal afholde sig fra at vedtage foranstaltninger, der kan bringe virkeliggørelsen af det ved direktivet foreskrevne resultat alvorligt i fare — forekommer medlemsstaternes vedtagelse af en særlig foranstaltning vedrørende en enkelt SO2 eller NOx kilde ikke i sig selv at kunne bringe virkeliggørelsen af det resultat, der er foreskrevet ved direktiv 2001/81, alvorligt i fare. Det påhviler den nationale ret at undersøge, om dette er tilfældet med hensyn til hver af de afgørelser om meddelelse af miljøgodkendelse til opførelsen og driften af et industrianlæg, som dem, der er omhandlet i hovedsagerne — pålægger artikel 288, stk. 3, TEUF og artikel 6, artikel 7, stk. 1 og 2, samt artikel 8, stk. 1, og 2, i direktiv 2001/81 medlemsstaterne dels at udarbejde, og om nødvendigt ajourføre og revidere, programmer for gradvis mindskelse af de nationale emissioner af SO2 og NOx, som de er forpligtede til at stille til rådighed for offentligheden og berørte organisationer, ved hjælp af klare, letforståelige og lettilgængelige oplysninger, og at underrette Europa-Kommissionen herom inden for de fastsatte frister, dels årligt at udarbejde og ajourføre nationale emissionsopgørelser og emissionsfremskrivninger for 2010, som de skal forelægge Europa-Kommissionen og Det Europæiske Miljøagentur inden for de fastsatte frister — pålægger artikel 288, stk. 3, TEUF og direktiv 2001/81 hverken medlemsstaterne at afslå eller at begrænse meddelelsen af en miljøgodkendelse til opførelsen og driften af et industrianlæg, som de i hovedsagerne omhandlede, eller at vedtage særlige kompensationsforanstaltninger for hver godkendelse af denne art, der er meddelt, selv hvis de nationale emissionslofter for SO2 og NOx derved overskrides eller risikerer at blive overskredet.
1)

Artikel 10a i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003, er til hinder for en lovgivning, som ikke indrømmer en ikke-statslig organisation, der arbejder for at fremme miljøbeskyttelse, jf. dette direktivs artikel 1, stk. 2, mulighed for i forbindelse med et søgsmål til prøvelse af en afgørelse om godkendelse af projekter, »der er af en sådan beskaffenhed, at de vil kunne påvirke miljøet væsentligt« som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 2003/35, at påberåbe sig en tilsidesættelse af en bestemmelse, som følger af EU-retten, og som har til formål at beskytte miljøet, med den begrundelse, at denne bestemmelse alene beskytter almene interesser og ikke borgernes interesser.