RETTENS DOM (Anden Afdeling)

23. marts 2004

Sag T-310/02

Athanassios Theodorakis

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Tjenestemandssag – ansættelse – vedtægtens artikel 29 – meddelelse om ledig stilling – afvisning af ansøgning – ansøgningen indgivet for sent«

Fuldstændig gengivelse på fransk II - 0000

Angående: Påstand om annullation af Rådets afgørelse af 11. april 2002 om ikke at efterkomme sagsøgerens ansøgning ved besættelsen af stillingen som generaldirektør i Generaldirektoratet »Eksterne Økonomiske Relationer, Udenrigspolitik og Fælles Sikkerhed (FUSP)« i Rådets Generalsekretariat og af afgørelsen af 10. juli 2002 om udtrykkelig afvisning af sagsøgerens klage, samt om annullation af afgørelsen om udnævnelse af generaldirektøren i Generaldirektoratet »Eksterne Økonomiske Relationer, Udenrigspolitik og Fælles Sikkerhed (FUSP)« i Rådets Generalsekretariat.

Udfald: Rådet for Den Europæiske Union frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – søgsmål – søgsmål til prøvelse af afgørelse om afvisning af klage – formaliteten

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

2. Retspleje – stævning – formkrav – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – foreligger ikke – afvisning

[Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

3. Tjenestemænd – meddelelse om ledig stilling – en institutions manglende beføjelse til at ændre den frist for indgivelse af ansøgninger om overflyttelse, der er fastsat i en anden institutions stillingsopslag

(Tjenestemandsvedtægten, art. 2, stk. 1)

4. Tjenestemænd – søgsmål – ulovlighedsindsigelse – nødvendigt, at der er en nær sammenhæng mellem den anfægtede retsakt og den tidligere retsakt, som efter det påståede er ulovlig – anfægtelse af lovligheden af en meddelelse om ledig stilling i forbindelse med et søgsmål til prøvelse af en afvisning af en ansøgning begrænset til de bestemmelser, der har dannet grundlag for nævnte afvisning

(Art. 241 EF; tjenestemandsvedtægten, art. 91)

5. Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling

6. Tjenestemænd – ansættelse – procedurer – anvendelse af vedtægtens artikel 29, stk. 2 – genstand – udvidelse af ansættelsesmyndighedens valgmuligheder – konsekvens – muligheden for at indgive ansøgning forbeholdt de personer, der ikke kan ansøge i forbindelse med den procedure, der gennemføres parallelt i henhold til vedtægtens artikel 29, stk. 1

(Tjenestemandsvedtægten, art. 29)

7. Tjenestemænd – søgsmål – anbringender – magtfordrejning – begreb

1. Et søgsmål om annullation af en afgørelse om afvisning af en klage indebærer alene, at Fællesskabets retsinstanser skal prøve den retsakt, der indeholder det klagepunkt, som har været genstand for klagen.

(jf. præmis 19)

Henvisning til: Domstolen, 17. januar 1989, sag 293/87, Vainker mod Parlamentet, Sml. s. 23, præmis 8; Retten, 21. oktober 2003, sag T-302/01, Birkhoff mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 24.

2. Såfremt sagsøgeren ikke fremfører nogen anbringender til støtte for en påstand, er den i artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement fastsatte betingelse, hvorefter de påberåbte søgsmålsgrunde skal gøres til genstand for en kort fremstilling, ikke opfyldt. Da der er tale om en ufravigelig procesforudsætning, påser Retten af egen drift, at den er opfyldt.

(jf. præmis 21)

Henvisning til: Retten, 21. marts 2002, sag T-231/99, Joynson mod Kommissionen, Sml. II, s. 2085, præmis 154 og den deri nævte retspraksis.

3. En institution har ikke beføjelse til at til at ændre et stillingsopslag fra en anden institutions ansættelsesmyndighed. Det fremgår herved af vedtægtens artikel 2, stk. 2, at de beføjelser, der ifølge vedtægten tilkommer ansættelsesmyndigheden, og navnlig beføjelsen til at udfærdige et stillingsopslag, principielt kun kan udøves af de myndigheder, som er fastsat af hver institution inden for dens område.

En institution kan som følge heraf ikke forlænge eller ændre den frist for indgivelse af ansøgninger om overflyttelse, der er fastsat i en anden institutions stillingsopslag.

(jf. præmis 32)

4. Rækkevidden af den i artikel 241 EF fastsatte ulovlighedsindsigelse er begrænset til, hvad der er absolut nødvendigt for afgørelsen af tvisten. Henset til nødvendigheden af, at der foreligger nær sammenhæng mellem den anfægtede retsakt og den tidligere retsakt, der er genstand for ulovlighedsindsigelsen, kan sagsøgeren derfor i forbindelse med et søgsmål til prøvelse af en afvisning af en ansøgning kun påberåbe sig uregelmæssigheder, som stillingsopslaget efter det påståede er behæftet med, såfremt disse påvirker lovligheden af nævnte afvisning.

(jf. præmis 48 og 49)

Henvisning til: Retten, 26. oktober 1993, forenede sager T-6/92 og T-52/92, Reinarz mod Kommissionen, Sml. II, s. 1047, præmis 56 og 57; Retten, 3. oktober 2000, sag T-60/99, Townsend mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 11, og II, s. 45, præmis 53; Retten, 2. maj 2001, sag T-208/00, Barleycorn Mongolue og Boixder Rivas mod Rådet og Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 103, og II, s. 479, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis.

5. Forbuddet mod forskelsbehandling kræver, at ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet.

(jf. præmis 50)

Henvisning til: Retten, 6. juli 1999, forenede sager T-112/96 og T-115/96, Séché mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 115, og II, s. 623, præmis 127; Retten, 22. maj 2003, sag T-249/01, Boixader Rivas mod Parlamentet, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 30.

6. Proceduren i vedtægtens artikel 29, stk. 2, har til formål at udvide ansættelsesmyndighedens valgmuligheder i forhold til de valgmuligheder, denne har i henhold til bestemmelsens stk. 1.

Følgelig kan alene de personer, som ikke kan indgive ansøgning i forbindelse med den procedure, der er iværksat i henhold til vedtægtens artikel 29, stk. 1, indgive ansøgning ved den i samme bestemmelses stk. 2 iværksatte procedure.

(jf. præmis 60)

Henvisning til: Retten, 16. januar 2001, forenede sager T-97/99 og T-99/99, Chamier og O’Hannrachain mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 1, og II, s. 1, præmis 34.

7. Begrebet magtfordrejning har et helt præcist indhold og sigter til det tilfælde, hvor en administrativ myndighed har anvendt sine beføjelser til et andet formål end det, hvortil den har fået den tillagt. En afgørelse er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier må antages, at afgørelsen er truffet for at forfølge andre formål end de angivne.

(jf. præmis 66)

Henvisning til: Retten, 11. juni 1996, sag T-118/95, Anacoreta Correia mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 283, og II, s. 835, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis.