Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 23. marts 1998. - Atlantic Container Line AB e.a. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Intervention. - Sag T-18/97.



Samling af Afgørelser 1998 side II-00589



Sammendrag



Nøgleord

Retspleje - intervention - personer med berettiget interesse - tvist vedroerende annullation af en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten som foelge af overtraedelse af konkurrencereglerne - sammenslutninger, som repraesenterer virksomheder, der konkurrerer med de af beslutningen omhandlede virksomheder - indirekte og hypotetisk interesse i tvistens afgoerelse - begaeringen ikke taget til foelge

(EF-statutten for Domstolen, art. 37, stk. 2; Rettens procesreglement, art. 115; Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 6)

Sammendrag

Retten til at intervenere i en sag, der er indbragt for Retten, er betinget af, at den paagaeldende kan godtgoere at have en umiddelbar og aktuel interesse i tvistens afgoerelse, og ikke en interesse i relation til de paaberaabte anbringender. En saadan ret kan indroemmes repraesentative sammenslutninger, der har til formaal at varetage deres medlemmers interesser i sager, der kan medfoere principielle spoergsmaal, som i vaesentligt omfang kan beroere medlemmernes interesser.

For saa vidt angaar en tvist, der vedroerer spoergsmaalet om gyldigheden af en kommissionsbeslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten for virksomheder, der er parter i en behoerigt anmeldt aftale, jf. artikel 15, stk. 6, i forordning nr. 17, kan interventionsbegaeringer, som fremsaettes af sammenslutninger, der repraesenterer virksomheder, som konkurrerer med de af beslutningen omhandlede virksomheder, uanset om sammenslutningerne er klagende tredjemaend, ikke tages til foelge, idet deres medlemmers interesser, henset til arten af den anfaegtede retsakt, ikke i vaesentligt omfang vil kunne beroeres af den dom, der skal afsiges.

En saadan beslutning om at ophaeve boedeimmuniteten forhindrer saaledes ikke parterne i den anmeldte aftale i at anvende den. Ganske vist kan risikoen for at blive paalagt en boede afholde dem fra det, men denne eventuelle virkning af en saadan beslutning er rent faktisk og beror i oevrigt paa de paagaeldende virksomheders vilje. Selv om udenforstaaende i forhold til den anmeldte aftale kan have interesse i, om der i det konkrete tilfaelde indtraeder en saadan virkning eller ej, er der dog tale om en rent indirekte og hypotetisk interesse, som er utilstraekkelig til, at det kan fastslaas, at deres retsstilling beroeres af afgoerelsen i tvisten mellem dem, beslutningen om ophaevelse af boedeimmuniteten er rettet til, og Kommissionen.

En tredjemand, som indgiver klage, har i oevrigt ikke en berettiget interesse i, at aftalens parter fratages boedeimmuniteten. Til forskel fra de foreloebige foranstaltninger, Kommissionen kan traeffe i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, kan det saaledes ikke vaere til direkte gavn for klagende tredjemaend, at boedeimmuniteten ophaeves. Endvidere har en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten, der traeffes ud fra hensigtsmaessighedsbetragtninger og almene hensyn, ikke til formaal at beskytte en udenforstaaende erhvervsdrivendes interesser. Endvidere er en saadan beslutning afslutningen paa en saerlig procedure, som er forskellig fra den procedure med hensyn til realiteten, der omhandler spoergsmaalet om, hvorvidt den anmeldte aftale er forenelig med traktatens artikel 85, og hvorunder klagende tredjemaends processuelle rettigheder ikke paavirkes. Endelig har en saadan beslutning ingen betydning med hensyn til spoergsmaalet om den endelige gyldighed af anmeldte aftaler, og den kan derfor ikke aendre retsstillingen ved de nationale domstole for de paagaeldende sammenslutninger eller deres medlemmer.