Forslag til afgørelse fra generaladvokat Cosmas fremsat den 14. november 1996. - Pascoal & Filhos Ldª mod Fazenda Pública. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunal Tributário de Segunda Instância - Portugal. - Told - Metoder for administrativt samarbejde - Kontrol med certifikater EUR.1 - Efteropkrævning af told - Den for toldskyld ansvarlige person. - Sag C-97/95.



Samling af Afgørelser 1997 side I-04209



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I forbindelse med en retssag om gyldigheden af en efteropkraevning af importtold har Tribunal Tributário de Segunda Instância de Lisboa forelagt Domstolen en raekke praejudicielle spoergsmaal, som den nationale ret har fundet noedvendige for at kunne traeffe afgoerelse i den sag, som verserer for den.

I - Retlige bestemmelser

A - Raadets afgoerelse 86/283

2 Raadet har ved afgoerelse 86/283/EOEF (1) (herefter »afgoerelsen«) indfoert en raekke bestemmelser om de oversoeiske landes og territoriers (herefter »OLT«) associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab.

3 Anden del af denne afgoerelse vedroerer EOEF-OLT-samarbejdets instrumenter. Artikel 70, stk. 1, bestemmer foelgende:

»1. Varer med oprindelse i landene og territorierne fritages fra told og afgifter med tilsvarende virkning ved indfoersel i Faellesskabet.«

4 I henhold til artikel 182 traadte afgoerelsen i kraft den 1. juli 1986, mens den i henhold til artikel 183 skulle anvendes indtil den 28. februar 1990 (2).

5 I henhold til artikel 184, stk. 1, anfoertes de lande og territorier, for hvilke denne afgoerelse fandt anvendelse, i bilag I.

6 Bilag I indeholder en liste over »de oversoeiske lande og territorier«, som omfattes af afgoerelse 86/283, herunder ogsaa Groenland som et land, der har saerlige forbindelser med Kongeriget Danmark.

7 Afgoerelsens bilag II indeholder en raekke bestemmelser om »definition af begrebet 'varer med oprindelsesstatus' og om metoder for 'administrativt samarbejde'«.

8 Afsnit I (artikel 1-5) definerer begrebet »varer med oprindelsesstatus«.

9 Artikel 1 bestemmer foelgende:

»1. Ved anvendelsen af afgoerelsen og med forbehold af stk. 3 og 4 anses foelgende varer for

...

b) varer med oprindelse i Faellesskabet:

1) varer, der fuldt ud er fremstillet i Faellesskabet

...«

10 Artikel 2 bestemmer:

»Som varer, der 'fuldt ud er fremstillet' i et eller flere lande eller territorier ... i den i artikel 1, stk. 1, litra a), punkt 1, litra b), punkt 1, og stk. 3 og 4, fastsatte betydning ...:

...

f) produkter fra havfiskeri og andre produkter, som er hentet op fra havet af deres fartoejer.

...«

11 Afsnit II i afgoerelsens bilag II fastsaetter metoderne for administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne og OLT.

12 Artikel 6, stk. 1, litra a), bestemmer:

»1. a) Varers oprindelsesstatus, som defineret i dette bilag, dokumenteres ved fremlaeggelse af et varecertifikat EUR.1 ...«

13 Artikel 7 bestemmer foelgende:

»1. Varecertifikatet EUR.1 udstedes ved udfoerslen af de varer, som det vedroerer, af toldmyndigheden i eksportmedlemsstaten, -landet eller -territoriet. Certifikatet stilles til raadighed for eksportoeren, saa snart udfoersel faktisk har fundet sted eller er sikret.

...

5. Anmodninger om varecertifikater skal opbevares mindst tre aar af toldmyndigheden i eksportmedlemsstaten, -landet eller -territoriet.«

14 Artikel 8 bestemmer:

»1. Varecertifikatet EUR.1 udstedes af toldmyndigheden i eksportmedlemsstaten, -landet eller -territoriet, hvis varerne kan anses for varer med oprindelsesstatus som defineret i dette bilag.

2. Med henblik paa undersoegelsen af om de i stk. 1 omhandlede betingelser er opfyldt, har toldmyndighederne ret til at kraeve enhver form for dokumentation og at foretage enhver kontrol, som de maatte finde hensigtsmaessig.

...«

15 Artikel 10 bestemmer:

»1. Det paahviler eksportoeren eller dennes befuldmaegtigede repraesentant under foerstnaevntes ansvar at fremsaette anmodning om udstedelse af et varecertifikat EUR.1.

2. Eksportoeren eller dennes repraesentant fremlaegger med anmodningen enhver fornoeden dokumentation for, at de varer, der skal udfoeres, opfylder betingelserne for udstedelse af et varecertifikat EUR.1.«

16 Artikel 12 bestemmer foelgende:

»I importmedlemsstaten, -landet eller -territoriet fremlaegges varecertifikatet EUR.1 for toldmyndighederne efter de naermere regler i denne stat, dette land eller territorium. Disse myndigheder er berettiget til at forlange en oversaettelse. De kan desuden kraeve, at importangivelsen suppleres med attestation fra importoeren af, at varen opfylder de noedvendige betingelser for, at afgoerelsen kan finde anvendelse.«

17 Artikel 23 bestemmer foelgende:

»For at sikre en korrekt gennemfoerelse af bestemmelserne i dette afsnit yder medlemsstaterne, de kompetente myndigheder i landene og territorierne, samt ... gennem deres respektive toldmyndigheder hinanden gensidig hjaelp til kontrol af aegtheden af varecertifikat EUR.1, af rigtigheden af oplysningerne om de paagaeldende varers faktiske oprindelsesstatus ...«

18 Artikel 24 bestemmer foelgende:

»Der ivaerksaettes sanktioner mod enhver person, der med henblik paa at faa en vare ind under praeferenceordningen udfaerdiger eller lader udfaerdige enten et dokument med urigtige oplysninger for at opnaa et varecertifikat EUR.1 ...«

19 Endelig bestemmer artikel 25 foelgende:

»1. Efterfoelgende kontrol af rigtigheden og aegtheden af varecertifikatet EUR.1 ... foretages ved stikproever, og i oevrigt naar toldmyndighederne i importmedlemsstaten, -landet eller -territoriet naerer begrundet tvivl om dokumentets aegthed eller rigtigheden i oplysningerne vedroerende de omhandlede varers faktiske oprindelse.

2. Med henblik paa anvendelsen af stk. 1 tilbagesender toldmyndighederne i importmedlemsstaten, -landet eller -territoriet varecertifikat EUR.1 ... eller en fotokopi deraf, til toldmyndighederne i eksportmedlemsstaten, -landet og -territoriet med angivelse af de formelle eller reelle aarsager, der berettiger en undersoegelse. Til varecertifikat EUR.1 ... hvis dette er blevet fremlagt, vedhaefter de fakturaen eller en kopi deraf og fremsender enhver oplysning, som de maatte komme i besiddelse af, og som tyder paa, at oplysningerne i det naevnte certifikat ... er urigtige.

3. Toldmyndighederne i importmedlemsstaten, -landet eller -territoriet underrettes om resultatet af undersoegelsen inden hoejst tre maaneder. Dette resultat skal goere det muligt at afgoere, om det paagaeldende varecertifikat EUR.1 ... kan finde anvendelse for de faktisk udfoerte varer, og om disse varer virkelig er berettiget til anvendelsen af praeferenceordningen.

Saafremt saadanne sager ikke har kunnet afgoeres mellem toldmyndighederne i importmedlemsstaten, -landet eller -territoriet og eksportmedlemsstaten, -landet, eller -territoriet, eller de rejser spoergsmaal med hensyn til fortolkningen af dette bilag, skal de forelaegges det Vareoprindelsesudvalg, der er nedsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 802/68 af 27. juni 1968 om den faelles definition af begrebet varers oprindelse.

Under alle omstaendigheder skal tvister mellem importoeren og toldmyndighederne i importmedlemsstaten, -landet eller -territoriet bilaegges i henhold til lovgivningen i importmedlemsstaten, -landet eller -territoriet.«

B - De oevrige relevante faellesskabsretlige bestemmelser

20 Raadets direktiv 79/623/EOEF af 25. juni 1979 om harmonisering af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om en toldskyld (3) bestemmer i artikel 2, litra a), at toldskyld opstaar ved indfoersel, naar en importafgiftspligtig vare overgaar til fri omsaetning i De Europaeiske Faellesskabers toldomraade.

21 I henhold til direktivets artikel 3, litra a), er det tidspunkt, hvor toldskyld opstaar ved indfoersel, i det i artikel 2, litra a), naevnte tilfaelde, det tidspunkt, hvor de kompetente myndigheder antager angivelsen til varers overgang til fri omsaetning eller foretager enhver anden handling, der i medfoer af gaeldende bestemmelser har samme retsvirkninger som antagelsen af denne angivelse.

22 Direktiv 79/623 blev med virkning fra den 1. januar 1989 ophaevet ved artikel 13, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2144/87 af 13. juli 1987 om toldskyld (4).

23 Artikel 2, stk. 1, litra a), bestemmer heri under punkt A. »toldskyld ved indfoersel« i afsnit I om toldskyldens opstaaen foelgende:

»1. Toldskyld ved indfoersel opstaar:

a) naar en importafgiftspligtig vare overgaar til fri omsaetning eller henfoeres under ordningen vedroerende midlertidig indfoersel med delvis fritagelse for importafgifter;

...«

24 Forordningens artikel 3 bestemmer foelgende:

»Det tidspunkt, hvor toldskyld ved indfoersel opstaar, anses

a) i de i artikel 2, stk. 1, litra a), naevnte tilfaelde for at vaere det tidspunkt, hvor de kompetente myndigheder antager angivelsen til varens overgang til fri omsaetning, midlertidig indfoersel eller foretager enhver anden handling, der i medfoer af gaeldende bestemmelser har samme retsvirkninger som antagelsen af denne angivelse;

...«

25 I henhold til forordningens artikel 14, andet afsnit, anvendes forordning nr. 2144/87 fra den 1. januar 1989.

26 Raadets forordning (EOEF) nr. 1031/88 af 18. april 1988 vedroerer fastlaeggelse af, hvilke personer der skal betale toldskyld (5).

27 Artikel 2 i afsnit I i forordningen, som omhandler personer, der skal betale toldskyld ved indfoersel, bestemmer foelgende:

»1. Opstaar der toldskyld efter artikel 2, stk. 1, litra a) eller f), i forordning (EOEF) nr. 2144/87, skal denne skyld betales af den, i hvis navn angivelsen eller ethvert andet dokument med samme retsvirkninger er blevet udfaerdiget.

...«

28 Artikel 12, stk. 2, bestemmer, at forordning nr. 1031/88 anvendes fra den 1. januar 1989.

29 Artikel 251 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indfoerelse af en EF-toldkodeks (6) ophaever bl.a. forordning nr. 2144/87 og nr. 1031/88.

30 I overensstemmelse med sin titel definerer kapitel 1 i afsnit I i EF-toldkodeksen dennes anvendelsesomraade. Artikel 3, stk. 1, angiver udtrykkeligt, at Faellesskabets toldomraade, hvorpaa EF-toldkodeksen finder anvendelse, omfatter Kongeriget Danmark med undtagelse af Groenland.

31 Artikel 201-208 i toldkodeksen bestemmer de forhold, som indebaerer, at der opstaar en toldskyld ved indfoersel, og angiver, hvem der er debitor for toldskylden. Artikel 201 bestemmer foelgende:

»1. Toldskyld ved indfoersel opstaar, naar en importafgiftspligtig vare:

a) overgaar til fri omsaetning eller

b) henfoeres under proceduren for midlertidig indfoersel med delvis fritagelse for importafgifter.

2. Toldskyld opstaar paa tidspunktet for antagelsen af den paagaeldende toldangivelse.

3. Debitor er klarereren. Ved indirekte repraesentation er debitor ogsaa den person, for hvis regning toldangivelsen er afgivet.

Udfaerdiges en toldangivelse for en af de i stk. 1 naevnte toldprocedurer paa basis af oplysninger, som foerer til, at de efter lovgivningen skyldige afgifter helt eller delvis ikke opkraeves, kan tillige personer, der har meddelt de for toldangivelsen fornoedne oplysninger, anses som debitorer i overensstemmelse med gaeldende nationale bestemmelser, hvis de var eller havde rimelig grund til at vaere bekendt med, at de paagaeldende oplysninger var forkerte.«

32 I henhold til EF-toldkodeksens artikel 253, andet afsnit, finder kodeksen anvendelse fra den 1. januar 1994.

33 Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 omhandler »efteropkraevning« af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der angives til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (7).

34 Forordningens artikel 2 bestemmer foelgende:

»1. Saafremt de kompetente myndigheder i en medlemsstat konstaterer, at hele eller en del af den import- eller eksportafgift, der forskriftsmaessigt skulle have vaeret opkraevet, ikke er opkraevet hos debitor, kan disse foretage en efteropkraevning af det manglende afgiftsbeloeb.

...

2. Den i stk. 1 anfoerte efteropkraevningsprocedure ivaerksaettes ved meddelelsen til den paagaeldende om stoerrelsen af den indfoerselstold ... som der skal erlaegges.

...«

35 Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 definerede oprindeligt betingelserne for godtgoerelse af told erlagt med urette eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (8). Artikel 13 i denne forordning, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3069/86 af 7. oktober 1986 (9), bestemmer foelgende:

»1. Godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter kan indroemmes, naar der foreligger andre saerlige forhold ... og der ikke er begaaet urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse af den berettigede.

...«

36 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3799/86 af 12. december 1986 indfoerer gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 4a, 6a, 11a og 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (10). I forordningens afsnit I, under B, fastsaettes specifikke gennemfoerelsesbestemmelser for artikel 13 i forordning nr. 1430/79 som aendret. Konkret angives heri (under I) visse »saerlige omstaendigheder, hvor godtgoerelser af eller fritagelse for importafgifterne kan indroemmes eller afslaas«.

37 Artikel 4 i forordning nr. 3799/86 bestemmer foelgende:

»Ved anvendelse af artikel 13, stk. 1 ... og med forbehold af alle andre tilfaelde, som skal bedoemmes fra sag til sag ...:

1) ...

2) i foelgende tilfaelde foreligger der ikke i sig selv saerlige omstaendigheder, der skyldes forhold, hvor den berettigede hverken har begaaet urigtigheder eller gjort sig skyldig i aabenlys forsoemmelse:

...

c) naar der for varer, der angives til fri omsaetning med henblik paa indroemmelser af praeferencetoldbehandling, endog i god tro fremlaegges dokumenter, som senere viser sig at vaere falske, forfalskede eller ugyldige til opnaaelse af denne praeferencetoldbehandling.«

II - Faktiske omstaendigheder

38 I 1988 og 1989 importerede Pascoal & Filhos, et portugisisk selskab (herefter »Pascoal«), fire partier torsk fra Groenland til Portugal. For hvert enkelt parti blev der udstedt et varecertifikat EUR.1 (herefter »EUR.1-certifikatet«), som dokumenterede, at varerne hidroerte fra Groenland (11).

39 De portugisiske myndigheder tillod indfoersel af disse varer i Faellesskabet uden betaling af told. Importangivelserne var blevet udfaerdiget af importoeren den 23. og 30. september 1988 samt den 25. juli 1989.

40 Senere anmodede de portugisiske toldmyndigheder de groenlandske toldmyndigheder om i samarbejde med Kommissionen at foretage en efterfoelgende kontrol af de fire EUR.1-certifikater, som var fremlagt ved indfoerslen af de naevnte varer.

41 Efter denne kontrol udfaerdigede de groenlandske myndigheder og Kommissionen sammen en rapport (»undersoegelsesrapporten«), som bl.a. indeholdt foelgende bemaerkninger:

»I forbindelse med administrativt samarbejde med Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber er de administrative dokumenter (indfoersels- og udfoerselsangivelser, EUR-varecertifikater siden 1989 indtil dags dato, som befinder sig i denne afdeling inden for dennes kompetenceomraade) blevet kontrolleret mellem den 5. og den 7. september.«

Med hensyn til de omtvistede certifikater anfoertes foelgende i undersoegelsesrapporten:

»EUR.1-certifikat nr. 76 106 af 19. september 1988 ... nr. 76 092 af 6. september 1988, nr. 77 525 af 14. juli 1989 og nr. 77 526 af 14. juli 1989; det er paa grundlag af relevante dokumenter, som er fremlagt af det naevnte selskab, blevet godtgjort, at de partier frisk groenlandsk torsk, der er indleveret til senere forarbejdning om bord paa de paagaeldende fabriksskibe, ifoelge det om resultatet af forarbejdningen oplyste ikke er tilstraekkelige til, at der kan opnaas de maengder faerdige varer, som blev indfoert til EOEF i henhold til de paagaeldende varecertifikater ...«

42 Paa grundlag af denne rapport fremsender de groenlandske myndigheder til de portugisiske myndigheder en meddelelse (herefter »meddelelsen«), som loed saaledes:

»Da kontrolundersoegelse - gennemfoert i samarbejde med repraesentanter for EOEF - har godtgjort, at visse EUR.1-varecertifikater, der er udstedt i Groenland, ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i bilag II til OLT-aftalen vedroerende oprindelsesstatus, skal man anmode om, at de nedenfor anfoerte varecertifikater tilbagekaldes og annulleres.

...« (12).

43 Den undersoegelsesrapport, der var udfaerdiget af de groenlandske myndigheder og Kommissionens repraesentanter i faellesskab, var imidlertid ikke vedlagt meddelelsen.

44 Idet de ansaa sig for bundet af denne meddelelse - og uden at soege at fastslaa varernes faktiske oprindelse - indledte de portugisiske myndigheder en procedure mod selskabet Pascoal om efteropkraevning af indfoerselstold for hver af de fire partier torsk. Efter afslutningen af procedurerne fremsatte de krav om, at Pascoal skulle efterbetale 61 709 940 ESC.

45 Saa snart Pascoal var blevet bekendt med meddelelsen fra de groenlandske myndigheder til den portugisiske forvaltning, gennemgik selskabet de portugisiske myndigheders sagsakter vedroerende de naevnte efteropkraevninger af told. Paa dette tidspunkt fandtes undersoegelsesrapporten ikke i disse akter. I henhold til den nationale ret fik Pascoal foerst kendskab til rapporten, da svarskriftet blev indgivet under appelsagen for naevnte ret.

46 Selskabet Pascoal fandt, at efteropkraevningen af indfoerselstold var ugyldig af to grunde: a) De kompetente myndigheder havde begaaet en alvorlig formfejl bestaaende i en utilstraekkelig begrundelse, idet de ikke havde givet de paagaeldende underretning om undersoegelsesrapporten. b) Myndighederne havde ligeledes tilsidesat faellesskabslovgivningen, idet betingelserne for en efteropkraevning ikke forelaa, og havde desuden begaaet en beregningsfejl. Selskabet anlagde derfor sag ved Tribunal Fiscal Aduaneiro de Porto og paastod efteropkraevningerne annulleret. Denne retsinstans fastslog, at meddelelsen fra de groenlandske myndigheder udgjorde en tilstraekkelig begrundelse, og frifandt myndighederne.

47 Pascoal ankede denne afgoerelse til Tribunal Tributário de Segunda Instância de Lisboa.

III - Praejudicielle spoergsmaal

48 Da Tribunal Tributário de Segunda Instância var i tvivl om fortolkningen af visse faellesskabsretlige bestemmelser, besluttede den at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende syv praejudicielle spoergsmaal:

»1) Omfatter eksportoerens ansvar, jf. artikel 10, stk. 1, i bilag II til Raadets afgoerelse 86/283/EOEF af 30. juni 1986, told, der skal betales som foelge af, at varecertifikater EUR.1, der er udstedt paa grundlag af urigtige oplysninger om varernes oprindelsesstatus, annulleres?

2) Hvad er det naermere indhold og raekkevidden af adverbiet 'tillige' i artikel 201, stk. 3, andet afsnit, i EF-toldkodeksen, saerligt med henblik paa det tilfaelde, at den, der er ansvarlig for en toldovertraedelse, ifoelge nationale afgiftsregler alene haefter for toldskyld for varer, med hensyn til hvilke overtraedelsen har fundet sted?

3) Kan det princip, som foelger af Domstolens dom af 17.12.1993 i sag C-12/92, E. Huygen (Sml. I, s. 6381), offentliggjort paa s. 5 og 6 i Arbejdet ved De Europaeiske Faellesskabers Domstol og Retten i Foerste Instans, nr. 35/93, og som vedroerte frihandelsaftalen EOEF-OEstrig, anvendes paa naervaerende sag, der vedroerer fortolkningen og anvendelsen af Raadets afgoerelse 86/283/EOEF?

4) Hvad er indholdet, omfanget og raekkevidden af udtrykket resultatet af undersoegelsen i artikel 25, stk. 3, i bilag II til Raadets afgoerelse 86/283/EOEF?

5) Kan en sag om efteropkraevning i importmedlemsstaten ivaerksaettes og afsluttes, inden toldmyndighederne i eksportlandet har fremsendt resultaterne af undersoegelsen til toldmyndighederne i importlandet, og uden at importoeren er blevet gjort bekendt med resultaterne af undersoegelsen?

6) Er det i strid med retfaerdighedsprincippet og med princippet om forbud mod ugrundet berigelse paa en andens bekostning, proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om god tro, saafremt en importoer i god tro paalaegges at svare told af varer, med hensyn til hvilke der er blevet begaaet en toldovertraedelse af eksportoeren, uden at importoeren paa nogen maade har vaeret involveret?

7) Saafremt toldmyndighederne i eksportlandet har undladt at udfoere en praeventiv kontrol af eksportoerens lagre, inden varecertifikat EUR.1 blev udstedt, og den portugisiske importoer ikke har vidst dette, foreligger der da force majeure, saaledes at der ikke kan ske efteropkraevning hos importoeren?«

IV - Besvarelserne af de praejudicielle spoergsmaal

49 Jeg finder det hensigtsmaessigt at behandle spoergsmaalene i fem saerskilte afsnit: foerst skal jeg gennemgaa det foerste og andet spoergsmaal, dernaest det sjette, derefter det tredje, og herefter det fjerde og femte spoergsmaal og endelig til sidst det syvende spoergsmaal.

A - De to foerste spoergsmaal

50 De to foerste spoergsmaal tilsigter, at Domstolen definerer eksportoerens »ansvar« som omhandlet i artikel 10, stk. 1, i bilag II til afgoerelsen og i artikel 201, stk. 3, i EF-toldkodeksen og konkret angiver, om naevnte eksportoer er forpligtet til at betale told i tilfaelde af annullation af EUR.1-certifikater, naar disse er udstedt paa grundlag af urigtige oplysninger om varernes oprindelsesstatus.

51 Den nationale ret erkender, at toldkodeksen er traadt i kraft efter toldskyldens opstaaen (punkt 3, sidste punktum, i forelaeggelseskendelsen), men anmoder alligevel om en fortolkning af artikel 201 i toldkodeksen, idet denne genoptog de tidligere bestemmelser, som var blevet ophaevet, nemlig artikel 2 og 3 i forordning nr. 1031/88 (13) om samme spoergsmaal.

52 Disse to spoergsmaal frembyder klart problemer med hensyn til deres antagelse til realitetsbehandling.

53 Den portugisiske regering og Kommissionen finder, at andet spoergsmaal maa afvises fra realitetsbehandling, fordi toldkodeksen foerst fandt anvendelse fra den 1. januar 1994, mens de faktiske omstaendigheder i sagen gaar tilbage til 1988 og 1989 og foelgelig omfattes af den i toldkodeksen tidligere eksisterende ordning. De anfoerer, at efter Domstolens faste praksis (14) har besvarelsen af dette spoergsmaal ingen forbindelse med genstanden for hovedsagen, hvorfor en besvarelse heraf ikke er noedvendig for tvistens loesning.

54 Kommissionen haevder, at toldkodeksen udelukkende finder anvendelse paa Faellesskabets toldomraade, som i henhold til artikel 3 ikke omfatter Groenland. Kommissionen anfoerer ogsaa, at i henhold til toldkodeksens artikel 2, stk. 2, finder visse af dens bestemmelser ogsaa anvendelse uden for Faellesskabets toldomraade, enten paa grundlag af saerlige forskrifter eller som foelge af internationale aftaler. Kommissionen mener i oevrigt, at da der rent faktisk foreligger en saerordning (nemlig afgoerelse 86/283) om det gensidige samarbejde mellem OLT, hvorunder Kommissionen ogsaa henregner Groenland og Faellesskabet, indeholder naevnte afgoerelse alene en ordning om kontrol af varernes oprindelse med henblik paa en praeferencetoldbehandling, men omhandler ikke spoergsmaalet om, hvem der er debitor for importtold i tilfaelde af urigtige oplysninger i varens oprindelsesangivelse. Kommissionen konkluderer herefter, at toldkodeksens bestemmelser ikke kan paaberaabes i denne sag.

55 Jeg mener, uafhaengigt af det anfoerte, at der foreligger en endnu vigtigere grund til ikke at besvare disse to spoergsmaal. I henhold til portugisisk ret er den ansvarlige for betaling af efteropkraevning af told den person, som har begaaet toldovertraedelsen, hvorfor den nationale ret er i tvivl om, om de faellesskabsretlige bestemmelser, som de to foerste praejudicielle spoergsmaal vedroerer, ikke giver mulighed for at udlede et tilsvarende princip, i henhold til hvilke eksportoerens ansvar udelukker paalaeggelse af ansvar for en importoer i god tro (15).

56 Denne argumentation stoettes imidlertid paa en fejlfortolkning af de faellesskabsretlige bestemmelser. Uanset om man i hovedsagen anvender artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1031/88 eller artikel 201, stk. 3, i toldkodeksen, er klarereren/importoeren under alle omstaendigheder debitor. Tredjemands eventuelle ansvar er ikke tilstraekkeligt til at fritage foerstnaevnte for ansvaret.

57 Eftersom de faellesskabsretlige bestemmelser skal forstaas saaledes, finder jeg ikke, der er anledning til at behandle bestemmelserne i portugisisk ret om eksportoerens ansvar.

58 Under disse omstaendigheder og uafhaengigt af, om bestemmelsen i toldkodeksen finder anvendelse paa hovedsagen, eller om denne bestemmelse i denne sag kan anvendes paa en eksportoer i Groenland, mener jeg ikke, der er anledning til at besvare de to foerste praejudicielle spoergsmaal, idet det staar klart, at disse spoergsmaal er baseret paa en fejlfortolkning af faellesskabsretten, og at eksportoerens eventuelle ansvar er tilstraekkeligt til at fritage importoeren for ansvar, hvorfor en hvilken som helst besvarelse ikke vil kunne hjaelpe den nationale retsinstans til at afgoere den sag, som verserer for den.

B - Sjette spoergsmaal

59 Den nationale ret oensker med det sjette spoergsmaal oplyst, om den omstaendighed, at en importoer i god tro paalaegges at svare told, naar denne told paalaegges efter annullation af EUR.1-certifikater, som er blevet udstedt paa grundlag af eksportoerens urigtige angivelser med hensyn til varernes oprindelse, er i strid med »retfaerdighedsprincippet«, samt med princippet om forbud mod ugrundet berigelse paa en andens bekostning, proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og princippet om god tro.

60 Den nationale ret har ved disse spoergsmaal henvist til en bestemmelse i den portugisiske forfatning, hvorefter de offentlige myndigheder skal handle under overholdelse af »retfaerdighedsprincippet« og herefter anfoert, at de portugisiske toldmyndigheder ikke kan paalaegge borgere »uretfaerdige afgifter«, som det paahviler tredjemaend at betale. Den nationale ret anfoerer herved, at der ikke kun er tale om en tilsidesaettelse af »retfaerdighedsprincippet«, men ogsaa om, at ophavsmanden til en toldovertraedelse ugrundet opnaar en berigelse.

61 Den nationale ret har desuden anfoert, at den omstaendighed, at en importoer i god tro anses for debitor, strider mod proportionalitetsprincippet, eftersom den omstaendighed, at en importoer i god tro paalaegges told, selv om han ikke har deltaget i toldovertraedelsen, rammer vedkommende uigenkaldeligt og derfor gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at beskytte faellesskabsinteresserne. Endvidere finder den nationale ret, at denne loesning strider mod retssikkerhedsprincippet, idet »den tilsidesaetter kontraktgrundlaget og i vaesentlig grad aendrer de omstaendigheder, som laa til grund for parternes kontraktindgaaelse«.

62 Den nationale ret henviser endelig til, at der foreligger en alvorlig tilsidesaettelse af god tros-princippet, fordi importoerens forpligtelse til at betale told ikke hoerer til de risici, som kan forventes i forbindelse med de kontrakter, det drejer sig om i denne sag, hvor der er tale om en international kontrakt om salg af varer og ikke en risikokontrakt. Den nationale ret finder desuden, at Domstolens praksis, saadan som den fremgaar af dommen af 11. december 1980 i sagen Acampora (16), hvorefter en importoer i god tro maa kunne bedoemme, hvilke risici der findes paa det paagaeldende marked og indkalkulere dem som normale ulemper i forbindelse med handelen, ikke tager hensyn til den saerlige karakter af internationale salgskontrakter.

63 Jeg har tidligere anfoert, at efter faellesskabslovgivningen er importoeren/klarereren under alle omstaendigheder debitor for efterfoelgende toldskyld. Endvidere har jeg anfoert, at god tro efter gaeldende lovgivning ikke hoerer til de grunde, der kan foere til toldskyldens ophoer (17).

64 Jeg mener, at importoerens gode tro efter Domstolens praksis ikke fritager importoeren for ansvar med hensyn til efterfoelgende toldbetaling.

65 I sagen Acampora (18) var der blevet forelagt praejudicielle spoergsmaal vedroerende en importoers afslag paa at betale toldskyld, som var opstaaet ved indfoersel af varer fra et tredjeland. Denne erhvervsdrivende havde profiteret af en praeferencetoldbehandling, idet han havde angivet, at de importerede varer havde »oprindelse« i et land, som Faellesskabet havde indroemmet toldpraeferencer. En efterfoelgende kontrol gennemfoert af de paagaeldende toldmyndigheder viste imidlertid, at disse varer ikke opfyldte betingelserne for anvendelse af praeferenceordningen.

66 Domstolen har erkendt den vanskelige stilling, som en importoer i god tro befinder sig i, der i sidste instans paalaegges at efterbetale told, men har dog givet faellesskabsinteressen forrang, og anerkendt, at en saadan told kan opkraeves. Domstolen har saaledes dels anerkendt, at »muligheden for at foretage en undersoegelse, efter at indfoerslen har fundet sted, og uden at importoeren forud er blevet underrettet herom, kan paafoere denne vanskeligheder, naar han er i god tro, men paa grundlag af fejlagtige certifikater eller certifikater, som uden hans viden er forfalskede, har indfoert varer i henhold til toldpraeferenceordningen«, men har dog tilfoejet, »for det foerste ... at selskabet ikke boer baere de skadelige foelger af en ukorrekt adfaerd hos personer, der leverer varer til statsborgere i Faellesskabet, for det andet ... at importoeren kan anlaegge erstatningssag mod den, der har forfalsket certifikatet, og for det tredje, at en paapasselig erhvervsdrivende, der kender de gaeldende regler, samtidig med at han vurderer, hvilket udbytte en handel med praeferencebetingede varer kan indbringe, maa kunne bedoemme, hvilke risici der findes paa det paagaeldende marked, og indkalkulere dem som normale ulemper i forbindelse med handelen« (19).

67 Jeg mener, at den af Domstolen antagne loesning i naevnte sag ogsaa maa kunne tjene som udgangspunkt for denne sag. Denne opfattelse afviser den nationale ret, idet den finder, at en saadan loesning ikke kan anvendes paa kontrakterne i denne sag, hvor der er tale om en international kontrakt om salg af varer og ikke en risikokontrakt. Den nationale ret har dog intet sted redegjort for »de saertraek«, der skulle vaere forbundet med en saadan kontrakt, eller hvorfor disse saertraek skulle udelukke anvendelse af dommen i sagen Acampora paa denne sag.

68 Med hensyn til tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet paa grund af, at en erhvervsdrivende i god tro efterfoelgende paalaegges told, skal jeg understrege, at den omstaendighed, at importoeren/klarereren paalaegges at betale, klart er et egnet middel til at goere det muligt for Faellesskabet at opnaa den told, det har krav paa. Denne foranstaltning gaelder for importoererne, fordi der er tale om personer, som er kendt af toldmyndighederne alene paa grund af deres angivelser om overgangen til fri omsaetning af de varer, som er undergivet told. Foranstaltningen er derfor ogsaa noedvendig, fordi en toldfritagelse for importoeren/klarereren ville indebaere, at Faellesskabet maatte baere de skadelige foelger af ukorrekt adfaerd hos dets borgeres leverandoerer.

69 Som Kommissionen med rette har anfoert (punkt 13 i dens skriftlige indlaeg), er den ordning om efteropkraevning af told, som faellesskabslovgiver har indfoert, et udtryk for en rimelig afvejning mellem modsatte interesser: paa den ene side det offentliges interesse i en korrekt anvendelse af bestemmelserne om opkraevning af told, paa den anden side saavel de erhvervsdrivendes interesse i ikke at blive straffet for forhold, som ikke kan tilregnes dem, som interessen hos andre erhvervsdrivende, der efter forudgaaende at have truffet alle mulige foranstaltninger for i videst omfang at nedsaette risikoen for et objektivt ansvar, herefter opgiver visse importforretninger, fordi disse findes at vaere af tvivlsom vaerdi (20).

70 Foelgelig er det forhold, at en importoer i god tro efterfoelgende paalaegges told, saavel noedvendigt og egnet til at naa det maal, der lovligt forfoelges, og de dermed forbundne ulemper overskrider ikke fordelene herved (21).

71 Den nationale ret har henvist til Domstolens praksis (22), hvorefter forbuddet mod ugrundet berigelse fra en tredjemand er et generelt faellesskabsretligt princip og anfoert, at det forhold, at en importoer i god tro paalaegges told strider mod dette princip, fordi toldovertraederen herved opnaar en ugrundet berigelse.

72 Uafhaengig af, om der foreligger et generelt princip som angivet af den nationale ret, mener jeg, at der ikke i denne sag er tale om ugrundet berigelse for eksportoeren, som indebaerer en nedsaettelse af en i god tro vaerende importoers formue, eftersom, saaledes som Domstolen ogsaa har fastslaaet i dommen i sagen Acampora (23), importoeren kan anlaegge erstatningssag med henblik paa fra eksportoeren at opnaa tilbagebetaling af de beloeb, importoeren har erlagt.

73 Med hensyn til det af den nationale ret paaberaabte »retfaerdighedsprincip«, som ifoelge retten binder administrationen og udelukker muligheden for at paalaegge en importoer i god tro »uretfaerdige afgifter«, naar toldovertraedelsen er blevet begaaet af eksportoeren, skal jeg fastslaa, at faellesskabsretten ikke indeholder et saadant overordnet generelt retsprincip (24).

74 Jeg finder det under alle omstaendigheder noedvendigt at understrege foelgende: 1) I henhold til artikel 4, stk. 2, litra c), i Kommissionens forordning nr. 3799/86 om godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter (25) foreligger der ikke i sig selv saerlige omstaendigheder, der skyldes forhold, hvor den berettigede hverken har begaaet urigtigheder eller gjort sig skyldig i aabenlys forsoemmelse, naar der for varer, der angives til fri omsaetning med henblik paa indroemmelse af praeferencetoldbehandling, endog i god tro fremlaegges dokumenter, som senere viser sig at vaere falske, forfalskede eller ugyldige til opnaaelse af denne praeferencetoldbehandling; 2) Domstolen har fastslaaet, at naevnte bestemmelse i forordning nr. 3799/86 er gyldig (26), og at bestemmelsen ikke i unoedvendig grad begraenser den generelle lighedsgrundsaetning i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79. Domstolen henviste herved til sin faste praksis (27), at »efterfoelgende kontrol i vidt omfang bliver nytteloese, saafremt anvendelsen af falske certifikater i og for sig kunne begrunde en fritagelse«. Domstolen tilfoejede (28), at »den modsatte loesning [kan] modvirke de erhvervsdrivendes paapasselighed og paafoere det offentlige en risiko, som de erhvervsdrivende som udgangspunkt skal baere«.

75 Den nationale ret henviser ogsaa til retssikkerhedsprincippet og anfoerer, at det strider mod dette princip efterfoelgende at paalaegge importoerer i god tro told.

76 I henhold til Domstolens faste praksis (29) kraever hensynet til retssikkerheden, at de retsforskrifter, paa grundlag af hvilke institutionerne udoever deres befoejelser og de retsundergivne deres erhvervsvirksomhed, er klare og praecise. Jeg mener ikke, at dette princip er tilsidesat ved efterfoelgende at paalaegge en importoer i god tro betaling af told. Ordningen om efteropkraevning af told, som faellesskabslovgiver har indfoert, indeholder udtrykkeligt mulighed for efterfoelgende undersoegelse og kontrol af paalaeggelse af told, naar det godtgoeres, at visse varer retsstridigt er blevet toldfrit indfoert.

77 Den nationale ret henviser endelig til kontraktgrundlaget, som skulle udelukke efterfoelgende at paalaegge en importoer i god tro at betale told, fordi dette vaesentligt aendrer de betingelser, som laa til grund for parternes aftale.

78 Jeg mener, at denne henvisning til kontraktgrundlaget og de kontraktlige forbindelser alene kan vedroere forholdet mellem importoerer og eksportoerer. Dette forhold kan foelgelig overhovedet ikke paavirke en importoers forhold til medlemsstatens toldmyndigheder, saaledes at importoeren i kraft heraf fritages for sine forpligtelser til eventuelt efterfoelgende at betale importtold.

79 Jeg maa derfor fastslaa, at det hverken strider imod princippet om forbuddet mod ugrundet berigelse, proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet eller princippet om god tro efterfoelgende at paalaegge en importoer i god tro at betale told.

C - Tredje spoergsmaal

80 Dommen af 7. december 1993 i sagen Huygen m.fl. (30) (herefter »Huygen-dommen«), er saerdeles relevant for det tredje praejudicielle spoergsmaal. Importstatens myndigheder var i denne sag ude af stand til at afgoere varernes faktiske oprindelse. Det fremgaar af punkt 1 og 2 i konklusionen til denne dom, at naar udfoerselslandet meddeler importstatens myndigheder, som har anmodet om en efterfoelgende kontrol, at de ikke kan fastslaa en vares faktiske oprindelse, er indfoerselslandets myndigheder ikke med henblik paa opkraevning af ikke-erlagt told bundet heraf, men kan tage hensyn til andre beviser for varens oprindelse.

81 I henhold til den portugisiske regering adskiller Huygen-dommen sig paa flere punkter fra naervaerende sag, idet a) de groenlandske myndigheder i denne sag uden forbehold havde meddelt, at EUR.1-certifikaterne burde annulleres, b) naar resultatet af kontrollen ikke er klart med hensyn til certifikaternes gyldighed, er de undersoegelser, som kan gennemfoeres af indfoerselslandets myndigheder ikke en forpligtelse, men alene en mulighed og c) for saa vidt Domstolen har truffet afgoerelse med hensyn til visse konkrete omstaendigheder, kan denne afgoerelse ikke automatisk udvides til ogsaa at omfatte andre forhold. Den portugisiske regering fastslaar endvidere, at naar eksportlandets myndigheder over for importstatens kompetente myndigheder attesterer, at EUR.1-certifikater ikke er blevet udstedt i henhold til reglerne i afgoerelsens bilag II, er resultaterne af kontrollen uden videre bindende for importstatens myndigheder, hvorfor resultaterne udgoer tilstraekkeligt grundlag til at begrunde certifikaternes annullation.

82 Jeg mener, at den nationale rets spoergsmaal reelt er, om importlandets toldmyndigheder under hensyn til afgoerelse 86/283 med urette ansaa sig for definitivt bundet af den meddelelse, som blev tilstillet dem af eksportlandets toldmyndigheder i forbindelse med den af denne sidstnaevnte foretagne efterfoelgende kontrol af EUR.1-certifikaterne, skoent den havde kunnet og burde have truffet alle noedvendige foranstaltninger for at afgoere varernes faktiske oprindelse.

83 Artikel 25, stk. 3, i bilag II til afgoerelsen bestemmer, at resultatet af den undersoegelse af EUR.1-certifikaterne, som er foretaget paa anmodning af toldmyndighederne i importmedlemsstaten, -landet eller -territoriet inden hoejst tre maaneder af disse myndigheder meddeles eksportlandets toldmyndigheder. Bestemmelsen fastsaetter ogsaa, at naar toldmyndighederne i medlemsstaten, -landet eller -territoriet og myndighederne i medlemsstaten, -landet eller -territoriet ikke mellem sig har kunnet afgoere eventuelle indsigelser eller indsigelserne rejser spoergsmaal med hensyn til fortolkningen af bilag II, skal spoergsmaalet paa anmodning fra medlemsstatens myndigheder eller myndighederne i de oversoeiske lande eller territorier forelaegges det Vareoprindelsesudvalg, der er nedsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 802/68 (31).

84 Importstatens mulighed for at bestride resultatet af undersoegelsen og bl.a. artikel 25, stk. 3, i bilag II til afgoerelsen, hvorefter tvister skal forelaegges Vareoprindelsesudvalget, viser efter min mening, at eksportlandets toldmyndigheders svar/meddelelse, som indeholder resultaterne af undersoegelsen, ikke automatisk binder importmedlemsstatens toldmyndigheder saaledes, at disse uden videre er forpligtet til at traeffe afgoerelse om, at der efterfoelgende skal betales importtold paa grundlag af resultatet af undersoegelsen. Disse myndigheder ville derimod vaere forpligtet hertil, saafremt de ikke forelaegger sagen for Vareoprindelsesudvalget.

85 Det strider efter min mening mod de relevante faellesskabsbestemmelser, at importstatens toldmyndigheder anser sig forpligtet til at traeffe en afgoerelse paa grundlag af de konstateringer vedroerende EUR.1-certifikaternes gyldighed, som eksportlandets toldmyndigheder har anfoert, og afslaar at bedoemme resultaterne med henblik paa, om der er anledning til at anfaegte dem over for Vareoprindelsesudvalget (32).

86 Det er tilsyneladende dette, der er sket i hovedsagen, idet det i forelaeggelseskendelsen anfoeres, at »la Conferência Final da Alfândega do Porto (kontrolmyndigheden for endelig fastsaettelse af told i Porto) ved modtagelse af meddelelsen fra de groenlandske toldmyndigheder ansaa sig for bundet af denne meddelelse og uden at soege at fastslaa varernes faktiske oprindelse fremsatte fire krav om efterbetaling over for sagsoegte. Det er disse krav, som foerte til de anfaegtede efteropkraevningssager ...«

D - Fjerde og femte spoergsmaal

87 Den nationale ret oensker med sit fjerde og femte spoergsmaal oplyst dels, hvad der er indholdet af udtrykket »resultatet af undersoegelsen« i artikel 25, stk. 3, i bilag II til afgoerelse 86/283, og dels hvilke virkninger meddelelsen om disse resultater, som eksportlandets toldmyndigheder fremsendte til eksportlandets toldmyndigheder, har.

88 Kommissionen har anfoert, at det fjerde spoergsmaal maa afvises fra realitetsbehandling. Kommissionen mener, at undersoegelsen efter artikel 25, stk. 3, i bilag II til afgoerelsen ikke har fundet sted i denne sag. Den undersoegelse kunne i oevrigt ikke ifoelge Kommissionen have fundet sted, eftersom de groenlandske myndigheder efter en kontrol paa stedet selv havde konstateret, at de udfaerdigede certifikater var ugyldige. Kommissionen mener derfor, at dette forhold indebaerer, at relevansen af dette spoergsmaal for tvistens udfald et tvivlsom.

89 Jeg skal hertil anfoere, at paa grundlag af det af den nationale ret oplyste, anmodede importmedlemsstatens toldmyndigheder om, at der blev foretaget en undersoegelse af de fire EUR.1-certifikater, som var udfaerdiget for de partier torsk, der var blevet indfoert i Portugal. Spoergsmaalet om, hvorvidt denne undersoegelse var den af naevnte bestemmelse omhandlede, altsaa en undersoegelse paa importmedlemsstatens toldmyndigheders anmodning, henhoerer under bedoemmelsen af de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, hvilken bedoemmelse udelukkende paahviler den nationale ret (33). Men da det forelagte spoergsmaal vedroerer fortolkningen af en faellesskabsbestemmelse, som har en vis sammenhaeng med hovedsagens indhold, boer Domstolen efter min mening besvare det (34).

90 Den nationale ret mener, at den meddelelse, hvorved eksportlandets toldmyndigheder anmodede om annullation af EUR.1-certifikaterne, ikke er en meddelelse om resultatet af en efterfoelgende undersoegelse, foretaget efter anmodning af importstatens toldmyndigheder, men alene en oplysning. Den nationale ret stiller herefter spoergsmaalet (punkt 4 i forelaeggelseskendelsen), om resultatet af undersoegelsen skal ledsages af en detaljeret angivelse af den foretagne kontrol i eksportoerens lokaler samt indeholde en faktisk og retlig begrundelse for den af dem dragne konklusion om, at EUR.1-certifikaterne ikke var behoerigt udstedt.

91 Selskabet Pascoal har anfoert, at efteropkraevningerne af indfoerselstold var ugyldige, fordi de ikke var begrundet. Selskabet har anfoert, at meddelelsen ikke indeholdt nogen fremstilling af de omstaendigheder, som havde foranlediget eksportlandets toldmyndigheder til at erklaere EUR.1-certifikaterne ugyldige (35). Selskabet har derfor ikke vaeret i stand til at forsvare sig mod afgoerelsen fra importlandets toldmyndigheder, netop fordi det ikke var bekendt med grundene til annullationen af EUR.1-certifikaterne.

92 Kommissionen finder, at formaalet med den nationale rets femte spoergsmaal er at faa oplyst, om der kan ivaerksaettes en sag om efteropkraevning, naar den undersoegelse af certifikaterne, som er fastsat i artikel 25, stk. 3, i bilag II til afgoerelsen, ikke er foretaget, eller inden resultatet af en saadan undersoegelse foreligger; Kommissionen mener med andre ord, at spoergsmaalet tilsyneladende er, om en anmodning om efterfoelgende undersoegelse eller rettere sagt modtagelsen af resultatet af denne undersoegelse er en uomgaengelig betingelse for at indlede en sag om efteropkraevning. Ifoelge Kommissionen indeholder hverken ordlyden eller aanden i de paagaeldende bestemmelser nogen loesning paa dette spoergsmaal. Foelgelig mener Kommissionen, at en sag om efterfoelgende efteropkraevning kan indledes, selv om der ikke foreligger en saadan undersoegelse, naar importstatens toldmyndigheder raader over alle de oplysninger, der er noedvendige for ikke at anerkende varens angivne oprindelse og se bort fra det fremsendte certifikat.

93 Den besvarelse, som jeg har givet paa det tredje praejudicielle spoergsmaal, indeholder allerede en loesning paa de spoergsmaal, jeg nu behandler. Jeg skal erindre om, at i henhold til artikel 25, stk. 3, i bilag II til afgoerelsen, kan toldmyndighederne i importmedlemsstaten, -landet eller -territoriet anfaegte resultatet af en undersoegelse af EUR.1-certifikatet, der er foretaget paa deres anmodning af toldmyndighederne i eksportlandet ved at indbringe spoergsmaalet for det Vareoprindelsesudvalg, der er nedsat ved forordning nr. 820/68, men er, naar importstatens toldmyndigheder ikke udnytter denne mulighed, bundet af resultaterne af den undersoegelse, der er gennemfoert af eksportlandets toldmyndigheder.

94 Jeg mener, at en importmedlemsstat kun kan udnytte den mulighed for at indbringe sagen for Vareoprindelsesudvalget, som er hjemlet i artikel 25, stk. 3, i bilag II til afgoerelsen, saafremt den af eksportlandets toldmyndigheder fremsendte meddelelse saetter importmedlemsstaten i stand til at danne sig en mening om, hvorvidt den kan anse resultaterne for tilfredsstillende, og om der kan faestes lid til deres rigtighed. Eksportlandets toldmyndigheder kan derfor ikke, hvis dette skal vaere muligt, under nogen omstaendigheder alene fremsende en kortfattet besvarelse.

95 Resultaterne af undersoegelsen skal efter min mening goere det muligt at afgoere, om det anfaegtede certifikat stadig gaelder for de faktisk udfoerte varer, og foelgelig, om disse varer faktisk kan blive omfattet af praeferenceordningen. Artikel 25, stk. 3, angiver ganske vist ikke omfanget af de oplysninger, der skal ledsage resultatet af undersoegelsen, og formaalet med denne bestemmelse er ikke at kontrollere, om den administrative afgoerelse, som annullerer EUR.1-certifikatet, er gyldig eller er tilstraekkeligt begrundet. Af hensyn til samarbejdet mellem toldmyndighederne maa resultatet af undersoegelsen dog vaere klart og utvetydigt angivet, og boer kunne saette importstatens toldmyndigheder i stand til at afgoere, om de certifikater, som er blevet undersoegt, er gyldige. Da importmedlemsstatens toldmyndigheder, naar den er underrettet om de paagaeldende resultater, i tvivlstilfaelde kan indbringe sagerne for Vareoprindelsesudvalget, skal eksportlandets toldmyndigheders meddelelse indeholde en redegoerelse for de grunde, som har vaeret afgoerende for disses konklusion, nemlig grundene til, at udstedelsen af EUR.1-certifikaterne er blevet kendt retsstridige. Eller med andre ord, resultaterne af undersoegelsen skal indeholde en vis forklaring, en klar begrundelse, saaledes at adressaten kan udnytte den mulighed, som indroemmes i henhold til de naevnte bestemmelser. Denne betingelse kan ikke anses for opfyldt, naar eksportlandets toldmyndigheders besvarelse er for kortfattet.

96 Besvarelsen/meddelelsen fra eksportlandets toldmyndigheder opfylder ikke i denne sag disse krav. Meddelelsen var maaske klar nok med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt toldmyndighederne ansaa certifikaterne for gyldige (36), men meddelelsen angav ikke de grunde, som konklusionen er baseret paa. Forklaringerne fremkom senere, nemlig ved fremsendelsen af undersoegelsesrapporten.

97 Henset til det ovenfor anfoerte og bl.a. til min gennemgang af det tredje spoergsmaal, mener jeg, at en simpel meddelelse, som fremsendes af eksportlandets toldmyndigheder, ikke kan anses for en meddelelse af resultatet af undersoegelsen som omhandlet i artikel 25, stk. 3, i bilag II til afgoerelsen, og heller ikke kan anvendes af importmedlemsstatens toldmyndigheder til at indlede og saa meget mindre til at gennemfoere en sag om efteropkraevning af importtold (37).

98 Den nationale ret anfoerer ogsaa (punkt 4.4. i forelaeggelseskendelsen), at endog undersoegelsesrapporten var ufuldstaendig, eftersom eksportlandets toldmyndigheder ikke var i stand til noejagtigt at angive torskens oprindelse, men alene angav, at der ikke var tale om groenlandsk torsk. Under hensyn til det anfoerte og for saa vidt som grundene til, at EUR.1-certifikaterne ikke var blevet behoerigt udstedt, klart fremgaar af resultatet af undersoegelsen, mener jeg, at eksportlandets toldmyndigheders undladelse ikke er saa vigtig, at den kan ugyldiggoere den undersoegelsesrapport, som de fremsendte til importstatens toldmyndigheder (38).

99 Det spoergsmaal, som dernaest maa besvares, er, om og hvornaar importoeren/deklarereren skal underrettes om resultatet af undersoegelsen, naar importoeren ikke var bekendt med de omstaendigheder, hvorunder eksporten fandt sted, og derfor forlod sig paa eksportoeren med hensyn til EUR.1-certifikaternes aegthed, og foerst efter sagen om efteropkraevning af told afkraeves det herfor skyldige beloeb. Behandlingen af dette spoergsmaal er overfloedigt, saafremt det laegges til grund, at en simpel oplysning ikke udgoer en meddelelse af resultatet af undersoegelsen. Da jeg imidlertid finder dette spoergsmaal af grundlaeggende betydning, eftersom det har naer sammenhaeng med overholdelsen af retten til kontradiktion, mener jeg imidlertid, at Domstolen boer besvare det.

100 I henhold til Domstolens faste praksis (39) »er under enhver procedure, der ivaerksaettes over for en person, og som kan munde ud i en retsakt, der indeholder et klagepunkt mod den paagaeldende, retten til kontradiktion et grundlaeggende faellesskabsretligt princip, som skal overholdes, selv om der ikke er fastsat nogen bestemmelse vedroerende den paagaeldende procedure«. Som Domstolen understregede, indebaerer dette princip, »at de adressater for en beslutning, hvis interesser i vaesentlig grad beroeres deraf, skal have mulighed for at goere deres synspunkter gaeldende« og princippet skal sikre, »at enhver person, over for hvem en afgoerelse kan vaere bebyrdende, hoeres, foer afgoerelsen traeffes«.

101 Den grundlaeggende forpligtelse til at overholde retten til kontradiktion, som ogsaa paahviler de nationale myndigheder i deres forhold til de paagaeldende (40), indebaerer efter min mening, at importmedlemsstatens toldmyndigheder, inden de afslutter deres sag om efteropkraevning af importtold, skal give den eventuelle debitor, f.eks. importoeren/klarereren, mulighed for at fremsaette bemaerkninger, hvilket indebaerer, at disse myndigheder skal meddele dem de vaesentligste grunde til, at de har fundet, at EUR.1-certifikaterne, som er blevet fremlagt, ikke kan vaere omfattet af praeferenceordningen.

E - Syvende spoergsmaal

102 Den nationale ret oensker med sit syvende spoergsmaal oplyst, i hvilket omfang importoeren kan paaberaabe sig »force majeure« for at undgaa efteropkraevning af importtold, naar eksportlandets myndigheder har undladt at udfoere en praeventiv kontrol af eksportoerens lagre, inden varecertifikat EUR.1 blev udstedt, og det importerende selskab ikke har kunnet gardere sig mod denne undladelse.

103 Det fremgaar af Domstolens faste praksis, at »i mangel af udtrykkelige bestemmelser forudsaetter anerkendelse af force majeure, at virkningerne af den udefra kommende aarsag, de retsundergivne paaberaaber sig, er i den grad uafvendelige og uundgaaelige, at det bliver umuligt for de paagaeldende at opfylde deres forpligtelser« (41). Ved begrebet force majeure »skal forstaas de helt usaedvanlige og uforudsigelige omstaendigheder, som den paagaeldende erhvervsdrivende ikke har nogen indflydelse paa, og som han ikke har mulighed for at afvaerge, ogsaa selv om han udviser den stoerst mulige paapasselighed, saaledes at handlinger fra de offentlige myndigheders side efter omstaendighederne kan udgoere et tilfaelde af force majeure« (42).

104 Det fremgaar af artikel 8, stk. 2, i bilag II til afgoerelsen, at eksportstatens myndigheder med henblik paa at efterproeve varernes oprindelse »har ret til at kraeve enhver form for dokumentation og at foretage enhver form for kontrol, som de maatte finde hensigtsmaessig«. Eksportstatens myndigheder har saaledes ikke pligt, men ret til at foretage en saadan kontrol.

105 Under hensyn til begrebet force majeure som tidligere defineret og naevnt i artikel 8, stk. 2, mener jeg, at en paapasselig erhvervsdrivende burde vaere klar over, at eksportlandets toldmyndigheder alene har ret til at foretage en kontrol og foelgelig ikke boer anse det for fuldstaendig uforudsigeligt, at EUR.1-certifikatet paa grund af en manglende systematisk kontrol indeholder en fejl.

V - Forslag til afgoerelse

106 Paa grundlag af det ovenfor anfoerte skal jeg foreslaa at besvare de af Tribunal Tributário de Segunda Instância de Lisboa stillede spoergsmaal saaledes:

»1) At paalaegge en importoer, som var i god tro med hensyn til gyldigheden af EUR.1-varecertifikater, der senere blev annulleret efter en efterfoelgende kontrol, efteropkraevning af told, strider hverken mod princippet om god tro, om forbuddet mod ugrundet berigelse eller mod proportionalitets- og retssikkerhedsprincippet.

2) Resultatet af en undersoegelse gennemfoert i henhold til artikel 25, stk. 3, i Raadets afgoerelse 86/283/EOEF af 30. juni 1986 om de oversoeiske landes og territoriers associering med De Europaeiske OEkonomiske Faellesskaber af eksportlandets toldmyndigheder binder ikke uden videre importmedlemsstatens toldmyndigheder, eftersom disse har mulighed for at anfaegte resultatet ved at indbringe sagen for Vareoprindelsesudvalget, som blev oprettet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 802/68 af 27. juni 1968 om den faelles definition af begrebet varers oprindelse.

3) a) Artikel 25, stk. 3, i bilag II til Raadets afgoerelse 86/283 skal fortolkes saaledes, at udtrykket 'resultatet af undersoegelsen meddeles' vedroerer eksportlandets toldmyndigheders konklusioner, som disse, ledsaget af en klar redegoerelse for deres grundlag, skal meddele importstatens toldmyndigheder vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt det anfaegtede EUR.1-certifikat finder anvendelse paa varer, der faktisk er eksporteret, og foelgelig, om de paagaeldende varer faktisk kan vaere omfattet af praeferenceordningen.

b) Inden en sag om efteropkraevning af importtold kan indledes og afsluttes af importstaten, -landet eller -territoriet, skal eksportlandets toldmyndigheder inden for en frist paa hoejst tre maaneder meddele importstatens toldmyndigheder resultatet af den foretagne undersoegelse, og importoeren skal vaere blevet gjort bekendt hermed og have haft mulighed for at kunne fremsaette sine bemaerkninger.

4) Den omstaendighed, at eksportlandets toldmyndigheder ikke har gennemfoert nogen kontrol inden udstedelsen af EUR.1-certifikatet, hvis annullation har foert til efterfoelgende fastsaettelse af importtold, er ikke et tilfaelde af force majeure, der kan paaberaabes af en importoer med henblik paa fritagelse for forpligtelsen til at betale det paagaeldende beloeb i importtold«.

(1) - Raadets afgoerelse af 30.6.1986 om de oversoeiske landes og territoriers associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 175, s. 1).

(2) - Den 1.3.1990 traadte Raadets afgoerelse 91/482/EOEF af 25.7.1991 om de oversoeiske landes og territoriers associering med Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 263, s. 1) i kraft. I henhold til afgoerelsens artikel 240, stk. 1, finder den anvendelse for ti aar.

(3) - EFT L 179, s. 31.

(4) - EFT L 201, s. 15.

(5) - EFT L 102, s. 5.

(6) - EFT L 302, s. 1.

(7) - EFT L 197, s. 1. Disse spoergsmaal er siden 1.1.1994 reguleret af EF-toldkodeksen, naevnt ovenfor i fodnote 6.

(8) - EFT L 175, s. 1. Dette spoergsmaal er siden den 1.1.1994 reguleret af EF-toldkodeksen, naevnt ovenfor i fodnote 6.

(9) - EFT L 286, s. 1.

(10) - EFT L 352, s. 19.

(11) - De paagaeldende EUR.1-certifikater er dateret og nummereret saaledes: nr. 76 092 af 6.9.1988, nr. 76 106 af 19.9.1988, nr. 77 525 og nr. 77 526 af 14.7.1989.

(12) - Det drejer sig om bestemmelserne i bilag II til afgoerelse 86/283.

(13) - Naevnte forordning i fodnote 5.

(14) - Konkret henviser de til praemis 17 ff. i dom af 16.7.1992, sag C-343/90, Lourenço Dias, Sml. I, s. 4673.

(15) - Selskabet Pascoal og den nationale ret anfoerer, at efter portugisisk ret er alene eksportoeren ansvarlig for betaling af importtold, som opkraeves efterfoelgende, naar hans adfaerd er ansvarspaadragende, medmindre importoeren kan anses for medansvarlig. Den portugisiske regering mener derimod, at eksportoeren efter portugisisk ret kun er ansvarlig for betaling af importtold, saafremt de omtvistede varer tilhoerer den person, der har begaaet overtraedelsen. I alle andre tilfaelde, nemlig naar varerne tilhoerer personer, som ikke har deltaget i toldovertraedelsen, er disse alene ansvarlige for toldbeloebet. Den portugisiske regering konkluderer, at efter portugisisk ret er importoeren altid alene ansvarlig for betaling af det samlede toldbeloeb.

(16) - Sag 827/79, Sml. s. 3731.

(17) - Jf. artikel 9, stk. 1 og 2, litra a), i direktiv 79/623, anfoert i fodnote 3; artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 2144/87, anfoert i fodnote 4, og artikel 233 i toldkodeksen, anfoert i fodnote 6.

(18) - Naevnt ovenfor i fodnote 16.

(19) - Praemis 8.

(20) - Generaladvokat Gulmann fremfoerte i sit forslag til afgoerelse i sagen Huygen m.fl. (punkt 29, sidste punktum), at »importoeren maa naturligvis vaere indstillet paa, at han loeber en risiko, saafremt han kontraherer med en eksportoer uden forinden at sikre sig, at denne er i besiddelse af dokumentation for varernes oprindelse. Kan eksportoeren i strid med sine forpligtelser ... ikke fremlaegge den fornoedne dokumentation, maa importoeren baere foelgerne heraf i form af betaling af told«. Denne sag foerte til dom af 7.12.1993 (sag C-12/92, Sml. I, s. 6381).

(21) - Vedroerende proportionalitetsprincippet jf. bl.a. dom af 11.7.1989, sag 265/87, Schraeder, Sml. s. 2237, praemis 21, og domme af 4.7.1996, sag C-295/94, Huepeden, Sml. I, s. 3375, praemis 14, og sag C-296/94, Pietsch, Sml. I, s. 3409, praemis 15.

(22) - Dom af 11.7.1968, sag 26/67, Danvin mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 521, org. ref.: Rec. s. 463. I denne dom anerkendte Domstolen, at der foreligger ugrundet berigelse, naar en person forvoldes en formuenedsaettelse som ugrundet medfoerer berigelse for en tredjemand.

(23) - Dom naevnt i fodnote 16 (praemis 8).

(24) - I dom af 13.7.1962, forenede sager 17/61 og 20/61, Kloeckner-Werke og Hoesch mod Den Hoeje Myndighed for EKSF, Sml. 1954-1964, s. 329, org. ref.: Rec. s. 615, henviser Domstolen til retfaerdighedsprincippet i form af proportionalitetsprincippet. Domstolen fastslog saaledes vedroerende Den Hoeje Myndigheds befoejelser ved planlaegningen af finansielle ordninger, som den opretter for at sikre ligevaegten paa markedet, at den er forpligtet til at tage hensyn til de faktiske oekonomiske forhold, som disse ordninger skal anvendes paa, saaledes at de tilstraebte maal kan naas paa de gunstigste betingelser for og under de mindst mulige ofre for de paagaeldende virksomheder. Denne retfaerdighedsgrundsaetning skal dog forenes med retssikkerhedsgrundsaetningen«. Domstolen fastslog herefter, at begge grundsaetninger maa afstemmes saaledes efter hinanden, at der kraeves de mindst mulige ofre af Faellesskabets retsundergivne.

(25) - Forordningen naevnt i fodnote 10.

(26) - Jf. dom af 18.1.1996, sag C-446/93, SEIM, Sml. I, s. 73, praemis 48.

(27) - Dom i sagen SEIM (praemis 44). Jf. ogsaa dom af 13.11.1984, forenede sager 98/83 og 230/83, Van Gend & Loos mod Kommissionen, Sml. s. 3763, praemis 13. Desuden finder jeg det vaerd at anfoere, at Domstolen i sagen Van Gend & Loos mod Kommissionen (praemis 20), og i dom af 14.5.1996, forenede sager C-153/94 og C-204/94, Faroe Seafood m.fl., Sml. I, s. 2465, om Det Forenede Kongeriges toldmyndigheders efterfoelgende opkraevning af importtold for fiskerivarer med oprindelse paa Faeroeerne fastslog, at »en afgiftsskyldner ikke kan stoette ret paa en forventning om, at certifikaterne er gyldige, fordi toldvaesenet i en medlemsstat i foerste omgang har godkendt dem. Faktisk er toldvaesenets opgaver inden for rammerne af den foerste godkendelse af anmeldelser paa ingen maade til hinder for, at der senere foretages undersoegelser«.

(28) - Dom i sagen SEIM, naevnt i fodnote 26 (praemis 45).

(29) - Jf. f.eks. dom af 16.6.1993, sag C-325/91, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 3283, praemis 26. Jf. ogsaa dom af 9.2.1994, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 393, praemis 17.

(30) - Dom naevnt i fodnote 20. Denne sag vedroerte en anmodning om praejudiciel afgoerelse fra Belgiens Hof van Cassatie med henblik paa en fortolkning af overenskomsten EOEF-OEstrig, undertegnet i Bruxelles den 22.7.1972, som blev indgaaet og godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2836/72 af 19.12.1972 (EFT 1972, 31.12.1972, s. 3), og navnlig protokol nr. 3, som var bilag til overenskomsten.

(31) - Forordning af 27.6.1968 om den faelles definition af begrebet varers oprindelse (EFT 1968 I, s. 157). Forordningen blev afskaffet ved forordning nr. 2913/92 om indfoerelse af en EF-toldkodeks, naevnt under fodnote 6. Paa tidspunktet, hvor eksportlandets toldmyndigheder meddelte importlandets toldmyndigheder resultatet af undersoegelsen, var det imidlertid artikel 25, stk. 3, i afgoerelsen, som var gaeldende, og denne bestemmelse indeholdt mulighed for at forelaegge enhver eventuel tvist for Vareoprindelsesudvalget.

(32) - Den omstaendighed, at importmedlemsstatens toldmyndigheder skal bedoemme resultaterne af undersoegelsen med henblik paa at afgoere, om der er anledning til at indbringe sagen for Vareoprindelsesudvalget er efter min mening helt i overensstemmelse med Domstolens praksis, hvorefter forpligtelsen til at bestemme oprindelsen af varer, som kan omfattes af en praeferencetoldbehandling principielt paahviler eksportmedlemsstatens myndigheder og ikke importmedlemsstatens toldmyndigheder, idet sidstnaevnte er forpligtet til at anerkende EUR.1-certifikater, som udstedt af eksportstatens toldmyndigheder; jf. dom af 12.7.1984, sag 218/83, Les Rapides Savoyards m.fl., Sml. s. 3105, praemis 27; af 5.7.1994, sag C-432/92, Anastasiou m.fl., Sml. I, s. 3087, navnlig praemis 38 og 39, og dom i sagen Faroe Seafood m.fl., naevnt i fodnote 27 (praemis 18-22). Min opfattelse indebaerer ikke, at importstatens toldmyndigheder kan se bort fra undersoegelsens resultater; de har alene mulighed for at gennemgaa dem, og saafremt de ikke er enige, for at indbringe sagen for Vareoprindelsesudvalget.

(33) - Jf. f.eks. dom af 18.10.1990, forenede sager C-297/88 og C-197/89, Dzodzi, Sml. I, s. 3763, praemis 39.

(34) - Jf. bl.a. dom af 16.7.1992, sag C-67/91, Asociación Española de Banca Privada m.fl., Sml. I, s. 4785, praemis 25 og 26.

(35) - Selskabet Pascoal har herved henvist til et portugisisk retsprincip, hvorefter en afgifts afgoerelse skal vaere saaledes begrundet, at adressaten kan erkende grundene til dens vedtagelse. Foelgelig maa det kraeves, at resultatet af undersoegelsen indeholder en tilsvarende fuldstaendig begrundelse som en saadan retsakt, og ikke kun indeholde en afgoerelse eller en konklusion.

(36) - I meddelelsen angives det dels, at »kontrolundersoegelser - gennemfoert i samarbejde med repraesentanter for EOEF - har godtgjort, at visse EUR.1-varecertifikater, der er udstedt i Groenland, ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i bilag II til OLT-aftalen vedroerende oprindelsesstatus«, og dels, at eksportlandets toldmyndigheder anmodede importlandets toldmyndigheder om »at drage omsorg for, at de nedenfor anfoerte varecertifikater tilbagekaldes og annulleres« (mine fremhaevelser).

(37) - Den franske regering har anfoert, at paa den EUR.1-varecertifikatformular, som indeholdes i bilag 5 til bilag II til afgoerelsen, er det tilstraekkeligt i punkt 14 »resultat af undersoegelsen« at afkrydse den paagaeldende rubrik, som angiver, at EUR.1-certifikatet »opfylder de stillede krav med hensyn til aegthed og rigtighed«. Den franske regering mener, at dette er en relevant besvarelse for anmodningen om efterfoelgende undersoegelse, som importstaten retter til eksportstatens toldmyndigheder. Jeg mener imidlertid ikke, at dette argument i sig selv er tilstraekkeligt til at stoette den opfattelse, at lovgiver har oensket, at en kortfattet angivelse/meddelelse fra eksportlandets toldmyndigheder er tilstraekkeligt til at fremkalde retsvirkninger uden at kraeve en klar fremstilling af de grunde, som konklusionerne er baseret paa, saaledes at de paagaeldende kan forberede deres forsvar.

(38) - Det ville i oevrigt vaere ulogisk, saafremt man af eksportlandets toldmyndigheder kraevede, at de ikke blot skulle afgoere, om varen, her torsk, stammede fra Groenland, men ogsaa angive dens noejagtige oprindelse, eftersom fiskeri med de nye ultramoderne metoder kan finde sted overalt, hvor der kan fiskes torsk af samme art som den groenlandske torsk.

(39) - Jf. f.eks. dom af 24.10.1996, sag C-32/95 P, Kommissionen mod Lisrestal m.fl.,, Sml. I, s. 5373, praemis 21 og 30. Jf. ogsaa dom af 29.6.1994, sag C-135/92, Fiskano mod Kommissionen, Sml. I, s. 2885, praemis 39, og af 12.2.1992, forenede sager C-48/90 og C-66/90, Nederlandene m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 565, praemis 44.

(40) - Jf. dom af 10.11.1993, sag C-60/92, Otto, Sml. I, s. 5683, praemis 14. Domstolen udtalte, at det paagaeldende princip skal respekteres, altsaa at de paagaeldendes ret til kontradiktion skal respekteres ved de nationale myndigheders fastsaettelse i national lovgivning af processuelle regler ved anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86.

(41) - Jf. Huygen-dommen, naevnt i fodnote 20 (praemis 31). Jf. ligeledes dom af 18.3.1980, forenede sager 154/78, 205/78, 206/78, 226/78 til 228/78, 263/78 og 264/78, 39/79, 31/79, 83/79 og 85/79, Valsabbia m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 907, praemis 140.

(42) - Jf. bl.a. Huygen-dommen, naevnt ovenfor (praemis 31), samt dom af 17.12.1970, sag 11/70, Internationale Handelsgesellschaft, Sml. 1970, s. 235, org. ref.: Rec. s. 1125, praemis 23, af 22.1.1986, sag 266/84, Denkavit France, Sml. s. 149, praemis 27, af 7.5.1991, sag C-338/89, Organisationen Danske Slagterier, Sml. I, s. 2315, praemis 16, og af 18.3.1993, sag C-50/92, Molkerei-Zentrale Sued, Sml. I, s. 1035, praemis 11.