Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Institutionernes retsakter - direktiver - direkte virkning - betingelser - forskellige midler til at naa det tilsigtede maal - uden betydning

(EOEF-Traktaten, art. 189, stk. 3)

2. Socialpolitik - tilnaermelse af lovgivninger - beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens - direktiv 80/987 - artikel 1 til 5 - virkninger i forholdet mellem stat og private

(Raadets direktiv 80/987, art. 1-5)

3. Faellesskabsret - rettigheder tillagt private - en medlemsstats tilsidesaettelse heraf - pligt til at erstatte private det forvoldte tab

(EOEF-Traktaten, art. 5)

4. Faellesskabsret - rettigheder tillagt private - medlemsstatens tilsidesaettelse af forpligtelsen til at gennemfoere direktivet - pligt til at erstatte private det forvoldte tab - betingelser - gennemfoerelse af erstatningssagen - anvendelse af national ret - begraensninger

(EOEF-Traktaten, art. 189, stk. 3)

Sammendrag

1. Den omstaendighed, at en medlemsstat, til hvem et direktiv er rettet, kan vaelge mellem flere forskellige midler til at naa det maal, som tilsigtes med direktivet, udelukker ikke, at private ved de nationale domstole kan goere de rettigheder gaeldende, som kan fastslaas med tilstraekkelig sikkerhed alene paa grund af direktivets bestemmelser.

2. Selv om bestemmelserne i direktiv 80/987 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens er tilstraekkelig praecise og ubetingede med hensyn til fastlaeggelsen af den personkreds, som er berettiget efter direktivet, samt med hensyn til garantiens naermere indhold, kan arbejdstagerne ikke, saafremt medlemsstaten ikke har truffet rettidige gennemfoerelsesforanstaltninger, paaberaabe sig disse direktivbestemmelser ved de nationale domstole. Dels fremgaar det nemlig ikke af direktivets bestemmelser, hvem der praecist er debitor for garantien, dels kan staten ikke anses for debitor, blot fordi den ikke har truffet rettidige gennemfoerelsesforanstaltninger.

3. Faellesskabsrettens fulde virkning ville blive afsvaekket, og beskyttelsen af de i faellesskabsretten anerkendte rettigheder ville blive forringet, saafremt private var afskaaret fra at opnaa erstatning for en kraenkelse af deres rettigheder som foelge af en tilsidesaettelse af faellesskabsretten, der maa tilregnes en medlemsstat. Det er navnlig noedvendigt, at der bestaar en adgang til at goere erstatningskrav gaeldende mod en medlemsstat, i tilfaelde, hvor faellesskabsrettens fulde virkning afhaenger af, at der traeffes foranstaltninger fra medlemsstatens side, og hvor private derfor ikke kan paaberaabe sig de i faellesskabsretten overholdte rettigheder ved de nationale domstole, naar medlemsstaten ikke har truffet saadanne foranstaltninger. Der foelger saaledes af selve Traktatens system et princip om, at staten er erstatningspligtig for tab, som er forvoldt private paa grund af tilsidesaettelse af faellesskabsretten, der maa tilregnes staten.

Medlemsstaternes forpligtelse til at erstatte et saadant tab har endvidere hjemmel i Traktatens artikel 5, hvorefter medlemsstaterne skal traeffe alle almindelige eller saerlige foranstaltninger for at sikre, at faellesskabsretten gennemfoeres, og foelgelig skal bringe de ulovlige foelgevirkninger af en tilsidesaettelse af faellesskabsretten til ophoer.

4. Medens medlemsstatens erstatningsansvar for tab, som er forvoldt private som foelge af tilsidesaettelser af faellesskabsretten, der maa tilregnes staten, foelger af faellesskabsretten, afhaenger betingelserne for, at der kan kraeves erstatning, af den tilsidesaettelse af faellesskabsretten, der har forvoldt tabet.

Naar en medlemsstat tilsidesaetter sin forpligtelse efter Traktatens artikel 189, stk. 3, til at traeffe alle de foranstaltninger, som er noedvendige for at naa det maal, der tilsigtes med direktivet, er det, for at sikre denne traktatbestemmelses fulde virkning, noedvendigt, at der kan kraeves erstatning, naar foelgende tre betingelser er opfyldt: For det foerste, at det maal, som tilsigtes med direktivet, indebaerer, at private tillaegges rettigheder, for det andet, at det naermere indhold af disse rettigheder kan fastslaas paa grundlag af selve direktivets bestemmelser, og for det tredje, at der er aarsagsforbindelse mellem statens tilsidesaettelse af sin forpligtelse og de skadelidtes tab.

Saa laenge der ikke er udstedt EF-regler paa omraadet, gennemfoeres statens erstatningsansvar for det forvoldte tab efter nationale erstatningsregler. De formelle og materielle betingelser for erstatning af tab efter de forskellige nationale lovgivninger maa dog ikke vaere mindre gunstige end de betingelser, som gaelder for tilsvarende soegsmaal paa grundlag af national ret, og maa ikke vaere udformet saaledes, at de goer det urimeligt vanskeligt eller i praksis umuligt at opnaa erstatning.