DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:F:2010 :121 1PERSONALERETTENS DOM (Første Afdeling)
30. september 2010
Sag F-43/09
Carlo van H euckelom
mod
Den Europæiske Po litienhed ( Europol)
»Personalesag — vedtægten for Europols ansatte — artikel 29 — avancement til et højere løntrin tildelt 
på grundlag af en bedømme lsesrapport — ulovlighedsindsigelse for så vidt angår den afgørelse, hvorved 
politikken om indplacering i lønklasser og på løntrin blev indført — Europols dir ektørs og styrelsesråds 
respektive ko mpe tencer — Europols dir ektørs skønsbeføjelse — grænser«
Angående:Søgsmål anlagt i h enhold til artikel 40, stk. 3, i kon ventionen udarbejdet på grundlag af 
artikel K.3 i t raktaten om D en E uropæiske U nion o m o prettelse af en europæisk 
politienhed (Europolkonventionen) og ar tikel 93, stk. 1, i ve dtægten for Europols 
personale, hvorved Carlo van H euckelom h ar n edlagt påstand om a nnullation a f den 
afgørelse, som E uropols dir ektør traf den 14. juli 2008 , hvorved han blev tildelt et enkelt 
løntrin me d virkning fra den 1. april 2008 , samt af afgørelse af 19. januar 2009 , hvorved 
hans klage over førstnævnte afgørelse blev afslået.
Udfald: Europol frifindes. Hver af sagens parter bærer sine egne omkostninger.
Samm endrag
1. Annullationssøgsmål — retlig interesse — fysiske eller juridiske personer
(Art. 263, stk. 4, TEUF)
2. Tjenestemænd — søgsmål — forudgående a dministrativ klage — overensstemmelse m ellem klage og 
søgsmål — identitet mellem ge nstand og årsag — ulovlighedsindsigelse, der vedrører en anden retlig 
årsag end de n, der fremgår af klagen — antagelse til realitetsbehandling
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 o g 91)
3. Tjenestemænd — Europols ansatte — avancement til et højere løntrin hv ert andet år
(Vedtægten for Eu ropols personale, art. 28 o g 29)
4. Tjenestemænd — Europols ansatte — avancement til et højere løntrin hv ert andet år
(Vedtægten for Eu ropols personale, art. 29)
2 ECLI:EU:F:2010 :121SAMM ENDR AG—SAGF-43/09
VANHEUCKELOM M ODEUROPOL
1. Annullationssøgsmål a nlagt a f e n f ysisk e ller juridisk pe rson ka n a lene a ntages t il 
realitetsbehandling, hvis sagsøgeren har en interesse i, at den anfægtede retsakt annulleres. En sådan 
interesse forudsætter, at en annullation a f den pågældende retsakt i s ig selv ka n have retsvirkninger, 
eller — s agt me d andre ord — a t søgsmålet ved sit resultat kan formodes at tilføre sagsøgeren en 
fordel.
(jf. præmis 31)
Henvisning til:
Domstolen: 24. juni 1986 , sag 53/85, AKZO Ch emie og AKZO Ch emie UK m od Kommissionen, Sml. s 1965 , 
præmis 21
Retten: 14. september 1995 , forenede sager T-480/93 o g T-483/93, Antillean Rice M ills m.fl. mod Kommissionen, 
Sml. II, s. 2305 , præmis 59 o g 60 o g den deri nævnte retspraksis; 20. juni 2001 , sag T-188/99, Euroalliages mod 
Kommissionen, Sml. II, s. 1757 , præmis 26; 28. september 2004 , sag T-310/00, MCI mod Kommissionen, Sml. II, 
s. 3253 , præmis 44
2. Ifølge reglen om o verensstemme lse me llem kl age og søgsmål skal der i d et væsentlige være 
overensstemme lse me llem g enstanden for og årsagen til stævningen og genstanden for og årsagen til 
klagen. Der bør anlægges en fleksibel fortolkning af denne regel. Reglen om overensstemme lse me llem 
klage og søgsmål ka n således ku n finde anvendelse i d et ene tilfælde, hvor søgsmålet ændrer 
genstanden for og årsagen til klagen, idet begrebet »årsagen« til klagen skal fortolkes vidt. Efter en 
sådan fortolkning skal der i e n sag, hvor der er nedlagt påstand om annullation, ved »tvistens årsag« 
forstås sagsøgerens anfægtelse af den pågældende forvaltningsakts indre lovlighed eller, alternativt, 
anfægtelse af dens ydre lovlighed.
Hvad angår ulovlighedsindsigelser bemærkes, at selv om de vedrører en anden retlig årsag end den, der 
fremgår af klagen, ville en afvisning heraf på grund af tilsidesættelse af reglen om o verensstemme lse 
mellem kl age o g søgsmål bryde ligevægten me llem b eskyttelsen a f tjenestemandens ret til 
domstolsprøvelse og formålet me d den ad ministrative p rocedure, og en sådan afvisning ville udgøre 
en u forholdsmæssig o g u berettiget sanktion o ver for tjenestemanden. P å g rund a f e n 
ulovlighedsindsigelses iboende juridiske kara kter samt det ræsonnement, der får den pågældende til at 
søge og rejse en sådan indsigelse, kan det nemlig ikke f orlanges af den tjenestemand eller den ansatte, 
der indgiver klagen, og som ikke n ødvendigvis råd er over de relevante juridiske kv alifikationer, at 
vedkomme nde skal fremsætte en sådan indsigelse under den ad ministrative p rocedure, idet hans 
søgsmål i m odsat fald vil blive a fvist. D ette gælder så me get desto me re, som fremsættelse af en 
ulovlighedsindsigelse u nder d en ad ministrative p rocedure n æppe v il ku nne me dføre, at 
tjenestemanden får me dhold i kl agen på dette trin, fordi d et er usandsynligt, at ad ministrationen 
skulle vælge at undlade at anvende en gældende bestemme lse, der eve ntuelt er i s trid me d en 
trinhøjere regel, me d det ene formål at gøre det muligt at opnå et udenretligt forlig.
(jf. præmis 43 o g 44)
Henvisning til:
Personaleretten: 1. juli 2010 , sag F-45/07, Mandt mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A-1, s. 0000 , og II-A-1, s. 0000 , 
præmis 109, 115 o g 119 o g den deri nævnte retspraksis, samt præmis 121
3. I den ordning for fastsættelse af lønklasser og løntrin, som finder anvendelse på Europol, foreskrives 
to forskellige procedurer. Den første er den bedømme lsesprocedure, der er omhandlet i ar tikel 28 i 
vedtægten for Europols personale, og som h enhører under bedømme rens ko mpe tence, og den anden 
er den procedure for avancement til et højere løntrin, der er omhandlet i n ævnte vedtægts artikel 29, 
og som henhører under den ko mpe tence, der tilkomme r Europols dir ektør.
ECLI:EU:F:2010 :121 3SAMM ENDR AG—SAGF-43/09
VANHEUCKELOM M ODEUROPOL
I henhold til artikel 29, første afsnit, første punktum, i ve dtægten for Europols pe rsonale træffer 
Europols dir ektør hvert andet år a fgørelse om at tildele Europols ansatte et højere løntrin på grundlag 
af en »vurdering«, der tager hensyn til hver enkelt ansattes arbejdsindsats. Når det af artikel 29, første 
afsnit, tredje punktum, fremgår, at »[d]e nærmere enkeltheder ve drørende vurderingsproceduren 
fastsættes af styrelsesrådet«, indebærer dette følgeligt en henvisning til den procedure, i h vilken 
forbindelse Europols ansattes arbejdsindsats vurderes og bedømme s. Bestemme lsen indebærer således 
ikke, at Europols styrelsesråd s kal fastsætte regler for avancement til et højere løntrin.
(jf. præmis 48-50)
Henvisning til:
Retten: 22. marts 2006 , forenede sager T-209/02 o g T-210/04, Mausolf mod Europol, Sml. Pers. I-A-2, s. 79, 
og II-A-2, s. 335, præmis 37
4. I henhold til artikel 29 i ve dtægten for Europols pe rsonale ka n dir ektøren tildele højst to løntrin 
hvert andet år p å grundlag af en vurdering, der tager hensyn til den ansattes arbejdsindsats. Ve d 
anvendelsen af denne artikel skal der tillægges Europols dir ektør et vidt skøn i l ighed me d det skøn, 
som tilkomme r ansættelsesmyndigheden ve d anvendelsen af tjenestemandsvedtægtens artikel 45.
Kriterierne for tildeling af løntrin fremgår a f artikel 5, stk. 1, i r etningslinjerne for fastsættelse af 
lønklasser og løntrin for Europols pe rsonale, som e r ve dtaget af dir ektøren. På grundlag af de to 
seneste årlige vurderinger tildeler dir ektøren to løntrin til de ansatte, som kon tinuerligt eller ofte har 
overgået forventningerne, ingen forhøjelse til de ansatte, der ku n delvist eller slet ikke h ar o pfyldt 
forventningerne, og et løntrin til de øvrige ansatte.
Det fremgår af den nævnte artikel 5, stk. 1, at dir ektøren ku n ka n tildele to løntrin i d e situationer, 
hvor den ansatte har udført en særlig stor arbejdsindsats og ikke h ar begrænset sig til kun at opfylde 
forventningerne i h vert af referenceperiodens to år. Disse kri terier, som ganske v ist er me get strenge, 
har til formål at belønne en kon tinuerlig indsats. Det kan ikke b estrides, at denne politik, der har til 
formål at tilskynde de ansatte til at yde en indsats, der overstiger forventningerne — e n politik, som er 
vedtaget af Europols dir ektør inden for ramme rne af det skøn, som tilkomme r ham i me dfør af 
artikel 29 i ve dtægten for Europols personale — f remme r tjenestens interesse.
Direktøren har ingen skønsbeføjelse ved anvendelse af artikel 5, stk. 1, i den nævnte afgørelse, og han 
skal nøje overholde de kri terier, der fremgår af nævnte bestemme lse. Den begrænsning af dir ektørens 
beføjelser ve drørende avancement til et højere løntrin, som di sse kri terier me dfører, giver netop 
direktøren m uligheden for at sikre, at ansøgningerne underkastes en grundig og rimelig behandling 
under overholdelse af ligebehandlingsprincippet.
(jf. præmis 59 o g 61-63)
Henvisning til:
Retten: Mausolf mod Europol, præmis 67