ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – ansvarsforsikring for motorkøretøjer – direktiv 2000/26 – behandling af skadessager – frist for forsikringsselskabet til at behandle erstatningskravet – national retsforskrift, som giver skadelidte mulighed for at anlægge sag efter udløbet af en rimelig frist, som ligger inden for tremånedersfristen i direktivet – lovligt

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26, art. 4, stk. 6)

Sammendrag

Artikel 4, stk. 6, i direktiv 2000/26 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af direktiv 73/239 og 88/357 (fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv) bestemmer, at skadevolderens forsikringsselskab senest tre måneder efter den dato, hvor skadelidte har fremsat sit erstatningskrav, enten skal fremsætte et begrundet erstatningstilbud eller give et begrundet svar på de punkter, der er omhandlet i erstatningskravet.

Denne bestemmelse skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national retsforskrift, som giver skadelidte mulighed for at anlægge sag mod forsikringsselskabet efter at have indrømmet dette en rimelig betalingsfrist, som ligger inden for tremånedersfristen.

Det ville nemlig være i strid med det formål om beskyttelse af skadelidte, som forfølges med artikel 4, stk. 6, i direktiv 2000/26, at fortolke tremånedersfristen på den måde, at skadelidte ikke har nogen mulighed for at få forsikringsgiveren til at behandle skadeskravet inden denne frists udløb, selv om sagsforholdet såvel faktisk som retligt er ukompliceret.

(jf. præmis 26 og 28 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – et spørgsmål, rejst i en sag om anvendelse af en national retsregel, der ikke hører under fællesskabsretten – ikke omfattet

(Art. 234 EF)

Sammendrag

Når en national retsforskrift falder inden for anvendelsesområdet for fællesskabsretten, skal Domstolen i forbindelse med en præjudiciel forelæggelse give alle de oplysninger med hensyn til fortolkningen, som kræves for at den nationale ret kan vurdere, om en sådan retsforskrift er i overensstemmelse med de grundrettigheder, som Domstolen skal beskytte.

Domstolen har derimod ikke en sådan kompetence med hensyn til retsforskrifter, som ikke er omfattet af fællesskabsretten, og når sagens genstand ikke på nogen måde har tilknytning til nogen af de forhold, som traktatens bestemmelser tilsigter at regulere.

(jf. præmis 12 og 13)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – direktiv 89/391 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet – direktiv 93/104 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden – anvendelsesområde – et offentligt brandvæsens indsatsstyrker – omfattet – anvendelse af reglen om fastsættelse af den maksimale ugentlige arbejdstid – fravigelse under helt ekstraordinære omstændigheder

(Rådets direktiv 89/391, art. 2, og direktiv 93/104, art. 1, stk. 3, og art. 6, nr. 2)

Sammendrag

Artikel 2 i direktiv 89/391 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet samt artikel 1, stk. 3, i direktiv 93/104 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således,

– at de aktiviteter, der udføres af indsatsstyrkerne i et offentligt brandvæsen, normalt er omfattet af anvendelsesområdet for disse direktiver, således at artikel 6, nr. 2, i direktiv 93/104 i princippet er til hinder for, at det loft på 48 timer, der er fastsat som den maksimale ugentlige arbejdstid, overskrides, herunder for vagttjenester

– at arbejdstiden dog kan overskrides under helt ekstraordinære omstændigheder, der er så alvorlige og har et sådant omfang, at det formål, der går ud på at sikre en hensigtsmæssig udførelse af uomgængeligt nødvendige ydelser til beskyttelsen af offentlighedens interesser, såsom den offentlige orden, sundhed og sikkerhed, midlertidigt må gå forud for det formål, der består i at sikre sikkerheden og sundheden for de arbejdstagere, der indgår i indsats- og redningsgrupper, men at det selv i en sådan ekstraordinær situation skal påses, at formålet med direktiv 89/391 sikres i videst muligt omfang.

(jf. præmis 53, 55-57 og 61 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer – betingelserne for antagelse til realitetsbehandling – bedømmelse af, om hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning kan antages til realitetsbehandling – manglende retspraksis på området – ikke et afgørende element (Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

2. Fællesskabsret – principper – ret til en effektiv domstolsbeskyttelse – fremsendelse til de nationale myndigheder af oplysninger indsamlet i forbindelse med en undersøgelse af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) – de nationale myndigheders skøn med hensyn til opfølgning – beskyttelse med hensyn til eventuel forfølgning, der finder sted på nationalt niveau

(Art. 10 EF og 234 EF; Parlamentets og Rådets forordning nr. 1073/1999, art. 10, stk. 2)

Sammendrag

1. Muligheden for inden for rammerne af en sag om foreløbige forholdsregler at konkludere, at der ikke foreligger oplysninger, som gør det muligt at antage, at et annullationssøgsmål ud fra en umiddelbar betragtning kan antages til realitetsbehandling, afhænger ikke af, om der foreligger en retspraksis ved Fællesskabets retsinstanser vedrørende det eller de spørgsmål, der er blevet rejst i hovedsagen. Selv om foreliggelsen af en sådan retspraksis kan lette antagelsen af en sådan konklusion, står det alligevel fast, at den omstændighed, at det er åbenbart, at et søgsmål ikke kan fremmes til realitetsbehandling, ligeledes kan følge af elementer, som ikke eller endnu ikke er blevet omhandlet i retspraksis ved Fællesskabets retsinstanser.

(jf. præmis 26)

2. Artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 1073/1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) bygger på den forudsætning, at en foranstaltning som fremsendelsen til de nationale retslige myndigheder af oplysninger om resultaterne af en intern undersøgelse ikke i sig selv indebærer et klagepunkt, men i givet fald kan give anledning til administrativ eller strafferetlig forfølgning fra de kompetente nationale myndigheders side. De nationale myndigheders opfølgning på de oplysninger, som de får tilsendt fra OLAF, henhører derfor inden for den ramme, der er angivet i artikel 10 EF, under myndighedernes eget og fulde ansvar. Det påhviler således disse myndigheder selv at undersøge, om sådanne oplysninger berettiger til eller kræver, at der iværksættes strafferetlig forfølgning. Følgelig bør der på nationalt plan sikres domstolsbeskyttelse mod en sådan forfølgning med alle de garantier, der er fastsat i national ret, herunder de garantier, der følger af de grundlæggende rettigheder, som er en integrerende del af fællesskabsrettens almindelige principper og derfor ligeledes bør overholdes af medlemsstaterne, når disse gennemfører fællesskabsbestemmelserne. I forbindelse med et på nationalt niveau anlagt søgsmål har den ret, for hvilken sagen er indbragt, mulighed for i henhold til artikel 234 EF, i givet fald på opfordring af parterne, at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål om fortolkningen af de bestemmelser i fællesskabsretten, som den skønner nødvendige med henblik på afsigelsen af sin dom.

(jf. præmis 32, 33, 38 og 39)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retspleje – intervention – berørte personer – søgsmål vedrørende annullation af en afgørelse for Rådet om luftfartsselskabers behandling og overførsel af PNR-oplysninger – den europæiske tilsynsførende for databeskyttelse – formaliteten – betingelser

[Art. 286, stk. 2, EF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 45/2001, art. 47, stk. 1, litra i)]

Sammendrag

Artikel 47, stk. 1, litra i), i forordning nr. 45/2001 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger indrømmer den europæiske tilsynsførende for databeskyttelse ret til at intervenere i sager for De Europæiske Fællesskabers Domstol inden for grænserne af den opgave, der er overdraget ham.

I henhold til artikel 41, stk. 2, i forordning nr. 45/2001 er denne opgave af rådgivende karakter og omfatter alle spørgsmål vedrørende behandling af personoplysninger i en fællesskabsinstitution eller et fællesskabsorgan samt udførelse af de i forordningens artikel 46 omhandlede hverv og udøvelse af de i forordningens artikel 47 omhandlede beføjelser.

Den europæiske tilsynsførende kan derfor intervenere i en sag, som vedrører en afgørelse fra Rådet om behandling af luftfartsselskabers behandling af personoplysninger, eftersom søgsmålet vedrører et forhold, der henhører under hans opgave.

(jf. præmis 14-18)
Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunal de police de Neufchâteau – fortolkning af artikel 10 EF, 39 EF, 43 EF og 49 EF – national bestemmelse, hvorefter det kræves, at et motorkøretøj kun må benyttes af en person, der er bosiddende i medlemsstaten, såfremt det er indregistreret i den pågældende medlemsstat, uanset at køretøjet stilles til rådighed for personen af dennes arbejdsgiver, som er etableret i en anden medlemsstat – arbejdstager, der er tilknyttet arbejdsgiveren ved en ansættelseskontrakt, og som samtidig er aktionær, bestyrelsesmedlem eller daglig leder eller varetager en tilsvarende funktion
2)

Artikel 87 EF og følgende, artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning samt retssikkerheds- og proportionalitetsprincippet udgør ikke hindringer for en national foranstaltning, hvorved der anordnes tilbagebetaling af en støtte, til gennemførelse af en kommissionsbeslutning, hvorved denne støtte er blevet kvalificeret som uforenelig med fællesmarkedet, når der ved gennemgangen af beslutningen for så vidt angår de samme bestemmelser og almindelige principper ikke er fremkommet noget, der kan rejse tvivl om beslutningens gyldighed.
ØSTRIG MOD PARLAMENTET OG RÅDET 
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN 
FOR DOMSTOLENS FØRSTE AFDELING 
6. september 2006 * 
I sag C-161/04, 
angående et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF, anlagt den 30. marts 
2004, 
Republikken Østrig ved H. Dossi og E. Riedl, som befuldmægtigede, og med valgt 
adresse i Luxembourg, 
sagsøger, 
mod 
Europa-Parlamentet ved M. Gómez-Leal og U. Rösslein, som befuldmægtigede, og 
med valgt adresse i Luxembourg, 
og 
* Processprog: tysk. 
I - 7209 
KENDELSE AF 6.9.2006 — SAG C-161/04 
Rådet for Den Europæiske Union ved A. Lopes Sabino og J.-P. Hix, som 
befuldmægtigede, 
sagsøgte, 
støttet af: 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved W. Wils og G. Braun, som 
befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg, 
intervenient, 
har 
FORMANDEN FOR DOMSTOLENS FØRSTE AFDELING 
efter at have hørt generaladvokat L.A. Geelhoed 
afsagt følgende 
Kendelse 
1 Ved skrivelse indleveret til Domstolens Justitskontor den 3. juli 2006 har 
Republikken Østrig i henhold til procesreglementets artikel 78 meddelt Domstolen, 
at den hævede sagen. 
I - 7210 
ØSTRIG MOD PARLAMENTET OG RÅDET 
2 Ved skrivelse indleveret til Domstolens Justitskontor den 14. juli 2006 har 
Parlamentet i henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 5, nedlagt påstand 
om, at Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger. 
3 Rådet har ikke inden for den tildelte frist afgivet bemærkninger vedrørende denne 
ophævelse. 
4 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 5, første afsnit, pålægges den part, 
der hæver sagen, at betale sagens omkostninger, hvis den anden part har nedlagt 
påstand herom i sine bemærkninger vedrørende ophævelsen. 
5 Republikken Østrig pålægges således at betale Parlamentets omkostninger. 
6 Eftersom Rådet ikke har krævet Republikken Østrig pålagt omkostningerne bærer 
Rådet sine egne omkostninger. 
7 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 4, første afsnit, bærer de 
medlemsstater og institutioner, der som intervenienter er indtrådt i en sag, deres 
egne omkostninger. 
I - 7211 
KENDELSE AF 6.9.2006 — SAG C-161/04 
8 Det bestemmes derfor, at Kommissionen bærer sine egne omkostninger. 
På grundlag af disse præmisser kender formanden for Domstolens Første Afdeling 
for ret: 
1) Sag C-161/04 slettes fra Domstolens register. 
2) Republikken Østrig betaler Europa-Parlamentets omkostninger. 
3) Rådet for den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske 
Fællesskaber bærer deres egne omkostninger. 
Således bestemt i Luxembourg den 6. september 2006. 
R. Grass 
Justitssekretær P. Jann 
Formand for Første Afdeling 
I - 7212
9

Efter appel iværksat af Sébastien Victor Leroy har Cour de cassation besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Er artikel 49-55 i traktaten af 25. marts 1957 om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab til hinder for en national lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en person, der har bopæl og som arbejder i denne medlemsstat, forbydes på denne stats område at anvende et køretøj, der tilhører et leasingselskab, som har hjemsted i en anden medlemsstat, når dette køretøj ikke er blevet indregistreret i førstnævnte medlemsstat, selv om det er blevet det i sidstnævnte medlemsstat?«
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Miljø – emballage og emballageaffald – direktiv 94/62 (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62, art. 3, nr. 1 og 11) (jf. præmis 29 og domskonkl. 1)

2. Miljø – emballage og emballageaffald – direktiv 94/62 (Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 94/62) (jf. præmis 37 og domskonkl. 2)

Sagens genstand

Angående:

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Landesgericht Korneuburg – fortolkning af artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald (EFT L 365, s. 10) – begreberne producent af salgs‑, multipak‑ eller transportemballage og leverandør af emballagematerialer – producent af kunststofbæreposer.

Afgørelse

Konklusion:

1) Artikel 3, nr. 1 og 11, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald skal fortolkes således, at emballageproducenten ikke nødvendigvis er den, der bringer varen eller lader varen bringe i forbindelse med det produkt, der er bestemt til emballage. Producenten af kunststofbæreposer, der udleveres gratis eller mod betaling til kunderne i forretninger, skal anses for emballageproducent.

2) Direktiv 94/62 skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning, såsom bekendtgørelsen fra forbundsministeren for miljø, ungdom og familie, om begrænsning og genanvendelse af emballageaffald og visse varerester og oprettelse af indsamlings‑ og genanvendelsessystemer, der foreskriver, at producenten af emballage, navnlig kunststofbæreposer, enten skal tage disse poser tilbage efter brug eller skal deltage i et indsamlings‑ og genanvendelsessystem for emballageaffald, medmindre en erhvervsdrivende i et senere distributionsled overtager sidstnævnte forpligtelse, og producenten opnår en bindende erklæring herom.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner

(Art. 49 EF til 55 EF)

Sammendrag

Artikel 49 EF til 55 EF er til hinder for en national lovgivning i en medlemsstat, som pålægger en fysisk person, der er bosiddende i denne medlemsstat, og som lejer en bil, der er indregistreret i en anden medlemsstat, fuld betaling af registreringsafgiften ved første anvendelse på den første medlemsstats vejnet, uden at der tages hensyn til varigheden af anvendelse af det nævnte vejnet, og uden at vedkommende kan påberåbe sig nogen fritagelsesret eller ret til tilbagebetaling, når bilen hverken i det væsentlige er bestemt til at anvendes varigt i den førstnævnte medlemsstat, eller den faktisk anvendes på denne måde.

(jf. præmis 33 og kendelsens konkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra c)]

Sammendrag

Det første sætningsled i artikel 13, punkt B, litra c), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at den fritagelse, det foreskriver, udelukkende finder anvendelse på videresalg af goder, der forudgående er erhvervet af en afgiftspligtig person til brug for en form for virksomhed, der er fritaget i henhold til artikel 13, for så vidt som den indgående moms, der er erlagt ved den oprindelige erhvervelse af disse goder, ikke har givet ret til fradrag.

(jf. præmis 31 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker

–

definition på og erhvervelse af et EF-varemærke

–

relative registreringshindringer

–

indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 38-47)

Sagens genstand

Angående

Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 16. marts 2005, L’Oréal mod KHIM (sag T-112/03), hvorved Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i et annullationssøgsmål indledt af ansøgeren om EF-ordmærket »FLEXI AIR« for varer i klasse 3 til prøvelse af afgørelse R 0396/2001-4 truffet den 15. januar 2003 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere det nævnte varemærke i en indsigelsessag rejst af indehaveren af de nationale ordmærker »FLEX« for varer i klasse 3 og 34.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) L’Oreal SA betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer

–

etableringsfrihed

–

kørekort

–

direktiv 91/439 (Rådets direktiv 91/439, art. 1, stk. 2, og art. 8, stk. 2 og 4) (jf. præmis 29, 32 og 39 samt domskl. 1 og 2)

Sagens genstand

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Bayerisches Verwaltungsgericht München – fortolkning af artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort (EFT L 237, s.1) – afslag på at anerkende gyldigheden af eller afslag på at ombytte et kørekort, der er udstedt efter udløb af en frakendelsesperiode, men af en anden medlemsstat, idet kørekortets indehaver har fået frakendt sit nationale kørekort på grund af brug af euforiserende stoffer – forpligtelse til at underkaste sig en prøve til kontrol af færdigheder og adfærd.

Afgørelse

Konklusion

1) Artikel 1, stk. 2, sammenholdt med artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort, som ændret ved Rådets direktiv 97/26/EF af 2. juni 1997, er til hinder for, at en medlemsstat på sit område afviser at anerkende førerret i henhold til et kørekort, der er udstedt i en anden medlemsstat, og følgelig gyldigheden af det nævnte kørekort under henvisning til, at indehaveren af kørekortet, som på den førstnævnte medlemsstats område har været undergivet en foranstaltning om inddragelse af et tidligere udstedt kørekort, ikke har underkastet sig den egnethedskontrol, som i henhold til retsforskrifterne i denne stat kræves for at udstede et nyt kørekort efter frakendelsen, når det midlertidige forbud mod at generhverve kørekort, som frakendelsen var forbundet med, var udløbet, inden kørekortet blev udstedt af den anden medlemsstat

2) Artikel 1, stk. 2, sammenholdt med artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439, som ændret ved Rådets direktiv 97/26, er til hinder for, at en medlemsstat, der under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede er blevet anmodet om at ombytte et gyldigt kørekort, udstedt i en anden medlemsstat, til et nationalt kørekort, kan betinge denne ombytning af, at der foretages en ny prøve til kontrol af færdigheder og adfærd af ansøgeren – hvilken der i henhold til den første stats nationale ret stilles krav om med henblik på at fjerne tvivl i så henseende på grundlag af omstændigheder, der allerede forelå på det tidspunkt, hvor kørekortet blev udstedt i den anden medlemsstat.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retspleje

–

stævning

–

formkrav (statutten for Domstolen, art. 19, stk. 3, og art. 21, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 37, stk. 1, art. 38, stk. 3, og art. 58) (jf. præmis 10-13)

Sagens genstand

Angående:

Appel iværksat til prøvelse af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 23. februar 2005, Carlos Correia de Matos mod Kommissionen (sag T-454/04), hvori det fastslås, at en sag anlagt med påstand om annullation af Kommissionens beslutning om at afvise en klage indgivet af sagsøgeren mod Den Portugisiske Republik vedrørende afslag fra domstolene i denne medlemsstat på at tillade, at en sagsøger kunne repræsentere sig selv for disse domstole, åbenbart må afvises.

Afgørelse

Konklusion:

1) Appellen forkastes.

2) Sagen slettes af Domstolens register.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel

–

anbringender

–

ingen identificering af den påberåbte retlige fejl

–

afvisning [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, punkt 1, litra c)] (jf. præmis 7-10)

Sagens genstand

Angående:

Appel iværksat til prøvelse af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 26. november 2001 i sag T-248/01, Papoulakos mod Italien og Kommissionen, hvorved Papoulakos ikke fik medhold i sit søgsmål, fordi Retten klart var inkompetent, for så vidt som søgsmålet var anlagt mod Den Italienske Republik, og fordi det var åbenbart, at søgsmålet skulle forkastes og manglede ethvert retsgrundlag, for så vidt som det var anlagt mod Kommissionen.

Afgørelse

Konklusion:

1) Appellen forkastes.

2) Papoulakos bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel – anbringender – simpel gentagelse af de for Retten påberåbte anbringender og argumenter – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 42-44)

2. Appel – anbringender – Domstolens kontrol med vurdering af oplysninger – udelukket, medmindre der foreligger urigtig gengivelse (Rettens procesreglement, art. 66, stk. 1) (jf. præmis 49)

3. Retspleje – bevisoptagelse (jf. præmis 55 og 56)

4. Fællesskabsret – principper – grundlæggende rettigheder – uskyldsformodning (art. 6 EU) (jf. præmis 59 og 60)

5. Appel – anbringender – Domstolens kontrol med vurdering af fakta og beviselementer – udelukket, medmindre der foreligger urigtig gengivelse (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58) (jf. præmis 65 og 68)

Sagens genstand

Angående: Appel af dommen afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 18. januar 2005, Entorn mod Kommissionen (sag T-141/01), der frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af en kommissionsbeslutning om ophævelse af finansiel fællesskabsstøtte fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Udviklingssektionen, som blev ydet sagsøgeren til et demonstrationsprojekt til produktion af sumac med nye former for dyrkningsteknik.

Afgørelse

Konklusion: 1) Appellen forkastes.

2) Entorn, Societat Limitada Enginyeria i Serveis betaler sagens omkostninger.