ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Det første anbringende vedrører afgørelse Ares (2014)1915757, idet det anføres, at forordning nr. 1367/2006 (2) og direktiv 2010/75 er blevet tilsidesat: — henset til, at afgørelsen om den nationale overgangsplan er en individuel foranstaltning og derfor en forvaltningsakt i henhold til forordning nr. 1367/2006. Ifølge sagsøgeren skulle Kommissionen således have fastslået, at anmodningen om intern prøvelse skulle behandles — henset til, at Kommissionen skulle have fortolket artikel 10 i forordning nr. 1367/2006 i overensstemmelse med Århuskonventionen og fastslået, at artikel 2, stk. 1, litra g), i forordning nr. 1367/2006 var ulovlig — henset til, at Kommissionens argumentation er baseret på en ukorrekt fortolkning af de relevante bestemmelser i direktiv 2010/75/EU.
1.

Første anbringende om, at den pålagte faste korrektion på et nettobeløb på 2 7 31 208,07 EUR og den anvendte beregningsmetode er i strid med artikel 31, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EUT L 209, s. 1), og med retningslinjerne i Kommissionens dokument nr. VI/5330/97 af 23. december 1997 (Retningslinjer for beregning af de finansielle følger ved udarbejdelsen af beslutningen om regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen) og med dokument AGRI-64043-2005 (Communication from the Commission, on how the Commission intends in the context of the EAGGF-Guaranteev clearance procedure to handle shortcomings in the context of cross-compliance control system implemented by the Member State), da der ikke kan anlægges et fast skøn, idet sagsøgeren har givet en punktuel vurdering af den reelle risiko for fonden. Den anvendelse, som Kommissionen har foretaget, er ikke blot urigtig, men også uforholdsmæssig og uberettiget.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen, selv om den under proceduren til vedtagelse af det pågældende stillingsopslag formelt forsikrede den italienske regering om, at den ovennævnte sproglige forskelsbehandling ville blive fjernet, foretog sig det modsatte ved at udarbejdede opslaget og forberede de operationelle regler for den internetadresse, som opslaget henviser til med henblik på indgivelsen af ansøgningerne.
4.

Fjerde anbringende om, at konklusionerne på Kommissionens revision var fejlbehæftet. Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at konklusionerne på Kommissionens revision bestrides på grundlag af en række åbenbare fejl, som efter deres karakter er processuelle og indholdsmæssige. Det er sagsøgerens opfattelse, at Kommissionen ikke blot har undladt at genoverveje selve de påbud, som den har udstedt, men den har også groft ignoreret og undladt at tage nogle af de punkter, som ADR Center har rejst, i betragtning.
—

I denne forbindelse gøres det gældende, at anvendt på Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1173/2011 af 16. november 2011 om en effektiv håndhævelse af budgetovervågningen i euroområdet (EUT L 306, s. 1) og på afgørelse 2012/678/EF indebærer retssikkerhedsprincippet og forbuddet mod, at retsregler anvendes med tilbagevirkende kraft, at der ikke kan indledes en undersøgelse vedrørende omstændigheder, der fandt sted før den 13. december 2011, for på daværende tidspunkt kunne de omstridte omstændigheder ikke pålægges en sanktion. De eneste data, der kan pålægges sanktioner, er de i april 2012 meddelte data. Undersøgelsesperioden bør således begrænses til de data, som er indeholdt i meddelelser, der blev foretaget fra 2012.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den adfærd, som Kommissionens tjenestegrene har udvist, og den anfægtede afgørelse er i klar strid med de ovennævnte principper i Den Europæiske Unions retsorden. Sagsøgeren har navnlig med hensyn til proportionalitetsprincippet gjort gældende, at Kommissionen skulle have fjernet sin tvivl ved at foretage en grundig undersøgelse af de oplysninger, som sagsøgeren allerede havde leveret forud for undersøgelsen i stedet for at vedtage afgørelsen om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure, der nu anfægtes.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Kommissionen ved at vedtage den anfægtede afgørelse har tilsidesat sin forpligtelse til at foretage en upartisk og påpasselig undersøgelse af de oplysninger, den var i besiddelse af og har tilsidesat forpligtelsen til at foretage en interesseafvejning.
5.

Det femte anbringende om, at den anfægtede forordning skaber en situation med åbenbar retsusikkerhed for planteforædlere, for det første fordi dens anvendelsesområde afhænger af, om medlemsstaterne vælger at udøve suverænitet over genetiske ressourcer eller ikke, for det andet fordi den bygger på resultatåbne definitioner, som ikke gør det muligt at fastslå, om en genetisk ressource kan antages at have været »anvendt«, for det tredje fordi forordningens resultatåbne fortolkning medfører en mulig de facto anvendelse med tilbagevirkende kraft, og endelig fordi udviklingen af bedste praksis blot »kan« mindske risikoen for, at de brugere, som er genstand for den anfægtede foranstaltning, ikke overholder forpligtelserne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 388/23

Sag anlagt den 15. september 2014 — Instituto dos vinhos do Douro e do Porto mod KHIM — Bruichladdich Distillery (PORT CARLOTTE)

(Sag T-659/14)

2014/C 388/28

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Instituto dos vinhos do Douro e do Porto, IP (Peso da Régua, Portugal) (ved advokat P. Sousa e Silva)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Bruichladdich Distillery Co. Ltd (Argyll, Det Forenede Kongerige)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 8. juli 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 946/2013-4 annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne ved sagens behandling for Harmoniseringskontoret.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Ordmærket »PORT CARLOTTE« for varer i klasse 33 — EF-varemærke nr. 5 4 21 474

Indehaver af EF-varemærket: Bruichladdich Distillery Co. Ltd

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Instituto dos vinhos do Douro e do Porto, IP

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Ugyldighedsgrundene fastsat i artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra g), og artikel 53, stk. 1, litra c), sammenholdt med artikel 8, stk. 4, samt artikel 53, stk. 2, litra d), i forordning nr. 207/2009

Annullationsafdelingens afgørelse: Afviste ugyldighedsbegæringen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c) og g), og artikel 53, stk. 2, litra d), i forordning nr. 207/2009.
—

Rådet tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 5 000 EUR eksl. afgifter eller 6 000 EUR inkl. afgifter som erstatning for sagsomkostninger med tillæg af renter efter Den Europæiske Centralbanks rentesats på datoen for stævningens registrering.
2.

Andet anbringende om, at valideringspanelet tilsidesatte de grundlæggende EU-retlige principper om (i) god forvaltningsskik, (ii) retssikkerhed og (iii) beskyttelse af sagsøgerens berettigede forventninger ved at konkludere, at sagsøgeren ikke kunne karakteriseres som en mikrovirksomhed, lille eller mellemstor virksomhed, og ved at holde muligheden for, at Kommissionen kan tilbagesøge de FP7-tilskud, som sagsøgeren tidligere er blevet tildelt, åben.
—

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Sinda Poland Corporation Sp. z o.o. tilpligtes at betale sagens omkostninger for Retten og for Harmoniseringskontoret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/57

Sag anlagt den 26. september 2014 — Omega mod KHIM — (gengivelse af et billede i sort og hvidt)

(Sag T-695/14)

2014/C 409/78

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Omega International GmbH (Bad Oldesloe, Tyskland) (ved advokat J. Becker)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 18. juli 2014 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1037/2014-5) annulleres, og varemærket registreres under registreringsnummer 1 2 1 74 215 som varemærke.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket, der gengiver et billede i sort og hvidt for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 5, 32 og 33 — EF-varemærkeansøgningen nr. 1 2 1 74 215

Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgning om registrering

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tegnet er egnet til at identificere varen over for en opmærksom gennemsnitsforbruger.
3.

Tredje anbringende, der er påberåbt subsidiært, vedrører en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF og artikel 108, stk. 2, TEUF samt anlæggelse af et urigtigt skøn, for så vidt som Kommissionen med urette fastslog, at garantiordningen var uforenelig med det indre marked. Parterne har gjort gældende, at såfremt der var tale om statsstøtte, skulle den have været erklæret forenelig med det indre marked i sin egenskab af støtte, der er bestemt til at afhjælpe en alvorlig påvirkning i den belgiske økonomi som omhandlet i artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/44

Sag anlagt den 23. juli 2014 — HB m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-361/14)

2014/C 409/64

Processprog: tysk

Parter

Sagsøgere: HB (Linz, Østrig), Hans Joachim Richter (Bremen, Tyskland), Carmen Arsene (Pitesti, Rumænien), Robert Coates Smith (Glatton, Det Forenede Kongerige), Magdalena Anna Kuropatwinska (Warszawa, Polen), Nathalie Louise Klinge (Zuidbroek, Nederlandene) og Christos Yiapanis (Paphos, Cypern) (ved advokat C. Kolar)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstand

— Kommissionens afgørelse af 26. marts 2014, hvorved der blev givet afslag på det planlagte borgerinitiativ med titlen »Ethics for Animals and Kids«, annulleres.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne i det væsentlige gjort gældende, at Kommissionen med den afgørelse, hvormed registreringen af det planlagte borgerinitiativ med titlen »Ethics for Animals and Kids« blev afslået, har underkendt sin kompetence og tilsidesat sin beskyttelsespligt, det generelle forbud mod vilkårlig behandling og artikel 11 og 13 TEUF.
—

Afgørelse truffet den 11. juli 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2098/2013-4) annulleres med den følge, at Harmoniseringskontoret fuldt ud må forkaste indsigelsen, idet varerne ikke er af samme art, og/eller tegnene ikke ligner hinanden, og idet der ikke foreligger en risiko for forveksling, hvorved EF-varemærkeansøgning nr. 009752271 »African SIMBA« må antages til registrering som ansøgt.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen foretog et åbenbart fejlskøn under tilsidesættelse af artikel 101 TEUF, 105 TEUF og 226 TEUF og artikel 7 i forordning nr. 1/2003 (1), da den fastslog, at virkningen af dommen GlaxoSmithKline Services mod Kommissionen (EU:C:2009:610) er, at den oprindelige afgørelse af 2001 var ugyldig, og at situationen skulle betragtes således, at Kommissionen aldrig havde vedtaget 2001-afgørelsen. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte sin pligt til at give en tilstrækkelig begrundelse og dens pligt til at høre sagsøgeren vedrørende dette spørgsmål inden vedtagelsen af en endelig afgørelse.
—

Det fastslås, at Europa-Kommissionen under tilsidesættelse af artikel 13, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT L 404/09) har undladt at anmode Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet om at foretage en videnskabelig vurdering af sundhedsanprisninger af vegetabilsk materiale med henblik på vedtagelse af en EF-liste over tilladte anprisninger af vegetabilsk materiale, jf. artikel 13, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1924/2006, og alle de nødvendige betingelser for anvendelsen af disse anprisninger.
—

Det fastslås, at sagsøgte har tilsidesat artikel 13, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT L 404, s. 9) idet sagsøgte har undladt at pålægge Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet at udarbejde en videnskabelig vurdering af sundhedsanprisninger af vegetabilske stoffer med henblik på vedtagelsen af en fællesskabsliste over tilladte anprisninger for vegetabilske stoffer i henhold til artikel 13, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1924/2006, såvel som alle de for anvendelsen af disse anprisninger nødvendige betingelser.
—

Kommissionen har endvidere med retningslinjerne tilsidesat proportionalitetsprincippet, idet retningslinjerne foreslår foranstaltninger, der ikke er egnede til at opnå det erklærede formål om at fremme EU’s mål for vedvarende energi samtidig med, at forvridende virkninger begrænses. Disse foranstaltninger er heller ikke forholdsmæssige, mens de skaber uforholdsmæssige byrder for både medlemsstaterne, som næsten alle vil være nødt til at ændre deres støtteordninger for vedvarende energi, og for individer, som vil være nødt til at påtage sig yderligere administrative byrder på grund af deltagelsen i udbudsproceduren.
2.

Andet anbringende vedrører tilsidesættelse of begrundelsespligten, lighedsprincippet og proportionalitetsprincippet, idet den anfægtede afgørelse: — ikke indeholder nogen angivelse af eller begrundelse for de krav, der er fastsat i del 1, kriterium 1, kriterium B3, litra e) — både behandler forskellige situationer ens og behandler ens situationer forskelligt, uden at en sådan behandling er objektivt begrundet, — ikke er nødvendig med henblik på at opnå de formål, der forfølges, og at mindre indgribende foranstaltninger eksisterer.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har begået en retlig og faktuel fejl ved at anse den aftale, som Teva og Servier indgik den 13. juni 2006 (»aftalen«), for at have et konkurrencebegrænsende formål. Retligt har Kommissionen fejlagtigt anset alle aftaler, der kan begrænse konkurrencen, for at have konkurrencebegrænsende formål, i stedet for kun de aftaler, der på grund af deres karakter med tilstrækkelig klarhed viser, at konkurrencen vil lide skade. Vedrørende de faktiske omstændigheder viste de forhold, der var gældende, da aftalen blev forhandlet, herunder navnlig de reelle risici for krænkelse af intellektuel ejendomsret, som Teva stod overfor, at Teva indgik aftalen for at sikre en rettidig markedsadgang og ikke for at få en tilskyndelse til gengæld for en forsinket adgang.
2.

Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen anvendte forordning nr. 1290/2005 (2) og retningslinjer nr. VI/5330/97 (Retningslinjer for beregning af de finansielle følger ved udarbejdelsen af beslutningen om regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen) fejlagtigt, da den beregnede den finansielle korrektion for Letland, idet: — Kommissionen ikke anvendte proportionalitetsprincippet, for så vidt som den ikke angav risikoen for fondene og ikke tog hensyn til de beregninger, der var fremlagt af Republikken Letland, på grundlag af hvilke risikoen var mindre — Kommissionen tilsidesatte retningslinjerne i henhold til hvilke det faste kriterium for korrektionen alene skal finde anvendelse, når tabene ikke kan beregnes ud fra de foreliggende oplysninger, selv om Republikken Letland fremsendte præcise oplysninger til Kommissionen, på grundlag af hvilke det var muligt at beregne fondenes risici.
1.

Første anbringende om at Kommissionen overskred sine beføjelser i henhold til artikel 41 i forordning nr. 1083/2006 (1) og tilsidesatte princippet om retssikkerhed og proportionalitetsprincippet, idet den de facto tillagde et forslag til direktiv, der endnu ikke var vedtaget — nemlig forslaget til ILUC-direktivet (2) — bindende virkning. Sagsøgeren har gjort gældende, at afslaget i virkeligheden ikke var støttet på den omstændighed, at projektet manglede en høj grad af innovation som et førstegenerations produktionsanlæg til produktion af biobrændstoffer fra fødevareafgrøder, men på den omstændighed, at projektet ikke var i overensstemmelse med forslaget til ILUC-direktivet, der fremmer andengenerationsbiobrændstoffer fremstillet af afgrøder, der ikke er fødevareafgrøder. Kommissionen støttede sig således på fremtidig lovgivning for at afslå at yde bidrag fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling.
—

Dette anbringende vedrører den korrektion, der er pålagt, fordi staten ikke havde givet oplysninger om de iværksatte tilbagesøgningsaktiviteter for et beløb på 2 362 005,73 EUR. Sagsøgeren har i den forbindelse gjort gældende, at Kommissionen uden begrundelse har fastslået, at den kunne tilsidesætte den retskraft, der var indtrådt i sagen, som den lovlige udbetaling af støtten havde medført. Endvidere har den italienske regering godtgjort, at den har fremsendt en strafferetlig dom, hvorved støttemodtageren var blevet frifundet. Disse omstændigheder godtgjorde, at der ikke var grundlag for tilbagesøgning, og at alle oplysninger dermed var blevet forelagt. Endelig forekommer denne korrektion vedrørende hele støtten betydeligt at overstige den potentielle skade, som er afledt af den adfærd, der tilregnes de italienske myndigheder.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2014/458/EU af 9. juli 2014 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nummer C(2014) 4479) (EUT L 205, s. 62) annulleres, for så vidt som den udelukker visse udgifter afholdt af Republikken Slovenien, og nærmere bestemt som følge af: — Svaghederne i kontrollen af, om små parceller overholder definitionen af landbrugsparceller, hvorefter der er anvendt en standardkorrektion på 5 % på de direkte betalinger for et beløb på 115 956,46 EUR for regnskabsåret 2011 og 131 260,23 EUR for regnskabsåret 2012. — en manglende ekstrapolering af kontrolresultater i tilfælde af forskel på under 3 %, hvorefter der er anvendt en punktvis korrektion på de direkte betalinger for et beløb på 1 771,90 EUR for regnskabsåret 2010, 6 376,67 EUR for regnskabsåret 2011 og 6 506,76 EUR for regnskabsåret 2012.
4.

Fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af pligten til at give en tilstrækkelig begrundelse og at foretage en undersøgelse af alle relevante faktiske og retlige omstændigheder samt tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, navnlig for så vidt som Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad har angivet grundene til, at de faktiske og retlige omstændigheder, som sagsøgeren påberåbte sig, ikke godtgør, at der foreligger den påståede ulovlige statsstøtte, og ikke gav en behørig begrundelse for, hvorfor den foretog en betydelig ændring af standpunkt i forhold til tidligere sager for så vidt angår kriteriet om, at foranstaltningen skal kunne tilregnes staten, og beregning af prisen for levering af elektricitet til en forbruger, såsom selskabet »Aluminium SA«, og ikke har foretaget nogen betydelig undersøgelse vedrørende sagsøgerens ovennævnte to klager.
2.

Andet anbringende om, at de faktiske omstændigheder er blevet urigtigt gengivet, for så vidt som det i den anfægtede afgørelse med urette anføres, at den licens- og leveringsaftale, som sagsøgeren havde indgået med selskabet Niche, tjente som yderligere incitament for dette selskab til at indgå aftalen om mindelige afgørelser vedrørende patenter med sagsøgerens moderselskab.
1.

Det første anbringende er støttet på en tilsidesættelse af artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 14 i forordning nr. 659/1999 (1). Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen med den anfægtede retsakt konkluderede, at den græske stats salg af visse af aktiverne i NEA LARKO ikke medførte en økonomisk kontinuitet mellem dette selskab og ejeren eller ejerne af de aktiver, der var udbudt til salg. Sagsøgeren har især bestridt, at de aktiver, der var udbudt til salg, kun udgjorde en ubetydelig del af NEA LARKO’s aktiver, eftersom de i virkeligheden udgjorde den væsentligste del af selskabets aktiver, og de resterende dele af dets ejendom havde en meget begrænset økonomisk betydning, og det ikke var muligt at værdiansætte dem, da de havde denne karakter. I Larimna-anlægget (hvis salg var omfattet af privatiseringsplanen) forenes f.eks. den samlede mineproduktion for NEA LARKO-anlæggene i hele Grækenland, som udelukkende forarbejdes på dette anlæg. For det andet er den anfægtede afgørelse åbenbart urigtig, for så vidt som det heri fastslås, at de aktiver, der udbydes til salg, ikke tilhører NEA LARKO, men derimod den græske stat, hvorved mineanlægget Larimna, sammen med de øvrige mineanlæg til forarbejdning og hjælpeanlæggene reelt aldrig bliver en del af den græske stats ejendom, men derimod forbliver NEA LARKO’s ejendom, også efter den mulige ophævelse af kontrakten om leje af minerettighederne, eftersom de fuldt ud tilhører sidstnævnte selskab. Den direkte følge af ovenstående betragtninger er, at driften af NEA LARKO fortsættes af den nye køber, hvorfor denne ikke kan fritages for forpligtelsen til at betale sagsøgeren det af NEA LARKO skyldige beløb.
4.

Med det fjerde anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet i alvorlig grad har tilsidesat sagsøgerens grundlæggende ejendomsret og grundlæggende ret til omdømme. De restriktive foranstaltninger blev pålagt uden behørige garantier for, at sagsøgeren havde adgang til effektivt at tale sin sag over for Rådet. Rådet har ikke godtgjort, at det meget betydelige indgreb i sagsøgerens ejendomsret er begrundet og forholdsmæssigt. Indgrebet over for sagsøgeren har ikke kun haft en finansiel indvirkning, men har også medført en krænkelse af sagsøgerens omdømme.
—

I henseende til det tredje anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at de i gennemførelsesafgørelsen fastsatte advarsler i produktoplysningerne og de yderligere begrænsninger i lægemidlets markedsføringstilladelse samt de deraf følgende krav er uforholdsmæssige og i strid med ligebehandlingsprincippet. Navnlig er det uforholdsmæssigt, at der sker en begrænsning af anvendelsesperioden samtidig med, at gentagen anvendelse af lægemidlet udelukkes i tillæg til de fastsatte ændringer i produktoplysningerne. Under alle omstændigheder havde det været et mindre indgreb at foretage en undersøgelse om vurdering af de angivelige sikkerhedsmæssige betænkeligheder i stedet for at begrænse anvendelsesperioden samtidig med, at gentagen anvendelse af lægemidlet udelukkes.
—

Det fastslås, at de sagsøgte har undladt at vedtage de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige med henblik på udtrykkeligt at undtage de af sagsøgerne erhvervede statsobligationer fra den obligatoriske deltagelse i PSI, som indehavere af græske statsobligationer i Grækenland er blevet pålagt.
—

Sagsøgerne og samtlige de arbejdstagere, som blev afskediget fra det tidligere Olympic Airways gives gennem en EU-retsakt med direkte virkning — direktiv, forordning eller anden retsforskrift — mulighed for at modtage den erstatning, de ville have været berettiget til som fastansatte efter den pålagte afskedigelse/pensionering fra Olympic Airways.
—

EU-retten finder ikke anvendelse i sagen og Kommissionen savner kompetence til at træffe en afgørelse i henhold til artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 659/1999. Kommissionens afgørelse anerkender ikke, at Rumænien er forpligtet under international ret til at fuldbyrde ICSID-kendelsen uden ophør og at Rumæniens forpligtelser under international ret har forrang for EU-retten. Kommissionens afgørelse tilsidesætter artikel 351, stk. 1, TEUF og artikel 4, stk. 3, TEU, som anerkender og beskytter Rumæniens forpligtelser under ICSID-konventionen og under den bilaterale investeringstraktat mellem Sverige og Rumænien.