I medfør af dels artikel 19, stk. 3 og 4, og artikel 21, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, som finder anvendelse på proceduren for Retten i henhold til samme statuts artikel 53, stk. 1, og i medfør af artikel 73, stk. 1, i Rettens procesreglement skal andre parter end medlemsstaterne, Den Europæiske Unions institutioner, EFTA-Tilsynsmyndigheden og stater, som er parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), være repræsenteret af en advokat, der opfylder betingelsen om at have beskikkelse i en medlemsstat eller i en anden stat, som er part i EØS-aftalen. Endvidere skal stævningen angive sagsøgerens navn og bopæl og underskriverens stilling. Endelig skal det originale eksemplar af ethvert processkrift underskrives af partens befuldmægtigede eller advokat.

Det følger efter fast retspraksis af ovennævnte bestemmelser og navnlig af anvendelsen af udtrykket »repræsenteres« i artikel 19, stk. 3, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, at når der anlægges en sag ved Retten, er en »part« i denne artikels forstand uanset dennes stilling ikke bemyndiget til selv at føre sin sag, men skal lade en anden person møde for sig, og denne person skal have ret til at give møde for en domstol i en medlemsstat eller i en stat, som er part i EØS-aftalen.

Det skal herved påpeges, at opfattelsen af advokatens rolle i Unionens retsorden, som udspringer af medlemsstaternes fælles retstraditioner, og som ligger til grund for artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, er, at denne betragtes som medvirkende i retsplejen, hvorved han i fuld uafhængighed og under varetagelse af det overordnede hensyn til retsplejen skal yde den juridiske bistand, som klienten har behov for. Dette kriterium anses for opfyldt, når den pågældende advokat strukturelt, hierarkisk og funktionelt er tredjemand i forhold til den person, som den juridiske bistand ydes til. Denne fortolkning af kravet til advokatens uafhængighed gælder i forbindelse med repræsentation for Unionens retsinstanser.

Som det tidligere er blevet fastslået, forudsætter kravet til advokatens uafhængighed således, at advokaten ikke er knyttet til klienten gennem et ansættelsesforhold. Begrebet advokatens uafhængighed defineres nemlig ikke kun positivt ved henvisning til de fagetiske forpligtelser, men også negativt, dvs. ved henvisning til et manglende ansættelsesforhold.

Denne argumentation finder i lige så høj grad anvendelse på en situation, hvor en advokat er ansat af en enhed, der er tilknyttet den part, som advokaten repræsenterer.

Det er også blevet fastslået, at advokaten for en part som omhandlet i artikel 19, stk. 3, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol ikke må have en sådan personlig tilknytning til den pågældende sag eller en sådan afhængighed af sin klient, at advokaten risikerer ikke at være i stand til at opfylde sin vigtige rolle som juridisk rådgiver på den mest hensigtsmæssige måde. Retten har navnlig fastslået, at de økonomiske eller strukturelle forbindelser, som repræsentanten havde til sin klient, ikke måtte give anledning til forvirring om klientens egne interesser og de personlige interesser hos dennes repræsentant.

Det EU-retlige krav om, at ikke-privilegerede parter skal repræsenteres af en uafhængig tredjemand ved Retten, kan således ikke opfattes som et krav, som alene har til formål at udelukke, at fuldmagtsgiveren repræsenteres af sine ansatte eller af personer, der er økonomisk afhængige af denne.

(jf. præmis 51-57)