Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 15. januar 1991. - SIEGFRIED RAUH MOD HAUPTZOLLAMT NUERNBERG-FUERTH. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: FINANZGERICHT MUENCHEN - TYSKLAND. - TILLAEGSAFGIFT PAA MAELK. - SAG C-314/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-01647



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Paa grundlag af en aftale med sine foraeldre om overdragelse til brug overtog Siegfried Rauh deres bedrift fra den 1. januar 1985 som fremtidig gaardarving.

2. Foraeldrene havde inden for rammerne af den ordning, som blev indfoert ved forordning (EOEF) nr. 1078/77 (1), forpligtet sig til mod betaling af en ikke-markedsfoeringspraemie at afstaa fra at markedsfoere maelk og mejeriprodukter i en periode paa fem aar, som udloeb den 21. december 1984.

3. Efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden, dvs. paa overtagelsestidspunktet for bedriften, var der opdraettet tilstraekkeligt med ungkvaeg til straks at kunne genoptage maelkeproduktionen.

4. I 1985 fik Rauh for foerste gang afslag paa tildeling af en saerlig referencemaengde for maelk med den begrundelse, at den paagaeldende bedrift ikke havde haft nogen maelkeproduktion i referenceaaret 1983, og at der ikke fandtes nogen bestemmelse, hvorefter en saadan tildeling kunne ske paa andet grundlag for det tilfaelde, at maelkeproduktionen blev genoptaget efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden.

5. I sine domme af 28. april 1988, Mulder (2) og Von Deetzen (3), har Domstolen imidlertid fastslaaet foelgende:

"Raadets forordning nr. 857/84 af 31. marts 1984, som suppleret ved Kommissionens forordning nr. 1371/84 af 16. maj 1984, er ugyldig i det omfang, den ikke bestemmer, at der tildeles en referencemaengde til de producenter, som i henhold til en forpligtelse paataget i henhold til Raadets forordning nr. 1078/77 af 17. maj 1977 ikke har leveret maelk i det referenceaar, som den paagaeldende medlemsstat har lagt til grund."

6. For at efterkomme disse domme aendrede Raadet forordning (EOEF) nr. 857/84 (4) ved at indsaette en artikel 3a, hvorefter de omhandlede producenter paa visse betingelser kan faa tildelt en saerlig referencemaengde.

7. Stk. 1 i den naevnte artikel 3a lyder saaledes:

"Den i artikel 12, litra c), tredje afsnit, omhandlede producent:

- hvis ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode i overensstemmelse med den forpligtelse, der er indgaaet i henhold til forordning (EOEF) nr. 1078/77, udloeber efter den 31. december 1983 eller efter den 30. september 1983 i de medlemsstater, hvor maelkeindvejningen fra april til september er mindst dobbelt saa stor som fra oktober til marts det foelgende aar

- som ikke har faaet tildelt en referencemaengde paa de betingelser, der er fastsat i henhold til artikel 5, stk. 4, litra b), og/eller artikel 9, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 1546/88, og/eller hvor der er tale om, at praemien er blevet overdraget i henhold til artikel 2 i naervaerende forordning

tildeles midlertidigt efter ansoegning indgivet senest tre maaneder fra den 29. marts 1989 en specifik referencemaengde, paa betingelse af at han:

a) ikke har bragt sin virksomhed til ophoer som omhandlet i artikel 2, stk. 3 og 4, i forordning (EOEF) nr. 1078/77 eller overdraget hele sin maelkebedrift inden udloebet af ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperioden

b) til stoette for sin ansoegning paa en for den kompetente myndighed tilfredsstillende maade godtgoer, at han er i stand til paa sin bedrift at producere en maengde svarende til den ansoegte referencemaengde

c) forpligter sig til at saelge maelk eller andre produkter direkte til forbrugeren og/eller at levere maelk til en koeber

d) forpligter sig til for saa vidt angaar den saerlige referencemaengde ikke at anmode om at blive omfattet af noget program for ophoer af referencemaengder indtil udgangen af tillaegsafgiftsordningen."

8. Under paaberaabelse af denne bestemmelse indgav Rauh en ny ansoegning, men ved afgoerelse af 24. august 1989 afviste den kompetente tyske myndighed paa ny at tildele ham en referencemaengde, fordi han foerst havde overtaget bedriften efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden.

9. Rauh indbragte sagen for Finanzgericht Muenchen, som har forelagt Domstolen de to spoergsmaal, jeg nu skal tage stilling til, og samtidig har givet udtryk for alvorlig tvivl om lovligheden af de tyske myndigheders afslag.

Foerste spoergsmaal

10. Det foerste spoergsmaal lyder saaledes:

"Indebaerer artikel 3a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, at ogsaa producenter, som foerst har overtaget bedriften efter udloebet af ikke-markedsfoeringsforpligtelsen, erhverver en saerlig referencemaengde i tilfaelde af arv eller arvelignende overdragelse af maelkebedriften?"

11. Sagsoegeren i hovedsagen, Finanzgericht Muenchen og Raadet for De Europaeiske Faellesskaber finder, at det foerste spoergsmaal boer besvares bekraeftende.

12. Kommissionen er derimod af den opfattelse, at der kun skal tildeles en saerlig referencemaengde, saafremt bedriften allerede har faaet tildelt en saerlig referencemaengde, eller overdrageren har godtgjort, at han faktisk havde til hensigt at genoptage maelkeproduktionen og ogsaa havde mulighed herfor.

13. Med hensyn til enkelthederne i de anfoerte synspunkter tillader jeg mig at henvise til retsmoederapporten.

14. Det er ubestridt og kan heller ikke bestrides, at artikel 3a, stk. 1, kun udtrykkeligt giver to kategorier af berettigede krav paa tildeling af en saerlig referencemaengde, nemlig

- producenter, som i sin tid paatog sig ikke-markedsfoeringsforpligtelsen, og som efter udloebet af denne forpligtelse efter den 31. december 1983 ikke kunne genoptage maelkeproduktionen, da der ikke fandtes nogen udtrykkelig bestemmelse, der gjorde det muligt at tildele dem en referencemaengde, og

- producenter, der i loebet af ikke-markedsfoeringsperioden helt eller delvis har overtaget den oprindeligt berettigedes maelkebedrift og dermed ogsaa ikke-markedsfoeringsforpligtelsen.

15. En arving, som har overtaget bedriften forud for udloebet af ikke-markedsfoeringsforpligtelsen, falder ind under den anden af de to kategorier; han kan saaledes faa tildelt en saerlig referencemaengde.

16. Saafremt en arving overtager bedriften efter udloebet af forpligtelsen, og efter at hans forgaenger har faaet tildelt en saerlig referencemaengde, bliver denne kvote overfoert til ham i henhold til artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som har foelgende ordlyd:

"I tilfaelde af en bedrifts salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv overfoeres den tilsvarende referencemaengde helt eller delvis til koeberen, forpagteren eller arvingen ifoelge betingelser, der skal fastsaettes."

17. I oevrigt bestemmer artikel 7, stk. 1, nr. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 (5), at den netop anfoerte regel

"efter de forskellige nationale regler [anvendes] analogt med de oevrige tilfaelde af overdragelse, der har lignende virkninger for producenterne".

18. Hvad gaelder der herefter for en arving, der er i Rauhs situation?

19. Kommissionen laegger vaegt paa, at der for begge de i artikel 3a naevnte kategoriers vedkommende er tale om erhvervsdrivende, der kontraktligt har forpligtet sig til at afstaa fra at markedsfoere maelk i en vis periode. Eftersom Domstolen i de to foernaevnte domme har fastslaaet, at saadanne personer paa grundlag af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning skal kunne regne med, at de kan genoptage maelkeproduktionen efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden, har de krav paa tildeling af en referencemaengde. Efter Kommissionens opfattelse er kravet paa tildeling af en referencemaengde saaledes at betragte som modydelse for ikke-markedsfoeringsforpligtelsen. Sagsoegeren i hovedsagen har imidlertid aldrig overtaget en saadan forpligtelse, da ikke-markedsfoeringsperioden paa tidspunktet for overdragelsen af bedriften allerede var udloebet og forpligtelsen saaledes ophoert. Han boer derfor ifoelge Kommissionen ikke have krav paa tildeling af en referencemaengde.

20. Kommissionen har endvidere til stoette for sin opfattelse henvist til artikel 7a i forordning nr. 1546/88, som lyder saaledes:

"Den saerlige referencemaengde, der tildeles paa de i artikel 3a i forordning (EOEF) nr. 857/84 fastsatte betingelser, overfoeres i tilfaelde af overdragelse af bedriften ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv, efter bestemmelserne i artikel 7, foerste og tredje afsnit, naar den producent, der helt eller delvis overtager bedriften, skriftligt forpligter sig til at overholde forgaengerens forpligtelser. Artikel 3a, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 857/84 gaelder fortsat for den saaledes overfoerte saerlige referencemaengde..."

21. Det skal hertil kort bemaerkes, at de i bestemmelsen omtalte forpligtelser kun kan vaere de forpligtelser, som er naevnt i artikel 3a, stk. 1, litra b), c) og d), og ikke ikke-markedsfoeringsforpligtelsen.

22. Jeg maa imidlertid af forskellige grunde tage nogle ganske markante forbehold over for Kommissionens opfattelse.

23. For det foerste naerer jeg alvorlig tvivl om det berettigede i en fremgangsmaade, som bestaar i ved fortolkningen af den trinhoejere norm, Raadets forordning, at soege stoette i den trinlavere norm, nemlig artikel 7a i Kommissionens forordning, som er en gennemfoerelsesbestemmelse for raadsforordningen.

24. For det andet vedroerer artikel 7a kun referencemaengder, der allerede er tildelt, mens spoergsmaalet i denne sag er, hvad loesningen i lyset af de relevante bestemmelsers tavshed herom skal vaere i tilfaelde af, at der endnu ikke var tildelt en referencemaengde paa det tidspunkt, hvor der skete overdragelse ved arv eller paa lignende maade.

25. Endelig betyder Kommissionens opfattelse, at virkningen for producenten (i det konkrete tilfaelde Rauhs far) af den ikke-markedsfoeringsforpligtelse, som han har paataget sig, forlaenges tidsmaessigt. En saadan loesning medfoerer nemlig, at producenten ikke kan overdrage sin ret til at faa tildelt referencemaengder efter ikke-markedsfoeringsperiodens udloeb, mens han uden videre ville have kunnet overdrage alle sine rettigheder til sin arving, hvis han ikke havde paataget sig nogen ikke-markedsfoeringsforpligtelse.

26. Imidlertid er den anfoerte retspraksis, som skulle efterkommes ved at indsaette artikel 3a, netop baseret paa den modsatte opfattelse, at den producent, der har paataget sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse, kun har gjort dette for en begraenset periode, og at forpligtelsen efter denne periodes udloeb ikke maa have yderligere konsekvenser for producenten.

27. I praemis 24 i Mulder-dommen har Domstolen nemlig udtalt, at en

"erhvervsdrivende, naar han som i dette tilfaelde er blevet tilskyndet ved en faellesskabsretsakt til at indstille markedsfoeringen i en begraenset periode af hensyn til almenvellet og mod betaling af en praemie, kan have en berettiget forventning om ikke ved udloebet af sin forpligtelse at blive paalagt restriktioner, som specielt beroerer ham, netop fordi han har udnyttet de muligheder, som faellesskabsbestemmelserne har givet ham".

28. Den i den franske udgave af dommen benyttede vending "à la fin de son engagement" kan ikke ved fortolkning tillaegges betydningen "forud for udloebet", for samme vending er i udgaven paa processproget, nederlandsk, formuleret med ordene "na afloop van zijn verbintenis", hvilket betyder "efter udloebet af sin forpligtelse". Producentens krav paa tildeling af en referencemaengde bestaar saaledes fortsat efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden. Dette foelger ogsaa af den i artikel 3a, stk. 1, litra a), opstillede betingelse, at den, der ansoeger om en saerlig referencemaengde, ikke maa have overdraget hele sin maelkebedrift inden udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden. Denne bestemmelse indebaerer noedvendigvis, at tildelingen af en referencemaengde i praksis foerst kan ske efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden.

29. Da artikel 3a imidlertid foerst blev indfoert i 1989, kunne Rauhs far ikke ansoege om tildeling af en referencemaengde efter den 21. december 1984, hvor hans ikke-markedsfoeringsforpligtelse udloeb. Han kunne have gjort det inden for en frist paa tre maaneder fra datoen for offentliggoerelsen af den forordning, hvormed artikel 3a blev indfoert (hvilket fremgaar udtrykkeligt at bestemmelsen). Paa dette tidspunkt havde han imidlertid allerede overdraget bedriften til sin soen.

30. Efter min opfattelse er spoergsmaalet herefter, om retten til referencemaengden falder ind under de rettigheder og forpligtelser, som Rauhs far overfoerte til sin soen i forbindelse med den skete arvelignende overdragelse.

31. Til stoette for, at dette er tilfaeldet, taler i foerste raekke den almindelige grundsaetning, at arvingen indtraeder i arveladerens retsstilling og overtager hans samlede formue.

32. Der skal endvidere henvises til artikel 7 i forordning nr. 857/84, hvor der er tale om den "til bedriften svarende" referencemaengde. Allerede forud for den arvelignende overdragelse bestod der en potentiel "til bedriften svarende referencemaengde", som derefter blev overfoert til arvingen. Begrebet "producent" i artikel 3a, stk. 1, foerste led, skal med andre ord paa baggrund af den naevnte almindelige grundsaetning og artikel 7 forstaas som "producenten eller dennes arving".

33. Min argumentation er saaledes forskellig fra den, som er fremfoert af Raadet, der saerlig udleder arvingens ret af artikel 3a, stk. 1, andet led. Jeg naar imidlertid frem til samme resultat. Paa linje med Raadet kan jeg ikke se nogen saglig begrundelse for at behandle den situation, at en arving har overtaget bedriften, efter at hans forgaenger har faaet tildelt en saerlig referencemaengde, anderledes end den lignende situation, at en arving har overtaget bedriften efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden, men foer hans forgaenger har faaet tildelt en referencemaengde.

34. Jeg skal endelig knytte en bemaerkning til to punkter i det af Kommissionen anfoerte. For det foerste mener jeg, at den af Kommissionen til stoette for sin opfattelse anfoerte begrundelse, udledt af formaalet med bestemmelserne - nemlig det synspunkt, at en producent skal afskaeres fra at ansoege om en referencemaengde alene for at oege salgsvaerdien af bedriften, som han oensker at afhaende - ikke kan tillaegges nogen betydning, naar der er tale om arv.

35. Da arvingen efter min opfattelse har ret til en referencemaengde, finder jeg det desuden unoedvendigt at undersoege, om hans forgaenger ville og kunne genoptage maelkeproduktionen, som foreslaaet af Kommissionen som en modifikation til dens hovedsynspunkt. For alle tilfaeldes skyld skal det dog bemaerkes, at arveladeren i det i hovedsagen omhandlede tilfaelde i hvert fald havde bragt bedriften i en saadan tilstand, at soennen uden vanskeligheder straks kunne have genoptaget maelkeproduktionen, hvilket maa komme ud paa ét.

36. Af de saaledes anfoerte grunde foreslaar jeg, at det foerste spoergsmaal besvares saaledes:

"Artikel 3a i Raadets forordning nr. 857/84 skal fortolkes saaledes, at den paa de deri stillede betingelser ogsaa tillader tildeling af en saerlig referencemaengde til en arving, som foerst har overtaget maelkebedriften fra sin forgaenger efter udloebet af dennes ikke-markedsfoeringsforpligtelse."

Andet spoergsmaal

37. Andet spoergsmaal har foelgende ordlyd:

"Saafremt spoergsmaal 1 besvares benaegtende: Er Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, gyldig, for saa vidt som producenter, der foerst har overtaget bedriften efter udloebet af ikke-markedsfoeringsforpligtelsen, i tilfaelde af arv eller arvelignende overdragelse af maelkebedriften ikke erhverver en saerlig referencemaengde?"

38. Saafremt Domstolen maatte finde, at man ikke kan anlaegge en saadan vid fortolkning af forordning nr. 857/84, som den af mig foreslaaede, maa det andet spoergsmaal efter min opfattelse besvares bekraeftende.

39. I dommene af 28. april 1988, Mulder og Von Deetzen, jf. ovenfor, har Domstolen nemlig udtalt, at en producent, naar han er blevet tilskyndet ved en faellesskabsretsakt til at indstille markedsfoeringen i en begraenset periode af hensyn til almenvellet og mod betaling af en praemie, kan have en berettiget forventning om ikke ved udloebet af sin forpligtelse at blive paalagt restriktioner, som specielt beroerer ham, netop fordi han har udnyttet de muligheder, som faellesskabsbestemmelserne har givet ham (Mulder-dommen, praemis 24; Von Deetzen-dommen, praemis 13).

40. Tilsvarende maa en saadan producent med rette kunne forvente, at han til sin arving kan overdrage en bedrift med muligheden for paa ny at markedsfoere maelk. Det ville stride mod princippet om beskyttelse af den berettigede forventning at fratage producenten denne mulighed.

41. Da det imidlertid er min opfattelse, at det foerste spoergsmaal kan besvares bekraeftende, omend kun efter et vist fortolkningsarbejde, foreslaar jeg, at det fastslaas, at det andet spoergsmaal er uden genstand.

Forslag til afgoerelse

42. Af de anfoerte grunde foreslaar jeg, at de af Finanzgericht Muenchen forelagte spoergsmaal besvares saaledes:

"1) Artikel 3a i Raadets forordning nr. 857/84 skal fortolkes saaledes, at den paa de deri stillede betingelser ogsaa tillader tildeling af en saerlig referencemaengde til en arving, som foerst har overtaget maelkebedriften fra sin forgaenger efter udloebet af dennes ikke-markedsfoeringsforpligtelse.

2) I betragtning af svaret paa det foerste spoergsmaal er det andet spoergsmaal uden genstand."

(*) Originalsprog: fransk.

(1) Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17.5.1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 131, s. 1).

(2) Sag 120/86, Sml. s. 2321.

(3) Sag 170/86, Sml. s. 2355.

(4) Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20.3.1989 om aendring af forordning (EOEF) nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 84, s. 2).

(5) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3.6.1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12).