ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Enhver af EU-institutionerne udstedt bestemmelse, uanset form, som tilsigter at have bindende retsvirkninger, udgør en anfægtelig retsakt i artikel 263 TEUF’s forstand. Enhver retsakt, der ikke har bindende retsvirkninger, som f.eks. forberedende retsakter, bekræftende retsakter, rene gennemførelsesforanstaltninger, simple henstillinger og udtalelser og i princippet interne instrukser, er derimod ikke underlagt den i artikel 263 TEUF omhandlede domstolsprøvelse. Vurderingen af, om en retsakt tilsigter at have retsvirkninger, og dermed om den kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263 TEUF, skal nemlig foretages på baggrund af retsaktens ordlyd og den sammenhæng, hvori den indgår, dens indhold og dens ophavsmands formål hermed.

Hvad angår henstilling 2014/478 om principper for at beskytte forbrugere og spillere i forbindelse med onlinespiltjenester og for at forhindre mindreåriges spil online udelukker den blotte omstændighed, at den omtvistede henstilling formelt betegnes som en henstilling, og at den er vedtaget i henhold til artikel 292 TEUF, ikke automatisk, at denne henstilling kan anses for en anfægtelig retsakt. Selv om det således ganske vist fremgår af artikel 288, stk. 5, TEUF, at henstillinger ikke er bindende, kan valget af en retsakts form dog ikke ændre dens art, og det må således undersøges, om indholdet af en retsakt er i overensstemmelse med den form, retsakten er blevet givet. Når der henses til den omtvistede henstillings ordlyd og indhold og den sammenhæng, som den indgår i, må det i denne henseende fastslås, at henstillingen hverken har eller tilsigter at have bindende retsvirkninger, og den kan således ikke anses for en anfægtelig retsakt som omhandlet i artikel 263 TEUF. I denne forbindelse medfører den blotte omstændighed, at Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at underrette den om alle foranstaltninger, der er truffet i henhold til de principper, der følger af denne henstilling, og til at meddele den oplysninger om anvendelsen af disse principper, ikke en pligt for medlemsstaterne til at anvende disse principper.

(jf. præmis 16-18, 20, 37, 66 og 73)
2.

Retslig procedure — stævning — formkrav — fastlæggelse af søgsmålets genstand — kort fremstilling af søgsmålsgrundene — stævning med påstand om erstatning for skade, som angiveligt er forårsaget af en EU-institution — forhold, der gør det muligt at identificere den adfærd, institutionen hævdes at have udvist, årsagsforbindelsen og den forårsagede skades reelle og sikre karakter [Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement (1991), art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 17)
Rettens kendelse (Fjerde Afdeling) af 5. oktober 2015 –

Grigoriadis m.fl. mod Parlamentet m.fl.

(Sag T-413/14)

»Passivitets- og erstatningssøgsmål — omlægning af den græske offentlige gæld — inddragelse af den private sektor — tab i forbindelse med nedskrivning af tilgodehavender — erklæringer fra stats- eller regeringscheferne i eurozonen og Unionens institutioner — erklæring fra Eurogruppen — manglende præcisering af årsagsforbindelsen med det påberåbte tab — afvisning«

1. Passivitetssøgsmål — opfordring til institutionen — betingelser — krav om udtrykkelig og præcis karakter (art. 265, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 28 og 29)

2. Retslig procedure — stævning — formkrav — fastlæggelse af søgsmålets genstand — kort fremstilling af søgsmålsgrundene — stævning med påstand om erstatning for skade forårsaget af en af Unionens institutioner — manglende oplysninger om det lidte tab og årsagssammenhængen — afvisning [statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 32, 33, 36 og 37)

Angående

Dels en påstand om, at det fastslås, at de sagsøgte retsstridigt undlod at handle med henblik på at undgå at sagsøgernes obligationer blev berørt af planen for den private sektors deltagelse i gældsfinansieringsprogrammet (PSI), hvorved værdien af den græske stats gæld blev nedskrevet, dels en påstand om erstatning af det tab, sagsøgerne angiveligt har lidt som følge af denne retsstridige passivitet.

Konklusion

1) Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd, Eurogruppen, Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og Den Europæiske Centralbank (ECB) frifindes.
Den omstændighed, at søgsmålet til prøvelse af den tidligere afgørelse først blev erklæret for at være for sent anlagt efter anlæggelsen af søgsmålet til prøvelse af den bekræftende afgørelse, gør det ikke muligt at antage, at den tidligere afgørelse ikke var blevet endelig på tidspunktet for denne anlæggelse. Hvis en for sen anlæggelse af et søgsmål til prøvelse af en afgørelse havde den virkning, at tidspunktet for, hvornår afgørelsen kunne anses for endelig, blev udskudt, ville det formål, der forfølges med retspraksis vedrørende manglende antagelse til realitetsbehandling af søgsmål, der anlægges mod bekræftende retsakter, dvs. at forhindre anlæggelse af søgsmål, der bevirker, at søgsmålsfrister, der er udløbet, begynder at løbe på ny, miste sin virkning.

Nye væsentlige omstændigheder kan berettige en anmodning om en fornyet vurdering af en tidligere afgørelse, der er blevet endelig. Hvis anmodningen om en fornyet vurdering derimod ikke er baseret på nye væsentlige omstændigheder, skal søgsmålet til prøvelse af afgørelsen om ikke at foretage den fornyede vurdering, der er anmodet om, afvises.

I denne forbindelse har appelkammeret ikke pligt til at foretaget en fornyet prøvelse af den tidligere afgørelse, som er blevet endelig, under hensyntagen til den tidligere afgørelsespraksis fra Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design). Selv hvis det antages, at de tidligere registreringer kan kvalificeres som nye omstændigheder, fordi der ikke blev taget hensyn til dem ved vedtagelsen af den første afgørelse, selv om de allerede forelå, kan de ikke betegnes som væsentlige omstændigheder. En omstændighed er væsentlig, når den kan ændre retsstillingen væsentligt, således som ophavsmanden til den tidligere retsakt har taget hensyn til den, dvs. bl.a. ved væsentligt at ændre de omstændigheder, som lå til grund for den tidligere retsakt. Dette er tilfældet for så vidt angår en omstændighed, der skaber tvivl om den ved nævnte retsakt trufne løsnings velbegrundethed.

Der kan ikke rejses tvivl om bedømmelsen af, om der foreligger en registreringshindring, alene af den grund, at appelkammeret ikke i det konkrete tilfælde har fulgt Harmoniseringskontorets afgørelsespraksis.

Undersøgelsen af en ansøgning om registrering skal således foretages konkret i hver enkelt sag, idet registreringen af et tegn som varemærke afhænger af specifikke kriterier, der anvendes inden for rammerne af de faktiske omstændigheder i den konkrete sag, og har til formål at afgøre, om det omhandlede tegn ikke er omfattet af en af de registreringshindringer, der er nævnt i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker.

(jf. præmis 17 og 21-24)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Passivitetssøgsmål – stillingtagen som omhandlet i artikel 265, andet afsnit, TEUF før anlæggelsen af søgsmålet – afvisning (art. 265, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 20)

2. Passivitetssøgsmål – opfordring til institutionen – obligatorisk – søgsmål indgivet inden institutionens svarfrist – afvisning (art. 265, andet afsnit, TEUF) (jf. præmis 21)

3. Passivitetssøgsmål – passivitet – begreb – undladelse af at handle – retsakt, som ikke giver medhold – ikke omfattet (art. 265 TEUF) (jf. præmis 25)

4. Passivitetssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – søgsmåls interesse – nødvendigheden af en eksisterende og faktisk interesse – vurdering på tidspunktet for sagens anlæg – søgsmål, der kan tilføre sagsøgeren en fordel – foreligger ikke – afvisning (art. 265 TEUF) (jf. præmis 30-33)

5. Tilnærmelse af lovgivningerne – ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer – forordning nr. 1924/2006 betingelser for at anvende de nævnte anprisninger – anvendelse af overgangsforanstaltninger på anprisninger, der er under vurdering på tidspunktet for ikrafttrædelsen af forordning nr. 1924/2006 (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1924/2006, art. 13, stk. 1, og art. 28, stk. 5 og 6) (jf. præmis 35-38)

6. EU-retten – principper – retssikkerhed – begreb (jf. præmis 50)

Sagens genstand

Angående

Påstand om, at det fastslås, at Kommissionen har udvist passivitet ved retsstridigt at have undladt at pålægge Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) at vurdere sundhedsanprisningerne vedrørende botaniske stoffer som forudgående betingelse for vedtagelsen af den endelige liste over tilladte sundhedsanprisninger i henhold til artikel 13, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT L 404, s. 9).

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Diapharm GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.
For så vidt angår annullationssøgsmål, der er anlagt af medlemsstaterne eller af institutionerne, udgør enhver af institutionerne udstedt bestemmelse – uanset form – som tilsigter at have bindende retsvirkninger, en anfægtelig retsakt i artikel 263 TEUF’s forstand.

Dette er imidlertid ikke tilfælde for en skrivelse fra Kommissionen, der på uformel vis anmoder en medlemsstat om at stille traditionelle egne indtægter til rådighed for EU-budgettet. Anvendelsen af Unionens forskrifter om tilrådighedsstillelse af egne indtægter henhører således under medlemsstaternes kompetence. Ingen forskrifter i afgørelse 2007/436 om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter og forordning nr. 1150/2000 om gennemførelse af afgørelse 2007/436 giver Kommissionen kompetence til at træffe beslutninger vedrørende EU-reglernes fortolkning. Derudover kan Kommissionen ikke tilsidesætte Domstolens enekompetence til at træffe afgørelse om en medlemsstats adfærds overensstemmelse med forordning nr. 1150/2000. Kommissionen kan således kun, som normalt, fremføre sin opfattelse, hvilken ingenlunde binder de nationale myndigheder.

Da den administrative del af den traktatkrænkelsesprocedure, der er fastlagt i artikel 258 TEUF, i øvrigt udelukkende har til formål at give medlemsstaten mulighed for frivilligt at efterkomme traktatens krav eller i givet fald at give den mulighed for at begrunde sin holdning, har ingen af de akter, Kommissionen vedtager i denne forbindelse, herunder en skrivelse, hvori denne institution uformelt anmoder en medlemsstat om at stille traditionelle egne indtægter til rådighed for EU-budgettet, bindende virkning.

(jf. præmis 25, 34, 38, 40, 43, 46 og 48)
Rettens kendelse (Tredje Afdeling) af 14. september 2015 – Slovakiet mod Kommissionen

(Sag T-678/14)

»Annullationssøgsmål — Unionens egne indtægter — medlemsstaternes økonomiske ansvar — forpligtelse til at betale Kommissionen et beløb svarende til tab af egne indtægter — Kommissionens skrivelse — retsakt, der ikke kan være genstand for søgsmål — afvisning«

1. Annullationssøgsmål — retsakter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger — skrivelse fra Kommissionen, der uformelt anmoder en medlemsstat om at stille traditionelle egne indtægter til rådighed for EU-budgettet — ikke omfattet — skrivelse, der ikke har bindende retsvirkninger — afvisning af sagen (art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 1150/2000; Rådets afgørelse 2007/436) (jf. præmis 24-26, 35-48, 53, 57 og 60)

2. Den Europæiske Unions egne indtægter — fastlægges og stilles til rådighed af medlemsstaterne — medlemsstaternes ansvar — rækkevidde [Rådets forordning nr. 1150/2000, art. 2, stk. 1, art. 9, stk. 1, og art. 17, stk. 1 og 2; Rådets afgørelse 2007/436, art. 2, stk. 1, litra a), og art. 8, stk. 1] (jf. præmis 28-34)

Angående

Påstand om annullation af den angivelige afgørelse fra Kommissionens Generaldirektorat for Budget, indeholdt i skrivelse BUDG/B/03MV D (2014) 2351197, af 15. juli 2014, hvorved sidstnævnte anmodede Den Slovakiske Republik om at stille et bruttobeløb på 1602457,33 EUR (hvoraf skal fratrækkes 25% i opkrævningsomkostninger) til rådighed for Kommissionen svarende til et tab af traditionelle egne indtægter, og dette senest den første hverdag efter den nittende dag i den anden måned efter fremsendelsen af nævnte skrivelse.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende Forbundsrepublikken Tyskland og Rumæniens interventionsbegæringer.

3) Den Slovakiske Republik bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.

4) Den Slovakiske Republik, Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland og Rumænien bærer deres egne omkostninger i forbindelse med interventionsbegæringerne.
Rettens kendelse (Tredje Afdeling) af 14. september 2015 –

Rumænien mod Kommissionen

(Sag T-784/14)

»Annullationssøgsmål — Unionens egne indtægter — medlemsstaternes økonomiske ansvar — pligt til at betale Kommissionen et beløb svarende til et tab af egne indtægter — skrivelse fra Kommissionen — retsakt, der ikke kan anfægtes — afvisning«

1. Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — akter, der fremkalder bindende retsvirkninger — skrivelse fra Kommissionen, hvorved den uformelt opfordrer en medlemsstat til at stille midler fra sine traditionelle egne indtægter til rådighed for Unionens budget — ikke omfattet — skrivelse uden bindende retsvirkninger — afvisning af sagen (art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 1150/2000; Rådets afgørelse 2007/436) (jf. præmis 20-22, 31-44, 54 og 57)

2. Den Europæiske Unions egne indtægter — fastlægges og stilles til rådighed af medlemsstaterne — medlemsstaternes ansvar — rækkevidde [Rådets forordning nr. 1150/2000, art. 2, stk. 1, art. 9, stk. 1, og art. 17, stk. 1 og 2; Rådets afgørelse 2007/436, art. 2, stk. 1, litra a), og art. 8, stk. 1] (jf. præmis 24-30)

Angående

Påstand om annullation af den angivelige afgørelse fra Kommissionens Generaldirektorat for Budget, indeholdt i skrivelse BUDG/B/03MV D (2014) 3079038 af 19. september 2014, hvorved sidstnævnte anmodede Rumænien om stille et bruttobeløb på 14883,79 EUR (hvoraf skal fratrækkes 25% i opkrævningsomkostninger) til rådighed for Kommissionen svarende til et tab af traditionelle egne indtægter, og dette senest den første hverdag efter den nittende dag i den anden måned efter fremsendelsen af nævnte skrivelse.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende interventionsbegæringerne fra Den Slovakiske Republik og Forbundsrepublikken Tyskland.

3) Rumænien bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

4) Rumænien, Kommissionen, Den Slovakiske Republik og Forbundsrepublikken Tyskland bærer deres egne omkostninger i forbindelse med interventionsbegæringerne.
Rettens kendelse (Tredje Afdeling) af 14. september 2015 – Spanien mod Kommissionen

(Sag T-841/14)

»Annullationssøgsmål — Unionens egne indtægter — medlemsstaternes finansielle ansvar — forpligtelse til at betale Kommissionen et beløb svarende til tabet af egne ressourcer — beløb svarende til morarenter — Kommissionens skrivelse — retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål — afvisning«

1. Annullationssøgsmål — retsakter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger — Kommissionens skrivelse, hvorved den uformelt anmoder en medlemsstat om at betale morarenter som led i overførelsen af de traditionelle egne indtægter — ikke omfattet — skrivelse, der ikke har bindende retsvirkninger — afvisning af sagen (art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 1150/2000; Rådets afgørelse 2007/436) (jf. præmis 13-15, 29-42, 44 og 47)

2. Den Europæiske Unions egne indtægter — fastlægges og stilles til rådighed af medlemsstaterne — forpligtelse til at kreditere Kommissionens konto — for sen kreditering — pligt til at betale morarenter (Rådets forordning nr. 1150/2000, art. 9, stk. 1, og art. 11, stk. 1) (jf. præmis 16-18)

3. Den Europæiske Unions egne indtægter — fastlægges og stilles til rådighed af medlemsstaterne — medlemsstaternes ansvar — rækkevidde [Rådets forordning nr. 1150/2000, art. 2, stk. 1, art. 9, stk. 1, og art. 17, stk. 1 og 2; Rådets afgørelse 2007/436, art. 2, stk. 1, litra a), og art. 8, stk. 1] (jf. præmis 22-28)

Angående

Påstand om annullation af den angivelige afgørelse truffet af Kommissionens Generaldirektorat for Budget indeholdt i skrivelse BUDG/B/03MV D (2014) 3486706 af 21. oktober 2014, hvorved sidstnævnte anvendte artikel 11 i Rådets ændrede forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 2007/436/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (EFT L 130, s. 1) og fastsatte et beløb på 3172388,46 EUR, svarende til de morarenter, som Kongeriget Spanien skulle betale senest den sidste hverdag i den anden måned efter afsendelsen af den nævnte skrivelse.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Rettens kendelse (Tredje Afdeling) af 14. september 2015 – Slovakiet mod Kommissionen

(Sag T-779/14)

»Annullationssøgsmål — Unionens egne indtægter — medlemsstaternes økonomiske ansvar — pligt til at udbetale Kommissionen et beløb svarende til et tab af egne indtægter — skrivelse fra Kommissionen — retsakt, der ikke kan anfægtes — afvisning«

1. Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — akter, der fremkalder bindende retsvirkninger — skrivelse fra Kommissionen, hvorved den uformelt opfordrer en medlemsstat til at stille midler fra sine traditionelle egne indtægter til rådighed for Unionens budget — ikke omfattet — skrivelse uden bindende retsvirkninger — afvisning af sagen (art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 1150/2000; Rådets afgørelse 2007/436) (jf. præmis 23-25, 34-47, 52, 56 og 59)

2. Den Europæiske Unions egne indtægter — fastlægges og stilles til rådighed af medlemsstaterne — medlemsstaternes ansvar — rækkevidde [Rådets forordning nr. 1150/2000, art. 2, stk. 1, art. 9, stk. 1, og art. 17, stk. 1 og 2; Rådets afgørelse 2007/436, art. 2, stk. 1, litra a), og art. 8, stk. 1] (jf. præmis 27-33)

Angående

Påstand om annullation af den angivelige afgørelse fra Kommissionens Generaldirektorat for Budget, indeholdt i skrivelse BUDG/B/03MV D (2014) 3139078 af 24. september 2014, hvorved sidstnævnte anmodede Den Slovakiske Republik om at stille et bruttobeløb på 1453723,12 EUR (hvoraf skal fratrækkes 25% i opkrævningsomkostninger) til rådighed for Kommissionen svarende til et tab af traditionelle egne indtægter, og dette senest den første hverdag efter den nittende dag i den anden måned efter fremsendelsen af nævnte skrivelse.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende Forbundsrepublikken Tyskland og Rumæniens interventionsbegæringer.

3) Den Slovakiske Republik bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.

4) Den Slovakiske Republik, Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland og Rumænien bærer deres egne omkostninger i forbindelse med interventionsbegæringerne.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retslig procedure – søgsmål for Retten – mulighed for at forkaste søgsmålet i realiteten uden på forhånd at tage stilling til sagsøgtes klagepunkt om afvisning af dette fra realitetsbehandling (jf. præmis 13)

2. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om henlæggelse vedtaget af Parlamentets Udvalg for Andragender – kortfattet begrundelse tilladt (art. 227 TEUF og 296 TEUF; Europa-Parlamentets forretningsorden, art. 201, stk. 8) (jf. præmis 14-19)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet af Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender den 16. april 2014, hvorved dette udvalg afviste andragendet, der blev indgivet af sagsøgeren den 26. juni 2013, med den begrundelse, at det ikke henhørte under Den Europæiske Unions aktivitetsområde.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Parlamentet frifindes.

2) Magyar Bencés Kongregáció Pannonhalmi Főapátság betaler sagens omkostninger.

3) Det er ufornødent at træffe afgørelse om de af Den Slovakiske Republik og Republikken Ungarn fremsatte interventionsbegæringer.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Passivitetssøgsmål – stillingtagen som omhandlet i artikel 265, stk. 2, TEUF før anlæggelsen af søgsmålet – afvisning (art. 265, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 20)

2. Passivitetssøgsmål – opfordring til institutionen – obligatorisk – søgsmål indgivet inden institutionens svarfrist – afvisning (art. 265, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 21)

3. Passivitetssøgsmål – passivitet – begreb – undladelse af at handle – retsakt, som ikke giver medhold – ikke omfattet (art. 265 TEUF) (jf. præmis 25)

4. Passivitetssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – søgsmålsinteresse – nødvendigheden af en eksisterende og faktisk interesse – vurdering på tidspunktet for sagens anlæg – søgsmål, der kan tilføre sagsøgeren en fordel – foreligger ikke – afvisning (art. 265 TEUF) (jf. præmis 30-33)

5. Tilnærmelse af lovgivningerne – ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer – forordning nr. 1924/2006 – betingelser for at anvende de nævnte anprisninger – anvendelse af overgangsbestemmelser på anprisninger, der er under vurdering på tidspunktet for ikrafttrædelsen af forordning nr. 1924/2006 (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1924/2006, art. 13, stk. 1, og art. 28, stk. 5 og 6) (jf. præmis 35-38))

6. EU-retten – principper – retssikkerhed – begreb (jf. point 51)

Sagens genstand

Angående

Påstand om, at det fastslås, at Kommissionen har udvist passivitet ved retsstridigt at have undladt at pålægge Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) at vurdere sundhedsanprisningerne vedrørende botaniske stoffer som forudgående betingelse for vedtagelsen af den endelige liste over tilladte sundhedsanprisninger i henhold til artikel 13, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT L 404, s. 9).

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Bionorica SE betaler sagens omkostninger.