ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 120/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d'appel de Nancy, Frankrig, den 9. februar 2011 — Association Kokopelli mod Graines Baumaux SAS

(Sag C-59/11)

2011/C 120/08

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel de Nancy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Association Kokopelli

Sagsøgt: Graines Baumaux SAS

Præjudicielt spørgsmål

Er Rådets direktiv 98/95/EF (1), direktiv 2002/53/EF (2) og direktiv 2002/55/EF (3) samt Kommissionens direktiv 2009/145 (4) ugyldige under hensyn til Den Europæiske Unions grundlæggende rettigheder og principper, nemlig princippet om den frie erhvervsudøvelse, proportionalitetsprincippet, lighedsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling og princippet om varernes frie bevægelighed samt under hensyn til de forpligtelser, der følger af den internationale traktat om plantegenetiske ressourcer på fødevare- og landbrugsområdet, navnlig henset til at nævnte direktiver indfører begrænsninger for produktion og markedsføring af gamle frø og plantesorter?

(1) Rådets direktiv 98/95/EF af 14.12.1998 om ændring med hensyn til konsolidering af det indre marked, genetisk modificerede plantesorter og plantegenetiske ressourcer af direktiv 66/400/EØF, 66/401/EØF, 66/402/EØF, 66/403/EØF, 69/208/EØF, 70/457/EØF og 70/458/EØF om handel med bederoefrø, frø af foderplanter, sædekorn, læggekartofler, frø af olie- og spindplanter og grøntsagsfrø og om den fælles sortsliste over landbrugsplantearter (EFT 1999 L 25, s. 1).

(2) Rådets direktiv 2002/53/EF af 13.6.2002 om den fælles sortsliste over landbrugsplantearter (EFT L 193, s. 1).

(3) Rådets direktiv 2002/55/EF af 13.6.2002 om handel med grøntsagsfrø (EFT L 193, s. 33).

(4) Kommissionens direktiv 2009/145/EF af 26.11.2009 om visse undtagelser med henblik på godkendelse af grøntsagslandracer og -sorter, der traditionelt har været dyrket i særlige områder og regioner og er truet af genetisk erosion, og af grøntsagssorter, der er uden egentlig kommerciel produktionsværdi, men som er udviklet med henblik på dyrkning under særlige forhold, og om handel med frø af de pågældende landracer og sorter (EUT L 312, s. 44).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 120/6

Sag anlagt den 16. februar 2011 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Sverige

(Sag C-70/11)

2011/C 120/10

Processprog: svensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Enegren og M. Owsiany-Hornung)

Sagsøgt: Kongeriget Sverige

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/65/EF af 23. september 2002 om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne og om ændring af Rådets direktiv 90/619/EØF samt direktiv 97/7/EF og 98/27/EF (1), idet det har foreskrevet, at såfremt forbrugeren gør fortrydelsesretten gældende, kan den erhvervsdrivende, ud over at kræve, at forbrugeren skal betale for den del af den finansielle tjenesteydelse, som allerede er blevet leveret, også kan kræve refusion af de rimelige udgifter, der er forbundet med tjenesteydelser, som blev leveret før den erhvervsdrivende fik meddelelse om ophævelsen af aftalen.

— Kongeriget Sverige tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ifølge betragtning 13 til direktivet bør medlemsstaterne ikke inden for de områder, som harmoniseres med direktivet, kunne vedtage andre bestemmelser end dem, der er fastlagt heri, medmindre andet er udtrykkeligt fastsat.

Det fremgår af direktivets artikel 6, stk. 1, at medlemsstaterne påser, at forbrugeren har en frist på 14 kalenderdage til at fortryde aftalen uden at skulle betale bod og uden at skulle angive sine grunde.

Når en forbruger udøver sin fortrydelsesret, kan han i henhold til direktivets artikel 7, stk. 1, kun pålægges at betale for den tjenesteydelse, som leverandøren faktisk har leveret i henhold til fjernsalgsaftalen.

I henhold til kapitel 3, § 11, stk. 2, i fjern- og dørsalgsloven (2005:59) fremgår det, at den erhvervsdrivende, udover betaling for den faktisk leverede tjenesteydelse, også kan kræve refusion af rimelige udgifter.

I lovgivningen til gennemførelse af direktivet har Sverige således indført bestemmelser, som går ud over, hvad der er foreskrevet i direktivets artikel 7, stk. 1, vedrørende forbrugernes fortrydelsesret. Under alle omstændigheder frembyder Sveriges gennemførelse af direktivets artikel 7, stk. 1, ikke den klarhed og præcision, som Domstolen anser for nødvendig for at overholde kravet om retssikkerhed.

(1) EFT L 271, s. 16.
2)

Hindrer artikel 110 TEUF, stk. 2 (tidligere artikel 90 EF) — som tilsigter at fjerne elementer, der beskytter det indenlandske marked og strider mod principperne om konkurrence på fællesskabsmarkedet — indførelsen af en miljøafgift for motorkøretøjer, som pålægges ved den første indregistrering i Rumænien af indførte brugte motorkøretøjer, som tidligere er blevet indregistreret i andre medlemsstater, under hensyntagen til, at OUG nr. 218/2008 fritager »M1 motorkøretøjer, som opfylder forureningsstandard Euro 4, og med en cylindervolumen, der ikke overstiger 2 000 cm3, og alle N1 motorkøretøjer, som opfylder forureningsstandard Euro 4, og som er indregistreret for første gang i Rumænien eller i andre medlemsstater i Den Europæiske Union i perioden fra og med den 15. december 2008 til og med den 31. december 2009« for miljøafgiften, dvs. fastlægger afgiftsfritagelse for kategorien af køretøjer med lignende tekniske kendetegn som de i Rumænien producerede køretøjer og herved begunstiger den nationale produktion af motorkøretøjer?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 20. januar 2011 — Marianne Scheunemann mod Finanzamt Bremerhaven

(Sag C-31/11)

2011/C 113/10

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Marianne Scheunemann

Sagsøgt: Finanzamt Bremerhaven

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 56, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, sammenholdt med artikel 58 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, fortolkes således, at den er til hinder for en ordning i en medlemsstat, hvorefter det for så vidt angår beregningen af arveafgiften af et dødsbo er fastsat, at en privatejet kapitalandel på 100 % i et kapitalselskab med hjemsted og hovedkontor i Canada, ansættes med sin fulde værdi, mens der ved erhvervelse af en sådan andel i et kapitalselskab med hjemsted eller hovedkontor i indlandet indrømmes et tingsligt fribeløb og værdien herudover alene indgår med 65 %?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/8

Sag anlagt den 11. februar 2011 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien

(Sag C-64/11)

2011/C 113/17

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og J. Baquero Cruz, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Spanien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) og artikel 31 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), idet det har vedtaget artikel 17, stk. 1, i kongeligt lovdekret nr. 4/2004 af 5. marts om godkendelse af den konsoliderede affattelse af lov om selskabsskat.

— Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den omtvistede bestemmelse fastsætter en særlig ordning for urealiserede værdistigninger af aktiver i selskaber, som flytter deres hjemsted til en anden af Den Europæiske Unions medlemsstater, som ophører med deres virksomhed i Spanien for at fortsætte denne i en anden medlemsstat eller som flytter deres aktiver til en anden medlemsstat. I disse situationer beskatter den spanske stat urealiserede værdistigninger på fraflytningstidspunktet, således at de berørte selskaber skal betale en skatteskyld for urealiserede og hypotetiske indtægter, som måske aldrig vil blive realiseret. Denne ordning er en undtagelse til hovedreglen om, at det er den indtægt, som reelt oppebæres af den skattepligtige i beskatningsperioden, der skal beskattes.

Kommissionen finder, at denne del af den spanske lovgivning er uforenelig med TEUF og EØS-aftalen, da der er tale om en diskriminerende foranstaltning og under alle omstændigheder om en uforholdsmæssig restriktion for etableringsfriheden. Den spanske lovgivning kan hindre bevægelser af virksomheder og aktiver, som kunne føre til en bedre fordeling af de økonomiske ressourcer.

Ifølge Kommissionen skal selskaber have ret til at flytte deres hjemsted eller individuelle aktiver til en anden medlemsstat uden at skulle underlægge sig overdrevent komplekse og bekostelige procedurer. Efter Kommissionens opfattelse kan der ikke anføres nogen begrundelse for straks at beskatte urealiserede værdistigninger i forbindelse med flytningen af et spansk selskabs hjemsted til en anden medlemsstat, i tilfælde af et fast driftssteds ophør af sin virksomhed på spansk område eller af flytning af aktiver fra spansk område til en anden medlemsstat, hvis denne type beskatning ikke finder sted i nationale sammenlignelige situationer.
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Er EU-retlige forskrifter, herunder navnlig artikel 17 i direktivet om studerende til hinder for en national ordning, hvorefter der – som det er tilfældet i henhold til de bestemmelser i loven om udlændinges beskæftigelse, der er relevante for hovedsagen – i alle tilfælde og under alle omstændigheder skal foretages en undersøgelse af arbejdsmarkedssituationen, inden der gives beskæftigelsestilladelse til en arbejdsgiver, der ønsker at beskæftige en studerende, som allerede har opholdt sig på Østrigs område i mere end et år (stk. 3 i direktivet om studerende), og hvorefter tildelingen af en beskæftigelsestilladelse, såfremt et fastsat maksimum for antallet af beskæftigede udlændinge er overskredet, er underlagt yderligere betingelser?
3)

Såfremt delspørgsmålene i det andet spørgsmål besvares benægtende, skal principperne om fri udveksling af tjenesteydelser og kapitalens frie bevægelighed fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat indfører foranstaltninger, der forbyder kreditinstitutterne i forbrugerkreditaftaler at anvende bankgebyrer, som ikke figurerer i listen over tilladte provisioner, uden at sidstnævnte er definerede i den berørte medlemsstats lovgivning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Ivrea (Italien) den 4. februar 2011 — straffesag mod Lucky Emegor

(Sag C-50/11)

2011/C 113/14

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Ivrea

Part i straffesagen

Lucky Emegor

Præjudicielt spørgsmål

Henset til principperne om samarbejde og om direktivers effektive virkning, er artikel 15 og 16 i direktiv 2008/115/EF (1) da til hinder for, at en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold straffes med fængsel i indtil 4 år i tilfælde af manglende overholdelse af den første udsendelsesafgørelse fra politimyndigheden, med påbud om at forlade staten inden for 5 dage efter forkyndelsen, og med fængsel fra 1 til 5 år i tilfælde af manglende overholdelse af de efterfølgende afgørelser (med forpligtelse for kriminalpolitiet til at foretage anholdelse på fersk gerning), alene som følge af vedkommendes manglende samarbejde under udvisningsproceduren, og særligt som følge af den manglende overholdelse af en udsendelsesafgørelse fra den administrative myndighed?

(1) EUT L 348, s. 98.
1)

muligheden for at straffe overtrædelse af et mellemliggende trin i den administrative tilbagesendelsesprocedure, før proceduren er afsluttet, med den strengest mulige straf på området for administrative sanktioner?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Milano (Italien) den 31. januar 2011 — straffesag mod Assane Samb

(Sag C-43/11)

2011/C 113/12

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Milano

Part i straffesagen

Assane Samb

Præjudicielt spørgsmål

Henset til principperne om loyalt samarbejde og om direktivers effektive virkning, er artikel 15 og 16 i direktiv 2008/115/EF (1) da til hinder for, at en tredjelandsstatsborger med — efter medlemsstatens vurdering — ulovligt ophold straffes med fængsel indtil 4 år i tilfælde af manglende overholdelse af den første afgørelse fra politimyndigheden og med fængsel indtil 5 år i tilfælde af manglende overholdelse af de efterfølgende afgørelser (med samtidig forpligtelse for kriminalpolitiet til at foretage anholdelse på fersk gerning), alene som følge af vedkommendes manglende samarbejde under udvisningsproceduren, og særligt alene som følge af den manglende overholdelse af en udsendelsesafgørelse fra den administrative myndighed?

(1) EUT L 348, s. 98.
2)

Skal artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler og artikel 3, stk. 3, fjerde punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas (2) fortolkes således, at et vilkår ikke er udarbejdet på en »klar og forståelig måde«, henholdsvis at der ikke er sikret »et højt forbrugerbeskyttelsesniveau, især for så vidt angår gennemsigtighed i almindelige kontraktbetingelser og -vilkår« i en situation, hvor en erhvervsdrivende begrunder en ensidig ret til at foretage prisændringer med, at der i dennes almindelige kontraktvilkår findes en standardhenvisning til en bekendtgørelse, der er udstedt med henblik på en anden forbrugergruppe, eller en anden kontrakttype, og den pågældende bestemmelse om retten til at foretage prisændringer ikke opfylder kravet om gennemsigtighed?
2)

Kræver begrebet »med rimelighed« i den forstand, hvori dette anvendes i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2003/124/EF en sandsynlighedsvurdering, ifølge hvilken sandsynlighedsgraden er overvejende eller høj, eller skal begrebet ved forhold, der med rimelighed kan forventes at komme til at foreligge, eller begivenheder, der med rimelighed kan forventes at indtræde, fortolkes således, at graden af sandsynlighed afhænger af indvirkningerne i forhold til udstederne, og at det, såfremt det er nærliggende, at det vil kunne påvirke kurserne, er tilstrækkeligt, at det er uvist, men ikke usandsynligt, at forholdet eller begivenheden vil indtræde?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal artikel 8 i Europa-parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF (2) af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester da fortolkes således, at der, uanset direktivets artikel 10, stk. 1, første led, er pligt til at meddele Kommissionen et lovforslag, hvorefter alle registrerede olieselskaber, der bringer benzin- og/eller dieselolieprodukter i fri omsætning, er forpligtet til i samme kalenderår også at bringe bæredygtige biobrændstoffer i fri omsætning, nemlig bioethanol i ren form eller i form af bio-ETBE, i en mængde, der svarer til mindst 4 % v/v af den mængde benzinprodukter, der er bragt i fri omsætning, og FAME i en mængde, der svarer til mindst 4 % v/v af den mængde dieselolieprodukter, der er bragt i fri omsætning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/9

Sag anlagt den 21. februar 2011 — Europa-Kommissionen mod Republikken Finland

(Sag C-74/11)

2011/C 113/18

Processprog: finsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved I. Koskinen og D. Triantafyllou, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Finland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9 og 11 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), idet den har tilladt optagelse af ikke-afgiftspligtige personer i momsgrupper og har begrænset grupperegistreringssystemet til udbydere af finans- og forsikringstjenesteydelser.

— Republikken Finland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ifølge artikel 11 i direktivet om det fælles merværdiafgiftssystem kan medlemsstaterne behandle flere personer, der ganske vist i retlig forstand er selvstændige, men finansielt, økonomisk og organisatorisk er nært knyttet til hinanden, som én enkelt afgiftspligtig person. I direktivets artikel 9, stk. 1, defineres det inden for merværdiafgiftsområdet gældende begreb »afgiftspligtig person«.

Ifølge Kommissionens opfattelse tillader direktiv 2006/112/EF ikke optagelse af ikke-afgiftspligtige personer i momsgrupper og dermed udbredelse af de afgiftspligtiges rettigheder og pligter til ikke-afgiftspligtige personer. Den finske lovgivning, der tillader optagelse af ikke-afgiftspligtige personer i momsgrupper, er derfor i strid med direktivet. Kommissionens fortolkning er endvidere i overensstemmelse med formålet med artikel 11 om at forenkle forvaltningen og forhindre misbrug.

Den i de finske regler fastsatte grupperegistrering er endvidere i strid med artikel 11 i direktiv 2006/112/EF, for så vidt som grupperegistrering i henhold til de finske momsregler er begrænset til virksomheder, der opererer i finans- eller forsikringssektoren. Grupperegistreringssystemet skal kunne anvendes i forhold til alle virksomheder, der er etableret i en medlemsstat, uafhængigt af hvilken form for aktivitet, virksomheden udøver. Det fælles momssystem er et ensartet system, og hvis en særlig ordning indføres i systemet, bør den være af generel karakter. Ordlyden af artikel 11 i direktiv 2002/112/EF indeholder ingen henvisning til, at en medlemsstat kan begrænse momsgrupperegistreringen til bestemte grupper, der er aktive inden for et bestemt område. Ligeledes med hensyn til dens formål skal artikel 11 fortolkes således, at den omfatter alle virksomheder uanset deres erhvervsområde. De finske momsregler er endvidere i strid med EU-rettens generelle ligebehandlingsprincip, idet grupperegistreringen er begrænset til bestemte grupper.

(1) EUT L 347, s. 1.
3)

Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, og et udsagn som beskrevet i spørgsmål 2 i det mindste delvist sigter på velvære: Er det under hensyn til ytrings- og informationsfriheden i henhold til artikel 6, stk. 3, TEU, sammenholdt med EMRK artikel 10, i overensstemmelse med det fællesskabsretlige proportionalitetsprincip, at henføre et udsagn, hvorefter en bestemt drikkevare med et alkoholindhold på over 1,2 % vol. ikke belaster eller skader kroppen og dens funktioner, under forbuddet i henhold til artikel 4, stk. 3, første punktum, i forordning (EF) nr. 1924/2006?
1)

Skal artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF (1) af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som tillader opkrævning af en afgift for tilladelse til at installere faciliteter på det kommunale offentlige areal fra udbydende virksomheder, som, uden at være indehavere af nettet, anvender det til at udbyde mobiltelefonitjenester?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 139/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Bergamo (Italien) den 28. februar 2011 — straffesag mod Suvival Godwin

(Sag C-94/11)

2011/C 139/26

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Bergamo

Part i straffesagen

Survival Godwin

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 15 og 16 i direktiv 2008/115/EF (1), henset til principperne om loyalt samarbejde og direktivers effektive virkning, til hinder for, at en tredjelandsstatsborgers adfærd anses for en straffelovsovertrædelse — alene på grundlag af den omstændighed, at han undlader at samarbejde i udvisningssagen, og, mere konkret, alene på grundlag af manglende efterkommelse af en administrativ udvisningsafgørelse — der straffes med fængsel i indtil 4 år i tilfælde, hvor tredjelandsstatsborgeren ikke har efterkommet Questores første afgørelse, og med fængsel i indtil 5 år, hvor efterfølgende afgørelser ikke efterkommes?

(1) EUT L 348, s. 98.
3)

For det tilfælde, at spørgsmål 1 besvares bekræftende: Foreligger der en velbegrundet frygt for forfølgelse som omhandlet i artikel 2, litra c), i direktiv 2004/83, når det ligger fast, at ansøgeren vil foretage visse religiøse tilkendegivelser — der ligger uden for kerneområdet — ved en tilbagevenden til hjemlandet, selv om disse tilkendegivelser vil medføre en fare for ansøgerens liv eller fysiske frihed, eller må ansøgeren tåle at, afholde sig fra sådanne fremtidige tilkendegivelser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 130/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 28. januar 2011 — Amorim Energia BV mod Ministério das Finanças e da Administração Pública

(Sag C-38/11)

2011/C 130/16

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Amorim Energia BV

Sagsøgt: Ministério das Finanças e da Administração Pública

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 63 TEUF og 65 TEUF (tidligere artikel 56 EF og 58 EF) til hinder for en medlemsstats lovgivning som den, der er indeholdt i CIRC’s artikel 46, stk. 1, artikel 96, stk. 2 og 3, artikel 14, stk. 3, og artikel 89, der på området for ophævelse af økonomisk dobbeltbeskatning af udloddet udbytte, selv om den overholder bestemmelsen i Rådets direktiv 90/435/EØF (1) af 23. juli 1990, ikke tillader, at selskaber, der er aktionærer og hjemmehørende i en anden medlemsstat, får tilbagebetalt den indeholdte kildeskat på de samme betingelser som selskaber, der er aktionærer og hjemmehørende i Portugal, idet det for selskaber, der er aktionærer og hjemmehørende i en anden medlemsstat, kræves, at minimumsandelen af selskabskapitalen er større og opretholdes i en længere minimumsperiode, hvilket forsinker eller umuliggør ophævelse af økonomisk dobbeltbeskatning?

(1) Rådets direktiv 90/435/EØF af 23.7.1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (EFT L 225, s. 6).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 130/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 18. januar 2011 — Eurogate Distribution GmbH mod Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Sag C-28/11)

2011/C 130/15

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eurogate Distribution GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 204, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (herefter »toldkodeksen«) (1) fortolkes således, at i tilfælde af ikke-fællesskabsvarer, der har været undergivet en toldoplagringsprocedure, og som ved afslutningen af toldoplagringsproceduren blev forsynet med en ny toldmæssig bestemmelse, medfører en tilsidesættelse af forpligtelsen til straks efter afslutningen af toldoplagringsproceduren — og ikke først væsentligt senere — at bogføre, at varen er taget ud af toldoplaget, i det hertil indrettede EDB-system, at der opstår toldskyld for varen?

(1) EFT L 302, s. 1.
a)

Tilsidesættelse af artikel 25, stk. 1, litra b), og de dertil knyttede artikler i Rådets forordning 6/2002 (1). Retten har urigtigt erklæret, at den omtvistede tegning giver den informerede bruger et helhedsindtryk, der adskiller sig fra det, en sådan bruger får af den ældre tegning, der er fremlagt til støtte for den påberåbte ugyldighed.