ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende om, at Rådet ikke godtgjorde, at betingelserne for hans opførelse på listen var opfyldt, og foretog et åbenbart urigtigt skøn, eftersom det undlod at godtgøre, at sagsøgeren i sin egenskab af rigsadvokat og i sine tidligere funktioner som ombudsmand og formand for det republikanske moralske råd har undergravet demokratiet og retsstaten i Venezuela.
1.

Første anbringende om, at Rådet har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik og tilsidesat hendes ret til forsvar og ret til effektiv retsbeskyttelse ved ikke at give adgang til de beviser, der angiveligt støtter hendes opførelse på listen, inden for et rimeligt tidsrum.
1.

Første anbringende om, at Rådet har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik og tilsidesat hans ret til forsvar og ret til effektiv retsbeskyttelse ved ikke at give adgang til de beviser, der angiveligt støtter hans opførelse på listen, inden for et rimeligt tidsrum.
Fjerde anbringende om at sagsøgeren blev udsat for forskelsbehandling fra sagsøgtes side på grund af køn, nationalitet og fagforeningsmæssigt tilhørsforhold. Sagsøgeren ansøgte inden for det sagsøgte agentur flere gange om forfremmelse. På trods af hendes omfattende uddannelse, hendes kendskab til flere fremmedsprog, hendes fremragende bedømmelser samt den omstændighed, at hun løbende havde videreuddannet sig, blev hun aldrig forfremmet. Grundene herfor, udgjorde en forskelsbehandling. Som en reaktion på, at sagsøgeren flere gange henvendte sig til sagsøgte, fordi hun blev udsat for psykisk chikane og forskelsbehandling, foreslog sagsøgte, at hun tog på en tjenesterejse, med henblik på hvilken hun traf alle de nødvendige forberedelser, herunder at lære det pågældende fremmedsprog helt fra bunden til et niveau, hvor hun kunne kommunikere. Derefter aflyste sagsøgte tjenesterejsen fire dage før afrejsen. Som begrundelse for aflysningen af tjenesterejsen angav sagsøgte, at sagsøgeren havde haft kontrakt til en fagforening.
2.

Andet anbringende om, at Rådet foretog et åbenbart urigtigt skøn, eftersom det undlod at godtgøre, at sagsøgeren i sine funktioner som præsident og tidligere vicepræsident for den øverste domstol i Venezuela har støttet og lettet regeringsindgreb og politikker, som har undergravet demokratiet og retsstaten i Venezuela, og at han er ansvarlig for handlinger og udtalelser, der har krænket nationalforsamlingens myndighed.
2.

Andet anbringende om, at vurderingen af de risikominimeringsforanstaltninger, der er foreslået for iloperidon, er behæftet med en begrundelsesmangel (og er under alle omstændigheder åbenbart fejlagtig) og tilsidesætter artikel 5, stk. 1, og artikel 5, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) samt princippet om ligebehandling.
—

EUIPO og den anden part tilpligtes at betale omkostningerne i nærværende sag og omkostningerne i forbindelse med de to tidligere sager for annullationsafdelingen ved EUIPO og Femte Appelkammer ved EUIPO.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure. Sagsøgeren har gjort gældende, at der er beviser for alvorlige vanskeligheder vedrørende varigheden af og omstændighederne ved den indledende undersøgelsesprocedure.
1.

Med første anbringende anføres det, at ECHA foretog en åbenbar fejlagtig vurdering af oplysningerne, der ikke, når de vurderes korrekt, kunne støtte ECHA’s konklusion, og fordi ECHA undlod at tage hensyn til alle relevante oplysninger vedrørende igangværende undersøgelser. ECHA foretog også en åbenbar fejlagtig vurdering, idet det undlod at fastslå, at der a) foreligger videnskabelig dokumentation for sandsynlige alvorlige virkninger for miljøet på grund af stoffets hormonforstyrrende egenskaber, og b) at sådanne oplysninger ville give anledning til identificering af stoffet som problematisk i samme grad som virkningerne af stoffer, der er anført i REACH-forordningens artikel 57, litra a)-e).
2.

Andet anbringende om, at udvælgelseskomitéen anlagde åbenbart urigtige skøn ved bedømmelsen af oplysningerne i sagsøgerens ansøgning. Udvælgelseskomitéen tilsidesatte meddelelsen om udvælgelsesprøven ved at fastslå, at sagsøgeren ikke havde et uddannelsesniveau svarende til en uddannelse på universitetsniveau på mindst 3 år, afsluttet med et eksamensbevis, som var nødvendig for at få adgang til udvælgelsesprøven.
—

Der foreligger en væsentlig formmangel i henhold til artikel 72 i forordning 2017/1001, idet appelkammeret handlede i strid med princippet om procedureøkonomiske hensyn og rimelighedsprincippet ved at beslutte at hjemvise sagen til fornyet behandling af det omtvistede varemærke med den begrundelse, at der forelå absolutte registreringshindringer, hvorved appelkammeret også foregreb anvendeligheden af absolutte registreringshindringer uden at høre Iceland Foods Ltd, i hvilken forbindelse det handlede i strid med kontradiktionsprincippet.
Sag T-271/18: Sag anlagt den 3. maj 2018 — Mauritsch mod INEA

Sag anlagt den 3. maj 2018 — Mauritsch mod INEA

(Sag T-271/18)

Parter

Sagsøger: Walter Mauritsch (Wien, Østrig) (ved advokaterne S. Rodrigues og A. Champetier)

Sagsøgt: Innovation and Networks Executive Agency (INEA)

Sagsøgerens påstande

— For det første annullation af sagsøgtes afgørelse af 24. januar 2018 om afslag på sagsøgerens klage af 4. oktober 2017, og, for det andet, af sagsøgtes afgørelse af 2. august 2017 om afslag på sagsøgerens ansøgning om erstatning, indgivet den 10. april 2017.

— Sagsøgte tilpligtes at erstatte det økonomiske tab, sagsøgeren har lidt som følge af sagsøgtes fejl, som kan opgøres til sagsøgerens tab af retten til arbejdsløshedsydelser for en periode på maksimalt tre år, med tillæg af den relevante rentesats, og

— INEA tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et anbringende om, at sagsøgte ikke orienterede ham grundigt og klart om hans rettigheder til social sikring i tilfælde af, at han afviste at skrive under på en kontraktforlængelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at han ikke var i stand til at vide, at hans afvisning af at underskrive kontrakten ville blive behandlet som en opsigelse fra hans side. Han blev således foreholdt oplysninger og sagsøgte tilsidesatte sin omsorgspligt og princippet om god forvaltning, der er fastsat i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
Sag anlagt den 4. maj 2018 — M. I. Indus tries mod EUIPO — Natural Instinct (NA TURE’S VARIET Y 
INSTINCT)
(Sag T-288/18)
(2018/C 231/55)
Stævning en er affattet på engelsk
Parter
Sagsøger : M. I. Industr ies, Inc. (Lincoln, Nebraska, De Forenede Stater) (ved advo kater ne M. Montañá Mora og S. Sebe Mar in)
Sagsøgt : Den Europæisk e Unions Konto r for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)
Den anden part i sagen for appelkammeret: Natural Instinct Ltd (Camberley , Det Forenede Konge rige)
Oplysninger vedrø rende sagen for EUIPO
Ansøger af det omtvistede varemærke: M. I. Industr ies, Inc.
Det omtvistede varemærke: EU-ordmærke t »NA TURE’S VARIET Y INSTINCT « — registrer ingsansøgning nr. 14 290 589
Sagen for EUIPO: Indsigelsessag
Den anfægtede afgør else: Afgørelse truffet den 28. februa r 2018 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1658/2017-5)
Påstande
—Den anfægt ede afgørelse annulleres.
—EUIPO og — i påkommende tilfæld e — indsigeren tilpligtes solidar isk at betale alle omk ostninger forbundet med denne 
sags behandling.
Anbr ingende
—Tilsidesætt else af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001.
Sag anlagt den 4. maj 2018 — Agmin Italy mod Kommissionen
(Sag T-290/18)
(2018/C 231/56)
Processp rog: italiensk
Parter
Sagsøger : Agmin Italy SpA (Verona, Italien) (ved advok at F. Guardascione)
Sagsøgt : Europa-K ommissionen2.7.2018 DA Den Europæiske Unions Tidende C 231/43
—

Kommissionens afgørelse (EU) 2018/118 af 31. august 2017 om statsstøtte SA.35818 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2012/CP) gennemført af Spanien for Iberpotash (meddelt under nummer C(2017) 5877) ( 1 ) annulleres.
—

For så vidt angår det økonomiske tab, tildeles: — enten et beløb på 23190,44 EUR i løntilgodehavende for perioden fra den 1. oktober 2017 til den 30. april 2018, hvis Retten finder, at sagsøgeren har ret til hele sin løn. — eller et beløb på 7612,87 EUR i løntilgodehavende for perioden fra den 1. oktober 2017 til den 30. april 2018, hvis Retten finder, at sagsøgeren kun har ret til lønforskellen mellem hans løn ved Kommissionen og den løn, der oppebæres i den private sektor.
2.

Andet anbringende om, for det første, tilsidesættelse af den personalepolitik, der var fastsat af bestyrelsen, for så vidt som det i afgørelsen om ikke-genansættelse blev antaget, at det var i tjenestens interesse at gennemføre en politik om at erstatte midlertidigt ansatte med kontraktansatte. For det andet vedrører dette anbringende anlæggelsen af et forkert skøn for så vidt som det blev antaget, at erstatningen af sagsøgeren med en kontraktansat var begrundet ved omstruktureringen af oversættelsens Support afdeling og, for det tredje, en faktuel fejl for så vidt som det blev antaget, at dette havde været tilfældet.
—

Subsidiært omgøres den anfægtede afgørelse, idet det fastslås, at der ikke foreligger nogen relative registreringshindringer for EU-varemærkeansøgning 01501784 »Unifoska« for nogen af varerne i klasse 1, og at varemærket skal registreres.
4.

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at artikel 2, stk. 2, og artikel 9, stk. 4 og 5, i forordning (EU) 2018/120 tilsidesætter proportionalitetsprincippet ved gennemførelsen af artikel 43, stk. 3, TEUF. Sagsøgeren har herved gjort gældende, at i den forordning, som er genstand for den foreliggende sag, skal fastsættelsen af fiskerimuligheder for havbarsen såvel med hensyn til kommercielt fiskeri som rekreativt fiskeri opfylde et formål om at reducere dødeligheden hos den nordlige bestand betragteligt med henblik på at muliggøre en lille forøgelse af biomassen. Sagsøgeren har tilføjet, at dette formål kan tilstræbes med en mindre restriktiv foranstaltning end et totalt forbud mod undervandsfiskeri efter havbars. I forbindelse med dette anbringende har sagsøgeren tillige gjort gældende, at artikel 12, 16, 37 og 52 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder er blevet tilsidesat.
—

Kommissionen begik en åbenbar faktisk fejl ved at fastslå, at den tidligere ordning blev absorberet af den nuværende ordning. Det er åbenbart, at der ikke fandt nogen absorption sted, og at der i stedet på alle relevante tidspunkter i sagen var to helt særskilte ordninger, som hver især krævede sin egen vurdering for at fastslå, om statsstøttereglerne var overholdt.
1.

Første anbringende om, at kontrakten blev gennemført i god tro, og om forbuddet mod, at kontraktvilkårene anvendes på en måde, som er udtryk for misbrug — Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte har tilsidesat princippet om god tro, for så vidt som den foreskrevne kontrol ulovligt blev gennemført af en tredjemand, som ikke var ansat af den leverandør, som sagsøgte havde udpeget, eller af dennes underleverandørerer i, som sagsøgte udtrykkeligt havde godkendt, for hvilken tredjemand der under gennemførelsen af kontrollen opstod spørgsmål om upartiskhed, idet personen handlede ulovligt.
1.

Første anbringende er, at den anfægtede afgørelse er behæftet med anlæggelsen af åbenbart urigtige skøn, dels for så vidt som ansættelsesmyndigheden har taget hensyn til, at sagsøgeren har forvoldt institutionernes integritet et tab, som imidlertid allerede er blevet erstattet, dels for så vidt som varigheden af den pålagte disciplinære sanktion er vilkårlig, for så vidt som den er blevet fastsat i forhold til sidstnævntes lovbestemte pensionsalder.
Sag T-254/18: Sag anlagt den 23. april 2018 — China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products m.fl. mod Kommissionen

Sag anlagt den 23. april 2018 — China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-254/18)

Parter

Sagsøger: China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (Beijing, Kina) og ni andre (ved advokaterne R. Antonini, E. Monard og B. Maniatis)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2018/140 af 29. januar 2018 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse varer af støbejern med oprindelse i Folkerepublikken Kina og om afslutning af undersøgelsen af importen af visse varer af støbejern med oprindelse i Indien (EUT 2018, L 25, s. 6) annulleres, for så vidt som den vedrører CCCME, de enkelte selskaber og de berørte medlemmer

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.

1. Første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens artikel 3, stk. 2, 3, 5, 6 og 7, og artikel 17, stk. 2, samt princippet om god forvaltningsskik ved bl.a. at benytte utroværdige importoplysninger, utroværdige makroøkonomiske tabsoplysninger og ved ikke at tillade andre berørte parter at kommentere det endelige valg af stikprøveudtagne EU-producenter.

2. Andet anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat grundforordningens artikel 3, stk. 6 og 7, ved bl.a. ikke at tage hensyn til det manglende sammenfald af tidspunkter og ved ikke at sikre, at tab forårsaget af andre forhold ikke blev tilskrevet importen fra Kina.

3. Tredje anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar og grundforordningens artikel 6, stk. 7, artikel 19, stk. 1-3, samt artikel 20, stk. 2 og 4, ved bl.a. at nægte aktindsigt i tabsberegninger, beregningerne af prismæssige virkninger og skadestærskel og fastsættelsen af normalværdien, ved at nægte at fremlægge de ønskede oplysninger i en kortfattet udgave og ved ikke at udbrede forskellige relevante oplysninger, selv om den gentagne gange blev anmodet herom.

4. Fjerde anbringende om, at Kommissionen, idet den ved prissammenligningen ikke tog hensyn til de særlige kendetegn ved varekontrolnumrene, idet den ikke har fremlagt de nødvendige oplysninger vedrørende vareegenskaber, ud over de i de oprindelige varekontrolnumre afspejlede oplysninger, og idet den med urette afviste anmodningen om tilpasning til normalværdien for at afhjælpe de uregelmæssigheder, der fulgte af den lave produktionsmængde i Indien, har tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 10, artikel 3, stk. 2, litra a), artikel 3, stk. 3, og artikel 9, stk. 4, og princippet om god forvaltningsskik.

5. Femte anbringende om, at Kommissionen ved at opjustere normalværdien for indirekte afgifter har tilsidesat grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra b), og artikel 2, stk. 7, litra a).
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning samt af Revisionsrettens tidligere afgørelse om fastsættelse af sagsøgerens rettigheder, for så vidt som enhver administrativ retsakt, som er vedtaget af en institution, formodes at være lovlig og for så vidt som Revisionsrettens tidligere afgørelse i det foreliggende tilfælde gav sagsøgeren en berettiget forventning om, at udlandstillægget blev bevaret, så længe han gør tjeneste i Luxembourg.
—

Det fastslås, at Den Europæiske Union og/eller de sagsøgte institutioner har pådraget sig et ansvar uden for kontraktforhold.
5.

Femte anbringende om, at Rådet savnede et korrekt retsgrundlag for de sjette ændringsretsakter. Argumenter til støtte for dette anbringende omfatter følgende: a) Den sjette ændringsafgørelse opfyldte ikke betingelserne for, at Rådet kunne påberåbe sig artikel 29 TEU. Bl.a. er følgende anført: (i) Rådets udtrykkeligt angivne formål er blot vage angivelser, (ii) grundlaget savner enhver tilstrækkelig forbindelse til det korrekte niveau for domstolsprøvelse, som er påkrævet under de foreliggende omstændigheder, og (iii) indførelsen af restriktive [foranstaltninger] støtter og lovliggør det nye styre i Ukraines adfærd, der i sig selv undergraver retfærdig rettergang og retsstaten, og som systematisk krænker menneskerettigheder; b) betingelserne for at påberåbe sig artikel 215 TEUF var ikke opfyldt, da der ikke forelå en gyldig afgørelse på grundlag af kapitel 2 i afsnit V i EU-traktaten; c) der forelå ingen tilstrækkelig forbindelse til, at artikel 215 TEUF kunne påberåbes over for sagsøgeren.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den — efter afslag på sagsøgerens klage og delvist medhold til intervenienten — afslog ansøgningen om registrering af EU-ordmærket ZARA nr. 8 929 952 for følgende varer og tjenesteydelser: klasse 29 — konserverede, frosne, tørrede og kogte frugter og grøntsager, geléer, syltetøj, kompotter, mejeriprodukter, spiselige olier og spisefedt; klasse 30 — ris, tapioka, sago, mel og næringsmidler på basis af korn, brød, konditori- og konfekturevarer, gær, bagepulver; salt, sennep, eddike, herunder vineddike, saucer (krydrede), krydderier, snacks på basis af ris klasse 31 — friske grøntsager; klasse 32 — frisk saft; klasse 35 — detail- og engrossalg i forretninger, via globale computernetværk, via kataloger, via post, via telefon, via radio og fjernsyn samt via andre elektroniske medier af konserverede, frosne, tørrede og kogte grøntsager, spiselige olier, ris, mel og kornpræparater, brød, eddike, herunder vineddike, saucer (krydrede); klasse 43 — restaurationsvirksomhed og udbringning af mad og drikke, selvbetjeningsrestauranter, cafeterier.
2.

Andet anbringende vedrørende det åbenbare urigtige skøn, for så vidt angår for det første Den Europæiske Unions vurdering af Tunesien, og for det andet Den Finansielle Aktionsgruppes vurdering af Tunesien. I denne henseende har sagsøgeren anført, at Kommissionen ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at styre den øgede risiko, som den delegerede forordning medfører for den økonomiske udvikling i Tunesien.
4.

Fjerde anbringende vedrører anlæggelsen af åbenbart urigtige skøn samt tilsidesættelse af begrundelsespligten, for så vidt angår, for det første, de løntrin, der er tildelt sagsøgeren, for det andet, dennes »fortsatte udvikling« og, for det tredje, bevarelsen af virksomhedens behov (»business needs«) for sagsøgerens specifikke kundskaber, færdigheder og kvalifikationer.
—

EUIPO tilpligtes til sagsøgeren at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger for Retten og for appelkammeret. Subsidiært, såfremt den anden part i sagen for appelkammeret intervenerer, tilpligtes EUIPO og intervenienten til sagsøgeren at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger for Retten og for appelkammeret, idet de hæfter solidarisk herfor.
1.

Første anbringende er, at Europa-Kommissionen begik en retlig fejl i forbindelse med anvendelsen af artikel 11, stk. 1, og artikel 12, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten, for så vidt som Kommissionen med sin afgørelse afslog sagsøgerens ansøgning om at blive tildelt de udtrædelsespenge, der er fastsat i artikel 12, stk. 2, i det nævnte bilag, og derimod påtvang ham en anvendelse af artikel 11, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten, som imidlertid ikke finder anvendelse på hans tilfælde.
—

Den anfægtede udgør ikke en foranstaltninger, der er nødvendigt for at opnå det tilsigtede mål, for så vidt som sagsøgeren fortsat betaler og for så vidt som afgørelsen pålægger sagsøgeren en for stor byrde og truer sagsøgerens eksistens.
2.

Kommissionen har foretaget en fejlagtig vurdering af fusionens virkninger i forhold til muligheden for at levere tjenesteydelser inden for passagerbefordring med fly og til lufthavne og har hermed begået en alvorlig og åbenbar fejl ved vurderingen af fusionen. En behørigt foretaget analytisk prøvelse af fusionen ville have ført til det resultat, at en gennemførelse af fusionen vil udløse en række negative virkninger på konkurrencen, herunder at der skabes en dominerende stilling for Lufthansa i visse lufthavne.
1.

Første anbringende om, at Rådet foretog urigtige skøn ved at lægge til grund, at kriteriet for at opføre sagsøgeren på listen i artikel 1, stk. 1, i den anfægtede afgørelse og artikel 3, stk. 1, i den anfægtede forordning er opfyldt.
—

SRB tilpligtes at betale sagsøgerne, som erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, de har lidt: Et beløb i erstatning for økonomisk skade på i alt 7570098,78 EUR for værdiforringelsen af aktierne i Banco Popular, delt pro rata i forhold til det antal aktier, som hver sagsøger ejer: — María Graciela Calvo Gutiérrez: 8836,67 EUR — Eric Gancedo Holmer: 35257,42 EUR — María Graciela Calvo Gutiérrez og Eric Gancedo Holmer: 39358,01 EUR — Carlos Eric Gancedo Calvo: 7374,19 EUR — Gabriel Gancedo Calvo: 7062,93 EUR — Jorge Gancedo Calvo: 8545,24 EUR — Lucía Gancedo Calvo: 7388,69 EUR — Manuel Gancedo Calvo: 9472,17 EUR — José Gancedo Calvo: 7389,45 EUR — Claudia Sáez de Montagut Gancedo: 763,66 EUR — Bosco Sáez de Montagut Gancedo: 2879,18 EUR — Yago Sáez de Montagut Gancedo: 379,16 EUR — VICA58, S.L.: 265763,84 EUR — Diana Luisa Gancedo Holmer: 175499,04 EUR — Guillermo de Zavala Gancedo: 722,47 EUR — Alfredo de Zavala Gancedo: 718,65 EUR — Cosme de Zavala Gancedo: 1006,27 EUR — Bruno de Zavala Gancedo: 689,66 EUR — María Astrid Gancedo Holmer: 442136,41 EUR — Marco Gancedo Holmer: 442135,64 EUR — LOS PRUNOS DEL SETO, S.L.: 6898,14 EUR — MANUEL GANCEDO, S.A.: 5340911,85 EUR — EVEDAM INMUEBLES, S.L.: 620238,46 EUR — GANCEDO Y GONZÁLEZ, S.L.: 138671,57 EUR og Et beløb i erstatning for ikke-økonomisk skade på 7570098,78 EUR eller et beløb, som Retten måtte finde passende, delt pro rata mellem sagsøgerne i det samme forhold som ved delingen af beløbet til erstatning af økonomisk skade.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som appelkammeret fastslog, at varerne er af samme eller lignende art og at den relevante kundekreds er specialiseret inden for tandplejeområdet.
—

I denne forbindelse har sagsøgerne gjort gældende, at Kommissionen ikke gav en begrundelse eller ikke gav en tilstrækkelig begrundelse for den anfægtede afgørelse, idet de bl.a. ikke i tilstrækkeligt omfang eller overhovedet, eller på nogen måde, der kan efterprøves, har forklaret grundlaget for, at den godkendte NAMA’s metode for afgørelsen af, om udviklingsprojekterne var rentable.
—

Afgørelsen er til hinder for, at EU kan opfylde den væsentlige opgave at oprette et indre marked uden konkurrencefordrejning, idet: — afgørelsen fører til en offentligretlig indgriben i markedet for offshore GNSS-tjenester, der er uforenelig med princippet om fair konkurrence, og — afgørelsen i strid med artikel 3, stk. 3, TEU og protokol nr. 27 griber ind i markedet for offshore GNSS-tjenester, hvor der ikke foreligger markedssvigt.
—

Rådets afgørelse (FUSP) 2018/333 af 5. marts 2018 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 63, s. 48) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2018/326 af 5. marts 2018 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 63, s. 5) annulleres i henhold til artikel 263 TEUF, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
—

Det fastslås, at Den Fælles Afviklingsinstans har pådraget sig et ansvar uden for kontraktforhold og pålægges at betale erstatning for den skade, som sagsøgerne har lidt som følge af SRB’s handlinger og undladelser, der forårsagede, at de tabte hele deres investering i efterstillede obligationer i BANCO POPULAR ESPAÑOL S.A.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen ved vedtagelsen af forordning 2018/330 foretog åbenbart urigtige retlige og faktiske vurderinger, idet den benyttede et referenceland som metode til beregning af normalværdien for sagsøgeren i strid med artikel 1, stk. 2 og 3, artikel 2, stk. 1 og 7, og artikel 11, stk. 9, i forordning 2016/1036 samt artikel 2.2 og 6.10.1 i WTO- antidumpingaftalen. Kommissionen gav ikke en begrundelse for i forhold til sagsøgeren at anvende artikel 2, stk. 7, i forordning 2016/1036.