2.

Det andet anbringende vedrørende en retlig fejl med hensyn til den appellerede doms begrundelse, for så vidt som Retten forkastede det af appellanterne for Retten fremførte argument vedrørende en tilsidesættelse af traktaten og proportionalitetsprincippet. — Det fremgår af artikel 85 i forordning nr. 2342/2002, at når kravene og forudsætningerne i denne artikel er opfyldt, skal den person, der vedtager afgørelsen (i dette tilfælde regnskabsføreren) vurdere den af den berørte virksomhed fremsatte anmodning om betalingshenstand og yde den, såfremt de nævnte krav og de retlige betingelser for at yde den er opfyldt. — De »vide skønsbeføjelser«, som Kommissionens regnskabsfører er givet i henhold til denne forordnings artikel 85, kommer til udtryk i vurderingen af den berørte virksomheds anmodning om betalingshenstand og i ydelsen heraf, uden at den omfatter den type bankgaranti, som Kommissionens regnskabsfører finder acceptabel, hvorfor det med henblik på at efterprøve den anfægtede retsakt ikke er tilstrækkeligt at efterprøve, om den er åbenbart uegnet til at nå de opstillede mål, hvilket den appellerede dom med urette fastslog. — En anfordringsgaranti, der udstedes af et kreditinstitut, der opfylder den af Kommissionen krævede model, udgør en hensigtsmæssig og tilstrækkelig måde at sikre overførslen af de skyldige beløb. Således accepterer den portugisiske retsorden i sin helhed — og generelt ligeledes de øvrige EU-landes retsordener — udstedelsen af en bankgaranti til forskellige formål, endda for at udsætte gennemførelsen af retsafgørelser og navnlig af den af Kommissionen indledte eventuelle fuldbyrdelse for de nationale retsinstanser med henblik på inddrivelse af en ubetalt bøde. — I den foreliggende sag skulle den af appellanterne foreslåede garanti, som Kommissionen ikke accepterede, stilles af Banco Comercial Português, S.A., der er et kreditinstitut med hjemsted i Den Europæiske Union og som er underlagt de tilsyns- og konsolideringsnormer, som fællesskabsinstitutionerne selv har fastsat. Der er således tilsyneladende intet, der kan begrunde — som forsvar for Fællesskabets rettigheder — en afvisning af, at garantien kan stilles af denne bank, eller kravet om, at garantien stilles af en bank med en langsigtet »AA«-kreditvurdering. — Hertil kommer den konjunkturbestemte omstændighed, som er offentligt kendt, hvorefter kreditvurderingerne af de portugisiske banker er blevet påvirket af ændringen af kreditvurderingen af Den Portugisiske Republik. Der er således ingen banker med hjemsted i Portugal, som opfylder kravene til den kreditvurdering (langsigtet »AAA«), der er pålagt ved Kommissionens afgørelse. Dette forhold er omtalt i den appellerede dom under overskriften »Sagens baggrund«, men blev ikke omtalt i denne doms begrundelse. — Kommissionens afgørelse er således i strid med nødvendighedskriteriet (der er en væsentlig del af proportionalitetsprincippet), eftersom Kommissionen blandt alle de mulige foranstaltninger valgte den, der under de daværende konjunkturer var den mest skadelige for appellanternes interesser. — Der foreligger således en klar mangel på proportionalitet mellem kravet pålagt af Kommissionen (en garanti stillet af en europæisk bank med en langsigtet »AA«-kreditvurdering) og det formål, som skulle opnås (beskyttelse af Kommissionens ret til at opkræve beløbene), hvorfor den appellerede dom er behæftet med en fejl, idet den fastslog at den anfægtede retsakt ikke tilsidesatte proportionalitetsprincippet.