ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 175/46

Sag anlagt den 7. marts 2014 — ANKO mod Kommissionen

(Sag T-155/14)

2014/C 175/64

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Athen, Grækenland) (ved advokat V. Christianos)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at det samlede beløb på 325 823,16 EUR, som Kommissionen har gjort krav på som ikke-støtteberettigede udgifter, og som allerede er blevet betalt til sagsøgeren for projektet PERSONA, samt det samlede beløb på 280 747,45 EUR, som Kommissionen har gjort krav på som ikke støtteberettigede udgifter, og som allerede er blevet betalt for projektet TERREGOV, udgør støtteberettigede udgifter.

— Det fastslås, at beløbet på 6 752,74 EUR udgør støtteberettigede udgifter, som ANKO har afholdt inden for rammerne af projektet PERSONA, og at Kommissionen som en konsekvens heraf skal betale beløbet til ANKO.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Dette søgsmål vedrører Kommissionens ansvar i henhold til artikel 272 TEUF for kontrakt a) nr. 045 459 og kontrakt b) nr. 507 749, der har til formål at gennemføre projekt a) PERSONA og projekt b) TERREGOV.

Sagsøgeren har nærmere bestemt gjort gældende, at selv om denne har opfyldt sine kontraktmæssige forpligtelser, har Kommissionen i strid med de nævnte kontrakter, med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, med princippet om forbud mod misbrug af rettigheder og med proportionalitetsprincippet fremsat krav om tilbagebetaling af de beløb, der blev betalt til ANKO, for så vidt som de er ikke-støtteberettigede udgifter. Af denne grund har sagsøgeren for det første gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat sine kontraktmæssige forpligtelser over for ANKO ved at afvise, at samtlige de beløb, der er betalt til sagsøgeren for projekterne PERSONA og TERREGOV, er støtteberettigede og ved at gøre krav på beløbene som følge af, at de er uretmæssigt udbetalt. For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at tilbagesøgningen af samtlige beløb er disproportional og uberettiget.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 175/47

Sag anlagt den 7. marts 2014 — ANKO mod Kommissionen og REA

(Sag T-165/14)

2014/C 175/65

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Athen, Grækenland) (ved advokat V. Christianos)

Sagsøgte: Europa-Kommissionen og Forvaltningsorganet for Forskning (REA)

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at den suspension, der blev iværksat og fastholdt af REA i henhold til beføjelser delegeret fra Kommissionen, i forhold til det beløb, som Kommissionen fortsat skylder sagsøgeren for dennes deltagelse i projektet »Emergency Support System« (ESS), udgør en tilsidesættelse af sidstnævntes kontraktmæssige forpligtelser.

— Det fastslås, at det beløb på 125 253,82 EUR, som Kommissionen fortsat ikke ønsker at betale for sagsøgerens deltagelse i ESS-projektet, svarer til støtteberettigede omkostninger, som Kommissionen som en konsekvens heraf skal betale til ANKO.

— Det fastslås, at det samlede beløb på 216 172,68 EUR, som Kommissionen allerede har betalt til sagsøgeren for dennes deltagelse i ESS-projektet, svarer til støtteberettigede omkostninger.

— REA og Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Dette søgsmål vedrører REA’s og Kommissionens ansvar i henhold til artikel 272 TEUF for kontrakt nr. 217 951, der har til formål at gennemføre ESS-projektet.

Sagsøgeren har nærmere bestemt anført, at REA i henhold til beføjelser delegeret fra Kommissionen har suspenderet betalingen til ANKO uden at være berettiget dertil og i strid med ESS-projektets kontrakt. Sagsøgeren har ligeledes anført, at Kommissionen ved at søge at anvende »ekstrapoleringsmetoden« uden retligt grundlag og i strid med både kontrakten og med gældende ret har anfægtet, at i det væsentlige samtlige de af ANKO til ESS-projektet afholdte udgifter er støtteberettigede.
—

Tilsidesættelse som følge af en urigtig retlig subsumption af de faktiske omstændigheder og beviserne, hvorfor den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, idet det lægges til grund, at betingelserne for at fastslå, at sagsøgerens foranstaltninger er i overensstemmelse med kriteriet om den private investor, ikke var opfyldt, og det ikke var godtgjort, at investeringsprojektet ville være blevet gennemført af en privat investor — med den konsekvens, at investeringerne i lufthavnen Gdynia-Kosakowo blev anset for retsstridig statsstøtte.
—

Det fastslås, at Kommissionen er ifaldet ansvar uden for kontrakt, og Kommissionen pålægges at betale sagsøgeren et beløb på 1 mio. EUR som erstatning for tabet af muligheden for at vinde udbuddet, for tab af referencer og for ikke-økonomiske tab.
2.

Det andet anbringende vedrører et manglende svar på appellantens argumenter om, at den omstændighed, at der ikke foreligger forældelse i det tilfælde, hvor ansættelsesmyndigheden er i stand til at godtgøre, at han forsætligt har vildledt administrationen med henblik på at opnå udbetaling af det omhandlede beløb, er uforholdsmæssig.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 212/34

Sag anlagt den 15. april 2014 — Kommissionen mod McCarron Poultry

(Sag T-226/14)

2014/C 212/44

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved advokat R. Van der Hout og L. Cappelletti og F. Moro, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: McCarron Poultry Ltd (Killacorn Emyvale, Irland)

Sagsøgerens påstande

— Sagsøgte tilpligtes at betale Europa-Kommissionen et beløb på 9 76 663,34 EUR, svarende til hovedstolen på 9 00 662,25 EUR og et beløb på 76 001,09 EUR som morarenter beregnet efter en rentesats på 2,50 % for perioden mellem den 1. december 2010 og den 15. april 2014.

— Sagsøgte tilpligtes at betale Europa-Kommissionen 61,690 EUR pr. dag svarende til renter fra den 16. april 2014 indtil datoen for gældens fulde indfrielse.

— Sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det foreliggende søgsmål er indgivet i henhold til artikel 272 TEUF med påstand om, at Retten tilpligter sagsøgte at tilbagebetale Europa-Kommissionen hovedstolen på 9 00 662,25 EUR med renter i forbindelse med kontrakt nr. NNE5/1999/20229 vedrørende Fællesskabets aktioner inden for særprogrammet for forskning, teknologisk udvikling og demonstration benævnt »Energi, miljø og varig udvikling — Del B: Energi«.

Til støtte for sit søgsmål har Europa-Kommissionen fremsat et enkelt anbringende: Kommissionen har gjort gældende, at sagsøgte har brudt sine kontraktuelle forpligtelser, da sagsøgte ikke har tilbagebetalt Kommissionen et beløb svarende til forskellen mellem det finansielle tilskud, som Unionen skulle yde sagsøgte, og det samlede beløb af forudbetalte tilskud, som sagsøgte allerede havde modtaget. Det finansielle tilskud, der skulle ydes sagsøgte, er mindre end det samlede beløb, som Kommissionen har udbetalt gennem forudbetalingerne. Kommissionen har således gjort gældende, at sagsøgte i henhold til kontrakten er forpligtet til at betale det skyldige beløb.
1.

Det første anbringende vedrører de retlige fejl, der er begået af Personaleretten, for så vidt angår fortolkningen af artikel 8, stk. 1, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, idet Personaleretten fandt, at udtrykket »enhver senere fornyelse« skulle fortolkes som omhandlende enhver fremgangsmåde, hvorefter en midlertidigt ansat i henhold til artikel 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, ved udløbet af den pågældendes ansættelse på bestemt tid alene kan fortsætte sit ansættelsesforhold hos denne arbejdsgiver som ansat for en bestemt tid, endog selv om denne forlængelse knyttes til et forhøjet løntrin eller en udvikling i de funktioner, der udøves.
3.

Det tredje anbringende om, at de anfægtede afgørelser er ubegrundede, og at den administrative afgift, som er pålagt sagsøgeren, er uforholdsmæssig. — De anfægtede afgørelser er for så vidt angår realiteten forkerte. Sagsøgeren var berettiget til at opnå en gebyrnedsættelse i henhold til forordning (EF) 340/2008. Sagsøgtes faktura angående administrationsafgiften er ikke berettiget, idet administrationsafgiften er blevet pålagt sagsøgeren på baggrund af en forkert procedure. Administrationsafgiften savner et passende retsgrundlag og er uforholdsmæssig.
3.

Det tredje anbringende om, at de anfægtede afgørelser er ubegrundede, og at den administrative afgift, som er pålagt sagsøgeren, er uforholdsmæssig — De anfægtede afgørelser er for så vidt angår realiteten forkerte. Sagsøgeren var berettiget til at opnå en gebyrnedsættelse i henhold til forordning (EF) 340/2008. Sagsøgtes faktura på administrationsafgiften er ikke berettiget, idet administrationsafgiften er blevet pålagt sagsøgeren på baggrund af en forkert procedure. Administrationsafgiften savner et passende retsgrundlag og er uforholdsmæssigt.
—

Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF på grund af den grundløse antagelse, at Gmina Kosakowo under tilsidesættelse af denne bestemmelse har ydet offentlig støtte, selv om denne enheds overtagelse af kapitalandelene i selskabet Port Lotniczy Gdynia-Kosakowo sp. z o.o. udgjorde modregning i forhold til en transaktion inden for rammerne af en aftale om forpagtning af jord og grundstykker. Derudover har Europa-Kommissionen anvendt kriteriet om den private investor fejlagtigt.
—

Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsøgeren et samlet beløb på 1 00 000 EUR i erstatning for ethvert tab, han måtte have lidt.
—

Sagsøgerne har i denne forbindelse gjort gældende, at den anfægtede retsakt er vedtaget for at afhjælpe visse uregelmæssigheder, som er konstateret i gennemførelsen af visse bestemmelser i den fælles fiskeripolitik. Retsakten indeholder imidlertid ingen angivelser vedrørende disse uregelmæssigheder, hvorfor det ikke er muligt at forstå den logiske proces, der har fulgt til retsaktens vedtagelse. Denne ugyldighedsbegrundelse er så meget desto mere alvorlig i det de pågældende foranstaltninger tilsigter at afvige tidligere EU-retsakter.
2.

Det andet anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af Den Europæiske Unions forpligtelser ifølge TRIPs-aftalen (3) og et heraf følgende indgreb i retten til beskyttelse af fortrolige oplysninger. Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter Den Europæiske Unions internationale forpligtelser ifølge artikel 39, stk. 2, i TRIPS-aftalen, hvorefter medlemmerne sikrer, at fysiske og juridiske personer skal have mulighed for at forhindre, at oplysninger, der lovligt er under deres kontrol, uden deres samtykke og på en måde, der strider mod loyal erhvervspraksis, afsløres for eller erhverves eller udnyttes af andre, så længe de pågældende oplysninger a) er hemmelige i den forstand, at de ikke som en helhed eller i den nøjagtige sammensætning af deres komponenter er generelt kendte blandt eller umiddelbart tilgængelige for personer i de kredse, der normalt beskæftiger sig med den pågældende type oplysninger b) har en erhvervsmæssig værdi som følge af deres fortrolige karakter c) af den person, der lovligt kontrollerer oplysningerne, har været underkastet rimelige foranstaltninger til hemmeligholdelse under de foreliggende omstændigheder.
5.

Det femte anbringende er, at sagsøgte ved at forsinke aktindsigten ulovligt har undladt at give offentligheden mulighed for på et tidligt tidspunkt og reelt at deltage i udarbejdelsen, ændringen eller revisionen af de nationale overgangsplaner på et tidspunkt, hvor alle muligheder stadig er åbne, således som krævet i artikel 9 i forordning (EF) nr. 1367/2006.
4.

Det fjerde anbringende vedrører det forhold, at der foreligger en faktuel fejl, da Andriy Portnov, på tidspunktet for de anfægtede retsakters vedtagelse, ikke var under strafferetlig efterforskning i Ukraine med hensyn til de handlinger, som Rådet lægger ham til last.
3.

Tredje anbringende om, at (a) der er foretaget et åbenbart urigtigt skøn af, at der skulle være en forbindelse mellem sagsøgerens aktiver i EU og genstanden for den strafferetlige efterforskning i Tunesien, (b) der er foretaget et åbenbart urigtigt skøn, når det hævdes, at de dispositive dele af de anfægtede retsakter kan begrunde bibeholdelsen af sagsøgerens navn på listen over personer, hvis aktiver skal indefryses, og (c) der er foretaget et åbenbart urigtigt skøn af de faktiske omstændigheder, som sagsøgte angiver som begrundelse for de anfægtede retsakter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/26

Sag anlagt den 23. januar 2014 — USFSPEI mod Parlamentet og Rådet

(Sag T-75/14)

2014/C 194/34

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Union syndicale fédérale des services publics européens et internationaux (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne J.-N. Louis og D. de Abreu Caldas)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling og sagsøgeren gives medhold.

— Som følge heraf annulleres punkt 27, 32, 46, 64, b), 65, b) og 67, d) i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1023/2013 af 22. oktober 2013.

— Europa-Parlamentet og Rådet tilpligtes at betale USF et symbolsk beløb på én EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, der er lidt, samt sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort gældende, at nr. 27, 32, 46, 64, litra b), 65, litra b), og 67, litra d) i artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1023/2013 (1) er ulovlige, idet de navnlig ændrer artikel 5 (oprettelse af ansættelsesgruppen, SC), artikel 6 (afskaffelse af garantien for ækvivalens mellem karriereforløb), artikel 40, stk. 2 (begrænsning af tjenestefrihed af personlige årsager til 12 år), artikel 43, stk. 2 (tilkendegivelse af, om de nødvendige forudsætninger for at kunne varetage en stilling som administrator foreligger fra og med lønklasse AST 5 i stedet for AST), artikel 44, stk. 1 (nye betingelser for avancement til højere løntrin), artikel 51 (procedure for utilstrækkelig faglig indsats), artikel 52 (orlov i tjenestens interesse), artikel 77 (akkumulationssats for pensionen på 1,8 %) og artikel 9, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten (førtidspension uden nedsættelse af pensionen).

Til støtte for sin sag gør sagsøgeren gældende, at den overenskomst, som fagforeningerne og lovgiver nåede frem til omkring reformen i 2004, og navnlig omkring reformen af karriereforløbene, principperne om det lineære karriereforløb og om karriereækvivalens, er blevet tilsidesat.

Sagsøger gør ligeledes gældende, at artikel 27 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 21 i den Europæiske Socialpagt, princippet om erhvervede rettigheder, proportionalitetsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling, er blevet tilsidesat.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1023/2013 af 22.10.2013 om ændring af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (EUT L 287, s. 15).
—

Europa-Kommissionens afgørelse af 18. december 2013 om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF over for Forbundsrepublikken Tyskland vedrørende støtte til el fra vedvarende energikilder og reduceret EEG-afgift for energiintensive forbrugere, Statsstøtte SA.33.995 (2013/C) (ex 2013/NN) annulleres, for så vidt som den omfatter reduceret EEG-afgift for energiintensive forbrugere.
—

Sagsøgeren har herved gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 108, stk. 1, TEUF og retssikkerhedsprincippet, får så vidt som den har anvendt proceduren vedrørende ny støtte i henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 659/1999 i stedet for proceduren vedrørende eksisterende støtte i henhold til artikel 17 ff. i forordning nr. 659/1999 med henblik på at kontrollere sin foreløbige vurdering, hvorefter EEG udgjorde statsstøtte. Sagsøgeren har i den forbindelse navnlig gjort gældende, at Kommissionen med beslutning af 22. maj 2002 ikke kvalificerede EEG 2000 som statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, eftersom der ikke var tale om overførsel af statsmidler. Ændringerne af EEG 2000 til EEG 2012 var ikke væsentlige i forhold til Kommissionens beslutning af 22. maj 2002. Kommissionen kunne derfor have gjort en ændret retsopfattelse gældende inden for rammerne af en procedure i henhold til artikel 108, stk. 1, TEUF uden at belaste sagsøgeren.
—

Sagsøgerne har herved gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 108, stk. 1, TEUF og retssikkerhedsprincippet, får så vidt som den har anvendt proceduren vedrørende ny støtte i henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 659/1999 i stedet for proceduren vedrørende eksisterende støtte i henhold til artikel 17 ff. i forordning nr. 659/1999 med henblik på at kontrollere sin foreløbige vurdering, hvorefter EEG udgjorde statsstøtte. Sagsøgerne har i den forbindelse navnlig gjort gældende, at Kommissionen med beslutning af 22. maj 2002 ikke kvalificerede EEG 2000 som statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, eftersom der ikke var tale om overførsel af statsmidler. Ændringerne af EEG 2000 til EEG 2012 var ikke væsentlige i forhold til Kommissionens beslutning af 22. maj 2002. Kommissionen kunne derfor have gjort en ændret retsopfattelse gældende inden for rammerne af en procedure i henhold til artikel 108, stk. 1, TEUF uden at belaste sagsøgerne.
—

Kommissionens afgørelse om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende støtte til el fra vedvarende energikilder og fra grubegas i henhold til loven om forrang for vedvarende energi (EEG) og reduceret EEG-afgift for energiintensive forbrugere over for Forbundsrepublikken Tyskland — Statsstøtte SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) af 18. december 2013, offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende den 7. februar 2014, C 37, s. 73, annulleres i medfør af artikel 263, stk. 1, TEUF, for så vidt som Kommissionen kvalificerede den særlige godtgørelsesordning i EEG’s § § 40 og 41 som statsstøtte som omhandlet i artikel 107 TEUF.
—

Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at den særlige godtgørelsesordning ikke indebærer en selektiv begunstigelse for energiintensive forbrugere. For det første modtager forbrugerne ingen begunstigelse, som de ikke ville have modtaget under normale markedsvilkår, eftersom operatørerne af EEG-anlæg under normale markedsvilkår måtte afsætte deres el til markedspriser, og der ville ikke findes en EEG-afgift. For det andet gælder den særlige godtgørelsesordning for el-intensive forbrugere, der alene er berørt af risikoen for at miste international konkurrenceevne på grund af EEG-afgiften, uden undtagelse for alle brancher i produktionsindustrien.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen tilsidesatte artikel 1 TEU og artikel 15 TEUF samt artikel 298 TEUF, den grundlæggende ret til aktindsigt, artikel 6, stk. 1, TEU, sammenholdt med chartrets artikel 42 og artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1049/2001 ved ikke at behandle sagsøgerens genfremsatte begæring straks, og ved at forlænge fristen for besvarelsen af denne genfremsætte begæring i et tilfælde, som ikke var et undtagelsestilfælde. Kommissionen begik dermed magtfordrejning, og anvendte de relevante bestemmelser fejlagtigt, idet den med urette fremskød afgørelsen vedrørende sagsøgerens genfremsatte begæring.
—

Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at for så vidt som de anfægtede afgørelser og forordninger ikke anfører en begrundelse, krænker de sagsøgerens ret til forsvar. For det andet påvirker ulovligheden af de anfægtede afgørelser og forordninger den foreliggende sag, da det på den ene side vanskeliggør sagsøgerens mulighed for at forsvare sig, og på den anden side forringer Rettens evne til at undersøge lovligheden af de anfægtede afgørelser og forordninger. Heraf følger, at sagsøgerens ret til en effektiv domstolsprøvelse er tilsidesat. For det tredje blev sagsøgeren pålagt en uberettiget begrænsning i sin ejendomsret, for så vidt som sagsøgeren blev berøvet retten til forsvar, og eftersom Rettens evne til at undersøge lovligheden af de anfægtede afgørelser og forordninger, der relaterer sig til foranstaltningerne om indefrysning af midler — hvilke er »særligt undertrykkende« af karakter — undergraves.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 212/33

Sag anlagt den 27. marts 2014 — Hüpeden mod Rådet og Kommissionen

(Sag T-206/14)

2014/C 212/43

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Hüpeden & Co. (GmbH & Co.) KG (Hamburg, Tyskland) (ved Rechtsanwalt K. Landry)

Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— De sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren en skadeserstatning på 1 18 762,57 EUR tillagt renter med 8 % p.a. regnet fra datoen for dommens forkyndelse, eller det fastslås, at sagsøgte er forpligtet til at yde skadeserstatning.

— Rådet og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har nedlagt påstand om skadeserstatning som følge af vedtagelsen af forordning (EF) nr. 1355/2008 (1), der ved Domstolens dom af 22. marts 2012 i GLS-sagen (sag C-338/10) blev erklæret ugyldig.

Sagsøgeren har gjort gældende, at den antidumpingtold, som med urette blev opkrævet på grundlag af denne forordning, ganske vist blev tilbagebetalt af de nationale toldmyndigheder. Sagsøgeren har imidlertid lidt et økonomisk tab, eftersom selskabet som følge af tab af likviditet var tvunget til at gøre brug af yderligere bankkreditter, som blev forrentet på markedsvilkår, samt af kortfristede kreditter med fast rente. Sagsøgeren har således begæret erstatning af differencen mellem de renter, som selskabet har betalt på sine banklån, og de lavere renter, som det ville have betalt, såfremt der ikke var blevet opkrævet en antidumpingtold. Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at sagsøgte ved den retsstridige vedtagelse af forordning nr. 1355/2008 på tilstrækkeligt kvalificeret vis har tilsidesat deres pligt til at udvise omhu og princippet om god forvaltningsskik, hvilket har haft til følge, at sagsøgeren har lidt et tab, der ikke kan erstattes på anden vis, eftersom forrentning af forskelle i beløb til fordel for den afgiftspligtige regnet fra tidspunktet for betalingen ikke er foreskrevet i de relevante nationale bestemmelser vedrørende importafgifter.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1355/2008 af 18.12.2008 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer tilberedte eller konserverede citrusfrugter (mandariner osv.) med oprindelse i Folkerepublikken Kina og om endelig opkrævning af den midlertidige told (EUT L 350, s. 35).
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at der er begået en åbenbar vurderingsfejl med hensyn til, om en midlertidig tilbagetrækning af præferenceordningerne er tilstrækkelig i forhold til problemet med leveringen af råvarer, samt om der i henhold til ovennævnte forordnings artikel 19, stk. 1, litra d), foreligger forudsætninger for midlertidigt at trække de toldpræferenceordninger, der er indrømmet Indien, Pakistan og Etiopien, tilbage.