Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 27. oktober 1987. - SOCIETE DES GRANDS MOULINS DE PARIS MOD RAADET OG KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER FAELLESSKABETS ANSVAR UDEN FOR KONTRAKTSFORHOLD - MANGLENDE TILKENDELSE AF PRODUKTIONSRESTITUTIONER. - SAG 50/86.



Samling af Afgørelser 1987 side 04833



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

A - Faktiske omstaendigheder

1 . I den sag, som jeg skal tage stilling til i dag, har sagsoegeren, societé Les Grands Moulins de Paris, anlagt sag mod Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ved Raadet og Kommissionen med paastand om erstatning for det tab, selskabet haevder at have lidt ved, at EF-institutionerne for det af selskabet fremstillede produkt granidon undlod at indfoere de for substitutionsprodukter gaeldende produktionsrestitutioner .

2 . Sagsoegeren finder det retsstridigt at behandle granidon paa anden maade end substitutionsprodukterne . Sagsoegeren haevder at have lidt tab ved, at man har naegtet at yde produktionsrestitutioner . Tabet angives at bestaa af tre poster :

- ikke ydede produktionsrestitutioner for granidon, 31*214,48 FF,

- mistet fortjeneste i de seneste fem aar, 6 mio FF, og

- omkostninger ved fremstillingen af granidon, 271*000 FF .

3 . Sagsoegeren har derfor nedlagt foelgende paastande :

- Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab tilpligtes at betale 6*302*224,48 FF med rente efter loven fra sagens anlaeg,

- Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab tilpligtes at betale sagens omkostninger .

4 . Raadet har nedlagt foelgende paastande :

- sagen afvises, for saa vidt som den er anlagt mod Raadet,

- paa sagens nuvaerende trin udsaettes afgoerelsen om sagens omkostninger .

5 . Kommissionen har nedlagt foelgende paastande :

- frifindelse,

- sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger .

B - Stillingtagen

I - Formaliteten

6 . Raadet afviser at vaere rette sagsoegte; det eventuelt ansvarsbegrundende forhold er, at granidon ikke blev opfoert blandt de varer, til hvilke der kunne ydes produktionsrestitution . Kommissionen har imidlertid aldrig forelagt Raadet noget forslag herom . Raadet har derfor vaeret afskaaret fra at traeffe beslutning om, hvorvidt der skulle ydes produktionsrestitution til granidon . Derfor boer alene Kommissionen repraesentere Faellesskabet for Domstolen .

7 . Det fremgaar af Domstolens praksis, at hensynet til en ordentlig retspleje i Faellesskabets retssystem taler for, at Faellesskabet, naar det ifalder ansvar som foelge af en af sine institutioners handlinger, repraesenteres for Domstolen af den eller de institutioner, som det ansvarspaadragende forhold laegges til last ( 1 ). Et erstatningskrav mod Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, som stoettedes paa, at Raadet havde vedtaget retsstridige generelle retsakter, blev derfor af Domstolen fremmet til paakendelse i realiteten og med Raadet og Kommissionen som sagsoegte, da Raadet havde truffet den anfaegtede foranstaltning paa forslag af Kommissionen .

8 . Det samme maa gaelde, dersom det antages, at den foranstaltning, som udloeser Faellesskabets ansvar, kan foeres tilbage til, at Raadet har undladt at fastsaette regler . I betragtning af Raadets og Kommissionens samvirken ved regelfastsaettelsen, der karakteriseres af, at Kommissionen ganske vist har initiativretten, men at Raadet dog har den endelige afgoerelse, kan det ikke vaere rigtigt, hvis Faellesskabet alene repraesenteres af sin institution Kommissionen, som iht . sin egen kompetence ikke havde kunnet traeffe den undladte lovgivningsforanstaltning . Dette resultat rokkes ikke af, at Raadet inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik ifoelge EOEF-Traktatens artikel 43 kun kan handle paa forslag af Kommissionen, da Raadet efter EOEF-Traktatens artikel 152 selv kan bestemme, om det vil opfordre Kommissionen til at forelaegge relevante forslag . Det gjorde Raadet imidlertid ikke med hensyn til den her foreliggende problematik .

9 . Yderligere betaenkeligheder mod soegsmaalets fremme ses ikke at foreligge og blev da heller ikke serioest gjort gaeldende af parterne . Kommissionen har ganske vist anfoert, at sagsoegeren ganske sikkert ved de franske forvaltningsretter kunne have anlagt sag til proevelse af de afgoerelser, som naegtede sagsoegeren produktionsrestitution, og at sagsoegeren under en saadan sag kunne have foranlediget, at den paagaeldende ret forelagde sagen praejudicielt for Domstolen . Samtidig indroemmer Kommissionen dog, at erstatningssoegsmaalet efter EOEF-Traktatens artikler 178 og 215 i Domstolens praksis anses for et selvstaendigt retsmiddel . Dette kan tiltraedes .

10 . Sagen mod Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ved Raadet og Kommissionen kan saaledes fremmes til paakendelse i realiteten .

II - Realiteten

1 . Spoergsmaalet, om EF-institutionernes adfaerd har vaeret retsstridig

11 . Sagsoegeren har anfoert, at Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab er ansvarligt, fordi det ikke har henfoert granidon under de regler om produktionsrestitutioner, som ydes for de varer, der traditionelt anvendes i bryggeriindustrien . Som substitutionsprodukt kan granidon anvendes i stedet for stivelse og majsgritz, altsaa i stedet for varer, der traditionelt anvendes i bryggeriindustrien . Ifoelge sagsoegeren foreligger der en tilsidesaettelse af lighedsgrundsaetningen, hvis der ydes produktionsrestitutioner for stivelse og majsgritz, men ikke for substitutionsproduktet granidon .

12 . Kommissionen - der i modsaetning til Raadet har taget stilling til sagsoegerens realitetsanbringender - har i foerste raekke anfoert, at granidon er et produkt "sui generis", som ikke kan henfoeres til de produkter, for hvilke der indtil 1986 henholdsvis til 1989 blev ydet produktionsrestitution . Foerst hvis man fra granidon fjerner de tilbagevaerende proteiner under en senere fremstillingsproces, ender man noedvendigvis i en fremstilling af stivelse, og saa kommer man ind under reglerne om produktionsrestitutioner .

13 . Ifoelge Kommissionen er det paa ingen maade godtgjort, at bryggeriindustrien kan anvende granidon i stedet for andre produkter, som giver ret til produktionsrestitution .

14 . I foerste raekke maa det fastholdes, at det af sagsoegeren fremstillede produkt ikke er identisk med de produkter ( 2 ), for hvilke der blev ydet produktionsrestitution; det produkt, som det sandsynligvis mest ligner, nemlig hvedestivelse, er det heller ikke helt lig med paa grund af sit hoeje proteinindhold . Selv om det foerst blev bestemt ved Kommissionens forordning nr . 2169/86 af 10 . juli 1986 - om de naermere regler for kontrol og udbetaling af produktionsrestitutioner i korn - og rissektoren ( 3 ) - at stivelsesrenheden i toerstoffet i alle tilfaelde mindst skal vaere 97%, kan det ikke antages, at der i de mere end 18 aar, hvori der er blevet ydet produktionsrestitutioner for bestemte stivelsessorter, ikke har foreligget en definition af begrebet stivelse . I det mindste kan det udelukkes, at et produkt, som kun bestod af 85% stivelse, kunne betragtes som stivelse med henblik paa ydelse af produktionsrestitutioner . I modsat fald ville sagsoegeren efter gaeldende ret have haft krav paa produktionsrestitution .

15 . Sagsoegerens adfaerd er i overensstemmelse hermed; selskabet har selv udtalt, at man i den periode, i hvilken der fremstilledes granidon, aldrig med henblik paa dette produkt ansoegte om produktionsrestitution for stivelse .

16 . Der skal herefter tages stilling til, om Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab efter den almindelige lighedsgrundsaetning havde pligt til at bestemme, at der ogsaa skulle ydes produktionsrestitution til granidon som et produkt, der kan erstatte en raekke andre produkter, som anvendes i bryggeriindustrien .

17 . Sagsoegeren tager navnlig Domstolens domme af henholdsvis 19 . oktober 1977 ( 4 ) og af 4 . oktober 1979 ( 5 ) til indtaegt for opfattelse, at der ogsaa boer ydes produktionsrestitution til substitutionsprodukter, hvis lighedsgrundsaetningen skal overholdes .

18 . I de foerstnaevnte domme fastslog Domstolen indledningsvis, at den faelles ordning af markederne for landbrugsprodukter efter Traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit, skal udelukke enhver form for forskelsbehandling af Faellesskabets producenter eller forbrugere . Ganske vist forbyder denne bestemmelse utvivlsomt enhver form for forskelsbehandling af producenter af det samme produkt, men den sigter ikke paa samme klare maade paa forbindelserne mellem de forskellige industri - eller handelssektorer for forarbejdede landbrugsprodukter . Forbudet mod forskelsbehandling i den naevnte bestemmelse er blot et konkret udtryk for den generelle lighedsgrundsaetning, som er et af de grundlaeggende principper i faellesskabsretten . Efter dette princip maa ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet .

19 . Ud fra disse principper tog Domstolen herefter i de forenede sager 117/76 og 16/77 stilling til, om det var retmaessigt at ophaeve produktionsrestitutionen for kvaeldemel, idet produktionsrestitutionen for stivelse samtidig blev opretholdt; herved maatte den tage hensyn til det saerlige forhold, at det i de indtil 1974 gaeldende EF-regler forudsattes, at de to produkter var substituerbare . Da de i de naevnte sager sagsoegte EF-institutioner ikke var i stand til at begrunde, hvorfor man efter 1974 indfoerte forskellige regler for de to produkter, statuerede Domstolen derpaa i dom af 19 . oktober 1977, at det ikke var godtgjort, at der forelaa objektive forhold, der kunne begrunde den foretagne aendring af den hidtil gaeldende ordning . Foelgelig forelaa der en kraenkelse af lighedsgrundsaetningen i og med, at restitutionen for kvaeldemel blev ophaevet samtidig med, at restitutionen for majsstivelse blev opretholdt .

20 . Noget tilsvarende udtalte Domstolen i dommen af 19 . oktober 1977 i de forenede sager 124/76 og 20/77 . Ogsaa i denne dom statuerede den, at der navnlig i betragtning af, hvor laenge de omtvistede produkter ( grove og fine gryn af majs paa den ene side og majsstivelse paa den anden side ) var blevet ligebehandlet mht . produktionsrestitutioner, ikke var godtgjort objektive omstaendigheder, som kunne begrunde en aendring af den tidligere EF-ordning . Ogsaa i den sag fandt Domstolen lighedsgrundsaetningen overtraadt .

21 . I de naevnte domme af 4 . oktober 1979 drog Domstolen derpaa konsekvensen af de omtalte afgoerelser af 19 . oktober 1977 og statuerede, at der principielt tilkom de paagaeldende firmaer et erstatningskrav .

22 . De naevnte afgoerelser har det faelles saertraek, at der fra et bestemt tidspunkt indfoertes en forskellig behandling af produkter, som tidligere var blevet behandlet ens . Dette forhold havde isoleret betragtet nok ikke vaeret tilstraekkeligt til, at Domstolen ville anse diskrimineringsforbudet for overtraadt, hvis EF-institutionerne havde vaeret i stand til at underbygge den opfattelse, at de naevnte produkter, henset til nye oplysninger, nu ikke laengere kunne erstatte hinanden . Det forekommer mig derfor, at de naevnte afgoerelser stiltiende indeholder en yderligere retsgrundsaetning, nemlig grundsaetningen om beskyttelse af den berettigede forventning . De paagaeldende erhvervsdrivende kunne nemlig handle i tillid til, at EF-institutionerne ville laegge til grund, at de naevnte produkter var substituerbare, hvilket var blevet anerkendt i Faellesskabets retsakter, og dette indtil sagsforholdet aendrede sig objektivt . For kun hvis det er klart, at produkterne kan erstatte hinanden, er det muligt at laegge den almindelige lighedsgrundsaetning henholdsvis diskrimineringsforbudet til grund ved paadoemmelsen .

23 . I den forbindelse er det bemaerkelsesvaerdigt, at Domstolen i sine to domme af 19 . oktober 1977 fastslog, at Traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit, ganske vist utvivlsomt forbyder enhver form for forskelsbehandling af producenter af det samme produkt, men ikke paa samme klare maade sigter paa forbindelserne mellem de forskellige industri - eller handelssektorer for forarbejdede landbrugsprodukter . For saa vidt forekommer det mig, at Domstolens praksis vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt beslaegtede produkter kan sammenlignes, ogsaa med hensyn til anvendelsen af lighedsgrundsaetningen har indroemmet EF-institutionerne et vist skoen . Hvis et saadant skoen nu antages at bestaa allerede ved traditionelt fremstillede produkter, saa maa det saa meget mere bestaa, hvis det drejer sig om at bedoemme den oekonomiske betydning af et nyt produkt paa markedet, for herefter at kunne drage de noedvendige retlige konsekvenser . Endelig gaelder det, at grundsaetningen om beskyttelse af den berettigede forventning i dette tilfaelde ikke laengere spiller nogen rolle .

24 . I den forbindelse maa der videre tages hensyn til, at den produktionsrestitution, der er hjemlet i artikel 11 i forordningen om den faelles markedsordning for korn, ikke er taenkt at skulle benyttes til at stabilisere kornprisen - det skal interventionsreglerne - men skal tvaertimod skabe mulighed for, at forarbejdningsindustrien kan erhverve de noedvendige basisprodukter til en lavere pris end den, som ville fremgaa ved anvendelse af den faelles markedsordning ( 6 ).

25 . Ydelse af produktionsrestitution maa derfor i forhold til producenterne af stivelsesprodukter ses som en refleks af, at industrien begunstiges . Derfor boer man udvise en vis forsigtighed, hvis man vil anvende lighedsgrundsaetningen paa eventuelle substitutionsprodukter af en ny karakter, altsaa paa produkter, som ikke umiddelbart kan sammenlignes med de indirekte begunstigede produkter .

26 . Sagsoegeren har ganske vist forklaret, at selskabets produkt blev anvendt med et vist held i bryggeriindustrien, uden dog utvetydigt at kunne godtgoere, at det fuldstaendigt kan erstatte de traditionelle produkter . Det staar desuden fast, at det omtvistede produkt er et raaprodukt af stivelse, som ved en ekstra forarbejdningsproces forarbejdes til stivelse og eventuelt derefter muligvis kunne falde ind under reglerne om produktionsrestitutioner .

27 . Herefter kan granidon ikke ligestilles med stivelse . Lighedsgrundsaetningen er saaledes ikke blevet tilsidesat .

2 . De saerlige betingelser for at paalaegge ansvar for retsstridige generelle retsakter

28 . Da det ikke har kunnet fastslaas, at EF-institutionerne har handlet retsstridigt, ville det egentlig vaere unoedvendigt at gaa naermere ind paa, om der er hold i erstatningssagen; det er kun for fuldstaendighedens skyld, at jeg subsidiaert skal gaa ind paa, hvad sagsoegeren har gjort gaeldende herom .

29 . Forudsat at EF-institutionerne havde handlet retsstridigt, maatte der tages stilling til, om det kan antages, at de strenge betingelser, som retspraksis kraever opfyldt for at paalaegge EF-institutionerne ansvar for retsstridige generelle retsakter, foreligger her .

30 . Der kan kun paalaegges ansvar som foelge af en generel retsakt, der indebaerer beslutninger vedroerende oekonomisk politik, saafremt der foreligger en tilstraekkelig kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private . For saa vidt har Domstolen bl.a . i dom af 25 . maj 1978 i de forenede sager 83 og 94/76, 4, 15 og 40/77 ( 7 fastslaaet, at den paagaeldende institution - henset til principperne i medlemsstaternes retsordener paa dette omraade - aabenbart og groft skal have overskredet graenserne for udoevelsen af sine befoejelser ( 8 ).

31 . Principielt kan det ikke udelukkes, at overtraedelse af diskrimineringsforbudet kan opfattes som en kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private . Hvis f.eks . Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab behandlede producenterne af den samme produkt forskelligt, kunne Faellesskabet udmaerket ifalde ansvar herfor . Den samme strenge konsekvens kan man imidlertid ikke drage, naar det drejer sig om ligebehandling af substitutionsprodukter . Sagen er nemlig den, at diskrimineringsforbudet i EOEF-Traktatens artikel 40, som Domstolen udtalte i dommen af 19 . oktober 1977, ikke paa samme klare maade sigter paa forbindelserne mellem de forskellige industri - eller handelssektorer for forarbejdede landbrugsprodukter . Desuden beskaeftiger vi os her med en paastaaet forskelsbehandling som foelge af udvist passivitet, saaledes at spoergsmaalet bliver, fra hvilket tidspunkt EF-institutionerne maatte antages at have haft pligt til at handle, som da kunne vaere grundlag for ansvarspaalaeggelse i tilfaelde af, at den blev overtraadt .

32 . I juni 1973 indgav sagsoegeren til Generaldirektoratet for Landbrug under Kommissionen sin foerste ansoegning om, at granidon maatte blive omfattet af reglerne for produktionsrestitution, men sagsoegeren fik intet svar . Sagsoegeren forfulgte ikke sagen .

33 . Man kan maaske antage, at Kommissionen havde en retlig pligt til at behandle sagsoegerens ansoegning og afgoere, om der skulle ydes produktionsrestitution til granidon; af nedenstaaende grunde kan det alligevel ikke antages, at der i og med, at restitutionen ikke blev ydet, foreligger en alvorlig overtraedelse af lighedsgrundsaetningen, eller at der foreligger en aabenbar og grov overskridelse af befoejelserne; siden 1970 havde Kommissionen soegt at begraense ydelsen af produktionsrestitutioner, og dens forslag noed i det mindste delvis fremme i Raadet, indtil Domstolen ved dommene af 19 . oktober 1977 kendte de raadsforordninger, der var vedtaget paa forslag af Kommissionen, for ugyldige; man kan derfor ikke bebrejde Kommissionen, at den paa et tidspunkt, da den soegte at begraense ydelsen af produktionsrestitutioner, ikke oenskede at lade yderligere produkter omfatte af de regler, som Raadet skulle vedtage om produktionsrestitutioner . Hermed handlede den altsaa stadigvaek inden for graenserne af sit skoen vedroerende den oekonomiske politik, selv om den saaledes muligvis kraenkede lighedsgrundsaetningen . Der kan ikke antages at foreligge en aabenbar og grov overskridelse af befoejelser, naar Kommissionen soegte at forfoelge en ensartet og foelgerigtig oekonomisk politik vedroerende produktionsrestitutionerne .

34 . Noget tilsvarende maa da ogsaa gaelde sagsoegerens ansoegninger fra 1984 og 1985 om, at granidon blev optaget under restitutionsreglerne . Men det maa ogsaa erkendes, at udvikling og markedsfoering af det af sagsoegeren fremstillede produkt muligvis blev hindret af, at beslutningsprocessen paa EF-plan var temmelig langsommelig i perioden fra 1970 til 1986 . Det skyldes Faellesskabets tunge beslutningsmekanisme, som paa EF-rettens nuvaerende udviklingstrin maa accepteres af en erhvervsdrivende, som oensker stoette til et nyudviklet produkt paa et reguleret "marked", og som véd, at der for det paagaeldende produkt endnu ikke er hjemlet stoette .

35 . Selv om EF-institutionerne maatte have handlet retsstridigt, kan det hermed ikke antages, at de betingelser, der kraeves opfyldt for at paalaegge Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ansvar for retsstridig generel retsfastsaettelse, er opfyldt .

3 . Tabet

36 . Som noget ganske subsidiaert kan der da ogsaa siges et par ord vedroerende spoergsmaalet om et tab samt om en eventuel aarsagsforbindelse mellem Faellesskabets passivitet og sagsoegerens tab .

37 . Tabet kan siges at bestaa af tre dele : ikke-udbetalt produktionsrestitution, mistet fortjeneste og forgaeves produktionsomkostninger .

a)*Ikke-udbetalt produktionsrestitution

38 . Kravet paa 31*214,48 FF kunne accepteres, da beloebets stoerrelse ikke laengere blev bestridt af den sagsoegte institution i duplikken .

b)*Mistet fortjeneste

39 . Sagsoegeren anslaar den fortjeneste, man kunne have opnaaet, saafremt granidon havde vaeret konkurrencedygtig paa grund af ydede produktionsrestitutioner, til 6 mio FF, som angaar de seneste fem aar foer sagens anlaeg . Skoennet hviler paa formodninger over, hvor stor en markedsandel granidon havde kunnet opnaa i bryggeriindustrien . Formodningerne stoettes ifoelge sagsoegeren paa undersoegelser af markedet, der er foretaget af sagsoegeren, og som ikke viser, paa hvilke objektive omstaendigheder den tilstraebte omsaetning skal bero . Heller ikke den korrespondance mellem forskellige bryggerier og sagsoegeren, som er blevet fremlagt paa Domstolens anmodning, tillader paalidelige slutninger om stoerrelsen af den forventede afsaetning . Herudover maa det fastslaas, at den omkostningsberegning, som sagsoegeren har fremlagt vedroerende produktionsaaret 1985/1986, viser, at der uanset ydelse af produktionsrestitution ville vaere indtraadt et tab . Sagsoegeren skulle i det mindste have antydet, hvorledes man kan forestille sig, at der af dette tab i alt faktisk kunne opstaa en fortjeneste paa 6 mio FF for de fem foregaaende aar . Da sagsoegeren ikke har gjort det, er det ikke bevist, at selskabet faktisk er gaaet glip af den naevnte fortjeneste .

c)*Erstatning for produktionsomkostninger

40 . Disse omkostninger paa 271*000 ,- FF har sagsoegeren ikke gjort naermere rede for . Navnlig har selskabet ikke forklaret, hvorfor man i 1985 blev noedt til at ansaette en projektleder, efter at udviklingen af granidon angiveligt allerede skulle vaere afsluttet ved udgangen af 60' erne . I oevrigt maa der henvises til, at direkte produktionsomkostninger skulle indregnes i de generelle omkostninger for granidon; disse umiddelbare omkostninger er et element, som man skulle tage hensyn til ved beregningen af den mistede fortjeneste .

41 . Det kan saaledes ikke antages, at de umiddelbare produktionsomkostninger er en post i tabsopgoerelsen, der skal erstattes selvstaendigt .

4 . Sagens omkostninger

42 . Sagsoegte boer altsaa frifindes, og derfor boer sagsoegeren i medfoer af artikel 69, stk . 2, i Domstolens procesreglement paalaegges sagens omkostninger, undtagen Raadets omkostninger, idet Raadet ikke har nedlagt selvstaendig paastand herom .

C - Sammenfatning

Paa grundlag af de anfoerte betragtninger foreslaar jeg Domstolen at traeffe foelgende afgoerelse :

"1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Sagsoegeren paalaegges sagens omkostninger bortset fra Raadets .

3 ) Raadet baerer sine egne omkostninger ."

(*) Oversat fra tysk .

( 1 ) Dom af 13 . november 1973 i de forenede sager 63 til 69/72, Wilhelm Werhahn Hansamuehle m.fl . mod Raadet og Kommissionen, Sml . s.*1229, 1246 .

( 2 ) Raadets forordning nr . 367/67 af 25 . juli 1967 om fastsaettelse af produktionsrestitutioner til grove og fine gryn af majs, samt brudris, der anvendes i bryggeriindustrien, EFT 1967, s.*193; Raadets forordning nr . 371/67 af 25 . juli 1967 om fastsaettelse af produktionsrestitutioner for korn - og kartoffelstivelse og kvaeldemel, EFT 1967, s.*196 .

( 3 ) EFT 1986 L*189, s.*12 .

( 4 ) Dom af 19 . oktober 1977 i de forenede sager 117/76 og 16/77, Albert Ruckdeschel & Co . m.fl . mod Hauptzollamt Hamburg-St.*Annen; Diamalt AG mod Hauptzollamt Itzehoe, Sml . s.*1753; dom af 19 . oktober 1977 i de forenede sager 124/76 og 20/77, SA Moulins et Huileries de Pont-à-Mousson mod ONIC; Providence agricole de la Champagne mod ONIC, Sml . s.*1795 .

( 5 ) Dom af 4 . oktober 1979 i de forenede sager 241, 242, 245 til 250/78, DGV Deutsche Getreideverwertung m.fl . mod Raadet og Kommissionen, Sml . s.*3017; dom af 4 . oktober 1979 i de forenede sager 261 og 262/78, Interquell Staerke-Chemie GmbH & Co . KG m.fl . mod Raadet og Kommissionen, Sml . s.*3045; dom af 4 . oktober 1979 i de forenede sager 64 og 113/76, 167 og 239/78, 27, 28 og 45/79, P . Dumortier frères SA m.fl . mod Raadet, Sml . s.*3091 .

( 6 ) Jfr . tiende afsnit i betragtningerne til forordning nr . 120/67, henholdsvis niende afsnit i betragtningerne til forordning nr . 2727/75 .

( 7 ) Dom af 25 . maj 1978 i de forenede sager 83 og 94/76, 4, 15 og 40/77, Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe GmbH & Co . KG m.fl . mod Raadet og Kommissionen, Sml . s.*1209, 1225 .

( 8 ) Dom af 6 . december 1984 i sag 59/83, SA Biovilac NV mod EOEF, Sml . s.*4057, 4075 .