DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FJERDE AFDELING) DEN 22. NOVEMBER 1990. - V. MOD EUROPA-PARLAMENTET. - TJENESTEMAND - MIDLERTIDIG ANSAT - BETINGELSE FOR TILKENDELSE AF INVALIDEPENSION - LAEGEUDVALG. - SAG T-54/89.



Samling af Afgørelser 1990 side II-00659



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Tjenestemaend - invaliditet - Invaliditetsudvalg - arbejde af kollegial karakter - omfang - udarbejdelse af moedereferat - ingen afgoerende betingelse

( Tjenestemandsvedtaegten, bilag II, art . 7 )

2 . Tjenestemaend - soegsmaal - akt der indeholder et klagepunkt - begreb - underretning om Invaliditetsudvalgets konklusioner - ikke omfattet

( Tjenestemandsvedtaegten, art . 90 og 91; bilag II, art . 9, andet afsnit )

3 . Tjenestemaend - invaliditet - det organ som skal fastslaa en midlertidigt ansats invaliditet - Invaliditetsudvalget - ansaettelsesmyndigheden ikke kompetent

( Ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte, art . 33, stk . 2 )

4 . Tjenestemaend - sygeorlov - sygdommens begrundelse - fremlaeggelse af ubegrundet laegeattest - utilstraekkeligt - fremlaeggelse af laegeattest indeholdende en diagnose, som strider mod Invaliditetsudvalgets konklusioner og resultaterne ved et kontrolbesoeg - laegeattesten ikke godkendt

( Tjenestemandsvedtaegten, art . 59 )

5 . Tjenestemaend - midlertidigt ansatte - afskedigelse - opsigelse af kontrakt paa ubestemt tid, foer den paagaeldende underrettes om Invaliditetsudvalgets konklusioner - lovlighed

( Ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte, art . 47 og 48 )

Sammendrag

1 . Den kollegiale karakter af Invalditetsudvalgets arbejde udelukker ikke, at medlemmernes meningsudvekslinger delvis sker skriftligt . Desuden er et moedereferat ikke en afgoerende betingelse for gyldigheden af forhandlinger .

2 . Den skrivelse, hvorved den paagaeldende i henhold til vedtaegtens bilag II, artikel 9, andet afsnit, underrettes om Invaliditetsudvalgets konklusioner, er ikke en afgoerelse, truffet af ansaettelsesmyndigheden, som kan vaere genstand for et annullationssoegsmaal .

3 . Det foelger af artikel 33, stk . 2, i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne, at saafremt Invaliditetsudvalget er kommet til den konklusion, at en midlertidigt ansat ikke er ramt af invaliditet, kan ansaettelsesmyndigheden ikke traeffe en modstridende afgoerelse .

4 . En afbrydelse af tjenestemandens tjeneste er ikke laegeligt berettiget ved fremlaeggelse af en laegeattest, som er ubegrundet . Det samme gaelder med hensyn til fremlaeggelsen af en laegeattest, som indeholder en diagnose, der strider mod Invaliditetsudvalgets konklusioner og resultaterne af kontrolbesoeg aflagt af institutionens raadgivende laege .

5 . Artiklerne 47 og 48 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte er ikke til hinder for en ensidig opsigelse af en midlertidigt ansats kontrakt, indgaaet paa ubestemt tid, som kan ske uden begrundelse . Tilsvarende gaelder under sygeorlov, hvor den eneste betingelse, naar kontrakten indeholder en opsigelsesfrist, er, at opsigelsesfristen ikke kan begynde at loebe under sygeorloven, medmindre orlovens varighed overstiger tre maaneder . Der foreligger ingen bestemmelser om, at ansaettelsesmyndigheden under en invaliditetsprocedure foerst kan opsige en ansats kontrakt, naar vedkommende er blevet underrettet om Invaliditetsudvalgets konklusioner . Det ene forhold, at afgoerelsen om opsigelse blev truffet, foerend vedkommende fik kendskab til Invaliditetsudvalgets konklusioner, giver ikke grundlag for at fastslaa, at der er begaaet magtfordrejning .

Dommens præmisser

Sagens baggrund

1 Sagsoegeren blev med virkning fra 10 . juli 1981 ansat som midlertidigt ansat i loenklasse C 1 ved Det Europaeiske Folkepartis Gruppe ( herefter benaevnt "gruppen ") i Europa-Parlamentet ( herefter benaevnt "Parlamentet "). I loebet af de foelgende aar oversteg sagsoegerens sammenlagte sygeorlov tolv maaneder i en periode paa tre aar . Ifoelge sagsoegeren skyldes fravaeret i begyndelsen en nyreptosis, som ytrede sig ved indtraeden af pludselige, jagende smerter og fysisk udmattelse, senere en depression . For visse af disse fravaerstilfaelde fremlagde sagsoegeren en laegeattest .

2 I medfoer af artikel 59, stk . 1, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber ( herefter benaevnt "vedtaegten "), som finder anvendelse paa midlertidigt ansatte i medfoer af artikel 16 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne, blev sagsoegeren underkastet en foerste undersoegelse med henblik paa at fastslaa en eventuel invaliditet . Invaliditetsudvalget konkluderede paa et moede den 20 . november 1986, at sagsoegeren ikke var ramt af fuldstaendig invaliditet, som hindrede hende i at goere tjeneste i en stilling i hendes stillingsgruppe, hvorfor hun burde genoptage sit arbejde . Det af sagsoegeren udpegede medlem af Invaliditetsudvalget, doktor Boccardo, var dog ikke enig i denne konklusion . Sagsoegeren blev underrettet om udvalgets udtalelse ved skrivelse af 5 . december 1986 fra generaldirektoeren for Personale, Budget og OEkonomi ( herefter benaevnt "generaldirektoeren "), hvori hun blev paalagt at genoptage arbejdet . Sagsoegeren genoptog arbejdet den 6 . januar 1987 .

3 Efter adskillige senere fravaer paa grund af sygdom blev sagsoegeren paa begaering af Europa-Parlamentets raadgivende laege undersoegt af nyrespecialisten doktor Van Roost i Bruxelles, som fastslog :

"Laegeundersoegelsens resultater og en omhyggelig gennemgang af de af fru V . medbragte dokumenter giver ikke grundlag for at konkludere, at fru V . er ramt af vedvarende, total invaliditet, som goer hende ude af stand til at udfoere sit arbejde som sekretaer ."

4 Efter at sagsoegeren i adskillige tilfaelde paa ny havde vaeret fravaerende paa grund af sygdom, besluttede ansaettelsesmyndigheden den 14 . juli 1987 at forelaegge hendes sag for et nyt Invaliditetsudvalg . Sagsoegeren udpegede doktor Boccardo, og Parlamentet udpegede doktor Di Paolantonio som medlemmer . Disse to laeger kunne imidlertid ikke naa til enighed om udpegelsen af udvalgets tredje medlem eller om administrationens pligt til at tilsende doktor Boccardo en kopi af hele sagsoegerens sygejournal .

5 Doktor Di Paolantonio anfoerte i skrivelse af 6 . oktober 1987 til doktor Boccardo foelgende :

"De krav, som fru V . har stillet med hensyn til valget af den tredje laege ( kendskab til italiensk kultur og mentalitet, samt praktiserende fjernt fra hendes tjenestested ), er opfyldt med den laege, hun har valgt til at repraesentere sig . Ifoelge vedtaegten skal den tredje laege udpeges efter faelles aftale af de to andre laeger i Invaliditetsudvalget .

Jeg maa derfor meddele Dem, at det ikke er muligt at acceptere de laeger, som De har foreslaaet i skrivelser af 26 . august og 19 . september 1987, og jeg maa beklage, at De ikke har kunnet acceptere de laeger, som jeg foreslog Dem i skrivelse af 11 . september 1987 . Jeg foreslaar Dem derfor den verdenskendte nyrespecialist, professor Alexandre, som er tilknyttet universitetshospitalet Saint-Luc de Bruxelles .

Med hensyn til fru V .' s sygejournal . ... Fru V . konsulterede Dem i marts 1984 i forbindelse med den aarlige laegeundersoegelse . Fru V . og De selv har tilsendt os alle de laegelige oplysninger efter denne dato, og jeg finder det derfor ikke noedvendigt at sende Dem en 'kopi af disse kopier' ."

6 Doktor Boccardo svarede doktor Di Paolantonio ved skrivelse af 17 . oktober 1987 :

"Jeg skal hermed bekraefte det svar, jeg gav Dem under vores telefonsamtale den 12 . oktober 1987 : Vi har ingen indvendinger mod at acceptere professor Alexandre fra universitetet i Bruxelles som tredje medlem af Invaliditetsudvalget .

Jeg skal dog her angive de betingelser, som jeg gerne ser accepteret, inden vi traeffer en endelig afgoerelse vedroerende den af Dem foreslaaede laege :

1 ) Da det er anden gang, vi accepterer personer, som De har foreslaaet, skal et fremtidigt valg, saafremt professor Alexandre ikke accepterer at vaere medlem af udvalget, ske blandt flere personer efter vores forslag, som ikke vil omfatte navne, De tidligere har forkastet uden saerlig grund .

2 ) Da jeg ikke mener, Deres rapport vedroerende min patients sygejournal er tilstraekkelig, vil Invaliditetsudvalget foerst blive indkaldt, naar jeg har modtaget en kopi af den fuldstaendige korrespondance vedroerende min patient ( uanmeldte besoeg, laegehjaelp paa hendes arbejdsplads, terapier mv .) og ethvert andet dokument, som jeg ikke har, fordi de paa min foranledning er sendt til Parlamentets Laegetjeneste ."

7 Parlamentet kunne ikke acceptere doktor Boccardo' s betingelser og anmodede derfor den 26 . oktober 1987 i medfoer af vedtaegtens bilag II, artikel 7, tredje afsnit, praesidenten for De Europaeiske Faellesskabers Domstol om paa embeds vegne at beskikke Invaliditetsudvalgets tredje medlem . Doktor Pouthier, som er ansat ved afdelingen for nyrelidelser ved Centre Hospitalier i Luxembourg, blev udpeget . Doktor Boccardo fik meddelelse herom ved generaldirektoerens skrivelse af 12 . november 1987 .

8 Invaliditetsudvalget moedtes den 26 . januar 1988 fem timer og fyrre minutter . Paa dette moede blev samtlige sagsoegerens medicinske, fysiske og psykiske problemer gennemgaaet . Doktor Di Paolantonio og doktor Pouthier naegtede at underskrive det 98-siders udkast, som doktor Boccardo havde udarbejdet, hvori det konkluderedes, at sagsoegeren skulle anses for invalid .

9 Doktor Pouthier oenskede i oevrigt ikke at underskrive noget dokument under moedet, fordi hun oenskede yderligere oplysninger . Hun erklaerede at ville fremsaette sine konklusioner snarest . Der blev ikke udarbejdet referat af udvalgets moede .

10 Den 27 . januar 1988 udarbejdede doktor Di Paolantonio en rapport paa fire sider og et udkast til udvalgets konklusioner, som han forelagde sine to kolleger . Ved udloebet af den fastsatte frist den 1 . februar 1988 kom doktor Pouthier til det samme resultat som doktor Di Paolantonio og underskrev de af ham foreslaaede konklusioner . Doktor Bocccardo meddelte den 8 . februar 1988 sine to kolleger, at han ikke kunne underskrive de omhandlede konklusioner og forlangte, at Invaliditetsudvalget skulle holde et nyt moede .

11 Doktor Di Paolantonio underrettede den 19 . februar 1988 generaldirektoeren om, hvad der var foregaaet paa moedet og sendte ham en kopi af Invaliditetsudvalgets konklusioner .

12 Generaldirektoeren underrettede ved skrivelse nr . 05170 af 24 . februar 1988 doktor Boccardo om, at to laeger havde underskrevet de samme konklusioner, hvorfor han var af den opfattelse, at disse udgjorde udvalgets flertals holdning, saaledes at udvalgets arbejde var sluttet . Generaldirektoeren sendte ved skrivelse nr . 05169 af samme dato sagsoegeren Invaliditetsudvalgets konklusioner uden bemaerkninger .

13 Gruppens formand meddelte i sin egenskab af ansaettelsesmyndighed ved skrivelse samme dag sagsoegeren, at hendes ansaettelseskontrakt opsagdes i medfoer af artikel 47, stk . 2, litra a ), i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne . Han gjorde opmaerksom paa, at opsigelsesfristen begyndte at loebe den 1 . marts 1988 og ville udloebe den 31 . maj 1988 .

14 Sagsoegeren havde i mellemtiden sendt administrationen en laegeattest om afbrydelse af tjenesten i to maaneder paa grund af sygdom . Laegeattesten var dateret den 23 . februar 1988 og underskrevet af doktor Verreydt . Generaldirektoeren meddelte ved skrivelse nr . 05531 af 26 . februar 1988 sagsoegeren, at institutionen ikke kunne godkende laegeattesten "paa grund af Invaliditetsudvalgets konklusioner ... og efter indstilling fra den raadgivende laege" og paalagde sagsoegeren straks at genoptage arbejdet . Den omhandlede laegeattest angav ikke den laegelige begrundelse for at afbryde tjenesten . Ifoelge sagsoegeren var hun indlagt for at faa foretaget en tarmsudskylning .

15 Sagsoegeren fremlagde herefter endnu en laegeattest om fritagelse for arbejde fra den 1 . marts til 1 . juni 1988 . Denne laegeattest var ogsaa underskrevet af doktor Verreydt .

16 Doktor Vandenitte, som er Parlamentets raadgivende laege, aflagde, efter at have vaeret i telefonisk kontakt med sagsoegerens laege, den 7 . marts 1988 et kontrolbesoeg paa sagsoegerens bopael . Han fandt, at sagsoegeren var arbejdsdygtig paa dette tidspunkt .

17 Ved skrivelse af 3 . maj 1988, registreret paa Parlamentet den 24 . maj 1988, indbragte sagsoegeren dels en klage over afgoerelsen truffet af gruppens formand den 24 . februar 1988, dels over generaldirektoerens afgoerelse nr . 05531 af 26 . februar 1988 om ikke at godkende laegeattesten fra den 23 . februar 1988 .

18 Ved en anden skrivelse af 16 . maj 1988, registreret den 24 . maj 1988, kraevede sagsoegeren dels annullation af generaldirektoerens afgoerelse nr . 05169 af 24 . februar 1988, for saa vidt som den lagde Invaliditetsudvalgets konklusioner til grund, dels at invaliditetssagen blev fremmet .

19 Ansaettelsesmyndigheden afslog den 22 . august 1988 udtrykkeligt de to klager .

Retsforhandlingerne

20 Det er paa denne baggrund, at sagsoegeren ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 21 . november 1988, har anlagt naervaerende sag mod Parlamentet, som er indfoert under nr . 336/88 .

21 Hele skriftvekslingen er gennemfoert ved Domstolen . Ved kendelse af 15 . november 1989 henviste Domstolen sagen til Retten i henhold til artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24 . oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans . Sagen blev ved Retten registeret under nr . T-54/89 .

22 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten ( Fjerde Afdeling ) besluttet at indlede sagen uden forudgaaende bevisfoerelse .

23 Efter at sagen to gange var blevet udsat, fandt den mundtlige forhandling endelig sted den 4 . juli 1990 . Parternes repraesentanter afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten .

24 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande :

1 ) Foelgende retsakter udstedt af Parlamentet annulleres :

a ) Invaliditetsudvalgets rapport vedroerende sagsoegerens invaliditet, tilsendt sagsoegeren den 24 . februar 1988

b ) afgoerelse nr . 05169, truffet af Parlamentets direktoer for Personale, for saa vidt den godkender og laegger Invaliditetsudvalgets rapport til grund og afviser, at sagsoegeren tilkendes invalidepension

c ) afgoerelse nr . 05531, truffet af Parlamentets direktoer for Personale den 26 . februar 1988, hvorved den af sagsoegeren fremlagte laegeattest vedroerende afbrydelse af tjenesten som foelge af sygdom ikke blev godkendt, og hvorved det blev paalagt sagsoegeren at genoptage arbejdet

d ) afgoerelsen, truffet af formanden for Det Europaeiske Folkepartis Gruppe - i dennes egenskab af ansaettelsesmyndighed - om, at sagsoegerens kontrakt som midlertidigt ansat i Parlamentet i loenklasse C 1/5 og med tjeneste i Det Europaeiske Folkepartis Gruppe opsiges

e ) beslutningen, truffet af formanden for Det Europaeiske Folkepartis Gruppe - i dennes egenskab af ansaettelsesmyndighed - for saa vidt sagsoegerens klage af 16 . maj 1988, jf . vedtaegtens artikel 90, stk . 1, over afgoerelse nr . 05169, truffet af direktoeren for Personale, herved afvises

f ) beslutningen, truffet af formanden for Det Europaeiske Folkepartis Gruppe - i dennes egenskab af ansaettelsesmyndighed - for saa vidt sagsoegerens klage af 3 . maj 1988, jf . vedtaegtens artikel 90, stk . 1, over ansaettelsesmyndighedens afgoerelse om at opsige hendes arbejdskontrakt, herved afvises .

2 ) Det statueres, at sagsoegeren har krav paa, at der gennemfoeres en behoerig procedure med henblik paa at faa fastslaaet, om der foreligger en fysisk og psyskisk invaliditet .

3 ) Sagsoegte tilpligtes :

a ) at betale sagsoegeren den hende tilkommende loen som midlertidigt ansat ved Parlamentet med virkning fra den 31 . maj 1988, med normal bankrente til betaling sker

b ) at betale samtlige sagsomkostninger, herunder advokathonorar .

25 Parlamentet har nedlagt foelgende paastande :

1 ) Frifindelse .

2 ) Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende regler .

Realiteten

26 Sagsoegeren har til stoette for sine paastande fremfoert en raekke anbringender i sine skriftlige indlaeg, som sagsoegerens repraesentant under retsmoedet har sammenfattet paa foelgende maade :

- Invaliditetsudvalget blev nedsat paa ukorrekt maade . Udvalgets tredje medlem blev nemlig udpeget af EF-Domstolens praesident, selv om parterne allerede var enige om at udpege professor Alexandre .

- Udvalget har ikke udfoert sit arbejde under overholdelse af det kollegialitetsprincip, som Domstolen opstillede i dom af 10 . december 1987, Jaensch mod Kommissionen ( sag 277/84, Sml . s . 4923 ).

- Udvalgets arbejde er behaeftet med en vaesentlig formmangel, da der ikke blev udarbejdet et moedereferat .

- Afgoerelsen om ikke at tilkende sagsoegeren invalidepension er ulovlig, da den blev truffet af en inkompetent person, som ikke var ansaettelsesmyndighed, og er ikke begrundet .

- Afgoerelsen om at afskedige sagsoegeren er ulovlig, idet den blev meddelt sagsoegeren foer, der blev givet afslag paa ansoegningen om invalidepension, dvs . foer invaliditetssagen var afsluttet, og foer sagsoegeren paa korrekt vis havde faaet underretning om ansaettelsesmyndighedens afgoerelse .

- Afgoerelsen om at afskedige sagsoegeren er ogsaa ulovlig, fordi den blev truffet paa et tidspunkt, hvor sagsoegeren havde lovligt sygefravaer, da afgoerelsen om ikke at godkende laegeattesterne af 23 . februar og 1 . marts 1988, udstedt af doktor Verreydt, i sig selv er ulovlig .

27 Disse anbringender maa undersoeges med hensyn til to forhold, paa den ene side nemlig spoergsmaalet, om Invaliditetsudvalget var korrekt nedsat, herunder om det har udfoert sit arbejde korrekt, og paa den anden side, om de afgoerelser, som blev truffet i slutningen af februar og begyndelsen af marts 1988, var lovlige .

Invaliditetsudvalgets nedsaettelse og arbejde

28 Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at doktor Boccardo og doktor Di Paolantonio var kommet til enighed om at udpege professor Alexandre som udvalgets tredje medlem . Derfor var Parlamentet ikke berettiget til at anmode EF-Domstolens praesident om at beskikke udvalgets sidste medlem . Denne fremgangsmaade kan kun anvendes helt undtagelsesvis, nemlig hvis de af parterne to udpegede laeger overhovedet ikke kan blive enige . Doktor Pouthier blev ikke behoerigt udpeget, hvorfor udvalgets senere arbejde er en nullitet .

29 For det andet har sagsoegeren anfoert, at udvalget har udfoert sit arbejde under tilsidesaettelse af det kollegialitetsprincip, som Domstolen opstillede i den naevnte dom af 10 . december 1987, Jaensch mod Kommissionen ( sag 277/84 ). Efter sagsoegerens opfattelse burde den erklaering og de konklusioner, som doktor Di Paolantonio udarbejdede efter det foerste moede, samt doktor Boccardo' s rapport, have vaeret diskuteret af udvalgets medlemmer paa endnu et moede . Sagsoegeren har gjort gaeldende, at foerst efter en saadan diskussion havde udvalget gyldigt kunnet fremsaette sine konklusioner .

30 Sagsoegeren har for det tredje anfoert, at mangelen paa et moedereferat er en tilsidesaettelse af en vaesentlig formforskrift, som medfoerer, at Invaliditetsudvalgets arbejde er en nullitet . Selv om Domstolen i den naevnte dom af 10 . december 1987, Jaensch mod Kommissionen ( sag 277/84 ), udtalte, at det ikke er en afgoerende betingelse for at anse et udvalgs forhandlinger for gyldige, at der foreligger et moedereferat, boer Retten ifoelge sagsoegeren ikke foelge Domstolens praksis paa dette punkt .

31 Parlamentet har hertil anfoert, at den aftale, som haevdes at vaere indgaaet med doktor Boccardo med hensyn til professor Alexandre' s udpegelse, ikke var endelig, fordi der hertil var knyttet en raekke uacceptable betingelser . At den undtagelsesvise fremgangsmaade i vedtaegtens bilag II, artikel 7, stk . 3, blev anvendt, kan ikke anses for at vaere sket paa et for tidligt tidspunkt, eftersom den foerst blev anvendt tre maaneder efter, at det var besluttet at nedsaette et nyt udvalg .

32 Med hensyn til det kollegialitetsprincip, som haevdes at vaere tilsidesat, er Parlamentet af den opfattelse, at princippet ikke indebaerer, at laegerne skal udarbejde konklusionerne i faellesskab . I dette tilfaelde havde der vaeret afholdt et langt moede, hvorunder hvert medlem kunne tage noter og paa grundlag heraf hver for sig udarbejde et udkast til konklusioner . At doktor Di Paolantonio forelagde sine kolleger et konklusionsudkast aendrede ikke den kollegiale karakter af udvalgets arbejde . Flertallets konklusioner er gyldige, uanset de ikke er underskrevet af den laege, som var i mindretal . Parlamentet har herved henvist til Domstolens dom af 12 . marts 1975, Gigante mod Kommissionen ( sag 31/71, Sml . s . 337 ) og dom af 9 . juli 1975, Vellozzi mod Kommissionen ( forenede sager 42/74 og 62/74, Sml . s . 871 ). Vedroerende spoergsmaalet om det manglende moedereferat har Parlamentet henvist til Domstolens dom af 10 . december 1987, Jaensch mod Kommissionen ( sag 277/84 ).

33 Retten skal bemaerke, at ordlyden af doktor Boccardo' s skrivelse af 17 . oktober 1987, fortolket i lyset af doktor Di Paolantonio' s skrivelse ( jf . praemis 5 og 6 ), ikke efterlader nogen tvivl om arten af de betingelser, som doktor Boccardo stillede for at indvilge i, at professor Alexandre blev udpeget som Invaliditetsudvalgets tredje medlem . Betingelserne var ikke kun formelle, men udtrykkelige, og de var afgoerende for indgaaelsen af den "endelige aftale ". Sagsoegeren kan derfor ikke haevde, at der var indgaaet en aftale mellem doktor Boccardo og doktor Di Paolantonio . Anbringendet om, at proceduren ved Invaliditetsudvalgets nedsaettelse er behaeftet med en formmangel, kan derfor ikke tages til foelge .

34 Med hensyn til spoergsmaalet, om Invaliditetsudvalgets arbejde blev udfoert kollegialt, er Retten af den opfattelse, at naar der, som i den foreliggende sag, er afholdt et moede paa fem timer og fyrre minutter, hvorunder en 98-siders rapport blev diskuteret, kan det ikke kritiseres, at den efterfoelgende meningsudveksling foregik skriftligt . Der foreligger ingen holdepunkter for, at den af doktor Di Paolantonio valgte fremgangsmaade skulle have forhindret udvalgets oevrige medlemmer i frit at udtrykke deres mening . Endvidere er der heller ingen holdepunkter for at antage, at de to andre laeger ikke var blevet tilstraekkeligt bekendt med doktor Boccardo' s opfattelse . Retten har heller intet grundlag for at antage, at doktor Pouthier ikke frivilligt og i overensstemmelse med hendes samvittighed underskrev de dokumenter, som doktor Di Paolantonio havde udarbejdet . Under henvisning hertil finder Retten, at de kriterier, som Domstolen opstillede i dom af 10 . december 1987, Jaensch mod Kommissionen ( sag 277/84 ), er fuldt ud iagttaget .

35 For saa vidt angaar det forhold, at der ikke blev udarbejdet et moedereferat, er Retten i lighed med Domstolen i dom af 10 . december 1987, Jaensch mod Kommissionen ( sag 277/84 ), af den opfattelse, at det ikke er en afgoerende betingelse for at anse et udvalgs forhandlinger for gyldige, at der foreligger et saadant referat . I dette tilfaelde har det forhold, at der ikke foreligger et moedereferat, hverken haft betydning for Invaliditetsudvalgets fortsatte arbejde eller for Rettens proevelse af denne sag .

36 Det foelger af disse betragtninger, at Invaliditetsudvalgets arbejde ikke er behaeftet med en vaesentlig formmangel, som kan medfoere ulovlighed . Anbringendet kan derfor ikke tages til foelge .

Lovligheden af afgoerelserne truffet i slutningen af februar og i begyndelsen af marts 1988

37 Sagsoegeren har fremsat forskellige anbringender for at godtgoere, at de afgoerelser, som ansaettelsesmyndigheden traf for sagsoegerens vedkommende i slutningen af februar og i begyndelsen af marts 1988, er ulovlige . Sagsoegeren har foerst anfoert, at afslaget paa invalidepension er ulovligt paa grund af inkompetence og manglende begrundelse . Sagsoegeren har dernaest anfoert, at opsigelsen af hendes kontrakt som midlertidigt ansat ogsaa er ulovlig, da den ikke alene blev truffet paa et tidspunkt, da invaliditetssagen stadig verserede, men ogsaa paa et tidspunkt, da hun havde lovligt sygefravaer . Med henblik paa at fastslaa, at disse afgoerelser er ulovlige, har sagsoegeren foerst anfaegtet generaldirektoerens "afgoerelse" nr . 05169 af 24 . februar 1988, "for saa vidt Invaliditetsudvalgets rapport herved laegges til grund og sagsoegeren gives afslag paa invalidepension", og derefter generaldirektoerens "afgoerelse" nr . 05531 af 26 . februar 1988, hvorved laegeattesten af 23 . februar 1988, udstedt af doktor Verreydt, ikke blev godkendt . Sagsoegeren har heraf udledt, at afgoerelsen, truffet af gruppens formand som ansaettelsesmyndighed, ogsaa var ulovlig, saa meget mere som doktor Verreydt paa det tidspunkt, da opsigelsesfristen begyndte at loebe, paa ny havde attesteret hendes uarbejdsdygtighed . Af samme aarsager har sagsoegeren ogsaa gjort gaeldende, at afslagene paa hendes klager er ulovlige .

38 Sagsoegeren har med hensyn til skrivelse nr . 05169 af 24 . februar 1988 anfoert, at ansaettelsesmyndigheden efter invaliditetssagens afslutning og uafhaengig af Invaliditetsudvalgets rapport burde have truffet en begrundet beslutning . Skrivelse nr . 05169 var blot en fremsendelse af Invaliditetsudvalgets konklusioner underskrevet af en person - dvs . generaldirektoeren - som ikke var ansaettelsesmyndighed, og som derfor ikke var bemyndiget til at give sagsoegeren afslag paa at faa tilkendt invalidepension . Ifoelge sagsoegeren afsluttede denne skrivelse derfor ikke invaliditetssagen, som maatte anses for fortsat at versere .

39 Parlamentet har erkendt, at Invaliditetsudvalgets konklusioner til sagsoegeren fremsendte generaldirektoeren for Personale for at lette administrationen . Parlamentet har dog anfoert, at fremsendelsen i form af et rekommanderet brev adresseret til tjenestemanden udgoer en meddelelse og er en retsakt, som indeholder et klagepunkt i vedtaegtens artikel 90, stk . 2' s forstand . Parlamentet har anfoert, at ansaettelsesmyndigheden under alle omstaendigheder har bekraeftet denne opfattelse, da den afviste sagsoegerens klage over den paastaaede sagsbehandlingsfejl .

40 For saa vidt angaar de af doktor Verreydt udstedte laegeattester, har sagsoegeren understreget, at det fremgaar af ordlyden af generaldirektoerens skrivelse nr . 05531 af 26 . februar 1988 til sagsoegeren, at afgoerelsen om ikke at godkende laegeattesterne blev truffet paa grundlag af Invaliditetsudvalgets konklusioner . Under henvisning til Domstolens dom af 27 . april 1989, Fedeli mod Parlamentet ( sag 271/87, Sml . s . 993 ) har sagsoegeren anfoert, at de omhandlede konklusioner ikke angav vurderingen af, om en tjenestemands midlertidige fravaer pga . sygdom er berettiget - idet der er tale om to forskellige forhold . I oevrigt blev laegeattesten afvist, uden at der var foretaget et kontrolbesoeg . Den senere laegeattest af 1 . marts 1988 gav foerst anledning til et kontrolbesoeg den 7 . marts 1988 - dvs . paa et tidspunkt, da opsigelsesfristen var begyndt at loebe .

41 Parlamentet har hertil anfoert, at den foerste laegeattest af 23 . februar 1988 ikke angav de laegelige grunde til en afbrydelse af tjenesten, mens den anden byggede paa den samme diagnose, som var paaberaabt for de to successive Invaliditetsudvalg . Den lange fravaersperiode i de to laegeattester indgik som en vigtig del af vurderingsgrundlaget, da denne afgoerelse blev truffet . Det forhold, at institutionens raadgivende laege femten dage efter en attest om to maaneders afbrydelse af tjenesten og seks dage efter en attest om tre maaneders afbrydelse af tjenesten, fastslog, at sagsoegeren var arbejdsdygtig, bekraefter, at ansaettelsesmyndigheden havde grund til at afvise den foerste laegeattest og ikke tage den anden i betragtning .

42 Med hensyn til afgoerelsen om at opsige sagsoegerens kontrakt, truffet af gruppens formand, som sagsoegeren blev meddelt ved skrivelse af 24 . februar 1988, har sagsoegeren ikke bestridt, at ansaettelsesmyndigheden traf denne afgoerelse . Sagsoegeren har dog bemaerket, at ansaettelsesmyndigheden ikke havde ret til at traeffe en saadan afgoerelse, mens invaliditetssagen stadig verserede, og foer laegeattesten af 23 . februar 1988 blev afvist . Sagsoegeren har gjort gaeldende, at sagsoegte ved at vaelge den 1 . marts 1988 som den dag, opsigelsesfristen begyndte at loebe, begik magtfordrejning for at sikre sig, at sagsoegeren havde faaet behoerig meddelelse om, at laegeattesten ikke var godkendt .

43 Som svar herpaa har Parlamentet henvist til artiklerne 47 og 48 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne samt til Domstolens dom af 18 . oktober 1977, Schertzer mod Parlamentet ( sag 25/68, Sml . s . 1729 ). Det fremgaar af dommen, hvor usikker en situation sagsoegeren var i som midlertidigt ansat, idet en midlertidigt ansats kontrakt kan opsiges uden begrundelse . Parlamentet har bestridt, at afgoerelsen om at opsige kontrakten blev truffet efter modtagelsen af laegeattesten af 23 . februar 1988 . Parlamentet har anfoert, at saaledes som de faktiske omstaendigheder var godtgjort, kunne det konkluderes, at sagsoegeren hverken var uarbejdsdygtig paa opsigelsestidspunktet eller paa det tidspunkt, da opsigelsesfristen begyndte at loebe - hvorfor sagsoegeren ikke var paa sygeorlov .

44 Retten skal vedroerende generaldirektoerens skrivelse nr . 05169 af 24 . februar 1988 foerst bemaerke, at det ikke er en afgoerelse, truffet af ansaettelsesmyndigheden, som kan vaere genstand for et annullationssoegsmaal . Skrivelsen udgoer nemlig den underretning om Invaliditetsudvalgets konklusioner, som skal finde sted i henhold til vedtaegtens bilag II, artikel 9, andet afsnit, der lyder saaledes :

"Udvalgets konklusioner tilsendes ansaettelsesmyndigheden samt den paagaeldende ."

Foelgelig kan sagsoegerens paastand om annullation af skrivelsen ikke tages til foelge .

45 Med hensyn til sagsoegerens argument om, at invaliditetssagen foerst kunne afsluttes ved en afgoerelse truffet af ansaettelsesmyndigheden, bemaerkes, at det for en midlertidigt ansats vedkommende udtrykkeligt bestemmes i artikel 33, stk . 2, i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne, at :

"Invaliditetsgraden fastsaettes af det i artikel 9 i vedtaegten naevnte Invaliditetsudvalg ."

Heraf foelger, at saafremt Invaliditetsudvalget er kommet til den konklusion, at en ansat ikke er ramt af invaliditet, kan ansaettelsesmyndigheden ikke traeffe en modstridende afgoerelse . Det er derfor ikke ansaettelsesmyndigheden, som skal beslutte at afslutte sagen . Der er dog tvivl om, hvorvidt opsigelsens gyldighed har kunnet paavirkes af, at denne afgoerelse blev truffet, foerend sagsoegeren fik underretning om udvalgets konklusioner . Dette spoergsmaal vil blive behandlet under gennemgangen af, om opsigelsen var lovlig .

46 For saa vidt angaar de af doktor Verreydt udstedte laegeattester, er det korrekt, at Domstolen i den naevnte dom af 27 . april 1989, Fedeli mod Europa-Parlamentet ( sag 271/87 ) har statueret, at den rapport, der udarbejdes af Invaliditetsudvalget som led i en invaliditetssag, har til formaal "at fastslaa, om en tjenestemand er i stand til vedvarende at udfoere sit arbejde i en stilling i sin tjenestegruppe, men ikke at vurdere, om denne tjenestemands midlertidige fravaer kan anses for laegeligt berettiget ". Heraf udledte Domstolen, at "dette udvalgs konklusioner om, at betingelserne for at tildele en tjenestemand invalidepension ikke er opfyldt, ikke kan vaere bevis for dennes fysiske egnethed til at udfoere sit arbejde paa et givet tidspunkt, idet den vurdering, der skal foretages i det ene og det andet tilfaelde, er forskellig ". Domstolen praeciserede ved samme lejlighed, at dersom den sagsoegte institution "fortsat var i tvivl om de af sagsoegeren fremlagte laegeattester og dermed, om der var tale om et befoejet fravaer", burde den "have fulgt vedtaegtens procedure til dette formaal ved at faa foretaget en laegeundersoegelse i henhold til vedtaegtens artikel 59 ". Det fremgaar dog ved laesning af dommen i dens fulde laengde, af retsmoederapporten og af forslaget til afgoerelse, at de faktiske omstaendigheder i Fedeli-sagen var meget specielle . Parlamentet havde nemlig afvist nogle behoerigt begrundede laegeattester paa grundlag af Invaliditetsudvalgets rapport, selv om det allerede havde aendret holdning med hensyn til visse tidligere attester og anerkendt deres rigtighed, hvilket netop var sket efter, at der var foretaget et kontrolbesoeg . Retten er derfor af den opfattelse, at dommen ikke stoetter sagsoegerens synspunkt om, at fremlaeggelsen af en endog ubegrundet laegeattest altid straks giver ret til sygeorlov, som ikke kan ophoere foerend efter et kontrolbesoeg, hvorved det fastslaas, at den paagaeldende er arbejdsdygtig .

47 Den foerste laegeattest, som er udstedt af doktor Verreydt den 23 . februar 1988, angiver ikke de laegelige grunde til en afbrydelse af tjenesten, men foreskrev ikke desto mindre to maaneders afbrydelse . Retten finder, at Parlamentet havde ret til at afvise en saadan laegeattest, naar henses til de faktiske omstaendigheder, sagens lange forhistorie, Invaliditetsudvalgets konklusioner og den raadgivende laeges indstilling . Sagsoegeren havde derfor ikke bevist, at fravaeret var laegeligt berettiget paa dette tidspunkt, og at hun derfor havde ret til sygeorlov . Sagsoegeren kunne dog loese problemet ved fremlaeggelse af en begrundet laegeattest . Dette blev gjort ved den anden laegeattest, som doktor Verreydt havde udstedt den 1 . marts 1988 . Ifoelge det af Parlamentet fremfoerte, som sagsoegeren ikke har bestridt, angav den anden laegeattest kun den diagnose, som Invaliditetsudvalget netop havde forkastet . Desuden kunne institutionens raadgivende laege ved et kontrolbesoeg den 7 . marts 1988 fastslaa, at sagsoegeren paa denne dato var arbejdsdygtig, hvilket er i total strid med doktor Verreydt' s to laegeattester, som foreskrev et fravaer paa to eller tre maaneder . Derfor kan laegeattesten af 1 . marts 1988 ikke anses for med tilbagevirkende kraft at have afhjulpet den manglende begrundelse, som laegeattesten af 23 . februar 1988 var behaeftet med . Det foelger heraf, at sagsoegeren ikke paa noget tidspunkt under den afgoerende periode har bevist, at hun var berettiget til sygeorlov .

48 Med hensyn til opsigelsen bemaerkes, at artiklerne 47 og 48 i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne ikke er til hinder for en ensidig opsigelse af en midlertidigt ansats kontrakt, indgaaet paa ubestemt tid, som kan ske uden begrundelse ( naevnte dom af 18 . oktober 1977, Schertzer, sag 25/68 ). Tilsvarende gaelder under sygeorlov, hvor den eneste betingelse, naar kontrakten indeholder en opsigelsesfrist, er, at opsigelsesfristen ikke kan begynde at loebe under sygeorloven, medmindre orlovens varighed overstiger tre maaneder . Der foreligger ingen bestemmelser om, at ansaettelsesmyndigheden under en invaliditetsprocedure foerst kan opsige en ansats kontrakt, naar vedkommende er blevet underrettet om Invaliditetsudvalgets konklusioner . Det ene forhold, at afgoerelsen om at opsige kontrakten blev truffet, foerend sagsoegeren fik kendskab til Invaliditetsudvalgets konklusioner, giver ikke grundlag for at fastslaa, at der er begaaet magtfordrejning . Det foelger heraf, at samtlige paastande om, at de afgoerelser vedroerende sagsoegeren, som truffet i februar og marts 1988, er ulovlige, er uden grundlag .

49 Det foelger af ovennaevnte betragtninger, at sagsoegte maa frifindes .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

50 I henhold til artikel 69, stk . 2, i Domstolens procesreglement, som i henhold til artikel 11, stk . 3, i Raadets ovennaevnte afgoerelse af 24 . oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom . Ifoelge samme procesreglements artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i soegsmaal anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN ( Fjerde Afdeling )

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Hver part baerer sine omkostninger .