Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer - ret til indrejse og ophold for statsborgere fra medlemsstaterne - direktiv 90/364 og 90/365 - betingelser om økonomiske midler - forlangte beløb - forpligtelse til at fastsætte de samme beløb for personerne omfattet af de to direktiver - foreligger ikke - medlemsstaternes skøn - national ordning, der kræver en større indtægt af familiemedlemmer til personer, der er omfattet af direktiv 90/364 - tilladt

(Rådets direktiv 90/364 og 90/365)

2. Fri bevægelighed for personer - ret til indrejse og ophold for statsborgere fra medlemsstaterne - direktiv 90/364 og 90/365 - betingelser for udstedelse af opholdstilladelse - bevis for at betingelserne er opfyldt - de nationale myndigheders skønsbeføjelser for så vidt angår det hertil krævede bevis - begrænsninger - national ordning, der begrænser bevisermidlerne og afviser dokumenter, der ikke er udstedt af en offentlig myndighed - ulovlig

(Rådets direktiv 90/364 og 90/365)

3. Fri bevægelighed for personer - ret til indrejse og ophold for statsborgere fra medlemsstaterne - direktiv 93/96 - betingelser for udstedelse af opholdstilladelse - national ordning, der stiller betingelse om, at studerende, der er statsborgere i andre medlemsstater, råder over midler, der udgør et bestemt beløb, og godtgør dette ved hjælp af særlige dokumenter - ulovlig

(Rådets direktiv 93/96)

Sammendrag

1. Selv om direktiv 90/364 om opholdsret og direktiv 90/365 om opholdsret for lønmodtagere og selvstændige, der er ophørt med erhvervsaktivitet, er affattet på samme måde med hensyn til de midler, der kræves af de personer, der er omfattet af de to direktiver, følger det under disse omstændigheder ikke heraf, at medlemsstaterne er forpligtet til at fastsætte de samme beløb i begge tilfælde. Medlemsstaterne har nemlig en vis margin på dette område. Imidlertid er den omstændighed, at en medlemsstat fastsætter en gunstigere ordning for familiemedlemmer til personer, der har udøvet erhvervsaktivitet, end for familiemedlemmer til personer, der er omfattet af direktiv 90/364, ikke i sig selv et bevis for, at det større beløb, der forlanges af de sidstnævnte, ligger uden for medlemsstaternes margin.

( jf. præmis 25 og 26 )

2. Selv om direktiv 90/364 om opholdsret og direktiv 90/365 om opholdsret for lønmodtagere og selvstændige, der er ophørt med erhvervsaktivitet, opstiller de materielle betingelser, navnlig med hensyn til sygeforsikring og midler, for udstedelse af opholdstilladelse, behandler de ikke udtrykkeligt spørgsmålet om, på hvilken måde de personer, som er omfattet af direktiverne, skal godtgøre, at de opfylder betingelserne. Medlemsstaterne er imidlertid forpligtet til at udøve deres kompetence på dette område under iagttagelse af såvel de grundrettigheder, som er sikret ved traktaten, som den effektive virkning af direktivbestemmelser, der indebærer foranstaltninger med henblik på indbyrdes at fjerne hindringerne for den frie bevægelighed for personer. Desuden bør medlemsstaterne gøre brug af de forskellige muligheder, andre fællesskabsretlige regler frembyder, navnlig med hensyn til bevisførelsen, ved at der på de pågældendes begæring af nationale socialsikringsinstitutioner udstedes attester om, at de er dækket af en bestemt social sikringsordning og om størrelsen af pensioner og renter, som udbetales af disse institutioner. Heraf følger, at en medlemsstat ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til direktiv 90/364 og 90/365, hvis den sætter grænser for, hvilke beviser der kan fremlægges, og hvis den navnlig har fastsat, at bestemte dokumenter skal udstedes eller påtegnes af en myndighed i en anden medlemsstat.

( jf. præmis 34-37 og 48 samt domskonkl. 1 )

3. Det fremgår af ordlyden af artikel 1 i direktiv 93/96 om opholdsret for studerende, at der mellem de betingelser, der skal opfyldes for at få opholdsret, ikke findes nogen betingelse om, at den pågældende skal råde over midler, der udgør et bestemt beløb, og at dette desuden skal godtgøres ved hjælp af særlige dokumenter. Der er kun tale om en erklæring eller en anden tilsvarende måde, hvorpå den studerende kan forsikre den ansvarlige nationale myndighed om, at han både til sig selv og i givet fald til sin ægtefælle og sine børn, som forsørges af ham, råder over sådanne midler, at de under opholdet ikke vil falde værtsmedlemsstatens sociale system til byrde.

Heraf følger, at medlemsstaten ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til direktivet, hvis den kræver, at studerende, der er statsborgere i andre medlemsstater, og som anmoder om opholdsret i medlemsstaten for sig selv og deres familiemedlemmer i henhold til dette direktiv, for det første skal forsikre de nationale myndigheder om, at de råder over midler, der udgør et bestemt beløb, og hvis den for det andet - med hensyn til den måde, hvorpå dette skal ske - ikke klart giver den studerende valget mellem en erklæring eller anden tilsvarende måde, og endelig, hvis den ikke tillader den studerende at anvende en erklæring, når den pågældende ledsages af sine familiemedlemmer.

( jf. præmis 44, 46 og 48 samt domskonkl. 1 )