Sag C-64/02 P

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

mod

Erpo Möbelwerk GmbH

»Appel – EF-varemærker – ordkombinationen DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT – absolut registreringshindring – fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

Sammendrag af dom

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – varemærker, som består af reklameslogans – fornødent særpræg – anvendelse af særlige bedømmelseskriterier – ulovlig

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – begrænsning af den i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 omhandlede registreringshindring til alene at vedrøre varemærker omfattet af registreringshindringen i samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra d) – ulovlig

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1,litra b) og d)]

1. For at foretage en bedømmelse af ethvert varemærkes fornødne særpræg som omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker er det uanset mærkets kategori påkrævet, at varemærket er egnet til at identificere varen som hidrørende fra en bestemt virksomhed og dermed til at adskille denne vare fra andre virksomheders. Selv om kriterierne for at vurdere det fornødne særpræg er de samme for forskellige varemærkekategorier, kan det i anvendelsen af disse kriterier vise sig, at den relevante kundekreds’ opfattelse ikke nødvendigvis er den samme for hver af disse kategorier, og at det derfor kan vise sig sværere at fastslå varemærkers fornødne særpræg i nogle kategorier end i andre.

De vanskeligheder, det – på grund af selve beskaffenheden af visse varemærkekategorier som f.eks. mærker, der udgøres af reklameslogans – kan indebære at fastslå fornødent særpræg, og som det derfor er tilladt at tage i betragtning, berettiger ikke fastsættelsen af supplerende specifikke kriterier eller undtagelser i forhold til det kriterium for fornødent særpræg, som er fortolket ovenfor. Et afslag på registrering er derfor forkert, såfremt der herved er opstillet et andet og strengere kriterium for bedømmelsen af fornødent særpræg af varemærker, som består af reklameslogans, sådan som krav om »fantasifulde kendetegn«, eller at der ligefrem er en »spænding mellem begreberne, der medfører en overraskelsesvirkning og således en mærkningsvirkning«.

(jf. præmis 33, 34 og 36)

2. Alle registreringshindringerne, der er nævnt i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, er uafhængige af de andre og kræver en separat efterprøvelse. Følgelig er der ikke grundlag for at begrænse anvendelsesområdet for artikel 7, stk. 1, litra b), vedrørende varemærker, der mangler fornødent særpræg, alene til de varemærker, for hvilke der foreligger en registreringshindring i henhold til forordningens artikel 7, stk. 1, litra d), vedrørende varemærker, der består af bestanddele, der i daglig sprogbrug eller efter almindelig markedsføringsskik er blevet almindelige, fordi mærkerne almindeligvis anvendes i forretningsmeddelelser, herunder navnlig reklamer.

Retten har således foretaget en urigtig retsanvendelse, da den fastslog, at et varemærke kun mangler fornødent særpræg, hvis det bevises, at det almindeligvis anvendes i forretningsmeddelelser, herunder navnlig reklamer, da et sådant kriterium ikke er det, der er fastsat i den nævnte artikel 7, stk. 1, litra b).

(jf. præmis 39, 40, 46 og 48)