Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 18. november 1986. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - MANGLENDE GENNEMFOERELSE AF ARTIKEL 19 I KOMMISSIONENS DIREKTIV 82/57/EOEF. - SAG 275/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 00465



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Udfaldet af naervaerende traktatbrudssag afhaenger af det svar, Domstolen giver paa foelgende spoergsmaal : skal den omtvistede bestemmelse i den italienske lovbekendtgoerelse - som ingen bestrider er uforenelig med artikel 19 i Kommissionens direktiv 82/57 af 17 . december 1981 om fastsaettelse af visse gennemfoerelsesbestemmelser til Raadets direktiv 79/695 ( herefter benaevnt "Raadets andet direktiv ") - alligevel anses for at vaere i overensstemmelse med faellesskabsretten i medfoer af artikel 4 i Raadets forrige direktiv 78/453 ( herefter benaevnt "Raadets foerste direktiv ")?

2 . Varer med oprindelse i et tredjeland kan kun overgaa til fri omsaetning i Faellesskabet, naar de er frigivet af toldmyndigheden i indfoerselsmedlemsstaten . Naar varerne er frigivet, kan importoeren afhente dem .

Ved endelig indfoersel til Italien bestemmer artikel 80, stk . 2, i den italienske toldlovbekendtgoerelse, at der kan ske en frigivelse i flere omgange, naar varerne er omfattet af én angivelse . Ovennaevnte artikel 19 bestemmer imidlertid, at frigivelsen i saadanne tilfaelde skal ske "samtidig for alle de i angivelsen anfoerte varer" ( fremhaevet af mig ). Hvad angaar artikel 4 i Raadets foerste direktiv, indeholder den en saerlig bestemmelse om henstand med betalingen af import - eller eksportafgifter "paa varer, der er frigivet inden for en bestemt periode *...".

Den sagsoegte medlemsstat har i det vaesentlige gjort gaeldende, at sidstnaevnte bestemmelse :

- hjemler ret til en frigivelse i flere omgange og

- ikke har kunnet ophaeves af en bestemmelse udstedt af Kommissionen, selv om denne er vedtaget i medfoer af et senere raadsdirektiv, eftersom der ikke er grundlag for en saadan bestemmelse heri .

3 . Loesningen paa det problem, der saaledes er opstaaet, maa soeges i det indbyrdes forhold mellem bestemmelserne i de tre direktiver .

Raadets andet direktiv og Kommissionens direktiv til gennemfoerelse heraf vedroerer "harmonisering af fremgangsmaaderne ved varers overgang til fri omsaetning ". Raadets foerste direktiv vedroerer specielt harmonisering af de nationale regler om "henstand med betalingen" af de forskellige afgifter, der skal betales ved indfoersel eller udfoersel af varer fra eller til tredjelande . Sidstnaevnte direktiv og de to foerstnaevnte direktiver udgoer derfor to forskellige saet regler, som dog skal ses i sammenhaeng . De naermere bestemmelser om betaling af told, som ogsaa findes i det foerste direktiv, slutter sig nemlig til de mere generelle bestemmelser om overgang til fri omsaetning, men regulerer kun et aspekt heraf . Med andre ord skal Raadets foerste direktiv anvendes og fortolkes under hensyntagen til bestemmelserne i de to senere direktiver .

Der kunne vaere opstaaet vanskeligheder, hvis Raadets foerste direktiv - som Italien haevder - havde bestemt, at frigivelsen af varer, der var omfattet af én angivelse, kunne ske i flere omgange . Det er ikke tilfaeldet . Artikel 4 er fuldstaendig neutral i denne henseende, da den kun bestemmer, at afgifter paa varer, som er frigivet, kan vaere genstand for en enkelt "bogfoering ". Dengang, da der ikke fandtes faellesskabsbestemmelser om en generel harmonisering af fremgangsmaaderne ved varers overgang til fri omsaetning, kunne artiklen derfor finde anvendelse i det tilfaelde, artikel 80, stk . 2, i toldlovbekendtgoerelsen omhandlede . Efter at de naevnte bestemmelser er traadt i kraft, kan dette ikke gaelde, da man nu har reglen i artikel 19, og der er ikke grund til at undersoege, om der er et saerligt grundlag for denne regel i Raadets andet direktiv .

I oevrigt er der en logisk sammenhaeng mellem artikel 19 og det direktiv, som den gennemfoerer, hvilket fremgaar af betragtningerne . Dér understreges det nemlig, at overgangen til fri omsaetning har en "saerlig faellesskabskarakter", og at det derfor er noedvendigt gennem en harmonisering at overvinde de forskelle i de nationale regler, som bl.a . kan medfoere "uligheder i behandlingen ... for Faellesskabets importoerer, alt efter i hvilken medlemsstat toldformaliteterne opfyldes ...". Det tilfoejes, at disse faelles regler navnlig ikke boer "medfoere overfloedige formaliteter" ( betragtningerne 5, 7 og 10, i Raadets andet direktiv ).

Reglen om, at frigivelsen af varerne skal ske samtidig, er netop en foranstaltning med henblik paa en administrativ forenkling, der traeffes for at goere en ende paa ulighederne i behandlingen af Faellesskabets importoerer . Det forekommer mig, at det snarere er ligebehandlingen end indflydelsen paa Faellesskabets finanser, der er artikel 19' s ratio legis .

3 . Der boer derfor gives Kommissionen medhold, og Den italienske Republik boer tilpligtes at betale sagens omkostninger .

(*) Oversat fra fransk .