For i fuldt omfang at kunne udøve sin ret til at blive hørt under forvaltningsproceduren i henhold til artikel 19, stk. 2, i forordning nr. 17, fremsatte intervenienten ved skrivelse af 19. november 1984 begæring om indsigt i bilagene til meddelelsen af klagepunkter.

Ved skrivelse af 29. november 1984 underrettede sagsøgte sagsøgerne om intervenientens begæring. Sagsøgte henviste til, at man kun ville give intervenienten adgang til sådanne dokumenter eller dele af dokumenter, som var vedlagt meddelelsen af klagepunkter og ikke faldt ind under »egentlig forretningshemmelighed« (»genuine business secrecy«). Sagsøgte betonede ganske vist i denne sammenhæng, at umiddelbart bevismateriale for, at der forelå en tilsidesættelse (»direct evidence of an infringement«) af EØF-traktatens artikel 86, ikke kunne anses for forretningshemmeligheder, der krævede beskyttelse.

Afsluttende meddelte sagsøgte sagsøgerne, at den før en afgørelse om intervenientens begæring anså det for passende at give sagsøgerne en frist på ti dage til at udtale sig om denne begæring.

I deres udtalelse af 7. december 1984 henviste sagsøgerne først til, at der vanskeligt kan være tale om et umiddelbart bevis for en tilsidesættelse af EØF-traktatens artikel 86. På sagens nuværende trin bliver en sådan tilsidesættelse kun hævdet af sagsøgte. Herefter var det ikke nødvendigt at udtale sig om sagsøgtes opfattelse, hvorefter sagsøgte kunne bekendtgøre forretningshemmeligheder og andre fortrolige oplysninger, som sagsøgte havde fået under sin undersøgelse, før det formelt var fastslået, at der faktisk var tale om en tilsidesættelse af EØF-traktatens artikel 86.

Sagsøgerne påtalte endvidere den omstændighed, at sagsøgte havde meddelt intervenienten deres udtalelse om klagepunkterne i fuldt omfang uden over for sagsøgerne at rejse spørgsmålet, om visse passager i denne udtalelse muligvis var fortrolige.

Med hensyn til begæringen om indsigt i bilagene, tilbød sagsøgerne at udfærdige sammenfatninger eller fremlægge bilag, hvori de fortrolige afsnit var gjort ulæselige. Af disse grunde ønskede sagsøgerne først at få oplyst af intervenienten, hvilke specielle afsnit i deres udtalelse, der yderligere skulle afklares. De i bilagene til denne skrivelse nævnte bilag til meddelelsen af klagepunkter kunne på grund af deres fortrolige karakter under ingen omstændigheder gøres tilgængelige for intervenienten. Sagsøgerne forlod sig på, at de nævnte bilag ikke blev videregivet.

Ved skrivelse af 18. december 1984 meddelte sagsøgte sagsøgerne, at man den 14. december 1984 havde givet intervenientens befuldmægtigede adgang til de pågældende bilag. Afgørelsen af, i hvilke bilag der skulle gives indsigt, påhvilede sagsøgte; dog var der taget omhyggeligt hensyn til den af sagsøgerne forelagte liste, og den var blevet fulgt, bortset fra nogle undtagelser, hvor sagsøgte ikke havde været af den opfattelse, at bilagene eller afsnittene heri faktisk faldt ind under beskyttelsen af forretningshemmeligheder.

Sagsøgte havde anset indsigt i bevismaterialet for nødvendigt, for dels på passende måde at kunne gennemføre sin egen undersøgelse og for samtidig at sikre intervenientens ret til at fremføre sin opfattelse i henhold til artikel 5 i forordning nr. 99/63 ( 3 ).

Som bilag til den nævnte skrivelse tilsendte sagsøgte sagsøgerne de bilag til meddelelsen af klagepunkter, som sagsøgte imod sagsøgernes anmodning havde givet intervenienten adgang til, i den form, i hvilken denne adgang havde fundet sted. Vedrørende bilag 21 ( 4 ) anførte sagsøgte, at dette ikke havde kunnet anerkendes som forretningshemmelighed, da det var et afgørende bevismiddel. I tabellerne A til C var sagsøgernes omkostningselementer gjort ulæselige; det var også blevet pålagt intervenientens befuldmægtigede ikke at give deres klienter adgang til disse tabeller.

Dokumenter vedrørende firmaet Diaflex var blevet fjernet fra bilagene; dog havde intervenientens befuldmægtigede fået tilladelse til at notere dette firmas prisoplysninger, igen under den betingelse, at disse ikke blev gjort tilgængelige for hans klienter.

Ved stævning af 22. februar 1985 har sagsøgerne anlagt sag. Ved kendelse af 10. juli 1985 har Domstolen tilladt firmaet ECS at intervenere til støtte for sagsøgtes påstand.

Den 14. december 1985 har sagsøgte truffet beslutning i sagen og pålagt sagsøgerne en bøde på 10 mio ECU på grund af misbrug af en dominerende stilling på markedet ( 5 ).