Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 16. juni 1994. - PEDRO MAGDALENA FERNANDEZ MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - APPEL - TJENESTEMAEND - UDLANDSTILLAEG - TJENESTEMANDEN MAA IKKE HAVE HAFT VARIG BOPAEL I DEN MEDLEMSSTAT, HVOR TJENESTESTEDET ER BELIGGENDE. - SAG C-452/93 P.



Samling af Afgørelser 1994 side I-04295



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Pedro Magdalena Fernández, spansk statsborger og tjenestemand ved Kommissionen, har anlagt sag ved Retten i Foerste Instans og derunder anfaegtet administrationens afgoerelse af 24. juli 1992 om at afslaa at tildele ham udlandstillaeg i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten").

Den paagaeldende bestemmelse fastsaetter som bekendt, at udlandstillaegget gives til den tjenestemand, "der ikke har eller har haft statsborgerskab i den stat, paa hvis omraade han goer tjeneste, og i den femaarsperiode, der udloeber 6 maaneder foer hans tiltraedelse af tjenesten, hverken har udoevet sit hovederhverv eller haft bopael paa en varig maade paa statens europaeiske omraade. Ved anvendelse af denne bestemmelse ses der bort fra de tilfaelde, hvor vedkommende har gjort tjeneste for en anden stat eller en international organisation".

2. Ved dom af 28. september 1993 (1) frifandt Retten sagsoegte, idet den udtalte, at de betingelser, som ydelse af udlandstillaeg er underlagt ° nemlig at tjenestemanden ikke paa varig maade maa have haft bopael eller udoevet sit hovederhverv i den medlemsstat, hvor tjenestestedet er beliggende ° ikke var opfyldt (praemis 24-30).

Saerligt forkastede Retten den argumentation, der byggede paa, at sagsoegeren havde tilbragt de foerste otte maaneder af referenceperioden i Spanien (2), idet den fandt, at denne omstaendighed var uden relevans, for saa vidt som "sagsoegeren efter det paagaeldende ophold fortsat havde bopael og arbejdede i Liège, som han tidligere havde gjort. Et saadant sporadisk og kortvarigt fravaer fra tjenestelandet kan ikke anses for tilstraekkeligt til, at sagsoegerens ophold i tjenestestaten mister sin karakter af varig bopael i henhold til ovennaevnte bestemmelse i vedtaegten ... Dette fravaer vedroerer udelukkende de foerste otte maaneder af referenceperioden og er saaledes ikke tilstraekkeligt til at anse sagsoegeren for at vaere ophoert med at have varig bopael i Belgien, hvor han har vaeret bosat siden 1965, naar sagsoegeren uden afbrydelse har opholdt sig i denne stat i hele resten af referenceperioden" (praemis 29).

3. Det er i al vaesentlighed til proevelse af dette udsagn i dommen, at Pedro Magdalena Fernández har ivaerksat appellen, idet han goer gaeldende, at Retten ikke har taget hensyn til de otte maaneders ophold i Spanien eller i det mindste har anlagt en urigtig vurdering af dette, da den bestemte den varige bopael, og saaledes har tilsidesat artikel 4, stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtaegten.

Kommissionen har over for dette anbringende rejst en formalitetsindsigelse, idet den goer gaeldende, at sagsoegeren saaledes anfaegter de faktiske omstaendigheder, som Retten har lagt til grund (3), hvilket er i strid med, hvad der er tilladt under en appelsag for Domstolen.

4. Denne indsigelse mener jeg dog ikke er berettiget. I grunden anfaegter sagsoegeren ikke, at han faktisk har haft bopael i Belgien i naesten hele referenceperioden, men kun den opfattelse, der fremgaar af Rettens dom, hvorefter perioden paa otte maaneder, som han tilbragte i Spanien, ikke er tilstraekkelig til, at man kan anse sagsoegeren for at vaere ophoert med at have (varig) bopael i Belgien, hvor han havde vaeret bosat siden 1965. Efter sagsoegerens opfattelse har Retten endog fundet det ufornoedent at undersoege, om og i hvilket omfang det paagaeldende ophold har medfoert, at sagsoegeren ophoerte med at have bopael i Belgien.

Anbringendet vedroerer saaledes ikke de faktiske forhold, som er lagt til grund, men derimod Rettens fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtaegten, for saa vidt som der deri henvises til begrebet "bopael paa en varig maade".

5. Med hensyn til realiteten drejer det sig derfor om at afgoere, om en midlertidig flytning af bopaelen i referenceperioden i sig selv medfoerer ret til udlandstillaeg, og naermere bestemt, om det er med rette, at Retten har fastslaaet, at den periode, der er tilbragt uden for tjenestemandens tjenesteland, ikke kan anses for at bevirke, at hans varige bopael i henhold til den relevante bestemmelse i vedtaegten ophoerte med at vaere i Belgien.

Naar dette er sagt, skal det foerst og fremmest bemaerkes, at ifoelge fast retspraksis er "formaalet med at yde udlandstillaeg ... at opveje de saerlige byrder og ulemper, som ansaettelsen ved Faellesskaberne indebaerer for de tjenestemaend, der af denne grund maa skifte bopael fra deres hjemland til tjenestelandet og integrere sig i nye omgivelser. Det bemaerkes endvidere, at spoergsmaalet om, hvorvidt en tjenestemands situation falder ind under begrebet udlaendighed, ligeledes afhaenger af hans personlige forhold, dvs. det omfang, i hvilket han er integreret i sine nye omgivelser, f.eks. i form af, at han har haft bopael paa varig maade eller udoevet sit hovederhverv det paagaeldende sted" (4).

6. Imidlertid er det klart ud fra ordlyden af artikel 4, stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtaegten og formaalet med udlandstillaegget, saaledes som dette er naermere fastlagt gennem den ovennaevnte retspraksis, at tjenestemandens eller en anden ansats (varige) bopael forud for hans tiltraedelse af tjenesten udgoer et grundlaeggende kriterium for, om der skal anerkendes en ret til udlandstillaeg.

Faktisk definerer den paagaeldende bestemmelse i vedtaegten ikke begrebet varig bopael, idet den i stedet blot henviser til det sted, hvor tjenestemanden har "haft bopael" "paa en varig maade". Det fremgaar imidlertid af Domstolens faste praksis, selv om denne er dannet inden for andre omraader af faellesskabsretten, at den varige bopael skal forstaas som "det sted, hvor den paagaeldende har oprettet det varige midtpunkt for sine interesser" (5), og at der ved undersoegelsen heraf skal tages hensyn til alle faktisk omstaendigheder, som er afgoerende for bopaelen (6).

7. Retten har imidlertid fastslaaet, at sagsoegeren i referenceperioden ° bortset fra de otte maaneder, han tilbragte i Spanien ° havde bopael i Belgien, og dette bestrides ikke af sagsoegeren. Under disse omstaendigheder kan ° i modsaetning til hvad sagsoegeren tilsyneladende haevder ° det forhold, at sagsoegeren i loebet af referenceperioden var fysisk fravaerende (i otte maaneder) fra tjenestestedet, ikke anses for at bevirke, at sagsoegeren dermed ° automatisk ° ophoerte med at have (varig) bopael i Belgien, hvor han havde vaeret bosat siden 1965, og at der alene af den grund blev ydet udlandstillaeg (7).

Det er derimod rigtigt, at det under alle omstaendigheder skal undersoeges, om en saadan midlertidig flytning af bopaelen i lyset af den ovenfor anfoerte retspraksis kan medfoere, at den paagaeldende kan anses for at have flyttet det varige midtpunkt for sine interesser til en anden stat.

8. I den forbindelse bemaerkes, at Retten er naaet frem til, at opholdet i Spanien ikke kunne anses for tilstraekkeligt til, "at sagsoegerens ophold i tjenestestaten mistede sin karakter af varig bopael" (dommens praemis 29). Jeg maa tilslutte mig denne konklusion, idet Retten har fastslaaet, at sagsoegeren "kun tog midlertidigt til Spanien" og siden igen bosatte sig og arbejdede i Belgien. I betragtning af fortolkningen af begrebet varig bopael kan et fravaer fra Belgiens territorium paa otte maaneder da heller ikke uden fuldstaendig at aendre betydningen af og formaalet med artikel 4, stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtaegten anses for at indebaere, at sagsoegeren har flyttet det varige midtpunkt for sine interesser til Spanien.

Det paagaeldende anbringende boer derfor forkastes, idet Rettens fortolkning i det foreliggende tilfaelde ikke bygger paa nogen urigtig retsopfattelse.

9. Paa baggrund af ovenstaaende skal jeg derfor foreslaa Domstolen at forkaste den af Pedro Magdalena Fernández ivaerksatte appel.

Med hensyn til sagsomkostningerne skal jeg foreslaa, at sagsoegeren tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger, herunder sagsoegtes omkostninger i forbindelse med appelsagen.

(*) Originalsprog: italiensk.

(1) ° Sag T-90/92, Magdalena Fernández mod Kommissionen, Sml. II, s. 971.

(2) ° Retten fastslog naermere bestemt, at sagsoegeren faktisk havde bopael i Belgien fra 1965 til 1.5.1986, undtagen i perioden mellem den 1.10.1980 og den 28.6.1981, hvor han midlertidigt vendte tilbage til Spanien, hvilket fremgaar af en attest udstedt af det spanske konsulat. Da referenceperioden i det foreliggende tilfaelde loeb fra den 1.11.1980 til den 30.10.1985, foelger det, at sagsoegeren ikke havde bopael i Belgien i de foerste otte maaneder af denne periode (jf. dommens praemis 28).

(3) ° Jf. dommens praemis 28.

(4) ° Dom af 10.10.1989, sag 201/88, Atala Palmerini mod Kommissionen, Sml. s. 3109, praemis 9. Jf. endvidere fra den seneste praksis dom af 8.4.1992, sag T-18/91, Costacurta Gelabert mod Kommissionen, Sml. II, s. 1655, praemis 42, og af 30.3.1993, sag T-4/92, Vardakas mod Kommissionen, Sml. II, s. 357, praemis 39.

(5) ° Jf. fra den seneste praksis dom af 23.4.1991, sag C-297/89, Ryborg, Sml. I, s. 1943, praemis 19, og af 10.7.1992, sag T-63/91, Benzler mod Kommissionen, Sml. II, s. 2095, praemis 25.

(6) ° Jf. dom af 14.7.1988, sag 284/87, Schaeflein mod Kommissionen, Sml. s. 4475, praemis 10.

(7) ° Jf. vedroerende dette dom af 9.10.1984, sag 188/83, Witte mod Parlamentet, Sml. s. 3465, praemis 9-12.