FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

P. PIKAMÄE

fremsat den 12. november 2019 ( 1 )

Sag C-183/18

Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie en (CJIB)

mod

Bank BGŻ BNP Paribas S.A. w Gdańsku

procesdeltager:

Prokuratura Rejonowa Gdańsk-Śródmieście w Gdańsku

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku (retten i første instans i Gdansk syd, Polen))

»Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2005/214/RIA – anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe, der er blevet pålagt juridiske personer – forpligtelse til at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret – rækkevidde – begrebet »juridisk person« – bødestraf pålagt en enhed, der ikke har retsevne«

I. Indledning

1. Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe ( 2 ) giver myndighederne i en medlemsstat (herefter »udstedelsesstaten«) mulighed for at anmode om fuldbyrdelse af en bødestraf i en anden medlemsstat (herefter »fuldbyrdelsesstaten«), hvor den fysiske eller juridiske person, der er genstand for afgørelsen, har ejendom eller indtægt, fast bopæl eller, for juridiske personers vedkommende, vedtægtsmæssigt hjemsted.

2. Ved den foreliggende præjudicielle forelæggelse, som er affødt af en anmodning fra Centraal Justitieel Incassobureau (CJIB) (centralt inkassokontor, Nederlandene) ( 3 ) under Ministerie van Veiligheid en Justitie (ministeriet for sikkerheds- og justitsspørgsmål, Nederlandene) om anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelse af 25. november 2016, truffet af Adm. Verwerking Flitsgegevens CJIB HA Leeuwarden (CJIB’s afdeling for behandling af blitzdata i Leuvarde, Nederlandene), som herved pålagde Bank BGŻ BNP Paribas S.A. w Gdańsku (banken BGŻ BNP Paribas S.A. med hjemsted i Gdansk, Polen) ( 4 ) en bøde på 36 EUR, anmodes Domstolen om at anvende den vejledning, der kan udledes af dom af 29. juni 2017, Popławski ( 5 ), vedrørende virkningerne af rammeafgørelserne, navnlig de nærmere bestemmelser om anvendelsen af forpligtelsen til at foretage en overensstemmende fortolkning.

3. I en således ny sammenhæng anmodes Domstolen ved denne præjudicielle forelæggelse om at fastslå, om, og i givet fald hvordan, en bødestraf kan fuldbyrdes i en medlemsstat, når denne straf retter sig mod en enhed, som i den pågældende stat ikke har retsevne.

II. Retsforskrifter

A. EU-retten

1. Rammeafgørelse 2005/214

4. Artikel 1 i rammeafgørelse 2005/214 med overskriften »Definitioner« har følgende ordlyd: »I denne rammeafgørelse forstås ved: a) »afgørelse«: en endelig afgørelse, der pålægger en fysisk eller juridisk person en bødestraf, for så vidt afgørelsen er truffet af: […] iii) en anden myndighed i udstedelsesstaten end en domstol, for handlinger, der er strafbare i henhold til udstedelsesstatens lovgivning, i og med de er overtrædelser af almindelige retsregler, forudsat at den pågældende person har haft lejlighed til at få sagen prøvet ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager […]«

5. Denne rammeafgørelses artikel 4 med overskriften »Fremsendelse af afgørelser og anvendelse af den centrale myndighed« bestemmer i stk. 1 og 6: »1. En afgørelse kan, hvis den ledsages af en attest som omhandlet i denne artikel, sendes til de kompetente myndigheder i en medlemsstat, hvor den fysiske eller juridiske person, der er genstand for afgørelsen, har ejendom eller indtægt, har fast bopæl eller, for juridiske personers vedkommende, vedtægtsmæssigt hjemsted. […] 6. Hvis en myndighed i fuldbyrdelsesstaten, som modtager en afgørelse, ikke har kompetence til at anerkende den og træffe de nødvendige foranstaltninger til at fuldbyrde den, sender den på embeds vegne afgørelsen til den kompetente myndighed og underretter den kompetente myndighed i udstedelsesstaten herom.«

6. Den nævnte rammeafgørelses artikel 5 med overskriften »Anvendelsesområde« bestemmer i stk. 1: »Følgende lovovertrædelser som defineret i udstedelsesstatens lovgivning medfører anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser på de betingelser, der er fastsat i denne rammeafgørelse, og uden kontrol af dobbelt strafbarhed, hvis de er strafbare i udstedelsesstaten: […] – overtrædelse af bestemmelser i færdselslovgivningen, herunder overtrædelse af køre- og hviletidsbestemmelser og bestemmelser om transport af farligt gods […]«

7. Artikel 6 i rammeafgørelse 2005/214 med overskriften »Anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser« har følgende ordlyd: »De kompetente myndigheder i fuldbyrdelsesstaten anerkender uden yderligere formaliteter en afgørelse, der er fremsendt i henhold til artikel 4, og træffer straks alle de nødvendige foranstaltninger til fuldbyrdelsen, medmindre den kompetente myndighed beslutter at påberåbe sig en af de i artikel 7 nævnte grunde til at undlade anerkendelse eller fuldbyrdelse.«

8. Denne rammeafgørelses artikel 9, stk. 1 og 3, har følgende ordlyd: »1. Med forbehold af denne artikels stk. 3 og af artikel 10 finder fuldbyrdelsesstatens lovgivning anvendelse på fuldbyrdelsen af afgørelsen på samme måde som på fuldbyrdelse af en bødestraf idømt i fuldbyrdelsesstaten. Det tilkommer fuldbyrdelsesstatens myndigheder at træffe afgørelse om fuldbyrdelsesprocedurerne og fastlægge alle foranstaltninger i forbindelse hermed, herunder grundene til at indstille fuldbyrdelsen. […] 3. En bødestraf, der pålægges en juridisk person, fuldbyrdes, selv når fuldbyrdelsesstaten ikke anerkender princippet om juridiske personers strafferetlige ansvar.«

9. Den nævnte rammeafgørelses artikel 20 har følgende ordlyd: »1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme denne rammeafgørelse inden den 22. marts 2007. 2. Hver medlemsstat kan i en periode på op til fem år fra datoen for denne rammeafgørelses ikrafttræden begrænse dens anvendelse til: […] b) for så vidt angår juridiske personer, afgørelser vedrørende adfærd, som i henhold til et europæisk instrument er omfattet af princippet om juridiske personers strafferetlige ansvar. […] 3. Hvis den i artikel 4 omhandlede attest giver anledning til at formode, at der er sket en krænkelse af grundlæggende rettigheder eller grundlæggende retsprincipper som fastsat i traktatens artikel 6, kan en medlemsstat afslå at anerkende og fuldbyrde afgørelser. Den i artikel 7, stk. 3, omhandlede procedure finder anvendelse. […]«

2. Direktiv (EU) 2015/413

10. Første og anden betragtning til direktiv (EU) 2015/413 ( 6 ) har følgende ordlyd: »(1) Forbedring af trafiksikkerheden er et af de vigtigste mål i [Den Europæiske Unions] transportpolitik. Unionens politik til forbedring af trafiksikkerheden sigter mod at mindske antallet af dødsfald, kvæstelser og materielle skader. Et vigtigt led i denne politik er konsekvent håndhævelse af sanktioner for færdselslovsovertrædelser begået i Unionen, som er til stor fare for trafiksikkerheden. (2) […] Formålet med dette direktiv er at drage omsorg for, at effektiviteten i efterforskningen af trafiksikkerhedsrelaterede færdselslovsovertrædelser […] sikres […]«

11. Dette direktivs artikel 2 med overskriften »Anvendelsesområde« bestemmer, at det navnlig finder anvendelse på trafiksikkerhedsrelaterede færdselslovsovertrædelser.

12. Det nævnte direktivs artikel 3, litra n), bestemmer: »I dette direktiv forstås ved: […] n) »køretøjets indehaver«: den person, i hvis navn køretøjet er registreret, som defineret i registreringsmedlemsstatens lovgivning.«

13. Artikel 4, stk. 3, tredje afsnit, i direktiv 2015/413 har følgende ordlyd: »I henhold til dette direktiv anvender overtrædelsesmedlemsstaten de oplysninger, der er indhentet, med henblik på at fastslå, hvem der er personligt ansvarlig for de trafiksikkerhedsrelaterede færdselslovsovertrædelser, der er opført i dette direktivs artikel 2.«

B. Polsk ret

14. Kapitel 66b i ustawa – Kodeks postępowania karnego (lov om indførelse af en strafferetsplejelov) ( 7 ) af 6. juni 1997 gennemfører bestemmelserne i rammeafgørelse 2005/214 i polsk ret.

15. Strafferetsplejelovens kapitel 66b med overskriften »Begæring om fuldbyrdelse af en endelig bødestraf fremsat af en af Den Europæiske Unions medlemsstater« bestemmer i artikel 611ff: »Stk. 1. Såfremt [udstedelsesstaten] anmoder om fuldbyrdelse af en endelig bødestraf, har [Sąd Rejonowy (ret i første instans, Polen)], i hvis retskreds gerningsmanden har formue, oppebærer indtægt eller har sædvanligt eller midlertidigt ophold, kompetence til at behandle sagen. I dette kapitel forstås ved »bødestraf« gerningsmandens forpligtelse til at betale det i afgørelsen anførte 1) pengebeløb som straf for en strafbar handling, der ikke er en overtrædelse af mindre alvorlig karakter […] Stk. 6. Medmindre andet er fastsat i dette kapitel, finder polsk ret anvendelse på fuldbyrdelse af de i stk. 1 nævnte afgørelser […]«

16. Strafferetsplejelovens artikel 611fg bestemmer: »Fuldbyrdelse af en afgørelse i henhold til artikel 611ff, stk. 1, kan afslås, såfremt 1) det forhold, der har givet anledning til afgørelsen, ikke udgør en strafbar handling ifølge polsk ret, medmindre der herved ifølge udstedelsesstatens lovgivning er tale om en strafbar handling som nævnt i artikel 607w eller om tilsidesættelse af […] c) færdselssikkerheden […] 2) afgørelsen ikke er vedlagt den i artikel 611ff, stk. 2, nævnte attest, attesten er mangelfuld eller er i åbenbar uoverensstemmelse med afgørelsens ordlyd […] 7) gerningsmanden ikke er omfattet af de polske kriminalretters straffemyndighed, eller den nødvendige tilladelse til strafforfølgning ikke foreligger […] 9) det fremgår af den i artikel 611ff, stk. 2, omhandlede attest, at den person, som afgørelsen vedrører, ikke blev behørigt oplyst om muligheden for og retten til at anfægte afgørelsen 10) det fremgår af den i artikel 611ff, stk. 2, omhandlede attest, at afgørelsen blev truffet uden gerningsmandens tilstedeværelse, medmindre: a) gerningsmanden blev opfordret til at deltage under sagens behandling, eller på anden måde fik meddelelse om tid og sted for retsforhandlingen eller retsmødet, og i denne forbindelse blev gjort bekendt med, at hans udeblivelse ikke er til hinder for, at der træffes afgørelse, eller såfremt gerningsmanden har en forsvarer, der var til stede under retsforhandlingerne eller retsmødet b) gerningsmanden, efter at have modtaget en kopi af afgørelsen samt oplysning om retten til, fristen for samt fremgangsmåden for at fremsætte begæring om, at samme sag på ny foretages i udstedelsesstaten under hans deltagelse, ikke fremsætter en sådan begæring inden for den ved lov fastsatte frist, eller erklærer, at han ikke anfægter afgørelsen 11) kompetencen henhører under de polske kriminalretter, og det strafbare forhold, som afgørelsen vedrører, er omfattet af en amnesti 12) der ved afgørelsen er blevet pålagt en bødestraf på mindre end 70 EUR eller et tilsvarende mindre beløb i en anden valuta.«

17. Strafferetsplejelovens artikel 611fh bestemmer: »Stk. 1. Retten prøver fuldbyrdelse af bødestraffen i et retsmøde, hvori [prokurator (anklagemyndigheden, Polen)], gerningsmanden, såfremt denne opholder sig i Republikken Polen, og dennes forsvarer, såfremt han er til stede, kan deltage. Såfremt en gerningsmand, der ikke opholder sig i Republikken Polen, ikke har en forsvarer, kan retsformanden for den ret, under hvis kompetence sagen hører, af egen drift beskikke en forsvarer. Stk. 2. Rettens afgørelse om fuldbyrdelse af bødestraffen kan anfægtes ved appel. Stk. 3. En endelig bødestraf, der er vedlagt en attest som omhandlet i artikel 611ff, stk. 2, udgør et tvangsfuldbyrdelsesgrundlag og kan efter fuldbyrdelsespåtegning fuldbyrdes i Republikken Polen. Stk. 4. Såfremt de oplysninger, som er blevet meddelt af udstedelsesstaten, er utilstrækkelige med henblik på, at der træffes afgørelse om fuldbyrdelse af bødestraffen, anmoder retten den kompetente ret eller en anden myndighed i udstedelsesstaten om inden for en bestemt frist at fremsende supplerende oplysninger. Stk. 5. Såfremt den i stk. 4 nævnte frist ikke overholdes, træffer retten afgørelse om fuldbyrdelse på grundlag af de tidligere fremsendte oplysninger.«

18. Ustawa – Kodeks postępowania w sprawach o wykroczenia (lov om indførelse af en retsplejelov vedrørende lovovertrædelser af mindre alvorlig karakter) ( 8 ) af 24. august 2001 bestemmer i artikel 116b, stk. 1: »Bestemmelserne i [strafferetsplejelovens] kapitel 66a og 66b finder tilsvarende anvendelse for så vidt angår en anmodning rettet til en af [EU’s] medlemsstater om fuldbyrdelse af en bødestraf, strafferetlige sanktioner i form af yderligere godtgørelse, pligt til at betale erstatning eller pligt til at betale sagsomkostninger eller omkostninger i forbindelse med fuldbyrdelse af bødestraffen, som er blevet pålagt af en ret eller af en anden myndighed i en af [EU’s] medlemsstater.«

19. I kapitel XI med overskriften »Færdselslovsovertrædelser« i ustawa – Kodeks wykroczeń (lov om overtrædelser af mindre alvorlig karakter) ( 9 ) af 20. maj 1971 bestemmer artikel 92a: »Ved overskridelse af en hastighedsgrænse, der er fastsat ved lov eller fremgår af skiltning, straffes føreren af køretøjet med bøde.«

20. Artikel 25, stk. 1, i ustawa – Kodeks karny wykonawczy (lov om indførelse af en lov om straffuldbyrdelse) ( 10 ) af 6. juni 1997 har følgende ordlyd: »Afgørelse om fuldbyrdelse af […] en pålagt bødestraf, et pengebeløb samt af sagsomkostninger træffes i henhold til bestemmelserne i Kodeks postępowania cywilnego (den civile retsplejelov), medmindre andet er bestemt i nærværende lov.«

21. Artikel 33 i ustawa – Kodeks cywilny (lov om indførelse af en civil lovbog) ( 11 ) af 23. april 1964 bestemmer: »Juridiske personer er [Skarb Państwa (statskassen, Polen)] og organisatoriske enheder, som i henhold til særlige bestemmelser er tillagt retsevne.«

22. Artikel 64 i ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (lov om indførelse af en civil retsplejelov) ( 12 ) af 17. november 1964 bestemmer: »Stk. 1. Enhver fysisk og juridisk person kan være part i retssager (partsevne). Stk. 11. Partsevne tilkommer endvidere organisatoriske enheder, der ganske vist ikke har retsevne, men som i henhold til lov er tillagt en sådan retsevne. […]«

23. I artikel 5, nr. 4), i ustawa o swobodzie działalności gospodarczej (lov om næringsfrihed) ( 13 ) af 2. juli 2004 defineres »filial« som »en separat og organisatorisk uafhængig del af den erhvervsdrivendes faste driftssted, der drives af den erhvervsdrivende uden for virksomhedens hjemsted eller hovedsæde«.

III. De faktiske omstændigheder, retsforhandlingerne i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

24. Den 9. juli 2017 blev Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku (retten i første instans i Gdansk syd, Polen), den forelæggende ret i den foreliggende sag, af CJIB anmodet om at behandle en anmodning om anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelsen af 25. november 2016.

25. Denne bødestraf, der blev pålagt ved denne afgørelse, skyldtes, at føreren af et køretøj, der tilhørte Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk, den 13. november 2016 i Utrecht (Nederlandene) havde overskredet den højst tilladte hastighed med 6 km/t.

26. Det fremgår af den attest, som er bilagt CJIB’s afgørelse af 25. november 2016, at Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk, som er den enhed, der blev pålagt bødestraffen, »efter eget ønske ikke blev afhørt« under sagen. Banken blev i overensstemmelse med nederlandsk lovgivning gjort bekendt med muligheden for at tage til genmæle over for de rejste anklager, men fremsatte imidlertid ikke indsigelse inden for den fastsatte frist. Afgørelsen blev følgelig endelig den 6. januar 2017, og adgangen til fuldbyrdelse af denne bødestraf forældes i henhold til nederlandsk lovgivning den 6. januar 2022.

27. Den forelæggende ret afholdt et retsmøde med henblik på behandling af anmodningen om anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffen. Parterne gav ikke møde under retsmødet og har ikke indgivet indlæg.

28. Den forelæggende ret har fremhævet, at strafferetsplejelovens kapitel 66b, som gennemfører bestemmelserne i rammeafgørelse 2005/214 i polsk ret, finder anvendelse på fuldbyrdelse af afgørelser i sager angående lovovertrædelser af mindre alvorlig karakter ( 14 ).

29. Den forelæggende ret er imidlertid af den opfattelse, at gennemførelsen af rammeafgørelse 2005/214 ikke er fuldstændig. Den polske lovgiver har anvendt udtrykket »gerningsmand« ved fastlæggelsen af gennemførelseslovgivningens personelle anvendelsesområde, men i strafferetsplejeloven dækker udtrykket alene fysiske personer, mens rammeafgørelsen i medfør af artikel 1 og 9 heri tillige finder anvendelse på afgørelser om bødestraf pålagt juridiske personer.

30. Muligheden for at fuldbyrde en afgørelse, hvorved en juridisk person er blevet pålagt en bødestraf, falder følgelig hverken ind under anvendelsesområdet for strafferetsplejelovens artikel 611ff og de følgende bestemmelser heri eller ustawa o odpowiedzialności podmiotów zbiorowych za czyny zabronione pod groźbą kary (lov om kollektive organers ansvar for strafsanktionerede handlinger) ( 15 ) af 28. oktober 2002, for så vidt som denne lov ikke finder anvendelse på lovovertrædelser af mindre alvorlig karakter, der er blevet begået af kollektive enheder.

31. Ifølge den forelæggende ret indebærer denne omstændighed, at de polske domstole systematisk afviser at anerkende og fuldbyrde afgørelser om bødestraffe, der er blevet pålagt juridiske personer, til trods for at sådanne afgørelser i medfør af artikel 9, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 skal fuldbyrdes, selv når fuldbyrdelsesstaten ikke anerkender princippet om juridiske personers strafferetlige ansvar.

32. For så vidt angår de polske domstoles mulighed for at anvende bestemmelserne i denne rammeafgørelse direkte har den forelæggende ret anført, at det ifølge Domstolens praksis, navnlig dom af 29. juni 2017, Popławski ( 16 ), da rammeafgørelser ikke har direkte virkning, påhviler de nationale retsinstanser at fortolke national ret i overensstemmelse med disse retsakter.

33. Den forelæggende ret er imidlertid af den opfattelse, at begrebet »gerningsmand«, som forekommer i strafferetsplejeloven, ikke synes at kunne fortolkes således, at det omfatter juridiske personer, med henblik på at sikre de nationale bestemmelsers overensstemmelse med rammeafgørelse 2005/214.

34. Den forelæggende ret ønsker følgelig for det første oplyst, hvorvidt der består en forpligtelse til at undlade at anvende den nationale regel, når denne ikke kan fortolkes i overensstemmelse med EU-retten, eller til i stedet at anvende den regel, der er fastsat i denne rammeafgørelse.

35. Den forelæggende ret ønsker for det andet begrebet »juridisk person« præciseret. Retten har fremhævet, at en enhed som Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk ifølge polsk ret er opført i handelsregistret og har eget hjemsted. Trods sin organisatoriske adskillelse har denne enhed ikke særskilt retsevne i forhold til Bank BGŻ BNP Paribas S.A., der har hjemsted i Warszawa (Polen) ( 17 ), og den har ikke partsevne (kun i arbejdsretlige sager). Ifølge nederlandsk ret synes begrebet »juridisk person« til gengæld tillige at omfatte en juridisk persons organisatoriske enheder.

36. Den forelæggende ret søger i denne forbindelse at fastslå, om begrebet »juridisk person«, som det anvendes i rammeafgørelse 2005/214, er et selvstændigt begreb i EU-retten, eller om det bør fortolkes i overensstemmelse med udstedelsesstatens ret eller fuldbyrdelsesstatens ret.

37. Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku (retten i første instans i Gdansk syd) har på denne baggrund besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal artikel 1, litra a), artikel 9, stk. 3, […] artikel 20, stk. 1, og [artikel 20,] stk. 2, litra b), i [rammeafgørelse 2005/214] fortolkes således, at en afgørelse vedrørende en bødestraf, der er blevet pålagt en juridisk person, og som er blevet fremsendt med henblik på fuldbyrdelse, ligeledes skal fuldbyrdes i fuldbyrdelsesstaten, såfremt de nationale bestemmelser om gennemførelse af [rammeafgørelsen] ikke giver mulighed for fuldbyrdelse af en bødestraf, der er blevet pålagt en juridisk person? 2) Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Skal udtrykket »juridisk person« i artikel 1, litra a), og artikel 9, stk. 3, i rammeafgørelse [2005/214] fortolkes i overensstemmelse med a) udstedelsesstatens lovgivning [artikel 1, litra c)] b) fuldbyrdelsesstatens lovgivning [artikel 1, litra d)] eller c) som et selvstændigt EU-retligt begreb således at det tillige omfatter en filial af en juridisk person, uanset at en sådan ikke har [retsevne] i fuldbyrdelsesstaten?«

IV. Retsforhandlingerne for Domstolen

38. Der er indgivet skriftlige indlæg af Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa, den polske, den ungarske og den nederlandske regering samt af Europa-Kommissionen.

V. Bedømmelse

A. Om det første præjudicielle spørgsmål

39. Med det første præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 1, litra a), artikel 9, stk. 3, artikel 20, stk. 1, og artikel 20, stk. 2, litra b), i rammeafgørelse 2005/214 skal fortolkes således, at en afgørelse vedrørende en bødestraf, der er blevet pålagt en juridisk person, og som er blevet fremsendt med henblik på fuldbyrdelse, ligeledes skal fuldbyrdes af fuldbyrdelsesstaten, såfremt de nationale bestemmelser, som gennemfører denne rammeafgørelse, ikke giver mulighed for fuldbyrdelse af en bødestraf, der er blevet pålagt en juridisk person.

40. For det første er det min opfattelse, at det utvetydigt følger af rammeafgørelse 2005/214, at selv når princippet om juridiske personers strafferetlige ansvar ikke anerkendes i fuldbyrdelsesstatens ret, skal bødestraffe, der pålægges sådanne personer for færdselslovsovertrædelser, anerkendes og fuldbyrdes.

41. I denne forbindelse konstaterer jeg, at en bødestraf ifølge talrige bestemmelser i rammeafgørelse 2005/214, således artikel 1, litra a), artikel 4, stk. 1, og afsnit f) i attesten i bilaget hertil ( 18 ), i forbindelse med den ordning, som indføres ved denne rammeafgørelse, kan pålægges såvel fysiske som juridiske personer.

42. Det følger endvidere af en samlet læsning af artikel 6 og 7 i rammeafgørelse 2005/214, at en afgørelse i henhold til denne rammeafgørelse i princippet skal anerkendes og fuldbyrdes, uden at medlemsstaterne kan støtte et afslag på den omstændighed, at den nationale ret ikke hjemler mulighed for at fuldbyrde en afgørelse om bødestraf pålagt en juridisk person ( 19 ).

43. Endelig har EU-lovgiver foregrebet forskellene i de nationale lovgivninger for så vidt angår juridiske personers strafferetlige ansvar ( 20 ). Uden at pålægge medlemsstaterne nogen form for pligt til at vedtage, at disse personer har et strafferetligt ansvar, bestemmes det således i artikel 9, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214, at en bødestraf, der pålægges en juridisk person, skal fuldbyrdes, »selv når fuldbyrdelsesstaten ikke anerkender princippet om juridiske personers strafferetlige ansvar«.

44. Rammeafgørelse 2005/214, hvis bindende karakter er ubestridelig ( 21 ), pålægger således klart medlemsstaterne en forpligtelse til at fuldbyrde en afgørelse om bødestraf pålagt en juridisk person.

45. Denne konklusion svækkes ikke af denne rammeafgørelses artikel 20, stk. 2, litra b), for så vidt som medlemsstaternes mulighed for, som en overgangsordning og på visse betingelser, at begrænse dens anvendelse på juridiske personer udløb den 22. marts 2010.

46. For det andet ønsker den forelæggende ret – idet den tager udgangspunkt i, at bestemmelserne i rammeafgørelse 2005/214 ikke er blevet korrekt gennemført i polsk ret, at begrebet »gerningsmand«, der fremgår af strafferetsplejelovens artikel 611ff, stk. 1, ikke omfatter juridiske personer, og at ingen anden bestemmelse gør det muligt at afhjælpe denne mangel – oplyst, om den skal undlade at anvende national ret, og om bestemmelserne i denne rammeafgørelse skal anvendes i stedet.

47. I denne forbindelse minder jeg om, at rammeafgørelsernes virkninger er blevet præciseret og afgrænset i Domstolens nyeste praksis ( 22 ). På baggrund af, at disse rammeafgørelser savner direkte virkning, har Domstolen fundet, at en domstol i en medlemsstat, ud over at det ikke er muligt direkte at anvende bestemmelserne i en rammeafgørelse, ikke har pligt til at undlade at anvende en bestemmelse i sin nationale lovgivning, som strider mod en rammeafgørelse ( 23 ). En rammeafgørelses bindende virkning indebærer imidlertid, at de nationale myndigheder har pligt til at fortolke deres nationale ret i overensstemmelse med denne rammeafgørelse ( 24 ).

48. Konkret forudsætter dette, at de nationale myndigheder i videst muligt omfang fortolker den nationale lovgivning i lyset af rammeafgørelsernes ordlyd og formål for at opnå det tilsigtede resultat hermed. En sådan fortolkning ville ikke desto mindre kunne føre til dels, at der anlægges en fortolkning contra legem af national ret, dels at strafansvaret for dem, der har begået en lovovertrædelse, fastlægges eller skærpes på grundlag af rammeafgørelserne og uafhængigt af en lov vedtaget til gennemførelse heraf ( 25 ).

49. I den foreliggende sag er det i mangel af en direkte virkning af rammeafgørelse 2005/214 derfor udelukket, at den forelæggende ret undlader at anvende strafferetsplejeloven eller direkte anvender denne rammeafgørelse i stedet for strafferetsplejeloven.

50. For så vidt angår den overensstemmende fortolkning af bestemmelserne i strafferetsplejeloven, som gennemfører rammeafgørelse 2005/214, står det klart, at det i medfør af kompetencefordelingen mellem Domstolen og de nationale retsinstanser i den foreliggende sag alene tilkommer den forelæggende ret at fastslå, idet den tager national ret i dens helhed i betragtning og anvender de fortolkningsmetoder, der er anerkendt i denne ret, om det er muligt at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret, som sikrer den fulde virkning af denne rammeafgørelse og et resultat, der er i overensstemmelse med dens formål ( 26 ).

51. Da den forelæggende ret synes at være i tvivl om denne mulighed i den foreliggende sag, vil jeg ikke desto mindre fremhæve følgende forhold ( 27 ).

52. For det første er jeg enig med den polske regering og Kommissionen i, at begrebet »gerningsmand« kan omfatte såvel fysiske som juridiske personer.

53. For så vidt som rammeafgørelse 2005/214 ikke har til formål at harmonisere den materielle strafferet, har den polske lovgiver endvidere i forbindelse med gennemførelsen af den nævnte rammeafgørelse i strafferetsplejelovens kapitel 66b anvendt begrebet »gerningsmand« – efter min opfattelse i overensstemmelse med denne rammeafgørelse – som umiddelbart er et neutralt begreb, hvorfor dette begreb i forbindelse med strafferetsplejelovens kapitel 66b og fuldbyrdelsen af bødestraffe kan fortolkes uafhængigt af accepten af dette begreb i den materielle strafferet ( 28 ). Denne tilgang fra den polske lovgivers side svarer efter min opfattelse til logikken i rammeafgørelse 2005/214, eftersom denne rammeafgørelse på ingen måde pålægger medlemsstaterne at indføre en mekanisme til fastlæggelse af juridiske personers strafansvar og samtidig at fuldbyrde bødestraffe pålagt sådanne personer.

54. I modsætning til, hvad den forelæggende ret foreslår, er der med henblik på at fortolke begrebet »gerningsmand« i henhold til strafferetsplejelovens bestemmelser om straffuldbyrdelse følgelig ingen grund til at henvise til dette begreb i den materielle strafferets forstand, hvorfor dette begreb for mig at se kan fortolkes således, at det henviser til den enhed, som er genstand for en endelig bødestraf, uanset om der er tale om en juridisk eller fysisk person.

55. Ifølge de sagsakter, som Domstolen råder over, har forskellige polske domstole i øvrigt allerede imødekommet anmodninger om fuldbyrdelse af bødestraffe, som i Nederlandene er pålagt juridiske personer for færdselslovsovertrædelser. Henset til oplysningerne i forelæggelsesafgørelsen og i de akter, der er fremlagt for Domstolen, er det min opfattelse, at det er muligt at konkludere, at polsk ret ikke er til hinder for fuldbyrdelsen i denne medlemsstat af en bøde, der er pålagt en juridisk person, eller at denne ret under alle omstændigheder kan fortolkes i overensstemmelse med bestemmelserne i rammeafgørelse 2005/214.

56. For det andet må enhver indsigelse støttet på en eventuel skærpelse af juridiske personers strafferetlige ansvar forkastes. Princippet om og rækkevidden af det ansvar, som gerningsmanden til den ulovlige handling ifalder, er nemlig ikke fastlagt i rammeafgørelse 2005/214, men ifølge udstedelsesstatens lovgivning, og i fuldbyrdelsesstaten, i den foreliggende sag Republikken Polen, er det alene spørgsmålet om fuldbyrdelse af straffen, der opstår.

57. I betragtning af samtlige ovenstående betragtninger foreslår jeg, at det første præjudicielle spørgsmål besvares med, at bestemmelserne i rammeafgørelse 2005/214 skal fortolkes således, at en afgørelse vedrørende en bødestraf, der er blevet pålagt en juridisk person, og som er blevet fremsendt med henblik på fuldbyrdelse, skal fuldbyrdes af fuldbyrdelsesstaten, selv om de nationale bestemmelser, som gennemfører denne rammeafgørelse, ikke giver mulighed for fuldbyrdelse af en bødestraf, der er blevet pålagt en juridisk person. For så vidt som bestemmelserne i den nævnte rammeafgørelse ikke har direkte virkning, skal fuldbyrdelsesstatens kompetente myndighed med henblik herpå tage den nationale ret i dens helhed i betragtning og anvende de fortolkningsmetoder, der er anerkendt i denne ret, for i videst muligt omfang at fortolke de nationale bestemmelser i lyset af ordlyden af og formålet med rammeafgørelse 2005/214.

B. Om det andet præjudicielle spørgsmål

58. Med det andet præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst dels, om begrebet »juridisk person«, som det fremgår af rammeafgørelse 2005/214, skal fortolkes i overensstemmelse med udstedelsesstatens eller fuldbyrdelsesstatens ret eller som et selvstændigt EU-retligt begreb, dels om det bør udledes heraf, at dette begreb ligeledes omfatter en enhed som f.eks. Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk, selv om denne ikke har retsevne i fuldbyrdelsesstaten.

59. Ud over definitionen af begrebet »juridisk person« søger den forelæggende ret nærmere bestemt at få fastlagt, hvordan og over for hvilken enhed straffen skal fuldbyrdes under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede.

60. Jeg gør i denne henseende opmærksom på, at straffen i den foreliggende sag er pålagt Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk, men at alene Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa har retsevne i Polen. Med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse fremgår det således af de akter, der er fremlagt for Domstolen, at Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk og Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa ifølge polsk ret udgør én enhed, idet førstnævnte er en lokal enhed underlagt den anden. Retligt set materialiserer denne organisatoriske enhed sig ved den omstændighed, at Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk i modsætning til Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa ikke har retsevne, hvorfor den ikke har partsevne i en strafferetlig eller civil retssag ( 29 ).

61. Denne omstændighed kan ifølge den forelæggende ret medføre, at de polske myndigheder afviser at fuldbyrde straffen med den begrundelse, at når en enhed som Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk ikke har partsevne i fuldbyrdelsesproceduren, kan dens rettigheder heller ikke krænkes. Et sådant resultat er imidlertid problematisk, idet CJIB’s anmodning i princippet skal imødekommes og straffen fuldbyrdes ( 30 ).

62. For så vidt angår den første del af dette præjudicielle spørgsmål skal begrebet »juridisk person« for det første efter min opfattelse ikke fortolkes som et selvstændigt EU-retligt begreb i ordningen i rammeafgørelse 2005/214.

63. Selv om den selvstændige fortolkning i princippet er en sikkerhed for EU-rettens effektive virkning ( 31 ), vil en sådan fremgangsmåde i den foreliggende sag nemlig stride mod EU-lovgivers ønske.

64. Kombinationen af artikel 9, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 og princippet om gensidig anerkendelse gør det muligt at sikre fuldbyrdelse af bødestraffe pålagt juridiske personer ved at omgå modsætningen mellem henvisningen til medlemsstaternes lovgivning og det selvstændige begreb ( 32 ). Det er følgelig min opfattelse, at EU-lovgiver har sikret fuldbyrdelsen af bødestraffe trods forskelle mellem de nationale lovgivninger med hensyn til juridiske personers strafferetlige ansvar netop for at undgå, at dette begreb gøres til genstand for en særlig fortolkning i EU-retten.

65. Jeg skal i øvrigt tilføje, at selv om den selvstændige fortolkning af begrebet i princippet er begrænset til det retlige instrument, hvori det indgår ( 33 ), kunne en selvstændig fortolkning af begrebet »juridisk person«, uanset om den begrænses til rammeafgørelse 2005/214 alene, få alvorlige følger for andre EU-retlige områder, selv om såvel Domstolen som EU-lovgiver efter min opfattelse altid har behandlet dette begreb meget forsigtigt ( 34 ).

66. For det andet er det i ordningen i rammeafgørelse 2005/214 udstedelsesstatens ret, der regulerer ansvaret og straffen og fastlægger den enhed, som er genstand for straffen, hvorfor begrebet »juridisk person« skal fortolkes i lyset af udstedelsesstatens ret.

67. I denne henseende er det relevant at fremhæve, at strafferettens territorialprincip udmøntes i artikel 5, stk. 1, i rammeafgørelse 2005/214, hvoraf det følger, at udstedelsesstatens strafferet navnlig finder anvendelse for så vidt angår definitionen af lovovertrædelsen. Denne bestemmelse har sin fortsættelse i artikel 9, stk. 1 og 3, i rammeafgørelse 2005/214, i medfør af hvilken fuldbyrdelsesstatens ret finder anvendelse på straffuldbyrdelsen på den ene side, og en bødestraf pålagt en juridisk person skal fuldbyrdes, selv om fuldbyrdelsesstaten ikke anerkender juridiske personers strafferetlige ansvar, på den anden side.

68. Uden at foretage en harmonisering af den materielle strafferet og lovgivningen om straffuldbyrdelse i medlemsstaterne sikrer EU-lovgiver således ikke desto mindre, at bødestraffe fuldbyrdes i medlemsstaterne takket være princippet om gensidig anerkendelse ( 35 ).

69. Det er af alle disse grunde min opfattelse, at begrebet »juridisk person« i ordningen i rammeafgørelse 2005/214 ikke kan fortolkes som et selvstændigt begreb, men skal fortolkes i lyset af udstedelsesstatens ret.

70. For så vidt angår den anden del af dette præjudicielle spørgsmål finder jeg det vigtigt at lægge sig på sinde, både at den effektive gennemførelse af bødestraffene er nødvendig, og at de enheder, som er genstand for disse straffe, skal have deres rettigheder beskyttet.

71. I den foreliggende sag består vanskeligheden imidlertid i den praktiske gennemførelse af rammeafgørelse 2005/214, idet den enhed, der har modtaget bødestraffen i Nederlandene, ikke har partsevne i en fuldbyrdelsesprocedure i Polen. Det er således tydeligt, at for at en bødestraf pålagt en juridisk person kan fuldbyrdes i en medlemsstat, skal denne person være tillagt rettigheder og forpligtelser, uden hvilke fuldbyrdelsen af straffen bliver problematisk.

72. Det er i denne forbindelse ubestrideligt, at en situation, hvori de polske myndigheder i forbindelse med det samarbejde, der er indført ved direktiv 2015/413, giver de tilsvarende udenlandske myndigheder oplysninger, som ikke er ukorrekte, men i det mindste ufuldstændige ( 36 ), er til skade for formålet med såvel dette direktiv som rammeafgørelse 2005/214. Når det ikke angives, at ejeren af køretøjet, som er ansvarlig for lovovertrædelsen, er en enhed, i henseende til hvilken fuldbyrdelsen af en bødestraf ikke kan garanteres, bringes en sådan fuldbyrdelse nødvendigvis i fare ( 37 ).

73. For fremtiden og for at sikre stabiliteten i ordningen i rammeafgørelse 2005/214 er det derfor afgørende, at medlemsstaterne i overensstemmelse med princippet om loyalt samarbejde og i den samarbejdsånd, der kendetegner såvel direktiv 2015/413 som denne rammeafgørelse, i henhold til dette direktiv tilvejebringer oplysninger, som ikke alene kan gøre det muligt at identificere ejeren af køretøjet, som er ansvarlig for lovovertrædelsen, men også kan sikre fuldbyrdelsen i hele EU af en eventuel bødestraf ( 38 ).

74. Sådanne anbefalinger gælder dog kun for fremtiden og giver ikke den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til i den foreliggende sag at overholde de forpligtelser, der udspringer af rammeafgørelse 2005/214.

75. Som jeg fremhævede i punkt 66 i dette forslag til afgørelse, er det i ordningen i rammeafgørelse 2005/214 i denne henseende udstedelsesstatens ret, der regulerer ansvaret og straffen og fastlægger den enhed, som er genstand for straffen, mens fuldbyrdelsesstatens ret finder anvendelse på straffuldbyrdelsen, uden at det er muligt at undlade fuldbyrdelsen med den begrundelse, at juridiske personer ikke har partsevne i fuldbyrdelsesproceduren.

76. I en situation som den i hovedsagen omhandlede og med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse er det således min opfattelse, at Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa med henblik på at sikre fuldbyrdelsen af bødestraffen kan betragtes som en enhed, der er juridisk ansvarlig for Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk i egenskab af juridisk person med retsevne, og derfor som den straffede enhed. CJIB’s anmodning kan således i overensstemmelse med artikel 4, stk. 6 i rammeafgørelse 2005/214 overføres til den kompetente domstol i Warszawa, hvor denne enhed har sit hovedsæde.

77. EU-lovgiver har gentagne gange understreget betydningen af overholdelsen af de grundlæggende rettigheder i rammeafgørelse 2005/214 ( 39 ) og formålet hermed, som er at befordre fuldbyrdelsen af bødestraffe og samtidig sikre overholdelsen af de fornødne garantier for de personer og enheder, som er genstand for straffuldbyrdelsen.

78. I denne forbindelse kan eventuelle tilsidesættelser af de rettigheder, som Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa har, for det første om ikke sættes i forbindelse med, så dog forventes i lyset af de nærmere omstændigheder ved dens forhold til Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk. Jeg gør nemlig opmærksom på, at Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa og Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk ifølge polsk ret udgør én enhed, og at alene sidstnævnte bank har retsevne. Det er således på den ene side Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa, der er ansvarlig for handlinger udført af Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk. På den anden side kan Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsks ønske om ikke at blive afhørt og ikke tage til genmæle betragtes som den samlede enheds ønske.

79. Man kunne for det andet anse en situation som den i hovedsagen omhandlede for først og fremmest at være et udtryk for en intern dysfunktion som følge af manglende kommunikation mellem Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa og Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk. For så vidt som disse tilsammen udgør én enhed, er en sådan mangel på kommunikation imidlertid irrelevant, idet handlinger udført af Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk, f.eks. dens beslutning om ikke at tage til genmæle i Nederlandene, tilregnes Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa.

80. Det står under alle omstændigheder klart, at Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa i en situation som den i hovedsagen omhandlede skal være i stand til at gøre sine rettigheder gældende i fuldbyrdelsesstaten.

81. I forbindelse med en eventuel indsigelse over for fuldbyrdelseskendelsen, jf. strafferetsplejelovens artikel 611fh, stk. 2, kunne denne bank således hævde, at der var sket en uforholdsmæssig tilsidesættelse af dens rettigheder, idet den ikke kunne optræde som part i Nederlandene. Vurderingen af en sådan tilsidesættelse og af, om den er forholdsmæssig, bør foretages fra sag til sag og henhører derfor under fuldbyrdelsesstatens domstole.

82. Det foreslås følgelig at besvare det andet præjudicielle spørgsmål således, at begrebet »juridisk person« ikke er et selvstændigt EU-retligt begreb, men skal fortolkes i lyset af udstedelsesstatens ret, og at begrebet »juridisk person« i denne rammeafgørelses forstand omfatter en enhed uden retsevne som f.eks. Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk, såfremt den udgør en organisatorisk enhed sammen med en enhed, som har retsevne.

VI. Forslag til afgørelse

83. Henset til ovenstående betragtninger foreslår jeg, at Domstolen besvarer de præjudicielle spørgsmål, som er forelagt af Sąd Rejonowy Gdańsk-Południe w Gdańsku (retten i første instans i Gdansk syd, Polen), som følger: »1) Bestemmelserne i Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at en afgørelse vedrørende en bødestraf, der er blevet pålagt en juridisk person, og som er blevet fremsendt med henblik på fuldbyrdelse, skal fuldbyrdes af fuldbyrdelsesstaten, selv om de nationale bestemmelser, som gennemfører denne rammeafgørelse, ikke giver mulighed for fuldbyrdelse af en bødestraf, der er blevet pålagt en juridisk person. For så vidt som bestemmelserne i den nævnte rammeafgørelse ikke har direkte virkning, skal fuldbyrdelsesstatens kompetente myndighed med henblik herpå tage den nationale ret i dens helhed i betragtning og anvende de fortolkningsmetoder, der er anerkendt i denne ret, for i videst muligt omfang at fortolke de nationale bestemmelser i lyset af samme rammeafgørelses ordlyd og formål. 2) Bestemmelserne i rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, skal fortolkes således, at begrebet »juridisk person« ikke er et selvstændigt EU-retligt begreb, men skal fortolkes i lyset af udstedelsesstatens ret. Begrebet »juridisk person« i denne rammeafgørelses forstand omfatter en enhed uden retsevne som f.eks. den i hovedsagen omhandlede, såfremt den udgør en organisatorisk enhed sammen med en enhed, som har retsevne.«

( 1 ) – Originalsprog: fransk.

( 2 ) – EUT 2005, L 76, s. 16, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26.2.2009 (EUT 2009, L 81, s. 24) (herefter »rammeafgørelse 2005/214«).

( 3 ) – Herefter »CJIB«.

( 4 ) – Herefter »Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk«. Denne afgørelse benævnes i det følgende »afgørelsen af 25. november 2016«.

( 5 ) – C-579/15, EU:C:2017:503.

( 6 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 11.3.2015 om fremme af grænseoverskridende udveksling af oplysninger om trafiksikkerhedsrelaterede færdselslovsovertrædelser (EUT 2015, L 68, s. 9).

( 7 ) – Dz. U. no 89, pos. 555, herefter »CPP«.

( 8 ) – Dz. U. nr. 106, pos. 1148.

( 9 ) – Dz. U. nr. 12, pos. 114.

( 10 ) – Dz. U. nr. 90, pos. 557.

( 11 ) – Dz. U. nr. 16, pos. 93.

( 12 ) – Dz. U. nr. 43, pos. 296.

( 13 ) – Dz. U. nr. 173, pos. 1807.

( 14 ) – For så vidt angår sidstnævnte i kraft af henvisningen i retsplejelovens artikel 116b, stk. 1, i retsplejelov vedrørende lovovertrædelser af mindre alvorlig karakter.

( 15 ) – Dz. U. nr. 197, pos. 1661.

( 16 ) – C-579/15, EU:C:2017:503.

( 17 ) – Herefter »Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa«.

( 18 ) – Med henblik på fuldbyrdelse af en afgørelse om en bødestraf pålagt en fysisk eller juridisk person skal den kompetente myndighed i den stat, hvor denne afgørelse er truffet, i medfør af artikel 4 i rammeafgørelse 2005/214 sende en sådan afgørelse ledsaget af attesten, som findes i bilaget til denne rammeafgørelse. Hvis straffen er pålagt en juridisk person, skal dennes navn, kategori og officielle hjemsted anføres i denne attests afsnit f) sammen med en beskrivelse af den juridiske persons ejendom og indtægtskilder og en angivelse af disses beliggenhed.

( 19 ) – Artikel 7 i rammeafgørelse 2005/214 opregner grundene til at undlade anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser om bødestraffe. Den omstændighed, at national ret ikke hjemler mulighed for at fuldbyrde en afgørelse om bødestraf pålagt en juridisk person, optræder ikke blandt disse grunde.

( 20 ) – Med hensyn til en status over forskellene mellem de nationale lovgivninger kort efter vedtagelsen af rammeafgørelse 2005/214, jf. S. Adam, N. Colette-Basecqz og M. Nihoul, La responsabilité pénale des personnes morales en Europe, Corporate Criminal Liability in Europe, La Charte, Bruxelles, 2008.

( 21 ) – Jf. dom af 16.6.2005, Pupino (C-105/03, EU:C:2005:386, præmis 33 og 34). Jeg gør i denne henseende opmærksom på, at Bank BGŻ BNP Paribas Warszawas holdning om, at bestemmelserne i rammeafgørelse 2005/214 – i mangel af gennemførelse i polsk ret af denne afgørelses bestemmelser om muligheden for i denne medlemsstat at fuldbyrde en afgørelse om bødestraf pålagt en juridisk person – ikke kan tjene som grundlag for fuldbyrdelsen af en sådan afgørelse i den nævnte medlemsstat, ikke kan tiltrædes, idet den de facto ophæver den nævnte rammeafgørelses obligatoriske virkning.

( 22 ) – Jf. dom af 24.6.2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530).

( 23 ) – Jf. dom af 24.6.2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, præmis 60-71).

( 24 ) – Jf. dom af 24.6.2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis).

( 25 ) – Jf. dom af 24.6.2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, præmis 73-76)

( 26 ) – Ifølge de præciseringer, som Domstolen gav af afgrænsningen af forpligtelsen til at foretage en overensstemmende fortolkning af national ret i dom af 24.6.2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, præmis 77 og den deri nævnte retspraksis).

( 27 ) – Selv om en sådan omstændighed ikke bør påvirke den forelæggende ret med hensyn til muligheden for at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret, gør jeg opmærksom på, at den overensstemmende fortolkning af bestemmelserne i strafferetsplejeloven – i mangel af mulighed for at anvende bestemmelserne i rammeafgørelse 2005/214 direkte og imødekomme CJIB’s anmodning på et andet grundlag end strafferetsplejelovens kapitel 66b – er den eneste måde, hvorpå den obligatoriske virkning af denne rammeafgørelse kan overholdes.

( 28 ) – Denne tilgang er nødvendig, selv om dette begreb i andre kapitler af samme lov kun omfatter fysiske personer, idet strafferetsplejelovens kapitel 66b alene vedrører anmodninger fremsat i henhold til rammeafgørelse 2005/214 og kun vedrører tilrettelæggelsen af fuldbyrdelsen af bødestraffen og ikke strafforfølgelsen som sådan.

( 29 ) – Jeg bemærker i den forbindelse, at alene Bank BGŻ BNP Paribas Warszawa har optrådt under sagen for Domstolen, og at det alene er denne enhed, der har givet advokaterne fuldmagt til at repræsentere sig.

( 30 ) – Som det tydeligt fremgår af artikel 6 i rammeafgørelse 2005/214. I denne rammeafgørelses ordning er medlemsstaterne forpligtede til at fuldbyrde afgørelser om bødestraffe på grundlag af princippet om gensidig anerkendelse og i overensstemmelse med bestemmelserne i samme rammeafgørelse. De fuldbyrdende judicielle myndigheder kan derfor i princippet kun afvise at fuldbyrde en sådan afgørelse af de grunde til at undlade fuldbyrdelse, som er fastlagt udtømmende i rammeafgørelse 2005/214. Mens fuldbyrdelsen af en afgørelse om bødestraf udgør princippet, er afslaget på fuldbyrdelse følgelig udformet som en undtagelse, der skal undergives en streng fortolkning (jf. analogt dom af 14.11.2013, Baláž, C-60/12, EU:C:2013:733, præmis 29, og af 25.7.2018, (Minister for Justice and Equality (Mangler ved domstolssystemet), C-216/18 PPU, EU:C:2018:586, præmis 41).

( 31 ) – Jf. dom af 14.11.2013, Baláž (C-60/12, EU:C:2013:733, præmis 26).

( 32 ) – Artikel 9, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214 gør det således muligt at adskille det foreliggende præjudicielle spørgsmål fra dom af 16.11.2010, Mantello (C-261/09, EU:C:2010:683), og af 14.11.2013, Baláž (C-60/12, EU:C:2013:733).

( 33 ) – For alle tilfældes skyld gør jeg opmærksom på, at den selvstændige og ensartede fortolkning ifølge fast retspraksis skal søges under hensyntagen til sammenhængen i den bestemmelse, hvori begrebet indgår, og formålet med den lovgivning, hvori det selvstændige begreb indgår (jf. navnlig dom af 14.11.2013, Baláž, C-60/12, EU:C:2013:733, præmis 26).

( 34 ) – Med hensyn til et implicit afslag på en selvstændig fortolkning af dette begreb, jf. kendelse af 24.11.2009, Landtag Schleswig-Holstein mod Kommissionen (C-281/08 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2009:728, præmis 20 og 22). Jeg bemærker ligeledes, at EU-lovgiver i en række tekster inden for afledt ret baseret på artikel 83, stk. 1, TEUF med henblik på at fastlægge minimumsregler for definitionen af strafbare handlinger har henvist til definitionen af »juridisk person« i de nationale lovgivninger og ikke til et begreb, som det tilkommer Domstolen at fortolke selvstændigt (jf. f.eks. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2017/541 af 15.3.2017 om bekæmpelse af terrorisme og om erstatning af Rådets rammeafgørelse 2002/475/RIA og ændring af Rådets afgørelse 2005/671/RIA (EUT 2017, L 88, s. 6)).

( 35 ) – Dette princip ligger til grund for opbygningen af rammeafgørelse 2005/214 i dens helhed og af denne teksts artikel 6 i særdeleshed.

( 36 ) – De nederlandske myndigheder identificerede i den foreliggende sag køretøjets ejer, som var ansvarlig for lovovertrædelsen, nemlig Bank BGŻ BNP Paribas Gdańsk, på basis af registreringsoplysningerne fra de polske motorregistre. Det er i denne forbindelse overraskende, at indehaveren af registreringsattesten, som er køretøjets ejer eller indehaver, er en enhed uden retsevne.

( 37 ) – I lighed med den nederlandske regering finder jeg det afgørende, at udstedelsesstaten kan anvende de oplysninger, som fuldbyrdelsesstaten leverer, til at bestemme den person, der er ansvarlig for færdselslovsovertrædelserne, og straffe den pågældende.

( 38 ) – Såfremt angivelse af ukorrekte oplysninger fører til, at den person, der har fået pålagt en bødestraf, ikke er den person, som er ansvarlig for lovovertrædelsen, er det nødvendigt at indføre supplerende garantier såsom en genåbning af sagen eller en erstatningssag til fordel for den førstnævnte person.

( 39 ) – Jf. femte betragtning til rammeafgørelsen og artikel 3 heri.