Sagsøgt:  Den Franske Republik (ved G. de Bergues og J.-S. 
Pilczer, som befuldmægtigede)  
Intervenienter til støtte for den sagsøgte:  Kongeriget Spanien (ved N. 
Díaz Abad, som befuldmægtiget) og Ungarn (ved M.Z. Fehér, K. 
Szíjjártó, K. Molnár og A. Szilágyi, som befuldmægtigede)  
Sagens genstand  
Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 12 i Europa-Parlamentets 
og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser 
til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EFT L 108, s. 
21) — gebyrer og afgifter, der finder anvendelse på virksom ­
heder med generelle tilladelser — foreneligheden af en national 
lovgivning, hvorved der indføres et yderligere gebyr, som 
pålægges udbydere af elektroniske kommunikationstjenester  
Konklusion  
1) Den Franske Republik frifindes.  
2) Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.  
3) Kongeriget Spanien og Ungarn bærer deres egne omkostninger.  
( 1 ) EUT C 355 af 3.12.2011.  
Domstolens dom (Første Afdeling) af 30. maj 2013 — Dirk 
Frederik Asbeek Brusse og Katarina de Man Garabito mod 
Jahani BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra 
Gerechtshof te Amsterdam — Nederlandene)  
(Sag C-488/11)  ( 1 ) 
(Direktiv 93/13/EØF — urimelige kontraktvilkår i forbruger ­
aftaler — boliglejekontrakt, der er indgået mellem en 
erhvervsmæssig udlejer og en lejer, der handler i privat 
øjemed — en national retsinstans’ undersøgelse ex officio 
af, om et kontraktvilkår er urimeligt — bødevilkår — 
erklæring om ugyldighed af et vilkår)  
(2013/C 225/15)  
Processprog: nederlandsk  
Den forelæggende ret  
Gerechtshof te Amsterdam  
Parter i hovedsagen  
Sagsøgere:  Dirk Frederik Asbeek Brusse og Katarina de Man 
Garabito  
Sagsøgt:  Jahani BV  Sagens genstand  
Anmodning om præjudiciel afgørelse — Gerechtshof te 
Amsterdam — fortolkning af artikel 6 i Rådets direktiv 
93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i 
forbrugeraftaler (EFT L 95 s. 29) — lejekontrakt mellem en 
erhvervsmæssig udlejer og en lejer, der handler som privat ­
person — spørgsmålet, om udlejer kan anses for sælger eller 
leverandør af tjenesteydelser — grundlæggende retsprincipper  
Konklusion  
1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige 
kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at med 
forbehold for kontraktvilkår, som afspejler love eller bindende 
administrative bestemmelser, der er fastsat i national ret, hvilket 
det tilkommer den nationale ret at efterprøve, finder det anvendelse 
på en kontrakt om leje af bolig, der indgås mellem en udlejer, der 
handler som led i sit erhverv, og en lejer, der ikke handler som led 
i sit erhverv.  
2) Direktiv 93/13 skal fortolkes således, at  
— når en national retsinstans, for hvilken en erhvervsdrivende har 
anlagt et søgsmål mod en forbruger, der vedrører opfyldelsen 
af en kontrakt, i henhold til de nationale procesregler er beføjet 
til ex officio at foretage en undersøgelse af, om hvorvidt et 
kontraktvilkår, som påstanden er støttet på, er i strid med 
nationale ordre public-regler, skal den på samme måde, når 
den har fastslået, at det pågældende kontraktvilkår falder 
inden for direktivets anvendelsesområde, ex officio og på 
baggrund af de kriterier, der er fastsat i det pågældende 
direktiv, foretage en bedømmelse af, om dette vilkår eventuelt 
er urimeligt  
— når en national retsinstans i henhold til de nationale proces ­
regler er beføjet til ex officio at erklære et kontraktvilkår, der er 
i strid med den offentlige orden eller en ufravigelig lovbestem ­
melse, hvis rækkevidde begrunder en sådan sanktion, for ugyl ­
digt, skal den efter at have givet parterne mulighed for en 
kontradiktorisk behandling i princippet ex officio erklære et 
kontraktvilkår, som den på grundlag af de kriterier, der er 
fastsat i det pågældende direktiv, har fastslået er urimeligt, 
for ugyldigt.  
3) Artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at 
bestemmelsen ikke, når en national retsinstans har fastslået, at 
et bødevilkår i en aftale, der er indgået mellem en forbruger og 
en erhvervsdrivende, er urimeligt, giver retsinstansen mulighed for 
at begrænse sig til, som det tillades i henhold til den nationale ret, 
at nedsætte den bøde, som i henhold til vilkåret pålægges forbru ­
geren, men pålægger retsinstans slet og ret at afvise at anvende det 
pågældende vilkår over for forbrugeren.  
( 1 ) EUT C 13 af 14.1.2012.DA C 225/10 Den Europæiske Unions Tidende 3.8.2013