Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – søgsmålsinteresse – begivenhed, der er indtruffet senere end sagsanlægget, og som kan medføre, at søgsmålsinteressen bortfalder

(Art. 230 EF)

2. De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter – Europa-Parlamentets medlemmer – immunitet for så vidt angår meningstilkendegivelser eller stemmeafgivelser under udøvelsen af deres hverv – immunitet under Europa-Parlamentets mødeperioder

(Protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 9 og 10)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – anmodning om beskyttelse af et medlems parlamentariske immunitet med henblik på at opnå, at den retsforfølgning, der er indledt over for den pågældende, stilles i bero

[Art. 288, stk. 2, EF; protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 10, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

1. Det er ikke længere fornødent at tage stilling til et annullationssøgsmål, når sagsøgeren har mistet sin interesse i annullationen af den anfægtede retsakt som følge af en begivenhed, der er indtruffet, mens sagen verserer, og som har til følge, at en annullation af den pågældende retsakt i sig selv ikke længere kan have retsvirkninger.

En sagsøger kan imidlertid have en interesse i at påstå annullation af en retsakt udstedt af en institution, såfremt den hævdede ulovlighed kan formodes at ville gentage sig fremover uafhængigt af de omstændigheder i sagen, som har dannet grundlag for sagsøgerens søgsmål.

(jf. præmis 61 og 68)

2. Selv om de privilegier og immuniteter, som indrømmes De Europæiske Fællesskaber i henhold til den protokol, der er knyttet til traktaten, har en funktionel karakter, idet de har til formål at undgå, at der opstilles hindringer for Fællesskabernes funktion og uafhængighed, er de dog udtrykkeligt tillagt Parlamentets medlemmer samt tjenestemændene og de øvrige ansatte ved Fællesskabets institutioner. Den omstændighed, at privilegierne og immuniteterne er fastsat i Fællesskabets offentlige interesse, begrunder, at der er givet institutionerne beføjelse til i givet fald at ophæve immuniteten, men betyder ikke, at disse privilegier og immuniteter udelukkende er tillagt Fællesskabet og ikke ligeledes dettes tjenestemænd, øvrige ansatte og medlemmer af Parlamentet. Protokollen skaber derfor en subjektiv ret til fordel for disse personer, hvis overholdelse er sikret i kraft af søgsmålsadgangen i henhold til traktaten.

Herved må det medgives, at Parlamentet har et vidt skøn med hensyn til en afgørelse, der træffes i anledning af en anmodning, der fremsættes med henblik på at opnå, at Parlamentet krævede retsforfølgelsen stillet i bero i henhold til protokollens artikel 10, stk. 1, litra a). Spørgsmålet om, hvorvidt afgørelsen skal træffes på grundlag af protokollens artikel 9 eller dens artikel 10, stk. 1, litra a), er imidlertid ikke omfattet af Parlamentets skøn.

(jf. præmis 94, 96, 101 og 102)

3. Da artikel 10, stk. 1, litra a), i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, der – sammen med de bestemmelser i national lovgivning, hvortil der henvises i denne bestemmelse – har til formål at fastsætte regler for parlamentsmedlemmernes immuniteter på deres lands område under Parlamentets mødeperioder, skaber den en subjektiv ret for de omfattede personer og udgør derfor en bestemmelse, som har til formål at tillægge de parlamentsmedlemmer, som er omfattet af den, rettigheder, hvorfor Parlamentet ved ikke at træffe afgørelse på grundlag af den nævnte bestemmelse med hensyn til en anmodning, der udtrykkeligt har til formål at opnå, at retsforfølgningen stilles i bero i medfør af denne bestemmelse, begår en tilstrækkeligt kvalificeret krænkelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder.

Afgørelsen om at kræve retsforfølgningen stillet i bero udgør imidlertid ikke den uomgængelige følge af fremsættelsen af en anmodning herom over for Parlamentet på grund af det vide skøn, dette har i sådanne sager. Det kan nemlig såvel træffe en afgørelse om at kræve retsforfølgningen stillet i bero som en afgørelse om ikke at gøre det. Den omstændighed, at det er på et fejlagtigt retsgrundlag, at Parlamentet ikke efterkommer anmodningen om at kræve retsforfølgningen stillet i bero, kan derfor ikke være den direkte og afgørende årsag til en påstået skade, såfremt det er bevist, at der foreligger en sådan.

(jf. præmis 108 og 115-117)