ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Er det en betingelse for, at et anbringende, hvorved den i artikel 34, nr. 3, i forordning nr. 44/2201 omhandlede grund til at nægte anerkendelse påberåbes, kan tages til følge, at (i) den afgørelse, som er truffet i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, er blevet retskraftig; (ii) den afgørelse, som er truffet i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, er truffet før fremsættelsen af begæringen om, at retsafgørelsen erklæres eksigibel, henholdsvis før retsafgørelsen erklæres eksigibel?
1)

Skal artikel 71, stk. 2, litra b), andet afsnit, i forordning nr. 44/2001 (1) fortolkes således, at (i) reglerne om anerkendelse og fuldbyrdelse i forordning nr. 44/2001 kun viger for en specialkonventions regler om anerkendelse og fuldbyrdelse, hvis specialkonventionens regler gør krav på eksklusivitet, eller (ii) det, såfremt anerkendelses- og fuldbyrdelsesbetingelserne i specialkonventionen og i forordning nr. 44/2001 er anvendelige på samme tid, altid er specialkonventionens betingelser, der skal anvendes, mens betingelserne i forordning nr. 44/2001 skal lades ude af betragtning, også selv om specialkonventionen ikke gør krav på at have eksklusiv virkning i forhold til andre internationale anerkendelses- og fuldbyrdelsesregler?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Oldenburg (Tyskland) den 1. oktober 2008 — Arnold og Johann Harms som interessentselskab mod Freerk Heidinga

(Sag C-434/08)

(2009/C 44/42)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Oldenburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Arnold og Johann Harms som interessentselskab

Sagsøgt: Freerk Heidinga

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 46, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (1) fortolkes således, at kontraktbestemmelser, hvorefter der ud ad til foretages en fuldstændig og endelig overdragelse af betalingsrettigheder, men hvor betalingsrettighederne i økonomisk henseende dog i henhold til det af parterne internt aftalte fortsat skal tilhøre overdrageren, og erhververen imidlertid som formel rettighedsindehaver skal aktivere betalingsrettighederne gennem dyrkning af de pågældende arealer og i fuldt omfang afstå de enkeltbetalinger, som han får udbetalt, til overdrageren, eller hvorefter erhververen overdrages arealpræmier således, at han i hvert fald efter aktivering og udbetaling af enkeltbetalinger vedvarende overfører en del (den bedriftsspecifikke del) til overdrageren, er uforenelige med bestemmelsen og dermed ugyldige?

(1) EUT L 270, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/37

Appel iværksat den 19. december 2008 af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber til prøvelse af dom afsagt den 15. oktober 2008 af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) i sag T-160/04, Potamianos mod Kommissionen

(Sag C-561/08 P)

(2009/C 44/62)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J. Currall og D. Martin, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Gerasimos Potamianos

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Ophævelse af dom af 15. oktober 2008, afsagt af Retten i Første Instans i sag T-160/04.

— Den af Gerasimos Potamianos anlagte sag afvises.

— Hver part bærer sine egne omkostninger i appelsagen og i sagen for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.

Anbringender og væsentligste argumenter

Kommissionen rejser indsigelse mod Rettens fortolkning af den meddelelse, som blev sendt til indstævnte med henblik på at informere denne om, at hans ansættelseskontrakt som midlertidigt ansat ikke ville blive forlænget. Retten skulle have fortolket denne meddelelse som en særskilt afgørelse fra ansættelsesmyndigheden. Det følger nemlig af Domstolens praksis, og navnlig af dom af 14. september 2006, sag C-417/05 P, Fernández Gómez, at karakteren af en sådan meddelelse udelukkende er informativ. Det er udelukkende kontraktbestemmelsen, hvori det foreskrives, at kontrakten ikke forlænges efter dens udløb, der kan udgøre en bebyrdende forvaltningsakt. Eftersom ansættelseskontrakten ikke blev anfægtet inden for de i vedtægten fastsatte frister, skulle Retten have afvist sagen fra realitetsbehandling.

Idet Retten ikke har iagttaget denne retspraksis, har den skabt retsusikkerhed for såvel Personaleretten som for Kommissionen og de andre institutioner, der har indgået lignende kontrakter som den i denne sag omhandlede.
—

Det fastslås, at Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 64 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/68/EF af 16. november 2005 om genforsikringsvirksomhed og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF samt direktiv 98/78/EF og 2002/83/EF (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkommet direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/39

Appel iværksat den 24. december 2008 af Christos Gogos til prøvelse af dom afsagt den 15. oktober 2008 af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) i sag T-66/04, Christos Gogos mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-583/08 P)

(2009/C 44/67)

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Christos Gogos (ved avocats N. Korogiannakis og P. Katsimani)

Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans afsagte dom ophæves.

— Afgørelsen om at indplacere appellanten i lønklasse A7 samt afgørelse af 24. november 2003 om at meddele afslag på hans klage annulleres.

— Domstolen påkender sagens realitet og tilkender appellanten en samlet erstatning på 538 121 EUR for det tab, han har lidt som følge af den ulovlige adfærd, som Kommissionen har udvist ved at træffe den skadevoldende afgørelse, hvis virkninger er blevet gjort permanente ved reformen af tjenestemandsvedtægten.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale erstatning på i alt 50 000 EUR som følge af den betydelige forsinkelse med at træffe afgørelse i sagen i første instans.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale appellantens sagsomkostninger ved førsteinstansen og i denne sag.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for påstanden om ophævelsen af dom af 15. oktober 2008, sag T-66/04, Christos Gogos mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har appellanten hovedsageligt fremsat to anbringender.

For det første har appellanten gjort gældende, at der foreligger en mangelfuld og fejlagtig begrundelse for fem af de anbringender, han havde fremsat for førsteinstansen.

For det andet har appellanten gjort gældende, at den ekstremt langvarige behandling af sagen ved Retten i Første Instans ikke er begrundet i objektive årsager. Desuden har han lidt et økonomisk tab og har lidt tort som følge af denne forsinkelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgien) den 26. november 2008 — Straffesag mod Vítor Manuel dos Santos Palhota, Mário de Moura Gonçalves, Fernando Luís das Neves Palhota og Termiso Lda

(Sag C-515/08)

(2009/C 44/49)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Straffesag mod Vítor Manuel dos Santos Palhota, Mário de Moura Gonçalves, Fernando Luís das Neves Palhota og Termiso Lda

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 8 i lov af 5. marts 2002 og artikel 3, 4 og 5 i kongelig anordning af 29. marts 2002 (gennemførelsesanordningen) i strid med artikel 49 EF og artikel 50 EF, for så vidt som de pålægger udenlandske arbejdsgivere, der ønsker at udstationerede arbejdstagere, en pligt til at fremsende en udstationeringsanmeldelse til arbejdstilsynet (Dienst Toezicht op de Sociale Wetten) og en pligt til at opbevare dokumenter, der svarer til de belgiske individuelle konti eller lønsedler, hvilket indebærer, at adgangen til det belgiske marked for tjenesteydelser hindres, eller i det mindste begrænses?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/31

Sag anlagt den 2. december 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-526/08)

(2009/C 44/51)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved S. Pardo Quintillán og N. von Lingen, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget (1), idet det ikke har truffet de lovgivningsmæssige og administrative foranstaltninger, der er nødvendige for fuldstændigt og korrekt at efterkomme direktivets artikel 4 og 5, sammenholdt med bilag II, A, punkt 1, og bilag III, punkt 1, nr. 1, bilag II, A, punkt 5, og bilag III, punkt 1, nr. 2, bilag II, A, punkt 2, og bilag II, A, punkt 6.

— Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har anført fire anbringender til støtte for søgsmålet.

Med det første anbringende har Kommissionen foreholdt sagsøgte, at det ikke har overholdt de ved direktivet fastsatte fremgangsmåder og perioder for tilførsel til jorden. Selv om forbuddet mod tilførsel til jorden i visse perioder gælder såvel organisk gødning som kunstgødning, omhandler den luxembourgske lovgivning nemlig kun organisk gødning. Desuden skulle forbuddet mod i visse perioder at tilføre gødning til jorden omfatte alle landbrugsområder, herunder enge, som er udeladt ved de nationale gennemførelsesbestemmelser. Sagsøgeren har ligeledes anført, at den nationale lovgivning i højere grad burde præcisere, i hvilke tilfælde der kan dispenseres fra forbuddet mod tilførsel til jorden, da muligheden herfor ikke er fastsat i direktivet.

Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den nationale lovgivning ikke stiller minimumskrav til kapaciteten for opbevaring af gylle i alle typer anlæg, men kun omhandler nye anlæg eller anlæg, der skal moderniseres. En sådan gennemførelse er ikke i overensstemmelse med direktivet, for så vidt som bestående anlæg også udgør en risiko for forurening. Den nationale lovgivning burde derfor stille minimumskrav til opbevaringskapaciteten vedrørende alle anlæg.

Med det tredje anbringende har Kommissionen hævdet, at den nationale lovgivning i forbindelse med forbuddet mod tilførsel af gødning på stejle skråninger burde omfatte al gødning, og ikke kun den organiske.

Med det fjerde anbringende bebrejdes sagsøgte ikke at have truffet tilstrækkelige foranstaltninger vedrørende spredningsmetoder, navnlig for at sikre en ensartet og effektiv spredning af gødning.

(1) EFT L 375, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/33

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 4. december 2008 — Staatssecretaris van Financiën mod X

(Sag C-536/08)

(2009/C 44/55)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: X

Præjudicielt spørgsmål

Skal sjette direktiv (1) artikel 17, stk. 2 og 3, samt artikel 28b, punkt A, stk. 2, fortolkes således, at når stedet for en erhvervelse inden for Fællesskabet i henhold til artikel 28b, punkt A, stk. 1, anses for at ligge på den medlemsstats område, som har tildelt det momsregistreringsnummer, hvorunder erhververen har foretaget erhvervelsen, har førnævnte erhverver umiddelbar ret til fradrag for den således i denne medlemsstat skyldige moms?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland) den 24. november 2008 — Vera Mattner mod Finanzamt Velbert

(Sag C-510/08)

(2009/C 44/47)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vera Mattner

Sagsøgt: Finanzamt Velbert

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 39 EF og 42 EF samt artikel 56 EF, sammenholdt med artikel 58 EF, fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats nationale lovgivning om opkrævning af gaveafgift, der i tilfælde af, at en ikke-bosiddende person erhverver en grund beliggende på det nationale område, kun foreskriver et bundfradrag på 1 100 EUR, hvorimod der indrømmes et bundfradrag på 205 000 EUR, hvis den samme grund ydes som gave i tilfælde, hvor gavegiver eller modtager havde bopæl i den pågældende medlemsstat, da gaven blev ydet?
3)

begik en retlig fejl ved at konkludere, at Rådet ikke havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn, da det vedtog sin afgørelse. Alle faktiske omstændigheder og anbringender, som var blevet påberåbt for den nationale ret, var tilgængelige for Rådet og Retten i Første Instans, og disse burde have undersøgt de diskulperende omstændigheder i enkeltheder
5.

Appellanten har det synspunkt, at den opfattelse, som Retten i Første Instans har givet udtryk for med hensyn til Den Juridiske Tjeneste, afviger fra Domstolens dom af 1. juli 2008 i sagen Turco (forenede sager C-39/05 P og C-52/05 P, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser). Selv om den foreliggende sag ikke vedrører lovgivning, må der nødvendigvis finde en undersøgelse sted i denne instans på grundlag af argumentationen. Det forhold, at lovligheden af en tidligere beslutning kan drages i tvivl, er ikke i sig selv en grund til ikke at udlevere dokumentet — snarere tværtimod. Manglen på oplysninger kan i sig selv rejse tvivl om lovligheden af en bestemt beslutning og lovligheden af beslutningsprocessen som helhed. Risikoen for tvivl kunne også have været forhindret ved, at Kommissionen i beslutningen klart havde tilkendegivet begrundelsen for, hvorfor den valgte en løsning, som Den Juridiske Tjeneste havde frarådet. Bemærkningen om, at Den Juridiske Tjeneste ville udvise mere tilbageholdenhed og forsigtighed, savner grundlag ligesom Rettens argumentation vedrørende andre dokumenter. Desuden anser appellanten argumentationen om, at det ville være vanskeligt for Den Juridiske Tjeneste at forsvare et andet synspunkt for Retten, for at være udtrykt i for generelle vendinger til at påvise, at der består en forudsigelig og ikke rent hypotetisk risiko herfor.
1.

Skal andet direktivs (1) artikel 11, stk. 4, og sjette direktivs (2) artikel 17, stk. 6, fortolkes således, at en medlemsstat, som har ønsket at anvende muligheden indeholdt i disse bestemmelser for (fortsat) at udelukke de kategorier af udgifter, som er omfattet af udtrykket »tilrådighedsstillelse til privat transport« fra fradragsordningen, har opfyldt betingelsen, hvorefter der skal fastlægges en kategori af goder og tjenesteydelser, som er tilstrækkeligt præcis?
—

Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 2006/70/EF (1) af 1. august 2006 om fastsættelse af gennemførelsesforanstaltninger til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF (2) for så vidt angår definitionen af politisk udsat person og de tekniske kriterier for lempede procedurer med hensyn til kundelegitimation og for undtagelse i tilfælde, hvor en finansiel aktivitet udøves lejlighedsvis eller i et meget begrænset omfang, idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af dette direktiv, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 64 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/68/EF af 16. november 2005 om genforsikringsvirksomhed og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF samt direktiv 98/78/EF og 2002/83/EF (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet og under alle omstændigheder ikke har meddelt Kommissionen disse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/17

Appel iværksat den 24. december 2008 af Messer Group GmbH til prøvelse af dom afsagt den 15. oktober 2008 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-305/06, Air Products and Chemicals Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

(Sag C-579/08 P)

(2009/C 55/27)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Messer Group GmbH (ved attorneys at law W. Graf v. Schwerin og J. Schmidt)

De andre parter i appelsagen: Air Products and Chemicals Inc. og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Appellanten har nedlagt følgende påstande:

— Dommen afsagt den 15. oktober 2008 af Retten i Første Instans i de forenede sager T-305/06, T-306/06 og T-307/06 ophæves, og appellanten frifindes.

— Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder appellantens og intervenientens omkostninger.

Subsidiært:

— Dommen afsagt den 15. oktober 2008 af Retten i Første Instans i de forenede sager T-305/06, T-306/06 og T-307/06 ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten i Første Instans.

— Afgørelsen om sagernes omkostninger udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans ikke på korrekt vis anvendte kriterierne for anvendelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 (1).

Endvidere har appellanten gjort gældende, at Rettens anfægtede afgørelse er støttet på en væsentlig fejl for så vidt angår dens konstateringer med henblik på fastlæggelsen af den relevante kundekreds.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidshof te Antwerpen, Afdeling Hasselt (Belgien) den 29. december 2008 — Rijksdienst voor Pensioenen mod E. Brouwer

(Sag C-577/08)

(2009/C 55/25)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidshof te Antwerpen, Afdeling Hasselt

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rijksdienst voor Pensioenen

Sagsøgt: E. Brouwer

Præjudicielt

Er de kongelige anordninger — af 1. december 1969, 18. juni 1970, 8. juni 1971, 14. september 1972, 31. juli 1973, 12. juli 1974, 13. februar 1975, 28. november 1975, 26. november 1976, 26. september 1977, 31. juli 1978, 31. august 1979, 2. december 1980, 13. januar 1982, 14. marts 1983, 11. januar 1984, 30. november 1984, 24. januar 1986, 30. december 1986, 6. januar 1988, 2. december 1988, 30. november 1989, 10. december 1990, 1. juni 1993, 8. december 1993, 19. december 1994 und 10.oktober 1995 — til gennemførelsen af artikel 25 i kongelig anordning af 21. december 1967 om fastsættelse af alders- og efterladtepensionsordningen for arbejdstagere, hvorved der til beregning af alderspensionen for kvindelige grænsearbejdere blev fastsat lavere fiktive og/eller faste daglønninger end for mandlige grænsearbejdere, forenelige med artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7/EØF (1) om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring?

(1) Rådets direktiv 79/7/EØF af 19.12.1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/14

Sag anlagt den 22. december 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik

(Sag C-573/08)

(2009/C 55/23)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved D. Recchia, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Den Italienske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 13 og 18 i direktiv 79/409/EØF (1), — idet gennemførelseslovgivningen ikke er fuldstændig direktivkonform, og — idet ordningen til gennemførelse af direktivets artikel 9 ikke sikrer, at de undtagelser, som de kompetente italienske myndigheder har vedtaget, overholder de betingelser og krav, der fremgår af denne artikel.

— Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen er af den opfattelse, at den italienske lovgivning ikke udgør en fuldstændig og konform gennemførelse af direktiv 79/409/EØF:

Artikel 2: ikke gennemført.

Artikel 3: ikke gennemført direktivkonformt som følge af den manglende gennemførelse af artikel 2.

Artikel 4, stk. 4: ikke gennemført.

Artikel 5: Forbuddet mod forsætlig ødelæggelse og beskadigelse af reder og æg samt forbuddet mod forsætlig forstyrrelse af de fugle, der omfattes af direktivets beskyttelse, er ikke gennemført.

Artikel 6: Forbuddet mod transport med henblik på salg er ikke gennemført.

Artikel 7, stk. 4: ufuldstændig gennemførelse (den tidsmæssige underopdeling af jagtperioden indeholder intet forbud mod jagt i redetiden eller i de forskellige stadier af yngleperioden, og særligt medfører det for så vidt angår migrerende arter heller ikke, at jagt er forbudt i yngleperioden eller i perioden, hvori fuglene vender tilbage til rederne, og pligten til at fremsende Kommissionen al relevant information vedrørende den faktiske anvendelse af jagtlovgivningen er heller ikke gennemført).

Artikel 9: ikke gennemført direktivkonformt på statsligt niveau (kontrollen med lovligheden af undtagelserne er ineffektive og forsinkede). Ukorrekt gennemførelse og anvendelse på regionalt niveau (Abruzzo, Lazio, Toskana, Lombardiet, Emilia Romagna, Marche, Calabria og Apulien).

Artikel 10, stk. 2: ufuldstændig gennemførelse (manglende gennemførelse af pligten til at fremsende Kommissionen de nødvendige oplysninger med henblik på koordinering af undersøgelserne og arbejdet for beskyttelse, styring og anvendelse af bestanden af de fugle, der beskyttes af direktivet).

Artikel 11: ufuldstændig gennemførelse (pligten til at henvende sig til Kommissionen vedrørende indførsel af eksotiske arter er ikke gennemført).

Artikel 13: ikke gennemført.

Artikel 18, stk. 2: de italienske myndigheders manglende underretning om regionale forskrifter, der vedrører jagt i regionerne Lazio, Lombadiet, Toskana og Apulien.

(1) Rådets direktiv 79/409/EØF af 2.4.1979 om beskyttelse af vilde fugle (EFT L 103, s. 1).
1)

Skal artikel 25 i bilag I til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer (1) (»aftalen EF-Schweiz 2002«) fortolkes således, at ligestillingen med indenlandske statsborgere for så vidt angår erhvervelse af fast ejendom udelukkende gælder for fysiske personer, men ikke for selskaber?