ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet – direktiv 85/337

(Rådets direktiv 85/337, art. 1, stk. 2)

2. Miljø – vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet – direktiv 85/337

(Rådets direktiv 85/337, art. 1, stk. 2, art. 2, stk. 1, og art. 4, stk. 2)

Sammendrag

1. I artikel 1, stk. 2, i direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet defineres begrebet »tilladelse« i direktivets forstand som en afgørelse fra den eller de kompetente myndighed(er), som giver bygherren ret til at gennemføre projektet.

Dette begreb, der er et fællesskabsretligt begreb, omhandler den afgørelse, som gør det muligt for bygherren at påbegynde anlægsarbejdet til gennemførelse af projektet.

(jf. præmis 39-41 og 45 samt domskonkl. 1)

2. Det fremgår af artikel 2, stk. 1, i direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, at projekter, der kan få væsentlig indvirkning på miljøet, jf. direktivets artikel 4, sammenholdt med direktivets bilag I og II, skal undergives en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse.

Når national ret fastlægger en tilladelsesprocedure i flere led, hvoraf det ene består af en grundlæggende afgørelse og den anden af en gennemførelsesafgørelse, der ikke kan gå ud over de parametre, der er fastsat ved den grundlæggende afgørelse, skal de virkninger, som projektet kan have på miljøet, identificeres og vurderes under proceduren vedrørende den grundlæggende afgørelse. Hvis disse virkninger imidlertid først kan identificeres under proceduren vedrørende gennemførelsesafgørelsen, skal vurderingen foretages under denne procedure.

Det følger heraf, at artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 2, i direktiv 85/337, der fastsætter en forpligtelse for medlemsstaterne til at foretage en vurdering af indvirkningen på miljøet, skal fortolkes således, at de indeholder et påbud om, at der foretages en sådan vurdering, hvis det under en tilladelsesprocedure i flere led viser sig i andet led, at projektet kan få væsentlig indvirkning på miljøet bl.a. på grund af sin art, dimension eller placering.

(jf. præmis 43, 47 og 49 samt domskonkl. 2)
DOMSTOLENS DOM (Femte Afdeling)

9. marts 2004

»Traktatbrud – manglende gennemførelse af direktiv 2000/52/EF – gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Femte Afdeling),

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)

19. februar 2004

»Traktatbrud – manglende gennemførelse af direktiv 1999/44/EF«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)

27. november 2003

»Traktatbrud – manglende gennemførelse – direktiv 2000/39/EF«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)

2. oktober 2003

»Traktatbrud – manglende gennemførelse af direktiv 93/15/EØF«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Første Afdeling),,

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
Sag C-30/03





Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Instituto Tecnológico para a Europa Comunitária (ITEC)





«Voldgiftsbestemmelse – misligholdelse af en kontrakt – tilbagebetaling af forskudsbeløb – udeblivelse»

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 16. oktober 2003

Sammendrag af dom
Sag C-29/03





Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Instituto Tecnológico para a Europa Comunitária (ITEC)





«Voldgiftsbestemmelse – misligholdelse af en kontrakt – tilbagebetaling af forskudsbeløb – udeblivelse»

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 16. oktober 2003

Sammendrag af dom
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – Kommissionens bevisbyrde

(Art. 226 EF)

Sammendrag

Det påhviler Kommissionen – uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser til i medfør af artikel 10 EF at lette Kommissionen i gennemførelsen af dens opgave, som i henhold til artikel 211 EF navnlig består i at drage omsorg for gennemførelsen af de i traktaten indeholdte bestemmelser og af de bestemmelser, som med hjemmel i denne vedtages af institutionerne – under et traktatbrudssøgsmål at godtgøre, at det påståede traktatbrud foreligger. Det er Kommissionen, der skal fremføre de omstændigheder, som er nødvendige for, at Domstolen kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud, uden at Kommissionen kan påberåbe sig nogen formodning herfor.

Hvad angår et søgsmål med påstand om, at det fastslås, at et offentligt organs udførelse for et andet af akut ambulancekørsel uden forudgående offentliggørelse er i strid med etableringsfriheden samt den frie udveksling af tjenesteydelser, påhviler det Kommissionen at fremføre de omstændigheder, som er nødvendige for, at Domstolen kan efterprøve, om der foreligger en offentlig aftale, da det ikke kan udelukkes, at dette offentlige organ foretager denne tjenesteydelse under udøvelse af sine egne beføjelser. I den forbindelse indebærer den blotte eksistens af en ordning mellem to offentlige organer vedrørende finansiering af akut ambulancekørsel ikke, at præsteringen af de omhandlede tjenesteydelser er en offentlig aftale, der skal bedømmes ud fra traktatens grundlæggende bestemmelser.

(jf. præmis 28, 29, 36 og 37)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter

[Rådets direktiv 69/335, art. 10, litra c), og art. 12, stk. 1, litra a) og e)]

Sammendrag

Artikel 10, litra c), i direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter er til hinder for opkrævning af notargebyrer for attestering af en overførsel af anparter i et selskab, der er gennemført som et indskud i forbindelse med en kapitalforhøjelse i et kapitalselskab, under en ordning, som er kendetegnet ved, at notarerne er tjenestemandsansatte, og at gebyrerne, i det mindste delvist, betales til staten til dækning af offentlige udgifter.

Det faktum, at notarer selv er fordringshavere for de omtvistede gebyrer, og at den del, som de skal overføre til staten, er relativt beskeden, har ingen betydning for definitionen af gebyrerne som »afgifter« i medfør af direktiv 69/335.

Nævnte gebyrer kan ikke være en børsomsætningsafgift som omhandlet i artikel 12, stk. 1, litra a), i direktiv 69/335. Denne bestemmelse skal således fortolkes strengt og kan ikke læses som omfattende andre afgifter end »børsomsætningsafgifter« i egentlig forstand.

Disse gebyrer kan heller ikke have karakter af vederlag i medfør af artikel 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335, da gebyrbeløbet forhøjes direkte i forhold til værdien af de overførte anparter, dvs. i forhold til værdien af den underliggende økonomiske disposition, og uden at der er fastsat noget maksimum. Det er kun modydelser, hvis størrelse beregnes på grundlag af omkostningerne ved den udførte tjenesteydelse, som kan betragtes som »afgifter, der har karakter af vederlag«. Derimod må en modydelse, hvis størrelse er ganske uden sammenhæng med omkostningerne ved den konkrete tjenesteydelse, eller som ikke beregnes på grundlag af omkostningerne ved den disposition, den er modydelse for, men på grundlag af samtlige drifts- og investeringsomkostninger for forvaltningen, anses for en afgift, som er forbudt i henhold til direktivets artikel 10 og 11.

(jf. præmis 44, 46, 58, 59, 62 og 64-66 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – tegn, der kan udgøre et varemærke

(Rådets direktiv 89/104, art. 2)

Sammendrag

Artikel 2 i første direktiv 89/104 om varemærker skal fortolkes således, at genstanden for en ansøgning om registrering af varemærker, som vedrører enhver tænkelig form for gennemsigtig beholder eller opsamlingskammer, som er placeret udvendigt på en støvsuger, ikke udgør et »tegn« i henhold til denne bestemmelse, og at den følgelig ikke kan udgøre et varemærke i bestemmelsens forstand.

Genstanden for en sådan ansøgning, der i virkeligheden består i en ordinær egenskab ved den pågældende vare, kan nemlig dække en række forskellige udformninger og er således ikke bestemt. I betragtning af den eneret, der er uadskilleligt forbundet med varemærkeretten, ville indehaveren af et varemærke for en sådan ubestemt genstand – i strid med det formål, der forfølges ved direktivets artikel 2 – opnå en uretmæssig konkurrencemæssig fordel, da han retmæssigt kunne hindre sine konkurrenter i at udbyde støvsugere med enhver type udvendig gennemsigtig opsamlingsbeholder, uanset beholderens form.

(jf. præmis 37-40 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter [Rådets direktiv 69/335, art. 10 og art. 12, stk. 1, litra e)] (jf. præmis 35-39 og domskonkl.)

2. Fællesskabsret – direkte virkning – nationale afgifter uforenelige med fællesskabsretten – tilbagebetaling (jf. præmis 43-46 og domskonkl.)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af artikel 10, litra c), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405) – national lov, hvorved der med tilbagevirkende kraft indføres et årligt, fast gebyr for registrering af andre dokumenter end selskabers stiftelsesdokumenter, og hvorved der for tilbagebetaling af det årlige gebyr for registrering af selskabers stiftelsesdokumenter fastsættes en diskriminerende og restriktiv ordning.

Konklusion

1)

Afgørelse

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser dels i henhold til artikel 10 og artikel 12, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, dels i henhold til de principper, som Domstolen har fastlagt om tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld, idet den med tilbagevirkende kraft har indført gebyrer, der ikke udgør afgifter, der har karakter af tilladte vederlag, når de registreringer i selskabsregistret, som de opkræves for, allerede har givet anledning til opkrævning af gebyrer, som de gebyrer, der er indført med tilbagevirkende kraft, antages at erstatte uden mulighed for tilbagebetaling til dem, der har erlagt dem, eller når disse gebyrer, der har tilbagevirkende kraft, vedrører år, hvor der ikke er foretaget nogen registrering, der kan berettige opkrævning heraf, og idet den har vedtaget bestemmelser, i hvilke der med hensyn til tilbagebetaling af en afgift, som ved dom afsagt af Domstolen er erklæret uforenelig med fællesskabsretten, eller hvis uforenelighed med fællesskabsretten følger af en sådan dom, fastsættes betingelser, der konkret vedrører den pågældende afgift, og som er mindre gunstige end dem, der uden sådanne betingelser ville have været gældende, for tilbagebetaling af den pågældende afgift.

2) I øvrigt frifindes Den Italienske Republik.

3) Den Italienske Republik betaler tre fjerdedele af sagens omkostninger. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler den resterende fjerdedel af sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af en statsstøttebeslutning fra Kommissionen

(Art. 88, stk. 2, andet afsnit, EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – manglende overholdelse af forpligtelsen til at tilbagesøge tildelt støtte – indsigelser

(Art. 88, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3)

Sammendrag

1. Eftersom artikel 88, stk. 2, andet afsnit, EF om traktatbrudsprocedurer på statsstøtteområdet til forskel fra artikel 226 EF ikke fastsætter et administrativt trin, og eftersom Kommissionen som følge heraf ikke fremsætter en begrundet udtalelse, hvori medlemsstaterne gives en frist til at efterkomme Kommissionens beslutning, kan den frist, der skal refereres til ved anvendelsen af den førstnævnte bestemmelse, kun være den, som er fastlagt i den beslutning, hvorom den manglende opfyldelse er omstridt, eller i givet fald en frist, som Kommissionen har fastsat efterfølgende.

(jf. præmis 53)

2. I negative beslutninger om ulovlig støtte skal tilbagebetaling af støtten som påbudt af Kommissionen ske under de betingelser, der er fastsat i artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel [88 EF].

Den eneste indsigelse, som kan gøres gældende af en medlemsstat over for et af Kommissionen anlagt traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, er indsigelsen om, at det er absolut umuligt at gennemføre beslutningen om tilbagesøgning korrekt.

I denne forbindelse er betingelsen om, at det skal være absolut umuligt at gennemføre beslutningen, ikke opfyldt, når den sagsøgte regering udelukkende har underrettet Kommissionen om de retlige, politiske og praktiske vanskeligheder, som gennemførelsen af beslutningen indebar, uden at have gjort noget reelt forsøg på at tilbagesøge støtten hos de pågældende virksomheder eller foreslå Kommissionen sådanne alternative metoder til gennemførelse af beslutningen, som ville have gjort det muligt at overvinde vanskelighederne.

(jf. præmis 71, 72 og 74)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Landbrug – EUGFL – regnskabsafslutning (jf. præmis 47)

2. Landbrug – fælles landbrugspolitik – det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse støtteanordninger (Kommissionens forordning nr. 3887/92, som ændret ved forordning nr. 2801/1999, art. 6, stk. 5) (jf. præmis 60 og 61)

3. Landbrug – fælles landbrugspolitik – det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse støtteanordninger (Kommissionens forordning nr. 3887/92, som ændret ved forordning nr. 2801/1999, art. 9) (jf. præmis 84-89)

Sagens genstand

Angående: Annullation af Kommissionens beslutning 2003/102/EØF af 14. februar 2003 om at udelukke visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, fra fællesskabsfinansiering (meddelt under nr. K(2003) 500) (EUT L 42, s. 47) – kontrol i sektoren for markafgrøder – kontrol i Land Brandenburg.

Afgørelse

Konklusion: 1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
Sag C-28/03

Epikouriko kefalaio

mod

Ypourgos Anaptyxis

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias)

»Forsikring – artikel 15 og 16 i første direktiv 73/239/EØF – artikel 17 og 18 i første direktiv 79/267/EØF – likvidation af et forsikringsselskab efter tilbagekaldelse af tilladelse til at drive forsikringsvirksomhed – rangorden for privilegerede lønkrav og privilegerede forsikringskrav«

Sammendrag af dom

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – direkte forsikring – direktiv 73/239 og 79/267 – forpligtelse for forsikringsselskaberne til at afsætte tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser og en tilstrækkelig solvensmargin i forhold til deres samlede virksomhed – nationale bestemmelser, hvorefter lønkrav har en privilegeret stilling i forhold til de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, som har forrang for privilegerede forsikringskrav – forenelighed

(Rådets direktiv 73/239, art. 15 og 16, og direktiv 79/267, art. 17 og 18)

Artikel 15 og 16 i første direktiv 73/239 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring samt artikel 17 og 18 i første direktiv 79/267 om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udøvelse af direkte livsforsikringsvirksomhed, der pålægger forsikringsselskaberne at afsætte tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser og en tilstrækkelig solvensmargin i forhold til deres samlede forsikringsvirksomhed, er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, i tilfælde af konkurs, likvidation eller en tilsvarende situation af insolvens kan anvendes til betaling af lønkrav forud for betaling af forsikringskrav, såfremt de sidstnævnte krav i medfør af denne lovgivning har en privilegeret stilling, der under alle omstændigheder ikke alene omfatter de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, men som også omfatter andre af selskabets aktiver, og som i medfør af en ministeriel beslutning kan være blevet udvidet til at omfatte selskabets samlede frie formue.

Selv om den samordning af nationale retsforskrifter vedrørende de finansielle garantier, der kræves af forsikringsselskaber, som bl.a. er gennemført ved de fællesskabsbestemmelser, der er nævnt ovenfor, har til formål at sikre en tilstrækkelig beskyttelse af de forsikrede og af berettigede tredjemænd i enhver af Fællesskabets medlemsstater, indebærer dette ikke, at de omhandlede fællesskabsbestemmelser kan fortolkes således, at fællesskabslovgiver har tilsigtet, at de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, i tilfælde af likvidation af et forsikringsselskab under alle omstændigheder og med absolut forrang skal anvendes til betaling af forsikringskrav.

(jf. præmis 24-26 og 28 samt domskonkl.)
Sag C-168/03

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Kongeriget Spanien

»Traktatbrud – direktiv 89/655/EØF og 95/63/EF – ufuldstændig gennemførelse – supplerende tilpasningsperiode«

Sammendrag af dom

Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstageres sikkerhed og sundhed – direktiv 89/655 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet – tilpasning til minimumsforskrifterne – arbejdsudstyr i brug – fastsættelse af en supplerende tilpasningsperiode – betingelser

[Rådets direktiv 89/65, som ændret ved direktiv 95/63, art. 4, stk. 1, litra b), og bilag I, punkt 1, andet afsnit]

Punkt 1, andet afsnit, i bilag I til direktiv 89/655 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet, som ændret ved direktiv 95/63, hvorefter der, for så vidt minimumsforskrifterne gælder for arbejdsudstyr i brug, ikke nødvendigvis forlanges de samme foranstaltninger som de væsentlige krav, der gælder for nyt arbejdsudstyr, må forstås således, at den også i et vist omfang ændrer rækkevidden af artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 89/655, i denne bestemmelses oprindelige affattelse, hvorefter arbejdstageren skal fremskaffe og/eller anvende arbejdsudstyr, der, hvis det for første gang stilles til arbejdstagerens rådighed i virksomheden og/eller institutionen efter den 31. december 1992, senest fire år efter denne dato opfylder de i direktivets bilag fastsatte minimumsforskrifter.

Spørgsmålet om, hvorvidt der kan gives tilladelse til arbejdsudstyr, som er i brug efter den 31. december 1996, må således vurderes på grundlag af minimumsforskrifterne i bilag I til det ændrede direktiv 89/655, der ifølge bilagets punkt 1, andet afsnit, fortsat gælder for sådant arbejdsudstyr. I det omfang, det er fastsat i sidstnævnte bestemmelse, at minimumsforskrifterne hvad angår sådant arbejdsudstyr ikke nødvendigvis forlanger de samme foranstaltninger som de væsentlige krav, der gælder for nyt arbejdsudstyr, må bestemmelsen fortolkes således, at den giver mulighed for et friere valg i de tekniske løsninger, såfremt de trufne foranstaltning er egnede til at sikre den beskyttelse, som tilsigtes med minimumsforskrifterne.

En national lovgivning, som ikke henviser til bestemmelserne i direktivets bilag I, og som dermed faktisk indrømmer en supplerende tilpasningsperiode for arbejdsudstyr, som allerede var stillet til arbejdstagernes rådighed i virksomheden og/eller institutionen før den 27. august 1997, sikrer ikke den nødvendige klare og præcise gennemførelse af det ændrede direktiv 89/655.

(jf. præmis 33-38)
DOMSTOLENS DOM (Femte Afdeling)

16. september 2004

»Farlige stoffer eller præparater – blyholdige tørremidler (siccativer) – markedsføringsforbud – direktiv 76/769/EØF og 94/60/EF«

og

DOMSTOLEN (Femte Afdeling),

–

–

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
Sag C-269/03

Administration de l’enregistrement et des domaines

og

État du grand-duché de Luxembourg

mod

Vermietungsgesellschaft Objekt Kirchberg Sàrl

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel (Luxembourg))

»Sjette momsdirektiv – artikel 13, punkt C – fritagelse af virksomhed med bortforpagtning og udlejning af fast ejendom – valgfrihed med hensyn til beskatning – fradrag af indgående moms – afgiftsmyndighedernes forudgående godkendelse.«

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftsfritagelser ifølge sjette direktiv – fritagelse ved bortforpagtning og udlejning af fast ejendom – valgfrihed for afgiftspligtige personer – fradragsret undergivet betingelse om afgiftsmyndighedernes forudgående godkendelse – lovlig

(Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt C)

Bestemmelserne i artikel 13, punkt C, stk. 1, litra a), og artikel 13, punkt C, stk. 2, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter er ikke til hinder for, at en medlemsstat, der har gjort brug af adgangen i medfør af disse bestemmelser til at indrømme afgiftspligtige personer ret til at vælge at erlægge afgift i forbindelse med virksomhed med bortforpagtning og udlejning af fast ejendom, vedtager bestemmelser, der betinger fuldt fradrag for indgående moms af, at der opnås en forudgående godkendelse, der ikke har tilbagevirkende kraft, fra afgiftsmyndighederne.

(jf. præmis 30 og domskonkl.)
Sag C-72/03

Carbonati Apuani Srl

mod

Comune di Carrara

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria provinciale di Massa Carrara)

»Afgifter med tilsvarende virkning som told – afgift, der opkræves på marmor, der udvindes på en kommunes område, som følge af, at marmoret transporteres ud over kommunegrænsen «

Sammendrag af dom

Frie varebevægelser – told – afgifter med tilsvarende virkning – begreb – afgift, der opkræves i en kommune i en medlemsstat, og som opkræves for en kategori af varer som følge af, at de transporteres ud over kommunegrænsen – omfattet

(Art. 23 EF)

En afgift, der er proportional med en vares vægt, der udelukkende opkræves i en kommune i en medlemsstat, og som opkræves for en kategori af varer som følge af, at de transporteres ud over kommunegrænsen, udgør en afgift med tilsvarende virkning som udførselstold i artikel 23 EF’s forstand, uanset at afgiften ligeledes pålægges varer, hvis endelige bestemmelsessted ligger inden for den pågældende medlemsstat.

For det første kræver selve princippet om en toldunion, således som det følger af artikel 23 EF, at de frie varebevægelser sikres, ikke blot inden for rammerne af samhandelen mellem staterne, men mere generelt på hele toldunionens område, og fraværet af afgifter – såvel mellem staterne som internt i en stat – der har de kendetegn, som karakteriserer told eller en afgift med tilsvarende virkning, er en nødvendig forudsætning for gennemførelsen af en sådan toldunion. For det andet, når den pågældende afgift finder anvendelse på enhver vare af den omhandlede kategori, som overskrider grænserne for den kommune, hvori den er blevet fremstillet, uden at sondre mellem varer, hvis endelige bestemmelsessted ligger inden for den medlemsstat, hvori den er fremstillet, og varer, hvis bestemmelsessted er andre medlemsstater, berører den efter sin natur og indhold samhandelen mellem medlemsstaterne.

(jf. præmis 22, 24, 26 og 35 samt domskonkl. 1)