ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – sagsøgerens interesse i at opnå den udsættelse, der er anmodet om – artikel i en forordning, hvorved tidspunktet for denne forordnings ikrafttræden fastsættes – den hævdede skade hidrører ikke fra forordningens ikrafttræden – udsættelse vil ikke kunne forebygge den hævdede alvorlige og uoprettelige skade – manglende søgsmålsinteresse (Art. 278 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2020/1054) (jf. præmis 30-36)
3.

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng – rækkevidden af forpligtelsen på området for de grundlæggende frihedsrettigheder – spørgsmål rejst i forbindelse med en tvist, som kun har tilknytning til én medlemsstat – ingen angivelse af det tilknytningsmoment, som gør den ønskede fortolkning nødvendig for afgørelsen af tvisten – åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 23 og 24)
Domstolens kendelse (Afdelingen for bevilling af appel) af 25. marts 2021 – Ultrasun mod EUIPO

(Sag C-722/20 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 11)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling om appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 12-14)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – uoverensstemmelse med Domstolens praksis – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 16)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – spørgsmål, der ikke har været genstand for behandling ved Domstolen – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 17)

5. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 18-21)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 14. april 2021 –

BNP Paribas Personal Finance

(Sag C-535/20)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – forbrugerbeskyttelse – direktiv 2008/48/EF – artikel 10 – oplysninger, der skal angives i forbrugerkreditaftaler – artikel 22 – harmoniseringsniveau – national foranstaltning, hvorefter det kræves, at alle bestanddele af en forbrugerkreditaftale fremstilles med samme skrifttype, samme skriftformat og samme skriftstørrelse«

1. Præjudicielle spørgsmål – besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis – anvendelse af procesreglementets artikel 99 (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 99) (jf. præmis 24-26)

2. Forbrugerbeskyttelse – forbrugerkreditaftaler – direktiv 2008/48 – krav med hensyn til en kreditaftales form – national ordning, hvorefter det kræves, at alle bestanddele af en forbrugerkreditaftale skal fremstilles med samme skrifttype, samme skriftformat og samme skriftstørrelse – lovlighed – betingelse – overholdelse af de regler, der er harmoniseret ved dette direktiv (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48, art. 10, stk. 2, og art. 22, stk. 1) (jf. præmis 27, 28, 33 og 35-37 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 10, stk. 2, og artikel 22, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national ordning, hvorefter det kræves, at alle bestanddele af en forbrugerkreditaftale skal fremstilles med samme skrifttype, samme skriftformat og samme skriftstørrelse, nemlig mindst skriftstørrelse 12.
3.

Appel – anbringender – utilstrækkelig begrundelse – kriterier angivet af Retten for at fastsætte det erstatningsbeløb, der tilkendes som erstatning for en skade – Domstolens prøvelse (jf. præmis 4)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 16. marts 2021 –

DS (Afpudsning af dyr af hestefamilien)

(Sag C-557/20)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – national ordning, hvorefter virksomhed med afpudsning er forbeholdt indehavere af et eksamensbevis som beslagsmed – forenelighed i lyset af artikel 101 TEUF til 106 TEUF – ikke tilstrækkelige oplysninger om den faktiske og retlige baggrund for tvisten i hovedsagen og om begrundelserne for nødvendigheden af en besvarelse af det præjudicielle spørgsmål – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – generelle eller hypotetiske spørgsmål – Domstolens efterprøvelse af sin egen kompetence (Art. 267 TEUF) (jf. præmis 16-19)

2. Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng – rækkevidden af forpligtelsen på konkurrenceområdet – utilstrækkelige præciseringer om denne sammenhæng – åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 EF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94) (jf. præmis 20-31 samt konkl.)

Konklusion

Det er åbenbart, at anmodningen om præjudiciel afgørelse, indgivet af tribunal correctionnel de Limoges (ret i første instans i straffesager i Limoges, Frankrig) ved afgørelse af 11. september 2020, skal afvises.
Domstolens kendelse (afdeling for bevilling af appel) af 24. marts 2021 – smart things solutions mod EUIPO

(Sag C-681/20 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 11)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling om appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 12-14)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – ikke omfattet (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 15 og 17)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 16, 18, 19, 21-24)

5. EU-varemærker – kontorets afgørelser – ligebehandlingsprincippet – princippet om god forvaltningsskik – kontorets tidligere afgørelsespraksis – legalitetsprincippet – krav om en streng og fuldstændig undersøgelse i hvert enkelt konkret tilfælde (Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001) (jf. præmis 20)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
2)

Retssikkerhedsprincippet skal fortolkes således, at det ikke giver en national ret, som har fastslået, at et kontraktvilkår er urimeligt som omhandlet i artikel 3 i direktiv 93/13, mulighed for at ændre indholdet af dette vilkår, således at denne ret skal undlade at anvende vilkåret. Dette direktivs artikel 6 og 7 er imidlertid ikke til hinder for, at den nationale ret erstatter et sådant vilkår med en deklaratorisk bestemmelse i national ret, for så vidt som den omhandlede låneaftale ikke kan opretholdes, såfremt det urimelige vilkår fjernes, og annullation af aftalen i sin helhed vil have særligt skadelige virkninger for forbrugeren, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 25. februar 2021 –

Stadtapotheke E

(Sag C-378/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 47 – retten til adgang til en upartisk domstol – ansøgning med henblik på at opnå en bevilling til et nyt apotek – pligt til at indhente en sagkyndig erklæring fra sammenslutningen af apotekere – erhvervsfrihed og ret til at arbejde – frihed til at oprette og drive egen virksomhed – ejendomsret – betingelser for at oprette et nyt apotek – proportionalitet – manglende gennemførelse af EU-retten – artikel 53, stk. 2, og artikel 94 i Domstolens procesreglement – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence«

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af Unionens charter om grundlæggende rettigheder – national lovgivning, der ikke udgør en foranstaltning til gennemførelse af EU-retten, og som ikke har andre tilknytningspunkter til denne – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence (Art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 51, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94) (jf. præmis 28-31 og 34 samt konkl.)

2. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af almindelige principper i EU-retten – national lovgivning, der ikke falder ikke ind under anvendelsesområdet for EU-retten, og som ikke gennemfører denne – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94) (jf. præmis 32-34 samt konkl.)

Konklusion

Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol ikke har kompetence til at besvare de spørgsmål, som den er blevet forelagt af Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (den regionale forvaltningsdomstol i Oberösterreich, Østrig) ved afgørelse af 10. august 2020.

( 1 ) – EUT C 443 af 21.12.2020.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 3. marts 2021 –

Koppány 2007

(Sag C-523/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – social sikring – forordning (EU) nr. 1231/2010 – lovgivning, der finder anvendelse – A1-attest – artikel 1 – udvidelse af anvendelsesområdet for A1-attester til at omfatte tredjelandsstatsborgere, der opholder sig lovligt på en medlemsstats område – lovligt ophold – begreb«

Social sikring – vandrende arbejdstagere – EU-bestemmelser – personelt anvendelsesområde – udvidelse til tredjelandsstatsborgere, der ikke er omfattet af disse bestemmelser som følge af deres nationalitet – betingelse – lovligt ophold – begreb – rækkevidde – tredjelandsstatsborgere, som lovligt bor midlertidigt i en medlemsstat, og som lovligt arbejder i forskellige medlemsstater for en arbejdsgiver, der er etableret i den førstnævnte medlemsstat – omfattet – fastlæggelse af, hvilken lovgivning om social sikring der i henhold til EU-retten finder anvendelse

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 883/2004, nr. 987/2009 og nr. 1231/2010, 10. og 11. betragtning og art. 1)

(jf. præmis 23-29, 31 og 32 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1231/2010 af 24. november 2010 om udvidelse af forordning (EF) nr. 883/2004 og forordning (EF) nr. 987/2009 til at omfatte tredjelandsstatsborgere, der ikke allerede er omfattet af disse forordninger udelukkende på grund af deres nationalitet, skal fortolkes således, at tredjelandsstatsborgere, som bor midlertidigt i en medlemsstat i medfør af en opholdstilladelse, som er i besiddelse af en angivelse af indkvarteringssted udstedt af udlændingemyndighederne, og som arbejder i forskellige medlemsstater for en arbejdsgiver, der er etableret i denne medlemsstat, kan påberåbe sig de koordineringsregler, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 465/2012 af 22. maj 2012, og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004, med henblik på fastlæggelsen af, hvilken lovgivning om social sikring de er omfattet af, når de lovligt opholder sig og arbejder på medlemsstaternes område.

( 1 ) – EUT C 28 af 25.1.2021.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 26. november 2020 –

Colt Technology Services m.fl.

(Sag C-318/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – national lovgivning om prisfastsættelse af aflytningsaktiviteter, som er anordnet af de retslige myndigheder – ingen hensyntagen til princippet om fuldstændig tilbagebetaling af omkostningerne for teleoperatører – artikel 53, stk. 2, og artikel 94 i Domstolens procesreglement – manglende tilstrækkelig præcisering af den faktiske og retlige baggrund for tvisten i hovedsagen samt manglende begrundelse for nødvendigheden af at besvare de præjudicielle spørgsmål – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af en præjudiciel afgørelse og relevansen af de forelagte spørgsmål – den nationale rets vurdering – formodning for, at de forelagte spørgsmål er relevante (Art. 267 TEUF) (jf. præmis 12-14)

2. Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng og om grundene til, at en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål er nødvendig – spørgsmål forelagt i en sammenhæng, der udelukker et hensigtsmæssigt svar – åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94) (jf. præmis 15-17, 20, 21, 23 og 24 samt konkl.)

3. Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng – rækkevidden af forpligtelsen på konkurrenceområdet (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 22)

Konklusion

Det er åbenbart, at den anmodning om præjudiciel afgørelse, som er indgivet af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) ved afgørelse af 13. februar 2020, skal afvises.

( 1 ) – EUT C 348 af19.10.2020.
2)

Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes, Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de nuisance et de pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) og Friends of the Irish Environment CLG bærer hver deres egne omkostninger.
Domstolens kendelse (Afdelingen for bevilling af appel) af 29. oktober 2020 – Peek & Cloppenburg mod EUIPO

(Sag C-309/20 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 12)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling om appel – formkrav – rækkevidde (Domstolens statut, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 13-15)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 16-22)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
Domstolens kendelse (afdelingen for bevilling af appel) af 29. oktober 2020 – Peek & Cloppenburg mod EUIPO

(Sag C-311/20 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 12)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling om appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 13-15)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 16-22)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 22. juni 2021 –

Prosecutor of the regional prosecutor’s office in Ruse, Bulgaria

(Sag C-206/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – retligt samarbejde i straffesager – europæisk arrestordre – rammeafgørelse 2002/584/RIA – artikel 8, stk. 1, litra c) – europæisk arrestordre udstedt af anklagemyndigheden i en medlemsstat med henblik på strafforfølgning på grundlag af en frihedsberøvende foranstaltning truffet af samme myndighed – ingen domstolsprøvelse før overgivelse af den eftersøgte – følger – effektiv domstolsbeskyttelse – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 47«

1. Præjudicielle spørgsmål – fremskyndet præjudiciel procedure – betingelser – omstændigheder, der begrunder en hurtig behandling (Statutten for Domstolen, art. 23a; Domstolens procesreglement, art. 105, stk. 1) (jf. præmis 32-34)

2. Præjudicielle spørgsmål – besvarelse, der ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl – besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis – anvendelse af procesreglementets artikel 99 (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 99) (jf. præmis 36 og 37)

3. Politisamarbejde – retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – udstedelse af en europæisk arrestordre med henblik på strafferetlig forfølgning – europæisk arrestordre og national afgørelse, der tjener som grundlag for denne arrestordre udstedt af en anklagemyndighed, der kan anses for en udstedende judiciel myndighed som omhandlet i rammeafgørelsens artikel 6, stk. 1 – ingen domstolsprøvelse af disse afgørelser i den udstedende medlemsstat før den fuldbyrdende medlemsstats overgivelse af den eftersøgte – overholdelse af kravene til en effektiv domstolsbeskyttelse – foreligger ikke [Chartret om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 6, stk. 1, og art. 8, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 49, 51 og 54 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 8, stk. 1, litra c), i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og Domstolens praksis, skal fortolkes således, at de krav, der er forbundet med en effektiv domstolsbeskyttelse af en person, mod hvem der er udstedt en europæisk arrestordre med henblik på strafforfølgning, ikke er opfyldt, når såvel den europæiske arrestordre som den retsafgørelse, hvortil den er knyttet, er udstedt af en anklagemyndighed, der kan kvalificeres som en »udstedende judiciel myndighed« som omhandlet i denne rammeafgørelses artikel 6, stk. 1, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, men hvor hverken nævnte europæiske arrestordre eller nævnte retsafgørelse kan gøres til genstand for en domstolsprøvelse i den udstedende medlemsstat før den fuldbyrdende medlemsstats overgivelse af den eftersøgte.

( 1 ) – EUT C 262 af 10.8.2020.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 22. juni 2021 –

Mitliv Exim

(Sag C-81/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, og artikel 99 i Domstolens procesreglement – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – grundlæggende rettigheder – princippet ne bis in idem – kumulation af strafferetlige og administrative sanktioner – ikke anvendelig – supplerende afgiftsforpligtelser – renter af et beløb, der er blevet betalt af den afgiftspligtige inden for rammerne af en straffesag«

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng – rækkevidde – anmodning, som ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger om den faktiske og retlige sammenhæng – ikke muligt for Domstolen at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar – åbenbart afvisningsgrundlag

(Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94)

(jf. præmis 28-36)

Konklusion

Artikel 2 og 63 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at i et tilfælde, hvor afgiftspligtige transaktioner har fundet sted, og hvor merværdiafgiften heraf er forfalden, kan en betaling, selv hvis den er foreløbig, af den dertil svarende afgiftsfordring ikke anses for at være foretaget med urette, og den kan ikke give anledning til, at der påløber renter til fordel for den afgiftspligtige person, der har foretaget betalingen.

( 1 ) – EUT C 279 af 24.8.2020.
2.

Retslig procedure – søgsmålsfrister – appel – for sent iværksat – åbenbart afvisningsgrundlag (Statutten for Domstolen, art. 56; Domstolens procesreglement, art. 51) (jf. præmis 17-22)
1)

Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol ikke har kompetence til at tage stilling til søgsmålet, for så vidt som det herved tilsigtes, at Rumænien pålægges at erstatte det tab, der angiveligt er lidt af XX m.fl., medlemmer af Uniunea Revoluţionarilor din România, samt at tildele disse sidstnævnte status som personer, der er politisk forfulgte i Rumænien.
2)

I andet punktum i præmis 53 i dom af 19. december 2019, Amoena (C-677/18, EU:C:2019:1142), har Domstolen med henblik på at afgøre, om post mastektomi-brystholderne kan anses for »tilbehør« til brystproteserne som omhandlet i kapitel 90 i den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1821 af6. oktober 2016, blot anvendt det kriterium, der er fastsat i nævnte doms præmis 51, og hvorefter bestanddele, der kan udskiftes, og som sætter et apparat i stand til at udføre et særligt arbejde i forbindelse med dets hovedfunktion, skal anses for »tilbehør« i kapitlets forstand.
2.

Den Europæiske Unions budget – finansiel støtte fra Unionen – modtageren forpligtet til at overholde betingelserne for tildeling af tilskud – procedure indledt af Kommissionen med henblik på inddrivelse af tidligere udbetalte forskud – inddrivelse af Unionens fordringer over for tredjemand – ingen præcisering i loven – ingen kontraktlig præcisering – overholdelse af en rimelig frist – bedømmelseskriterier (Art. 272 TEUF; Rådets forordning nr. 1605/2002; Kommissionens forordning nr. 2342/2002) (jf. præmis 39-41)