Sag C-443/11

F.P. Jeltes m.fl.

mod

Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Amsterdam)

»Social sikring af vandrende arbejdstagere — artikel 45 TEUF — forordning (EØF) nr. 1408/71 — artikel 71 — helt arbejdsløs atypisk grænsearbejder, der har opretholdt personlige og faglige bånd til den medlemsstat, hvor han havde sin seneste beskæftigelse — forordning (EF) nr. 883/2004 — artikel 65 — ret til ydelser i bopælsmedlemsstaten — afslag på udbetaling anfægtet af den medlemsstat, hvor den pågældende havde sin seneste beskæftigelse — lovlighed — relevansen af Domstolens dom af 12. juni 1986, Miethe (sag 1/85) — overgangsbestemmelser — artikel 87, stk. 8 — begrebet »situationen ikke ændret««

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. april 2013

Social sikring – vandrende arbejdstagere – arbejdsløshed – fuldtidsledig grænsearbejder, der har opretholdt en personlig og særlig faglig tilknytning til den medlemsstat, hvor han senest har haft beskæftigelse – ret til ydelser fra bopælsmedlemsstaten – anvendelse af artikel 65 i forordning nr. 883/2004 – ret til som et supplerende skridt at stille sig til rådighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, hvor han senest har haft beskæftigelse

Efter ikrafttrædelsen af forordning nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved forordning nr. 988/2009, skal bestemmelserne i denne forordnings artikel 65 ikke fortolkes i lyset af Domstolens dom af 12. juni 1986, Miethe (sag 1/85). For så vidt angår en fuldtidsledig grænsearbejder, der har opretholdt en personlig og faglig tilknytning til den medlemsstat, hvor han senest har haft beskæftigelse, således at han i denne stat har større chancer for på ny at opnå beskæftigelse, skal nævnte artikel 65 forstås således, at den gør det muligt for en sådan arbejdstager som et supplerende skridt at stille sig til rådighed for arbejdsformidlingen i denne stat ikke med henblik på dér at modtage arbejdsløshedsydelser, men alene for at modtage bistand i forbindelse med genindslusning. (jf. præmis 36 og domskonkl. 1)

Bestemmelserne om arbejdskraftens frie bevægelighed, der især fremgår af artikel 45 TEUF, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at den medlemsstat, hvor den pågældende senest har haft beskæftigelse, i henhold til sin nationale ret afslår at tilkende en fuldtidsledig grænsearbejder, som i denne medlemsstat har størst chance for på ny at opnå beskæftigelse, retten til arbejdsløshedsydelser med den begrundelse, at arbejdstageren ikke er bosat på dens område, for så vidt som den lovgivning, der i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 65 i forordning nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved forordning nr. 988/2009, finder anvendelse, er bopælsmedlemsstatens. De nævnte regler i EUF-traktaten om den frie bevægelighed kan ikke garantere den forsikrede person, at en flytning til en anden medlemsstat har neutrale virkninger hvad angår den sociale sikring. Henset nemlig til de forskelle, der på dette område er mellem medlemsstaternes ordninger og lovgivninger, kan en sådan flytning i det konkrete tilfælde være mere eller mindre økonomisk fordelagtig eller bebyrdende for den forsikrede. Forskellen mellem ydelserne efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den pågældende senest har haft beskæftigelse, og de ydelser, der tilkendes efter lovgivningen i bopælsmedlemsstaten, skal ikke anses for en begrænsning af arbejdskraftens frie bevægelighed, idet forskellen følger af den manglende harmonisering af EU-retten på dette område. (jf. præmis 44-46 og domskonkl. 2)