ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Artikel 3, stk. 1, andet afsnit, andet punktum, i forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser skal fortolkes således, at et »operationelt program« som omhandlet i artikel 9, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene såsom det operationelle program »landbrug og udvikling af landdistrikter«, der blev vedtaget ved Kommissionens afgørelse C(2000) 2878 af 30. oktober 2000, ikke er omfattet af begrebet »flerårigt program« som omhandlet i den første af disse bestemmelser, medmindre programmet allerede omhandler konkrete tiltag, der skal gennemføres, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 21. november 2017 – Kerr

(Sag C-615/16) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 15, stk. 2, og artikel 135, stk. 1, litra f) – brugsrettigheder til fast ejendom – fritagelser – anvendelsesområde – begrebet »formidling««

1. Præjudicielle spørgsmål–formaliteten–nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng–rækkevidde–anmodning, der indeholder tilstrækkelige oplysninger om den faktiske og retlige sammenhæng–Domstolens mulighed for at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar–antagelse til realitetsbehandling (Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 20-23)

2. Harmonisering af afgiftslovgivningerne–det fælles merværdiafgiftssystem–fritagelser–transaktioner vedrørende andre adkomstbeviser–anvendelsesområde–hverv af kunder og salgsfremme af brugsrettigheder til fast ejendom gennem en formidler, der varetager salget af den faste ejendom på vegne af de virksomheder, der sælger den–omfattet–betingelse–transaktioner, der kvalificeres som »finansielle transaktioner«–kriterier–erhvervelse af en selskabsandel eller en fordring, der sikrer tildeling af en ejendoms- eller brugsret til den faste ejendom [Rådets direktiv 2006/112, art. 135, stk. 1, litra f)] (jf. præmis 30-32, 34 og 35)

3. Harmonisering af afgiftslovgivningerne–det fælles merværdiafgiftssystem–fritagelser–fritagelse i forbindelse med andre aktiviteter–forhandling–begreb–hverv af kunder og salgsfremme af brugsrettigheder til fast ejendom, der er bestemt til salg–omfattet–betingelser–virksomhed udøvet af formidler, der modtager betaling for at levere en ydelse til en af parterne i en kontrakt om finansielle transaktioner vedrørende adkomstbeviser–ydelse, der fører til underskrivelse af kontrakten mellem parterne uden selvstændig interesse for formidleren–efterprøvelse påhviler den nationale ret [Rådets direktiv 2006/112, art. 15, stk. 2, og art. 135, stk. 1, litra f)] (jf. præmis 47 og konkl.)

Konklusion

Artikel 15, stk. 2, og artikel 135, stk. 1, litra f), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at begrebet »formidling« i sidstnævnte bestemmelses forstand kan vedrøre en virksomhed som den af sagsøgeren i hovedsagen udviklede, forudsat at nævnte virksomhed udøves af en formidler som modtager betaling for at levere en tjenesteydelse til en af parterne i en kontrakt om finansielle transaktioner vedrørende adkomstbeviser, idet denne ydelse består i at gøre, hvad der er nødvendigt for, at sælgeren og køberen underskriver denne kontrakt, uden at formidleren selv underskriver nævnte kontrakt, og under alle omstændigheder, uden at formidleren har en selvstændig interesse i samme kontrakts indhold. Det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt i den tvist, der er indbragt for den.

( 1 ) – EUT C 151 af 15.5.2017.
6

Artikel 83a, stk. 10, i lovdekret nr. 112/2008 bestemte, at »[i]ndtil det tidspunkt, hvor beregningerne i stk. 1 og 2 [som regulerede overvågningscentrets virksomhed] foreligger, fastsætter ministeriet for infrastruktur og transport – på grundlag af de oplysninger, som ministeriet råder over, under hensyn til de opgørelser, som ministeriet for økonomisk udvikling foretager hver måned over gennemsnitsprisen for diesel og efter høring af de mest repræsentative erhvervsorganisationer for transportører og for ordregivere – indekserne for brændstofomkostningen pr. kilometer for de forskellige typer køretøjer og for den tilbagelagte strækning og den respektive størrelse heraf«.
Domstolen har konstateret, at sagens anlæggelse for retten ifølge artikel 16, stk. 1, litra a), i forordning nr. 2201/2003 ikke kræver, at to betingelser, henholdsvis indlevering af det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument samt forkyndelse for sagsøgte, skal være opfyldt, men alene en betingelse, som er indleveringen af det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument. I henhold til denne bestemmelse udgør indleveringen i sig selv sagens anlæggelse for retten, dog under forudsætning af, at sagsøger ikke efterfølgende har undladt at træffe de foranstaltninger, der krævedes af pågældende, for at få dokumentet forkyndt for sagsøgte (kendelse af 16.7.2015, P, C-507/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:512, præmis 37).
3

I artikel 1058 ff. i Kodeks cywilny (den borgerlige retsplejelov), i den affattelse, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen, fastsattes en legal særordning for skifte af landbrugsbedrifter, som omfattede landsbrugsjord på mindst én hektar. I henhold til den borgerlige retsplejelovs artikel 1059 var det således nærmere bestemt kun de arvinger, der ved indledningen af skiftet arbejdede inden for landsbrugssektoren, eller som navnlig havde gennemført en landbrugsuddannelse, der lovligt kunne arve landbrugsbedriften, således at arvinger, som ikke opfyldte disse betingelser, ikke kunne arve. Artikel 1064 i denne lov fastsatte, at den nærmere definition af den erhvervsuddannelse, der ansås som egnet med henblik på udøvelsen af landbrugsvirksomhed, og som gav mulighed for at arve en landbrugsbedrift, var fastsat ved anordning fra ministerrådet.
10

I denne forbindelse er den forelæggende ret af den opfattelse, at det med henblik på en fortolkning af begrebet »aflysning« i henhold til artikel 2, litra l), i forordning nr. 261/3004, i henhold til dom af 13. oktober 2011, Sousa Rodríguez m.fl. (C-83/10, EU:C:2011:652), er nødvendigt at se på begrebet »rute«, som Domstolen har defineret som den strækning, flyet skal tilbagelægge fra afgangslufthavnen til ankomstlufthavnen efter en tidsfølge, hvilket betyder, at flyet skal afgå i overensstemmelse med den planlagte rute og nå frem til dets bestemmelsessted, som anført på nævnte rute. Den forelæggende ret er i denne forbindelse af den opfattelse, at det følger af dom af 19. november 2009, Sturgeon m.fl. (C-402/07 og C-432/07, EU:C:2009:716), at ruten udgør et væsentligt element ved flyafgangen, idet denne skal gennemføres i overensstemmelse med den planlægning, som er foretaget på forhånd af luftfartselskabet. Den har ligeledes bemærket, at en flyafgang, henset til den sondring, der skal foretages mellem forsinkelse og aflysning, kun kan anses for at være aflyst, hvis luftfartsselskabet har transporteret passagererne på en anden flyafgang, hvis oprindelige planlægning afviger fra planlægningen for den oprindeligt planlagte flyafgang. Den har heraf udledt, at ruten udgør et væsentligt element ved flyafgangen.
22

På denne baggrund har Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 8 de Madrid (forvaltningsdomstol nr. 8 i Madrid) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal § 4 i rammeaftalen fortolkes således, at den er til hinder for en bestemmelse som den beskrevne, hvorefter der kan ske en nedsættelse af arbejdstiden alene af den grund, at den pågældende er midlertidigt ansat tjenestemand? Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende: — Kan en økonomisk situation, der som følge af en reduktion af budgetbevillingerne nødvendiggør en begrænsning af udgifterne, betragtes som et objektivt forhold, der begrunder denne forskellige behandling? — Kan forvaltningens beføjelse til at varetage sin interne organisation betragtes som et objektivt forhold, der begrunder denne forskellige behandling? 2) Skal § 4 i rammeaftalen fortolkes således, at forvaltningens beføjelse til at varetage sin interne organisation altid og under alle omstændigheder er begrænset af forpligtelsen til ikke at forskelsbehandle arbejdstagere i dennes tjeneste og behandle dem lige, uanset om de henhører under kategorien fastansatte tjenestemænd eller midlertidigt eller tidsbegrænset ansatte tjenestemænd? 3) Kan fortolkningen og anvendelsen af anden tillægsbestemmelse, stk. 3), i organisk lov nr. 4/2007 anses for at være i strid med § 4 i rammeaftalen, for så vidt som den i forbindelse med integrationen af [tjenestemandsansatte] undervisere ved de højere læreanstalter i [universiteternes lektorstab] lader disse bevare alle deres rettigheder og deres fulde undervisningskapacitet, selv om de ikke er indehavere af en doktorgrad, men dette ikke gælder for midlertidigt ansatte undervisere ved de højere læreanstalter? 4) Kan dette krav om at være indehaver af en doktorgrad, for så vidt som det er den påberåbte objektive begrundelse for, at midlertidigt ansatte undervisere ved de højere læreanstalter, som ikke er i besiddelse af en sådan grad, får nedsat deres arbejdstid med 50%, mens dette ikke gælder for undervisere ved de højere læreanstalter, som ikke er midlertidigt ansatte, og som heller ikke er indehavere af en doktorgrad, anses for at være udtryk for forskelsbehandling og dermed i strid med § 4 i rammeaftalen?«
21

I denne forbindelse skal det bemærkes, at Retten i den appellerede doms præmis 47-49 i det væsentlige fastslog, at tilsagn nr. 1, hvoraf det fremgår, at Republikken Kroatien skulle fortsætte med at sikre en effektiv gennemførelse af sin strategi og handlingsplan for reform af retsvæsenet, ikke henviste til en bestemt strategi og handlingsplan for reform af retsvæsenet. Den generelle formulering af dette tilsagn kan forklares ved den omstændighed, at perioden mellem datoen for underskrivelsen af en tiltrædelsesakt og datoen for den faktiske tiltrædelse, og særlig overvågningen i denne periode af de tilsagn, der er afgivet i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne, er kendetegnet ved regelmæssige udvekslinger mellem Unionens myndigheder og myndighederne i den tiltrædende stat. Disse udvekslinger munder nødvendigvis ud i tilpasninger, der foretages af den ene eller den anden part.
22

I denne forbindelse skal det bemærkes, at Retten i den appellerede doms præmis 46-48 i det væsentlige fastslog, at tilsagn nr. 1, hvoraf det fremgår, at Republikken Kroatien skulle fortsætte med at sikre en effektiv gennemførelse af sin strategi og handlingsplan for reform af retsvæsenet, ikke henviste til en bestemt strategi og handlingsplan for reform af retsvæsenet. Den generelle formulering af dette tilsagn kan forklares ved den omstændighed, at perioden mellem datoen for underskrivelsen af en tiltrædelsesakt og datoen for den faktiske tiltrædelse, og særlig overvågningen i denne periode af de tilsagn, der er afgivet i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne, er kendetegnet ved regelmæssige udvekslinger mellem Unionens myndigheder og myndighederne i den tiltrædende stat. Disse udvekslinger munder nødvendigvis ud i tilpasninger, der foretages af den ene eller den anden part.
48

Henset til det ovenstående skal de forelagte spørgsmål besvares således, at artikel 2, 9, 26, 167, 168 og 173 i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at et holdingselskab som det i hovedsagen omhandlede, der griber ind i administrationen af sine datterselskaber, ikke kan anses for at udøve en »økonomisk virksomhed« i direktivets forstand, når det hverken fakturerer disse selskaber for de ydelser, det har erhvervet i hele koncernens interesse eller i nogle af datterselskabernes interesse, eller momsen i denne henseende, og at et sådant holdingselskab ikke kan have ret til at fradrage den indgående moms, der er betalt for de erhvervede tjenesteydelser, for så vidt som disse tjenesteydelser vedrører transaktioner, der ikke er omfattet af nævnte direktivs anvendelsesområde.
33

Det fremgår af anden, tredje og syvende betragtning til forordning nr. 1259/2013, at lægemidler inden denne forordnings ikrafttræden ikke indgik i definitionen af »registrerede stoffer« i forordning nr. 111/2005, således at de ikke var omfattet af kontrolsystemet vedrørende international handel, som blev indført ved sidstnævnte forordning. Det var imidlertid EU-lovgivers hensigt med de ændringer, der ved forordning nr. 1259/2013 blev foretaget af forordning nr. 111/2005, at styrke kontrollen med lægemidler, som indeholder ephedrin eller pseudoephedrin, og som eksporteres fra eller er i transit gennem Unionens toldområde uden at lægge hindringer i vejen for den lovlige handel hermed, for at forhindre, at de anvendes til ulovlig fremstilling af narkotika eller psykotrope stoffer, i det omfang hvor lægemidler, der indeholder disse to stoffer, bliver omdirigeret til ulovlig narkotikafremstilling uden for Unionen (jf. i denne retning dom af 5.2.2015, M. m.fl., C-627/13 og C-2/14, EU:C:2015:59, præmis 64 og 65).
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der beskytter folkesundheden samt værdigheden og integriteten for så vidt angår erhvervet som kirurg eller læge beskæftiget med kosmetiske indgreb ved at forbyde alle fysiske og juridiske personer at udbrede reklame for kirurgiske kosmetiske indgreb og ikke-kirurgiske kosmetiske indgreb.
31

Domstolen bemærkede for det andet, at der ikke foreligger andre elementer, der giver grundlag for at anse forholdet mellem Gibraltar og Det Forenede Kongerige for at svare til det forhold, der består mellem to medlemsstater, med henblik på anvendelsen af artikel 56 TEUF, der finder anvendelse på disse to områder, idet den i denne forbindelse præciserede, at en sidestilling af samhandelen mellem Gibraltar og Det Forenede Kongerige med samhandelen mellem to medlemsstater ville svare til at fornægte den forbindelse mellem dette område og denne medlemsstat, som er anerkendt i artikel 355, stk. 3, TEUF (jf. i denne retning dom af 13.6.2017, The Gibraltar Betting and Gaming Association, C-591/15, EU:C:2017:449, præmis 41 og 42). En sådan vurdering gælder imidlertid på samme måde for artikel 49 TEUF og 63 TEUF.
51

Retten foretog heller ikke en urigtig gengivelse af de andre sagsakter og beviser, som appellanten har henvist til. Hvad angår de bemærkninger, som appellanten fremsatte over for Retten den 3. juli 2015, skal det konstateres, at appellanten ikke præcist har forklaret, hvorledes Retten har foretaget en urigtig gengivelse af disse sagsakter og beviser. Under alle omstændigheder fremgår det af den appellerede kendelses præmis 86, 88 og 91, at Retten korrekt har sammenfattet disse sagsakter og beviser uden at foretage en urigtig gengivelse heraf. Hvad angår appellantens e-mail af 7. april 2015 og e-mailen af 30. oktober 2015 fra appellantens advokat, som appellanten også har henvist til, er det tilstrækkeligt at bemærke, at Retten ikke har nævnt disse e-mails i den appellerede kendelse, og Retten kan derfor ikke foreholdes, at den har foretaget en urigtig gengivelse heraf.
§ 86a, stk. 1, i Verfassungsgerichtshofgesetz (lov om forfatningsdomstolen) af 1953 (BGBl. 85/1953) i den version, som finder anvendelse på tvisterne i hovedsagen (herefter »VfGG«), er affattet således:

»(1) Hvis et stort antal sager, der rejser de samme retsspørgsmål, indbringes for Verfassungsgerichtshof [(forfatningsdomstol, Østrig)], eller der er grund til at tro, at et stort antal sager af en sådan art vil blive indbragt for denne domstol, kan Verfassungsgerichtshof [(forfatningsdomstol)] erklære dette ved kendelse. En sådan kendelse skal indeholde følgende:

1. de retlige bestemmelser, der finder anvendelse i sagerne

2. de retsspørgsmål, der skal løses på grundlag af disse bestemmelser

3. oplysning om, hvilken sag Verfassungsgerichtshof [(forfatningsdomstol)] skal afgøre.

(2) Hvis der blandt de retlige bestemmelser, som nævnes i kendelserne i henhold til stk. 1, også nævnes love, internationale konventioner, som er af politisk karakter eller som ændrer eller supplerer love, eller internationale konventioner, som ændrer Den Europæiske Unions traktatmæssige grundlag, skal forbundskansleren eller den kompetente ministerpræsident eller i mangel heraf den kompetente centrale myndighed i den føderale stat eller delstaten straks offentliggøre kendelserne.

(3) På dagen for offentliggørelsen af en kendelse i henhold til stk. 1 indtræder følgende virkninger:

1. I sager, hvor en regional forvaltningsdomstol skal anvende de retlige bestemmelser, der er nævnt i kendelsen, og vurdere et retsspørgsmål, som er nævnt deri: a) kan der udelukkende foretages handlinger og udelukkende gives påbud eller træffes afgørelser, som ikke kan påvirkes af dommen fra Verfassungsgerichtshof [(forfatningsdomstol)], og som ikke endeligt afgør spørgsmålet eller tillader udsættelse b) begynder fristen for sagsanlæg ikke at løbe, og en frist for et sådant, der allerede løber, afbrydes.

2. I alle sager i henhold til stk. 1, der verserer for Verfassungsgerichtshof [(forfatningsdomstol)], som ikke er nævnt i kendelsen i henhold til stk. 1: kan der udelukkende foretages handlinger og udelukkende gives påbud eller træffes afgørelser, som ikke kan påvirkes af dommen fra Verfassungsgerichtshof [(forfatningsdomstol)], og som ikke endeligt afgør spørgsmålet eller tillader udsættelse.

(4) I sin dom sammenfatter Verfassungsgerichtshof [(forfatningsdomstol)] sin juridiske analyse i en eller flere retsregler, som offentliggøres straks i overensstemmelse med stk. 2. Frister for sagsanlæg, som er blevet afbrudt, begynder igen at løbe på dagen for offentliggørelsen, og de øvrige virkninger i stk. 3 ophører.«
4

Ved skrivelser indleveret til Domstolens Justitskontor henholdsvis den 18. og den 21. august 2017 har Generics først og fremmest gjort gældende, at Det Forenede Kongeriges anmodning om intervention skal forkastes, eftersom den ikke opfylder betingelserne i procesreglementets artikel 130, stk. 2, der i henhold til procesreglementets artikel 190, stk. 1, finder anvendelse på appelsager. Anmodningen indeholder angiveligt ikke nogen angivelse af den sag, som den vedrører, og heller ikke af de påstande, som intervenienten ønsker at indtræde til støtte for, hvilket er til særlig skade for Generics på grund af den sene fremsendelse af anmodningen. Dernæst har Generics oplyst, at anmodningen om intervention i den foreliggende sag, henset til den anmodning om intervention, som Det Forenede Kongerige har fremsat den 10. marts 2017 i den konnekse sag C-591/16 P, Lundbeck mod Kommissionen, efter selskabets opfattelse er uden interesse, navnlig hvis Domstolen måtte beslutte ikke at afholde et retsmøde. Generics har ligeledes gjort gældende, at selskabets ret til forsvar ville blive berørt af Det Forenede Kongeriges intervention, såfremt der afholdes et retsmøde. Endelig har Generics gjort gældende, at anmodningen om intervention i den foreliggende sag har til formål at give den pågældende medlemsstat adgang til oplysningerne i navnlig Kommissionens administrative sagsakter med henblik på anlæggelse af et erstatningssøgsmål mod Generics ved de britiske domstole på foranledning af National Health Service (national sundhedsmyndighed, Det Forenede Kongerige) og Secretary of State for Health (sundhedsminister, Det Forenede Kongerige).
4

Ved skrivelse indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. august 2017 har Xellia og Alpharma gjort gældende, at Det Forenede Kongeriges anmodning om intervention skal afvises med den begrundelse, at den er indgivet for sent, da den først blev indgivet efter udløbet af den i procesreglementets artikel 190, stk. 2, nævnte frist, og at den ikke er begrundet. De har ligeledes gjort gældende, at den omstændighed, at den pågældende medlemsstat ikke har indgivet sin anmodning om intervention inden for den fastsatte frist og heller ikke har begrundet den, ikke har gjort det muligt for Domstolens præsident at vurdere baggrunden for, at en sådan forsinket intervention skal tillades, og at sikre sig, at den pågældende medlemsstat ikke med denne anmodning søger at opnå en processuel fordel. De har anført, at en sådan anmodning tilsidesætter deres processuelle rettigheder, idet de ikke har modtaget nogen begrundelse for den. De er derfor ikke i stand til at kunne bestride hverken de nævnte begrundelser eller de argumenter, som den pågældende medlemsstat måtte fremføre i retsmødet.
5.

Retslig procedure – sagsomkostninger – opgørelse – udgifter, der kan kræves erstattet – forhold, der skal lægges til grund – udgifter, der er afholdt inden for rammerne af en appelsag – advokatsalærer – de udpegede advokater opnået et indgående kendskab til den pågældende sag i forbindelse med den administrative procedure ved Kommissionen og sagen for Retten [Domstolens procesreglement, art. 144, litra b)] (jf. præmis 37 og 38)
2.

EU-varemærker–definition og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–lighed mellem de pågældende varemærker–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 5 og 6)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 13. juli 2017 –

Saferoad Grawil og Saferoad Kabex

(Sag C-35/17)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – offentlige kontrakter – principper for indgåelse af kontrakter – ligebehandling af tilbudsgiverne – gyldighedsperiode for buddet og sikkerhedsstillelsen – forlængelse ikke udtrykkeligt fastsat – udelukket fra deltagelse i udbud«

Tilnærmelse af lovgivningerne–fremgangsmåder med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter og tjenesteydelseskontrakter–direktiv 2004/18–princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne–forpligtelse til gennemsigtighed–økonomisk aktør udelukket fra deltagelse i et udbud, idet vedkommende ikke har overholdt en forpligtelse, der ikke udtrykkeligt er fastsat i udbudsmaterialet eller i den nationale lov–ingen mulighed for at afhjælpe denne undladelse–ikke tilladt

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18, art. 2 og bilag VII A, punkt 17)]

(jf. præmis 18, 19, 21-23, 26 og 27 samt domskonkl.)

Konklusion

Artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, princippet om ligebehandling og kravet om gennemsigtighed skal fortolkes således, at de er til hinder for, at økonomisk aktør udelukkes fra en procedure for tildeling af en offentlig kontrakt på grund af manglende opfyldelse af en forpligtelse, som ikke udtrykkeligt fremgår af dokumenterne vedrørende denne procedure.
2.

EU-varemærker–definition og erhvervelse af et EU-varemærke–absolutte registreringshindringer–overlapning mellem anvendelsesområderne for de hindringer, der er anført i artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b) og c), og stk. 3] (jf. præmis 4)