Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – søgsmålsfrister – appel

(Rettens procesreglement, art. 44, stk. 2, andet afsnit, og art. 100, stk. 2, andet afsnit)

2. Annullationssøgsmål – dom om annullation – rækkevidde

3. Appel – anbringender – fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens efterprøvelse af de for Retten fremlagte faktiske omstændigheder – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1)

4. Appel – anbringender – formaliteten – retsspørgsmål

(Art. 88, stk. 3, EF)

5. Statsstøtte – påtænkte støtteforanstaltninger – anmeldelse til Kommissionen

(Art. 88, stk. 3, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 2, stk. 1)

6. Statsstøtte – Kommissionens beslutning, der fastslår, at en støtte, der ikke er givet underretning om, er uforenelig med fællesmarkedet – begrundelsespligt – rækkevidde

(Art. 88, stk. 3, EF)

Sammendrag

1. I mangel af en underretning fra Rettens Justitskontor pr. telefax eller noget andet teknisk kommunikationsmiddel i henhold til artikel 100, stk. 2, andet afsnit, i Rettens procesreglement til en modtager, som ikke har valgt adresse i Luxembourg med henblik på sagens behandling for Retten, og som i henhold til nævnte reglements artikel 44, stk. 2, andet afsnit, har indvilliget i en sådan form for forkyndelse af en dom eller kendelse, kan den omhandlede dom eller kendelse ikke kan anses for at være afleveret til modtageren den tiende dag efter indleveringen heraf til postvæsenet i Luxembourg. I et sådant tilfælde er datoen for forkyndelsen af dommen eller kendelsen, der udløser appelfristen, den, hvor modtageren har kvitteret for modtagelsen af det rekommanderede brev, der er blevet tilsendt denne, eller har kvitteret for aflevering af den omhandlede dom eller kendelse, uden at den omstændighed, at denne modtager i god tid forud herfor kunne have gjort sig bekendt med afgørelsen på Domstolens hjemmeside på internettet, kan tages i betragtning.

(jf. præmis 26 og 27)

2. En dom, hvorved Fællesskabets retsinstanser annullerer en kommissionsbeslutning, hvori fastslås, at en medlemsstats foranstaltning ikke kan betragtes som statsstøtte, har ikke blot retskraft, der udgør en hindring for nye søgsmål vedrørende samme genstand, mellem samme parter og støttet på samme søgsmålsgrund. Den foretagne annullation med tilbagevirkende kraft har en absolut virkning i forhold til alle dens retssubjekter, der giver den fuld materiel retskraft og således udgør en hindring for, at retsspørgsmål, der er taget stilling til ved denne dom, på ny forelægges samme retsinstans og behandles af denne. Denne fulde materielle retskraft er ikke blot knyttet til domskonklusionen, men omfatter også de præmisser i denne dom, der udgør det nødvendige grundlag for domskonklusionen, og som af den grund er uadskillelige. Spørgsmålet om fuldstændig retskraft er en ufravigelig procesforudsætning, som retsinstansen kan behandle ex officio.

(jf. præmis 41 og 45)

3. Rettens bedømmelse af de faktiske omstændigheder udgør ikke et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Domstolens prøvelsesret inden for rammerne af en appel, idet denne prøvelsesadgang dog uden videre finder anvendelse for så vidt angår den urigtige gengivelse af det materiale, der blev fremlagt for Retten. Domstolen kan således prøve Rettens urigtige gengivelse af det materiale, der er blevet den forelagt, navnlig når Retten har erstattet den anfægtede beslutnings begrundelse med sin egen.

(jf. præmis 60 og 67)

4. Den retlige kvalificering af en faktisk omstændighed eller en akt, som foretages af Retten, såsom spørgsmålet om, hvorvidt en skrivelse skal betragtes som en anmeldelse i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 88, stk. 3, EF, er et retsspørgsmål, der kan rejses under en appelsag.

(jf. præmis 89 og 90)

5. Det følger af den proceduremæssige ordning i artikel 88, stk. 3, EF, der etablerer et bilateralt forhold mellem Kommissionen og medlemsstaten, at forpligtelsen til at foretage anmeldelse af påtænkt indførelse eller ændring af statsstøtte alene hviler på medlemsstaterne. Denne forpligtelse kan således ikke betragtes som opfyldt af en anmeldelse, som er foretaget af den virksomhed, der drager fordel af støtten. Den fremgangsmåde til kontrol og undersøgelse af statsstøtte, som er fastlagt ved artikel 88 EF, pålægger ikke støttemodtageren særlige forpligtelser. Dels er forpligtelsen til at underrette Kommissionen og forbuddet mod forudgående gennemførelse af påtænkte støtteforanstaltninger rettet til medlemsstaten. Dels er også Kommissionens beslutning om, at en støtte er uforenelig med fællesmarkedet og skal ophæves inden for en af Kommissionen fastsat frist, rettet til medlemsstaten.

Det er således uden betydning, at der på den dato, hvor et forslag til en aftale blev sendt til Kommissionen, ikke forelå noget regelsæt, der fastsatte, at en anmeldelse skulle foretages af den berørte regering for at være forskriftsmæssig. Såfremt betingelsen om, at anmeldelse påhviler den berørte regering, var blevet medtaget i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 88 EF, ville dette alene have været en kodificering af Domstolens retspraksis, der ikke ville have tilføjet noget nyt til gældende ret.

(jf. præmis 102 og 103)

6. I tilfælde af statsstøtte, der er ydet uden forudgående anmeldelse til Kommissionen, er sidstnævnte ikke forpligtet til i sin beslutning at føre bevis for denne støttes faktiske virkning. Hvis man pålagde Kommissionen en sådan forpligtelse, ville det føre til, at der ville ske en begunstigelse af de medlemsstater, der udbetaler støtte i strid med anmeldelsespligten i artikel 88, stk. 3, EF.

(jf. præmis 109)