ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
59

I denne sammenhæng bør de konsekvenser, som ansøgeren ønsker at pålægge Kommissionen for overskridelsen af den i henhold til artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1049/2001 fastsatte frist, anses for uforholdsmæssige. Intet juridisk princip kan nemlig medføre, at administrationen mister sin kompetence til at besvare en begæring, selv uden for de herfor fastsatte frister. Ordningen med en stiltiende afvisning er blevet oprettet for at mindske risikoen for, at administrationen vælger ikke at besvare en begæring om aktindsigt og undgå enhver domstolskontrol, og ikke med henblik på at ulovliggøre enhver forsinket beslutning. Derimod har administrationen i princippet en forpligtelse til — om end forsinket — at fremkomme med et begrundet svar på en begæring fra en borger. En sådan fremgangsmåde er i overensstemmelse med den måde, hvorpå ordningen med den stiltiende afvisning fungerer, som består i at tillade borgerne at få prøvet administrationens passivitet med henblik på at få et begrundet svar fra denne.
144

France Télécom har med sit første anbringende gjort gældende, at selskabet ikke på hensigtsmæssig måde har været sat i stand til at tilkendegive sine synspunkter vedrørende den faste afgifts »flertydige« art, som Kommissionen har baseret sig på i den anfægtede beslutning med henblik på at fastslå eksistensen af den omhandlede støtte (den anfægtede beslutnings betragtning 31-33). Kommissionen havde forinden hverken i beslutningen om at indlede proceduren, i sine senere skriftlige indlæg eller under de møder, som blev afholdt inden for rammerne af proceduren, ikke på noget tidspunkt ladet forstå, at den var rede til at anse afgiften for til dels at være af fiskal art og til dels udgøre en overførsel til fordel for kapitalejeren. Afgiften blev derimod kvalificeret som værende af fiskal art i beslutningen om at indlede proceduren, og Kommissionen burde derfor have fundet, at lov 90-568 havde etableret en særlig beskatningsordning for perioden 1991-2002 (punkt 33 i beslutningen om at indlede proceduren). Den anfægtede beslutning er således baseret på omstændigheder og vurderinger, som France Télécom ikke har haft lejlighed til at udtale sig om. Kommissionen kan derfor ikke kritisere France Télécom for ikke at have fremsat skriftlige bemærkninger efter beslutningen om at indlede proceduren, og møderne i juni 2004 omhandlede ikke spørgsmålet om udligning, men spørgsmålet om beregning af den påståede statsstøtte.
36

For det første er det en betingelse for, at den pågældende er umiddelbart berørt, at den anfægtede fællesskabsforanstaltning umiddelbart har indvirkning på den pågældendes retsstilling, og at foranstaltningen ikke overlader et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, men gennemførelsen skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsretsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler. Det samme gælder med hensyn til en beslutning om at godkende støtte, såfremt muligheden for, at de nationale myndigheder beslutter ikke at yde den støtte, som Kommissionens omtvistede beslutning har bemyndiget dem til, er rent teoretisk, og der ikke er tvivl om de nationale myndigheders vilje til at handle (Domstolens dom af 5.5.1998, sag C-386/96 P, Dreyfus mod Kommissionen, Sml. I, s. 2309, præmis 43 og 44, og Rettens dom af , sag T-289/03, BUPA m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 81, præmis 81).
149

I denne sag er det i overensstemmelse med disse betragtninger, at Kommissionen indledningsvis konstaterede (betragtning 168, 226, 228, 231 og 234 til den anfægtede beslutning), at sagsøgerne havde et faktisk monopol på området for udførelse af primære clearings- og afviklingsydelser på det relevante marked, og at EB ikke selv kunne levere de tjenesteydelser, som selskabet efterspurgte. Kommissionen fastslog dernæst, at EB i egenskab af DCIT tilbød sine kunder en unik adgang til at stort marked for værdipapirer og dermed en på europæisk plan ny slags tjenesteydelse for sekundær clearing og afvikling af grænseoverskridende transaktioner med værdipapirer på det indre marked, og at de investorer, der ønskede at benytte sig af tjenesteydelser fra en og samme erhvervsdrivende, nemlig fra en DCIT, i realiteten kunne vælge mellem CBL og EB. Adgang til CBF var ifølge Kommissionen uundværlig for EB med henblik på, at selskabet kunne udføre sine grænseoverskridende sekundære clearings- og afviklingsydelser, og sagsøgernes nægtelse af at udføre primære clearings- og afviklingsydelser for EB for nominelle aktier forhindrede dette selskab i at udføre fuldstændige, paneuropæiske og innovative tjenesteydelser. Dette har skadet innovationen og konkurrencen på området for udførelse af grænseoverskridende sekundære clearings- og afviklingsydelser på markedet for grænseoverskridende clearing og afvikling af værdipapirer inden for Den Europæiske Union, og i sidste ende forbrugerne på indre marked. Endelig fastslog Kommissionen, at sagsøgernes adfærd ikke kunne begrundes objektivt.
155

Det bemærkes endvidere, for så vidt som Qualcomm har fundet, at tilsagnet vedrørende GPS-interfacet ikke medfører nogen besparelse, at betragtning 72 til den anfægtede beslutning ikke præciserer, at denne besparelse på 150-200 EUR pr. apparat udelukkende følger af apparaternes indkøbspris, som Qualcomm lader forstå. Kommissionen har i svarskriftet anført, uden at Qualcomm har bestridt dette, at denne besparelse ligeledes dækker omkostningerne til antenne, ledninger og installation af GPS-funktionen, som bæres af tredjeparter, der ønsker at udbyde deres eget telematikudstyr med GPS-funktion. Endvidere skal det fastslås, at Kommissionens vurdering af omkostningsbesparelserne ikke er urigtig i betragtning af markedets aktørers meningstilkendegivelser under den administrative procedure. En operatør har således vurderet, at et GSM- og GPS-interface giver mulighed for at nedsætte omkostningerne til telematiksystemer med ca. 500 EUR, en anden operatør har vurderet, at et telematikapparat uden GPS- og GSM-modul kun ville koste 500 EUR, og en tredje operatør har anført, at omkostningerne til et GPS- og GSM-modul ville koste mere end halvdelen af telematikenheden, som i den anfægtede beslutning vurderes til et beløb mellem 1000 og 2500 EUR (betragtning 62 til den anfægtede beslutning). Retten finder endvidere, at den blotte omstændighed, at tredjeparter, der udbyder telematiksystemer gennem GPS-interfacet, har omkostninger forbundet med tilpasningen af deres eget udstyr og Toll Collects OBU for at kunne anvende dette interface, ikke giver mulighed for at fastslå, at Kommissionens vurdering er åbenbart urigtig. Qualcomm har nemlig ud over, at Kommissionen har fundet, at 150-200 EUR pr. apparat er et fornuftigt skøn af den besparelse, der kan opnås ved tilsagnet vedrørende GPS-interfacet, anerkendt, at de omkostninger, der skal bæres ved tilpasningen af tredjeparters udstyr og Toll Collects OBU for at anvende GPS-interfacet, i øjeblikket ikke kan opgøres tilstrækkeligt præcist. Endelig skal det slås fast, at Qualcomms påstand om, at de samlede omkostninger under alle omstændigheder sandsynligvis fuldstændigt ophæver besparelserne på en GPS-enhed, på ingen måde er underbygget og følgelig ikke kan rejse tvivl om Kommissionens vurdering. En samlet betragtning fører derfor til, at Kommissionen ikke har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at finde, at tilsagnet vedrørende GPS-interfacet kan medføre besparelser på 150-200 EUR pr. apparat for tredjeparter, der udbyder telematiksystemer.
90

Det er således navnlig i forbindelse med et land uden markedsøkonomi, at den omstændighed, at et selskab, der har hjemsted i dette land, kontrolleres af staten, kan give anledning til tvivl om, hvorvidt denne stat går længere end en sædvanlig aktionær, der respekterer markedsreglerne, og om selskabets ledelse er tilstrækkeligt uafhængig af staten til at kunne træffe selvstændige beslutninger for så vidt angår priser og omkostninger til inputs, og det som reaktion på markedssignaler, der afspejler udbuds- og efterspørgselsforholdene. Det skal desuden bemærkes, at det fremgår af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), første led, ifølge hvilken virksomhedens beslutninger skal »træffes«, at fællesskabslovgiver specifikt har krævet, at den berørte virksomheds beslutningsproces er fri for enhver omfattende indgriben fra statens side. Det tilkommer således virksomheden at godtgøre, at dens beslutninger vedrørende priser og omkostninger til inputs skal træffes selvstændigt, at de styres af karakteristiske markedsøkonomiske hensyn, dvs. navnlig af hensynet til profitmaksimering, og at beslutningerne ikke er influeret af hensyn, der gør sig gældende for offentlige myndigheder. Den omstændighed, at beslutninger vedtages selvstændigt, og at de er begrundede i kommercielle hensyn, er i princippet karakteristisk for den private sektor, og dermed er det legitimt for fællesskabsinstitutionerne i forbindelse med udøvelsen af det vide skøn, som de råder over på dette område, i forbindelse med deres undersøgelse af de beviser, som den berørte eksportør fremlægger, at tage hensyn til den omstændighed, at den berørte virksomhed er kontrolleret af staten.
174

Republikken Polen finder, at de afgifter, der blev indført ved artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1972/2003, er toldafgifter, hvilket fremgår af selve den omstændighed, at de opkræves af skattemyndighederne inden for rammerne af toldprocedurerne for produkter, der er undergivet en suspensionsordning, når de krydser Fællesskabets grænser. Denne karakter af toldafgifter bekræftes for det første af den omstændighed, at de nævnte foranstaltninger i overensstemmelse med ordlyden i artikel 3, stk. 1, udgør en undtagelse til tiltrædelsesaktens bestemmelser, der bestemmer, at produkter overgår til fri omsætning under fritagelse for told, for det andet bekræftes denne karakter af begrundelsen for en tilsvarende bestemmelse, nemlig artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 60/2004 af 14. januar 2004 om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse (EUT L 9, s. 8), som Kommissionen har redegjort for i denne forordnings sjette betragtning, og for det tredje bekræftes denne karakter af den omstændighed, at artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1972/2003 udtrykkeligt angiver, at »for produkterne […] opkræves en erga omnes-importafgift.«
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

For den spanske gennemsnitsforbruger er der risiko for forveksling mellem ordmærket PAM-PIM’S BABY-PROP, der er søgt registreret som EF-varemærke for »engangsblebukser af papir eller cellulose« i klasse 16 i Nice-arrangementet, og ordmærket PAM-PAM, der tidligere er registreret som EF-varemærke for »alle former for konfektionsbeklædning, navnlig blebukser; fodtøj« i klasse 25 i Nice-arrangementet. Idet de varer, som det ældre varemærke betegner, navnlig er bleer til spædbørn, er disse varer således for det første omfattet af den mere generelle kategori i varemærkeansøgningen, der dækker såvel bleer til spædbørn som bleer til voksne, og for det andet foreligger der ingen begrebsmæssige forskelle, der kan opveje de visuelle og fonetiske ligheder mellem de omhandlede tegn, hvorfor den relevante kundekreds vil kunne antage, at de varer, der er forsynet med det ansøgte varemærke, og dem, der sælges under det ældre varemærke, hidrører fra den samme virksomhed eller i givet fald fra økonomisk forbundne virksomheder.

(jf. præmis 36, 67 og 77)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – varemærkeindehaverens samtykke til en registrering, der er ansøgt af en agent eller repræsentant i eget navn, foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 3)

Sammendrag

Artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, der bestemmer, at hvis varemærkeindehaveren rejser indsigelse, er et varemærke udelukket fra registrering, såfremt varemærkeindehaverens agent eller repræsentant ansøger om registrering af varemærket i eget navn uden indehaverens samtykke, der skal være klart, præcist og ubetinget, har til formål at forhindre, at et varemærke misbruges af varemærkeindehaverens agent, idet agenten vil kunne udnytte det kendskab og de erfaringer, der er opnået i løbet af det forretningsmæssige forhold med den pågældende indehaver, og derved utilbørligt drage fordel af varemærkeindehaverens egne bestræbelser og investeringer.

I tilfælde af, at der sker en udskiftning af varemærkeindehaveren mellem det tidspunkt, hvor samtykket blev givet, og det tidspunkt, hvor ansøgningen om registrering af varemærket blev indgivet, påhviler det Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) at undersøge, om samtykket fortsat er gældende efter denne udskiftning, og om den nye indehaver på det tidspunkt, hvor ansøgningen om registrering af varemærket bliver indgivet, er bundet af dette samtykke.

(jf. præmis 38, 40, 49 og 50)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

Det tredimensionale tegn, der består af formen på en pølse, som er søgt registreret for tarme til charcuterivarer i klasse 18 i Nice-arrangementet, mangler fornødent særpræg i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, i forhold til de omhandlede varer.

Den ansøgte form fremstår således som en variant af de grundlæggende former på charcuterivarer, således at formen – selv om der ikke findes identiske former – ikke vil gøre det muligt for fagfolk inden for charcuteribranchen samt de endelige forbrugere generelt set uden at foretage undersøgelser eller sammenligninger og uden at udvise særlig opmærksomhed at adskille de tarme, der markedsføres af ansøgeren, eller de charcuterivarer, der emballeres af ansøgeren, fra andre virksomheders tarme eller charcuterivarer.

(jf. præmis 40)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. De Europæiske Fællesskabers offentlige kontrakter – indgåelse af en aftale efter udbud

2. De Europæiske Fællesskabers offentlige kontrakter – udbudsprocedure

3. Fællesskabsret – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – betingelser

Sammendrag

1. Kommissionen har med hensyn til de faktorer, der skal tages i betragtning ved indgåelse af en aftale efter udbud, en vid skønsmargen, og Rettens kontrol skal begrænse sig til en efterprøvelse af, om reglerne for proceduren og om angivelse af en begrundelse er overholdt, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og om der foreligger et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning.

(jf. præmis 50)

2. Når den udbudsbekendtgørelse, som er udstedt inden for rammerne af en udbudsprocedure, indeholder en bestemmelse, som forbyder, at enheder, som tilhører den samme juridiske gruppe, deltager i de samme udbudsprocedurer, er Kommissionen, når der ikke foreligger nogen definition af begrebet juridisk gruppe, og det ikke er nærmere fastlagt i retspraksis, og som dermed ville afgrænse kriterierne for en sådan gruppe, forpligtet til med henblik på at udtale sig om, hvorvidt betingelserne for anvendelse af nævnte bestemmelse er opfyldt, at foretage en konkret undersøgelse under hensyn til de relevante forhold. Følgelig skal Kommissionen med henblik på at vurdere, om der foreligger en juridisk gruppe, tage stilling til, om de pågældende enheder organisatorisk er forbundet, da dette forhold kan skabe en risiko for interessekonflikter eller konkurrencefordrejninger mellem de bydende, idet det ikke desto mindre forudsættes, at andre faktorer kan anvendes til støtte for analysen af de strukturelle forbindelser, såsom dem, som vedrører de berørte enheders grad af uafhængighed.

(jf. præmis 51-53)

3. Retten til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som er et af Fællesskabets grundprincipper, omfatter enhver borger, hos hvem Fællesskabets administration har givet anledning til begrundede forhåbninger ved at afgive præcise løfter. Sådanne løfter skal, uanset under hvilken form de er afgivet, være præcise, ubetingede og samstemmende og stamme fra pålidelige og troværdige kilder. Derimod kan ingen påberåbe sig tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, såfremt administrationen ikke har afgivet præcise løfter.

I den forbindelse kan Kommissionens beslutninger vedrørende de bud, der gives tilslag for, som træffes inden for rammerne af en udbudsprocedure, og hvori det udtrykkeligt bliver oplyst, at underskrivelsen af rammekontrakten er betinget af de berørte parters fremlæggelse af bevis for, at de ikke er omfattet af nogen af de tilfælde, som fører til udelukkelse af udbudsproceduren, ikke anses for af denne grund at indeholde konkrete løfter med hensyn til, at rammekontrakten i alle tilfælde ville blive underskrevet, og de har derfor ikke kunnet give de berørte virksomheder anledning til at nære en berettiget forventning herom.

(jf. præmis 88 og 90)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold

–

betingelser (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 50-52, 59, 68, 70 og 72)

Sagens genstand

Angående

Påstand om erstatning for den skade, sagsøgeren angiveligt har lidt, som følge af den omstændighed, at Kommissionen undlod at etablere en ordning, der gjorde det muligt for virksomheden i januar og februar 2005 at importere methylbromid til kritiske formål til Den Europæiske Union.

Afgørelse

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – tredimensionale varemærker

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – tredimensionale varemærker

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Ved bedømmelsen af de berørte forbrugeres vaner, som skal tages i betragtning ved vurderingen af, om et varemærke har fornødent særpræg i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, skal der tages hensyn til den måde, hvorpå den omhandlede vare normalt markedsføres. Når der er tale om registrering af et tredimensionalt varemærke formet som vaskemiddeltabletter, kan der således lovligt tages hensyn til den omstændighed, at vaskemiddeltabletter normalt sælges i emballager, som er påført varens navn, og på hvilke der hyppigt ses ord- eller figurmærker eller andre figurative bestanddele, heriblandt efter omstændighederne et billede af varen. Gennemsnitsforbrugerens opmærksomhedsniveau er imidlertid generelt set ikke højt i forhold til den ydre fremtræden af varer, der afsættes på denne måde. Under disse omstændigheder påhviler det den, der ansøger om et varemærke, ved hjælp af konkrete og velunderbyggede indicier at bevise, at forbrugerne på det pågældende marked har andre vaner.

(jf. præmis 52-54)

2. Tredimensionale tegn formet som firkantede hvide tabletter med et blomstermønster i farve, der er søgt registreret for »Vaske- og blegemidler og andre midler til vask og rensning af tøj; præparater til rengøring, polering og fjernelse af pletter samt slibemidler; præparater til vask, rensning og pleje af tallerkener; sæbe« i klasse 3 i Nice-arrangementet, savner fornødent særpræg i forhold til de omhandlede varer i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker. Tilføjelsen i tablettens midte af en symmetrisk figur som den, som hvert af de omhandlede mønstre forestiller, ændrer således ikke tablettens udseende væsentligt. Kombinationen af de omhandlede tabletters firkantede hvide form med et farvet mønster, dvs. blomstermotiverne bestående af fire, fem eller seks kronblade, afviger ikke væsentligt fra den naturlige udformning af en vaskemiddeltablet, hvorpå de forskellige aktive stoffer er fordelt på en dekorativ måde. Henset til det helhedsindtryk, som kombinationen af formen, farverne og mønsteret på de omhandlede tabletter fremkalder, vil varemærkerne således ikke gøre det muligt for den berørte gennemsnitsforbruger at identificere de omhandlede varers handelsmæssige oprindelse, når den pågældende forbruger skal foretage sit valg i købssituationen.

(jf. præmis 78 og 90)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. De Europæiske Fællesskabers budget – finansforordningen – regler om udbud

(Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 94)

2. De Europæiske Fællesskabers budget – finansforordningen – regler om udbud

(Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 146, stk. 3, andet afsnit)

Sammendrag

1. Artikel 94 i forordning nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget finder i henhold til sin ordlyd anvendelse på alle offentlige kontrakter, der helt eller delvist er finansieret over Fællesskabernes budget. Der sondres således ikke mellem, om den pågældende udbudsprocedure vedrører en rammeaftale eller en anden slags kontrakt.

Denne bestemmelse giver imidlertid kun mulighed for at udelukke en bydende fra en udbudsprocedure, hvis den omhandlede situation med en interessekonflikt er virkelig og ikke tænkt. Dette betyder ikke, at en risiko for en interessekonflikt er utilstrækkelig til at udelukke et bud. Det er nemlig i princippet kun ved gennemførelsen af en kontrakt, at en interessekonflikt vil vise sig. Inden indgåelsen af en kontrakt kan en interessekonflikt kun være potentiel, og finansforordningens artikel 94 kræver således en risikovurdering. Denne risiko skal konstateres efter en konkret vurdering af buddet og den bydendes situation, for at denne kan udelukkes fra proceduren. Den blotte mulighed for en interessekonflikt er ikke tilstrækkelig med henblik herpå.

Det følger heraf, at der ved en procedure for tildelingen af en rammeaftale skal tages hensyn til, at de enkelte kontrakter, hvis indgåelse vil danne grundlag for en efterprøvelse af, om der foreligger en interessekonflikt, i princippet indgås, inden gennemførelsen af særlige opgaver overgives rammeaftalens tilslagsmodtager. Således kan risikoen for, at der forekommer en situation med en interessekonflikt i lignende tilfælde, kun gøres gældende, når der er bestemte omstændigheder, som gør den bydende ude af stand til at undgå en risiko for at være partisk i gennemførelsen af hovedparten af de opgaver, der følger af rammeaftalen.

(jf. præmis 66-68)

2. Artikel 146, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 2342/2002 om gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen giver bedømmelsesudvalget mulighed for at anmode de bydende om supplerende oplysninger om den forelagte dokumentation vedrørende udelukkelses- og udvælgelseskriterierne. Det følger heraf, at bestemmelsen ikke kan fortolkes som en forpligtelse for bedømmelsesudvalget til at anmode de bydende om sådanne præciseringer.

(jf. præmis 102)