DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 10. MARTS 1992. - HUELS AG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - BEGREBERNE AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - KOLLEKTIVT ANSVAR. - SAG T-9/89.



Samling af Afgørelser 1992 side II-00499



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - kommissionsbeslutning hvorved der fastslaas en overtraedelse - bevismateriale der kan tages i betragtning

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence - administrativ procedure - aktindsigt - Kommissionen forpligtet hertil paa grund af regler, som den selv har praeciseret i en beretning om konkurrencepolitikken

3. Konkurrence - administrativ procedure - iagttagelse af retten til kontradiktion - meddelelse af klagepunkter - udvikling under proceduren af de af Kommissionen foretagne vurderinger - tilladt

(Kommissionens forordning nr. 99/63, stk. 4)

4. Konkurrence - administrativ procedure - hoeringer - foreloebigt referat fremsendt til det raadgivende udvalg og Kommissionen - sagsbehandlingsfejl - foreligger ikke

(Kommissionens forordning nr. 99/63)

5. Konkurrence - administrativ procedure - iagttagelse af retten til kontradiktion - ret for parterne i en procedure til at faa tilsendt hoeringskonsulentens rapport og kommentere den - foreligger ikke

6. Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

7. Konkurrence - karteller - forbud - karteller der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af traktatens artikel 85

(EOEF-traktaten, art. 85)

8. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - begreb - koordination og samarbejde uforenelig med kravet om, at enhver virksomhed uafhaengigt skal fastlaegge sin adfaerd paa markedet - moeder mellem konkurrenter med det formaal at udveksle oplysninger, der er afgoerende for deltagernes udarbejdelse af deres forretningsmaessige strategi

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

9. Konkurrence - karteller - kompleks overtraedelse, der indeholder elementer af aftaler og af samordnet praksis - kvalifikation under ét som "en aftale og samordnet praksis" - tilladt - betydning for beviset

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

10. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - paavirkning af handelen mellem medlemsstater - samlet vurdering og ikke af hver af deltagerne

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

11. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning i henhold til konkurrencereglerne

(EOEF-traktaten, art. 190)

12. Annullationssoegsmaal - Rettens undersoegelse ex officio med hensyn til eksistensen af den anfaegtede retsakt - betingelser

(EOEF-traktaten, art. 173, stk. 2)

Sammendrag

1. I en beslutning, som i medfoer af traktatens artikel 85, stk. 1, rettes til en virksomhed, kan der som bevismateriale over for den paagaeldende virksomhed kun anvendes dokumenter, som Kommissionen allerede paa tidspunktet for meddelelsen om klagepunkter tilkendegav at ville paaberaabe sig, idet de er naevnt heri eller i bilagene hertil, saaledes at virksomheden i tide kunne udtale sig om bevisvaerdien.

2. Naar Kommissionen har aabnet mulighed for aktindsigt i konkurrencesager og har fastsat regler herom, der er offentliggjort i en af dens beretninger om konkurrencepolitikken, kan den - selv om den herved er gaaet ud over, hvad retten til kontradiktion indebaerer - ikke fravige regler, den saaledes har paalagt sig selv, og den er derfor forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger.

3. Den beslutning, hvorved der konstateres en overtraedelse af konkurrencereglerne, skal ikke noedvendigvis vaere en kopi af meddelelsen om klagepunkter. Kommissionen skal nemlig tage hensyn til resultatet af den administrative procedure, hvis det drejer sig om at frafalde klagepunkter, der viser sig ikke at vaere tilstraekkeligt begrundet, eller hvis det drejer sig om, saavel faktisk om retligt, at tilrettelaegge og supplere argumentationen til stoette for de klagepunkter, som den opretholder. Sidste mulighed er ikke i strid med den i artikel 4 i forordning nr. 99/63 hjemlede ret til forsvar.

4. Det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal og Kommissionen, er foreloebigt, er kun en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt.

5. Retten til kontradiktion indebaerer ikke, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport. Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne. Hoeringskonsulentens rapport er et rent internt dokument i Kommissionen, der kun er vejledende, og formaalet med denne er ikke at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.

6. Det er tilstraekkeligt, for at der er tale om en aftale i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Det er tilfaeldet, naar der mellem flere virksomheder er enighed om at naa maalpriser og salgsmaal.

7. Traktatens artikel 85 finder anvendelse paa aftaler mellem virksomheder, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert.

8. De kriterier om koordination og samarbejde, der er afgoerende for definitionen af begrebet samordnet praksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet.

Der er tale om samordnet praksis, naar virksomheder deltager i moeder, der har til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og hvorunder der udveksles oplysninger mellem konkurrenter om de forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de anser for noedvendige, og om deres omsaetning, idet de deltagende virksomheder noedvendigvis maa tage hensyn til de oplysninger, de saaledes faar, ved fastlaeggelsen af deres adfaerd paa markedet.

9. Der kraeves ikke i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, en specifik kvalifikation af en kompleks, men sammenhaengende overtraedelse, der bestaar af en fortsat adfaerd med ét eneste formaal, og som samtidig indeholder elementer, som maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis", men en saadan overtraedelse kan kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", og det kraeves ikke, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis.

10. En virksomhed maa anses for at have deltaget i en aftale eller samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og saaledes for at have tilsidesat traktatens artikel 85, stk. 1, naar de deltagende virksomheders adfaerd samlet kan have denne virkning, uden hensyn til virkningen af den paagaeldende virksomheds selvstaendige deltagelse.

11. Selv om Kommissionen i henhold til EOEF-traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det ikke ved en beslutning i henhold til konkurrencereglerne, at den imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt beroert under den administrative procedure.

12. Selv om det paahviler Faellesskabets retsinstanser i forbindelse med annullationssoegsmaal i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, ex officio at undersoege spoergsmaalet, om den anfaegtede retsakt foreligger, betyder dette imidlertid ikke, at der i alle sager i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, ex officio skal foranstaltes undersoegelser vedroerende den anfaegtede retsakts eventuelle nullitet. Det er kun, for saa vidt som parterne fremfoerer tilstraekkelige holdepunkter for, at den anfaegtede retsakt er en nullitet, at retsinstanserne er forpligtet til at undersoege dette spoergsmaal ex officio.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.

2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 tons, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.

3 Chemische Werke Huels var blandt de producenter, der leverede polypropylen til markedet foer 1977. Paa polypropylenmarkedet var selskabet en mellemstor producent med en markedsandel paa mellem 4,5 og 6,5%.

4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:

- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")

- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")

- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")

- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")

- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")

- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")

- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")

- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")

- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")

- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")

- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").

Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.

5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:

- Amoco

- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")

- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")

- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")

- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").

Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.

6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.

7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen. Ved skrivelse af 8. november 1984 anmodede sagsoegeren atter Kommissionen om indroemmelse af aktindsigt, da sagsoegeren foerst som foelge af skrivelsen af 31. oktober 1984 var blevet opmaerksom paa relevansen af visse dokumenter.

8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.

9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).

10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.

11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.

13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.

14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "det raadgivende udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det raadgivende udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.

15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved:

- for Anic' s vedkommende, fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983

- for Rhône-Poulenc' s vedkommende, fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980

- for Petrofina' s vedkommende, fra 1980 og mindst til november 1983

- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983

- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende, fra omkring november 1977 og mindst til november 1983

- for ATO' s vedkommende, senest fra 1978 og mindst til november 1983

- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende, fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983

at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:

a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik

b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater

c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder

d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal

e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.

Artikel 3

For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT

ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF

iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM

iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL

v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR

vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM

vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM

viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL

ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT

x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT

xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR

xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF

xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL

xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.

Artikel 4 og 5

(udelades)".

16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 2. august 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89, T-6/89 - T-8/89 og T-10/89 - T-15/89).

18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.

19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").

20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.

21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.

22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.

23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.

24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.

25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.

26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.

28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.

Parternes paastande

29 Sagsoegeren, Huels, har nedlagt foelgende paastande:

- Kommissionens beslutning af 23. april 1986, der blev meddelt sagsoegeren den 27. maj 1986, vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149-Polypropylen) annulleres.

- Subsidiaert nedsaettes den boede, der er paalagt sagsoegeren ved naevnte beslutning.

- Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende dokumenter, som beslutningen stoettes paa, (2) da sagsoegeren ikke er blevet indroemmet tilstraekkelig aktindsigt, (3) da Kommissionen ikke i meddelelsen om klagepunkter har angivet alle de klagepunkter, der er naevnt i beslutningen, (4) da sagen ikke er blevet tilstraekkelig oplyst, (5) da det endelige referat af hoeringerne ikke er fremsendt til Kommissionens og det raadgivende udvalgs medlemmer, og (6) da sagsoegeren ikke er blevet tilstillet hoeringskonsulentens rapport. Retten skal for det andet behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens konstateringer mht. sagens omstaendigheder, dels (2) anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, idet (B) den ikke har foretaget en korrekt vurdering af den restriktive virkning paa konkurrencen, (C) idet den ikke har foretaget en korrekt vurdering af virkningen paa handelen mellem medlemsstaterne, samt (D) at den har paalagt sagsoegeren et kollektivt ansvar. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, hvorved det goeres gaeldende, at begrundelsen er (1) utilstraekkelig og (2) selvmodsigende. Retten skal for det fjerde behandle anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, (1) som haevdes at vaere delvis foraeldet, og som haevdes ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (2) varighed og (3) grovhed.

Retten til kontradiktion

1. Undladelse af at fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter

31 Sagsoegeren har anfoert, at forordning nr. 17 og overholdelsen af retten til kontradiktion kraever, at Kommissionen kun vedtager sin beslutning paa grundlag af faktiske og retlige omstaendigheder, som den forud har henvist til i meddelelsen om klagepunkter, og som selskabet har kunnet fremsaette sine bemaerkninger til.

32 Sagsoegeren har anfoert, at dette princip ogsaa finder anvendelse for saa vidt angaar fremlaeggelse af beviser, idet disse kun kan laegges til grund for beslutningen, hvis de er blevet naevnt i meddelelsen om klagepunkter (Domstolens dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG Telefunken mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27). Sagsoegeren har henvist til 69 dokumenter, som ikke er blevet meddelt sagsoegeren. Kommissionen har i beslutningen betegnet nogle af disse dokumenter som henhoerende til det vigtigste bevismateriale, hvorpaa beslutningen er baseret. Det drejer sig om referatet af moedet den 13. maj 1982 udarbejdet af en medarbejder hos Hercules (beslutningens 15. betragtning; jf. ogsaa 37. betragtning), referatet af moedet den 10. marts 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI (beslutningens 15. betragtning; jf. ogsaa 58. betragtning), dokumenter vedroerende aftalen om mindstepriser (16. og 17. betragtning til beslutningen), et dokument af 6. september 1977, der angiveligt er fundet hos Solvay (beslutningens 16. betragtning, femte afsnit), Shell' s svar paa meddelelsen om klagepunkter (17. betragtning til beslutningen), svar fra andre virksomheder paa begaeringen om oplysninger (18. betragtning til beslutningen), referatet af moedet den 20. august 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI (19. betragtning til beslutningen), rundskrivelser til kunder fra de nationale salgskontorer vedroerende prisaendringer (24.-27. betragtning til beslutningen), referatet af to interne moeder i Shell, der blev afholdt den 5. juli og den 12. september 1979 (29. og 31. betragtning til beslutningen), 48 prisinstrukser fra andre producenter til deres salgskontorer samt et internt dokument fra Solvay (32.-36. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ICI vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), dokumenter fra Shell vedroerende Det Forenede Kongerige og Frankrig samt et dokument fra Shell med overskriften "PP W. Europe-Pricing" og "Market quality report" (49. betragtning til beslutningen), diverse dokumenter fra ATO, bl.a. et internt notat af 28. september 1983 (51. betragtning til beslutningen), artikler offentliggjort i European Chemical News (herefter benaevnt "ECN", beslutningens 51. betragtning, sidste afsnit), et udateret notat fra ICI om forberedelse af et moede med Shell, der skulle afholdes i maj 1983 (beslutningens 63. betragtning, andet afsnit), erklaeringer fra Amoco og BP (53. betragtning til beslutningen), dokumenter fundet hos ATO vedroerende markedsopdelingsordningen for det franske marked mellem franske producenter (54. betragtning til beslutningen), og endelig et arbejdsdokument vedroerende foerste kvartal 1983, der blev fundet hos Shell (beslutningens 63. betragtning, tredje afsnit).

33 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at proceduren med aktindsigt ikke gyldigt kan erstatte meddelelsen af dokumenter paa tidspunktet for meddelelsen om klagepunkter, idet Kommissionen, saafremt denne fremgangsmaade skulle blive almindelig praksis, ville kunne naa frem til, at den ikke laengere skulle meddele noget som helst dokument i forbindelse med meddelelsen om klagepunkter.

34 Sagsoegeren har bestridt, at Kommissionen kan sondre mellem de dokumenter, som den finder relevante, og de dokumenter, som den finder irrelevante, ved at fremsende foerstnaevnte, men ikke sidstnaevnte, isaer naar det drejer sig om at bevise eksistensen af et kartel, der omfatter forskellige virksomheder. Sagsoegeren bestrider den underdrevne betydning, som Kommissionen har tillagt de dokumenter, som Kommissionen erkender ikke at have tilstillet sagsoegeren, mens den i beslutningen har betegnet de samme dokumenter som vigtigt bevismateriale.

35 Kommissionen har indroemmet, at et notat fra ICI vedroerende et "ekspert"-moede af 10. marts 1982, der er naevnt i beslutningen (58. betragtning), ved en fejltagelse ikke er fremsendt til sagsoegeren. Notatet bekraefter imidlertid kun et referat fra Hercules af dette moede, der er vedlagt den generelle del af meddelelsen om klagepunkter som bilag 23 (herefter benaevnt "bilag til den generelle meddelelse"), og som kun tilsigtede at identificere en tabel, der ligeledes var blevet meddelt (bilag 71 til den generelle meddelelse). Det samme er tilfaeldet med et notat fra ICI, der er naevnt i 63. betragtning til beslutningen, der ikke blev meddelt sagsoegeren, fordi det indeholder forretningshemmeligheder, og fordi det kun vedroerer Shell' s deltagelse i kvoteordningen for 1983 og saaledes ikke beroerte Huels.

36 For saa vidt angaar de oevrige dokumenter, som Huels har henvist til, har Kommissionen fremfoert foelgende forklaringer. ICI' s notat vedroerende "stabilitet" (bilag 35 til den generelle meddelelse), rundskrivelserne til salgskontorerne (bilag 19, 42, 46, 50 og 52 til den generelle meddelelse), referatet af moedet den 20. august 1982 udfaerdiget af en medarbejder hos ICI (bilag 28 til den generelle meddelelse) og de forskellige dokumenter vedroerende aftalen om mindstepriser (bilag 2-7 til den generelle meddelelse) var gengivet i bilagene til den generelle meddelelse om klagepunkter; de 48 prisinstrukser vedroerende prisinitiativerne fra januar til maj 1981 og fra august til december 1981 er vedlagt i uafkortet form som bilag til Kommissionens skrivelse af 31. oktober 1984 og i sammenfattet form til skrivelsen af 29. marts 1985. De naevnte skrivelser vedroerte prisinitiativerne. Kommissionen har tilfoejet, at saafremt sagsoegeren har naegtet at opnaa kendskab hertil, paa grund af de begraensninger, som sagsoegeren var blevet paalagt mht. videregivelse af disse dokumenter til selskabets salgskontorer, saa er det sagsoegerens egen skyld. For saa vidt angaar de oevrige dokumenter, drejer det sig enten om dokumenter, der er uden interesse for de forhold, der goeres gaeldende mod sagsoegeren, fordi de kun vedroerer andre virksomheder, eller om dokumenter, der allerede var sammenfattet i andre forskriftsmaessigt meddelte dokumenter, om presseartikler, som sagsoegeren ikke kunne vaere uvidende om, om dokumenter, der blev stillet til raadighed for sagsoegeren i forbindelse med proceduren med aktindsigt, eller endog om ukendte dokumenter.

37 Kommissionen har herom anfoert, at proceduren med aktindsigt netop har til formaal at goere det muligt for virksomhederne at faa kendskab til alt det bevismateriale, som Kommissionen raader over, og som eventuelt vil kunne bruges mod virksomhederne. Det drejer sig herved om dokumenter, der bekraefter de dokumenter, der var vedlagt meddelelsen om klagepunkter som bilag; det er unoedvendigt, og endog skadeligt for virksomhedernes forsvar, at fremsende saadanne dokumenter sammen med meddelelsen.

38 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, som Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (dom af 25.10.1983, sag 107/82, a.st., praemis 27, og senest dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).

39 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle og den specielle del af meddelelsen om klagepunkter og i skrivelserne af 31. oktober 1984 eller af 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.

40 Af de dokumenter, sagsoegeren har anfoert, kan herefter alene de forskellige dokumenter vedroerende aftalen om mindstepriser (16. og 17. betragtning til beslutningen), ICI' s og Shell' s svar paa anmodningen om oplysninger (18. betragtning til beslutningen), referatet af moedet den 20. august 1982, udarbejdet af en medarbejder hos ICI (19. betragtning til beslutningen), de nationale salgsbureauers rundskrivelser til kunderne (25. betragtning til beslutningen), ICI' s interne notat vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen) anvendes som bevis mod sagsoegeren, idet disse er naevnt i punkt 33-38, for saa vidt angaar den foerste serie dokumenter, i punkt 39 og 47, for saa vidt angaar ICI' s og Shell' s svar, i punkt 65, 80 og 103, for saa vidt angaar referatet af moedet den 20. august 1982, i punkt 58 og 75, for saa vidt angaar rundskrivelserne og i punkt 71, for saa vidt angaar ICI' s notat, i den generelle del af meddelelsen om klagepunkter til sagsoegeren, hvortil de endvidere udgoer bilag 2-7, 8 og 9, 28, 19, 42, 46, 50 og 52, og 35. Hertil kommer 48 prisinstrukser fra forskellige producenter, som er vedlagt Kommissionens skrivelse af 31. oktober 1984, og som er naevnt i et sammendrag og i de tabeller, der var vedlagt skrivelsen af 29. marts 1985, i en sammenhaeng, hvori sagsoegeren med rimelighed kunne udlede de af Kommissionen dragne konklusioner. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag.

41 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund.

2. Utilstraekkelig aktindsigt

42 Sagsoegeren har anfoert, at da selskabet ikke har haft fuld adgang til samtlige Kommissionens dokumenter i forbindelse med proceduren med aktindsigt, paa trods af den i skrivelsen af 8. november 1984 herom fremsatte anmodning (bilag 21 til staevningen), har man ikke vaeret i stand til at undersoege, om de dokumenter, der ikke blev stillet til raadighed, indeholdt beviser til gunst for sagsoegeren, eller fuldt ud at kontrollere Kommissionens vurdering med hensyn til beviserne.

43 Sagsoegeren har anfoert, at overholdelsen af retten til kontradiktion kraever, at enhver retsakt, som en myndighed retter til en person eller en virksomhed, skal kunne undersoeges af den paagaeldende gennem fuld aktindsigt. Huels har til stoette for denne opfattelse henvist til praemis 24 i ovennaevnte dom af 25. oktober 1983 i sag 107/82, hvori Domstolen fastslog, at det ikke tilkom Kommissionen at tage stilling til, om et dokument eller en del af et dokument kunne bruges af vedkommende virksomhed som et led i sit forsvar. Denne afgoerelse vedroerende et bestemt dokument gaelder saa meget desto mere for en flerhed af dokumenter i en sag.

44 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionens administrative praksis gaar i samme retning, idet den anerkender en ret for de beroerte virksomheder til at faa indsigt i samtlige relevante dokumenter (Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken, s. 42), hvilken ret kun kan begraenses i snaevert afgraensede undtagelsestilfaelde (forretningshemmeligheder, interne dokumenter, mv.). Sagsoegeren har anfoert, at de nationale lovgivninger hjemler en ret til generel aktindsigt. Virksomhederne skal saaledes kunne faa kendskab til samtlige resultater af undersoegelsen, herunder de resultater, som Kommissionen ikke vil goere brug af mod virksomhederne. Dette krav bekraeftes af Domstolens dom af 17. januar 1984 (forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25; jf. endvidere praemis 27 i ovennaevnte dom af 25.10.1983 i sag 107/82), som Kommissionen har henvist til, og hvorefter kravet om meddelelse ikke omfatter Kommissionens interne dokumenter, men dog de dokumenter, som Kommissionen har fundet hos virksomhederne.

45 Kommissionen har gjort gaeldende, at ifoelge nyere praksis (Domstolens ovennaevnte dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82) er det tilstraekkeligt, at parterne har haft adgang til de dokumenter, der ligger til grund for den paagaeldende beslutning. Kommissionen har imidlertid i denne sag givet sagsoegeren tilladelse til at konsultere samtlige dokumenter, som den raadede over, i forbindelse med proceduren med aktindsigt i juni 1984, med undtagelse af dokumenter indeholdende forretningshemmeligheder.

46 Det bemaerkes, at det i henhold til reglerne om kontradiktion kraeves, at sagsoegeren skal saettes i stand til at fremfoere sit synspunkt, saaledes som selskabet oensker det, vedroerende alle de klagepunkter, som Kommissionen er fremkommet med i de meddelelser om klagepunkter, der blev fremsendt til selskabet, og vedroerende alle de beviser, der skal underbygge klagepunkterne, og som Kommissionen har naevnt i meddelelserne om klagepunkter eller vedlagt disse (dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).

47 Retten til kontradiktion medfoerer derimod ikke, at en virksomhed, der er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, kan fremkomme med bemaerkninger til alle Kommissionens dokumenter vedroerende sagen, idet der ikke findes bestemmelser, hvorefter Kommissionen er forpligtet til at goere de beroerte virksomheder bekendt med sagsakterne (Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, a.st., praemis 25).

48 Kommissionen har imidlertid i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken fastlagt en fremgangsmaade, hvorefter der gives aktindsigt i konkurrencesager, og Kommissionen har dermed paalagt sig selv regler, der gaar ud over de krav, der er opstillet af Domstolen. Det anfoeres i de regler, der er fastsat i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken (s. 42 og 43):

"Kommissionen giver derfor i fremtiden de virksomheder, der er impliceret i en sag, adgang til at goere sig bekendt med sagens akter. Virksomhederne oplyses om, hvilke dokumenter Kommissionen har i sagen, idet der til meddelelsen om klagepunkter eller til skrivelsen, hvori en klage afvises, er vedfoejet en fortegnelse over alle disse, med en angivelse af, hvilke af dokumenterne eller dele af disse virksomhederne har adgang til at faa indsigt i. Virksomhederne har mulighed for at gennemgaa disse dokumenter i Kommissionen. Hvis en virksomhed kun oensker at gennemgaa enkelte af dem, kan Kommissionen fremsende kopier heraf. Kommissionen betragter dog en raekke dokumenter som fortrolige, hvorfor der ikke er adgang til at faa indsigt i disse. Det drejer sig om foelgende dokumenter: dokumenter eller dele heraf, der indeholder andre virksomheders forretningshemmeligheder; Kommissionens interne dokumenter, saasom notater, udkast eller andre arbejdsdokumenter; alle andre fortrolige oplysninger, som f.eks. oplysninger om de klagende parters identitet, hvis disse ikke oensker denne afsloeret, samt oplysninger, der fremsendes til Kommissionen med et forbehold om, at disse er at betragte som fortrolige."

Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke kan fravige de regler, den saaledes har paalagt sig selv (Domstolens dom af 5.6.1973, sag 81/72, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 575, praemis 9, og af 30.1.1974, sag 148/73, Louwage mod Kommissionen, Sml. s. 81).

49 Kommissionen er herefter forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger.

50 Retten skal fastslaa, at Kommissionen kategorisk har benaegtet, at dens tjenestegrene har undladt at give sagsoegeren indsigt i dokumenter, som muligvis kan vaere til gunst for sagsoegeren.

51 Sagsoegeren har imidlertid ikke over for Kommissionens benaegtelser fremfoert noget som helst, som kan godtgoere, at Kommissionens tjenestegrene har foretaget en udvaelgelse af de dokumenter, som sagsoegeren fik indsigt i, for at afskaere sagsoegeren fra at afkraefte det bevismateriale, som Kommissionen har fremlagt for at godtgoere sagsoegerens deltagelse i overtraedelsen.

52 Sagsoegeren har nemlig med sin skrivelse af 8. november 1984 begraenset sig til at anmode Kommissionen om fornyet aktindsigt med den begrundelse, at Kommissionens skrivelse af 31. oktober 1984 for foerste gang afsloerede relevansen af de prisinstrukser fra de forskellige producenter, som var indeholdt i de sagsakter, som sagsoegeren fik indsigt i i juni 1984, uden imidlertid at goere gaeldende, at sagsakterne var ufuldstaendige. Det maa imidlertid fastslaas, at relevansen af disse prisinstrukser fremgaar utvetydigt af den generelle meddelelse om klagepunkter, navnlig af punkterne 58 og 75 samt bilagene 19 og 42-52, saaledes at sagsoegeren i forbindelse med aktindsigten havde kendskab til nytten af at undersoege alle disse dokumenter med henblik paa i givet fald at anvende dem til sit forsvar. Sagsoegeren har derfor ikke godtgjort, at Kommissionens tjenestegrene har forhindret sagsoegeren i at faa indsigt i dokumenter, der var til gunst for selskabet.

53 Retten skal endvidere fastslaa, at alene de dokumenter, der er naevnt i de generelle eller saerlige meddelelser om klagepunkter eller i skrivelserne af 31. oktober 1984 og af 29. marts 1985, og de dokumenter, der var indeholdt i bilagene hertil, har kunnet anvendes som beviser mod sagsoegeren i beslutningen.

54 Anbringendet boer derfor forkastes.

3. Nye klagepunkter

55 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i meddelelsen om klagepunkter forklarede, at den ikke fandt det noedvendigt at fastslaa, om de kritiserede ordninger udgjorde aftaler eller samordnet praksis. Meddelelsen om klagepunkter giver imidlertid det indtryk, at Kommissionen i sidste ende gik ud fra, at der ikke forelaa aftaler, men alene samordnet praksis. Sagsoegeren har derfor i besvarelsen af denne meddelelse og under den foerste hoering lagt tyngdepunktet i sin argumentation paa at paavise, at der ikke forelaa samordnet praksis. Kommissionen har i sin supplerende skrivelse af 29. marts 1985 atter lagt vaegt paa, at der for saa vidt angaar smaa producenter som Huels, forelaa samordnet praksis. Kommissionen har dernaest i samme skrivelse forsoegt at godtgoere, at der under alle omstaendigheder forelaa enten en aftale eller en samordnet praksis, idet den opfattelse, der dog skal laegges til grund i tilfaelde af tvivl, er, at der foreligger samordnet praksis. Huels har derfor i det foelgende koncentreret sit forsvar - navnlig i forbindelse med den anden hoering - om at gendrive Kommissionens naevnte opfattelse.

56 Sagsoegeren fastslaar imidlertid, at Kommissionen nu fuldstaendig fraviger de klagepunkter, som den tidligere havde meddelt virksomhederne, og at den nu i beslutningen beskylder dem for at have deltaget i en enkelt uafbrudt aftale, en rammeaftale og tilsvarende generelle planer. Det drejer sig om nye alvorlige klagepunkter, som sagsoegeren ikke har vaeret i stand til udfoerligt at forsvare sig mod, fordi de foerst er blevet fremfoert i beslutningen.

57 Ifoelge sagsoegeren udgoer den forsinkede fremsaettelse af nye klagepunkter baade en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion og af artikel 4 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"), fordi Kommissionen ikke kan stoette sine beslutninger paa klagepunkter, dvs. faktiske og juridiske momenter, som de paagaeldende virksomheder ikke har vaeret i stand til at fremsaette deres bemaerkninger til forud for beslutningens vedtagelse.

58 Kommissionen har bestridt at have tilsidesat retten til kontradiktion under den administrative procedure. Kommissionen mener, at den fuldt ud har efterkommet Domstolens praksis (dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. s. 107, praemis 91-93; org. ref.: Rec. s. 661, og af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 68), hvorefter det er fuldstaendig lovligt, at den anvender resultaterne af den administrative procedure til saavel faktisk som retligt at tilrettelaegge og supplere argumentationen til stoette for de klagepunkter, som den opretholder. Kommissionen har under henvisning til ordlyden af meddelelsen om klagepunkter og den senere skrivelse af 29. marts 1985 - der for smaa virksomheders vedkommende taler om muligheden for, at der er handlet i henhold til en aftale - der anvender udtrykket "fortsat og institutionaliseret samarbejde", anfoert, at den har gjort det muligt, at der allerede under den administrative procedure foertes en dybtgaaende droeftelse med hensyn til spoergsmaalet om kartellets egentlige natur.

59 Retten fastslaar, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at "beslutningen [skal] ikke noedvendigvis vaere en kopi af fremstillingen af klagepunkter. Kommissionen skal nemlig tage hensyn til resultatet af den administrative procedure, hvis det drejer sig om at frafalde klagepunkter, der viser sig ikke at vaere tilstraekkeligt begrundede, eller hvis det drejer sig om, saavel faktisk som retligt, at tilrettelaegge og supplere argumentationen til stoette for de klagepunkter, som den opretholder. Sidstnaevnte mulighed er ikke i strid med den i artikel 4 i forordning nr. 99/63 hjemlede ret til forsvar" (ovennaevnte dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, praemis 68).

60 I denne sag fremgaar det af en gennemgang af den generelle meddelelse om klagepunkter og af den supplerende skrivelse af 29. marts 1985, som skal betragtes under ét (ovennaevnte dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, praemis 72), at klagepunktet mod sagsoegeren angaaende deltagelsen i en enkelt uafbrudt aftale, en rammeaftale og generelle planer, hvilket klagepunkt er udtrykt i 81. betragtning, foerste og tredje afsnit, og 83. betragtning, foerste afsnit, til beslutningen, allerede var blevet fremsat i den generelle meddelelse om klagepunkter.

61 Modsat sagsoegerens anbringender har Kommissionen nemlig ikke i beslutningens 81. betragtning ene og alene konstateret, at de paagaeldende virksomheder "deltog ... i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden", og at der saaledes er handlet i henhold til en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1, idet det forud for den foerste af disse saetninger fastslaas, at "i den her foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet ...", og den anden saetning indledes med ordene "Kommissionen er af den opfattelse, at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes ...". Heraf foelger, at baade udtrykkene "rammeaftale", eller "enkelt uafbrudt aftale" og udtrykkene "generelle planer" (83. betragtning), som er anvendt i beslutningen, blot udtrykker den omstaendighed, at Kommissionen havde fastslaaet, at beslutningens adressater havde begaaet en uafbrudt overtraedelse, hvis forskellige elementer udgjorde et samlet hele af regelmaessige moeder mellem polypropylenproducenterne, fastsaettelse af maalpriser og kvoter, som var karakteriseret ved et enkelt oekonomisk formaal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet.

62 Dette er netop selve indholdet af den generelle meddelelse om klagepunkter, som blev tilstillet sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, jf. navnlig meddelelsens punkt 1, 5, 128, 132 og punkt 151, litra a). Punkt 1 er affattet saaledes:

"Naervaerende meddelelse om klagepunkter vedroerer anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa en flerhed af aftaler og/eller samordnet praksis, hvorved de producenter, der forsyner det faelles marked med polypropylen (et termoplastisk produkt, der saelges 'in bulk' ) fra ca. 1977 til oktober 1983, regelmaessigt og uafbrudt samordnede deres salgs- og prispolitik, idet de fastsatte og anvendte 'maalpriser' , og/eller mindstepriser, idet de kontrollerede de maengder, der tilfoertes markedet, ved hjaelp af aftalte 'salgsmaal' og/eller kvoter, og idet de regelmaessigt moedtes for at overvaage udviklingen med hensyn til disse restriktive foranstaltninger."

Punkt 132, sidste saetning, fastslaar:

"Producenterne ville nemlig kontrollere markedet, og et fortsat og institutionaliseret samarbejde paa hoejt niveau afloeste den normale konkurrence."

63 Det skal tilfoejes, at indholdet af de klagepunkter, der blev fremfoert mod sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, blev bekraeftet ved den skrivelse, der blev tilsendt dem den 29. marts 1985, og hvori det paa side 4 anfoeres: "Disse arrangementer udgjorde en tilstraekkelig praecis plan til at kunne sidestilles med en eller flere 'aftaler' efter artikel 85, i det mindste hvad angaar de producenter, der deltog i moederne."

64 Retten finder derfor, at Kommissionen i beslutningen blot har foretaget en uddybning og retlig tydeliggoerelse af den argumentation, som den laegger til grund for de fremfoerte klagepunkter, og at den derfor ikke har forhindret sagsoegeren i at fremsaette sit synspunkt med hensyn til disse klagepunkter, foer beslutningen blev vedtaget.

65 Heraf foelger, at sagsoegeren ikke med foeje kan beskylde Kommissionen for at have tilsidesat sagsoegerens ret til kontradiktion ved at fremsaette nye klagepunkter i beslutningen.

4. Utilstraekkelig oplysning

66 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har tilsidesat undersoegelsesprincippet, hvorefter den er forpligtet til at undersoege de beroerte virksomheders anbringender og besvare dem (hvilket princip sagsoegeren udleder af Domstolens dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, Consten-Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245, org. ref.: Rec. s. 429, og af 14.2.1978, sag 27/76, UBC mod Kommissionen, Sml. s. 207, praemis 271). Kommissionen har nemlig undladt at foranstalte undersoegelser med hensyn til kartellets oekonomiske virkninger, de konkurrencefordrejninger, som er fremkaldt paa polypropylenmarkedet som foelge af ulovlig statsstoette, Huels' markedsstrategi, som var rettet mod specialprodukter, og de af producenterne lidte tab.

67 Kommissionen har anfoert, at anbringendet vedroerer konstateringen af overtraedelsen eller fastsaettelsen af boeden, og at det derfor boer undersoeges samtidig med disse punkter.

68 Retten finder, at spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen har foretaget en tilstraekkelig oplysning af sagen under den administrative procedure - isaer hvad angaar kartellets oekonomiske virkninger, konkurrencefordrejningerne paa polypropylenmarkedet som foelge af ulovlig statsstoette, Huels' markedsstrategi, som var rettet mod specialprodukter, og de af producenterne lidte tab - falder sammen med vurderingen af den overtraedelse, der er fastslaaet i forhold til sagsoegeren, samt med vurderingen af stoerrelsen af den boede, som sagsoegeren er blevet paalagt, og at spoergsmaalet boer gennemgaas samtidig med disse punkter.

5. Manglende fremsendelse af referatet af hoeringerne

69 Sagsoegeren har anfoert, at det fremgaar af artikel 9, stk. 4, i Kommissionens forordning nr. 99/63, at "det vaesentlige indhold af de af hver enkelt person fremsatte udtalelser foeres til protokols. Protokollatet oplaeses for og godkendes af den paagaeldende". Ifoelge Huels forelaa det endelige referat af hoeringerne hverken for Kommissionens eller det raadgivende udvalgs medlemmer. Da de ikke alle var til stede ved hoeringerne, og da de ikke har kunnet gennemgaa alle de skriftlige indlaeg fra de beroerte virksomheder, var det ikke muligt for dem at faa et praecist indtryk af de argumenter, der blev udvekslet. Beslutningen blev saaledes ikke vedtaget med fuldt kendskab til sagen.

70 Sagsoegeren har tilfoejet, at ifoelge betragtningerne til forordning nr. 99/63 skal det raadgivende udvalg hoeres efter afslutningen af de i en sag foretagne undersoegelser, og saaledes efter godkendelsen af moedereferatet, samt at medlemsstaternes deltagelse i hoeringen ikke kan erstatte det endelige moedereferat, der skal tilstilles det raadgivende udvalg.

71 Sagsoegeren har understreget, at det foreloebige moedereferat ikke tager hensyn til den rent interne karakter, som maa tillaegges sagsoegerens prisinstrukser, og heller ikke til sagsoegerens benaegtelser med hensyn til de forskellige beskyldninger, samt at der er blevet foretaget vaesentlige aendringer af moedereferatet som foelge af de af sagsoegeren fremfoerte bemaerkninger.

72 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det paahviler Kommissionen at bevise, at der ikke ville vaere blevet truffet en anden beslutning, saafremt denne procedurefejl ikke var blevet begaaet. Sagsoegeren har anfoert, at ifoelge Domstolens praksis (dom af 15.7.1970, sag 45/69, Boehringer Mannheim mod Kommissionen, Sml. s. 153, praemis 17; org. ref.: Rec. s. 769, og af 14.7.1972, sag 51/69, Farbenfabriken Bayer mod Kommissionen, Sml. s. 221, praemis 17, org. ref.: Rec. s. 745) er en beslutning, som er truffet paa grundlag af et saadant moedereferat, ugyldig.

73 Kommissionen har anfoert, at det ikke fremgaar af artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 99/63, til hvilke instanser det foreloebige eller endelige referat af hoeringerne skal fremsendes. Det raadgivende udvalgs medlemmer havde ganske vist kun det foreloebige referat, men alle medlemsstaternes myndigheder var repraesenteret ved hoeringsrunderne med undtagelse af Graekenland og Luxembourg i anden hoeringsrunde. Det er i denne forbindelse uden betydning, at den embedsmand, der var til stede ved hoeringerne, ikke noedvendigvis var statens repraesentant i det raadgivende udvalg.

74 Kommissionen har tilfoejet, at de af sagsoegeren oenskede aendringer under alle omstaendigheder forekommer minimale i den sammenhaeng, hvori de indgaar, idet det foreloebige moedereferat allerede indeholdt sagsoegerens vigtigste bemaerkninger.

75 Videre har Kommissionen anfoert, at da dens medlemmer vedtog beslutningen, havde de det foreloebige referat og alle parternes bemaerkninger hertil.

76 Det er Kommissionens opfattelse, at beslutningen under ingen omstaendigheder havde vaeret anderledes, selv om det endelige referat ikke havde foreligget (Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, praemis 26, forslag til afgoerelse, s. 2290, og af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. s. 151, praemis 28-32, org. ref.: Rec. s. 619). PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0009.1

77 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til det raadgivende udvalg og Kommissionen, er foreloebigt, kun er en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt (dom af 15.7.1970, sag 44/69, Buchler mod Kommissionen, Sml. s. 151, praemis 17, org. ref.: Rec. s. 733).

78 For saa vidt angaar det referat, der er fremsendt til Kommissionen, bemaerkes, at denne sammen med det foreloebige referat modtog virksomhedernes bemaerkninger hertil, og det maa saaledes antages, at Kommissionens medlemmer var orienteret om alle vaesentlige forhold, inden de traf afgoerelse.

79 Med hensyn til det foreloebige referat, der er fremsendt til det raadgivende udvalg, skal Retten fastslaa, at det i modsaetning til det af sagsoegeren anfoerte, ikke er bevist, at det paagaeldende dokument er affattet paa en saadan maade, at det raadgivende udvalgs medlemmer kunne blive vildledt paa et afgoerende punkt. Det bemaerkes, at det foreloebige udkast, der blev tilsendt det raadgivende udvalg, bestaar af to dele, en vedroerende hoeringen den 12. november 1984 og en anden vedroerende hoeringen den 25. juli 1985. Det fremgaar af en samlet laesning af de to dele af det foreloebige referat af hoeringerne, at sagsoegerens anmodning om aendringer af det foreloebige referat vedroerer den ene eller den anden del af moedereferatet, men at de mister deres betydning, naar de betragtes i sammenhaeng med hinanden. Den af sagsoegeren fremfoerte kritik, hvorefter det foreloebige moedereferat ikke tager hensyn til prisinstruksernes rent interne karakter, kan saaledes ikke accepteres, idet - selv om den foerste del faktisk indeholder den fejlagtige angivelse af Huels' instrukser til sine kunder - den anden del indeholder referatet af et moede mellem Kommissionens repraesentant og sagsoegerens repraesentant, som saerlig angik den rent interne karakter af prisinstrukserne fra Huels, som heller ikke bestrider indholdet af naevnte moedereferat. Endvidere har sagsoegerens kritik, hvorefter det foreloebige referat ikke tog hensyn til sagsoegerens benaegtelse med hensyn til de forskellige beskyldninger, ikke nogen som helst betydning, idet denne kritik faktisk er rettet mod den anden del af det foreloebige moedereferat, mens de paagaeldende benaegtelser var omtalt i den foerste del.

80 Anbringendet boer derfor forkastes.

6. Manglende fremsendelse af hoeringskonsulentens rapport

81 Sagsoegeren anfoerer, at selskabet forgaeves har ansoegt om at faa fremsendt hoeringskonsulentens rapport. Der er al mulig grund til at antage, at der ikke er blevet taget hensyn til rapporten i beslutningen, og at hoeringskonsulenten utvivlsomt har foretaget en mere nuanceret vurdering af Huels' modargumenter end Kommissionen. Afslaget paa at fremsende rapporten er i strid med formaalet med hoeringskonsulentinstitutionen og med dennes mandat. Afslaget begraenser i oevrigt sagsoegerens muligheder for kontradiktion, idet sagsoegeren er blevet afskaaret fra at undersoege, om hoeringerne og deres resultat er blevet taget i betragtning paa en objektiv, normal og efterproevelig maade ved beslutningens vedtagelse. Huels forbeholder sig ret til at nedlaegge paastand om, at Retten paalaegger Kommissionen at fremlaegge rapporten.

82 Kommissionen har anfoert, at der ikke findes bestemmelser, hvorefter hoeringskonsulentens udtalelse skal fremsendes til de virksomheder, Kommissionens beslutning rettes til. Hoeringskonsulenten har en vigtig rolle i forbindelse med Kommissionens interne beslutningsproces, og virksomhederne kan ikke goere krav paa at deltage i denne proces, idet dette vil kunne paavirke hoeringskonsulentens mulighed for at udtale sig frit og uafhaengigt. Domstolen har bekraeftet dette synspunkt ved kendelse af 11. december 1986 (sag 212/86 R, ICI mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser, grund 5-8).

83 Det bemaerkes indledningsvis, at de relevante bestemmelser om hoeringskonsulentens mandat, der er medtaget som bilag til Den Trettende Beretning om Konkurrencepolitikken, lyder saaledes:

"Artikel 2

Hoeringskonsulenten har til opgave at sikre, at hoeringen afvikles korrekt, og derigennem at bidrage til, at hoeringen og den eventuelle efterfoelgende beslutning faar en objektiv karakter. Han skal isaer soerge for, at der ved udarbejdelsen af udkastene til Kommissionens beslutninger paa konkurrenceomraadet tages behoerigt hensyn til alle relevante faktiske omstaendigheder, hvad enten disse er til fordel eller ugunst for de paagaeldende. Han skal ved udoevelsen af sine funktioner soerge for, at retten til at varetage sit forsvar bliver respekteret, idet han dog samtidig skal tage hensyn til kravet om, at konkurrencereglerne anvendes effektivt og i overensstemmelse med gaeldende forordninger og de af Domstolen fastslaaede principper.

Artikel 5

Hoeringskonsulenten underretter generaldirektoeren for konkurrence om hoeringens forloeb og om de konklusioner, han drager af hoeringen. Han fremsaetter sine bemaerkninger om procedurens videre forloeb. Disse bemaerkninger kan vedroere noedvendigheden af at indhente yderligere oplysninger, frafaldelse af visse klagepunkter eller meddelelse af yderligere klagepunkter.

Artikel 6

Hoeringskonsulenten kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, under udoevelsen af de i artikel 2 ovenfor fastlagte funktioner fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, naar det paagaeldende kommissionsmedlem faar forelagt det foreloebige udkast til beslutning, som er bestemt til forelaeggelse for Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal.

Artikel 7

Efter omstaendighederne kan det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, paa hoeringskonsulentens anmodning beslutte at vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, som forelaegges Kommissionen, saaledes at det sikres, at denne er fuldt ud orienteret om samtlige en individuel sags elementer, naar den som besluttende myndighed tager stilling til denne sag."

84 Det fremgaar af ordlyden af hoeringskonsulentens mandat, at hans rapport ikke noedvendigvis skal fremsendes til det raadgivende udvalg eller Kommissionen. Der findes saaledes ikke bestemmelser om fremsendelse af rapporten til det raadgivende udvalg. Hoeringskonsulenten skal ganske vist underrette generaldirektoeren for konkurrence (artikel 5), og han kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade (artikel 6). Endvidere kan kommissionsmedlemmet paa hoeringskonsulentens anmodning vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, der forelaegges Kommissionen (artikel 7). Der findes imidlertid ikke bestemmelser, hvorefter hoeringskonsulenten, generaldirektoeren for konkurrence eller det kommissionsmedlem, som har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, er forpligtet til at fremsende hoeringskonsulentens rapport til Kommissionen.

85 Sagsoegeren kan derfor ikke paaberaabe sig, at hoeringskonsulentens rapport ikke er fremsendt til det raadgivende udvalg og Kommissionens medlemmer.

86 Endvidere bemaerkes det, at retten til kontradiktion ikke indebaerer, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport, der er et rent internt dokument i Kommissionen. Domstolen har i denne forbindelse udtalt, at rapporten kun er vejledende for Kommissionen, der ikke er forpligtet til at rette sig efter denne, og rapporten derfor ikke har en saadan betydning, at Faellesskabets retsinstanser skal tage hensyn til denne ved udoevelsen af deres kontrolfunktion (kendelse af 11.12.1986, sag 212/86 R, ICI mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser, grund 5-8). Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., praemis 7).

87 Det understreges i denne forbindelse, at formaalet med hoeringskonsulentens rapport ikke er at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.

88 Virksomhederne kan saaledes ikke efter reglerne om kontradiktion kraeve hoeringskonsulentens rapport udleveret med henblik paa at kommentere denne (jf. Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, a.st., praemis 25).

89 Anbringendet maa derfor forkastes.

Beviset for overtraedelsen

90 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.

91 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis, dels (I) for perioden fra 1977 til udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, dels (II) for perioden fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 til november 1983, med hensyn til (A) systemet med regelmaessige moeder, (B) prisinitiativerne, (C) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (D) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.

1. Bevismaessige konstateringer

I - Perioden fra 1977 til udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979

A - Den anfaegtede retsakt

92 Det anfoeres i beslutningen (78. betragtning, fjerde afsnit, og 104. betragtning, tredje afsnit), at systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter blev indfoert ved udgangen af 1977, men at det ikke er muligt at fastslaa den noejagtige dato for, hvornaar hver enkelt producent begyndte at deltage heri. Sagsoegeren, der var blandt de producenter, hvis "opbakning" bag initiativet i december 1977 ikke er bevist, har ifoelge beslutningen haevdet, at selskabet kun deltog i et enkelt moede forud for andet halvaar 1982.

93 Endvidere anfoeres det i beslutningen (105. betragtning, foerste og andet afsnit), at det ikke er muligt med sikkerhed at fastslaa det noejagtige tidspunkt for, hvornaar hver enkelt producent begyndte at deltage i de regelmaessige plenarmoeder. Anic, ATO, BASF, DSM og Huels kan ikke vaere begyndt at deltage senere end 1979, da alle fem producenter paaviseligt deltog i markedsdelingen eller kvoteordningerne, der for foerste gang var gaeldende i dette aar.

B - Parternes anbringender

94 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selv om ICI i svaret paa anmodningen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) har udpeget sagsoegeren som regelmaessig deltager i moederne, gaelder dette for perioden 1979-1983. Det kan derfor ikke udledes heraf, at sagsoegeren har deltaget i moeder foer 1979, og end mindre, at sagsoegeren har deltaget siden 1977. Det fremgaar af sagens akter, at sagsoegeren har deltaget uregelmaessigt fra 1981 og mere regelmaessigt fra 1982.

95 Som bevis har Kommissionen henvist til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger for at godtgoere, at sagsoegeren regelmaessigt har deltaget i moederne fra et ubestemt tidspunkt mellem 1977 og 1979. ICI har i sit svar medregnet sagsoegeren blandt de faste moededeltagere uden nogen tidsmaessig begraensning, i modsaetning til de oevrige virksomheder, der ifoelge ICI kun i begraenset omfang deltog i moederne i perioden 1979-1983. Ifoelge en anden passus i dette svar begyndte moederne ved udgangen af 1977 og opnaaede en vis regelmaessighed i 1978. Disse oplysninger angiver saaledes, at sagsoegeren var blandt de "grundlaeggende medlemmer" af kartellet.

C - Rettens vurdering

96 Det bemaerkes, at det eneste bevis, Kommissionen har fremlagt for at paavise, at sagsoegeren deltog i moederne i den omhandlede periode, er ICI' s svar paa denne begaering (bilag 8 til den generelle meddelelse).

97 I denne forbindelse bemaerkes, at sagsoegeren i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger medregnes blandt de faste deltagere i "ekspert"- og "chef"-moederne, uden at det praeciseres fra hvilket tidspunkt. Det anfoeres saaledes i dette svar:

"The regular participants at meetings of 'Experts' and 'Bosses' were as follows: ATO, BASF, Chemie Linz, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Montepolimeri, Petrofina, Saga, Solvay. The following producers participated regularly during those periods between 1979 and 1983 while they were engaged in the West European polypropylene industry: Anic - polypropylene business taken over by Montepolimeri; SIR - believed to be no longer in business; Rhône-Poulenc - polypropylene business sold to BP. In addition, Alcudia and Hercules attended meetings on an irregular basis."

("De faste deltagere i 'ekspert' - og 'chef' -moederne var foelgende: ATO, BASF, Chemie Linz, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Montepolimeri, Petrofina, Saga, Solvay. Foelgende producenter deltog fast i moederne i de perioder mellem 1979 og 1983, hvor de var aktive i den vesteuropaeiske polypropylen-industri: Anic - polypropylen-aktiviteter overtaget af Montepolimeri; SIR - vi mener ikke, at selskabet laengere driver virksomhed; Rhône-Poulenc - polypropylen-aktiviteter solgt til BP. Herudover deltog Alcudia og Hercules uregelmaessigt i moederne.")

98 Da Kommissionen ikke har praecise oplysninger om, hvornaar sagsoegeren begyndte at deltage i disse moeder, har den henvist til et andet afsnit i ICI' s svar, hvor foelgende anfoeres:

"Because of the problems facing the polypropylene industry (...), a group of producers met in about December 1977 to discuss what, if any, measures could be pursued in order to reduce the burden of the inevitable heavy losses about to be incurred by them ... It was proposed that future meetings of those producers who wished to attend should be called on an ad hoc basis in order to exchange and develop ideas to tackle these problems."

("Paa grund af problemerne i polypropylen-industrien (...) moedtes en gruppe af producenter omkring december 1977 for at diskutere, hvilke foranstaltninger der eventuelt kunne ivaerksaettes for at reducere virkningerne af de uundgaaelige, store tab, der snart ville indtraede ... Det blev foreslaaet, at fremtidige moeder for de producenter, der oenskede at deltage, skulle indkaldes paa ad hoc-basis, for at man kunne udveksle og udvikle ideer til at loese disse problemer.")

Kommissionen har udledt af dette afsnit, at sagsoegeren begyndte at deltage i moederne allerede i december 1977. Endvidere er det Kommissionens opfattelse, at denne fortolkning af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges af, at formaalet med, at ICI kun praeciserede den periode, hvori virksomhederne deltog i moederne (1979-1983), med hensyn til de virksomheder, hvis navne er anfoert i andet punktum i det foerste af de citerede afsnit, var at fremhaeve, at de virksomheder, der er naevnt i foerste punktum i dette afsnit, deltog i moederne fra starten.

99 Retten finder, at naar sagsoegeren i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger medregnes blandt de faste deltagere i moederne, er der udtrykkeligt tale om "chef"- og "ekspert"-moederne. Det afsnit, Kommissionen har citeret for at paavise, at sagsoegeren deltog i moederne i december 1977, vedroerer imidlertid "ad hoc"-moederne og ikke "chef"- og "ekspert"-moederne, der blev paabegyndt ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, hvor man ud over "ad hoc"-moederne paa "chef"-niveau begyndte at moedes paa "ekspert"-niveau, saaledes som det fremgaar af et andet afsnit i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger. Det anfoeres heri:

"By late 1978/early 1979 it was determined that the ad hoc meetings of Senior Managers should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge. This two-tier level of representation became identified as (a) 'Bosses' ... and (b) 'Experts' ".

("Ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at ad hoc-moederne for overordnede ledere skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering. Denne totrins-repraesentation blev betegnet som (a) 'chefer' ... og (b) 'eksperter' ").

100 Denne fortolkning af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger bekraeftes, saafremt de to foerste saetninger i det foerste af de citerede afsnit laeses i sammenhaeng. En saadan laesning er berettiget, idet det, der begrunder sondringen mellem de virksomheder, der er naevnt i den foerste saetning, og dem, der er naevnt i den anden, ikke er det tidspunkt, hvor de begyndte at deltage i moederne, men derimod det tidspunkt, hvor de ophoerte hermed. Alle de virksomheder, der er naevnt i den anden saetning forlod saaledes markedet, foer overtraedelsen ophoerte. Disse to saetninger maa derfor fortolkes i lyset af hinanden, saaledes at der tages hensyn til, at "chef"- og "ekspert"-moederne foerst begyndte ved udgangen af 1978 eller i begyndelsen af 1979.

101 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen i beslutningen har udtrykt tvivl med hensyn til sagsoegerens deltagelse i moederne forud for 1979, idet den i beslutningens 105. betragtning, andet afsnit, fastslog, at sagsoegeren ikke kan vaere begyndt at deltage senere end i 1979.

102 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen ikke kan paapege noget forhold, der viser, at Huels deltog i overtraedelsen foer udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, og den har derfor ikke foert tilstraekkeligt bevis herfor.

II - Perioden fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 til november 1983

A - Systemet med regelmaessige moeder

a) Den anfaegtede retsakt

103 Det anfoeres i beslutningen (78. betragtning, fjerde afsnit), at Huels haevder, at selskabet kun deltog i et enkelt moede foer andet halvaar 1982. Det konkluderes (105. betragtning, andet afsnit), at Huels ikke kan vaere begyndt at deltage i foranstaltningerne senere end 1979, da selskabet paaviseligt deltog i markedsdelingen eller kvoteordningerne, der foerste gang var gaeldende i dette aar.

104 Endvidere anfoeres det i beslutningen (104. betragtning, tredje afsnit, og 105. betragtning, andet og fjerde afsnit), at ICI har oplyst, at Huels deltog fast i moederne, og at systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter var i kraft i hvert fald til udgangen af september 1983. Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste og tredje afsnit) deltog Huels i dette system.

105 Endelig anfoeres det i beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.

b) Parternes anbringender

106 Sagsoegeren har anfoert, at der ikke fandtes et institutionaliseret system med regelmaessige moeder. Moederne, som Huels i oevrigt ikke deltog i regelmaessigt, fandt sted paa ad hoc-basis, hvilket ogsaa fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse). Afholdelsen af flere paa hinanden foelgende moeder giver ikke grundlag for at fastslaa, at alle virksomhederne havde aftalt at moedes regelmaessigt fra 1977. Sagsoegeren bestrider paa det kraftigste at have deltaget i en saadan aftale.

107 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det hoejst fremgaar af sagen, at sagsoegeren har deltaget uregelmaessigt i moederne fra 1981 og mere regelmaessigt fra 1982. De i 1979 opstillede tabeller over "revised targets" med hensyn til visse virksomheders salgsmaengder, herunder sagsoegerens, afkraefter ikke denne konstatering. De heri naevnte forslag vedroerer nemlig hele det vesteuropaeiske polypropylenmarked og boer derfor omfatte samtlige producenter, uanset om de har deltaget i moederne.

108 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at selskabet som lille producent var noedsaget til at deltage i moederne og dér praktiserede en blanding af bevidst misinformation og mental tilbageholdenhed for ikke at afsvaekke sin strategi gennem prisgivelse af vigtige oplysninger til konkurrenterne. Desuden har sagsoegerens strategi, der bestod i at opgive fremstillingen af basisprodukter og omlaeggelse af produktionen til specialprodukter, haft til foelge, at sagsoegerens interesser var saa divergerende fra de oevrige producenters, at sagsoegerens deltagelse i moederne ikke har kunnet have til formaal at begraense konkurrencen.

109 Sagsoegeren har endelig anfoert, at det er Kommissionens passivitet i forhold til den franske og italienske statsstoette i polypropylensektoren, der har noedvendiggjort producentmoederne, idet producenterne oenskede at imoedegaa krisen inden for denne sektor.

110 Kommissionen bestrider ikke, at moedernes regelmaessighed og hyppighed er steget med tiden. Moederne blev mere strukturerede. Det drejede sig om at ivaerksaette en samlet plan, som kom til udtryk i mere og mere intensive aktioner, der tilsigtede at afsvaekke markedskraefterne gennem et samarbejde mellem polypropylenproducenterne med hensyn til priser, salgsmaal og ledsageforanstaltninger. Ifoelge Kommissionen bestod denne faelles plan, der gradvis blev udarbejdet, i en rammeaftale, som forudsaa en ordning med institutionaliserede moeder med henblik paa at udarbejde faelles markedsstrategier, og som suppleredes af saerlige delaftaler vedroerende konkrete foranstaltninger. Rammeaftalens faellesnaevner bestod i hele den af beslutningen daekkede periode. Huels' deltagelse i den faelles plan eller rammeaftalen fremgaar isaer af virksomhedens regelmaessige deltagelse i de periodisk afholdte moeder.

111 Kommissionen har anfoert, at sagsoegerens regelmaessige deltagelse i moederne fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, hvori Huels naevnes som en af de regelmaessige deltagere i moederne. Dette beviselement bekraeftes af den omstaendighed, at sagsoegerens navn er naevnt i en udateret tabel med overskriften "Producers' Sales to West Europe", som blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), hvori der for alle polypropylenproducenter i Vesteuropa er angivet deres omsaetning i kilotons for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonner med overskrifterne "1979 actual" og "revised target". Denne tabel, som indeholder oplysninger, der som forretningshemmeligheder burde have vaeret behandlet strengt fortroligt, kunne ikke vaere udarbejdet uden Huels' medvirken. Det fremgaar imidlertid af referatet af moedet den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse), at salgsmaalene i tabellen blev droeftet under moederne.

112 Kommissionen har endvidere gjort gaeldende, at en misinformationspolitik som den, sagsoegeren haevder at have foert, noedvendigvis ville vaere blevet opdaget af de andre producenter paa grund af den kontrol, som de kunne foretage ved hjaelp af Fides-systemet, hvilket ville have haft langt alvorligere konsekvenser for Huels end en ikke-deltagelse i moederne. Kommissionen har endvidere gjort gaeldende, at kartellet ikke blot angik basisprodukter, men ogsaa specialprodukter, og at Huels' specialiseringsstrategi derfor ikke var til hinder for, at selskabet deltog i moederne.

113 Kommissionen mener endvidere, at den franske og italienske statsstoette ikke udgjorde momenter, der kunne begrunde sagsoegerens deltagelse i moederne.

c) Rettens vurdering

114 Det bemaerkes, at det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger anfoeres uden nogen tidsmaessig begraensning, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i "chef"- og "ekspert"-moederne. Svaret maa forstaas saaledes, at det viser, at sagsoegeren fra starten deltog i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, der blev paabegyndt i slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979.

115 ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges paa dette punkt af, at der ud for sagsoegerens navn i de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules (bilag 55-62 til den generelle meddelelse), er anfoert oplysninger om selskabets omsaetning i forskellige maaneder og aar, mens det - saaledes som de fleste sagsoegere har erkendt i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten - ikke var muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger vedroerende en af disse tabeller, oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"), hvilket goer sagsoegerens argument om, at samtlige producenter uden undtagelse var anfoert i disse tabeller, irrelevant.

116 Hertil kommer, at sagsoegerens svar paa begaeringen om oplysninger er ufuldstaendig, for saa vidt som der ikke henvises til sagsoegerens deltagelse i et moede i januar 1981, hvis moedereferat (bilag 17 til den generelle meddelelse) afsloerer, at Huels var blandt deltagerne.

117 Endvidere har sagsoegeren for Retten erkendt at have deltaget regelmaessigt i moederne i 1982 og 1983, mens sagsoegeren i sit svar paa begaeringen om oplysninger anfoerte, at selskabet ikke havde deltaget i moederne foer andet halvaar 1982, hvilket isaer modsiges af referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), som klart angiver, at Huels deltog heri.

118 Kommissionen kunne derfor med rette antage, at sagsoegeren har deltaget regelmaessigt i de periodiske moeder mellem polypropylenproducenter allerede fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 og indtil udgangen af september 1983.

119 Det er endvidere med rette, at Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret:

"' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...", og "A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."

(' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter den 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...", og "En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne.")

120 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.

121 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.

122 Desuden kan de argumenter, som sagsoegeren har fremfoert til stoette for, at selskabets deltagelse i moederne ikke kunne anses for retsstridig, ikke tages til foelge.

123 Sagsoegeren kan nemlig ikke haevde, at selskabet i sin egenskab af lille producent ikke kunne udeblive fra moederne, idet det havde mulighed for at give Kommissionen oplysninger om moederne og anmode den om at bringe dem til ophoer.

124 Sagsoegerens strategi bestaaende i at omlaegge produktionen fra basisprodukter til specialprodukter og den interessekonflikt mellem sagsoegeren og de oevrige producenter, som kunne vaere blevet resultatet heraf, kan heller ikke undskylde sagsoegerens deltagelse i moederne, eftersom diskussionerne om fastsaettelse af salgsmaal ikke alene vedroerte basisprodukter, men ogsaa specialprodukter. Sagsoegeren har i staevningen anfoert, at dets samlede salg af polypropylen, herunder medregnet alle polypropylenkvaliteter, for 1983 androg 64 349 tons for Tyskland, Belgien, Frankrig, Storbritannien, Italien og Luxembourg, der var de eneste stater i Vesteuropa, hvor sagsoegeren havde betydelige salg af polypropylen, samt at alene 45% af salget vedroerte basisprodukter. Det fremgaar imidlertid af de forskellige dokumenter, at den kvote, der var blevet tildelt sagsoegeren for dette aar, androg mellem 65 000 tons paa et marked, der var anslaaet til 1 470 kilotons (Saga' s forslag, bilag 81 til den generelle meddelelse) og 77 910 tons (5,3% af samme marked, forslag fra de tyske producenter, bilag 83 til den generelle meddelelse). Foelgelig vedroerte diskussionerne om salgsmaengder baade specialprodukter og basisprodukter.

125 Hvad angaar den misinformation og mentale begraensning, som sagsoegeren haevder at have praktiseret under moederne, og som skulle godtgoere, at Huels ikke deltog i moederne ud fra et oenske, at konkurrencen skulle begraenses, bemaerkes, at da det er bevist, at sagsoegeren deltog i disse moeder, og at formaalet med disse navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal, gav selskabet i hvert fald sine konkurrenter det indtryk, at det deltog i moederne ud fra samme bevaeggrunde som dem.

126 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at fremkomme med indicier til stoette for, at sagsoegeren ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses, og saaledes paavise, at selskabets konkurrenter vidste, at det deltog i moederne med andre bevaeggrunde end dem.

127 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegerens argumenter vedroerende selskabets adfaerd paa markedet, som skal bevise, at selskabets formaal med at deltage i moederne alene var at indhente oplysninger, ikke er indicium for, at selskabet ikke havde oenske om at begraense konkurrencen, for saa vidt som disse momenter ikke godtgoer, at sagsoegeren havde meddelt sine konkurrenter, at selskabets adfaerd paa markedet var uafhaengigt af droeftelserne paa moederne. Selv om det antages, at konkurrenterne vidste det, er det forhold, at selskabet udvekslede oplysninger med disse, som en erhvervsdrivende normalt behandler strengt fortroligt, tilstraekkeligt til at paavise, at selskabet havde et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses.

128 Selv om det godtgoeres, at eksistensen af statsstoette har fordrejet konkurrencen, kan saadanne former for stoette ikke begrunde konkurrerende virksomheders deltagelse i moeder, der bl.a. har til formaal at fastsaette prismaal og salgsmaengder. Det skal herved understreges, at sagsoegeren snarere end at deltage i disse moeder havde kunnet opfordre Kommissionen til paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder at udoeve sin kompetence i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, hvilket sagsoegeren ikke haevder at have gjort.

129 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 til september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og at de var en del af et system.

B - Prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

130 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf seks har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.

131 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26.-27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, dog ikke fra sagsoegeren, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).

132 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26.-27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen fra 1,90 til 1,95 DM/kg i november (beslutningen, 31. betragtning, foerste og andet afsnit).

133 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.

134 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at ATO deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981.

135 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspertmoede" i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra den 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for den 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.

136 Med hensyn til det tredje prisinitiativ anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og