ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19.

For det tilfælde, at Domstolen ikke vil henvise direkte til de netop nævnte bestemmelser om adgangen til markedet og kontrolapparater, fordi den forelæggende ret ikke har nævnt dem, har den franske regering anført, subsidiært og på linje med Unostra Aquitaine, at svaret på det spørgsmål, der er fælles for de to sager, skal findes i direktivets artikel 2, nr. 4. Denne bestemmelse gør det, som anført, til en betingelse for, at en udlejning kan tillades, at » udlej ningskøretøj et føres af ansatte i den virksomhed, som benytter det«. I henhold til Domstolens praksis ( 5 ) skal begrebet ansatte i den virksomhed, selv om det er et fællesskabsretligt begreb, ikke desto mindre defineres i lyset af lovgivningen i den enkelte medlemsstat. Det følger heraf, at det påhviler vedkommende stat at bedømme, om det forhold, at udlejeren lader lejeren anvende hans egen fællesskabstilladelse og selv forvalter skiverne i fartskriverne, indebærer, at transporten ikke er blevet gennemført »af ansatte i den virksomhed, som benytter det«, som direktivets artikel 2, nr. 4, foreskriver.
I en skrivelse af 22. september 1999 til Miljøagenturets direktør, Jiménez Beltran, udtrykte direktøren for Direktorat A, »Personalepolitik«, under Kommissionens GD IX (nu Generaldirektorat »Personale og Administration«), Bisarre, tvivl om lovligheden og hensigtsmæssigheden af den planlagte udvælgelsesprøve. Han anførte blandt andet:

»Afgørelsen om at afholde en udvælgelsesprøve med henblik på ansættelsen af chefen for Finansafdelingen er derfor efter min opfattelse [...] beklagelig af to grunde: For det første er den i strid med en politik, der er indført på anmodning af agenturerne, og som Kommissionens personalerepræsentanter har vanskeligt ved at acceptere, og for det andet opfylder den ikke et ubestrideligt tjenstligt behov, eftersom det tilsigtede formål, dvs. at besætte stillingen, som bliver ledig i februar 2000, lettere kan nås gennem en overflytning.

[...]

Jeg kan derfor kun anmode Dem om at tage spørgsmålet om afholdelse af udvælgelsesprøve EEA/T/99/1 op til fornyet overvejelse og om på ny at undersøge muligheden for en overflytning [af sagsøgeren til Miljøagenturet] i den lønklasse og på det løntrin, han var indplaceret i, da han blev overflyttet til midlertidig tjeneste. Som De allerede har nævnt over for mine tjenestegrene, kan [Miljøagenturet] derefter forfremme ham til den højere lønklasse, når de i vedtægten herom fastsatte betingelser er opfyldt.

[...]

Såfremt De alligevel måtte foretrække at anvende fremgangsmåden med en intern udvælgelsesprøve, beklager GD [IX] ikke at kunne medvirke ved afholdelsen af udvælgelsesprøven og heller ikke ved de udvælgelsesprøver, De eventuelt måtte afholde i fremtiden med henblik på besættelse af de øvrige faste stillinger i agenturet. Generaldirektoratet ville ligeledes se sig nødsaget til definitivt at give afkald på at anvende overflytninger til [Miljøagenturet] i fremtiden.«
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 14. januar 2003. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien. - Traktatbrud - direktiv 98/81/EF - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist. - Sag C-436/01.



Samling af Afgørelser 2003 side I-02633



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. I den foreliggende sag har Kommissionen i medfør af artikel 226 EF nedlagt påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 98/81/EF af 26. oktober 1998 om ændring af direktiv 90/219/EØF om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer , idet det ikke har sat de fornødne love og administrative bestemmelser i kraft til gennemførelse af direktivet.

2. Artikel 1 i direktiv 98/81 indføjer væsentlige ændringer til en række bestemmelser i direktiv 90/219 , der fastsætter fælles foranstaltninger vedrørende indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer med henblik på beskyttelse af menneskers sundhed og af miljøet.

3. Artikel 2 i direktiv 98/81 pålægger medlemsstaterne at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest 18 måneder efter dets ikrafttrædelse. Eftersom direktivet i medfør af artikel 3 trådte i kraft den 5. december 1998, skulle bestemmelserne til gennemførelse af direktivet have været vedtaget den 5. juni 2000.

4. Det er ubestridt, at Kongeriget Belgien ikke har truffet de fornødne foranstaltninger til gennemførelse af direktivet inden for den fastsatte frist. I sit svarskrift af 21. januar 2002 gør Kongeriget Belgien gældende, at regionerne Bruxelles og Vallonien har vedtaget bestemmelser til gennemførelse af direktivet, og at disse bestemmelser snart vil træde i kraft. Regionen Flandern er i gang med at træffe de fornødne foranstaltninger til den snarest mulige fuldstændige gennemførelse af direktivet.

5. Det følger af ovenstående, at Kommissionens søgsmål er velbegrundet.

Forslag til afgørelse

6. Jeg er følgelig af den opfattelse, at Domstolen bør

1) fastslå, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 98/81/EF af 26. oktober 1998 om ændring af direktiv 90/219/EØF om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer, idet det ikke har sat de fornødne love og administrative bestemmelser i kraft til gennemførelse af direktivet

2) tilpligte Kongeriget Belgien at betale sagens omkostninger.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Léger fremsat den 16. januar 2003. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien. - Traktatbrud - direktiv 98/81/EF - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist. - Sag C-333/01.



Samling af Afgørelser 2003 side I-02623



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. I den foreliggende sag har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 98/81/EF af 26. oktober 1998 om ændring af direktiv 90/219/EØF om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer , idet det ikke inden for den fastsatte frist har sat de love og administrative bestemmelser i kraft, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller idet det ikke har underrettet Kommissionen herom. Kommissionen har endvidere nedlagt påstand om, at Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

2. Det fremgår af Domstolens faste praksis, at i sager, der anlægges i medfør af artikel 226 EF, skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og at ændringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen .

3. Det fremgår imidlertid af oplysningerne i sagen, at Kongeriget Spanien ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, dvs. den 17. marts 2001, ikke havde sat de nødvendige love eller administrative bestemmelser i kraft for at gennemføre direktiv 98/81 fuldstændigt. Kongeriget Spanien har ikke bestridt dette, selv om det har nedlagt påstand om frifindelse.

Forslag til afgørelse

4. Jeg foreslår herefter Domstolen at træffe følgende afgørelse:

»1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 98/81/EF af 26. oktober 1998 om ændring af direktiv 90/219/EØF om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har sat de love og administrative bestemmelser i kraft, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.«
»Rådets direktiv 80/987/EØF – artikel 9 – garanti for løntab – national bestemmelse om en præklusiv frist på to måneder for anmeldelse af krav og mulighed for fristforlængelse«
»Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – fortolkning af tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, og af artikel 13 i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 – ophævelse af begrænsningerne for arbejdskraftens frie bevægelighed, etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser – »standstill-klausuler« – rækkevidde – ny lovgivning, hvorefter der gælder et krav om arbejdstilladelse på området for international godstransport ad landevej«
»Delvis ophævelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 690/2001 af 3. april 2001 om særlige markedsstøtteforanstaltninger for oksekød – Kommissionens beføjelse til i en gennemførelsesforordning at indføre obligatorisk medfinansiering for medlemsstaterne – forenelighed med visse finansielle bestemmelser i EF-traktaten (artikel 268 EF – 270 EF) – forpligtelse til at begrunde fællesskabsretsakter«
»Frie varebevægelser – ekstern transitforsendelse – forsendelse på grundlag af et TIR-carnet – overtrædelser eller uregelmæssigheder – bevis for stedet, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået – garanterende organisation – retsforfølgning – bevisfrist – forpligtelse for den medlemsstat, der har konstateret overtrædelsen eller uregelmæssigheden, til at undersøge, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået«
»Fælles markedsordning for sukker – omfordeling eller overførsel af kvoter – fortolkning af Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81, (EØF) nr. 193/82 og (EF) nr. 1260/2001 – beslutning truffet af en medlemsstats kompetente myndigheder om, at der i forbindelse med godkendelsen af en sammenlægning af sukkervirksomheder foretages en omfordeling af sukkerproduktionskvoter – salg ved offentlig licitation – vederlag for overførsel af kvoter«
»Etableringsfrihed – advokat – betingelser for adgang til og udøvelse af erhvervet – fransk statsborger med en fransk »maîtrise en droit« og bopæl i Italien – betingelser for optagelse på en national liste over advokatfuldmægtige«
»Landbrug – sundhedsbestemmelser for produktion og markedsføring af varmebehandlet mælk – frie varebevægelser – mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler – national lov, som fastsætter en holdbarhedstid på fire dage for mælk pasteuriseret ved høj temperatur«
–

Andre muligheder for at opnå adgang til markedet: andre former for salg
»1) a)

Skal artikel 2 i direktiv 89/104/EØF fortolkes således, at den er til hinder for, at lyde anses for varemærker?
»Sjette momsdirektiv – artikel 13, punkt A, stk. 1, litra f), og artikel 13, punkt B, litra a) – fritagelse for tjenesteydelser, som præsteres af selvstændige grupper af personer, under forudsætning af, at fritagelsen ikke vil kunne fremkalde konkurrencefordrejning – fritagelse for forsikringstransaktioner og tjenesteydelser i forbindelse med forsikringstransaktioner, som udføres af forsikringsmæglere og forsikringsformidlere – opgørelse af motorkøretøjsskader, som en forening foretager for forsikringsselskaber, der er medlemmer af foreningen«
»Fælles markedsordning for sukker – eksportlicens for C-sukker – bevis for eksporten – rettelse af licensen – proportionalitetsprincippet – bod«
»Sjette momsdirektiv – fradrag for indgående afgift – mulighed for at vælge at erlægge afgift i tilfælde af udlejning af fast ejendom – ophævelse af denne mulighed – berigtigelse af fradrag – anvendelse på løbende lejekontrakter – beskyttelse af den berettigede forventning«
Kan den østrigske lovgiver eller Kommissionen bestemme, at produkter, der ikke skal anses for emballage i det anførte direktivs forstand, er omfattet af de bestemmelser, der gælder for emballage i henhold til direktivet, eller tilsvarende bestemmelser?
»Direktiv 91/439/EØF – en medlemsstats nægtelse af at anerkende et kørekort udstedt af en anden medlemsstat – begrundelser for at nægte anerkendelse – kørekortets indehaver uden sædvanlig bopæl i udstedelsesmedlemsstaten – inddragelse af et kørekort tidligere udstedt i værtsmedlemsstaten«
»Miljøbeskyttelse – frie varebevægelser – emballage og emballageaffald – direktiv 94/62/EF – markedsføring af naturligt mineralvand – direktiv 80/777/EØF – mulighed for at opnå fritagelse for forpligtelsen til at opkræve pant af engangsemballager ved at deltage i en integreret emballagehåndteringsordning, såfremt den samlede andel af genbrugsflasker er over 72% – bortfald af denne mulighed, såfremt andelen falder under dette niveau for de erhvervsdrivende inden for de drikkevareområder, hvor andelen af genbrugsflasker er lavere end den i 1991 konstaterede andel«
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 12. december 2002. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik. - Traktatbrud - manglende gennemførelse af direktiv 91/439/EØF. - Sag C-85/02.



Samling af Afgørelser 2003 side 00000



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. I den foreliggende sag har Kommissionen i medfør af artikel 226 EF nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort , idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre punkt 12 i bilag II til direktivet.

2. Direktiv 91/439 fastsætter betingelserne for udstedelse af et kørekort. Bilag II indeholder bestemmelserne om mindstekrav til køreprøven. Punkt 12 omhandler køreprøvens varighed for forskellige kategorier af køretøjer og bestemmer, at for visse kategorier (A, B og B+E) »må den kørselstid [...] under ingen omstændigheder være under 25 minutter«.

3. Det er ubestridt, at i henhold til de franske bestemmelser om køreprøve er den gennemsnitlige varighed af denne del af prøven fastsat til 22 minutter. Den Franske Republik har i svarskriftet indrømmet, at den endnu ikke har gennemført bestemmelserne i punkt 12 til bilag II og forklaret de problemer, der har været forbundet hermed. Den Franske Republik har tilføjet, at den gør alt, hvad den kan med henblik på at gennemføre bestemmelserne så hurtigt som muligt.

4. Heraf følger, at der må gives Kommissionen medhold.

Forslag til afgørelse

5. Jeg foreslår herefter følgende domskonklusion:

1) Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til Rådets direktiv 91/431/EØF af 29. juli 1991 om kørekort, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre punkt 12 i bilag II til direktivet.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
»Social sikring – national ordning for ydelser ved arbejdsløshed, som indeholder et forbud mod samtidig udbetaling af visse indtægter – arbejdsløshedsunderstøttelse til tidligere midlertidigt ansatte ved De Europæiske Fællesskaber – arbejdskraftens frie bevægelighed – national arbejdsløshedsforsikringsordning – kvalifikation af en særlig beskæftigelse, der udøves efter afslutningen af et universitetsstudium – en stipendiatstuderendes beskæftigelse i en praktikantstilling – afvigende kvalifikation i andre EØS-stater – forskelsbehandling«
»Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – lige løn – anvendeligheden af EF-traktatens artikel 119 (nu artikel 141 EF) og af direktiv 86/378/EØF eller af direktiv 79/7/EØF – begrebet »løn« – pensionsordning for tjenestemænd – beregning af alderspension for tjenestemænd på deltid – forskellig behandling i forhold til arbejdstagere på fuld tid – indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn – begrundet i hensyn, som intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn – protokol ad EF-traktatens artikel 119 (nu protokol ad artikel 141 EF) – tidsmæssige virkninger«
»Frie varebevægelser (artikel 28 EF og 30 EF) – fri udveksling af tjenesteydelser (artikel 46 EF og 49 EF) – forbud mod i en reklame at henvise til, at varerne hidrører fra et konkursbo – foranstaltninger med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion – berettigelse i hensynet til forbrugerbeskyttelse og god handelsskik – proportionalitet«
»Mælk og mejeriprodukter – tillægsafgift på mælk – forpligtelse for producenter, der råder over en referencemængde til direkte salg, til at føre lagerregnskab«
»Traktatbrud – direktiv 92/43/EØF – bevaring af naturtyper – vilde dyr og planter – område af vital betydning for engsnarren – særligt beskyttet område – projekt, der ikke er nødvendigt for lokalitetens forvaltning – vurderingen af virkningerne på lokaliteten – sikkerhed for, at projektet ikke skader lokalitetens integritet – foreligger ikke«
»Varemærker – artikel 12, stk. 2, litra a), i første direktiv 89/104/EØF – fortabelse af rettigheder, der er knyttet til varemærket – varemærke, der er blevet til en almindelig betegnelse inden for handelen for den vare eller tjenesteydelse, for hvilken varemærket er registreret – vurderingskriterier – identificering af den relevante kundekreds med henblik på vurderingen – erhvervsdrivende, der udbyder den pågældende kategori af varer eller tjenesteydelser – forbrugere eller endelige brugere af denne kategori af varer eller tjenesteydelser«
»Fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser – anerkendelse af eksamensbeviser – generelle ordninger – direktiv 89/48/EØF og direktiv 92/51/EØF – lærere i grundskolen – eksamensbevis opnået i Østrig efter to års uddannelse – anerkendelse i Baden-Württemberg (Tyskland) – anerkendelse betinget af, at eksamensbeviset er udstedt som bevis for en videregående uddannelse af mindst tre års varighed, der kvalificerer indehaveren til at undervise i to fag«
Muligheden for, at denne fremgangsmåde kan tænkes anvendt, skal anføres allerede ved det oprindelige udbud, og den samlede anslåede værdi af gentagelsesarbejderne skal tages i betragtning af de ordregivende myndigheder ved anvendelse af artikel 6. Denne fremgangsmåde kan kun benyttes inden for en periode på tre år efter indgåelsen af den oprindelige kontrakt.
3 a)

Skal habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, fortolkes således, at der allerede er tale om »en plan eller et projekt«, hvis en bestemt aktivitet kan påvirke den pågældende lokalitet (og der dermed skal foretages en »vurdering« af, om denne påvirkning er »væsentlig«), eller betyder denne bestemmelse, at det først er nødvendigt at foretage en »vurdering«, såfremt der er (tilstrækkeligt) grundlag for at antage, at »en plan eller et projekt« kan påvirke lokaliteten væsentligt?
»Artikel 43 EF og 48 EF – betingelser for registrering af skibe i Nederlandene – registreringsbetingelser vedrørende nationaliteten af aktionærerne og direktørerne i rederier – registreringsbetingelser vedrørende nationaliteten af de fysiske personer, der varetager den daglige ledelse af et rederis nederlandske afdeling – betingelse vedrørende nationaliteten af og bopælen for direktører i rederiselskaber med skibe, der er registreret i Nederlandene«
»Miljøbeskyttelse – frie varebevægelser – emballage og emballageaffald – direktiv 94/62/EF – mulighed for at opnå fritagelse for forpligtelsen til at opkræve pant af engangsemballager ved at deltage i en integreret emballagehåndteringsordning, såfremt den samlede andel af genbrugsflasker er over 72% – bortfald af denne mulighed, såfremt andelen falder under dette niveau for de erhvervsdrivende inden for de drikkevareområder, hvor andelen af genbrugsflasker, er lavere end den i 1991 konstaterede andel«
3 a)

Skal Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (EFT L 39, s. 40) fortolkes således, at den ovenfor anførte »overgangsydelse« skal anses for et afskedigelsesvilkår som omhandlet i direktivets artikel 5?
»Præjudiciel afgørelse – High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court) – fortolkning af artikel 12 EF – adgang til universitetsuddannelse – uddannelsesstøtte i form af lån til nedsat rente (studielån) – bestemmelse om, at sådanne lån kun gives til studerende, der er bosiddende i indlandet«
Anbringendet om kravet om, at der tages hensyn til den ulovlige karakter af visse former for adfærd og til rent adfærdsmæssige tilsagn
»EF-toldkodeks – betingelser for toldtilsynet – indførelsestoldskyldens opståen – frembydelse af toldpligtige varer – virkningerne af en toldangivelse under falsk betegnelse (»køkkengrej« i stedet for »cigaretter«) – efterfølgende unddragelse fra toldtilsynet«
Domstolen afviste ganske vist i Meints-sagen to medlemsstaters regeringers påstand om, at forordning nr. 1612/68 ikke giver mulighed for at eksportere sociale fordele. I denne forbindelse henviste den til fjerde betragtning til denne forordning og til det forhold, at der i artikel 7 henvises, uden indskrænkninger, til arbejdstagere, der er statsborgere i en medlemsstat ( 40 ). Selv om Domstolen formulerede sin holdning til dette punkt i generelle vendinger, vil jeg mene, at den var bestemt af den særlige karakter af den pågældende ydelse i denne sag, som tydeligvis var beskæftigelsesrelateret og derfor kunne anses for at kunne eksporteres. Jeg mener ikke, at dens henvisning til fjerde betragtning indebærer, at grænsearbejdere har ret til ligebehandling med hensyn til alle sociale fordele i beskæftigelsesmedlemsstaten, som jeg har gjort opmærksom på i punkt 52. Jeg er i denne henseende enig med generaladvokat Lenz, som bemærkede følgende i sit forslag til afgørelse:

»[...] frygt [en] for, at man ved denne bedømmelse af grænsearbejdernes position giver adgang til at eksportere socialhjælps -ydelser, hvilket udtrykkeligt er forbudt i forordning nr. 1408/71 og indirekte søges hindret i forordning nr. 1612/68, er efter min opfattelse ubegrundet.

[...] Bevillingen af en social fordel skal være knyttet til det konkrete arbejdsforhold. Dette krav er der i hvert fald i det væsentlige taget hensyn til, i og med at Domstolen ved sin definition af begrebet sociale fordele lægger vægt på den pågældendes objektive status som arbejdstager og på arbejdsforholdet. Der er ikke tale om, at man i fremtiden på grundlag af artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 vil udbetale alle former for socialhjælpsydelser på tværs af grænserne. Netop gennem tilknytningen til arbejdstageregenskaben og arbejdsforholdet udelukkes de klassiske socialhjælpsydelser« ( 41 ).
89.

Der er nemlig ikke tvivl om, at tilskyndelsen til at opføre boliger gennem ydelse af et tilskud bidrager til at udvikle boligmassen i Tyskland og derfor tilsigter at sikre et tilstrækkeligt udbud af boliger.
Sammenfattende gælder derfor:

Nationale retsforskrifter, som fastlægger anvendelsesvilkår for varer, udgør ikke foranstaltninger med tilsvarende virkning som omhandlet i artikel 28 EF, forudsat at de gælder for alle berørte erhvervsdrivende, der udøver deres virksomhed i indlandet, og forudsat at de såvel retligt som faktisk påvirker afsætningen af indenlandsk fremstillede varer og varer fra andre medlemsstater på samme måde og ikke er produktrelaterede. Anvendelsesforbud eller nationale retsforskrifter, der blot tillader en marginal anvendelse af en vare, forudsat at de (næsten) hindrer produktet i at få adgang til markedet, udgør dog foranstaltninger med tilsvarende virkning, som er forbudt i henhold til artikel 28 EF, såfremt de ikke er berettiget i medfør af artikel 30 EF eller af et tvingende alment hensyn.

En medlemsstatslig regulering, der også fastlægger et anvendelsesforbud for sådanne vandområder, for hvilke länsstyrelserne endnu ikke har truffet nogen afgørelse om, hvorvidt miljøbeskyttelsen dér kræver et anvendelsesforbud, er uforholdsmæssig og derfor ikke berettiget, såfremt den ikke indeholder en passende frist, inden for hvilken länsstyrelserne skal have truffet de pågældende afgørelser.