KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 4. NOVEMBER 1992. - DSM NV MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - BEGAERING OM EKSTRAORDINAER GENOPTAGELSE - ANTAGELSE TIL REALITETSBEHANDLING. - SAG T-8/89 REV.



Samling af Afgørelser 1992 side II-02399



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Retspleje ° ekstraordinaer genoptagelse af en paadoemt sag ° betingelser for at tage en begaering herom til foelge ° ny faktisk omstaendighed ° omstaendighed, der var kendt foer afsigelsen af den anfaegtede dom ° begaering ikke taget til foelge

(EOEF-statutten for Domstolen, art. 41 og 46)

Sammendrag

Det fremgaar af artikel 41, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen, der ifoelge statuttens artikel 46, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse paa rettergangsmaaden ved Retten, at genoptagelse ikke er en appelmulighed, men et ekstraordinaert retsmiddel, som giver mulighed for at anfaegte en endelig doms retskraft paa grund af de faktiske konstateringer, som den doemmende myndighed har baseret sig paa. Genoptagelse forudsaetter, at der er fremkommet omstaendigheder af faktisk art, som ligger foer dommens afsigelse, og som indtil da var ukendt for den retsinstans, som har afsagt dommen, samt for den part, der begaerer genoptagelse, og som, saafremt retsinstansen kunne have taget dem i betragtning, ville kunne have foert til en anden afgoerelse af tvisten.

En begaering om ekstraordinaer genoptagelse, der stoettes paa en omstaendighed, som var kendt for vedkommende part inden dommens afsigelse, skal derfor ikke tages til foelge.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder

1 Ved processkrift indgivet til Rettens Justitskontor den 26. maj 1992 har DSM NV (herefter benaevnt "DSM") i medfoer af artikel 41 i protokollen vedroerende EOEF-statutten for Domstolen (herefter benaevnt "statutten for Domstolen") og artikel 125 i Rettens procesreglement (herefter benaevnt "procesreglementet") fremsat begaering om ekstraordinaer genoptagelse af sag T-8/89, DSM mod Kommissionen, i hvilken Retten afsagde dom den 17. december 1991 (Sml. II, s. 1833, herefter benaevnt "dommen af 17. december 1991").

2 Ved denne dom frifandt Retten Kommissionen for DSM' s paastand om annullation af dens beslutning af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149 ° Polypropylen, EFT L 230, s. 1, herefter benaevnt "beslutningen").

Parternes paastande

3 DSM har nedlagt foelgende paastande:

1) Det fastslaas, at begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse er indgivet inden for de fastsatte frister.

2) Der anordnes bevisoptagelse, naermere betegnet anvendelse af de i procesreglementets artikel 64, stk. 3, litra c) og d), omhandlede bevismidler.

3) Rettens dom af 17. december 1991, sag T-8/89, DSM mod Kommissionen, aendres, saaledes at Kommissionens beslutning IV/31.149 af 23. april 1986 ° Polypropylen erklaeres for en nullitet, subsidiaert annulleres.

4) Den boede, der er paalagt DSM ved Kommissionens beslutning, ophaeves eller nedsaettes.

5) Kommissionen tilpligtes straks at tilbagebetale den boede, DSM betalte den 19. februar 1992 i henhold til en beslutning, som er en nullitet eller er ugyldig, med tillaeg af renter og omkostninger saaledes som angivet i DSM' s skrivelse af 5. maj 1992 til Kommissionen.

6) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med den sag, der foerte frem til Rettens dom af 17. december 1991 (sag T-8/89).

4 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

1) Begaeringen afvises.

2) Subsidiaert frifindelse.

3) DSM tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Spoergsmaalet, om begaeringen skal tages til foelge

Parternes anbringender

5 Til stoette for begaeringen har DSM anfoert, at de faktiske omstaendigheder og beviser, som er naevnt i punkt 2.1 i begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse, set under ét udgoer en ny omstaendighed, jf. artikel 41 i statutten for Domstolen. Det drejer sig for det foerste om den anmodning, DSM fremsatte over for Kommissionen ved skrivelse af 5. maj 1992, om enten, at den af DSM betalte boede blev tilbagebetalt som urigtigt erlagt, og at omkostningerne og renterne vedroerende den bankgaranti, DSM maatte stille i forbindelse med sag T-8/89, blev erstattet, eller at Kommissionen inden den 19. maj 1992 gav DSM en naermere redegoerelse, saafremt den ikke fandt, at boeden var erlagt urigtigt. For det andet drejer det sig om Kommissionens afslag paa inden for den af DSM fastsatte frist at imoedekomme anmodningen. For det tredje er der opdaget en raekke aendringer og tilfoejelser i forhold til den til den tekst, som Kommissionen vedtog i moedet den 23. april 1986. Ifoelge DSN er disse foretaget, efter at beslutningen er meddelt selskabet. Til stoette for, at der er foretaget saadanne aendringer og tilfoejelser, har DSM henvist til, at der i den udgave af beslutningen, som er meddelt selskabet, er typografiske forskelle, siderne er ikke fortloebende nummererede, paa foerste side er anfoert "udkast til beslutning af 23. maj 1986", der er forloebet ekstraordinaer lang tid mellem det tidspunkt, hvor beslutningen angiveligt blev vedtaget (den 23.4.1986), og hvor den blev meddelt DSM (den 30.5.1986). Hertil kommer, at Kommissionen afslog at besvare selskabets anmodning af 5. maj 1992, hvilket har forhindret det i at undersoege, om beslutningen er en nullitet. For det fjerde har DSM henvist til Rettens dom af 27. februar 1992, forenede sager T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89, BASF m.fl. mod Kommissionen (Sml. II, s. 315, herefter benaevnt "PVC-dommen"), hvori den omhandlede kommissionsbeslutning blev erklaeret for en nullitet, fordi den var behaeftet med "saerlig grove og aabenbare mangler".

6 Paa grundlag af de naevnte faktiske omstaendigheder og beviser set under ét finder DSM, at den udgave af beslutningen, som er meddelt selskabet, ikke har vaeret forelagt Kommissionen, og at den ikke var i besiddelse af den nederlandske version af beslutningen. Ifoelge DSM kan det derfor ikke udelukkes, at beslutningen, der var genstand for den sag, som nu begaeres genoptaget, er en nullitet, idet der er grund til at antage, at beslutningen er behaeftet med de samme fejl som den beslutning, der var genstand for PVC-dommen (begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse, punkt 2.3).

7 Hvis dette er tilfaeldet, vil det efter DSM' s opfattelse kunne have en afgoerende indflydelse paa dommen i den sag, som begaeres genoptaget, idet der i saa fald er tale om stadfaestelse af en beslutning, der er en nullitet. Selskabet anmoder derfor Retten om at anordne bevisoptagelse, saaledes at det kan afklares, om den beslutning, som var genstand for den sag, der begaeres genoptaget, er en nullitet (begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse, punkt 2.2).

8 Kommissionen har anfoert, at den foerste betingelse, der i henhold til artikel 41 i statutten for Domstolen skal vaere opfyldt, for at en begaering om ekstraordinaer genoptagelse kan tages til foelge, er, at den er baseret paa en faktisk omstaendighed, der inden dommens afsigelse var ukendt for Retten og for den part, der begaerer sagen genoptaget.

9 Kommissionen har i denne forbindelse anfoert, at DSM har haft kendskab til de paastaaede aendringer i beslutningen siden den 30. maj 1986, hvor den blev meddelt selskabet. Der kan saaledes ikke vaere tale om en faktisk omstaendighed, som er kommet frem efter afsigelsen af dommen af 17. december 1991.

10 Endvidere har Kommissionen anfoert, at PVC-dommen heller ikke kan anses for en ny faktisk omstaendighed, idet denne dom alene fastslaar den juridiske raekkevidde af Kommissionens befuldmaegtigedes erklaeringer under retsmoedet den 10. december 1991 i den da for Retten verserende sag, men ikke derudover indeholder konstateringer med hensyn til disse erklaeringers materielle rigtighed (PVC-dommen, praemis 92). Foelgelig er det ganske udelukket at anse denne dom for en ny omstaendighed, der kan foere til ekstraordinaer genoptagelse af den med dommen af 17. december 1991 afsluttede sag, saaledes som Retten fastslog i kendelse af 26. marts 1992 (sag T-4/89 REV., BASF mod Kommissionen, Sml. II, s. 1591, praemis 12).

11 Kommissionen har tilfoejet, at som Retten fastslog i samme kendelse (praemis 14), kunne DSM paa grundlag af de ovennaevnte erklaeringer fra Kommissionens befuldmaegtigede have anmodet om genaabning af den mundtlige forhandling, foer dommen blev afsagt.

12 Endelig har Kommissionen anfoert, at DSM' s skrivelse til Kommissionen af 5. maj 1992 ikke kan paaberaabes til stoette for ekstraordinaer genoptagelse af en sag, der er afsluttet med en retskraftig dom, idet det i saa fald ville vaere muligt at begaere en sag ekstraordinaert genoptaget, blot vedkommende rettede skriftlig henvendelse til Kommissionen med en raekke anmodninger og krav og derefter indgav begaering til Retten om ekstraordinaer genoptagelse, hvis henvendelsen ikke straks blev imoedekommet.

Rettens bemaerkninger

13 Spoergsmaalet om, hvorvidt den foreliggende begaering skal tages til foelge, maa afgoeres i henhold til artikel 41, stk. 1, i statutten for Domstolen, der ifoelge statuttens artikel 46, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse paa rettergangsmaaden ved Retten. Artikel 41, stk. 1, har foelgende ordlyd:

"En paadoemt sag kan kun begaeres genoptaget af Domstolen, hvis der fremkommer en faktisk omstaendighed af afgoerende betydning, der inden dommens afsigelse var ukendt for Domstolen og for den part, der begaerer sagen genoptaget."

14 Det fremgaar af denne bestemmelse, at genoptagelse ikke er en appelmulighed, men et ekstraordinaert retsmiddel, som giver mulighed for at anfaegte en endelig doms retskraft paa grund af de faktiske konstateringer, som den doemmende myndighed har baseret sig paa. Genoptagelse forudsaetter, at der er fremkommet omstaendigheder af faktisk art, som ligger foer dommens afsigelse, og som indtil da var ukendt for den retsinstans, som har afsagt dommen, samt for den part, der begaerer genoptagelse, og som, saafremt retsinstansen kunne have taget dem i betragtning, ville kunne have foert til en anden afgoerelse af tvisten (jf. senest Domstolens kendelse af 25.2.1992, sag C-185/90 P-REV., Gill mod Kommissionen, Sml. I, s. 993, og Rettens kendelse af 26.3.1992, sag T-4/89 REV., BASF mod Kommissionen, a.st.).

15 Det bemaerkes, at det spoergsmaal, Retten skal tage stilling til, er, om DSM har godtgjort, at selskabet foerst fik kendskab til de faktiske omstaendigheder, der er naevnt i punkt 2.3 i begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse og ovenfor i praemis 6, efter afsigelsen af dommen af 17. december 1991.

16 Endvidere bemaerkes, at DSM mener at have foert bevis for den "nye omstaendighed", som selskabet paaberaaber sig til stoette for begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse, ved faktiske omstaendigheder og indicier af forskellig karakter, som er indtruffet og kommet frem paa forskellige tidspunkter (jf. ovenfor, praemis 5). Det maa derfor undersoeges, om DSM blandt disse faktiske omstaendigheder og indicier havde kendskab til de faktiske omstaendigheder, der er naevnt ovenfor i praemis 6, inden afsigelsen af dommen af 17. december 1991.

17 Hvad angaar de aendringer og tilfoejelser af typografisk karakter, som paastaas at vaere foretaget i den beslutning, der er meddelt DSM ° og som selskabet i begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse i overensstemmelse med PVC-dommen har betegnet som "saerlig grove og aabenbare" ° bemaerkes, at de typografiske forskelle, som DSM har paapeget, fremgik af den beslutning, som blev meddelt selskabet den 30. maj 1986, og da der er tale om aabenbare forskelle, fik selskabet saaledes kendskab hertil paa meddelelsestidspunktet. Det samme gaelder med hensyn til det forhold, at siderne ikke var fortloebende nummererede, at der paa omslaget til beslutningen var anfoert "udkast til beslutning af 23. maj 1986", og at der forloeb lang tid mellem det tidspunkt, hvor beslutningen blev vedtaget ° DSM angiver nu, at beslutningen blev vedtaget den 23. april 1986, mens selskabet i staevningen nedlagde paastand om annullation af beslutningen af 23. maj 1986 ° og det tidspunkt, hvor den blev meddelt, den 30. maj 1986.

18 Det maa endvidere understreges, at det under retsmoedet den 10. december 1991 i PVC-sagerne blev afklaret, hvilken raekkevidde de af DSM anfoerte aendringer og tilfoejelser havde. Kommissionens befuldmaegtigede oplyste saaledes i retsmoedet, at den fremgangsmaade, der var anvendt i PVC-sagerne, var udtryk for en fast praksis. DSM deltog i retsmoedet og var repraesenteret af den samme advokat, som i den sag, der foerte til dommen af 17. december 1991. DSM kunne derfor inden domsafsigelsen have fremsat en begaering om genaabning af den mundtlige forhandling under henvisning til de faktiske omstaendigheder, der er naevnt ovenfor i praemis 6. Ganske vist havde DSM i modsaetning til sagsoegerne i sagerne T-9/89 ° T-15/89 (jf. domme af 10.3.1992, sag T-9/89, Huels mod Kommissionen, Sml. II, s. 499, praemis 382-385, sag T-10/89, Hoechst mod Kommissionen, Sml. II, s. 629, praemis 372-375, sag T-11/89, Shell mod Kommissionen, Sml. II, s. 757, praemis 372, 373 og 374, sag T-12/89, Solvay mod Kommissionen, Sml. II, s. 907, praemis 345, 346 og 347, sag T-13/89, ICI mod Kommissionen, Sml. II, s. 1021, praemis 399, 400 og 401, sag T-14/89, Montedipe mod Kommissionen, Sml. II, s. 1155, praemis 389, 390 og 391, og sag T-15/89, Linz mod Kommissionen, Sml. II, s. 1275, praemis 393, 394 og 395) ikke kendskab til den retlige vurdering af PVC-beslutningen, som Retten foretog i dommen af 27. februar 1992. Dette aendrer imidlertid paa ingen maade ved, at DSM havde kendskab til de omhandlede omstaendigheder foer domsafsigelsen (jf. Domstolens dom af 19.3.1991, sag C-403/85 REV., Ferrandi mod Kommissionen, Sml. I, s. 1215, praemis 13).

19 De aendringer og tilfoejelser, som DSM har paaberaabt sig, og deres raekkevidde synes saaledes at have vaeret tilstraekkeligt aabenbare til, at selskabet ved laesningen af den meddelte beslutning og i hvert fald ved retsmoedet i PVC-sagerne den 10. december 1991 fik kendskab til de faktiske omstaendigheder, som er naevnt i praemis 6. Disse faktiske omstaendigheder kan saaledes ikke anses for omstaendigheder, som var ukendte for DSM inden afsigelsen af dommen af 17. december 1991, jf. artikel 41, stk. 1, i statutten for Domstolen, og de kan derfor ikke danne grundlag for en ekstraordinaer genoptagelse af den ved dommen afgjorte sag.

20 Endvidere bemaerkes, at PVC-dommen, DSM' s skrivelse til Kommissionen af 5. maj 1992 og det forhold, at skrivelsen ikke blev besvaret, er uden betydning. DSM har saaledes ikke gennem disse forhold faaet kendskab til omstaendigheder, som indtil da var ukendte for selskabet.

21 De af DSM i begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse paaberaabte omstaendigheder findes herefter, hverken individuelt eller set under ét, at udgoere en ny omstaendighed i henhold til artikel 41 i statutten for Domstolen, og begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse tages derfor ikke til foelge.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

22 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da DSM har tabt sagen, og Kommissionen har paastaaet selskabet tilpligtet at betale sagens omkostninger, doemmes det til at betale disse.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Foerste Afdeling)

1) Begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse tages ikke til foelge.

2) DSM NV betaler sagens omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 4. november 1992.