DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 17. DECEMBER 1991. - DSM NV MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - KOLLEKTIVT ANSVAR. - SAG T-8/89.



Samling af Afgørelser 1991 side II-01833



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - kommissionsbeslutning hvorved der fastslaas en overtraedelse - bevismateriale der kan tages i betragtning

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

3. Konkurrence - karteller - forbud - karteller der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af Traktatens artikel 85

(EOEF-Traktaten, art. 85)

4. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - begreb - koordination og samarbejde uforeneligt med kravet om, at enhver virksomhed uafhaengigt skal fastlaegge sin adfaerd paa markedet - moeder mellem konkurrenter med det formaal at udveksle oplysninger, der er afgoerende for deltagernes udarbejdelse af deres forretningsmaessige strategi

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

5. Konkurrence - karteller - kompleks overtraedelse, der indeholder elementer af aftaler og af samordnet praksis - kvalifikation under ét som "en aftale og samordnet praksis" - tilladt - betydning for beviset

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

6. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning i henhold til konkurrencereglerne

(EOEF-Traktaten, art. 190)

7. Konkurrence - boeder - stoerrelse - udmaaling - kriterier - virksomhedens tidligere adfaerd

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

Sammendrag

1. I en beslutning, som i medfoer af Traktatens artikel 85, stk. 1, rettes til en virksomhed, kan der som bevismateriale over for den paagaeldende virksomhed kun anvendes dokumenter, som Kommissionen allerede paa tidspunktet for meddelelsen om klagepunkter tilkendegav at ville paaberaabe sig, idet de er naevnt heri eller i bilagene hertil, saaledes at virksomheden i tide kunne udtale sig om bevisvaerdien.

2. Det er tilstraekkeligt, for at der er tale om en aftale i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Det er tilfaeldet, naar der mellem flere virksomheder er enighed om at naa maalpriser og salgsmaal.

3. Traktatens artikel 85 finder anvendelse paa aftaler mellem virksomheder, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert.

4. De kriterier om koordination og samarbejde, der er afgoerende for definitionen af begrebet samordnet praksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet.

Der er tale om samordnet praksis, naar virksomheder deltager i moeder, der har til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og hvorunder der udveksles oplysninger mellem konkurrenter om de forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de anser for noedvendige, og om deres omsaetning, idet de deltagende virksomheder noedvendigvis maa tage hensyn til de oplysninger, de saaledes faar, ved fastlaeggelsen af deres adfaerd paa markedet.

5. Der kraeves ikke i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, en specifik kvalifikation af en kompleks, men sammenhaengende overtraedelse, der bestaar af en fortsat adfaerd med ét eneste formaal, og som samtidig indeholder elementer, som maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis", men en saadan overtraedelse kan kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", og det kraeves ikke, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis.

6. Selv om Kommissionen i henhold til Traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det ikke ved en beslutning i henhold til konkurrencereglerne, at den imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt beroert under den administrative procedure.

7. Ved udmaalingen af boeder for overtraedelse af Traktatens konkurrenceregler kan det forhold, at Kommissionen tidligere har fastslaaet, at en virksomhed har overtraadt disse regler, og i givet fald har paalagt den en sanktion herfor, anses for en skaerpende omstaendighed i forhold til denne virksomhed, men det maa anses for normalt, at der ikke tidligere har vaeret tale om en overtraedelse, og Kommissionen er ikke forpligtet til at tage hensyn hertil som en formildende omstaendighed.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.

2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 ton, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.

3 DSM NV var blandt de syv nye producenter, der kom ind paa markedet i 1977. Paa polypropylenmarkedet var selskabet en mellemstor producent med en markedsandel paa mellem 3,1% og 4,8%.

4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:

- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")

- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")

- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")

- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")

- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")

- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")

- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")

- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")

- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")

- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")

- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").

Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA (herefter benaevnt "Rhône-Poulenc") eller Enichem Anic SpA.

5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:

- Amoco

- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")

- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")

- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")

- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").

Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.

6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-Traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.

7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.

8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.

9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).

10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.

11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med Traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.

13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.

14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "Det Raadgivende Udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det Raadgivende Udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.

15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ved:

- for Anic' s vedkommende fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983

- for Rhône-Poulenc' s vedkommende fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980

- for Petrofina' s vedkommende fra 1980 og mindst til november 1983

- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983

- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende fra omkring november 1977 og mindst til november 1983

- for ATO' s vedkommende senest fra 1978 og mindst til november 1983

- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983

at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:

a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik

b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater

c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder

d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal

e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.

Artikel 3

For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT

ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF

iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM

iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL

v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR

vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM

vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM

viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL

ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT

x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT

xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR

xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF

xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL

xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.

Artikel 4 og 5

(udelades)".

16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har herefter ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 31. juli 1986, anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89, T-6/89, T-7/89 og T-9/89 - T-15/89).

18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.

19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").

20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.

21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.

22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.

23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.

24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.

25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.

26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.

28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.

Parternes paastande

29 Sagsoegeren, DSM, har nedlagt foelgende paastande:

1) Kommissionens beslutning af 23. april 1986 (IV/31.149 - polypropylen), der er genstand for denne sag, annulleres eller erklaeres ugyldig, helt eller delvis.

2) Den boede, der er paalagt sagsoegeren, ophaeves eller nedsaettes.

3) Der traeffes saadanne bestemmelser og foranstaltninger, som Domstolen (Retten) finder passende.

4) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende dokumenter, der er grundlaget for beslutningen, og (2) da den ikke har anvendt tilstraekkeligt bevismateriale, saaledes at bevisbyrden er blevet vendt om. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, (B) at den ikke har vurderet den konkurrencebegraensende virkning korrekt, og (C) at den ikke har vurderet virkningerne paa handelen mellem medlemsstater korrekt. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, og for det fjerde anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der haevdes ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (1) varighed og (2) grovhed.

Retten til kontradiktion

1. Undladelse af at fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter

31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved fremsendelsen af meddelelsen om klagepunkter til selskabet har undladt at medsende dokumenter, der er omtalt i fjorten betragtninger til beslutningen, og at den paa denne maade har gjort det umuligt for selskabet at udtale sig om disses indhold. Det drejer sig om et referat af moedet den 13. maj 1982 udarbejdet af en medarbejder hos Hercules [beslutningens 15. betragtning, litra b); jf. 37. betragtning], et dokument af 6. september 1977, der angiveligt er fundet hos Solvay (beslutningen, 16. betragtning, femte afsnit), Shell' s svar paa meddelelsen om klagepunkter (17. betragtning til beslutningen), referatet af to interne moeder i Shell, der blev afholdt den 5. juli (beslutningen, 29. betragtning, andet afsnit) og den 12. september 1979 (31. betragtning til beslutningen), et internt dokument fra Solvay (32. betragtning til beslutningen), en meddelelse fra Solvay til salgskontorerne af 17. juli 1981 (35. betragtning til beslutningen), artikler offentliggjort i fagpressen i slutningen af 1981 (36. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ICI vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), dokumenter fra Shell vedroerende Det Forenede Kongerige og Frankrig og et dokument fra Shell med overskriften "PP W. Europe-Pricing" og "Market quality report" (49. betragtning til beslutningen), forskellige dokumenter fra ATO, navnlig et internt notat af 28. september 1983 (51. betragtning til beslutningen), tabeller fundet hos ICI vedroerende reviderede maal for 1979 (54. betragtning til beslutningen), referatet af moedet den 10. marts 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI (58. betragtning til beslutningen), et udateret notat fra ICI som forberedelse af et moede med Shell, der skulle afholdes i maj 1983, og endelig et arbejdspapir vedroerende foerste kvartal 1983, der blev fundet hos Shell (63. betragtning til beslutningen).

32 Sagsoegeren har i denne forbindelse gjort gaeldende, at der foreligger en overtraedelse af artikel 2, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 vedroerende udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"), hvorefter Kommissionen skal give virksomhederne skriftlig meddelelse om de klagepunkter imod dem, som tages i betragtning. Meddelelsen om klagepunkter boer vaere ledsaget af de dokumenter, der er grundlaget for disse. Selv om alle sagens dokumenter ikke noedvendigvis skal fremsendes til de beroerte virksomheder, skal de orienteres om de faktiske omstaendigheder, hvorpaa Kommissionen bygger sine klagepunkter (Domstolens dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, Consten-Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245). Hvis det drejer sig om specifikke dokumenter, boer Kommissionen fremsende disse til virksomhederne eller - hvis de maa formodes at vaere kendte - angive, hvilke dokumenter der er tale om. Det maa endvidere overlades til den paagaeldende virksomhed at vurdere, hvor vigtigt et dokument er, og hvorledes den vil reagere herpaa.

33 Kommissionen har anfoert, at alle de dokumenter, der vedroerer sagsoegeren og er bevis for selskabets deltagelse i kartellet, er fremsendt til dette sammen med meddelelsen om klagepunkter saaledes, at selskabet har kunnet finde frem til dokumenterne, bortset fra referatet af et moede den 10. marts 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI (58. betragtning til beslutningen). Dette referat praeciserer imidlertid kun indholdet af en plan, der blev fundet hos ICI og Hercules (bilag 71 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, herefter benaevnt "bilag til den generelle meddelelse"), og som blev fremsendt til sagsoegeren. Desuden vedroerer planen 1982, og sagsoegeren har i staevningen erkendt at have deltaget i kartellet i dette aar.

34 Endvidere har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren i forbindelse med aktindsigten kunne have faaet kendskab til nogle af de dokumenter, som ifoelge selskabet ikke er fremsendt til dette.

35 Hertil kommer, at de dokumenter, der er henvist til i den 46. og 54. betragtning til beslutningen, blev fremsendt til sagsoegeren som bilag 35 og 55 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter.

36 Endelig har Kommissionen erkendt, at visse dokumenter, der er naevnt i beslutningen, ikke blev fremsendt til sagsoegeren, fordi de slet ikke vedroerte selskabet og derfor ikke dannede grundlag for den del af beslutningen, der vedroerer dette. De havde derfor ingen betydning for vurderingen af sagsoegerens stilling i kartellet.

37 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, som Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG-Telefunken mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27, og senest dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).

38 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter eller i skrivelserne af 8. oktober 1984 og 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.

39 Af de dokumenter, sagsoegeren har anfoert, kan herefter alene ICI' s interne notat vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen) og de hos ICI fundne tabeller vedroerende reviderede maal for 1979 (54. betragtning til beslutningen) anvendes som bevis over for sagsoegeren, idet disse er naevnt i punkt 71 og 93 i den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, der er fremsendt til sagsoegeren, og de er endvidere vedlagt denne som bilag 35 og 55. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod selskabet under naervaerende sag.

40 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund.

2. Kommissionens bevismateriale utilstraekkeligt

41 Sagsoegeren har anfoert, at de af Kommissionen fremlagte dokumenter ikke er trovaerdige, og navnlig at ICI' s notater er udtryk for ophavsmaendenes subjektive oensker eller fortolkning, som blev styret af deres personlige politiske maal i virksomheden.

42 Kommissionen kan ifoelge sagsoegeren ikke forsoege at tillaegge en sag en stoerre raekkevidde, end der objektivt er bevis for i de faktiske omstaendigheder. Endvidere skal Kommissionen anvende principperne "praesumptio innocentiae" og "in dubio pro reo". Kommissionen har imidlertid draget almindelige foelgeslutninger paa grundlag af tilfaeldige faktiske omstaendigheder, som set i deres rette sammenhaeng kunne give et andet billede af sagsoegerens adfaerd og stilling paa markedet. Kommissionen har gjort gaeldende, at den med disse tilfaeldige faktiske omstaendigheder har foert bevis for sagsoegerens skyld, og den har herved stoettet sig paa utilstraekkelige og usikre beviser, der ikke er afgoerende. Dette har foert til, at bevisbyrden er blevet vendt om, saaledes at DSM skal bevise, at selskabets adfaerd paa markedet generelt var helt forskellig fra det, Kommissionen har anfoert, eller give en anden forklaring paa de faktiske omstaendigheder. Ifoelge sagsoegeren er det derimod Kommissionen, der maa sandsynliggoere sin udlaegning af de faktiske omstaendigheder over for den forklaring, virksomhederne har givet.

43 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegeren ikke har angivet, af hvilke grunde de af Kommissionen fremlagte dokumenter ikke er trovaerdige.

44 Videre har Kommissionen anfoert, at den ikke har tillagt de foreliggende faktiske omstaendigheder en stoerre raekkevidde, end de faktisk har. Den har i denne forbindelse henvist til, at beviset for en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85 noedvendigvis maa foeres paa grundlag af flere virksomheders adfaerd. I modsaetning til, hvad DSM har anfoert, paahviler det sagsoegeren ud fra alt det bevismateriale, Kommissionen har fremlagt, at paavise, at de faktiske omstaendigheder kan fortolkes paa en anden maade.

45 Endelig er anbringendet om, at princippet "in dubio pro reo" er blevet tilsidesat, ifoelge Kommissionen grundloest, naar henses til omfanget af bevismaterialet i sagen.

46 Det bemaerkes, at indholdet af de af ICI udarbejdede referater bekraeftes af forskellige dokumenter, bl.a. en raekke tabeller vedroerende de forskellige producenters salgsmaengder og prisinstrukser, der med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato svarer til de maalpriser, som er naevnt i moedereferaterne. Tilsvarende bekraefter svarene fra forskellige producenter paa de begaeringer om oplysninger, som Kommissionen fremsendte til dem, i det store og hele indholdet af referaterne.

47 Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de moedereferater, der blev fundet hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav indholdet af moederne. Disse blev ledet af forskellige medarbejdere fra ICI, hvilket foroegede behovet for, at de orienterede de medarbejdere fra ICI, der ikke deltog i et givet moede, korrekt om indholdet heraf ved et moedereferat.

48 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at give en anden forklaring paa indholdet af de moeder, selskabet deltog i, ved at fremkomme med praecise oplysninger, f.eks. ved at fremlaegge dets egne medarbejderes notater fra de moeder, de deltog i, eller foere disse medarbejdere som vidner. Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegeren ikke er fremkommet med eller har tilbudt at fremkomme med saadanne oplysninger for Retten.

49 Endvidere bemaerkes, at spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen har draget for vidtgaaende konklusioner paa grundlag af det foreliggende bevismateriale og saaledes har tilsidesat principperne "praesumptio innocentiae" og "in dubio pro reo", hoerer sammen med spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens bevismaessige konstateringer i beslutningen underbygges af det bevismateriale, den har fremlagt. Da der her er tale om et realitetsspoergsmaal, som er knyttet sammen med beviset for overtraedelsen, maa det undersoeges senere sammen med de oevrige bevismaessige spoergsmaal.

Beviset for overtraedelsen

50 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.

51 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) systemet med regelmaessige moeder, (B) prisinitiativerne, (C) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (D) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.

1. Bevismaessige konstateringer

A - Systemet med regelmaessige moeder

a) Den anfaegtede retsakt

52 Det anfoeres i beslutningen (78. betragtning, fjerde afsnit, og 104. betragtning, tredje afsnit), at systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter blev indfoert ved udgangen af 1977, og at der blev afholdt seks moeder i 1978 (18. betragtning, foerste afsnit), men at det ikke er muligt at fastslaa den noejagtige dato for, hvornaar hver enkelt producent begyndte at deltage heri. Sagsoegeren, der var blandt de producenter, hvis "opbakning" bag initiativet i december 1977 ikke er bevist, har anfoert, at selskabet ikke ved, hvornaar moederne blev paabegyndt, og at det foerst kan erkende at have deltaget i disse fra 1980.

53 Endvidere anfoeres det i beslutningen (105. betragtning, foerste og andet afsnit), at det ikke er muligt med sikkerhed at fastslaa det noejagtige tidspunkt for, hvornaar hver enkelt producent begyndte at deltage i de regelmaessige plenarmoeder. Anic, ATO, BASF, DSM og Huels kan ikke vaere begyndt at deltage senere end 1979, da alle fem producenter paaviseligt deltog i markedsdelingen eller kvoteordningerne, der for foerste gang var gaeldende i dette aar.

54 Det fremgaar af beslutningen (104. betragtning, tredje afsnit, og 105. betragtning, andet og fjerde afsnit), at ICI har oplyst, at sagsoegeren deltog fast i moederne, og at systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter var i kraft i hvert fald til udgangen af september 1983. Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste og tredje afsnit) deltog sagsoegeren i dette system.

55 Endelig anfoeres det i beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.

b) Parternes anbringender

56 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet ifoelge beslutningen deltog i kartellet "fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979". Kommissionen kan imidlertid ikke anvende en saa ubestemt angivelse af, hvornaar overtraedelsen blev paabegyndt. Den skulle praecist have angivet dette tidspunkt, og hvis den ikke var i stand til det, skulle den have ladet tvivlen komme sagsoegeren til gode.

57 Sagsoegeren har erkendt at have deltaget fast i moederne for polypropylenproducenter fra den 1. januar 1981, men selskabet har konsekvent benaegtet at have deltaget i moederne foer dette tidspunkt med en vis regelmaessighed eller paa en struktureret maade.

58 Videre har sagsoegeren anfoert, at naar Kommissionen alligevel goer gaeldende, at sagsoegeren ikke kan vaere begyndt at deltage senere end 1979, bygger den dette paa dokumenter fra ICI, som imidlertid ikke har bevisvaerdi, og som fortolkes forkert. Det drejer sig alene om tabeller, hvori produktionstallene for de forskellige producenter er anfoert.

59 Sagsoegeren har i replikken tilfoejet, at det forhold, at Amoco' s navn er naevnt i disse dokumenter, viser, at disse ikke har bevisvaerdi med hensyn til sagsoegerens deltagelse i moederne, idet Kommissionen har erkendt, at Amoco ikke deltog i moederne. Der er heller ikke knyttet bevisvaerdi til et notat af 27. februar 1978 (bilag III til svarskriftet).

60 Kommissionen har anfoert, at DSM har erkendt at have deltaget i moederne med en vis regelmaessighed efter den 1. januar 1981, og selv om selskabet har bestridt at have deltaget med en vis regelmaessighed eller paa en struktureret maade foer 1981, har det ikke bestridt at have deltaget uregelmaessigt eller lejlighedsvis.

61 Kommissionen har gjort gaeldende, at det fremgaar af en del dokumenter, at sagsoegeren deltog i moederne foer 1981. Det drejer sig om punkt 23 i sagsoegerens svar paa meddelelsen om klagepunkter, hvor selskabet i uklare vendinger erkender at have vaeret repraesenteret ved moeder foer 1981, om ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvorefter sagsoegeren deltog i moederne som "regular participant", om udtalelser ved generalforsamlingen i European Association of Textile Polyolefines (herefter benaevnt "EATP") den 26. maj 1978, hvoraf fremgaar, at sagsoegeren "will support the movement to get prices at a reasonable level" ("vil stoette bestraebelserne paa at faa priserne op paa et rimeligt niveau") (bilag 7 til den generelle meddelelse), om bilag 55 ff. til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, som indeholder praecise oplysninger, der kun kan vaere givet af sagsoegeren, og endelig om et notat fra sagsoegeren af 27. februar 1978, hvoraf fremgaar, at selskabet fra dette tidspunkt ville respektere aftalerne og var bekymret over, at nogle af dets konkurrenter overholdt dem mindre konsekvent.

c) Rettens vurdering

62 Det bemaerkes indledningsvis, at angivelsen af tidspunktet for, hvornaar sagsoegeren begyndte at deltage i overtraedelsen - hvilket ifoelge beslutningens artikel 1 skete paa et tidspunkt mellem 1977 og 1979 - paa grundlag af betragtningerne til beslutningen maa forstaas saaledes, at sagsoegeren begyndte at deltage paa et tidspunkt mellem begyndelsen og slutningen af 1978. Det bemaerkes i denne forbindelse, at der hverken i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til sagsoegeren eller i beslutningen goeres klagepunkter gaeldende over for selskabet for tiden foer 1978. I beslutningen (78. betragtning) anfoeres det saaledes udtrykkeligt, at det ikke er fastslaaet, at sagsoegeren deltog i prisinitiativet i december 1977. Endvidere bemaerkes, at det anfoeres i beslutningens 105. betragtning, andet afsnit, at sagsoegeren ikke kan vaere begyndt at deltage senere end begyndelsen af 1979.

63 Paa grundlag af dels sagsoegerens interne notat af 27. februar 1978 (bilag III til svarskriftet), som blev udarbejdet som oplaeg til et moede den 28. februar 1978, og hvori der blandt fejlene i selskabets prispolitik naevnes "clinging to agreements even when heavy violations of our partners become obvious" ("overholdelse af aftaler, selv naar det er klart, at vore partnere overtraeder dem groft") samtidig med, at det klart fremgaar af citatets sammenhaeng, at "partners" ikke kan vaere kunderne og leverandoererne, der i oevrigt omtales som saadanne i dokumentet, dels sagsoegerens udtalelser ved EATP-moedet den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse), hvoraf fremgaar foelgende:

"It is our conviction that stability in supply and in pricing is most important ... Therefore we will support the move to get prices at a reasonable level. This morning we have heard some comments indicating the November initiative has not been fully carried through, nevertheless we are of the opinion that it is absolutely necessary to pursue this goal further"

("Det er vores opfattelse, at det er meget vigtigt med stabilitet i udbud og priser ... Vi vil derfor stoette bestraebelserne paa at faa priserne op paa et rimeligt niveau. I formiddag har vi hoert udtalelser, der viser, at november-initiativet ikke fuldt ud er blevet gennemfoert, men det er efter vores opfattelse absolut noedvendigt, at dette maal forfoelges yderligere"),

kan det fastslaas, at sagsoegeren fra et tidspunkt, der kan fastlaegges til 1978, deltog i de moeder for "Senior Managers" ("chefer"), der blev arrangeret af polypropylenproducenterne, og hvorunder ideen med at fastsaette maalpriser blev udviklet. Dette fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvori anfoeres, at "Generally speaking however, the concept of recommending 'Target Prices' was developed during the early meetings which took place in 1978" ("Generelt blev systemet med at anbefale 'maalpriser' imidlertid udviklet i de foerste moeder, der fandt sted i 1978").

64 For saa vidt angaar den foelgende periode, bemaerkes, at det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige "chef"- og "ekspert"-moeder fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979. Det anfoeres saaledes i dette referat, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i moederne. Endvidere anfoeres foelgende:

"By late 1978/early 1979 it was determined that the ad hoc meetings of Senior Managers should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge. This two-tier level of representation became identified as (a) 'Bosses' ... and (b) 'Experts' ".

("Ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at ad hoc-moederne for overordnede ledere skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering. Denne totrins-repraesentation blev betegnet som (a) 'chefer' ... og (b) 'eksperter' ").

65 ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges paa dette punkt for det foerste af sagsoegerens eget svar paa begaeringen om oplysninger, hvori selskabet ganske vist anfoerer, at det foerst deltog i moederne med en vis regelmaessighed fra januar 1981, men selskabet bestrider ikke at have deltaget foer dette tidspunkt. For det andet underbygges svaret af, at der ud for sagsoegerens navn i de tabeller, der blev fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle meddelelse), er anfoert oplysninger om selskabets omsaetning i forskellige maaneder og aar. De fleste sagsoegere har imidlertid i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten erkendt, at det ikke var muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet, og ICI har i sit svar paa begaeringen om oplysninger vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Det maa imidlertid tilfoejes, at det sidste forhold ikke i sig selv er bevis for, at sagsoegeren deltog i moederne, og heller ikke, at det var tilfaeldet med hensyn til Amoco, men det underbygger indholdet af de oevrige beviser, og paa grundlag af disse maa det anses for bevist, at sagsoegeren deltog i moederne. Der foreligger ikke et saadant bevismateriale med hensyn til Amoco.

66 Endelig fremgaar det af sagsoegerens svar paa begaeringen om oplysninger, at selskabet deltog i naesten alle de producentmoeder, der paastaas at vaere afholdt i 1982 og 1983.

67 Det er endvidere med rette, at Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret: "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...", og "A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings" (' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...", og "En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne").

68 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.

69 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.

70 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 til september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og at moederne var led i et system.

B - Prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

71 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf seks har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.

72 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, herunder sagsoegeren, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).

73 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26. og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen til 1,90 eller 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).

74 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.

75 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at sagsoegeren deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981. Dokumenter, der blev fundet hos sagsoegeren, viser, at selskabet tog skridt til at indfoere de priser, der var fastsat som maalpriser for februar og marts.

76 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.

77 Med hensyn til det tredje prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.

78 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM/kg, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund". PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0008.1

79 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som sagsoegeren deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia; beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).

80 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Det erkendes i beslutningen (39. betragtning, tredje afsnit), at der ikke foreligger prisinstrukser for juni fra sagsoegeren, men i en salgsrapport fra selskabet tales der om planer om prisforhoejelser for juni, der forhaabentlig ville lykkes. Producenterne kunne paa moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.

81 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Ved moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet paa moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).

82 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).

83 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november - december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.

84 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).

85 Sagsoegeren har i lighed med ATO, BASF, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes, hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert"-moedet den 2. september 1982 (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).

86 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november-december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.

87 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, herunder sagsoegeren, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i et fagtidsskrift, European Chemical News (herefter benaevnt "ECN").

88 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.

89 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved udgangen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.

90 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters. Sagsoegeren haevder ifoelge beslutningen, at selskabet ikke udsendte prisinstrukser for oktober og november, men dets "listepriser" var for hver kvalitet og hver national valuta identisk med alle de oevrige producenters.

91 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, tredje afsnit), at et internt notat fra ATO dateret 28. september 1983 indeholder en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.

92 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, fjerde afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.

93 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det hed i fagpressen ved udgangen af 1983, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafia-pris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).

b) Parternes anbringender

94 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionens vaesentligste klagepunkt over for de virksomheder, beslutningen er rettet til, er, at de i 1977 indgik en mindsteprisaftale, der loebende maatte revideres. Denne aftale blev udmoentet i "prisinitiativer" i seks afgraensede perioder. Kommissionen har om denne helhed anvendt udtrykkene "rammeaftale" og "delaftaler". Hvis Retten forkaster dette grundlaeggende klagepunkt, maa det derfor ifoelge sagsoegeren foere til en hel eller delvis annullation af beslutningen og ophaevelse af boederne.

95 Sagsoegeren, der har erkendt at have deltaget med en vis regelmaessighed i moederne fra januar 1981, har bestridt, at disse moeder fandt sted som led i en fast ordning og endnu mindre som led i en mindsteprisaftale.

96 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at selskabet aldrig har paataget sig forpligtelser og aldrig har foelt sig bundet retligt eller moralsk af droeftelserne ved moederne. Selskabet har heller ikke ladet sig lede af resultatet af disse moeder, naar den fastlagde sin forretningspolitik. Denne var derimod hele tiden praeget af en aggressiv holdning, hvilket stigningen i selskabets markedsandel viser. Kommissionen, der har bevisbyrden, har heroverfor alene fremfoert bemaerkninger af almindelig karakter, der paa ingen maade viser, at sagsoegeren afpassede sin holdning efter de oevrige producenters. Endvidere har sagsoegeren anfoert, at selskabet ikke forstaar det raesonnement, hvorved Kommissionen soeger at paavise, at der var tale om en de facto-forpligtelse. Kommissionen har saaledes ikke bevist, at sagsoegeren deltog i en prisaftale.

97 Videre har sagsoegeren anfoert, at Kommissionens konklusion paa dette punkt ikke er begrundet, naar henses til selskabets interne prispolitik og har i denne forbindelse henvist til de salgspriser, det anvendte paa markedet.

98 Ifoelge sagsoegeren maa der for selskabets vedkommende sondres mellem fire former for priser: maalpriserne, som er de priser, selskabet oensker at opnaa, "listepriserne", der er de priser, som i princippet hver maaned meddeles salgskontorerne for de forskellige produkter, mindstepriserne, som meddeles salgskontorerne samtidig med listepriserne, og som fastlaegger deres selvstaendige forhandlingsmargen, og endelig de faktiske salgspriser.

99 Sagsoegeren har fremlagt opstillinger for forskellige polypropylenkvaliteter og markeder, der for det foerste viser, at listepriserne aldrig svarede til maalpriserne, for det andet, at der altid var store forskelle (mere end 20% i gennemsnit) mellem listepriserne og mindstepriserne, for det tredje, at udgangspunktet ved prisforhandlingerne altid var mindstepriserne og ikke maalpriserne, og endelig at salgskontorerne altid har haft en betydelig befoejelse til at fravige mindstepriserne ved fastsaettelsen af salgspriserne. Kommissionens grundlaeggende opfattelse, hvorefter moederne havde en reel indflydelse paa sagsoegerens forretningsmaessige adfaerd, er hermed tilbagevist med hensyn til de faktiske omstaendigheder, idet der ikke var nogen forbindelse mellem moedernes formaal og markedspriserne, ligesom der heller ikke har kunnet paavises nogen overensstemmelse mellem de priser, de forskellige virksomheder anvendte paa markedet. Kommissionen har selv anerkendt i den 73. betragtning til beslutningen, at det "ogsaa [er] muligt, at prisen i vid udstraekning blev bestemt af forholdet mellem udbud og efterspoergsel".

100 Sagsoegeren har herefter soegt at paavise, at selskabet ikke deltog i de forskellige prisinitiativer.

101 For saa vidt angaar prisinitiativet fra juli til december 1979, er sagsoegeren ikke naevnt i beslutningen, idet selskabet har benaegtet at have deltaget i overtraedelserne foer den 1. januar 1981.

102 Med hensyn til prisinitiativet fra januar til maj 1981 har sagsoegeren anfoert, at selskabets prisinstrukser (bilag 6 og 7 til staevningen), hvortil Kommissionen har henvist, ikke viser, at det havde til hensigt at rette sig efter maalpriserne, idet det var markedspriserne, der blev anvendt som udgangspunkt for prisforhandlingerne med kunderne. Instrukserne viser, at de af Kommissionen anfoerte priser kun blev anvendt som "retningslinjer" for de hertil svarende produkter, men der er ikke tale om minimumspriser, som ogsaa er naevnt i selskabets prisinstrukser og i oevrigt er vaesentligt lavere. Kommissionen har saaledes ikke fortolket sagsoegerens prisinstrukser korrekt.

103 Hvad angaar initiativet fra august til december 1981, har sagsoegeren gjort gaeldende, at priserne i selskabets prisinstrukser afviger betydeligt fra de fastlagte maalpriser og andre producenters instrukser. Hvad der er anfoert med hensyn til den tidligere periode, gaelder ogsaa for denne periode.

104 For saa vidt angaar prisinitiativet fra juni til juli 1982, har sagsoegeren - i modsaetning til, hvad Kommissionen har gjort gaeldende i beslutningen (39. betragtning) og i de processkrifter, der er indgivet til Retten - anfoert, at selskabets prisinstruks for juni 1982 var det notat, det fremsendte til Kommissionen som bilag 43 til svaret paa meddelelsen om klagepunkter. Denne prisinstruks, der blev givet foer det moede, hvor den paastaaede maalpris blev aftalt, og som Kommissionen ikke har taget hensyn til, udviser ogsaa en afvigelse i forhold til de saakaldte maalpriser, Kommissionen har fremhaevet. I replikken har sagsoegeren endvidere anfoert, at det dokument af 13. juli 1982 fra selskabet, som er bilag 9 til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til DSM (herefter benaevnt "bilag til meddelelsen til DSM"), og som ifoelge Kommissionen er sagsoegerens prisinstruks for juni 1982, ikke kan vaere denne instruks paa grund af dateringen. Et forslag til forhoejelse for juni kan selvsagt ikke vaere udarbejdet i juli.

105 Med hensyn til prisinitiativet fra september til november 1982 har sagsoegeren henvist til selskabets bemaerkninger vedroerende perioden fra januar til maj 1981. Selskabet har tilfoejet, at naar det over for salgskontorerne tilkendegav, at de skulle vaere tilbageholdende med at anvende mindstepriserne, var det kun for at imoedegaa salgskontorernes tendens til at gaa under mindstepriserne.

106 Hvad angaar prisinitiativet fra juli til november 1983, har sagsoegeren sondret mellem begyndelsen og slutningen af denne periode. Med hensyn til periodens begyndelse har sagsoegeren anfoert, at prisinstruksen af 25. maj 1983, som Kommissionen har henvist til (bilag 11 til staevningen), og som synes at vaere overensstemmende med andre instrukser, skal vurderes paa grundlag af et stigende marked, hvor sagsoegeren ikke kunne holde sig i baggrunden. Med hensyn til slutningen af perioden, blev der ikke givet skriftlige instrukser vedroerende mindstepriser, saaledes som det fremgaar af et telex til salgskontorerne af 2. august 1983 (bilag 12 til staevningen), hvori det anfoeres, at supplerende instrukser vedroerende mindstepriserne ville foelge.

107 Sagsoegeren har som konklusion anfoert, at Kommissionen kun har paapeget et internt oenske i virksomheden, mens konkurrencereglerne skal beskytte konkurrencestrukturerne og ikke forbyder interne oensker, der ikke har haft indvirkning paa konkurrencestrukturen i form af en konkret konkurrencemaessig adfaerd. I virkeligheden skaber Kommissionen en ny retstilstand, naar den goer gaeldende, at et faelles oenske om at udvise en parallel adfaerd allerede er strafbart i sig selv.

108 Kommissionen har anfoert, at det paa grundlag af forskellige forhold, bl.a. sagsoegerens prisinstrukser, der svarer til andre producenters, baade med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsestidspunkt (bilag til Kommissionens skrivelse af 29.3.1985, herefter benaevnt "bilag til skrivelsen af 29. marts 1985"), med sikkerhed kan fastslaas, at sagsoegeren deltog i udfoerelsen af en plan, som var aftalt med de oevrige producenter. Kommissionen er overbevist om, at sagsoegeren de facto foelte sig forpligtet til at gennemfoere de aftaler, som blev indgaaet som led i kartellet, hvilket prisinstrukserne ogsaa viser. Naar henses til denne konkrete deltagelse i kartellet, kan der ikke tages hensyn til de tanker, sagsoegeren goer sig vedroerende selskabets forpligtelser og aggressive adfaerd paa markedet. Det er ogsaa uden betydning, om de "beslutninger", der blev truffet som led i kartellet, blev kontrolleret, eller om sagsoegeren kun i begraenset omfang indrettede sin prismaessige adfaerd efter de oevrige producenters.

109 Kommissionen har endvidere anfoert, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, er der oplysninger, der viser, at virksomhederne i kartellet, herunder sagsoegeren, fastsatte maalpriser for hver af Faellesskabets medlemsstater.

110 Ifoelge Kommissionen goer sagsoegeren gaeldende, at det er fejlagtigt at antage, at de droeftelser, der fandt sted ved moederne, kunne have nogen indvirkning paa markedskraefterne eller paa fastlaeggelsen af virksomhedens interne forretningspolitik. Dette anbringende er efter Kommissionens opfattelse uden betydning, idet det afgoerende er, at alle producenterne, herunder sagsoegeren, efter at have aftalt maalpriser ved moederne, anmodede deres salgsafdelinger om at gennemfoere det aftalte prisniveau, saaledes at maalpriserne dannede udgangspunkt for prisforhandlingerne med kunderne. Tabel 9 i bilaget til beslutningen viser, at der utvivlsomt var en forbindelse mellem de priser, der blev anvendt paa markedet, og aftalerne.

111 Herudover har Kommissionen anfoert, at der bestaar en hemmelig forstaaelse, selv om maalpriserne ikke altid gennemfoeres paa markedet. Endvidere var der utvivlsomt en overensstemmelse mellem de forskellige producenters prisinstrukser, saaledes som det fremgaar af tabel 7 i bilaget til beslutningen.

112 Ifoelge Kommissionen kan det ikke tages alvorligt, naar sagsoegeren goer gaeldende, at droeftelserne om priser alene vedroerte markedspriserne, mens mindstepriserne blev anvendt som en slags "net", idet det ville indebaere, at maalpriserne i aarenes loeb blev fastsat forgaeves, at salgsafdelingerne ikke skulle tage hensyn hertil, og at kunderne ikke skulle bekymre sig om disse.

113 For saa vidt angaar sagsoegerens deltagelse i de forskellige prisinitiativer, har Kommissionen anfoert, at selv om sagsoegerens navn ikke er naevnt i beslutningen vedroerende initiativet fra juli til december 1979, er der foert bevis for selskabets deltagelse i den hemmelige forstaaelse i denne periode ved andre dokumenter, der viser, at selskabet deltog i moederne, som f.eks. ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), tabellerne vedroerende kvoter (bilag 55-60 til den generelle meddelelse), sagsoegerens interne notat af 27. februar 1978 (bilag III til svarskriftet) og selskabets udtalelser ved EATP-moedet den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse).

114 Hvad angaar prisinitiativet fra januar til maj 1981, har Kommissionen anfoert, at det fremgaar af de af sagsoegeren fremlagte dokumenter, at maalpriserne dannede udgangspunkt for prisforhandlingerne med kunderne, og dokumenterne viser, at disse priser tidsmaessigt var sammenfaldende med og svarede til andre producenters. Sagsoegerens henvisning til mindstepriserne er uden betydning, saaledes som det er anfoert vedroerende den foregaaende periode.

115 Hvad angaar prisinitiativet fra august til december 1981, har Kommissionen anfoert, at de listepriser, der er angivet i sagsoegerens prisinstrukser, svarer til de aftalte maalpriser, som er naevnt i beslutningen. Kommissionen henviser i oevrigt til, hvad den tidligere har anfoert.

116 Hvad angaar prisinitiativet fra juni til juli 1982, har Kommissionen bemaerket, at det dokument, som sagsoegeren har betegnet som sin prisinstruks for juni 1982, er dateret den 18. marts 1982, og der naevnes ikke heri nogen pris for juni (bilag 43 til DSM' s svar paa meddelelsen om klagepunkter). Kommissionen kunne derfor se bort fra dette dokument og i stedet anse en salgsrapport, selskabet udarbejdede den 13. juli 1982 efter "ekspert"-moedet den 13. maj 1982 (bilag 9 til meddelelsen til DSM), for bevis for, at det deltog i dette prisinitiativ.

117 Hvad angaar prisinitiativet fra september til november 1982, har Kommissionen henvist til de samme anbringender, som den har fremfoert vedroerende initiativet fra januar til maj 1981.

118 Hvad endelig angaar prisinitiativet fra juli til november 1983, har Kommissionen paa grundlag af det bevismateriale, den har, anfoert, at sagsoegerens argument om en optimal udnyttelse af mulighederne paa et stigende marked ikke er overbevisende. Kommissionen har navnlig henvist til, at det er bevist, at sagsoegerens priser for september 1983 for alle kvaliteters og valutaers vedkommende var identisk med alle de oevrige producenters (bilag I til skrivelsen af 29.3.1985).

119 Kommissionen har afslutningsvis anfoert, at det faelles oenske om at udvise en parallel adfaerd utvivlsomt blev gennemfoert ved hjaelp af de prisinitiativer, den har kunnet paavise, og det fremgaar af tabel 9 i bilaget til beslutningen, at de havde indflydelse paa markedet.

c) Rettens vurdering

120 Det bemaerkes indledningsvis, at da der ikke over for sagsoegeren er paaberaabt klagepunkter for tiden foer 1978, er det ikke i beslutningen gjort gaeldende, at selskabet deltog i den mindsteprisaftale, der blev indgaaet medio 1977, eller at det deltog i prisinitiativet i december 1977 (78. betragtning, fjerde afsnit, note 1).

121 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):

"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table."

("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om 2,00 DM fra 1. juni (Det Forenede Kongerige 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel.")

122 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de oevrige moededeltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne.

123 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren til stoette for, at selskabet ved de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer, har gjort gaeldende, at det paa ingen maade tog hensyn til resultatet af moederne ved fastlaeggelsen af sin adfaerd paa markedet med hensyn til priser, hvilket fremgaar af dets aggressive prispolitik paa markedet. I oevrigt har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen har fortolket selskabets prisinstrukser forkert, idet den har undladt at tage hensyn til, at der fandtes fire former for priser i selskabets prisfastsaettelsessystem.

124 Denne argumentation kan ikke anses for indicium for, at sagsoegeren - saaledes som selskabet paastaar - ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer. Det bemaerkes i denne forbindelse, at selv om der med hensyn til de faktiske omstaendigheder var holdepunkter for dette argument, ville det ikke udelukke, at sagsoegeren havde deltaget i fastsaettelsen af prismaal ved moederne, men det ville kun indebaere, at sagsoegeren ikke havde gennemfoert resultatet af disse moeder. Det anfoeres i oevrigt ikke i beslutningen, at sagsoegeren anvendte priser, der altid svarede til de maalpriser, som var aftalt paa moederne, og det goeres saaledes heller ikke i den anfaegtede retsakt til stoette for, at sagsoegeren deltog i fastsaettelsen af maalpriser, gaeldende, at selskabet gennemfoerte resultatet af moederne.

125 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke har bestridt rigtigheden af en gennemgang, der blev foretaget af et uafhaengigt revisionsfirma, Coopers & Lybrand (herefter benaevnt "Coopers & Lybrand' s gennemgang"), og som skal vise, at der var betydelige forskelle mellem de faktisk anvendte priser og maalpriserne. Det bemaerkes imidlertid, at de undersoegelser, som producenterne selv foretog ved moederne den 21. september, den 6. oktober, den 2. november og den 2. december 1982 med hensyn til virkningen af deres prisinitiativer paa markedspriserne, synes at vise, at de i det store og hele var tilfreds med deres resultater (bilag 30-33 til den generelle meddelelse).

126 Retten finder, at sagsoegeren i hvert fald i stoerre omfang, end selskabet selv haevder, ivaerksatte resultatet af moederne. Det forhold, at der hos sagsoegeren fandtes fire former for priser, indebaerer, at de alle blev anvendt som led i fastsaettelsen af de priser, der blev kraevet over for kunderne. Det bemaerkes i denne forbindelse, at det fremgaar af de prisinstrukser, sagsoegeren fremsendte til sine salgskontorer, at "target price" ("maalprisen") naesten altid svarede til "list price" ("listeprisen"), og at de begge var en smule hoejere end "Rock bottoms" ("mindstepriserne"), som "have to be used with care by each product manager or area sales manager at certain specific accounts (for instance certain key customers)" ("skal anvendes med tilbageholdenhed af den enkelte produktansvarlige eller omraadesalgschef over for saerlige kunder (f.eks. visse noeglekunder)"). Endvidere bemaerkes, at de maalpriser, der blev fastlagt ved moederne, i sagsoegerens prisinstrukser blev angivet som maalpriser og listepriser, selv om salgskontorerne undtagelsesvis kunne fravige disse og i stedet anvende mindstepriserne. Den forklaring, sagsoegeren har givet paa, at selskabet over for salgskontorerne havde tilkendegivet, at de skulle vaere tilbageholdende med at anvende mindstepriserne, er ikke overbevisende, idet det ikke fremgaar af ordlyden af prisinstrukserne, at salgskontorerne skulle vaere tilbageholdende med at gaa under disse priser, men at de kun maatte anvende dem med omtanke.

127 Trods sagsoegerens forskellige former for priser, bestraebte selskabet sig saaledes paa - saa vidt muligt og i overensstemmelse med sit eget prisfastsaettelsessystem - at lade de maalpriser, der var fastsat ved moederne, slaa igennem over for salgskontorerne og dermed ogsaa over for kunderne.

128 Dernaest maa de saerlige forhold, som sagsoegeren har paaberaabt sig til stoette for, at selskabet ikke deltog i de forskellige prisinitiativer, undersoeges.

129 For saa vidt angaar sagsoegerens deltagelse i prisinitiativet fra juli til december 1979, bemaerkes, at det i beslutningen (29. betragtning) goeres gaeldende, at der afholdtes producentmoeder i foerste halvaar af 1979, selv om Kommissionen ikke har oplysninger om tidspunkt og sted for disse, og at Retten har fastslaaet, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for sagsoegerens deltagelse i disse moeder. Det fremgaar endvidere af de overensstemmende prisinstrukser, som ATO, BASF, Hoechst, ICI, Linz og Shell gav, at initiativet, der gik ud paa at naa 2,05 DM/kg pr. 1. september 1979, blev vedtaget og bebudet i slutningen af juli. Der er foert bevis for, at dette initiativ forelaa og blev udskudt til 1. december 1979, ved referatet af moedet den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres, at "2.05 remains the target. Clearly 2.05 not achievable in Oct., not in Nov. Plan now is 2.05 on 1/12" ("2,05 er stadig maalet. Det er klart, at 2,05 ikke kan opnaas i oktober, heller ikke i november. Planen er nu 2,05 pr. 1/12").

130 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at prisforhoejelsen i september 1979 skyldtes, at sagsoegeren og andre producenter havde fastsat maalpriser for perioden fra juli til december 1979.

131 Det bemaerkes endvidere, at sagsoegeren ved at deltage i de moeder i 1980 og januar 1981, hvor prisinitiativet for begyndelsen af 1981 blev vedtaget, planlagt og kontrolleret, og ved at give prisinstrukser svarende til de maalpriser, der blev fastsat ved moederne, deltog i dette prisinitiativ. Sagsoegeren kan ikke i denne forbindelse paaberaabe sig, at de maalpriser, der blev fastlagt ved moederne, i selskabets prisinstrukser blev anvendt som listepriser og ikke som minimumspriser.

132 Tilsvarende maa det fastslaas, at sagsoegeren ved at deltage i de moeder, hvor prisinitiativet for august til december 1981 blev vedtaget, planlagt og kontrolleret, og ved at give prisinstrukser, der svarede til de oevrige producenters prisinstrukser for samme periode, deltog i dette prisinitiativ.

133 For saa vidt angaar prisinitiativet fra juni til juli 1982, bemaerkes, at det fremgaar af referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), at initiativet blev vedtaget ved dette moede, som sagsoegeren deltog i. Med hensyn til, om sagsoegeren - saaledes som selskabet haevder - har fremsendt sin prisinstruks for juni 1982 til Kommissionen, maa det fastslaas, at det fremgaar af en gennemgang af det dokument, sagsoegeren har fremlagt (bilag 43 til selskabets svar paa meddelelsen om klagepunkter), og som har overskriften "Price list Stamylan P./April/May/June" og er dateret den 18. marts 1982, at dokumentet trods overskriften ikke indeholder maalpriser for juni 1982. Ud for kolonnen for juni maaned er der saaledes anfoert foelgende: "In case of need to be discussed with marketing Stamylan P." ("Maa om noedvendigt droeftes samtidig med markedsfoeringen af Stamylan P."). Der er saaledes ikke tale om sagsoegerens prisinstruks for juni 1982, og selskabet har saaledes ikke givet en saadan foer moedet den 13. juni 1982, hvor maalprisen for juni blev vedtaget.

134 Med hensyn til initiativerne fra september til november 1982 og fra juli til november 1983 bemaerkes, at sagsoegerens deltagelse i disse initiativer fremgaar af, at selskabet deltog i de moeder, hvor disse prisinitiativer blev vedtaget, planlagt og kontrolleret, og af, at der var overensstemmelse mellem de prisinstrukser, sagsoegeren gav, og de maalpriser, der blev fastsat ved moederne, og andre producenters prisinstrukser.

135 Hvad angaar det sidste prisinitiativ, bemaerkes, at sagsoegeren ikke har bestridt, at selskabets prisinstrukser svarede til de oevrige producenters, og at hvilket selskabet ikke kan forklare denne overensstemmelse med, at markedstendensen var stigende. Dette ville nok kunne forklare, at selskabet gav instrukser om stigende priser, men ikke, at de forskellige producenters stigninger androg samme beloeb. Med hensyn til september maa det endvidere fastslaas, at den prisliste, sagsoegeren udarbejdede den 2. august 1983 (bilag 12 til staevningen), og som skulle traede i kraft den 1. september 1983, indeholder priser, der for alle kvaliteters vedkommende og i alle valutaer svarer til de oevrige producenters. Selv om der ganske vist ikke foreligger prisinstrukser fra sagsoegeren for oktober og november 1983, kan det af det forhold, at selskabet deltog i de moeder, hvor dette initiativ blev vedtaget og planlagt, udledes, at selskabet deltog i den afsluttende del af det omhandlede prisinitiativ.

136 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette har udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) - hvori det anfoeres, at "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..." ("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...") - at disse prisinitiativer var led i et system med fastsaettelse af maalpriser.

137 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ikke til stoette for sine bevismaessige konstateringer har maattet paaberaabe sig dokumenter, der ikke er naevnt i meddelelserne om klagepunkter, eller som den ikke har fremsendt til sagsoegeren.

138 Kommissionen har saaledes foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen, og at disse initiativer var led i et system.

C - Foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

139 Det anfoeres i beslutningen [artikel 1, litra c), og 27. betragtning, jf. ogsaa 42. betragtning], at sagsoegeren sammen med de oevrige producenter vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at fremme ivaerksaettelsen af maalpriserne, saasom midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra slutningen af september 1982 et "kontostyringssystem" med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder.

140 For saa vidt angaar systemet med "kontostyring" ("account management"), som i den seneste og mest udviklede form fra december 1982 er kendt under navnet "kontoledelse" ("account leadership"), blev sagsoegeren paa samme maade som de oevrige producenter udpeget til koordinator ("leader") for mindst én stor kunde, saaledes at selskabet hemmeligt skulle koordinere kundens forbindelser til dens leverandoerer. Som led i systemet fandt man frem til kunder i Belgien, Italien, Tyskland og Det Forenede Kongerige, og for hver af disse blev der udpeget en "koordinator". I december 1982 blev der foreslaaet en mere generel anvendelse af dette system, idet der for hver stoerre kunde blev udpeget en "kundeadministrator" ("account leader"), som skulle lede, droefte og organisere prisaendringer. Andre producenter, der jaevnligt handlede med den paagaeldende kunde, blev betegnet som "participanter" ("contenders") og samarbejdede med "administratoren" ved tilbudsgivning til den paagaeldende kunde. For at beskytte "administratoren" og "participanterne" skulle andre producenter, som kunden rettede henvendelse til, tilbyde priser, der laa over maalprisen. ICI haevder, at systemet broed sammen efter nogle maaneder, hvor det kun havde fungeret delvis og ineffektivt, men i beslutningen anfoeres det, at det fremgaar af det fuldstaendige referat af moedet den 3. maj 1983, at der paa det tidspunkt foregik intensive droeftelser om enkelte kunder og om de priser, hver enkelt producent tilboed eller skulle tilbyde dem, samt om de leverede eller bestilte maengder.

141 Endelig anfoeres det i beslutningen (20. betragtning), at sagsoegeren deltog i lokale moeder, hvor man paa nationalt plan droeftede ivaerksaettelsen af de ordninger, der var vedtaget paa plenarmoederne.

b) Parternes anbringender

142 Sagsoegeren har anfoert, at det paa grundlag af de dokumenter, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for, at selskabet deltog i systemet med "kontoledelse", hoejst vil kunne fastslaas, at en saadan ordning blev droeftet paa moederne. De er imidlertid ikke bevis for, at ordningen blev vedtaget eller gennemfoert, og endnu mindre, at sagsoegeren deltog heri.

143 Kommissionen anser det for bevist, at der fandtes et system med "kontostyring" og "kontoledelse", og at sagsoegeren deltog heri. Dette fremgaar af de droeftelser, der fandt sted ved et moede den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren deltog i. Ved afslutningen af droeftelserne var der almindelig enighed om dette system ("generally agreed"). Endvidere blev det undersoegt ved et moede den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse), om systemet var blevet gennemfoert.

c) Rettens vurdering

144 Det bemaerkes, at 27. betragtning til beslutningen, sammenholdt med 26. betragtning, andet afsnit, maa fortolkes saaledes, at det ikke goeres gaeldende, at hver producent enkeltvis paatog sig at traeffe alle de foranstaltninger, der er naevnt dér, men at de enkelte producenter paa forskellige tidspunkter ved moederne sammen med de oevrige producenter vedtog en helhed af foranstaltninger, der er naevnt i beslutningen, og som gik ud paa at skabe gunstige betingelser for en prisforhoejelse, navnlig ved kunstigt at reducere udbuddet af polypropylen. Gennemfoerelsen af de enkelte foranstaltninger i denne helhed blev fordelt i henhold til en aftale mellem de forskellige producenter paa grundlag af deres saerlige situation.

145 Det maa fastslaas, at da sagsoegeren deltog i de moeder, hvor denne helhed af foranstaltninger blev vedtaget (navnlig moedet den 13.5., den 2. og den 21.9.1982 (bilag 24, 29 og 30 til den generelle meddelelse) ), tilsluttede selskabet sig denne, idet det ikke er fremkommet med indicier til stoette for det modsatte. Det fremgaar af foelgende passage i referatet af moedet den 2. september 1982, at systemet med "kontoledelse" blev vedtaget:

"about the dangers of everyone quoting exactly DM 2.00 A.' s point was accepted but rather than go below DM 2.00 it was suggested & generally agreed that others than the major producers at individual accounts should quote a few pfs higher. Whilst customer tourism was clearly to be avoided for the next month or two it was accepted that it would be very difficult for companies to refuse to quote at all when, as was likely, customers tried to avoid paying higher prices to the regular suppliers. In such cases producers would quote but at above the minimum levels for October".

("med hensyn til faren ved, at alle opgav en pris paa 2,00 DM, blev A.' s bemaerkning accepteret, men frem for at gaa under 2,00 DM blev det foreslaaet, og der var almindelig enighed om, at producenterne - bortset fra hovedleverandoererne til en bestemt kunde - skal angive en pris, der er faa pfennig hoejere. Mens 'kundeflakkeri' klart skal undgaas i den naeste maaned eller to, var der enighed om, at det vil vaere meget svaert for selskaberne helt at afslaa at give tilbud, naar kunderne sandsynligvis forsoeger at undgaa at betale hoejere priser til de saedvanlige leverandoerer. I saadanne tilfaelde vil producenterne afgive tilbud, men til priser, der ligger over niveauet for oktober").

Tilsvarende blev det paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, udtalt: "In support of the move, BASF, Hercules and Hoechst said they would be taking plant off line temporarily" ("BASF, Hercules and Hoechst sagde, at de for at stoette forhoejelsen midlertidigt ville saette et anlaeg ud af drift"), og ved moedet den 13. maj 1982 udtalte Fina: "Plant will be shut down for 20 days in August" ("Fabrikken vil vaere lukket 20 dage i august").

146 For saa vidt angaar systemet med "kontoledelse", bemaerkes, at sagsoegeren deltog i de tre moeder (den 2.9.1982, den 2.12.1982 og den 3.5.1983), hvor dette system blev droeftet blandt producenterne (bilag 29, 33 og 38). Ved moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) og den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse) undersoegte polypropylenproducenterne, om dette system, der var blevet vedtaget den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), var blevet gennemfoert. De udvekslede i denne forbindelse oplysninger om deres kunder.

147 Endvidere bemaerkes, at sagsoegeren i svaret paa begaeringen om oplysninger har naevnt en raekke lokale moeder, som selskabet i 1982 og 1983 deltog i. Formaalet med disse moeder fremgaar af referatet af moedet den 12. august 1982 og den 2. november 1982 (bilag 27 og 32 til den generelle meddelelse), der viser, at det ved moederne skulle sikres, at et saerligt prisinitiativ blev gennemfoert paa lokalt plan.

148 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, som blev enige om de i beslutningen naevnte foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.

D - Maengdemaal og kvoter

a) Den anfaegtede retsakt

149 Det anfoeres i beslutningen (31. betragtning, tredje afsnit), at der paa moedet den 26. og 27. september 1979 "var enighed om behovet for en fast kvoteordning", og der henvises i referatet af moedet til en ordning, der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80% af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder.

150 Endvidere anfoeres det i beslutningen (52. betragtning), at der foer august 1982 blev foretaget forskellige former for markedsopdeling. Hver producent fik tildelt en procentvis andel af det anslaaede marked, men der fandt paa dette stadium ingen systematisk, forudgaaende begraensning af den samlede produktion sted. Overslag over det samlede marked maatte derfor loebende revideres, og hver producents salg i absolutte maengder maatte tilpasses til den tildelte procentsats.

151 For 1979 blev der for hver enkelt producent fastsat maengdemaal (i ton), der i det mindste delvis var baseret paa deres faktiske salg i de foregaaende tre aar. Tabeller fundet hos ICI viser det "reviderede maal" for hver enkelt producent for 1979 sammenholdt med de paagaeldende producenters faktiske salg i Vesteuropa i denne periode (54. betragtning til beslutningen).

152 I slutningen af februar 1980 blev producenterne enige om maal - igen udtrykt i ton - for 1980 paa basis af et anslaaet aarligt marked paa 1 390 000 ton. Ifoelge beslutningen (55. betragtning) blev der hos ATO og ICI fundet en raekke tabeller med de "fastsatte maal" for hver producent for 1980. Det oprindelige overslag paa 1 390 000 ton viste sig at vaere for optimistisk. Hver producents kvote maatte derfor reduceres, saa kvoterne kom til at stemme overens med et samlet forbrug i 1980 paa kun 1 200 000 ton. Bortset fra ICI og DSM svarede producenternes faktiske salg i det vaesentlige til deres maal. Kun sagsoegeren, der "gik imod ethvert forsoeg paa at reducere dets andel i forhold til det oprindelige maal", overskred sin andel betydeligt (salget blev paa 46 100 ton, mens maalet var 38 400).

153 Ifoelge beslutningen (56. betragtning) var markedsdelingen for 1981 genstand for lange og komplicerede forhandlinger. Ved moederne i januar 1981 enedes man om, at hver producent som en midlertidig foranstaltning med det formaal at lette ivaerksaettelsen af prisinitiativet for februar til marts s