Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester – forsyningspligt og brugernes rettigheder – direktiv 2002/22 – transmission af radio- og tv-udsendelser til offentligheden – rimelige must carry-forpligtelser

(Art. 56 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22, art. 31, stk. 1)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester – forsyningspligt og brugernes rettigheder – direktiv 2002/22 – transmission af radio- og tv-udsendelser til offentligheden – rimelige must carry-forpligtelser

(Art. 56 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22, art. 31, stk. 1)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester – forsyningspligt og brugernes rettigheder – direktiv 2002/22 – transmission af radio- og tv-udsendelser til offentligheden – rimelige must carry-forpligtelser

(Art. 56 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22, art. 31, stk. 1)

Sammendrag

1. I overensstemmelse med artikel 31, stk. 1, andet punktum, i direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester kan der alene pålægges must carry-forpligtelser, hvis det er nødvendigt for at opfylde klart definerede målsætninger i almenhedens interesse, og forpligtelserne skal stå i et rimeligt forhold til det tilsigtede mål og være transparente.

Formålet om at sikre mediepluralismen og fremme kulturel mangfoldighed ved hjælp af en kulturpolitik er en almennyttig målsætning knyttet til den grundlæggende ret til ytringsfrihed. Selv om de nationale myndigheder råder over en vid skønsbeføjelse i den henseende, må de krav, som følger af foranstaltninger, der træffes til gennemførelse af en sådan politik, imidlertid ikke stå i misforhold til det tilstræbte mål, og foranstaltningerne må ikke anvendes således, at statsborgere fra andre medlemsstater forskelsbehandles. Status af operatør med must carry-forpligtelse bør udelukkende begrænses til de kanaler, hvis overordnede programindhold er egnet til at virkeliggøre det forfulgte almennyttige formål.

En erklæring om generelle politiske mål, som ikke følges op af noget yderligere forhold, der ville gøre det muligt for operatørerne på forhånd at kunne bedømme arten og rækkevidden af de præcise betingelser og forpligtelser, der skal opfyldes til gengæld for tildelingen af status som operatør med must carry-forpligtelse, fastlægger ikke klart de konkrete kriterier, som anvendes af de nationale myndigheder ved udvælgelsen af de tv-kanaler, der skal have must carry-forpligtelser, og er således ikke tilstrækkelig præcis til at sikre, at de således udvalgte tv-kanaler er dem, hvis overordnede programindhold er egnet til at virkeliggøre det forfulgte kulturelle almennyttige formål.

(jf. præmis 50 og 52-55)

2. En national lovgivning, som ikke præciserer nogen kriterier, der er objektive og kendes på forhånd, som den pågældende medlemsstats myndigheder anvender med henblik på udpegelsen af de pågældende radio- og tv-foretagenders programmer, som kan drage fordel af must carry-forpligtelsen, gør det ikke muligt for de ikke-offentlige radio- og tv-foretagender, der ville kunne drage fordel af sådanne must carry-forpligtelser, at kende de kriterier, der skal opfyldes for at få tildelt status som operatør med must carry-forpligtelse, og er således i strid med gennemsigtighedsprincippet som omhandlet i artikel 31, stk. 1, andet punktum, i direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester. Overholdelse af dette princip er heller ikke sikret, når en sådan lovgivning ikke på en tilstrækkelig klar måde fastlægger, at status som operatør med must carry-forpligtelse alene kan tildeles specifikke tv-kanaler, således som det kræves i denne artikel 31, stk. 1. Det fremgår således af denne bestemmelse, at status som operatør med must carry-forpligtelse ikke automatisk skal tildeles alle de tv-kanaler, som udsendes af det samme private radio- og tv-foretagende, men udelukkende bør begrænses til de kanaler, hvis overordnede programindhold er egnet til at virkeliggøre det forfulgte almennyttige formål.

De kriterier, på grundlag af hvilke status som operatør med must carry-forpligtelse tildeles, må i øvrigt ikke være diskriminerende. Navnlig må tildelingen af denne status hverken retligt eller faktisk være underlagt et krav om etablering på det indenlandske område. En national lovgivning, som ikke gør det muligt at udelukke, at tildelingen af denne status retligt eller faktisk kræver, at disse radio- og tv-foretagender er etableret i den pågældende medlemsstat, er ikke tilstrækkeligt til at opfylde betingelsen om gennemsigtighed i artikel 31, stk. 1, i direktiv 2002/22.

(jf. præmis 59, 60, 63 og 65-68)

3. De must carry-forpligtelser, der følger af artikel 31, stk. 1, i direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester, kan alene pålægges operatører af elektroniske kommunikationsnet, hvis et betydeligt antal slutbrugere af sådanne net anvender dem som deres primære adgang til radio- og tv-modtagelse. En medlemsstat gennemfører ikke denne bestemmelse korrekt ved at fastslå muligheden for de nationale myndigheder for at give dispensation fra must carry-forpligtelsen for netoperatører, hvis der ikke er tilstrækkeligt mange slutbrugere af nettet, som anvender det som deres primære adgang til tv-modtagelse. Denne ordning giver dem i tilfælde af afslag på denne dispensation mulighed for at pålægge de pågældende operatører sådanne forpligtelser og kræve, at de skal bevise, at betingelserne for at opnå dispensation er opfyldt.

(jf. præmis 73-75)