Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel – anbringender – fejlagtig vurdering af de faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens efterprøvelse af bevisbedømmelsen – udelukket, medmindre gengivelsen heraf er urigtig

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1)

2. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt

(Art. 88, stk. 2, EF og art. 230, stk. 4, EF)

3. Fællesskabsret – principper – ret til effektiv domstolsbeskyttelse

(Art. 230, stk. 4, EF)

4. Retspleje – foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse – vidneafhøring

(Procesreglementets art. 64 og 65)

Sammendrag

1. Domstolen har i appelsager ikke kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, som Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen heraf. Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse er overholdt, er det alene Retten, der har kompetence til at vurdere, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Denne vurdering udgør derfor ikke et retsspørgsmål, der som sådan er undergivet Domstolens prøvelsesret, medmindre de beviser, der er fremlagt for Retten, er gengivet forkert. En sådan urigtig gengivelse af beviserne foreligger, hvis det uden fremlæggelse af nye beviser fremgår åbenbart, at gengivelsen af de foreliggende beviser er urigtig

(jf. præmis 35 og 37)

2. Andre personer end beslutningens adressat kan kun gøre gældende, at de berøres individuelt som omhandlet af artikel 230, stk. 4, EF, hvis beslutningen rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten.

Hvad nærmere angår området for statsstøtte kan sagsøgere, der har anfægtet berettigelsen af en beslutning om vurdering af støtten, som er truffet i henhold til artikel 88, stk. 3, EF eller ved afslutningen af den formelle undersøgelsesprocedure, anses for individuelt berørt af denne beslutning, hvis deres stilling på markedet i væsentligt omfang påvirkes af den støtte, som den pågældende beslutning vedrører.

Ud over den modtagende virksomhed er konkurrerende virksomheder til denne i den forbindelse blevet anset for individuelt berørt af en kommissionsbeslutning, hvorved den formelle undersøgelsesprocedure afsluttes, såfremt de har spillet en aktiv rolle inden for rammerne af denne procedure, og såfremt deres stilling på markedet i væsentligt omfang påvirkes af den støtteforanstaltning, den anfægtede beslutning vedrører.

Den omstændighed, at en virksomhed har været initiativtager til den klage, der gav anledning til iværksættelsen af den formelle undersøgelsesprocedure, at virksomheden blev hørt, og at dens bemærkninger i vidt omfang var afgørende for forløbet af denne procedure, udgør forhold, der er relevante ved vurderingen af denne virksomheds søgsmålsinteresse. En sådan deltagelse i den nævnte procedure er imidlertid ikke en nødvendig betingelse for at godtgøre, at en virksomhed er individuelt berørt af en beslutning i henhold til artikel 230, stk. 4, EF, såfremt denne virksomhed kan påberåbe sig andre konkrete omstændigheder, hvorved den individualiseres på lignende måde som adressaten for en sådan beslutning.

I denne sammenhæng påhviler det under alle omstændigheder den sagsøgende virksomhed at angive grundene til, at Kommissionens beslutning kan skade selskabets legitime interesser ved væsentligt at påvirke dets stilling på det pågældende marked.

(jf. præmis 53-57 og 60)

3. En borger, som ikke er umiddelbart og individuelt berørt af en kommissionsbeslutning om statsstøtte, og hvis interesser dermed ikke er påvirket af den statslige foranstaltning, der ligger til grund for denne beslutning, kan ikke påberåbe sig retten til retsbeskyttelse over for en sådan beslutning.

(jf. præmis 64 og 65)

4. Hvad angår førsteinstansens vurdering af en begæring om foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse fremsat af en af sagens parter bemærkes, at det tilkommer Retten at bedømme, om det er nødvendigt at supplere bevismaterialet i de sager, der forelægges til afgørelse. Selv om en anmodning om afhøring af vidner, som fremsættes i stævningen, indeholder en angivelse af, hvilke konkrete faktiske omstændigheder vidnet eller vidnerne skal afhøres om, og hvilke grunde der gør afhøringen berettiget, skal Retten vurdere, om anmodningen er berettiget i forhold til sagens genstand og nødvendigheden af at afhøre de pågældende vidner.

(jf. præmis 77 og 78)