ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-497/16

Straffesag

mod

Juraj Sokáč

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší soud)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – narkotikaprækursorer – forordning (EF) nr. 273/2004 – artikel 2, litra a) – begrebet »registrerede stoffer« – undtagelse for lægemidler – direktiv 2001/83/EF – artikel 1, nr. 2) – begrebet »lægemiddel« – lægemiddel, der indeholder ephedrin eller pseudoephedrin – forordning (EF) nr. 111/2005 – artikel 2, litra a) – begrebet »registrerede stoffer« – bilag – lægemidler, der indeholder ephedrin eller pseudoephedrin, omfattet – ingen betydning for anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 273/2004«

Sammendrag – Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 2. marts 2017

Tilnærmelse af lovgivningerne – kontrol af handel med narkotikaprækursorer – forordning nr. 273/2004 og nr. 111/2005 – anvendelsesområde – registrerede stoffer – begreb – lægemidler som omhandlet i direktiv 2001/83 – ikke omfattet

[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 273/2004, som ændret ved forordning nr. 1258/2013, art. 2, litra a), og forordning nr. 1259/2013, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv nr. 2004/27, art. 1, nr. 2)]

»Lægemidler« som omhandlet i artikel 1, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004, der indeholder »registrerede stoffer« som omhandlet i artikel 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11. februar 2004 om narkotikaprækursorer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1258/2013 af 20. november 2013, såsom ephedrin og pseudoephedrin, er fortsat udelukket fra sidstnævnte forordnings anvendelsesområde, efter at Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1258/2013 og forordning (EU) nr. 1259/2013 af 20. november 2013 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 111/2005 om regler for overvågning af handel med narkotikaprækursorer mellem Fællesskabet og tredjelande er trådt i kraft.

(jf. præmis 35 og domskonkl.)
Kendelse afsagt af Domstolens vicepræsident den 18. oktober 2016 –

EMA mod Pari Pharma

[Sag C-406/16 P(R)]

»Appel — kendelse om foreløbige forholdsregler — udsættelse af gennemførelsen af retsakt, der er anfægtet for Retten — ændring af omstændighederne — aktindsigt — forordning (EF) nr. 1049/2001 — dokumenter i EMA’s besiddelse indeholdende oplysninger, der er indgivet af en virksomhed i forbindelse med dennes ansøgning om tilladelse til at markedsføre et lægemiddel — afgørelse om at give tredjemand aktindsigt i dokumenterne«

Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelse — foreløbige forholdsregler — betingelser — uopsættelighed — alvorlig og uoprettelig skade — afgørelse fra Det Europæiske Lægemiddelagentur, hvorved tredjemand gives aktindsigt i oplysninger, som en virksomhed har indgivet i forbindelse med dennes ansøgning om tilladelse til at markedsføre et lægemiddel — Unionens retsinstansers anordning af foreløbige forholdsregler — efterfølgende indgåelse af forlig mellem sagsøgeren og tredjemand om ikke at videregive oplysninger — foreløbige forholdsregler blevet unødvendige — annullation (art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 160) (jf. præmis 55-61).

Konklusion

1) Kendelse afsagt af præsidenten for Den Europæiske Unions Ret den 23. maj 2016, Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:309), annulleres.

2) Kendelse afsagt af præsidenten for Den Europæiske Unions Ret den 1. september 2105, Pari Pharma/EMA (T-235/15 R, EU:T:2015:587), ophæves.
Domstolens kendelse (Tredje Afdeling) af 15. november 2017 –

Aranyosi

(Sag C-496/16) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2002/584/RIA – europæisk arrestordre – grunde til at afslå fuldbyrdelse – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 4 – forbud mod umenneskelig eller nedværdigende behandling – forholdene under frihedsberøvelse i den udstedende medlemsstat – den udstedende judicielle myndigheds ophævelse af en europæisk arrestordre – hypotetisk spørgsmål – ufornødent at træffe afgørelse«

Præjudicielle spørgsmål–Domstolens kompetence–grænser–generelle eller hypotetiske spørgsmål–forpligtelse til at vedtage en afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre–ophævelse af den pågældende arrestordre–ufornødent at træffe afgørelse

(Art. 267 TEUF)

(jf. præmis 22-29)

Konklusion

Det er ufornødent at træffe afgørelse om den anmodning om præjudiciel afgørelse, der blev indgivet af Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (den regionale ret i første instans i Bremen, Tyskland) ved afgørelse af 12. september 2016.

( 1 ) – EUT C 475 af 19.12.2016.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 16. november 2017 –

Air Serbia og Kondić

(sag C-476/16) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – det forelæggende organs egenskab af »retsinstans« – uafhængighed – åbenbart afvisningsgrundlag for anmodningen om præjudiciel afgørelse«

Præjudicielle spørgsmål–forelæggelse for Domstolen–national ret som omhandlet i artikel 267 TEUF–begreb–Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture–Uprava zračnog prometa, elektroničkih komunikacija i pošte (det kroatiske ministerium for maritime forhold, transport og infrastruktur–direktoratet for civil luftfart, telekommunikation og post)–udelukket

(Art. 267, stk. 2, TEUF)

(jf. præmis 14-26)

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture – Uprava zračnog prometa, elektroničkih komunikacija i pošte (ministeriet for maritime forhold, transport og infrastruktur – direktoratet for civil luftfart, telekommunikation og post, Kroatien) ved afgørelse af 26. august 2016, afvises.

( 1 ) – EUT C 419 af 14.11.2016.
6.

Grundlæggende rettigheder–ret til en effektiv domstolsbeskyttelse–prøvelse af lovligheden af Unionens retsakter–betingelser–beskyttelse af denne ret fra Unionens retsinstanser eller de nationale domstole, afhængig af den anfægtede retsakts retlige karakter–mulighed for at anvende et annullationssøgsmål eller en præjudiciel forelæggelse vedrørende gyldighedsspørgsmål (Art. 19, stk. 1, TEU; art. 263, fjerde afsnit, TEUF og art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47 og art. 51, stk. 1) (jf. præmis 60-63)
2.

Social sikring–vandrende arbejdstagere–lovgivning, der finder anvendelse–arbejdstagere, der er udstationeret i en anden medlemsstat end den, hvor arbejdsgiveren er etableret–blanket A 1, der er udstedt af den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i en medlemsstat–beviskraft over for socialsikringsinstitutionerne i de øvrige medlemsstater og retsinstanserne i disse medlemsstater–de betingelser, hvorunder arbejdstageren udøver sin beskæftigelse, ikke omfattet af det materielle anvendelsesområde for forordning nr. 883/2004–ingen betydning (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 883/2004, art. 12, stk. 1 og 2, og nr. 987/2009, art. 19) (jf. præmis 17-20 og domskonkl.)
Sag C-356/16

Straffesag

mod

Wamo BVBA og Luc Cecile Jozef Van Mol

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel, strafzaken)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – direktiv 2005/29/EF – urimelig handelspraksis – national lovgivning, der forbyder reklame for kirurgiske kosmetiske indgreb eller ikke-kirurgiske kosmetiske indgreb«

Sammendrag – Domstolens kendelse (Tredje Afdeling) af 26. oktober 2017

Tilnærmelse af lovgivningerne – virksomhedernes urimelige handelspraksis over for forbrugerne – direktiv 2005/29 – national lov, der forbyder enhver fysisk eller juridisk person at udbrede reklame for kirurgiske kosmetiske indgreb og ikke-kirurgiske kosmetiske indgreb – lovlighed

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29, art. 3, stk. 3 og 8)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der beskytter folkesundheden samt værdigheden og integriteten for så vidt angår erhvervet som kirurg eller læge beskæftiget med kosmetiske indgreb ved at forbyde alle fysiske og juridiske personer at udbrede reklame for kirurgiske kosmetiske indgreb og ikke-kirurgiske kosmetiske indgreb.

Direktivet berører i henhold til artikel 3, stk. 3, ikke EU-bestemmelser eller nationale bestemmelser vedrørende produkters sundheds- og sikkerhedsmæssige aspekter. Endvidere skal det bemærkes, at direktivet i henhold til artikel 3, stk. 8, heri ikke berører nogen fagetiske adfærdskodekser eller andre specifikke bestemmelser for lovregulerede erhverv, der skal opretholde høje standarder for virksomhedernes integritet, og som medlemsstaterne i overensstemmelse med EU-lovgivningen kan pålægge virksomheder.

Det følger således af disse bestemmelser, at direktiv 2005/29 hverken rejser tvivl om de nationale regler om produkters sundheds- og sikkerhedsmæssige aspekter eller om de specifikke bestemmelser for lovregulerede erhverv (dom af 4.5.2017, Vanderborght,C-339/15, EU:C:2017:335, præmis 28).

(jf. præmis 20-22 og 24 samt domskonkl.)
Retslig procedure–påstande i stævningen–tilpasning under sagen–processkrift indgivet i den afdøde appellants navn og på dennes vegne–pligt for Retten til at identificere en anden appellant–foreligger ikke
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 24. oktober 2017 –

Hitachi Rail Italy Investments og Finmeccanica

(Forenede sager C-655/16 og C-656/16) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – selskabsret – direktiv 2004/25/EF – overtagelsestilbud – artikel 5, stk. 4, andet afsnit – mulighed for at ændre tilbudsprisen under klart definerede omstændigheder og betingelser – national lovgivning, som fastsætter en mulighed for tilsynsmyndigheden for at forhøje prisen på et overtagelsestilbud i tilfælde af samordning mellem tilbudsgiver og sælger«

Etableringsfrihed–selskaber–direktiv 2004/25–overtagelsestilbud–beskyttelse af minoritetsinteresser, obligatorisk tilbud og rimelig pris–medlemsstaterne kan tillade, at deres tilsynsmyndigheder ændrer tilbudsprisen under klart definerede omstændigheder og betingelser–national lovgivning, som giver mulighed for at forhøje prisen på et overtagelsestilbud i tilfælde af samordning mellem tilbudsgiver eller personer, som handler i forståelse med denne, og en eller flere sælgere–ingen præciseringer af hvilke specifikke former for adfærd, der kendetegner begrebet samordning–lovlig–betingelse–begrebet kan udledes tilstrækkeligt klart, præcist og forudsigeligt af den pågældende lovgivning

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25, art. 5, stk. 4, andet afsnit)

(jf. præmis 23 og domskonkl.)

Konklusion

Artikel 5, stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF af 21. april 2004 om overtagelsestilbud skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der giver den nationale tilsynsmyndighed mulighed for at forhøje prisen i et overtagelsestilbud i tilfælde af »samordning«, uden at præcisere, hvilke specifikke former for adfærd der kendetegner dette begreb, for så vidt som fortolkningen af det pågældende begreb kan udledes tilstrækkeligt klart, præcist og forudsigeligt af denne lovgivning ved hjælp af fortolkningsmetoder, der er anerkendt i national ret.

( 1 ) – EUT C 121 af 18.4.2017.
2.

Retslig procedure–søgsmålsfrister–sag anlagt ved telefax–frist for at indlevere det underskrevne originaleksemplar–begyndelsestidspunkt–tidspunktet for modtagelsen af telefaxen og ikke tidspunktet for udløbet af søgsmålsfristen (Rettens procesreglement (1991), art. 43, stk. 6, og art. 102, stk. 2) (jf. præmis 32)
3.

EU-varemærker–definition og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–ældre varemærke, der består af et EU-varemærke–afslag på registrering, da der foreligger en relativ registreringshindring, selv om denne er begrænset til en del af Unionen [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 6 og 7)
1.

Retslig procedure–formalitetsindsigelse–formål–pligt for den part, der fremsætter indsigelsen, til at gøre sine argumenter om sagens realitet gældende i et processkrift–foreligger ikke (Domstolens procesreglement, art. 151; Rettens procesreglement, art. 130) (jf. præmis 28-33)
2.

Præjudicielle spørgsmål–formaliteten–nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng–tilstedeværelsen af en eventuel grænseoverskridende interesse–tilstedeværelsen af elementer, der giver mulighed for et hensigtsmæssigt svar (Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 25 og 26)
2.

Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik-restriktive foranstaltninger over for Iran-indefrysning af midler, der tilhører personer, enheder eller organer, som medvirker til eller støtter den nukleare spredning-støtte til den iranske regering-begreb-nødvendigheden af at yde kvalitativ eller kvantitativ støtte af en vis betydning-foreligger ikke [Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, art. 20, stk. 1, litra c); Rådets forordning nr. 267/2012, art. 23, stk. 2, litra d)] (jf. præmis 64)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 6. april 2017 –

PITEE mod Kommissionen

(Sag C-464/16 P) ( 1 )

»Appel – Artikel 181 i Domstolens procesreglement – begæring om aktindsigt i Kommissionens dokumenter – afslag – annullationssøgsmål – artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol – repræsentation for Unionens retsinstanser – advokat, der ikke er tredjemand i forhold til appellanten – åbenbart, at søgsmålet skal afvises – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – ret til adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. Appel–formål–appellen lider af samme formelle mangel som søgsmålet for Retten–retligt spørgsmål vedrørende appellens antagelse til realitetsbehandling–realitetsbehandling–formaliteten (Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF) (jf. præmis 16)

2. Retslig procedure–sagsbehandlingstid ved Retten–rimelig frist–manglende overholdelse–følger–varighed uden betydning for afgørelsen af tvisten–annullation af Rettens afgørelse–udelukket (Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47, stk. 2) (jf. præmis 18)

3. Retslig procedure–stævning–formkrav–betingelser vedrørende den, der skriver under–egenskab af en anden person i forhold til parterne–selskab repræsenteret ved en advokat, der er en af selskabets direktører–manglende overholdelse af uafhængighedskravet–hindring for en effektiv domstolsbeskyttelse–foreligger ikke (art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47, stk. 2; statutten for Domstolen, art. 19, stk. 3, og art. 21, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra b), art. 57, stk. 1, og art. 119, stk. 1] (jf. præmis 23-25, 27-29, 31, 34 og 35)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Pénzügyi Ismeretterjesztő és Érdek-képviseleti Egyesület (PITEE) betaler sagens omkostninger.

( 1 ) – EUT C 402 af 31.10.2016.
4.

Retslig procedure – sagsomkostninger – opgørelse – udgifter, der kan kræves erstattet – omstændigheder, der tages i betragtning – udgifter, der er afholdt inden for rammerne af en appelsag – advokathonorar – de udpegede advokater opnået et indgående kendskab til den pågældende sag i forbindelse med den administrative procedure ved Kommissionen og sagen for Retten [Domstolens procesreglement, art. 144, litra b)] (jf. præmis 46 og 47)
4.

Retslig procedure – sagsomkostninger – opgørelse – udgifter, der kan kræves erstattet – omstændigheder, der tages i betragtning – udgifter, der er afholdt inden for rammerne af en appelsag – advokathonorar – de udpegede advokater opnået et indgående kendskab til den pågældende sag i forbindelse med den administrative procedure ved Kommissionen og sagen for Retten [Domstolens procesreglement, art. 144, litra b)] (jf. præmis 47 og 48)
Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 3. juli 2019 –

Bankia

(Sag C-486/16) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – forbrugerbeskyttelse – direktiv 93/13/EØF – artikel 6 og 7 – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – vilkår om førtidig ophævelse af en aftale om lån med pant i fast ejendom – artikel 99 i Domstolens procesreglement – spørgsmål, der er identisk med et spørgsmål, Domstolen allerede har afgjort, eller hvis besvarelse klart kan udledes af retspraksis – den nationale retsinstans’ beføjelser i forbindelse med et kontraktvilkår, der kvalificeres som »urimeligt« – erstatning af det urimelige kontraktvilkår med en bestemmelse i national ret – effektivitetsprincippet – princippet om proceduremæssig selvbestemmelse«

1. EU-ret – direkte virkning – nationale procedureregler – betingelser for anvendelse – overholdelse af ækvivalens- og effektivitetsprincippet (jf. præmis 37 og 39)

2. Forbrugerbeskyttelse – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13 – procedure vedrørende realisering af pant i fast ejendom – national ret i anden instans’ afgørelse, hvorved der er anordnet indledning af en fuldbyrdelsesprocedure som følge af tilsidesættelse af forpligtelser, der følger af en aftale om lån i fast ejendom, bindende for en national ret i første instans – aftale, der indeholder et vilkår, der er blevet anset for urimeligt i en endelig dom, som ikke har fået retskraft – lovlighed – overensstemmelse med effektivitetsprincippet (Rådets direktiv 93/13, art. 7, stk. 1) (jf. præmis 44-50 og konkl.)

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler af 5. april 1993 og effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at de under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede er til hinder for, at en national ret i første instans er bundet af en afgørelse, der tidligere er blevet truffet af en national domstol, hvorved det fastslås, at der skal indledes en fuldbyrdelsesprocedure, idet der blev taget hensyn til grovheden af forbrugerens tilsidesættelse af sine forpligtelser i henhold til aftalen om lån med pant i fast ejendom, selv om denne aftale indeholder et vilkår, der er blevet anset for urimeligt i en tidligere dom, som er blevet endelig, men som ikke har fået retskraft i national ret.

( 1 ) – EUT C 441 af 28.11.2016.
Sag C-589/16

Mario Alexander Filippi m.fl.

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Oberösterreich)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, og artikel 94 i Domstolens procesreglement – manglende tilstrækkelig præcisering af den faktiske baggrund for tvisten i hovedsagen samt manglende begrundelse for nødvendigheden af at besvare de præjudicielle spørgsmål – åbenbart afvisningsgrundlag«

Sammendrag – Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 7. juni 2018

Præjudicielle spørgsmål–antagelse til realitetsbehandling–spørgsmål forelagt uden tilstrækkelig præcisering af den faktiske og retlige sammenhæng og af begrundelsen for nødvendigheden af at besvare de præjudicielle spørgsmål–åbenbart afvisningsgrundlag [Art. 267 TEUF; Rettens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94, litra a) og c)] EU-ret–forrang–modstridende national ret–denne modstrid konstateret ved en dom afsagt af Domstolen–en lavere rets forpligtelse til at efterkomme instruktioner fra en højere ret, som ikke er i overensstemmelse med EU-retten–afvisning fra realitetsbehandling
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 11. januar 2018 –

Amber Capital Italia m.fl.

(Forenede sager C-654/16, C-657/16 og C-658/16) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – selskabsret – direktiv 2004/25/EF – overtagelsestilbud – artikel 5, stk. 4, andet afsnit – mulighed for at ændre tilbudsprisen under klart definerede omstændigheder og betingelser – national lovgivning, hvorefter tilbudsprisen fastsættes til den pris, som er konstateret i tilfælde af samordning mellem tilbudsgiveren eller personer, der handler i forståelse med den pågældende, og en eller flere sælgere – begrebet »klart definerede omstændigheder og kriterier««

Etableringsfrihed–selskaber–direktiv 2004/25–overtagelsestilbud–beskyttelse af minoritetsinteresser, obligatorisk tilbud, rimelig pris–medlemsstaternes mulighed for at tillade, at de nationale tilsynsmyndigheder efter omstændighederne og nøje fastlagte kriterier ændrer tilbudsprisen–national lovgivning, som giver mulighed for at forhøje prisen på et overtagelsestilbud i tilfælde af samordning mellem tilbudsgiver eller personer, som handler i forståelse med denne, og en eller flere sælgere–anvendelse af den pris, der er fastlagt af tilsynsmyndigheden–lovlighed–betingelse–prisen kan udledes tilstrækkeligt klart, præcist og forudsigeligt af den nævnte lovgivning

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25, art. 5, stk. 4, andet afsnit)

(jf. præmis 34-39 og domskonkl.)

Konklusion

Artikel 5, stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF af 21. april 2004 om overtagelsestilbud skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der gør det muligt for den nationale tilsynsmyndighed at forhøje prisen på et overtagelsestilbud i tilfælde af samordning mellem tilbudsgiveren eller de personer, der handler i forståelse med den pågældende, og en eller flere sælgere, ved for så vidt angår den pris, som overtagelsestilbuddet således kan forhøjes til, at begrænse sig til at fastsætte, at denne svarer til den af denne myndighed konstaterede pris, for så vidt som denne pris kan udledes tilstrækkeligt klart, præcist og forudsigeligt af den samlede nationale lovgivning ved hjælp af fortolkningsmetoder, der er anerkendt i national ret.

( 1 ) – EUT C 121 af 18.4.2017.
3.

Retslig procedure–dom afsagt af Domstolen bindende for Retten–betingelser–hjemvisning efter appel–retsspørgsmål, der endelig er afgjort af Domstolen i forbindelse med appellen–Retten forpligtet til at drage konsekvenserne af de retlige bemærkninger, som Domstolen har fremsat (Statutten for Domstolen, art. 61, andet afsnit) (jf. præmis 41-44)
2.

Appel–anbringender–appel iværksat af en dom i forenede sager–alle parter mulighed for at rette et anbringende mod alle dele af Rettens argumentation, uafhængigt af de af parten fremførte anbringender for Retten (Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 36)
1.

Appel–anbringender–appelsag anlagt til prøvelse af en dom vedrørende forenede sager–muligt for enhver part at fremsætte et anbringende mod ethvert af Rettens argumenter, som er bebyrdende for den pågældende, uafhængigt af de anbringender, som parten har fremsat for Retten (Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 26-28)
1.

Tilnærmelse af lovgivningerne–genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer–forordning nr. 1829/2003–beredskabsforanstaltninger, der kan iværksættes for at imødegå en alvorlig risiko for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet–en medlemsstat, som officielt har informeret Kommissionen om behovet for at iværksætte sådanne foranstaltninger–ikke åbenbart, at et produkt, som er tilladt ved den nævnte forordning eller er i overensstemmelse hermed, må formodes at udgøre en alvorlig risiko for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet–pligt for Kommissionen til at iværksætte sådanne foranstaltninger–foreligger ikke (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 178/2002, art. 53 og 54, stk. 1, og nr. 1829/2003, art. 34) (jf. præmis 29 og konkl. 1)