Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 29. september 1987. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN HELLENSKE REPUBLIK. - SLETTE SAGEN AF DOMSTOLENS REGISTER. - SAG 132/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 05293



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . I den foreliggende traktatbrudssag er der nedlagt paastand om, at det statueres :

- dels at Den Hellenske Republik var forpligtet til i henhold til artiklerne 2, 143 og 145 i akten vedroerende Den Hellenske Republiks tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber ( 1 ) allerede fra den 1 . januar 1981 at ivaerksaette "de forholdsregler, som er noedvendige for, at den *... kan overholde bestemmelserne i direktiver og beslutninger efter EOEF-Traktatens artikel 189 *..." ( 2 ) ( foerste klagepunkt );

- dels at Den Hellenske Republik har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i henhold til tiltraedelsesakten, EOEF-Traktaten samt artikel 2 i direktiv af 11 . maj 1960, som aendret ved direktiv af 18 . december 1962, ved ikke at tillade Banque de Paris et des Pays-Bas ( Belgique ) ( herefter benaevnt "Paribas ") at repatriere realisationsprovenuet af en investering i obligationer, udstedt af den graeske bank for industriel udvikling ( Hellenic Industrial Development Bank, herefter benaevnt "HIDB ") eller at genindsaette det paa en konvertibel konto ( andet klagepunkt ), og at repatriere "optjente" renter, dvs . forrentningen under investeringsforloebet, herunder af den fra 1984 til 1986 spaerrede indskudskonto ( tredje klagepunkt ).

2 . Under den mundtlige forhandling har Kommissionen oplyst,

- at de to direktiver er blevet gennemfoert ved dekret fra republikkens praesident nr . 170/86, offentliggjort den 19 . maj 1986,

- at der i sagen Paribas under behandlingen af denne sag ved Domstolen er blevet truffet nye beslutninger af de kompetente graeske myndigheder, og at disse er tilfredsstillende i henseende til de graeske EF-retlige forpligtelser .

Alligevel har Kommissionen under henvisning til Domstolens praksis lagt vaegt paa, at de paastaaede traktatkraenkelser konstateres, da den har en interesse i, at medlemsstaternes ansvar i forhold til saavel andre medlemsstater som enkeltpersoner eller virksomheder praeciseres . Med hensyn til andet og tredje klagepunkt maa spoergsmaalet om den umiddelbare anvendelighed af bestemmelserne i de i mellemtiden gennemfoerte direktiver og af artiklerne 67, stk . 2, henholdsvis 106, stk . 1, i Traktaten ogsaa afgoeres, idet Den Hellenske Republik har gjort gaeldende, at Paribas ikke kunne paaberaabe sig direktivernes bestemmelser umiddelbart, da disse hverken var entydige eller ubetingede, samt at medlemsstaterne bevarer retten til at kontrollere transaktionernes karakter og lovlighed . I oevrigt indeholdt praesidentens dekret nr . 170/86 ikke en bestemmelse om tilbagevirkende gyldighed fra 1 . januar 1981 . En aendret udgave af dekretet, som indeholder en bestemmelse om tilbagevirkende gyldighed, skal vaere under offentliggoerelse, men saa laenge man ikke ved noget sikkert om dets indhold og ikrafttraeden, ser Kommisionen sig ikke i stand til helt eller delvis at haeve sagen .

3 . I Domstolens praksis anerkendes det, at Kommissionen har en interesse i at fremme en traktatkraenkelsessag, selv om tilfredsstillende aendringer - dog foerst efter udloebet af fristen i den begrundede udtalelse - er gennemfoert i den sagsoegte medlemsstats lovgivning :

"en dom afsagt af Domstolen i henhold til Traktatens artikler 169 og 171 kan vaere af materiel interesse med henblik paa fastsaettelsen af grundlaget for det ansvar, som en medlemsstat som foelge af sin passivitet kan paadrage sig over for andre medlemsstater, over for Faellesskabet eller over for enkeltpersoner" ( 3 ).

4 . Vedroerende det foerste klagepunkt bestrider Den Hellenske Republik ikke, at de to direktiver burde have vaeret gennemfoert straks ved tiltraedelsesaktens ikrafttraeden . Der foreligger saaledes en traktatkraenkelse paa dette punkt . I henhold til den retspraksis, som jeg netop har citeret, er der en "materiel interesse" i, at dette konstateres .

5 . I de to andre klagepunkter har Kommissionen kun inddraget den af Graekenland fulgte praksis i forhold til Paribas . Den har som svar paa spoergsmaal fra Domstolen og under de mundtlige forhandlinger anfoert, at formaalet med sagsanlaegget ikke alene har vaeret at faa fastslaaet, at Graekenland har undladt at opfylde sine forpligtelser ved ikke at tillade Paribas - som dog til slut har faaet tilladelsen - at udfoere de paagaeldende midler, men ogsaa at paatale en fremgangsmaade fra graesk side, som kunne blive anvendt i andre sager, og isaer at faa fastslaaet, at bestemmelserne i direktiverne er umiddelbart anvendelige .

6 . Det foelger af Domstolens praksis, at Kommissionen formodes at have interesse i, at en traktatkraenkelse, som ikke er bragt til ophoer inden udloebet af fristen i den begrundede udtalelse, konstateres ( 4 ), og at kun Kommissionen kan vurdere hensigtsmaessigheden i at fremme eller haeve sagen . Det foelger heraf, at Kommissionens soegsmaalsinteresse for saa vidt angaar "Paribas"-sagen ikke kan bestrides . Med hensyn til henvisningen til andre, lignende tilfaelde, har jeg forstaaet denne saaledes, at afgoerelsen i denne sag kan bruges imod enhver fremgangsmaade af samme karakter, og ikke som en paastand om, at der traeffes afgoerelse derom . I oevrigt maatte dette sidste afvises, i det omfang alene omstaendighederne vedroerende Paribas er blevet fremdraget i den begrundede udtalelse .

7 . Med hensyn til interessen i at faa erklaeret visse direktivbestemmelser umiddelbart anvendelige, har Domstolen allerede fastslaaet, at det i forbindelse med artiklerne 169-171 er

"Traktatens maal effektivt at bringe traktatkraenkelser og disses foelger, baade allerede indtraadte og fremtidige, til ophoer" ( 5 )

samt at

"domme, der er afsagt i medfoer af artiklerne 169-171, i foerste raekke har til formaal at fastslaa medlemsstaternes pligter i tilfaelde af, at de har undladt at opfylde deres forpligtelser ." ( 6 )

Her drejer det sig dog alene om at fastslaa, om der er sket en tilsidesaettelse af forpligtelser, der er indeholdt i retsakter, som binder den sagsoegte medlemsstat, uanset hvilken virkning retsakterne i oevrigt har i den nationale retsorden . Spoergsmaalet om umiddelbar anvendelighed hoerer ikke hjemme i en traktatbrudssag . Det foelger heraf, at denne sag, for saa vidt angaar de to sidste klagepunkter, skal begraenses til de forpligtelser, der paahviler Den Hellenske Republik i forbindelse med tilladelse til repatriering, henholdsvis indsaettelse paa en konvertibel konto af midler, Paribas har haft investeret i vaerdipapirer, inklusive de hertil hoerende renter .

8 . Der er ikke tvivl om, at det andet klagepunkt er begrundet . Dette er i oevrigt stiltiende indroemmet af de kompetente graeske myndigheder under retssagen, idet myndighederne nu har tilladt fri omveksling af hele provenuet af Paribas' vaerdipapirinvestering . Ligeledes har den sagsoegte stat i sin duplik opgivet det oprindelige hovedargument i svarskriftet, hvorefter de paagaeldende transaktioner ikke faldt ind under de to direktivers anvendelsesomraade, idet den til slut har gjort gaeldende, at tilladelsen var blevet forsinket paa grund af kontrol med transaktionernes lovlighed og rigtighed, en omstaendighed som dog ikke kan bevirke, at den paatalte traktatkraenkelse ophoerer .

9 . Hvad endelig angaar de "optjente" renter, uanset om de stammer fra investeringen eller beloebet paa den spaerrede konto, maa de betegnes som "loebende betalinger" som anfoert i artikel 67, stk . 2, i Traktaten . Kommissionens henvisning til Traktatens artikel 106, stk . 1, viser de praktiske vanskeligheder ved at adskille betalinger, der falder ind under artikel 67, stk . 2, fra "betalinger, som vedroerer udveksling af *... kapital", der falder ind under artikel 106, stk . 1 . Den sidstnaevnte bestemmelse har et snaevrere anvendelsesomraade end artikel 67, stk . 2, da den kun gaelder "i det omfang fri bevaegelighed for *... kapital *... er gennemfoert mellem medlemsstaterne i medfoer af denne Traktat", medens artikel 67, stk . 2, ikke indeholder denne begraensning . Selv om det forekommer tilstraekkeligt at anvende artikel 106, stk . 1, fordi det drejer sig om renter vedroerende en transaktion, som er fuldt liberaliseret, mener jeg, at afgoerelsen boer stoettes paa artikel 67, stk . 2, idet denne bestemmelse har stoerre raekkevidde med hensyn til liberalisering af kapitalbevaegelser .

10 . Paa denne baggrund skal jeg forelaa, at Domstolen fastslaar,

- ved ikke fra den 1 . januar 1981 at have sat de noedvendige nationale foranstaltninger i kraft for at efterkomme bestemmelserne i direktiv af 11 . maj 1960 til gennemfoerelse af Traktatens artikel 67, som udvidet og aendret ved direktiv 63/21 af 18 . december 1962,

- ved at naegte Banque de Paris et des Pays-Bas ( Belgique ) tilladelse til fri repatriering af realisationsprovenuet af investeringer i graeske boersnoterede vaerdipapirer eller indsaettelse af beloebet paa en konvertibel konto i Graekenland,

- ved ikke at tillade fri udfoersel fra Graekenland af samtlige renter vedroerende disse investeringer,

at Den Hellenske Republik har tilsidesat de forpligtelser, som paahviler den i henhold til artiklerne 2, 143 og 145 i akten vedroerende vilkaarene for dens tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber og i henhold til EOEF-Traktaten, isaer artikel 67, stk . 2,

- det boer paalaegges Den Hellenske Republik at betale sagens omkostninger

(*) Oversat fra fransk

( 1 ) EFT L*291 af 19.11.1979 .

( 2 ) Raadets foerste direktiv af 11 . maj 1960 til gennemfoerelse af traktatens artikel 67 ( EFT 1959-1962, s.*47 ); Raadets andet direktiv af 18 . december 1962 om udvidelse og aendring af foerste direktiv til gennemfoerelse af traktatens artikel 67 ( EFT 1963-1964, s.*5 ).

( 3 ) Sag 39/72, Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber mod Den Italienske Republik ( dom af 7 . februar 1973, Sml . s.*101, praemis 11 ), jfr . ogsaa sagerne 103/84 ( dom af 5 . juni 1986, Sml . s.*1759 ), 309/84 ( dom af 20 . februar 1986, Sml . s.*599 ) og senest 154/85 ( dom af 17 . juni 1987, Sml . s.*2717 ) Kommissionen mod Den Italienske Republik .

( 4 ) Saaledes sag 167/73, Kommissionen mod Den Franske Republik, dom af 4 . april 1974 ( Sml . s.*359, praemis 15 : "Under udoevelsen af de befoejelser, der tilkommer Kommissionen i henhold til traktatens artikel 155 og 169, behoever den ikke at paavise nogen soegsmaalsinteresse, eftersom den i Faellesskabets almindelige interesse har til opgave af egen drift at overvaage, at medlemsstaterne anvender traktatens regler, og at faa fastslaaet, om der foreligger nogen tilsidesaettelse af de heraf afledte forpligtelser, med henblik paa at faa en saadan tilsidesaettelse bragt til ophoer ").

( 5 ) Sag 70/72, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, dom af 12 . juli 1973 ( Sml . s.*813, praemis 13 ).

( 6 ) Forenede sager 314 til 316/81 og 83/82, Anklagemyndigheden og Comité national de défense contre l' alcoolisme mod Alex Waterkeyn m.fl .; Anklagemyndigheden mod Jean Cayard m.fl ., dom af 14 . december 1982 ( Sml . s.*4337, praemis 15 ).