ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-458/17 P: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 14. juni 2018 — Rami Makhlouf mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen (Appel — fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger over for Den Syriske Arabiske Republik — foranstaltninger over for fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i Syrien, og over for indflydelsesrige medlemmer af Assad- og Makhlouffamilierne — ret til forsvar — bevis for grundlaget for opførelsen på listerne)

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 14. juni 2018 — Rami Makhlouf mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-458/17 P) ( 1 )

»(Appel — fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger over for Den Syriske Arabiske Republik — foranstaltninger over for fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i Syrien, og over for indflydelsesrige medlemmer af Assad- og Makhlouffamilierne — ret til forsvar — bevis for grundlaget for opførelsen på listerne)«

Parter

Appellant: Rami Makhlouf (ved advokat E. Ruchat)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved V. Piessevaux og S. Kyriakopoulou, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved L. Havas og R. Tricot, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Rami Makhlouf bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen.

( 1 ) – EUT C 309 af 18.9.2017.
Sag C-421/17: Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 13. juni 2018 — Szef Krajowej Administracji Skarbowej mod Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen) (Præjudiciel forelæggelse — skatter og afgifter — det fælles merværdiafgiftssystem (moms) — direktiv 2006/112/EF — artikel 2, stk. 1, litra a) — anvendelsesområde — afgiftspligtige transaktioner — levering af varer mod vederlag — et aktieselskabs overdragelse af en fast ejendom til en aktionær som modydelse for tilbagekøb af dennes aktier)

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 13. juni 2018 — Szef Krajowej Administracji Skarbowej mod Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-421/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — skatter og afgifter — det fælles merværdiafgiftssystem (moms) — direktiv 2006/112/EF — artikel 2, stk. 1, litra a) — anvendelsesområde — afgiftspligtige transaktioner — levering af varer mod vederlag — et aktieselskabs overdragelse af en fast ejendom til en aktionær som modydelse for tilbagekøb af dennes aktier)«

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

Sagsøgt: Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at et aktieselskabs overdragelse af ejendomsretten til fast ejendom til en af dets aktionærer, der ligesom den i hovedsagen omhandlede overdragelse foretages inden for rammerne af en ordning for inddragelse af aktier fastsat i den nationale lovgivning som en modydelse for det nævnte aktieselskabs tilbagekøb af de aktier i dets selskabskapital, som er ejet af denne aktionær, udgør en levering af varer mod vederlag, der er merværdiafgiftspligtig, for så vidt som den nævnte faste ejendom anvendes til dette aktieselskabs økonomiske virksomhed.

( 1 ) – EUT C 357 af 23.10.2017.
2)

Artikel 3, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2008/120/EF af 18. december 2008 om fastsættelse af mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin, sammenholdt med direktivets artikel 12, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning såsom den i hovedsagen omhandlede, som undergiver anvendelsen af visse varebetegnelser for produkter af iberiske svin, som forarbejdes eller markedsføres i Spanien, et krav om, at producenterne skal overholde betingelser for opdræt af iberiske svin, der er strengere end dem, der er fastsat i denne artikel 3, stk. 1, litra a), og en minimumsalder for slagtning på ti måneder.
Sag C-39/17: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 14. juni 2018 — Lubrizol France SAS mod Caisse nationale du Régime social des indépendants (RSI) participations extérieures (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig) (Præjudiciel forelæggelse — frie varebevægelser — artikel 28 TEUF og 30 TEUF — afgifter med tilsvarende virkning — artikel 110 TEUF — interne afgifter — socialt solidaritetsbidrag, der skal betales af selskaber — afgift — beregningsgrundlag — selskabers samlede årlige omsætning — direktiv 2006/112/EF — artikel 17 — overførslen af en vare til en anden medlemsstat — værdien af den overførte vare — inkludering i den samlede årlige omsætning)

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 14. juni 2018 — Lubrizol France SAS mod Caisse nationale du Régime social des indépendants (RSI) participations extérieures (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-39/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — frie varebevægelser — artikel 28 TEUF og 30 TEUF — afgifter med tilsvarende virkning — artikel 110 TEUF — interne afgifter — socialt solidaritetsbidrag, der skal betales af selskaber — afgift — beregningsgrundlag — selskabers samlede årlige omsætning — direktiv 2006/112/EF — artikel 17 — overførslen af en vare til en anden medlemsstat — værdien af den overførte vare — inkludering i den samlede årlige omsætning)«

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lubrizol France SAS

Sagsøgt: Caisse nationale du Régime social des indépendants (RSI) participations extérieures

Konklusion

Artikel 28 og 30 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter beregningsgrundlaget for bidrag, der opkræves på grundlag af selskabers årlige omsætning, for så vidt som sidstnævnte er lig med eller overstiger et bestemt beløb, beregnes under hensyntagen til værdien af de varer, som overføres af en afgiftspligtig person eller for dennes regning fra denne medlemsstat til en anden EU-medlemsstat til brug for den pågældendes virksomhed, idet denne værdi medregnes i forbindelse med den nævnte overførsel, selv om de samme varers værdi alene medregnes i det nævnte beregningsgrundlag, når disse varer overføres af den afgiftspligtige eller for dennes regning på den pågældende medlemsstats område til brug for den pågældendes virksomhed, når de efterfølgende er blevet solgt, forudsat at:

— varernes værdi for det første ikke på ny medregnes i det nævnte beregningsgrundlag i forbindelse med det efterfølgende salg i denne medlemsstat,

— varernes værdi for det andet fratrækkes i det nævnte beregningsgrundlag, når disse varer ikke påtænkes solgt i den anden medlemsstat eller igen er blevet overført til oprindelsesmedlemsstaten uden at være blevet solgt, og

— de fordele, som opnås ved anvendelsen af provenuet af de nævnte bidrag, for det tredje ikke fuldstændig opvejer den afgiftsbyrde, som påhviler de indenlandske varer, der afsættes på hjemmemarkedet, i forbindelse med, at de bringes i omsætning, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

( 1 ) – EUT C 112 af 10.4.2017.
—

I en situation, hvor den bidragsberettigede, som har skiftet sædvanligt opholdssted, for retten i den stat, hvor den pågældende har sit nye sædvanlige opholdssted, indbringer et krav om underholdsbidrag mod den bidragspligtige for en tidligere periode, hvor den bidragsberettigede var bosiddende i en anden medlemsstat, kan domstolslandets lov, som også er loven i den stat, hvor den bidragsberettigede har sit nye opholdssted, finde anvendelse, hvis retterne i domstolsmedlemsstaten ville have haft kompetence til at træffe afgørelse i tvister om underholdsbidrag vedrørende disse parter for så vidt angår denne periode.
Sag C-363/17 P: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 7. juni 2018 — Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA og Novapet SA mod Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen, European Federation of Bottled Waters (EFBW), Caiba SA, Coca-Cola Enterprises Belgium (CCEB), Danone, Nestlé Waters Management & Technology, Pepsico International Ltd og Refresco Gerber BV (Appel — dumping — import af visse typer polyethylenterephthalat med oprindelse i Indien, Thailand og Taiwan — gennemførelsesafgørelse 2013/226/EU — afgørelse om at afslutte den fornyede undersøgelsesprocedure i forbindelse med foranstaltningernes udløb uden at indføre en endelig antidumpingtold — ansvar uden for kontraktforhold — årsagsforbindelse — begrundelsespligt)

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 7. juni 2018 — Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA og Novapet SA mod Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen, European Federation of Bottled Waters (EFBW), Caiba SA, Coca-Cola Enterprises Belgium (CCEB), Danone, Nestlé Waters Management & Technology, Pepsico International Ltd og Refresco Gerber BV

(Sag C-363/17 P) ( 1 )

»(Appel — dumping — import af visse typer polyethylenterephthalat med oprindelse i Indien, Thailand og Taiwan — gennemførelsesafgørelse 2013/226/EU — afgørelse om at afslutte den fornyede undersøgelsesprocedure i forbindelse med foranstaltningernes udløb uden at indføre en endelig antidumpingtold — ansvar uden for kontraktforhold — årsagsforbindelse — begrundelsespligt)«

Parter

Appellanter: Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA og Novapet SA (ved avocat L. Ruessmann og solicitor J. Beck)

De andre parter i appelsagen: Committee of Polyethylene Terephthalate (PET) Manufacturers in Europe (CPME), Cepsa Química SA, Indorama Ventures Poland sp. z o.o., Lotte Chemical UK Ltd, Ottana Polimeri Srl, UAB Indorama Polymers Europe, UAB Neo Group, UAB Orion Global pet, Rådet for Den Europæiske Union (ved H. Marcos Fraile, som befuldmægtiget, bistået af solicitor B. O’Connor og avocat S. Gubel), Europa-Kommissionen, European Federation of Bottled Waters (EFBW), Caiba SA, Coca-Cola Enterprises Belgium (CCEB), Danone, Nestlé Waters Management & Technology, Pepsico International Ltd og Refresco Gerber BV

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Equipolymers Srl, M&G Polimeri Italia SpA og Novapet SA betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 283 af 28.8.2017.
Artikel 16, litra b), i forordning nr. 110/2008 skal fortolkes således, at det med henblik på at fastslå, om der foreligger en »antydning« af en registreret geografisk betegnelse, påhviler den forelæggende ret at vurdere, om en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet europæisk gennemsnitsforbruger, når vedkommende ser den omtvistede betegnelse, føres til at tænke på den vare, som den beskyttede geografiske betegnelse gælder for. I forbindelse med denne vurdering skal den pågældende ret — når der for det første ikke foreligger et fonetisk og/eller visuelt slægtskab mellem den omtvistede betegnelse og den beskyttede geografiske betegnelse, og der for det andet ikke er tale om, at denne beskyttede geografiske betegnelse er delvis omfattet i den omtvistede betegnelse — i givet fald tage hensyn til den begrebsmæssige lighed mellem den omtvistede betegnelse og den beskyttede geografiske betegnelse.

Artikel 16, litra b), i forordning nr. 110/2008 skal fortolkes således, at der med henblik på at fastslå, om der foreligger en »antydning« af en registreret geografisk betegnelse, ikke skal tages hensyn til den sammenhæng, hvori den omtvistede bestanddel indgår, og navnlig den omstændighed, at den er ledsaget af en nærmere angivelse af den pågældende vares virkelige oprindelse.
Sag C-49/17: Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. juni 2018 — Koppers Denmark ApS mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark) (Præjudiciel forelæggelse — direktiv 2003/96/EF — beskatning af energiprodukter og elektricitet — artikel 21, stk. 3 — afgiftspligtens indtræden — forbrug af energiprodukter produceret på et område, der tilhører en virksomhed, der producerer energiprodukter — energiprodukter, der anvendes til andre formål end som motorbrændstof eller brændsel til opvarmning — forbrug af solvent som brændsel på et tjæredestillationsanlæg)

Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. juni 2018 — Koppers Denmark ApS mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark)

(Sag C-49/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — direktiv 2003/96/EF — beskatning af energiprodukter og elektricitet — artikel 21, stk. 3 — afgiftspligtens indtræden — forbrug af energiprodukter produceret på et område, der tilhører en virksomhed, der producerer energiprodukter — energiprodukter, der anvendes til andre formål end som motorbrændstof eller brændsel til opvarmning — forbrug af solvent som brændsel på et tjæredestillationsanlæg)«

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Koppers Denmark ApS

Sagsøgt: Skatteministeriet

Konklusion

Artikel 21, stk. 3, i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet skal fortolkes således, at forbrug af energiprodukter på et område, der tilhører en virksomhed, der har produceret dem, med henblik på fremstilling af andre energiprodukter ikke henhører under den undtagelse vedrørende den afgiftsudløsende begivenhed, der er fastsat i nævnte bestemmelse, i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor de energiprodukter, der fremstilles som den pågældende virksomheds hovedaktivitet, anvendes til andet end motorbrændstof og brændsel til opvarmning.

( 1 ) – EUT C 112 af 10.4.2017.
Sag C-250/17: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 6. juni 2018 — Virgílio Tarragó da Silveira mod Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group, SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal de Justiça — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse — retligt samarbejde i civile sager — insolvensbehandling — forordning (EF) nr. 1346/2000 — artikel 15 — insolvensbehandlingens virkninger for verserende retssager om et aktiv eller en rettighed i massen — begrebet »verserende retssager« — anerkendelsessøgsmål vedrørende eksistensen af en fordring)

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 6. juni 2018 — Virgílio Tarragó da Silveira mod Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group, SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal de Justiça — Portugal)

(Sag C-250/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — retligt samarbejde i civile sager — insolvensbehandling — forordning (EF) nr. 1346/2000 — artikel 15 — insolvensbehandlingens virkninger for verserende retssager om et aktiv eller en rettighed i massen — begrebet »verserende retssager« — anerkendelsessøgsmål vedrørende eksistensen af en fordring)«

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal de Justiça

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Virgílio Tarragó da Silveira

Sagsøgt: Massa Insolvente da Espírito Santo Financial Group, SA

Konklusion

Artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om insolvensbehandling skal fortolkes således, at den finder anvendelse på retssager, der verserer for en ret i en medlemsstat, hvori der er nedlagt påstand om, at skyldneren tilpligtes at opfylde sin betalingsforpligtelse vedrørende et ubetalt beløb i henhold til en aftale om levering af tjenesteydelser og at betale erstatning for manglende opfyldelse af denne forpligtelse, i et tilfælde, hvor skyldneren er erklæret insolvent i forbindelse med en insolvensbehandling, der er indledt i en anden medlemsstat, og hvor denne insolvenserklæring omfatter hele skyldnerens formue.

( 1 ) – EUT C 239 af 24.7.2017.
Sag C-160/17: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. juni 2018 — Raoul Thybaut, Johnny De Coster og Frédéric Romain mod Région wallonne (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Belgien) (Præjudiciel forelæggelse — miljø — direktiv 2001/42/EF — artikel 2, litra a) — begrebet »planer og programmer« — artikel 3 — vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet — byplanlægningsperimeter — mulighed for at fravige byplanlægningskrav — ændring af »planer og programmer)

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. juni 2018 — Raoul Thybaut, Johnny De Coster og Frédéric Romain mod Région wallonne (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Belgien)

(Sag C-160/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — miljø — direktiv 2001/42/EF — artikel 2, litra a) — begrebet »planer og programmer« — artikel 3 — vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet — byplanlægningsperimeter — mulighed for at fravige byplanlægningskrav — ændring af »planer og programmer)«

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Raoul Thybaut, Johnny De Coster og Frédéric Romain

Sagsøgt: Région wallonne

Procesdeltagere: Commune d’Orp-Jauche og Bodymat SA

Konklusion

Artikel 2, litra a), artikel 3, stk. 1, og artikel 3, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet skal fortolkes således, at en bekendtgørelse, der fastlægger et byplanlægningsperimeter, der alene har til formål at fastlægge et geografisk område, inden for hvilket der kan gennemføres et byplanlægningsprojekt, der har til formål at ændre og udvikle bymæssige funktioner, og som kræver opførelse, ændring og nedlæggelse af veje eller overbygninger over veje på jord og offentlige områder, og hvis gennemførelse kan indebære en fravigelse af visse byplanlægningskrav, henhører — på grund af denne beføjelse til at fravige — under begrebet »planer og programmer«, der kan have væsentlig indvirkning på miljøet som omhandlet i dette direktiv, for hvilke der skal gennemføres en miljøvurdering.

( 1 ) – EUT C 178 af 6.6.2017.
Sag C-306/17: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 31. maj 2018 — Éva Nothartová mod Sámson József Boldizsár (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tatabányai Törvényszék — Ungarn) (Præjudiciel forelæggelse — område med frihed, sikkerhed og retfærdighed — retligt samarbejde i civile sager — forordning (EF) nr. 1215/2012 — retternes kompetence — specielle kompetenceregler — artikel 8, nr. 3) — modkrav, der udspringer eller ej af den samme aftale eller det samme forhold, som hovedkravet støttes på)

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 31. maj 2018 — Éva Nothartová mod Sámson József Boldizsár (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tatabányai Törvényszék — Ungarn)

(Sag C-306/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — område med frihed, sikkerhed og retfærdighed — retligt samarbejde i civile sager — forordning (EF) nr. 1215/2012 — retternes kompetence — specielle kompetenceregler — artikel 8, nr. 3) — modkrav, der udspringer eller ej af den samme aftale eller det samme forhold, som hovedkravet støttes på)«

Den forelæggende ret

Tatabányai Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Éva Nothartová

Sagsøgt: Sámson József Boldizsár

Konklusion

Artikel 8, nr. 3), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den — på et ikke-eksklusivt grundlag — finder anvendelse i en situation, hvor den ret, der har kompetence til at træffe afgørelse om en påstand om krænkelse af sagsøgerens personlige rettigheder i form af fotos og videooptagelser, der er taget uden den pågældendes viden, får forelagt et modkrav fra den sagsøgte om erstatning i henhold til sagsøgerens ansvar uden for kontrakt, bl.a. for den begrænsning af hans intellektuelle frembringelse, som er genstand for hovedkravet, når undersøgelsen af dette modkrav kræver, at denne ret vurderer, hvorvidt de faktiske forhold, hvorpå sagsøgeren støtter sine egne krav, er lovlige.

( 1 ) – EUT C 269 af 14.8.2017.
Sag C-190/17: Domstolens dom (Første Afdeling) af 31. maj 2018 — Lu Zheng mod Ministerio de Economía y Competitividad (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Madrid — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse — kontrol med likvide midler, der indføres i eller forlader Den Europæiske Union — forordning (EF) nr. 1889/2005 — anvendelsesområde — artikel 63 TEUF — frie kapitalbevægelser — tredjelandsstatsborger, der i sin bagage medfører et betragteligt beløb i likvide midler, som ikke er angivet — angivelsespligt knyttet til udførslen af dette beløb fra det spanske område — sanktioner — proportionalitet)

Domstolens dom (Første Afdeling) af 31. maj 2018 — Lu Zheng mod Ministerio de Economía y Competitividad (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Madrid — Spanien)

(Sag C-190/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — kontrol med likvide midler, der indføres i eller forlader Den Europæiske Union — forordning (EF) nr. 1889/2005 — anvendelsesområde — artikel 63 TEUF — frie kapitalbevægelser — tredjelandsstatsborger, der i sin bagage medfører et betragteligt beløb i likvide midler, som ikke er angivet — angivelsespligt knyttet til udførslen af dette beløb fra det spanske område — sanktioner — proportionalitet)«

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lu Zheng

Sagsøgt: Ministerio de Economía y Competitividad

Konklusion

Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter, at den manglende overholdelse af pligten til at angive betragtelige beløb i likvide midler, som indføres i eller forlader denne stats område, medfører en bøde, der kan udgøre op til det dobbelte af det ikke-angivne beløb.

( 1 ) – EUT C 221 af 10.7.2017.
1)

Artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter skal fortolkes således, at dette direktiv finder anvendelse i en situation, hvori en ordregiver opsiger en kontrakt om levering af overvågningstjenesteydelser indgået med en virksomhed og med henblik på udførelsen af denne ydelse indgår en ny kontrakt med en anden virksomhed, der i medfør af en kollektiv overenskomst overtager en efter antal og kvalifikationer betydelig del af den arbejdsstyrke, som den første virksomhed beskæftigede med at udføre den nævnte ydelse, for så vidt som operationen ledsages af overførslen af en økonomisk enhed mellem de to berørte virksomheder.
1)

Artikel 21, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at den forpligter den medlemsstat, hvori en unionsborger er statsborger, til at lette meddelelsen af en opholdstilladelse for en ikke-registreret partner, der er tredjelandsstatsborger, og med hvem unionsborgeren har en behørigt dokumenteret varig tilknytning, når den nævnte unionsborger efter at have udøvet sin ret til fri bevægelighed til at arbejde i en anden medlemsstat i overensstemmelse med betingelserne fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF med sin partner vender tilbage til den medlemsstat, hvor den pågældende er statsborger, for at tage ophold dér.