ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af TEUF og gennemførelsesbestemmelser dertil, fravær af dumping på baggrund af grundforordningens kriterier, tilsidesættelse af grundforordningens artikler om fastlæggelse af dumpingmargenen (artikel 2 og nærmere bestemt dens stk. 6a), en fejlagtig fastsættelse af »normalprisen« for den vare, der er omfattet af undersøgelsen, anvendelse af midlertidig told ikke som følge af et personligt ansvar hos eksportørerne (som end ikke er blevet fastslået), men som følge af en indsigelse mod den kinesiske økonomis generelle struktur, magtfordrejning samt manglende sagsoplysning og begrundelse — Sagsøgerne har i denne forbindelse påberåbt sig en ulovlighed, der følger af, at Kommissionen foretog en ufuldstændig sagsoplysning, og som under alle omstændigheder førte til et usikkert resultat, som var behæftet med en ulovlighed som følge af registreringsforordningen, som allerede er genstand for et søgsmål for Retten, for så vidt som Kommissionen inddrog produktkoder (7610 90 90) i undersøgelsen, der, som den selv har medgivet, ikke burde være inddraget, for så vidt som der er tale om produkter, der er forskellige fra dem, der er genstand for undersøgelsen. Denne fejl (som indebar, at forskellige produkter blev inddraget) eliminerer både dumpingbetingelserne (for så vidt som denne meget lave pris uundgåeligt og kunstigt sænker gennemsnitsprisen) og den skade, der forvoldes EU-erhvervsgrenen, idet der er tale om så betydelige mængder i forhold til den samlede mængde af det omhandlede produkt, at indvirkningen på den resterende del af det produkt, der importeres til Den Europæiske Union, er ubetydelig. — For det andet er den omstændighed, at der ikke blev foretaget en specifik konstatering af sagsøgernes situation, uforenelig med traktaten (og de nævnte bestemmelser), for så vidt som der derved indføres en ordning med objektivt ansvar eller ansvar for tredjemand, som er i strid med grundlæggende principper om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning (dom af 3.12.1998, Belgocodex, C-381/97, EU:C:1998:589; dom af 26.4.2005, »Goed Wonen«, C-376/02, EU:C:2005:251) som følge af markedsprisen og omkostningsstrukturen, helt klart markedsomkostninger, som parterne har fremsendt adskillige gange til Kommissionen, som fuldstændigt bortså fra disse (akkurat som den bortså fra den kinesiske regerings standpunkter vedrørende markedsøkonomien). Dette indebar, at der forelå en åbenbar ulovlighed både af materiel karakter (vedrørende begreberne normalværdi, betydelig fordrejning, adgang til kredit, skatteordning, insolvensordning, repræsentative lande og udvælgelsen heraf) og af processuel karakter, som er omfattende fremført i nærværende anbringende, og som har haft en åbenbar diskriminerende og skadelig virkning.
—

EUIPO og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale disse omkostninger in solidum.
2.

Andet anbringende om, at de beløb, der søges inddrevet, er støtteberettigede — Det gøres i denne forbindelse gældende, at OLAF og Kommissionen har fremført argumenter, der er støttet på forhold, som er lige så ubetydelige, som de er urigtige. — Det gøres ligeledes gældende, at det ikke er lykkedes for hverken OLAF eller Kommissionen at forstå det sagsøgende selskabs teknologibaserede forretningsmodel korrekt på trods af selskabets bestræbelser på at forklare denne i den undersøgelsesfase, som OLAF gennemførte. Det kan således udledes af indholdet af visse betragtninger i den endelige rapport, som Kommissionen anså for korrekte under de indledte kontradiktoriske procedurer, at der blev fremskaffet en række beviser, som er udtryk for en urigtig og subjektiv vurdering af realiteten af sagsøgerens aktivitet, hvortil der blev ydet støtte. — Under alle omstændigheder må det fastslås, at OLAF’s konklusion om, at GPTech ikke råder over et system, som gør det muligt at få kendskab til omkostningerne til gennemførelse af hver enkelt støttet projekt, er fejlagtig.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at sagsøgte tilsidesatte ligebehandlingsprincippet og gennemsigtighedsprincippet ved at undlade at diskvalificere den vindende tilbudsgiver for ikke at opfylde en række obligatoriske krav, der var indeholdt i de tekniske specifikationer. Nærmere bestemt diskvalificerede sagsøgte ikke den vindende tilbudsgiver, til trods for at denne ikke opfyldte det obligatoriske krav om et fast prisforslag ved at medtage en klausul om en gensidig vekselkurs i sit tilbud og ved ikke at fastsætte en fast pris for hukommelseskomponenterne. Ydermere tilsidesatte sagsøgte disse samme principper ved at undlade at diskvalificere den vindende tilbudsgiver for ikke at medtage andre krav, der var anført i de tekniske specifikationer, i sit tilbud.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 1, stk. 2, derved, at sagsøgte ukorrekt definerede den pågældende vare ved at støtte sig på varefremstillingsmetoderne og på en ukorrekt henvisning til tariferingskoden i EU’s kombinerede nomenklatur. Sagsøgte begik også en retlig fejl ved at fastslå, at varer »fremstillet af aluminium« automatisk kunne kvalificeres som de pågældende varer.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet. Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at selv om EØSU rent faktisk råder over et skøn med henblik på af fastsætte de kriterier og bestemmelser for anvendelse af artikel 10 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, skal disse kriterier og bestemmelser til gengæld sikre den grad af forudsigelighed, som kræves i henhold til EU-retten. Det skal imidlertid konstateres, at dette i særdeleshed ikke er tilfældet, når der ikke findes klare og gennemsigtige kriterier, som gør det muligt for midlertidigt ansatte at vide, hvordan og på hvilke betingelser en forfremmelse eller en omklassificering vil ske og føre til indgåelsen af en tillægskontrakt.
C 53/47

Sag anlagt den 14. december 2020 — OM mod Kommissionen

(Sag T-728/20)

(2021/C 53/63)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: OM (ved advokat N. de Montigny)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Afgørelsen om afslag på anmodning nr. 247-251 og nr. 252-256 om godtgørelse af udgifter annulleres.

— Afgørelsen af 23. marts 2020 om afslag på klagen annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren først og fremmest gjort gældende, at søgsmålet, der er anlagt til prøvelse af en afgørelse, som blev meddelt i forbindelse med afslaget af 23. marts 2020 på sagsøgerens klage af 5. december 2019, og som efter sagsøgerens opfattelse udgør en ny afgørelse, der blev vedtaget på grundlag af en ny undersøgelse af hendes situation, efter at administrationen havde taget hovedargumentet i hendes første klage til følge, skal antages til realitetsbehandling. Hvad angår sagens realitet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

1. Første anbringende om modstridende afgørelser som følge af en ændret begrundelse i forhold til den tidligere godtgørelse af lignende udgifter.

2. Andet anbringende om den manglende konkrete og udførlige undersøgelse af de omhandlede anmodninger om godtgørelse af lægeudgifter.

3. Tredje anbringende om den manglende overholdelse af retten til at blive hørt.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at redningsstøtten til Tarom ikke opfylder forenelighedsbetingelsen i Europa-Kommissionens rammebestemmelser om redning og omstrukturering (2) vedrørende behovet for redningsstøtte til at bidrage til et mål af reel fælles interesse, fordi Kommissionen ikke foretog en bedømmelse af Taroms betydning på indenlandske og internationale lufttransportmarkeder og sandsynligheden for substitution af Tarom.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af retten til god forvaltning og indgreb i retten til forsvar og princippet om uskyldsformodning som følge af den kritisable hensynsløshed, som OLAF udviste i forbindelse med, at dette kontor fremsatte den falske anklage mod sagsøgerne over for de franske myndigheder ved skrivelse af 19. marts 2003. Sagsøgerne har i denne forbindelse anført følgende: — OLAF agerede forhastet på en måde, der er uforenelig med forpligtelsen til at overholde en rimelig frist, ved at videresende oplysninger til de franske myndigheder dagen efter indledningen af en ekstern undersøgelse angående sagsøgerne. — OLAF burde have givet sagsøgerne den samme behandling som den, der gives EU-tjenestemænd, og afvente at være i besiddelse af yderligere oplysninger med henblik på at tage en beslutning på et bedre oplyst grundlag. — OLAF burde have taget den forholdsregel at informere sagsøgerne på forhånd med henblik på indhente deres forklaringer inden for rammerne af en kontradiktorisk dialog. — OLAF burde ikke have anvendt formuleringer af meget bekræftende karakter, som gav indtryk af, at sagsøgerne var skyldige i en »plyndring« af fællesskabsfondene.
—

Som følge heraf tilpligtes de sagsøgte at betale sagsøgerne erstatning for den lidte skade, herunder enhver yderligere skade, som disse har lidt under sagen, og/eller forudsigelig skade, og at betale de skyldige renter, hvis beløb og sats fastlægges under nærværende sag.
Sag anlagt den 23. december 2020 — Fællesforetagendet Clean Sky 2 mod NG

(Sag T-767/20)

(2021/C 53/83)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Fællesforetagendet Clean Sky 2 (ved advokat M. Velardo og B. Mastantuono, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: NG

Sagsøgerens påstande

— NG tilpligtes at betale Fællesforetagendet Clean Sky 2 56 111,31 EUR i forbindelse med tilskudsaftale nr. 271874 WISMOA inden for rammerne af Den Europæiske Unions syvende rammeprogram, med tillæg af den rente på 3,5 %, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner, fra den 23. maj 2019 og indtil datoen for den faktiske betaling.

— NG tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat følgende anbringende.

NG har tilsidesat sine kontraktlige forpligtelser ved ikke at tilbagebetale beløbet vedrørende personaleomkostningerne, der blev anset for ikke at være støtteberettigede. Sagsøgeren udstedte derfor to debetnotaer på i alt 56 111,31 EUR, der allerede var betalt til selskabet Alpha Consulting Service Srl, i overensstemmelse med bestemmelserne i tilskudsaftalen. Der hersker i nærværende sag ingen tvivl om de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagsøgtes forpligtelser som selskabsdeltager og repræsentant for selskabet Alpha Consulting Service Srl, der er blevet slettet af selskabsregistret. De indsigelser, som selskabet rejste efter udstedelsen af debetnotaen, er generelle, ufuldstændige og ikke underbygget af beviser, og de synes derfor fuldstændigt ubegrundede. Sagsøgeren er følgelig berettiget til at søge tilbagebetaling af det betalte beløb, med tillæg af morarenter.
6.

Sjette anbringende om, at der er sket en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 3, stk. 2, og 3, og at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved konstateringen af et prisunderbud, og at der følgelig er sket en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 3, stk. 6, ved at der ikke er foretaget en segmentopdelt prisunderbudsanalyse, ved at der ikke er foretaget de nødvendige justeringer for kvalitetsforskelle, og ved at der ikke er påvist noget prisunderbud for varen som helhed.
—

Artikel 1, stk. 4, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1336 af 25. september 2020 om indførelse af endelig antidumpingtold på importen af visse former for polyvinylalkohol med oprindelse i Folkerepublikken Kina annulleres i henhold til artikel 263 TEUF, for så vidt som Europa-Kommissionen har tilsidesat artikel 9, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union, idet der på en diskriminerende måde er indført en antidumpingtold gennem indrømmelse af en fritagelse på grundlag af toldproceduren for særligt anvendelsesformål.
1.

For så vidt angår OLAF’s culpøse adfærd, har sagsøgeren gjort følgende ulovligheder gældende. a) Hvad angår rammen for undersøgelsen, har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 1 i forordning nr. 883/2013 (1), artikel 2 i afgørelse 1999/352 (2), artikel 8.1 i retningslinjerne vedrørende undersøgelsesprocedurerne for OLAF’s ansatte og pligten til at udvise omhu. b) Hvad angår tilsidesættelse af begrebet international organisation, har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 53 og 53d i forordning nr. 1605/2002 (3), artikel 43 i forordning nr. 2342/2002 (4) og, hvor det er relevant, af artikel 58 i forordning nr. 966/2012 (5) samt artikel 43 i forordning nr. 1268/2012 (6). Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af folkeretten og pligten til at udvise omhu. c) Hvad angår gennemførelsen af undersøgelsen, har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 9 i forordning nr. 883/2013, artikel 8.5 i OLAF’s retningslinjer, princippet om upartiskhed, reglerne om bevisførelse, pligten til at udvise omhu og uskyldsformodningen. d) Hvad angår rapportens udarbejdelse, har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 9 i forordning nr. 883/2013, princippet om upartiskhed, reglerne om bevisførelse, pligten til at udvise omhu og uskyldsformodningen.
1.

Første anbringende om, at ECHA anlagde et åbenbart urigtigt skøn og foretog en urigtig fortolkning af REACH-forordningen ved at kræve, at stoffet blev testet på hvirveldyr, ved at begrunde behovet for test under henvisning til arbejdstagernes udsættelse herfor og ved ikke at tage hensyn til stoffets sikkerhed som vurderet i henhold til kosmetikforordningen.
1.

Første anbringende om, at ECHA anlagde et åbenbart urigtigt skøn og foretog en fejlagtig fortolkning af REACH-forordningen ved at kræve, at stoffet blev testet på hvirveldyr, ved at begrunde behovet for test under henvisning til arbejdstagernes udsættelse herfor og ved ikke at tage hensyn til stoffets sikkerhed som vurderet i henhold til kosmetikforordningen.
Sag anlagt den 18. december 2020 — Grünig mod Kommissionen

(Sag T-746/20)

(2021/C 53/71)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Grünig KG (Bad Kissingen, Tyskland) (ved advokaterne Y. Melin og B. Vigneron)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Artikel 1, stk. 4, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1336 af 25. september 2020 om indførelse af endelig antidumpingtold på importen af visse former for polyvinylalkohol med oprindelse i Folkerepublikken Kina annulleres i henhold til artikel 263 TEUF, for så vidt som Europa-Kommissionen har tilsidesat artikel 9, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union, idet der på en diskriminerende måde er indført en antidumpingtold gennem indrømmelse af en fritagelse på grundlag af toldproceduren for særligt anvendelsesformål.

— Europa-Kommissionen og eventuelle intervenienter, der indtræder til støtte for Kommissionens påstande, tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet fremsat et enkelt anbringende vedrørende en tilsidesættelse af artikel 9, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT 2016, L 176, s. 21), for så vidt som der ikke ifølge den anfægtede forordning, dvs. Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/1336 af 25. september 2020 om indførelse af endelig antidumpingtold på importen af visse former for polyvinylalkohol med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT 2020, L 315, s. 1), opkræves en antidumpingtold af al den import, for hvilken der er konstateret dumping og deraf følgende skade.

Sagsøgeren har anført, at Kommissionen på en diskriminerende måde har indført en antidumpingtold på importen af et produkt, hvilket er i strid med artikel 9, stk. 5, i den ovennævnte forordning 2016/1036, for så vidt som Kommissionen har fastsat en fritagelse for antidumpingtolden ifølge toldproceduren for særligt anvendelsesformål. Bestemmelsen i forordningen er derfor ulovlig og bør annulleres.
1.

Første anbringende om en overskridelse af beføjelser fra sagsøgtes side Den 12. oktober 2020 traf EPSO en afgørelse, hvorved EPSO afslog sagsøgerens klage over afgørelsen af 3. september 2020 om at udelukke sagsøgeren fra næste fase af udvælgelsesprøven bl.a. med den begrundelse, at denne hverken har en kroatisk juridisk kandidatgrad eller kendskab til kroatisk ret, og at afgørelsen af 13. marts 2013, hvorved det anerkendes, at denne er indehaver af en sådan kandidatgrad i Republikken Kroatien, ikke indeholder nogen sammenligning af studieplanerne. Med denne vurdering har EPSO foretaget sin egen bedømmelse til trods for, at ingen bestemmelse i EU-retten tillægger EPSO beføjelser i denne henseende, og EPSO har dermed tilsidesat princippet om kompetencefordelingen i Den Europæiske Union og overskredet sine beføjelser, eftersom det er ubestridt, at bedømmelsen af udenlandske eksamensbeviser skal foretages udelukkende af den nationale myndighed, der ved lov er bemyndiget hertil, hvilket i det foreliggende tilfælde er Agencija za znanost i visoko obrazovanje (agenturet for videnskab og videregående uddannelser) i henhold til Zakon o priznavanju inozemnih kvalifikacija (lov om anerkendelse af udenlandske uddannelsesbeviser), Pravilnik o vrednovanju inozemnih visokoškolskih kvalifikacija (regelsættet om bedømmelse af udenlandske eksamensbeviser fra højere læreanstalter) og Kriteriji za vrednovanje u postupku stručnog priznavanja (de bedømmelseskriterier, der finder anvendelse inden for rammerne af proceduren for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer). Et grundlæggende princip, nemlig subsidiaritetsprincippet, er herved blevet tilsidesat.
3.

Tredje anbringende om, at der i forbindelse med en revision er blevet konstateret svig fra CEVA’s side og alvorlige finansielle uregelmæssigheder. Sagsøgeren gør bl.a. gældende, at de franske retsinstanser har fastslået, at CEVA har tilsidesat sine kontraktlige forpligtelser, idet CEVA har afgivet svigagtige erklæringer om antallet af arbejdstimer til forskellige projekter, til hvilke CEVA har modtaget EU-tilskud. Heraf følger således en pligt til at tilbagebetale de af sagsøgeren ydede forskud som følge af CEVA’s handlingers svigagtige karakter.
—

Hvad angår de rettigheder, der følger af den privatretlige kontrakt: — Sagsøgerens kontraktforhold ændres til en tidsubegrænset kontrakt. — Det fastslås, at sagsøgeren har været udsat for en forskelsbehandling for så vidt angår den anførte begrundelse for afskedigelsen, og de sagsøgte parter tilpligtes på baggrund heraf at betale 10 000 EUR i erstatning for den psykologiske skade, som er opgjort efter ret og billighed. — Det fastslås, at de sagsøgte parter har tilsidesat deres kontraktlige forpligtelser og navnlig tilsidesat pligten til at give varsel i forbindelse med, at en tidsubegrænset ansættelseskontrakt bringes til ophør. — Det fastslås, at sagsøgeren har været udsat for en ulovlig forskelsbehandling og de sagsøgte tilpligtes følgelig at genansætte sagsøgeren eller subsidiært at betale ham en erstatning, der fastsættes på grundlag af tabet af den fortjeneste, som gennemførelsen af arbejdstagerens kontrakt ville have resulteret i, såfremt den var blevet gennemført frem til sit forventelige udløb. — De sagsøgte parter tilpligtes følgelig at betale sagsøgeren en godtgørelse for urimelig afskedigelse (unfair dismissal), der fastsættes efterfølgende og som foreløbig opgøres efter ret og billighed til 393 850,08 EUR. — De sagsøgte parter tilpligtes at betale renter af de ovennævnte beløb.
1.

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 1, 3 og 4 og artikel 31, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) samt af artikel 1e, stk. 2, og artikel 12a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«), for så vidt som disse bestemmelser forbyder psykisk chikane og fastsætter retten til at blive hørt.
—

Tildeling af erstatning i henhold til artikel 256 TEUF, 268 TEUF og 340 TEUF i overensstemmelse med fortabelsen af muligheden for at få tildelt kontrakterne eller det indtægtstab, der svarer til den fortjeneste, som sagsøgeren ville have haft, såfremt selskabet havde udført kontrakterne, og med den godtgørelse, der svarer til den ikke-økonomiske skade.
—

Annullation af i) afgørelsen truffet af udvælgelseskomitéen den 5. februar 2020, hvorved sagsøgeren ikke blev opført på reservelisten for den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AST/147/19, og ii) afgørelsen truffet af ansættelsesmyndigheden den 3. september 2020, hvorved sagsøgerens klage over udvælgelseskomitéens afgørelse af 5. februar 2020 blev afvist, for så vidt som den indeholder en supplerende begrundelse.
—

Sagsøgeren har til støtte for dette anbringende gjort gældende, at den ikke kan påberåbe sig de rettigheder, der tilkommer den i henhold til chartrets artikel 41, dyk. 1, fordi ingen myndighed indledte undersøgelsen af dens sag. Sagsøgeren har ikke mulighed for at handle, eftersom de nationale bestemmelser for det første ikke fastsætter nogen mulighed for at anlægge sag til prøvelse af formanden for kontoret for konkurrence og forbrugerbeskyttelses afvisning af at indlede retsforfølgning. For det andet afholdt Kommission sig fra at undersøge sagen, idet den urigtigt lagde til grund, at sagen allerede var blevet undersøgt. Som følge heraf blev sagsøgeren forhindret i at påberåbe sig sine rettigheder. Sagsøgeren har præciseret, at Kommissionen ikke tog hensyn til samtlige omstændigheder i den pågældende sag og ikke foretog en grundig vurdering af dens situation. Kommissionen burde efter sagsøgerens opfattelse netop have fastslået, hvorvidt og hvorledes sagen var blevet undersøgt, og derfor have foretaget en detaljeret analyse af aktiviteterne hos det nationale kontor for konkurrence. Kommissionen har ikke opfyldt denne forpligtelse, og den har derfor ikke opfyldt den pligt til passende omhu, der følger af retten til god forvaltning. Kommissionen har heller ikke opfyldt den forpligtelse, der følger af artikel 105, stk. 1, TEUF. Kommissionen har således ikke taget hensyn til den omstændighed, at en sag om en potentiel tilsidesættelse af konkurrenceprincippet i tilfælde af afvisning af klagen fortsat er uafsluttet, da den nationale myndighed ikke har udtalt sig desangående.
—

I forbindelse med sit skøn, når den foretager komplicerede økonomiske og sociale vurderinger ved udøvelsen af sin beføjelse i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF må Kommissionen være i stand til at godtgøre, at den foretog en vurdering af alle relevante faktorer og omstændigheder angående den situation, som den anfægtede retsakt skulle regulere. Kommissionen anlagde adskillige urigtige skøn, da den udelukkede sagsøgerens sektor fra den liste over støtteberettigede sektorer, der er indeholdt i bilag I til den anfægtede retsakt, navnlig a) ved ikke at tage hensyn til de relevante og fyldestgørende data om elektricitetsforbrug i gødningssektoren ved beregningen af sektorens indirekte emissionsintensitet, som førte til Kommissionens undervurdering af sektorens indirekte emissionsintensitet og til dens udelukkelse fra bilag I; b) ved at undlade at tage hensyn til og undersøge alle de relevante faktiske omstændigheder, der blev henvist til i ansøgningen, idet den så bort fra sagsøgernes beviser uden at give en begrundelse; c) med hensyn til den kvalitative bedømmelse bedømte den fejlagtigt sektorens kvalificering af kriteriet om substituerbarhed mellem brændstof og elektricitet og undlod at underbygge, hvorfor sektorens delsektorer ikke blev inkluderet i bilag I baseret på dette kriterium.
2.

Andet anbringende om den omstændighed, at sagsøgerens krav ikke er begrundet i et behov for at anvende Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1011 (4) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 596/2014 (5), med henvisning til hvilke bestemmelser ESMA begrundede sit afslag.