ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Henset til ordlyden af klasse 35 i Nicearrangementet omfatter begrebet detailsalg som fortolket af Domstolen i præmis 34 i dom af 7. juli 2005, Praktiker, C-418/02, også tjenesteydelserne i forbindelse med salg, som ydes af en butiksarkade. Begrebet »forskellige ydelser«, som er nævnt i den omhandlede præmis, skal således også omfatte de tjenesteydelser, der organiseres af en butiksarkade med henblik på at bevare al den tiltrækningskraft og de praktiske fordele, der er ved sådan et handelssted, hvilket i øvrigt følger af de begreber, der er anvendt i ordlyden af klasse 35, idet målet er at gøre det muligt for de kunder, der er interesserede i en række varer, »at se og købe disse varer på en bekvem måde i en kæde af [...]forretninger«, og dermed øge tilstrømningen af kunder, der er interesseret i at købe disse varer på dette sted, frem for at se disse varer blive købt hos »en anden konkurrent«, der ikke har sin forretning i den butiksarkade, som det drejer sig om.

Indehaveren af de ældre varemærker, herunder ordmærket BURLINGTON og ord- og figurmærkerne BURLINGTON ARCADE, der er registreret tidligere i Det Forenede Kongerige for tjenesteydelser, der henhører under klasse 35, 36 og 41 i Nicearrangementet, samt EU-figurmærket BURLINGTON ARCADE, der er registreret for de samme tjenesteydelser, har ikke for appelkammeret eller Retten forelagt sammenhængende forhold, der gør det muligt at konkludere, at brugen af figurmærket Burlington, som er søgt registreret som EU-varemærke for varer, der henhører under klasse 3, 14, 18 og 25, medfører en utilbørlig udnyttelse af de ældre varemærkers særpræg eller renommé.

Selv om indehaveren af de ældre varemærker har fremhævet den »næsten unikke« karakter af sine ældre varemærker og deres »omfattende og eksklusive« renommé, skal det bemærkes, at sagsøgeren ikke har fremlagt særlige forhold, der kan underbygge den omstændighed, at brugen af det ansøgte varemærke nedsætter de ældre varemærkers tiltrækningskraft, navnlig i lyset af de kriterier, hvorefter sådanne slutninger skal fremkomme ved »en sandsynlighedsanalyse og under hensyntagen til almindelig praksis inden for den relevante erhvervssektor samt til alle øvrige omstændigheder i sagen«.

Den omstændighed, at en anden økonomisk enhed kan få tilladelse til at bruge et varemærke, der indeholder ordet »burlington« for varer, som ligner de varer, der sælges i indehaveren af de ældre varemærkers butiksarkade i London, er ikke i sig selv af en sådan art, at det i gennemsnitsforbrugerens øjne påvirker dette steds kommercielle tiltrækningskraft. En sådan karakteristik er nemlig tæt forbundet med »forskellige ydelser« af kommerciel art, der udbydes af lejerne af de butikker, der befinder sig i denne arkade, og ikke udelukkende i denne sidstnævntes navn, som – således som appelkammeret med rette har bemærket i den anfægtede afgørelse – ydermere svarer til navnene på andre steder, der ligeledes er meget kendte, og som ligger i nærheden af denne arkade, såsom Burlington Gardens eller Burlington House.

(jf. præmis 43-45)
8.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-absolutte registreringshindringer-separat efterprøvelse af de forskellige registreringshindringer-overlapning mellem anvendelsesområderne for de hindringer, der er nævnt i litra b), c) og d) i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b), c) og d)] (jf. præmis 74 og 75)
7.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres-udelukkende hensyntagen til de EU-retlige bestemmelser-forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater eller i tredjelande-afgørelser, der ikke binder Unionens retsinstanser (Rådets forordning nr. 207/2009) (jf. præmis 49)
1.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, 8. betragtning og art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 16, 17 og 69)
5.

EU-varemærker-klagesag-klage over en afgørelse fra kontorets indsigelsesafdeling-appelkammerets prøvelse-rækkevidde-faktiske omstændigheder og beviser til støtte for indsigelsen, som ikke er fremlagt inden for den fastsatte frist-hensyntagen-appelkammerets skønsbeføjelse Rådets forordning nr. 207/2009, art. 76, stk. 2) (jf. præmis 54-56)
5.

EU-varemærker-klagesag-klage over en afgørelse fra kontorets indsigelsesafdeling-appelkammerets prøvelse-rækkevidde-faktiske omstændigheder og beviser til støtte for indsigelsen, som ikke er fremlagt inden for den fastsatte frist-hensyntagen-appelkammerets skønsbeføjelse (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 76, stk. 2) (jf. præmis 50-52)
4.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme-beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme udvidet til at omfatte varer eller tjenesteydelser, der ikke er af lignende art-beviser, der skal fremlægges af indehaveren-fremtidig, ikke hypotetisk risiko for utilbørlig udnyttelse eller skade (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 37, 39 og 42)
En ansøger til en udvælgelsesprøve inden for rammerne af en ansættelsesprocedure, som er en kompliceret administrativ aktivitet bestående af en række af meget tæt forbundne afgørelser, kan i forbindelse med et søgsmål til prøvelse af en senere udstedt retsakt gøre gældende, at de forudgående akter, der er tæt forbundet med denne, er ulovlige.

Den omstændighed, at meddelelsen om udvælgelsesprøven ikke har været anfægtet inden for fristerne, forhindrer ikke en sagsøger i at påberåbe sig mangler opstået under udvælgelsesprøvens forløb, selv om sådanne manglers oprindelse kan findes i ordlyden af meddelelsen om udvælgelsesprøven. En sagsøger har nemlig ret til at påberåbe sig, at reglerne for afholdelsen af en udvælgelsesprøve er behæftet med mangler, i forbindelse med et søgsmål, der er anlagt til prøvelse af en individuel afgørelse om afslag på den pågældendes ansøgning, og dette uden at det kan foreholdes den pågældende ikke at have indgivet en klage eller anlagt et søgsmål inden for fristerne til prøvelse af den afgørelse, som præciserer de nærmere regler for afholdelsen af udvælgelsesprøven.

Det gælder nærmere bestemt, at når anbringendet om, at meddelelsen om udvælgelsesprøven, som ikke er anfægtet rettidigt, er ulovlig, vedrører begrundelsen for den anfægtede individuelle afgørelse, kan søgsmålet ifølge retspraksis fremmes til realitetsbehandling. En ansøger til en udvælgelsesprøve kan nemlig ikke fratages adgangen til at anfægte lovligheden af alle elementer i den individuelle afgørelse, herunder også de punkter, som er fastlagt i meddelelsen om udvælgelsesprøven, der er truffet vedrørende ansøgeren i henhold til de i meddelelsen fastsatte betingelser, for så vidt som ansøgerens retlige situation først bliver individualiseret i kraft af denne gennemførelsesafgørelse, der gør det muligt for ansøgeren med sikkerhed at vide, hvorledes og i hvilket omfang hans individuelle interesser berøres.

Hvis der ikke består en tæt forbindelse mellem selve begrundelsen i den anfægtede afgørelse og anbringendet om, at meddelelsen om udvælgelsesprøven, som ikke er anfægtet rettidigt, er ulovlig, må det nævnte anbringende derimod afvises i henhold til de præceptive regler om søgsmålsfrister, som ikke i et sådant tilfælde kan fraviges uden at tilsidesætte retssikkerhedsprincippet.

(jf. præmis 26-29)
Sag T-482/16 RENV

(offentliggørelse i uddrag)

Oscar Orlando Arango Jaramillo m.fl.

mod

Den Europæiske Investeringsbank

»Personalesag – ansatte i EIB – søgsmålsfrist – rimelig frist – pensioner – reformen af 2008 – ansættelsesforholdets kontraktmæssige karakter – proportionalitet – begrundelsespligt – retssikkerhed – ansvar – ikke-økonomisk skade«

Sammendrag – Rettens dom (Anden Afdeling) af 13. december 2017

Tjenestemandssager – den Europæiske Investeringsbanks ansatte – frister – krav om en rimelig frist – analog anvendelse af vedtægtens artikel 91, stk. 3 – afvisning fra realitetsbehandling – vurdering på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag

(Art. 270 TEUF, tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 3; vedtægten for de ansatte i Den Europæiske Investeringsbank, art. 41)

Ingen EU-retlige bestemmelser indeholder en angivelse af den søgsmålsfrist, der finder anvendelse på tvister mellem Den Europæiske Investeringsbank og dens ansatte. En balance mellem på den ene side retten til effektive retsmidler, som er blandt EU-rettens almindelige principper, og som kræver, at borgerne skal have en tilstrækkelig frist til at vurdere lovligheden af den retsakt, der er bebyrdende for dem, og i givet fald til at udfærdige en stævning, og på den anden side kravet om retssikkerhed, som tilsiger, at retsakter udstedt af Unionens instanser efter udløbet af en vis frist bliver endelige, kræver imidlertid, at disse tvister indbringes for Unionens retsinstanser inden for en rimelig frist.

Den rimelige karakter af en frist skal altid vurderes på grundlag af samtlige omstændigheder i den konkrete sag, herunder navnlig tvistens betydning for den pågældende, sagens kompleksitet samt de involverede parters adfærd. Det følger heraf, at en på forhånd fastsat frist ikke generelt kan anses for at udgøre en rimelig frist.

Det skal i denne forbindelse bemærkes, at selv om den i vedtægtens artikel 91, stk. 3, fastsatte frist på tre måneder kun finder anvendelse på tvister mellem EU-institutionerne og deres tjenestemænd og øvrige ansatte og ikke på rent interne tvister mellem EIB og dennes ansatte, bl.a. tvister, hvorved de ansatte har nedlagt påstand om annullation af bebyrdende retsakter hidrørende fra EIB, så udgør denne artikel et relevant sammenligningsgrundlag, for så vidt som de førstnævnte tvister i sagens natur ligger tæt på de sidstnævnte, og de alle er underlagt domstolskontrol i henhold til artikel 270 TEU.

Når henses til begrebet en rimelig frist kan nævnte frist på tre måneder i tjenestemandsvedtægtens artikel 91, stk. 3, imidlertid ikke anvendes analogt som en præklusiv frist på EIB’s ansatte, når de anlægger et annullationssøgsmål til prøvelse af en bebyrdende retsakt hidrørende fra EIB.

(jf. præmis 61, 62 og 64-66)
2.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-fastlæggelse af den relevante kundekreds-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21)
1.

EF-design-ugyldighedsgrunde-brug af et kendetegn i et senere design-brug af et tegn, der ligner kendetegnet-omfattet [Rådets forordning nr. 6/2002, art. 25, stk. 1, litra e)] (jf. præmis 22-24)
1.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 17, 18, 67 og 78)
1.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 17, 18, 62 og 69)
3.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-fastlæggelse af den relevante kundekreds-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 33)
4.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 30)
6.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 43 og 66)
3.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-figurmærke, der gengiver et kattedyr i spring mod højre, og figurmærke, der gengiver et kattedyr i spring mod venstre [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 36, 55 og 60)
2.

EU-institutionerne–offentlighedens ret til aktindsigt–forordning nr. 1049/2001–undtagelser til retten til aktindsigt–dokumenter, der hidrører fra en medlemsstat–medlemsstatens mulighed for at anmode institutionen om ikke at give aktindsigt i dokumenter–pligt for medlemsstaten til at fremlægge en specifik formel anmodning for at gøre indsigelse–foreligger ikke (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 4, stk. 5) (jf. præmis 33 og 34)
2.

Retslig procedure-stævning-formkrav-kort fremstilling af søgsmålsgrundene-tilsvarende krav for argumenter, der fremføres til støtte for et anbringende [Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 76, stk. 1, litra d)] (jf. præmis 22-24)
4.

Tjenestemænd–midlertidigt ansatte–ansættelse–ingen forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt–begrebet bebyrdende afgørelse på området for ikke-forlængelse af en kontrakt–vedtagelse af afgørelsen uden at give den berørte mulighed for på forhånd at fremsætte sine bemærkninger–tilsidesættelse af retten til at blive hørt (jf. præmis 83 og 84)
1)

Kendelse afsagt af Retten for EU-Personalesager (Tredje Afdeling) den 7. april 2016, Spadafora mod Kommissionen (F-44/15), ophæves, bortset fra afvisningen af påstanden om, at det fastslås, at udvælgelsesproceduren, i henhold til annullation af afgørelsen af 30. juni 2014, hvorved generaldirektøren for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) udnævnte D. til stillingen som chef for kontoret »Legal Advice« i direktoratet »Investigation Support« i OLAF, og af afgørelsen Ares(2015) 43686 af 5. januar 2015 fra Europa-Kommissionens næstformand, K. Georgieva, om afslag på sagsøgerens klage R/994/14, var behæftet med ulovlighed fra det tidspunkt, hvor ulovligheden blev foretaget.
Rettens dom (Første Afdeling) af 14. december 2017 –

Trautmann mod EEAS

(Sag T-611/16)

»Personalesag – tjenestemænd – løn – familietillæg – uddannelsestillæg – artikel 15 i bilag X til vedtægten – betingelser for tildeling – artikel 3, stk. 1, i bilag VII til vedtægten – regelmæssig modtagelse af heltidsundervisning i en skole mod betaling – vedtægtens artikel 85 – tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalte beløb – begrundelsespligt – retten til at blive hørt«

1. Tjenestemænd–principper–ret til forsvar–pligt til at høre den pågældende før vedtagelsen af en bebyrdende retsakt–rækkevidde [Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra a)] (jf. præmis 30)

2. Tjenestemandssager–akt, der indeholder et klagepunkt–begreb–akter, der fremkalder bindende retsvirkninger (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 32)

3. Tjenestemænd–afgørelse, der indeholder et klagepunkt–begrundelsespligt–rækkevidde (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2; tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2, og art. 90, stk. 2) (jf. præmis 35-37)

4. Tjenestemænd–løn–familietillæg–uddannelsestillæg–betingelser for tildeling af ydelse–regelmæssig modtagelse af heltidsundervisning (Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 3) (jf. præmis 59-61, 63 og 67)

5. Tjenestemænd–løn–familietillæg–uddannelsestillæg–betingelser for tildeling–betalingsskole–begreb–skole, som hverken modtager indskrivnings- eller undervisningsgebyr–ikke omfattet (Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 3) (jf. præmis 70)

6. Tjenestemænd–løn–aflønningsordning for tjenestemænd, der gør tjeneste i et tredjeland–uddannelsestillæg–betingelser for tildeling (Tjenestemandsvedtægten, bilag X, art. 15) (jf. præmis 75-77)

7. Tjenestemænd–tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalte beløb–betingelser–fejlens åbenbare karakter–kriterier (Tjenestemandsvedtægten, art. 85, stk. 1) (jf. præmis 106-109 og 111-113)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand dels om annullation af, for det første, afgørelsen fra ansættelsesmyndigheden ved EEAS af 18. december 2015 om at ændre størrelsen af sagsøgerens uddannelsestillæg, for det andet, afgørelsen fra kontoret for »Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder« (PMO) af 12. januar 2016 om, ved indeholdelser i lønnen, at inddrive de beløb, der fejlagtigt var blevet udbetalt til sagsøgeren, og, for det tredje, afgørelsen af 12. maj 2016 om afslag på klagerne over de nævnte afgørelser, dels om, at EEAS tilpligtes igen at betale sagsøgeren de beløb, som tidligere blev betalt i henhold til hans ret til uddannelsestillæg.

Konklusion

1) Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil frifindes.
3.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-fastlæggelse af den relevante kundekreds-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 29)
3.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-fastlæggelse af den relevante kundekreds-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19)
3.

Tilnærmelse af lovgivningerne–registrering, vurdering og godkendelse af kemikalier–REACH-forordningen–gebyrer og afgifter, der skyldes Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)–nedsættelse af det gebyr, der er fastsat for mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder–fastsættelse af en virksomheds størrelse–ECHA’s kontrol af virksomhedens anmodning–virksomheden har ikke godtgjort, at den er en lille eller mellemstor virksomhed–muligt for virksomheden at indgive en urigtig erklæring om virksomhedens størrelse og få nedsat størrelsen af den administrationsafgift, der skal betales som følge af berigtigelsen–lovlighed (Kommissionens forordning nr. 340/2008, 11. betragtning, art. 11, stk. 5, og art. 13, stk. 4) (jf. præmis 61, 63 og 65-69)
4.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber–ordmærke, der er sammensat af flere ordbestanddele–hensyntagen til den relevante kundekreds’ helhedsindtryk af sammensætningen [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 26)
1.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-fastlæggelse af den relevante kundekreds-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19)
6.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-risiko for forveksling med det ældre varemærke-vurdering af risikoen for forveksling-fastlæggelse af den relevante kundekreds-kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 66)
5.

EU-varemærker-definition på og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme-beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme udvidet til at omfatte varer eller tjenesteydelser, der ikke er af lignende art-formål-beviser, der skal fremlægges af indehaveren-fremtidig, ikke hypotetisk risiko for utilbørlig udnyttelse eller skade (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 45-47)
Artikel 266 TEUF forpligter kun den institution, fra hvilken den annullerede retsakt hidrører, inden for de grænser, der er nødvendige for at sikre opfyldelsen af annullationsdommen. Denne bestemmelse pålægger den berørte institution at undgå, at enhver retsakt, der skal træde i stedet for den annullerede retsakt, er behæftet med de samme ugyldighedsgrunde som dem, der er fastslået i nævnte dom. Institutionerne har imidlertid en vid skønsbeføjelse til at vælge de midler, der skal anvendes med henblik på at drage konsekvenserne af en dom om annullation eller ugyldighed, idet det forudsættes, at disse midler skal være forenelige med den pågældende doms konklusion og de grunde, der danner det fornødne grundlag derfor.

Det står den berørte institution frit for at vælge den begrundelse, som den finder mest relevant med henblik på afgørelsen, uden at en eventuel fejl med hensyn til valg af begrundelse kan forhindre den i senere at lægge en begrundelse til grund, som den kunne have støttet sig på i den annullerede retsakt. I denne henseende er den omstændighed, at denne begrundelse ikke blev nævnt i den annullerede beslutning, på ingen måde til hinder for, at institutionen kan henvise hertil i den afgørelse, som skal erstatte denne retsakt, når ophavsmanden til en annulleret retsakt i sin nye afgørelse kan påberåbe sig andre hensyn end dem, hvorpå den pågældende havde baseret den første afgørelse.

(jf. præmis 49, 59 og 60)