Leclercq tiltrådte den 15. marts 1958 tjenesten ved Kommissionen for Det europæiske Atomenergifællesskab. Fra 1962 var han ansat som kontorchef ved denne Kommission, senere ved den fælles Kommission for Fællesskaberne. I 1973 ansøgte han om og fik bevilget anvendelse af en foranstaltning til udtræden af tjenesten i henhold til artikel 2, stk. 3, første afsnit, i Rådets forordning nr. 2530/72 af 4. december 1972 om indførelse af særlige og midlertidige foranstaltninger vedrørende ansættelse af tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber som følge af nye medlemsstaters tiltrædelse samt tjenestemænds udtræden af tjenesten i disse Fællesskaber.

Som Domstolen ved, fastsætter denne forordnings artikel 3, stk. 1, til gunst for tjenestemænd, der berøres af en sådan foranstaltning, betydelige månedlige godtgørelser, der kan oppebæres, indtil tjenestemanden pensioneres, hvilket for Leclercq's vedkommende vil sige indtil 31. januar 1984.

Det skal yderligere anføres, at tre forhenværende tjenestemænd ved Kommissionen, Brinck, Siebker og Valette, der var udtrådt af tjenesten i medfør af forordning nr. 2530/72, den 6. september 1973 stiftede den rådgivende virksomhed SCIENCE (Société de Consultants Indépendants et Neutres de la Communauté européenne), der udfører fremtidsstudier på det tekniske, økonomiske og sociale område, navnlig vedrørende den politik, der bør føres inden for energi- og industrisektoren. Valette blev udnævnt til direktør, hvilken stilling han stadig beklæder. Sagsøgeren har ligeledes i en årrække været deltager i dette selskab.

SCIENCE har tidligere med EØF og Euratom indgået en række kontrakter om undersøgelser. I begyndelsen af 1979 afgav selskabet et tilbud på en undersøgelse vedrørende solenergiområdet, i hvilken anledning det telefonisk fik meddelelse om, at tilbudet nødvendigvis måtte afvises, da Det rådgivende Udvalg for Undersøgelser havde afgivet en negativ udtalelse. Som svar på den skrivelse, Valette herpå sendte til udvalgsformanden, blev han atter ringet op og, efter hvad han har oplyst, fik han meddelelse om, at afvisningen støttede sig på samordnede retningslinjer i forbindelse med forvaltningen af forskningsbevillinger, hvorefter der, bortset fra undtagelsestilfælde og udtrykkelig dispensation, ikke må indgås kontrakter om undersøgelser med forhenværende tjenestemænd, der kan gøre økonomiske krav gældende over for Kommissionen.

Det er på baggrund heraf, at Leclercq, efter at være blevet underrettet af Valette om disse vanskeligheder, i en skrivelse af 12. juli 1979 anmodede generaldirektøren for personale og administration, Baichère, om at gribe ind for at forbedre mulighederne for at nå frem til en mindelig løsning af det opståede problem. I sit svar af 19. oktober 1979 kunne generaldirektøren kun bekræfte, at »i henhold til en ny afgørelse truffet af Kommissionen i november sidste år, er Generaldirektoratet for budgetter ikke længere beføjet til at lade undersøgelser foretage af selskaber eller sammenslutninger med direkte eller indirekte deltagelse af forhenværende tjenestemænd, som endnu er tilknyttet institutionen vedtægtsmæssigt og økonomisk«.

Leclercq besluttede herefter at indbringe sagen for Domstolen, hvilket rejste spørgsmålet om, hvordan skrivelsen af 12. juli og svaret af 19. oktober skulle opfattes rent juridisk. I formodning om, at skrivelsen kunne betragtes som en klage i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, og generaldirektørens svar som en stiltiende afvisning af klagen, anlagde han for en sikkerheds skyld den sag, der blev registreret på Domstolens justitskontor den 18. januar 1980 under nr. 28/80.

Såfremt skrivelsen blot måtte blive betragtet som en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, indbragte han samme dag en formel klage for Kommissionens generalsekretariat, idet han udtrykkeligt henviste til artikel 90, stk. 2. Formålet med denne klage var at opnå en omgørelse fra »november 1978 vedrørende forbudet mod fremover at lade undersøgelser foretage af selskaber eller sammenslutninger med deltagelse af Kommissionens forhenværende tjenestemænd«, og på den anden side af den individuelle afgørelse om ikke at indgå en kontrakt om solenergi med SCIENCE. Da Kommissionen ikke besvarede denne klage, anlagde Leclercq endnu en sag, registreret på Domstolens justitskontor den 14. juli 1980 under nr. 165/80.

Under behandlingen af de to sager, fremsatte Kommissionen i særskilt dokument, i medfør af procesreglementets artikel 91, stk. 1, begæring om, at Domstolen tager stilling til formaliteten uden at indlede behandlingen af realiteten. Domstolen har derfor besluttet, at den mundtlige forhandling kun skal omfatte formaliteten vedrørende disse to sager, som Domstolen i øvrigt har forenet ved kendelse af 26. marts 1981.