Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 22. januar 1998. - Brinkmann Tabakfabriken GmbH mod Skatteministeriet. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Østre Landsret - Danmark. - Forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak - Direktiv 79/32/EØF - Cigaretter - Røgtobak - Begreb - En medlemsstats ansvar uden for kontraktforhold for overtrædelse af fællesskabsretten. - Sag C-319/96.



Samling af Afgørelser 1998 side I-05255



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Det centrale problem, som OEstre Landsret har forelagt Domstolen i denne sag, er, hvorvidt en tobaksrulle med omslag af poroes cellulose, som forbrugeren goer til en cigaret ved at skyde den ind i et separat solgt cigaretpapirhylster, i relation til de faellesskabsretlige bestemmelser om forbrugsbeskatning er en cigaret eller roegtobak.

De relevante faellesskabsretlige og nationale bestemmelser

2 Raadets direktiv 72/464/EOEF (1) (herefter »foerste direktiv«) fastsatte de almindelige principper af strukturel beskaffenhed, som var noedvendige for en harmonisering af forbrugsafgifterne paa forarbejdet tobak. I direktivets artikel 3, stk. 1, var forarbejdet tobak defineret som:

»a) Cigaretter

b) cigarer, cerutter og cigarillos

c) roegtobak

d) snustobak

e) skraatobak.«

3 Raadets direktiv 79/32/EOEF (2) (herefter »andet direktiv« eller »direktivet«) definerede de forskellige sorter forarbejdet tobak. Paa tidspunktet for hovedsagens faktiske omstaendigheder bestemte direktivets artikel 3, stk. 1, foelgende:

»Som cigaretter betragtes tobaksruller, der kan ryges, som de er, og som ikke i henhold til artikel 2 er cigarer eller cigarillos.«

4 Roegtobak var i artikel 4, stk. 1, defineret som foelger:

»Tobak, der er skaaret, revet, spundet eller udpresset i plader, og som kan ryges uden yderligere industriel forarbejdning.«

5 Foerste og andet direktiv blev aendret ved Raadets direktiv 92/78/EOEF (3). Ved dette direktivs artikel 2, stk. 3, aendredes affattelsen af andet direktivs artikel 3, stk. 1, saaledes, at den fik foelgende ordlyd:

»1. Som cigaretter betragtes

a) tobaksruller, der kan ryges, som de er, og som ikke er cigarer eller cigarillos i henhold til artikel 2

b) tobaksruller, der ved en simpel, ikke-industriel behandling skydes ind i cigaretpapirhylstre

c) tobaksruller, der ved en simpel, ikke-industriel behandling omvikles med cigaretpapirblade.«

6 Siden er der foretaget en raekke andre aendringer af foerste og andet direktiv, der ikke er relevante for den foreliggende sag, men de er nu ved Raadets direktiv 95/59/EF (4) blevet kodificeret i én tekst.

7 De gaeldende danske bestemmelser paa tidspunktet for sagens faktiske omstaendigheder var lov om tobaksafgifter, lovbekendtgoerelse nr. 614 af 1988, som aendret ved lov nr. 825 af 1989. Loven indeholdt i § 1 afgiftssatserne for cigaretter, cigaretpapir, roegtobak, skraa og snus. Cigaretter beskattedes med 60,68 oere pr. stk. plus 21,22% af den paa cigaretpakningen angivne detailpris. Der sondredes mellem fintskaaret og groftskaaret tobak. Fintskaaret tobak beskattedes langt haardere, nemlig med 531,00 kr. pr. kg. Cigaretpapir blev beskattet med en afgift paa 2 oere pr. stk. Loven indeholdt ikke selv definitioner af de forskellige tobaksprodukter, men i § 33 bemyndigedes skatteministeren til at fastsaette de fornoedne regler til gennemfoerelse af loven, herunder bestemmelser om definitioner paa tobaksvarer i overensstemmelse med de bestemmelser, der fastsaettes af De Europaeiske Faellesskaber. Paa tidspunktet for sagens faktiske omstaendigheder var der ikke fastsat nogen definitioner i medfoer af naevnte bestemmelse. Parterne i hovedsagen har imidlertid erklaeret, at det kan laegges til grund, at definitionerne af tobaksprodukter i det andet direktiv er umiddelbart anvendelige i dansk ret.

Faktiske omstaendigheder og spoergsmaalene fra den nationale ret

8 Sagsoegeren i hovedsagen, Brinkmann Tabakfabriken GmbH (herefter »Brinkmann«), er et tysk selskab, som fremstiller og saelger tobaksvarer. I 1988 erhvervede selskabet eksklusiv licensret til i Danmark og andre lande at fremstille og saelge et tobaksprodukt ved navn »Westpoint«. Produktet er en pakke indeholdende 25 g fintskaaret roegtobak opdelt i 30 industrielt fremstillede tobaksruller med omslag af poroes cellulose. Hver tobaksrulle er 68,6 mm lang og bestaar af ca. 833 mg fintskaaret tobak. Tobaksrullen kan ikke ryges alene ved antaending, men maa foerst beklaedes med cigaretpapir. Brinkmann saelger separat saerligt udformede cigaretpapirhylstre, der passer til Westpoint-tobaksrullerne. Produktet kan ogsaa indhylles i almindeligt cigaretpapir.

9 I april 1989 anmodede Brinkmann's danske distributoer om en afgoerelse fra et dansk distriktstoldkammer. I henhold til den meddelte afgoerelse skulle Westpoint afgiftsbelaegges som fintskaaret roegtobak. Senere samme aar meddeltes en af Brinkmann's konkurrenter en tilsvarende afgoerelse fra et andet distriktstoldkammer. Efter at den var blevet paaklaget, stadfaestede Told- og Skattestyrelsen afgoerelsen, men Momsnaevnet, der er den oeverste administrative myndighed i afgiftsspoergsmaal, og som afgoerelsen blev paaklaget til, aendrede den. Ved afgoerelse af 14. maj 1990, som blev fastholdt ved afgoerelse af 23. oktober 1990, fastslog naevnet, at Westpoint skulle beskattes som cigaretter, dvs. efter en hoejere afgiftssats end for roegtobak.

10 Den 2. april 1990, dvs. kort tid foer afgoerelsen af 14. maj 1990, lancerede Brinkmann Westpoint paa det danske marked. Fire dage senere, nemlig den 6. april 1990, underrettede Momsnaevnet Brinkmann's danske distributoer om, at sagen var indbragt for naevnet. Under et moede i Momsnaevnet den 1. maj 1990 anmodede Brinkmann med henblik paa at begraense sine tab - saafremt Momsnaevnets afgoerelse maatte gaa Brinkmann imod - om, at afgoerelsen blev tillagt opsaettende virkning, saafremt naevnets afgoerelse maatte vise sig at vaere uforenelig med en dom fra Domstolen. Brinkmann's begaering blev afslaaet ved naevnets afgoerelse af 14. maj 1990 og - selv om den igen blev fremsat under den fornyede behandling af sagen - blev atter afslaaet ved naevnets afgoerelse af 23. oktober 1990.

11 Ved staevning af 8. januar 1991 anlagde Brinkmann sag ved OEstre Landsret med paastand om, at Skatteministeriet tilpligtedes at anerkende, at produktet Westpoint skulle beskattes som roegtobak. Selskabet nedlagde ogsaa paastand om erstatning for det tab, det havde lidt som foelge af, at den hoejere afgiftssats paa tobaksrullerne samt afgiften paa cigaretpapiret og hylstrene havde tvunget Westpoint ud af det danske marked.

12 Paa denne baggrund har OEstre Landsret forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»1) Skal definitionerne i Raadets andet direktiv af 18. december 1978 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsaetningsafgift (79/32/EOEF) som affattet den 14. maj 1990 fortolkes saaledes, at et produkt med foelgende karakteristika skal klassificeres som cigaretter eller som roegtobak:

- der er tale om en pakke indeholdende 25 g fintskaaret roegtobak opdelt i 30 tobaksruller, som er industrielt fremstillede og har samme stoerrelse, fasthed og ensartethed fra rulle til rulle

- hver tobaksrulle er 68,6 mm lang og bestaar af ca. 833 mg fintskaaret roegtobak indhyllet i et omslag af cellulose, som er udpresset i en tynd plade

- omslaget er saa poroest, at tobaksrullen ikke kan ryges, som den er, men foerst maa anbringes i et cigaretpapirhylster eller paafoeres et almindeligt cigaretpapir, hvilket i begge tilfaelde kan goeres uden brug af redskaber.

Hvis spoergsmaal 1 besvares med roegtobak, bedes Domstolen besvare foelgende spoergsmaal:

2) Har en virksomhed efter faellesskabsretten krav paa erstatning for ethvert tab, som virksomheden lider som foelge af en medlemsstats overtraedelse af faellesskabsretten, der bestaar i, at en myndighed, der har den endelige administrative afgoerelse af spoergsmaal om, hvilken afgiftsgruppe en tobaksvare henhoerer under, har truffet en afgoerelse, der strider mod artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/32/EOEF, og i givet fald under hvilke betingelser ifaldes der ansvar?

3.a) Er definitionerne af forarbejdede tobaksprodukter i direktiv 79/32/EOEF behoerigt gennemfoert i en medlemsstat, hvis skatteministeren ved lov er bemyndiget til at fastsaette bestemmelser om definitioner paa tobaksvarer i overensstemmelse med de bestemmelser, der fastsaettes af De Europaeiske Faellesskaber, naar der ikke er udstedt retsforskrifter i medfoer af loven?

Hvis spoergsmaal 3.a) besvares benaegtende, anmodes Domstolen om at besvare foelgende spoergsmaal:

3.b) Er det ved besvarelsen af spoergsmaal 2 af betydning, at tobaksdirektivets definitioner ikke var gennemfoert i medlemsstaten, naar den nationale myndighed i sin afgoerelse har henvist til definitionerne, og parterne i sagen for den forelaeggende domstol er enige om, at definitionerne i direktivet er umiddelbart anvendelige?

4) Har det for besvarelsen af spoergsmaal 2 betydning, at myndighederne har afslaaet at tillaegge myndighedens afgoerelse opsaettende virkning som begaeret af sagsoeger i tabsbegraensende oejemed?«

Spoergsmaal 1

13 Brinkmann har anfoert, at Westpoint skulle klassificeres som roegtobak i henhold til andet direktiv i dettes oprindelige affattelse. Ifoelge Skatteministeriet, den finske regering og Kommissionen skulle det klassificeres som cigaretter.

14 Jeg er enig med Brinkmann i, at Westpoint skulle klassificeres som roegtobak. Dette synspunkt stoettes af direktivets ordlyd og er i overensstemmelse med dets formaal.

15 For saa vidt angaar direktivets ordlyd indeholder det andet direktiv ganske vist ikke en konkret definition af et produkt som Westpoint. Efter min opfattelse ligger produktet imidlertid naermere op ad definitionen af roegtobak. Definitionen af begrebet cigaretter er praecis og omfatter tre karakteristika: a) der skal vaere tale om tobaksruller, b) de skal kunne ryges, »som de er« og c) der maa ikke vaere tale om cigarer eller cigarillos. Det er ubestridt, at Westpoint ikke opfylder betingelsen under b).

16 Roegtobak er derimod defineret som »tobak, der er skaaret, revet, spundet eller udpresset i plader, og som kan ryges uden yderligere industriel forarbejdning«. Westpoint har disse karakteristika. Produktet er blevet skaaret og kan ryges uden yderligere industriel forarbejdning. Dette gaelder, uanset at produktet har det yderligere kendetegn, at det er indhyllet i et omslag af poroes cellulose, hvilket ikke bevirker, at produktet omfattes af definitionen af begrebet cigaretter.

17 Det overbeviser mig ikke, naar Skatteministeriet og den finske regering goer gaeldende, at cigarer undertiden skal have klippet spidsen af, foer de kan ryges, og at de derfor for saa vidt heller ikke kan ryges, »som de er«. Udtrykket »som de er« indebaerer efter min opfattelse, at der skal vaere tale om et faerdigt produkt. Selv om en cigar skal have klippet spidsen af, er den et faerdigt produkt. Der skal ikke ske en samling af to produkter, der markedsfoeres separat.

18 Dette synspunkt stoettes af direktivets artikel 3, stk. 1, som aendret ved direktiv 92/78. Denne bestemmelse indeholder tre definitioner af cigaretter, der er uafhaengige af hinanden: »tobaksruller, der kan ryges, som de er ...« [litra a)], »tobaksruller, der ved en simpel, ikke-industriel behandling skydes ind i cigaretpapirhylstre« [litra b)], og »tobaksruller, der ved en simpel, ikke-industriel behandling omvikles med cigaretpapirblade« [litra c)]. Denne formulering stemmer ikke med, at der ved direktiv 92/78 snarere skulle vaere tale om en praecisering end om en udvidelse af definitionen paa en cigaret. Bestemmelsen i litra a), den oprindelige bestemmelse, er ikke blevet aendret. Westpoint er ikke klassificeret som en cigaret i henhold til denne bestemmelse, men i medfoer af de nye, selvstaendige definitioner i litra b) og c).

19 Ogsaa overgangsbestemmelsen i artikel 3, stk. 1, hvorefter Forbundsrepublikken Tyskland fortsat kan beskatte de i litra b) naevnte tobaksruller som finskaaren roegtobak, taler til stoette for, at Westpoint ikke var omfattet af den oprindelige definition. Den viser i det mindste, at Raadet accepterede, at den oprindelige bestemmelse var tilstraekkelig vid til ogsaa at kunne omfatte en saadan fortolkning og saaledes begrunde en overgangsbestemmelse for en medlemsstat, hvor en producent, der var etableret der, havde foretaget investeringer paa grundlag af den paagaeldende fortolkning.

20 At Westpoint ikke opfyldte definitionen af cigaretter i henhold til direktivet i dets oprindelige affattelse, underbygges ogsaa af den redegoerelse for afgoerelser truffet af nationale myndigheder, som den nationale ret har givet i forelaeggelsesbeslutningen. Det fremgaar af det oplyste, at produktet blev klassificeret som roegtobak i Tyskland, i Det Forenede Kongerige og, efter at en afgoerelse var blevet indbragt for en hoejere instans, i Nederlandene. Produktet blev ogsaa i Danmark klassificeret saadan af to distriktstoldkamre og af Skattestyrelsen. Kun Momsnaevnet havde en anden opfattelse.

21 For saa vidt angaar formaalet med de faellesskabsretlige bestemmelser, giver det efter min opfattelse ikke nogen afgoerende vejledning. Som Skatteministeriet har anfoert, er formaalet med bestemmelserne at hindre fordrejning af konkurrencevilkaarene mellem de forskellige kategorier af tobak, der er omfattet af samme gruppe, jf. femte betragtning til foerste direktiv. Nogen stoette med hensyn til, hvad der er den baerende tanke bag direktivet, kan hentes i de forklarende bemaerkninger til Kommissionens forslag til andet direktiv, der er omtalt i Skatteministeriets indlaeg. Kommissionen anfoerte, at sammenlaegningen af roegtobak inden for den samme gruppe begrundes med, at alle disse produkter, ogsaa fintskaaret tobak, kan ryges i pibe. Kommissionen var imidlertid betaenkelig ved, at forbrugerne ogsaa kunne anvende fintskaaret tobak til at rulle deres egne cigaretter, og at der derfor kunne blive tale om konkurrenceforvridning mellem fintskaaret roegtobak og cigaretter. Kommissionen foreslog, at beslutningen herom blev udskudt. Ved artikel 1, stk. 2, i direktiv 92/78 blev der derfor gennemfoert en aendring af kategorierne af forarbejdet tobak i artikel 3 i foerste direktiv, idet der herefter sondredes mellem »finskaaren tobak til rulning af cigaretter« og »anden roegtobak«. Foerstnaevnte produkt er defineret i en ny artikel 4a i andet direktiv, der blev indsat ved direktiv 92/78's artikel 2, stk. 4.

22 Det er herefter aabenbart, at baggrunden for problemet i den foreliggende sag er, at der er en latent mulighed for konkurrenceforvridning, saafremt fintskaaret roegtobak beskattes efter en lavere afgiftssats end cigaretter. De to produkter konkurrerer i hoej grad med hinanden. Dette er maaske forklaringen paa, at der i Danmark er en afgift paa selve cigaretpapiret og paa cigaretpapirhylstre som dem, Brinkmann saelger. Med en passende afgiftssats kunne fordelen ved, at afgiftssatsen paa fintskaaret roegtobak, der anvendes ved rulning af cigaretter, er lavere, formentlig elimineres.

23 Det kan derfor ikke undgaas, at Westpoint potentielt konkurrerer med saavel faerdigfremstillede cigaretter som med fintskaaret roegtobak (der kan anvendes til rulning af cigaretter, enten manuelt eller ved anvendelse af et af de dertil indrettede apparater, der findes paa markedet). Muligvis er det forhold, at det er noget lettere at samle en Westpoint, tillokkende for visse forbrugere, der normalt ville foretraekke det lettere haandterlige faerdigfremstillede produkt, og som ellers ikke ville foele sig fristet til at rulle deres egne cigaretter, uanset prisfordelen. Saafremt Westpoint blev beskattet som roegtobak, ville den potentielle konkurrenceforvridning mellem cigaretter og fintskaaret roegtobak for saa vidt blive skaerpet. Det er imidlertid vanskeligt at sige, hvor mange rygere, hvis overhovedet nogen, der foretraekker faerdigfremstillede cigaretter, som ville foele sig tiltrukket af Westpoint. I mange sociale sammenhaenge er det en ulempe, at produktet skal samles. Endvidere maa den manuelle behandling og faerdighed, der fortsat kraeves, og den ulempe, at produktet findes i to forskellige aesker, i praksis antages at bevirke, at det for mange rygere er uinteressant.

24 Westpoint konkurrerer formentlig ogsaa, eller maaske i endnu hoejere grad, med fintskaaret roegtobak. Visse rygere ruller deres egne cigaretter paa grund af omstaendigheder, der ikke har noget med prisen at goere, som f.eks. deres eget image. For dem er Westpoint uinteressant (selv om Westpoint ligesom tobak i loes vaegt ogsaa kan indhylles i cigaretpapir). For rygere, der navnlig ruller deres egne cigaretter, fordi det er billigere, synes Westpoint derimod at vaere en interessant mulighed (forudsat at prisen er gunstig i forhold til hjemmerullede cigaretter). De egenskaber ved Westpoint, der er omtalt i det danske patentskrift, peger i retning af, at produktet navnlig skulle konkurrere med roegtobak til hjemmerulning af cigaretter. Fordelene var deri angivet som foelger:

»- Noejagtig tobaksdosering paa forhaand gennem industriel fremstilling

- altid uaendret smag

- altid ensartede rygningsforhold (rygetid, traek)

- ensartet forudbestemt indhold af skadelige stoffer i forhold til et bestemt cigaretpapirhylster

- ekstrem simpel fremstilling af en cigaret, som direkte kan sammenlignes med en fabriksfremstillet cigaret

- intet tobakscylindersvoeb, som skal bortkastes

- gunstigere skattemaessig ansaettelse sammenlignet med industrielt forfaerdigede cigaretter.«

Den eneste fordel, der er ved Westpoint sammenlignet med cigaretter, nemlig en lavere afgiftssats, goer sig ogsaa gaeldende for fintskaaret roegtobak.

25 Som Kommissionen har understreget, bevirker Westpoint's karakteristika, at det i hoejere grad minder om en industrielt fremstillet cigaret. For saa vidt opfylder det snarere de samme behov som en cigaret. Heroverfor kan det imidlertid anfoeres, at Westpoint ikke har den mest fremtraedende egenskab, som er karakteristisk for en industrielt fremstillet cigaret, nemlig at den kan ryges, som den er. Saafremt Westpoint som foelge af en hoejere afgift kostede mere eller mindre det samme som cigaretter, maa de ovennaevnte ulemper antages at afholde forbrugerne fra at koebe Westpoint, medmindre de klart foretraekker Westpoint's saerlige smag. Dersom Westpoint blev beskattet som en cigaret, saafremt det ikke opfyldte et saa vaesentligt behov, ville det indebaere, at Westpoint ikke laengere var konkurrencedygtigt. Saafremt produktet derimod blev beskattet som roegtobak, ville det kunne konkurrere paa lige vilkaar med fintskaaret tobak til hjemmerulning af cigaretter, idet dets saerlige fordele i forhold til den naevnte form for tobak ville vaere attraktiv for nogle, men bestemt ikke alle rygere, som ellers har rullet deres egne cigaretter. Alt taget i betragtning ville en klassificering som roegtobak med andre ord medfoere en mindre grad af konkurrenceforvridning.

26 Selv om det synspunkt, Raadet indtog, da det aendrede direktivet, og hvorefter Westpoint i tilstraekkelig hoej grad konkurrerede med cigaretter og derfor maatte klassificeres som saadanne, naeppe kan siges at vaere forkert eller urimeligt, mener jeg saaledes ikke, at der af direktivets formaal kan udledes afgoerende argumenter vedroerende fortolkningen af den oprindelige bestemmelse. Af de samme grunde kan Skatteministeriets henvisning til de principper, Domstolen har opstillet i relation til traktatens artikel 95, ikke bringe os videre. Som den danske regering har anfoert, fastslog Domstolen i dommen i sagen Kommissionen mod Danmark (5) med henvisning til dommen i Rewe-sagen (6), at ved vurderingen af, om varer er lignende og derfor omfattet af forbuddet i artikel 95, stk. 1, maa det undersoeges, »om de frembyder ensartede egenskaber og ud fra et forbrugersynspunkt tjener samme behov«. Som allerede naevnt kan det i det mindste anfoeres, at paa grundlag af en saadan vurdering ligger Westpoint naermere op ad roegtobak end ad cigaretter, idet Westpoint ligesom den naevnte form for tobak mangler den afgoerende egenskab ved en cigaret, saaledes som denne er defineret i de faellesskabsretlige bestemmelser, nemlig at den skal kunne ryges, som den er, og for saa vidt tjener Westpoint heller ikke samme behov som en industrielt fremstillet cigaret.

27 Sammenfattende er det herefter min opfattelse, at i henhold til andet direktiv i dettes oprindelige affattelse skulle et produkt som Westpoint klassificeres som roegtobak i direktivets artikel 4, stk. 1's forstand.

Spoergsmaal 2, 3 og 4

28 Med de oevrige spoergsmaal, som mest hensigtsmaessigt kan behandles under ét, oensker den nationale ret at faa oplyst, paa hvilke betingelser en medlemsstat ifalder erstatningsansvar for tab, der er lidt som foelge af en fejlagtig klassificering af et produkt i henhold til direktivet (spoergsmaal 2). I den sammenhaeng oensker retten oplyst, om det herved er af betydning, at myndighederne har afslaaet at tillaegge myndighedens afgoerelse opsaettende virkning som begaeret af sagsoegeren (spoergsmaal 4). Den nationale ret har ogsaa forelagt spoergsmaal om, hvorvidt definitionerne af forarbejdede tobaksprodukter i direktivet er behoerigt gennemfoert, saafremt skatteministeren er bemyndiget til at fastsaette bestemmelser om definitioner paa tobaksvarer, men ikke har gjort det [spoergsmaal 3.a)]. Saafremt dette spoergsmaal besvares benaegtende, oensker retten ogsaa oplyst, om det ved besvarelsen af spoergsmaal 2 er af betydning, at parterne i sagen er enige om, at definitionerne i direktivet er umiddelbart anvendelige [spoergsmaal 3.b)].

29 I denne henseende indeholder Domstolens dom i Denkavit-sagen (7) foelgende nyttige redegoerelse for de relevante principper:

»Det bemaerkes, at ifoelge fast retspraksis foelger der af selve traktatens system et princip om, at staten er erstatningsansvarlig for tab, som er forvoldt borgerne paa grund af tilsidesaettelser af faellesskabsretten, der maa tilregnes staten (jf. bl.a. dom af 5.3.1996, forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du pêcheur og Factortame, Sml. I, s. 1029, praemis 31, og af 8.10.1996, forenede sager C-178/94, C-179/94, C-188/94, C-189/94 og C-190/94, Dillenkofer m.fl., Sml. I, s. 4845, praemis 20).

I disse domme fastslog Domstolen paa baggrund af sagernes konkrete omstaendigheder, at faellesskabsretten anerkender en ret til erstatning, saafremt tre betingelser er opfyldt, nemlig at den bestemmelse, der er overtraadt, har til formaal at tillaegge borgerne rettigheder, at overtraedelsen er tilstraekkelig kvalificeret, og at der er en direkte aarsagsforbindelse mellem statens overtraedelse af sin forpligtelse og de skadelidtes tab (ovennaevnte domme i sagen Brasserie du pêcheur og Factortame, praemis 51, og i Dillenkofer-sagen, praemis 21 og 23). Domstolen har saerligt fastslaaet, at disse betingelser skal anvendes paa den situation, at en medlemsstat ikke har gennemfoert et EF-direktiv korrekt i national ret (dom af 26.3.1996, sag C-392/93, British Telecommunications, Sml. I, s. 1631, praemis 40).

Selv om det i princippet tilkommer de nationale retsinstanser at tage stilling til, om betingelserne for, at medlemsstaternes erstatningsansvar som foelge af overtraedelser af faellesskabsretten er opfyldt, bemaerkes, at Domstolen i naervaerende sag har alle de oplysninger, der er noedvendige for at bedoemme, om der kan siges at foreligge en tilstraekkelig kvalificeret overtraedelse af faellesskabsretten.

Det foelger af Domstolens praksis, at en overtraedelse er tilstraekkelig kvalificeret, saafremt en institution eller en medlemsstat under udoevelsen af sin kompetence til at udstede generelle retsakter aabenbart og groft har overskredet graenserne for sine befoejelser (ovennaevnte domme i sagen Brasserie du pêcheur og Factortame, praemis 55, og i Dillenkofer-sagen, praemis 25). Blandt de momenter, der kan tages i betragtning, er saerligt, hvor klar og praecis den tilsidesatte bestemmelse er (ovennaevnte domme i sagen Brasserie du pêcheur og Factortame, praemis 56, og British Telecommunications, praemis 42)« (8).

30 Inden jeg anvender disse principper i den foreliggende sag, er det hensigtsmaessigt at besvare spoergsmaal 3. Det er aabenbart, at den omstaendighed, at ministeren bemyndiges til at fastsaette bestemmelser, ikke i sig selv er en passende gennemfoerelse af direktivet. Det forhold, at de danske myndigheder anvender direktivets definitioner, er imidlertid relevant ved afgoerelsen af, om medlemsstaten ifalder erstatningsansvar. Saafremt en medlemsstats myndigheder soeger at anvende definitionerne i direktivet, men goer det fejlagtigt, skyldes ethvert deraf foelgende tab ikke en manglende gennemfoerelse af definitionerne i ministerielt fastsatte bestemmelser, men myndighedernes ukorrekte anvendelse af direktivet. I lyset af de ovennaevnte principper opstaar der herefter det spoergsmaal, om Danmark - henset til, at den relevante direktivbestemmelse er klar og praecis - aabenbart og groft har overskredet graenserne for sine befoejelser.

31 Efter min opfattelse er dette ikke tilfaeldet. Som Danmark og Kommissionen har understreget, svarer Westpoint ikke noejagtigt til nogen af de relevante definitioner i direktivet. Produktet falder saa at sige mellem to stole. Der kan heller ikke hentes en klar stoette i direktivets formaal. Medlemsstaternes myndigheder maatte derfor vaelge mellem de to definitioner.

32 Selv om jeg, alt taget i betragtning, gaar ind for Brinkmann's fortolkning af direktivet, deles den danske regerings synspunkt i den foreliggende sag af Finland og af Kommissionen og ifoelge det oplyste ogsaa af en nederlandsk toldinspektoer. Dette synspunkt kan ikke siges at vaere uholdbart eller at vaere blevet valgt mod bedre vidende. Det danske synspunkt, hvorefter klassificeringen som en cigaret er en foelge af direktivets formaal, indtog Raadet ogsaa ved aendringen af direktivet.

33 Da det var tvivlsomt, hvorledes de omtvistede bestemmelser skulle anvendes paa et produkt som f.eks. Westpoint, kan de danske myndigheders tilsidesaettelse af bestemmelserne for mig at se ikke anses for tilstraekkeligt kvalificeret til, at der efter ovennaevnte afgoerelser ifaldes erstatningsansvar. Det er derfor ufornoedent at tage stilling til de oevrige betingelser, der skal vaere opfyldt for, at staten bliver erstatningsansvarlig.

34 For saa vidt angaar spoergsmaal 4 er den omstaendighed, at myndigheden afslog at tillaegge sin afgoerelse opsaettende virkning, uden betydning for spoergsmaalet om Danmarks erstatningsansvar i den foreliggende sag. I modsat fald ville den administrative beslutningsproces blive lammet, idet administrative myndigheder ikke ville kunne gennemfoere deres afgoerelser i andre end helt klare tilfaelde uden at udsaette sig selv for betydelige erstatningskrav. Naar en national ret i en sag som den foreliggende finder, at fortolkningen af en bestemmelse er tvivlsom, kan den forelaegge spoergsmaal for Domstolen og - forudsat at de noedvendige betingelser er opfyldt - anordne foreloebige forholdsregler, f.eks. i form af udsaettelse af opkraevningen af den hoejere afgift mod, at den afgiftspligtige stiller en passende sikkerhed.

35 Endelig skal jeg bemaerke, at da det ikke er blevet gjort gaeldende, at den danske stat efter dansk ret ville ifalde erstatningsansvar ved en tilsvarende tilsidesaettelse af nationale lovbestemmelser, kan den danske stat naeppe antages at vaere erstatningsansvarlig, naar henses til princippet om, at krav, der goeres gaeldende paa grundlag af faellesskabsretten, ikke maa rammes af mindre gunstige betingelser end krav, der rejses paa grundlag af national ret.

Forslag til afgoerelse

36 Det er herefter min opfattelse, at de spoergsmaal, OEstre Landsret har forelagt, boer besvares som foelger:

1) Et produkt, der bestaar af en tobaksrulle indhyllet i poroes cellulose, der ikke kan ryges, som det er, men foerst maa anbringes i et cigaretpapirhylster eller paafoeres et almindeligt cigaretpapir, skulle klassificeres som roegtobak som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i Raadets direktiv 79/32/EOEF i den affattelse, der var gaeldende den 14. maj 1990.

2) En medlemsstat, hvis myndigheder ved anvendelsen af definitionerne i direktiv 79/32 fejlagtigt klassificerede et saadant produkt som en cigaret, jf. direktivets artikel 3, stk. 1, er ikke i henhold til faellesskabsretten erstatningsansvarlig for tab som foelge af den fejlagtige klassificering, medmindre der under lignende omstaendigheder ville opstaa et saadant erstatningsansvar ved tilsidesaettelse af en national lovbestemmelse.

(1) - Raadets direktiv 72/464/EOEF af 19.12.1972 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsaetningsafgift (JO L 303, s. 1; en uofficiel oversaettelse af direktivet er optrykt i EF-Karnov 1978, s. 570).

(2) - Raadets andet direktiv 79/32/EOEF af 18.12.1978 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsaetningsafgift (EFT 1979 L 10, s. 8).

(3) - Raadets direktiv 92/78/EOEF af 19.10.1992 om aendring af direktiv 72/464/EOEF og 79/32/EOEF om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsaetningsafgift (EFT L 316, s. 5).

(4) - Raadets direktiv 95/59/EF af 27.11.1995 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsaetningsafgift (EFT L 291, s. 40).

(5) - Dom af 4.3.1986, sag 106/84, Sml. s. 833.

(6) - Dom af 17.2.1976, sag 45/75, Rewe, Sml. s. 181.

(7) - Dom af 17.10.1996, forenede sager C-283/94, C-291/94 og C-292/94, Denkavit m.fl., Sml. I, s. 5063.

(8) - Dommens praemis 47-50.