ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Store Afdeling) af 13. november 2018 — Sag vedrørende udlevering af Denis Raugevicius (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein oikeus — Finland)

(Sag C-247/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - artikel 18 TEUF og 21 TEUF - anmodning, som et tredjeland tilstiller en medlemsstat med henblik på udlevering af en unionsborger, der er statsborger i en anden medlemsstat, og som har udøvet sin ret til fri bevægelighed i den førstnævnte medlemsstat - anmodning indgivet med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf og ikke med henblik på strafforfølgning - forbud mod udlevering, der kun finder anvendelse på statsborgere - restriktion for den frie bevægelighed - begrundelse støttet på bekæmpelsen af straffrihed - proportionalitet))

(2019/C 16/13)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein oikeus

Part i hovedsagen

Denis Raugevicius

Konklusion

Artikel 18 TEUF og 21 TEUF skal fortolkes således, at der i et tilfælde, hvor et tredjeland har anmodet om udlevering af en unionsborger, som har udøvet sin ret til fri bevægelighed, ikke med henblik på strafforfølgning, men med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf, består en forpligtelse for den anmodede medlemsstat, hvis nationale lovgivning forbyder udlevering af egne statsborgere til steder uden for EU med henblik på straffuldbyrdelse, og som fastsætter en mulighed for, at en sådan dom, der er idømt i udlandet, kan afsones på nævnte medlemsstats område, til at undergive denne unionsborger den samme behandling, som den undergiver sine egne statsborgere med hensyn til udlevering, såfremt unionsborgeren har fast bopæl på nævnte medlemsstats område.

(1) EUT C 239 af 24.7.2017.
2)

Habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 i direktiv 92/43, skal fortolkes således, at den giver den kompetente myndighed mulighed for at tillade en plan eller et projekt, som overlader det til bygherren efterfølgende at fastlægge visse parametre vedrørende anlægsfasen, såsom byggepladsens placering og transportveje, såfremt der i tilladelsen med sikkerhed fastsættes tilstrækkeligt strenge krav, som sikrer, at disse parametre ikke skader lokalitetens integritet.
2)

Artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43 skal fortolkes således, at en tilbagevendende aktivitet såsom tilførsel af gødning på eller i jorden, der var tilladt i henhold til national lovgivning inden dette direktivs ikrafttræden, kan anses for at være ét og samme projekt som omhandlet i nævnte bestemmelse, som er fritaget fra en ny godkendelsesprocedure, for så vidt som den består af et enkeltstående arbejde, der er kendetegnet derved, at det har et fælles formål, at det fortsættes, og navnlig, at stedet og betingelserne for dets udførelse er de samme. Gennemførelsen af et enkelt projekt, der er blevet tilladt, inden den ved denne bestemmelse fastsatte beskyttelsesordning blev anvendelig på den pågældende lokalitet, kan ikke desto mindre være omfattet af dette direktivs artikel 6, stk. 2.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. december 2018 — Silvio Berlusconi og Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) mod Banca d’Italia og Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-219/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - tilsyn med kreditinstitutter - erhvervelse af kvalificerede andele i et kreditinstitut - procedure, der reguleres ved direktiv 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1024/2013 og forordning (EU) nr. 468/2014 - sammensat forvaltningsprocedure - Den Europæiske Centralbanks (ECB) eksklusive beslutningskompetence - søgsmål til prøvelse af forberedende retsakter vedtaget af den kompetente nationale myndighed - angivelig tilsidesættelse af den retskraft, der er knyttet til en national afgørelse))

(2019/C 65/06)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Silvio Berlusconi og Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest)

Sagsøgte: Banca d’Italia og Istituto per la Vigilanza Sulle Assicurazioni (IVASS)

Procesdeltagere: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Banca Mediolanum SpA, Holding Italiana Quarta SpA, Fin. Prog. Italia di E. Doris & C. s.a.p.a., Sirefid SpA og Ennio Doris

Konklusion

Artikel 263 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de nationale retter foretager en legalitetsprøvelse af retsakter om indledning af procedure, bevisoptagelse og ikke-bindende forslag, som vedtages af de kompetente nationale myndigheder inden for rammerne af en procedure, der er omfattet af artikel 22 og 23 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF, af artikel 4, stk. 1, litra c), og artikel 15 i Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 af 15. oktober 2013 om overdragelse af specifikke opgaver til Den Europæiske Centralbank i forbindelse med politikker vedrørende tilsyn med kreditinstitutter samt af artikel 85-87 i Den Europæiske Centralbanks forordning (EU) nr. 468/2014 af 16. april 2014 om fastlæggelse af en ramme for samarbejde inden for Den Fælles Tilsynsmekanisme mellem Den Europæiske Centralbank og de kompetente nationale myndigheder og med de udpegede nationale myndigheder (SSM-rammeforordningen). Det er i denne henseende uden betydning, at et særligt søgsmål med påstand om ugyldighed som følge af en angivelig tilsidesættelse af den retskraft, der er knyttet til en national retsafgørelse, er blevet indbragt for en national ret.

(1) EUT C 283 af 28.8.2017.
3)

Det erstatningssøgsmål, som er indgivet af Plásticos Españoles SA (ASPLA) og Armando Álvarez SA, forkastes, for så vidt som hensigten med det er at opnå en erstatning på 3 495 038,66 EUR for den økonomiske skade, der er lidt som følge af overskridelsen af en rimelig sagsbehandlingstid i forbindelse med de sager, der gav anledning til domme af 16. november 2011, ASPLA mod Kommissionen (T-76/06, ikke trykt i Sml., EU:T:2011:672), og Álvarez mod Kommissionen (T-78/06, ikke trykt i Sml., EU:T:2011:673).
1)

Artikel 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel [108 TEUF] skal fortolkes således, at en ændring af finansieringsordningen for offentlig radio- og TV-virksomhed i en medlemsstat, der som den i hovedsagen omhandlede ændring består i at erstatte et radio- og TV-gebyr, der skulle betales som følge af besiddelsen af et modtagerapparat, med et radio- og TV-bidrag, der bl.a. bliver skyldigt som følge af en bolig eller et erhvervslokale, ikke udgør en ændring af eksisterende støtte som omhandlet i denne bestemmelse, der skal anmeldes til Europa-Kommissionen i medfør af artikel 108, stk. 3, TEUF.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 13. december 2018 — Fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre udstedt mod Marin-Simion Sut (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d'appel de Liège — Belgien)

(Sag C-514/17) (1)

([Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - rammeafgørelse 2002/584/RIA - europæisk arrestordre - artikel 4, nr. 6) - fakultativ grund til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre - den lovovertrædelse, der ligger til grund for afsigelse af en straffedom i udstedelsesmedlemsstaten, straffes kun med en bødestraf i den fuldbyrdende medlemsstat])

(2019/C 65/17)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel de Liège

Parter i hovedsagen

Marin-Simion Sut

Konklusion

Artikel 4, nr. 6), i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at når, som i hovedsagen, den person, der er omfattet af en europæisk arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom, er bosat i den fuldbyrdende medlemsstat og har en familiemæssig, social og erhvervsmæssig tilknytning til denne stat, kan den fuldbyrdende judicielle myndighed af hensyn til den nævnte persons rehabilitering afslå at fuldbyrde denne arrestordre, selv om den lovovertrædelse, der ligger til grund for den nævnte arrestordre, i henhold til den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning kun straffes med en bøde, når denne omstændighed i henhold til samme nationale lovgivning ikke er til hinder for, at den straffedom, som den eftersøgte person er blevet idømt, reelt fuldbyrdes i denne medlemsstat, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 347 af 16.10.2017.
2)

Såvel Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 af 5. marts 2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine som Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5. marts 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine annulleres, for så vidt som de vedrører Mykola Yanovych Azarov.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 19. december 2018 — Francesca Cadeddu mod Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna og Regione autonoma della Sardegna — Agenzia regionale per il lavoro (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari — Italien)

(Sag C-667/17) (1)

([Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 1083/2006 - artikel 2, nr. 4) - begrebet »støttemodtager« - artikel 80 - forbud mod at foretage fradrag eller tilbageholdelse i udbetalte beløb - specifik afgift eller andre afgifter med tilsvarende virkning - begreb - stipendium, som er medfinansieret af Den Europæiske Socialfond - sidestilling med indtægter fra lønnet beskæftigelse - tilbageholdelse af forskudsskat samt supplerende regionale og kommunale skatter])

(2019/C 65/21)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Francesca Cadeddu

Sagsøgte: Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna og Regione autonoma della Sardegna — Agenzia regionale per il lavoro

Konklusion

Artikel 80, sammenholdt med artikel 2, nr. 4), i Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter fysiske personer indkomstbeskattes af beløb, som de tildeles som stipendium af det offentlige organ, der har ansvaret for at gennemføre det projekt, som forvaltningsmyndigheden for det pågældende operationelle program har udvalgt som omhandlet i nævnte forordnings artikel 2, nr. 3), og som finansieres af europæiske strukturfonde.

(1) EUT C 52 af 12.2.2018
2)

Artikel 2, stk. 1, litra b), nr. iii), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at den erhvervelse, der foretages af en erhvervsdrivende, der er afgiftspligtig for punktafgifter i bestemmelsesmedlemsstaten for forsendelsen eller transporten af disse varer, i tilfælde af en kæde af flere på hinanden følgende transaktioner, som kun giver anledning til en enkelt transport af punktafgiftspligtige varer inden for Fællesskabet i henhold til ordningen med suspension af punktafgifter, ikke kan betegnes som en erhvervelse inden for Fællesskabet, der er momspligtig i henhold til denne bestemmelse, når denne transport ikke skyldes denne erhvervelse.
2)

Bestemmelserne i direktiv 2002/22, som ændret ved direktiv 2009/136, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat i en situation som den i hovedsagen omhandlede pålægger virksomheder, som, uden at udbyde elektroniske kommunikationsnet, tilbyder visning af TV-programmer via streaming og direkte over internettet, en must carry-forpligtelse.
1)

Artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden og artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlægende rettigheder skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der med henblik på beregning af feriegodtgørelse gør det muligt i kollektive aftaler at vedtage, at der skal tages hensyn til indtjeningsreduktioner, der skyldtes det forhold, at der i referenceperioden har været dage, hvor der som følge af tvungen nedsat arbejdstid ikke er udført faktisk arbejde med den følge, at arbejdstageren for varigheden af den årlige mindsteferie på fire uger, som han har krav på i henhold til artikel 7, stk. 1, får mindre udbetalt i feriegodtgørelse, end hvad han får udbetalt i normal løn under perioder med faktisk arbejde. Det tilkommer den forelæggende ret i videst muligt omfang at fortolke den nationale lovgivning i lyset af ordlyden af og formålet med direktiv 2003/88 således, at den feriegodtgørelse, der udbetales til arbejdstagerne i den mindsteferie, som er omhandlet i artikel 7, stk. 1, ikke er lavere end den gennemsnitlige løn, som de modtager under perioder med faktisk arbejde.
3)

Artikel 49 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, der er indeholdt i et til et udbud ledsagende aftaleudkast til en koncession, og som foreskriver fortabelse af koncessionen til afholdelsen af det automatiserede lottospil og andre talspil med faste odds: — i forbindelse med alle lovovertrædelser, for hvilke en retsforfølgelse er bestemt, og hvor den ordregivende myndighed som følge af lovovertrædelsens art, alvor, udøvelsesmåde og dens forbindelse til genstanden for den virksomhed, der er tildelt i koncession, vurderer, at koncessionshaveren herved ikke besidder den påkrævede pålidelighed, professionalisme og moralske egnethed — eller hvis koncessionshaveren tilsidesætter lovgivningen vedrørende bekæmpelse af uregelmæssigt, ulovligt og illegalt spil, og navnlig når koncessionshaveren selv eller gennem selskaber, som denne kontrollerer eller er forbundet med, uanset hvor de er hjemmehørende, markedsfører andre spil, som kan sammenlignes med det automatiserede lottospil, uden at have den foreskrevne godkendelse, forudsat at disse bestemmelser er begrundede, viser sig at stå i forhold til det forfulgte mål og er i overensstemmelse med gennemsigtighedsprincippet, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve i lyset af de angivelser, som er indeholdt i nærværende dom.
2)

Artikel 308 i direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2010/45, skal fortolkes således, at rejsebureauets fortjenstmargen og dermed dets afgiftsgrundlag udgør forskellen mellem det samlede beløb uden merværdiafgift (moms), der skal betales af den rejsende, og rejsebureauets faktiske omkostninger i tidligere led til den af andre afgiftspligtige personer foretagne levering af varer og ydelser, for så vidt som disse transaktioner direkte kommer den rejsende til gode. Når afdragsbeløbet svarer til turismeydelsens samlede pris eller en betydelig del af denne pris, og når bureauet endnu ikke har betalt nogen faktisk omkostning eller kun en begrænset del af denne ydelses individuelle samlede omkostning, eller endvidere når den individuelle omkostning, som bureauet faktisk har betalt for rejsen, ikke kan fastlægges på tidspunktet for betalingen af afdraget, kan fortjenstmargenen fastlægges på grundlag af et skøn over den forudsigelige samlede omkostning, som rejsebureauet i sidste ende skal betale. Med henblik på et sådant skøn skal rejsebureauet eventuelt tage hensyn til de omkostninger, som bureauet faktisk allerede har betalt, når afdraget modtages. Med henblik på beregningen af fortjenstmargenen reduceres rejsens samlede pris med den skønnede faktiske samlede omkostning, og afgiftsgrundlaget for den moms, der skal betales i forbindelse med modtagelsen af afdraget, opnås ved at gange dette afdragsbeløb med den procentsats, som den forudsigelige fortjenstmargen, der således fastlægges i rejsens samlede pris, udgør.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 6. december 2018 — J. Portugal Ramos Vinhos SA mod Adega Cooperativa de Borba CRL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal de Justiça — Portugal)

(Sag C-629/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - intellektuel ejendomsret - varemærkeret - direktiv 2008/95/EF - artikel 3, stk. 1, litra c) - ugyldighedsgrunde - ordmærke, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares eller en tjenesteydelses kendetegn - andre kendetegn for en vare eller tjenesteydelse - produktionsanlæg for varen - ordmærke, som består af et tegn, der betegner vinprodukter, og et stednavn, der består af en ordbestanddel af selskabsnavnet på indehaveren af varemærket))

(2019/C 44/05)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal de Justiça

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J. Portugal Ramos Vinhos SA

Sagsøgt: Adega Cooperativa de Borba CRL

Konklusion

Artikel 3, stk. l, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at registrering af et varemærke, der består af et ordtegn som det i hovedsagen omhandlede, der betegner vinprodukter, og omfatter et stednavn, skal nægtes, når dette tegn bl.a. omfatter et ord, som dels er almindelig anvendt som betegnelse for anlæg eller lokaler, hvor sådanne varer produceres, dels ligeledes er en af de ordbestanddele, der udgør selskabsnavnet på den juridiske person, der søger registrering af dette varemærke.

(1) EUT C 32 af 29.1.2018.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 4. december 2018 — The Minister for Justice and Equality og The Commissioner of the Garda Síochána mod Workplace Relations Commission (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court — Irland)

(Sag C-378/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse - direktiv 2000/78/EF - forbud mod forskelsbehandling på grund af alder - ansættelsen af politibetjente - et ved lov oprettet nationalt organ, der skal sikre håndhævelsen af EU-retten på et bestemt område - beføjelse til at undlade at anvende national lovgivning, der er i strid med EU-retten - EU-rettens forrang))

(2019/C 44/03)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: The Minister for Justice and Equality og The Commissioner of the Garda Síochána

Sagsøgt: Workplace Relations Commission

Konklusion

EU-retten, og navnlig princippet om dens forrang, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter et ved lov oprettet nationalt organ, som har fået tildelt kompetence til at sikre håndhævelsen af EU-retten på et bestemt område, ikke har kompetence til at undlade at anvende en bestemmelse, der er i strid med EU-retten.

(1) EUT C 283 af 28.8.2018.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 6. december 2018 — Frank Montag mod Finanzamt Köln-Mitte (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Köln — Tyskland)

(Sag C-480/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - direkte beskatning - indkomstskat - mulighed for at fradrage bidrag, der er indbetalt til en erhvervsmæssig pensionsordning og en privat pensionsordning - ikke muligt for ikke-hjemmehørende))

(2019/C 44/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Köln

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Frank Montag

Sagsøgt: Finanzamt Köln-Mitte

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en ikke-hjemmehørende skattepligtig person, som er begrænset skattepligtig i denne medlemsstat, ikke kan nedsætte beregningsgrundlaget for indkomstskatten med obligatoriske bidrag, der er indbetalt til en erhvervsmæssig pensionsordning, i et omfang, som forholdsmæssigt svarer til den del af indkomsten, der er skattepligtig i nævnte medlemsstat, såfremt disse udgifter er direkte forbundet med den virksomhed, som giver anledning til indkomsten, mens en hjemmehørende skattepligtig person, der er fuldt indkomstskattepligtig, kan fradrage sådanne bidrag i beregningsgrundlaget for indkomstskatten inden for de begrænsninger, der er fastsat i national ret.

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en ikke-hjemmehørende skattepligtig person, som er begrænset skattepligtig i denne medlemsstat, hverken kan nedsætte beregningsgrundlaget for indkomstskatten med supplerende bidrag, der er indbetalt til en erhvervsmæssig pensionsordning, eller med bidrag, der er indbetalt til en privat pensionsordning, mens en hjemmehørende skattepligtig person, der er fuldt indkomstskattepligtig, kan fradrage sådanne bidrag i beregningsgrundlaget for indkomstskatten inden for de begrænsninger, der er fastsat i national ret.

(1) EUT C 382 af 13.11.2017.
1)

Artikel 21, 22 og 24 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer skal fortolkes således, at de forpligter en medlemsstat, hvis lovgivning fastsætter en pligt til uddannelse på fuld tid og et forbud mod samtidig optagelse på to uddannelser, til automatisk at anerkende uddannelsesbeviser, der er omhandlet i dette direktiv og udstedt i en anden medlemsstat efter afslutning af uddannelser, der er delvist samtidige.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 6. december 2018 — Tratave — Tratamento de Águas Residuais do Ave SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Portugal)

(Sag C-672/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - afgiftsgrundlag - nedsættelse - princippet om afgiftens neutralitet))

(2019/C 44/06)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tratave — Tratamento de Águas Residuais do Ave SA

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

Princippet om afgiftens neutralitet samt artikel 90 og 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem er ikke til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter, at den afgiftspligtige person i tilfælde af manglende betaling ikke kan foretage en nedsættelse af afgiftsgrundlaget for merværdiafgift (moms), så længe denne afgiftspligtige person ikke forudgående har givet erhververen af varen eller tjenesteydelsen, hvis denne er en afgiftspligtig person, meddelelse om sin hensigt om at ophæve en del af eller hele momsen med henblik på at foretage ændring af det momsfradrag, som sidstnævnte har foretaget.

(1) EUT C 52 af 12.2.2018.
C 44/2

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 6. december 2018 — FENS spol. s r.o. mod Slovenská republika — Úrad pre reguláciu sieťových odvetví (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Okresný súd Bratislava — Slovakiet)

(Sag C-305/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - frie varebevægelser - told - afgifter med tilsvarende virkning - afgift på transmissionen af elektricitet, der er produceret på det nationale område og er bestemt til udførsel - en sådan lovgivnings forenelighed med princippet om frie varebevægelser))

(2019/C 44/02)

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Okresný súd Bratislava

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FENS spol. s r.o.

Sagsøgt: Slovenská republika — Úrad pre reguláciu sieťových odvetví

Konklusion

Artikel 28 TEUF og 30 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der fastsætter en afgift som den i hovedsagen omhandlede, som pålægges elektricitet, der eksporteres til en anden medlemsstat eller til et tredjeland, alene i det tilfælde, hvor elektriciteten er blevet produceret på det nationale område.

(1) EUT C 269 af 14.8.2017.