Domstolens kendelse (Fjerde Afdeling) af 13. december 2012 – Danilo Debiasi mod Agenzia delle Entrate – Ufficio di Parma

(Sag C-560/11)

»Artikel 53, stk. 2, og artikel 94 i Domstolens procesreglement — åbenbart afvisningsgrundlag — procesreglementets artikel 99 — besvarelse, der ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl — beskatning — moms — sjette momsdirektivs artikel 17, stk. 2, litra a) — fradrag for indgående afgift — offentlige eller private sundhedstjenester, som udøver en virksomhed, der er fritaget for afgift — national lovgivning, som udelukker fradrag af afgift betalt ved køb af goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med nævnte fritagne virksomhed — pro rata-satsen for fradraget«

1. Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — grænser — undersøgelse af national rets forenelighed med EU-retten — ikke omfattet — forsyning af samtlige EU-retlige fortolkningsbidrag til den forelæggende ret — omfattet (art. 267 TEUF) (jf. præmis 19 og 20)

2. Præjudicielle spørgsmål — den nationale rets kompetence — bedømmelse af nødvendigheden og relevansen af de forelagte spørgsmål (art. 267 TEUF) (jf. præmis 22 og 23)

3. Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng (statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94) (jf. præmis 24-31)

4. Harmonisering af afgiftslovgivningerne — det fælles merværdiafgiftssystem — fradrag for indgående afgift — begrænsninger af fradragsretten — nationale bestemmelser, som udelukker fradrag for køb af goder og tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med en fritaget virksomhed, og hvorefter den pågældende afgift beregnes på grundlag af en pro rata-sats, der svarer til forholdet mellem det beløb, der vedrører transaktioner, som giver ret til fradrag, og det samlede beløb for alle transaktioner, der er foretaget i løbet af året — lovlig — ydelsernes art — læge-/sundhedsydelser — ikke relevant (Rådets direktiv 77/388, art. 17, stk. 2, 3 og 5, og art. 19) (jf. præmis 35-41)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Commissione tributaria provinciale di Parma – fortolkning af artikel 17, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) – fradrag af indgående afgift – offentlige eller private sundhedstjenester, som udøver en virksomhed, der er fritaget for afgift – national lovgivning, som udelukker fradrag af afgift betalt ved køb af goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med nævnte fritagne virksomhed.

Konklusion

Artikel 17, stk. 2 og 5, samt artikel 19 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, som udelukker fradrag af indgående merværdiafgift betalt ved køb af goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med afgiftsfritaget virksomhed, og som derfor fastsætter, at retten til at fradrage denne afgift for en delvist afgiftspligtig person beregnes på et pro rata-grundlag, som svarer til forholdet mellem det beløb, der vedrører transaktioner, som giver ret til fradrag, og det samlede beløb for alle transaktioner, der er foretaget i løbet af et år, herunder de fritagne læge-/sundhedsydelser.

Domstolens kendelse (Fjerde Afdeling) af 13. december 2012 – Danilo Debiasi mod Agenzia delle Entrate – Ufficio di Parma

(Sag C-560/11)

»Artikel 53, stk. 2, og artikel 94 i Domstolens procesreglement — åbenbart afvisningsgrundlag — procesreglementets artikel 99 — besvarelse, der ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl — beskatning — moms — sjette momsdirektivs artikel 17, stk. 2, litra a) — fradrag for indgående afgift — offentlige eller private sundhedstjenester, som udøver en virksomhed, der er fritaget for afgift — national lovgivning, som udelukker fradrag af afgift betalt ved køb af goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med nævnte fritagne virksomhed — pro rata-satsen for fradraget«

1. Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — grænser — undersøgelse af national rets forenelighed med EU-retten — ikke omfattet — forsyning af samtlige EU-retlige fortolkningsbidrag til den forelæggende ret — omfattet (art. 267 TEUF) (jf. præmis 19 og 20)

2. Præjudicielle spørgsmål — den nationale rets kompetence — bedømmelse af nødvendigheden og relevansen af de forelagte spørgsmål (art. 267 TEUF) (jf. præmis 22 og 23)

3. Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng (statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94) (jf. præmis 24-31)

4. Harmonisering af afgiftslovgivningerne — det fælles merværdiafgiftssystem — fradrag for indgående afgift — begrænsninger af fradragsretten — nationale bestemmelser, som udelukker fradrag for køb af goder og tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med en fritaget virksomhed, og hvorefter den pågældende afgift beregnes på grundlag af en pro rata-sats, der svarer til forholdet mellem det beløb, der vedrører transaktioner, som giver ret til fradrag, og det samlede beløb for alle transaktioner, der er foretaget i løbet af året — lovlig — ydelsernes art — læge-/sundhedsydelser — ikke relevant (Rådets direktiv 77/388, art. 17, stk. 2, 3 og 5, og art. 19) (jf. præmis 35-41)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Commissione tributaria provinciale di Parma – fortolkning af artikel 17, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) – fradrag af indgående afgift – offentlige eller private sundhedstjenester, som udøver en virksomhed, der er fritaget for afgift – national lovgivning, som udelukker fradrag af afgift betalt ved køb af goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med nævnte fritagne virksomhed.

Konklusion

Artikel 17, stk. 2 og 5, samt artikel 19 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, som udelukker fradrag af indgående merværdiafgift betalt ved køb af goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med afgiftsfritaget virksomhed, og som derfor fastsætter, at retten til at fradrage denne afgift for en delvist afgiftspligtig person beregnes på et pro rata-grundlag, som svarer til forholdet mellem det beløb, der vedrører transaktioner, som giver ret til fradrag, og det samlede beløb for alle transaktioner, der er foretaget i løbet af et år, herunder de fritagne læge-/sundhedsydelser.