Sag T-446/05

Amann & Söhne GmbH & Co. KG og Cousin Filterie SAS

mod

Europa-Kommissionen

»Konkurrence – karteller – det europæiske marked for industritråd – beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 – begrebet en samlet overtrædelse – definition af markedet – bøder – bødeloft – overtrædelsens grovhed og varighed – formildende omstændigheder – samarbejde – proportionalitet – ligebehandling – ret til forsvar – retningslinjer for beregning af bødebeløb«

Sammendrag af dom

1. Konkurrence – karteller – forbud – overtrædelser – aftaler og samordnet praksis, der kan behandles som udgørende en samlet overtrædelse – begreb

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

2. Annullationssøgsmål – kommissionsbeslutning truffet på grundlag af artikel 81 EF eller 82 EF – kompleks økonomisk vurdering – domstolsprøvelse – grænser

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – Kommissionens skøn – domstolsprøvelse – Fællesskabets retsinstansers fulde prøvelsesret

(Art. 81 EF, 82 EF, 229 EF og 253 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3, samt art. 31)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – skøn tildelt Kommissionen ved artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 – tilsidesættelse af det strafferetlige legalitetsprincip – foreligger ikke

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – flere overtrædelser

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

7. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – omfanget af den reelle mulighed for at skade konkurrencen på det relevante marked

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

8. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – inddeling af de berørte virksomheder i kategorier, der har et identisk specifikt udgangspunkt

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

9. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – nødvendigt at tage hensyn til de pågældende virksomheders omsætning og sikre, at bøderne er proportionale med denne omsætning – intet hensyn hertil

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 3; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

10. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – inddeling af de berørte virksomheder i kategorier, der har et identisk specifikt udgangspunkt

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A, sjette afsnit)

11. Konkurrence – bøder – beslutning om pålæggelse af bøder – begrundelsespligt – rækkevidde

(Art. 253 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

12. Konkurrence – karteller – deltagelse i møder med andre virksomheder med et konkurrencebegrænsende formål – omstændighed, der i mangel af afstandtagen fra de trufne beslutninger giver grundlag for at fastslå, at virksomheden deltog i den efterfølgende aftale

(Art. 81, stk. 1, EF)

13. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens varighed – overtrædelser af mellemlang og lang varighed – forhøjelse af udgangsbeløbet med 10% pr. år

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 3; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 B)

14. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – formildende omstændigheder

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3, tredje led)

15. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – omsætning, der skal tages i betragtning ved beregning af bøden

(Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

16. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – hensyntagen til overtrædelsens virkninger

(Rådets forordning nr. 17, art. 15)

17. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – bevismateriale, som kan lægges til grund

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 27, stk. 1)

18. Konkurrence – administrativ procedure – begæring om oplysninger – ret til forsvar

(Rådets forordning nr. 17, art. 11, stk. 5)

19. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – virksomhedens samarbejde under den administrative procedure

(Rådets forordning nr. 17, art. 11, stk. 4 og 5)

1. Begrebet en samlet overtrædelse vedrører en situation, hvor flere virksomheder har deltaget i en overtrædelse bestående af en vedvarende adfærd, hvor der forfølges et enkelt økonomisk formål med henblik på at fordreje konkurrencen, eller af individuelle overtrædelser, som er indbyrdes forbundet af et fælles mål (idet samtlige dele har det samme formål) og de samme aktører (de samme virksomheder, som bevidst stræber efter det samme formål). En tilsidesættelse af artikel 81, stk. 1, EF kan foreligge ikke alene ved en enkeltstående handling, men også ved en række handlinger eller en sammenhængende adfærd. Denne fortolkning kan ikke anfægtes under henvisning til, at et eller flere elementer i rækken af handlinger eller i den sammenhængende adfærd også i sig selv og isoleret betragtet kan udgøre en tilsidesættelse af den nævnte bestemmelse. Når de forskellige handlinger indgår i en »samlet plan«, fordi de har det samme formål, nemlig at fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, kan Kommissionen med rette pålægge ansvaret for disse handlinger på grundlag af deltagelsen i overtrædelsen betragtet i sin helhed. Desuden kan begrebet en samlet overtrædelse vedrøre den retlige kvalificering af en konkurrencebegrænsende adfærd som aftaler, en samordnet praksis eller vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder.

Begrebet en samlet overtrædelse kan ikke fastsættes under en generel henvisning til en konkurrenceforvridning på det af overtrædelsen berørte marked, eftersom påvirkningen af konkurrencevilkårene, som formål eller virkning, udgør et væsentligt forhold ved enhver adfærd, som er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 81, stk. 1, EF. En sådan definition af begrebet en samlet overtrædelse risikerer, at begrebet en samlet og vedvarende overtrædelse ville blive berøvet en del af sin mening, i det omfang den ville bevirke, at flere former for adfærd vedrørende en erhvervssektor, som er forbudte i henhold til artikel 81, stk. 1, EF, systematisk skal kvalificeres som forhold, der udgør en samlet overtrædelse. Med henblik på at kvalificere forskellige former for udvist adfærd som en samlet og vedvarende overtrædelse skal det således kontrolleres, om de fremstod som et supplement til hinanden i den forstand, at hver af disse handlinger skulle bidrage til at imødegå en eller flere konsekvenser af den normale konkurrence, og gennem et samspil bidrog til virkeliggørelsen af de af overtræderne tilstræbte samlede konkurrencebegrænsende virkninger i forbindelse med en overordnet plan med et fælles mål. Der skal i denne forbindelse tages hensyn til enhver omstændighed, som kan fastslå eller rejse tvivl om den nævnte forbindelse, såsom anvendelsesperioden, indholdet og i sammenhæng hermed formålet med de pågældende forskellige former for adfærd. Derfor kan Kommissionen på objektivt grundlag indlede særskilte procedurer, konstatere flere særskilte overtrædelser og pålægge flere særskilte bøder.

Kvalificeringen af visse ulovlige handlinger som handlinger, der udgør én og samme overtrædelse eller flere overtrædelser, er i princippet ikke uden følger for den bøde, der kan pålægges. En konstatering af flere særskilte overtrædelser kan nemlig føre til pålæg af flere særskilte bøder, som hver især ikke overstiger de rammer, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF.

(jf. præmis 89-94, 133 og 134)

2. For så vidt angår gyldigheden af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF i forhold til det strafferetlige legalitetsprincip, således som det er anerkendt af Fællesskabets retsinstanser i overensstemmelse med de anvisninger, der er opstillet i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, og medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner, har Kommissionen ikke en ubegrænset skønsmargin til for det første at konstatere overtrædelser af konkurrencereglerne, til for det andet at afgøre, om de forskellige overtrædelser udgør en samlet og vedvarende overtrædelse eller flere selvstændige overtrædelser, eller til for det tredje at udmåle bøder for disse overtrædelser.

For det første kan Kommissionen i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 alene pålægge bøder for overtrædelse af de konkurrenceretlige bestemmelser for så vidt angår de overtrædelser, der er nævnt i artikel 81 EF eller 82 EF. Spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne i artikel 81 EF og 82 EF er opfyldt, er principielt undergivet en fuldstændig efterprøvelse ved Fællesskabets retsinstanser. Desuden er den skønsmargin, som ifølge retspraksis ganske rigtigt overlades Kommissionen i tilfælde, hvor konstateringen af overtrædelser indebærer komplekse økonomiske eller tekniske vurderinger, under ingen omstændigheder ubegrænset. Overladelsen af en sådan skønsmargin indebærer nemlig ikke, at Retten inden for rammerne af et annullationssøgsmål skal afholde sig fra at efterprøve Kommissionens fortolkning af oplysninger af denne art. Fællesskabets retsinstanser skal således bl.a. ikke blot tage stilling til den materielle nøjagtighed af de beviser, der henvises til, oplysningernes troværdighed og sammenhæng, men ligeledes kontrollere, om disse oplysninger udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om disse oplysninger taler til støtte for Kommissionens konklusioner.

(jf. præmis 130 og 131)

3. Kommissionen har ikke en ubegrænset skønsmargin med hensyn til udmåling af bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne. Selv om det objektive kriterium vedrørende loftet og de subjektive kriterier vedrørende overtrædelsens grovhed og varighed overlader Kommissionen en vid skønsmargin, forholder det sig ikke desto mindre således, at der er tale om kriterier, som giver Kommissionen mulighed for at vedtage sanktioner under hensyntagen til den pågældende adfærds grad af ulovlighed. Det skal derfor anføres, at artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF definerer kriterierne og grænserne for Kommissionens udøvelse af sin beføjelse på bødeområdet, samtidig med at Kommissionen overlades en vis skønsmargin. Endvidere er Kommissionen ved fastsættelsen af bøder i medfør af disse bestemmelser forpligtet til at overholde de generelle retsprincipper, navnlig ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet, således som de er udviklet i Domstolens og Rettens praksis.

Domstolen og Retten har i medfør af artikel 229 EF og artikel 31 i forordning nr. 1/2003 fuld prøvelsesret ved klager over beslutninger, hvorved Kommissionen har fastsat en bøde, og de kan ikke alene annullere de af Kommissionen trufne beslutninger, men ligeledes ophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde. Kommissionens administrative praksis er således underlagt Fællesskabets retsinstansers fulde prøvelsesret.

Kommissionen er i overensstemmelse med artikel 253 EF forpligtet til i beslutningen om pålæg af en bøde – og dette uanset beslutningens generelt kendte sammenhæng – at give en begrundelse, navnlig for den pålagte bødes størrelse og den valgte metode i denne henseende. Det skal af denne begrundelse klart og utvetydigt fremgå, hvilke betragtninger Kommissionen har lagt til grund, således at de berørte kan gøre sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning med henblik på at anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser, og i givet fald give dem mulighed for at udøve kontrol.

(jf. præmis 140, 142-144 og 148)

4. Kvalificeringen af visse ulovlige handlinger som handlinger, der udgør én og samme overtrædelse eller flere overtrædelser, er i princippet ikke uden følger for den bøde, der kan pålægges, idet det kan føre til pålæg af flere særskilte bøder, som hver især ikke overstiger de rammer, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF, hvorefter bøden for hver af de virksomheder, som har deltaget i overtrædelsen, ikke kan overstige 10% af den samlede omsætning i det foregående regnskabsår. Heraf følger, at Kommissionen ikke tilsidesætter princippet om ingen straf uden lov, når den pålægger to bøder, som sammenlagt overskrider loftet på 10% af omsætningen.

(jf. præmis 150 og 151)

5. Den afskrækkende virkning, som er et formål, Kommissionen har ret til at forfølge ved fastsættelsen af bødebeløbet, tilsigter at sikre, at virksomhederne respekterer konkurrencereglerne i traktaten ved udøvelsen af deres aktiviteter i Fællesskabet eller Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. I tilfælde af flere overtrædelser kan Kommissionen med rette anse et sådant formål for ikke at være opfyldt blot ved at pålægge en sanktion for én af overtrædelserne.

(jf. præmis 160)

6. Proportionalitetsprincippet indebærer, at fællesskabsinstitutionernes retsakter ikke må gå videre end passende og nødvendigt for gennemførelsen af det tilsigtede formål. I sammenhæng med beregningen af bøder skal overtrædelsernes grovhed fastslås i henhold til en række elementer, og der må ikke tillægges nogen af disse elementer en uforholdsmæssig stor betydning i forhold til de andre elementer i vurderingen. Proportionalitetsprincippet indebærer i denne sammenhæng, at Kommissionen skal udmåle bøden forholdsmæssigt med de elementer, der tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, og at den i denne henseende skal anvende disse elementer på en sammenhængende og objektivt berettiget måde.

Når overtrædelsens grovhed fastslås, påhviler det Kommissionen at tage hensyn til en lang række faktorer, hvis art og betydning varierer alt efter den pågældende overtrædelse og de særlige omstændigheder i forbindelse hermed. Det kan ikke udelukkes, at produktmarkedets størrelse alt efter tilfældet kan indgå blandt de faktorer, som viser, hvor grov overtrædelsen har været. Skønt markedets størrelse følgelig kan være en faktor, der skal tages i betragtning ved fastlæggelsen af overtrædelsens grovhed, varierer dens betydning således alt efter karakteren af overtrædelsen og de særlige omstændigheder, der gør sig gældende i forbindelse med den pågældende overtrædelse.

En horisontal begrænsning, såsom et »priskartel«, som omhandlet i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, er efter sin art »meget alvorlig«. I en sådan sammenhæng er det berørte markeds ringe størrelse kun af mindre betydning i forhold til alle de øvrige faktorer, der viser, hvor grov overtrædelsen har været.

(jf. præmis 171, 175, 176 og 178)

7. Den samlede omsætning tegner kun et ufuldstændigt billede af forholdene – i forhold til de overtrædende virksomheders reelle økonomiske mulighed for at skade konkurrencen i væsentlig grad, som indebærer en bedømmelse af disse virksomheders reelle betydning på det relevante marked, dvs. deres indflydelse på dette – ved vurderingen med henblik på fastsættelse af bødebeløbet for en overtrædelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler. Det kan nemlig ikke udelukkes, at en magtfuld virksomhed, der har en lang række forskellige aktiviteter, kun accessorisk er til stede på et specifikt produktmarked. Ligeledes kan det ikke udelukkes, at en virksomhed med en stærk stilling på et geografisk marked uden for Fællesskabet kun har en svag stilling på Fællesskabets marked eller markedet i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. I sådanne tilfælde betyder den blotte omstændighed, at den pågældende virksomhed opnår en betydelig samlet omsætning, ikke nødvendigvis, at den udøver en afgørende indflydelse på det relevante marked. Selv om en virksomheds omsætning på de berørte markeder ikke kan være afgørende ved vurderingen af, om en virksomhed udgør en betydelig økonomisk enhed, er denne omsætning imidlertid relevant ved vurderingen af, hvilken indflydelse virksomheden har haft på markedet.

Således kan den del af omsætningen, der vedrører de varer, som er genstand for overtrædelsen, indikere omfanget af overtrædelsen på det omhandlede marked. Denne omsætning kan nemlig give en retvisende indikation af hver enkelt virksomheds ansvar for de nævnte markeder, eftersom den udgør et objektivt kriterium, som giver et rimeligt indtryk af denne praksis’ skadelige virkning for den normale konkurrence, og dermed er en god indikation af, i hvilket omfang hver enkelt virksomhed har forårsaget en skade.

(jf. præmis 187 og 188)

8. Den metode til fastsættelse af bødebeløb pålagt forskellige deltagere i et kartel, der består i inddeling af medlemmerne af kartellet i flere kategorier, og som indebærer en sats for bødernes udgangsbeløb fastsat for virksomheder i samme kategori, kan ikke kritiseres, selv om satsen ikke tager højde for størrelsesforskelle mellem virksomheder i én og samme kategori, såfremt metoden overholder ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet. Det er ikke op til Retten at tage stilling til, om et sådant system er hensigtsmæssigt, uanset om systemet stiller mindre virksomheder ugunstigt. Retten skal som led i sin efterprøvelse af lovligheden af det skøn, Kommissionen råder over på området, nemlig kun påse, at inddelingen er sammenhængende og objektivt begrundet, og ikke uden videre sætte sit eget skøn i stedet for Kommissionens.

(jf. præmis 196)

9. Artikel 23, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF kræver ikke, at såfremt flere virksomheder, der er impliceret i samme overtrædelse, pålægges bøder, må det bødebeløb, der pålægges en lille eller mellemstor virksomhed, ikke være større – udtrykt som en procentsats af omsætningen – end de bødebeløb, der pålægges større virksomheder. Det fremgår nemlig af denne bestemmelse, at der såvel for små eller mellemstore virksomheder som for større virksomheder ved bødeudmålingen skal tages hensyn til overtrædelsens grovhed og varighed. I det omfang Kommissionen pålægger virksomheder, der er impliceret i samme overtrædelse, bøder, som for hver af dem er berettiget i forhold til overtrædelsens grovhed og varighed, kan det ikke bebrejdes den, at bødebeløbet for nogle af dem er større, set i forhold til omsætningen, end for andre virksomheder. Kommissionen er således ikke forpligtet til at nedsætte bødebeløbene, når de berørte virksomheder er små eller mellemstore virksomheder. Virksomhedens størrelse er nemlig allerede taget i betragtning med det loft, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 og i bestemmelserne i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten. Bortset fra disse betragtninger vedrørende størrelsen er der ingen grund til at behandle små og mellemstore virksomheder anderledes end andre virksomheder. Den omstændighed, at de berørte virksomheder er små og mellemstore virksomheder, fritager dem ikke for forpligtelsen til at overholde konkurrencereglerne.

(jf. præmis 199 og 200)

10. Inden for rammerne af retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, som i punkt 1 A, sjette afsnit, bestemmer, at en »betydelig« størrelsesforskel mellem virksomheder, der har begået en overtrædelse af samme art, bl.a. kan berettige en differentiering ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, tilsidesættes ligebehandlingsprincippet ikke af en kommissionsbeslutning, hvori flere virksomheder, heriblandt én med en meget, endda »væsentligt«, lavere samlet omsætning end de andre, henføres under samme kategori på grundlag af deres omsætning på det berørte marked og på deres ret ens markedsandele, og hvori der anvendes samme specifikke udgangsbeløb i forhold til dem.

(jf. præmis 202 og 205)

11. Kravene i henhold til den væsentlige formforskrift, som begrundelsespligten udgør, er opfyldt, hvad angår udmålingen af en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne, når Kommissionen i beslutningen angiver de hensyn, der har givet den grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed og dens varighed. Det påhviler ikke Kommissionen i henhold til disse krav i sin beslutning at angive tallene i forbindelse med metoden for bødeudmålingen, idet den ikke kan undlade at udøve sit skøn ved udelukkende og mekanisk at anvende matematiske formler. Hvad angår en beslutning, hvorved flere virksomheder pålægges bøder, skal begrundelsespligtens rækkevidde bl.a. vurderes under hensyntagen til, at overtrædelsernes grovhed skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder bl.a. sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

(jf. præmis 226)

12. Det forhold, at en virksomhed ikke har deltaget i et multilateralt møde, og at den er ophørt med at give de øvrige kartelmedlemmer oplysninger, er ikke nok til at påvise, at virksomheden har afstået fra at deltage i et kartel, når den ikke har taget offentlig afstand fra dets indhold.

(jf. præmis 240, 241 og 244)

13. Ifølge artikel 23, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF er overtrædelsens varighed en af de faktorer, der skal tages hensyn til ved fastsættelsen af den bøde, som skal pålægges virksomheder, der har gjort sig skyldige i overtrædelse af konkurrencereglerne.

Mens punkt 1 B i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten ikke fastsætter nogen forhøjelse for overtrædelser af kort varighed, dvs. almindeligvis under et år, foretages der en forhøjelse for overtrædelser af mellemlang varighed, almindeligvis mellem et og fem år, hvilken forhøjelse eksempelvis kan udgøre op til 50% af udgangsbeløbet for bøden. Hvad angår overtrædelser af lang varighed, almindeligvis over fem år, er det blot fastsat, at beløbet kan forhøjes med 10% pr. år. Denne forhøjelse sker ikke automatisk, idet retningslinjerne overlader Kommissionen et skøn.

(jf. præmis 237, 247 og 249)

14. Retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten indeholder ikke en bindende opregning af de formildende omstændigheder, som Kommissionen er forpligtet til at tage hensyn til med henblik på en nedsættelse af grundbeløbet for bøden. Der tilkommer derfor Kommissionen et vist skøn, således at den kan anlægge en samlet betragtning af, i hvilket omfang bøderne bør nedsættes på grund af formildende omstændigheder. Således kan Kommissionen ikke være forpligtet til at indrømme en nedsættelse af bøden inden for rammerne af sin skønsbeføjelse som følge af, at en virksomhed er ophørt med en åbenbar overtrædelse, uanset om ophøret er sket før eller efter Kommissionens indgreb.

Det forhold, at overtrædelsen af konkurrencereglerne ophører straks efter Kommissionens første indgreb i henhold til i retningslinjernes punkt 3, tredje led, kan logisk set kun være en formildende omstændighed, hvis der er grund til at formode, at de pågældende virksomheder blev tilskyndet til at ophøre med deres konkurrencestridige adfærd som følge af de pågældende indgreb. Formålet med bestemmelsen er nemlig at tilskynde virksomhederne til straks at indstille deres konkurrencebegrænsende adfærd, når Kommissionen indleder en undersøgelse deraf. Bøden kan derfor ikke nedsættes af denne grund, når virksomhederne allerede inden Kommissionens første indgreb har truffet en fast beslutning om at indstille overtrædelsen, eller når overtrædelsen allerede er ophørt inden dette tidspunkt. Denne sidstnævnte mulighed er taget i betragtning i tilstrækkeligt omfang ved den foretagne beregning af overtrædelsens varighed.

(jf. præmis 259 og 260)

15. Det bestemmes i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, hvad angår de subjektive momenter, der tages i betragtning ved fastsættelsen af udgangsbeløbet for bøden, at det er nødvendigt at tage hensyn til de overtrædende virksomheders faktiske økonomiske muligheder for at påføre andre økonomiske beslutningstagere, herunder forbrugerne, alvorlig skade og at fastsætte bødens størrelse på et niveau, der har en tilstrækkeligt afskrækkende virkning. Endvidere følger det af retningslinjerne, at i de tilfælde, hvor der er flere virksomheder involveret, som f.eks. karteller, kan det være nødvendigt at variere det generelle udgangsbeløb for at tage hensyn til den specifikke vægt og dermed de faktiske konkurrencemæssige konsekvenser af den rolle, som hver enkelt virksomhed har spillet som led i overtrædelsen, navnlig når der er tale om betydelige størrelsesforskelle mellem virksomheder, der har begået en overtrædelse af samme art, og følgelig at tilpasse det generelle udgangsbeløb til den enkelte virksomheds specifikke karakter.

Retningslinjerne er ikke til hinder for, at den samlede omsætning eller virksomhedernes omsætning på det relevante marked tages i betragtning ved fastsættelsen af bødens størrelse med henblik på at overholde fællesskabsrettens almindelige principper, og når omstændighederne gør det påkrævet.

Således er en inddeling af virksomheder i to kategorier på grundlag af deres omsætning ikke en urimelig måde at tage hensyn til virksomhedernes relative størrelse på markedet på med henblik på at fastsætte udgangsbeløbet for bøden, forudsat at den ikke giver et groft fordrejet billede af det relevante marked.

(jf. præmis 273-275 og 280)

16. På konkurrenceområdet er den bevisbyrde for, at overtrædelsen indvirker på det pågældende marked, der påhviler Kommissionen, når den tager hensyn hertil ved beregningen af bøden på grundlag af overtrædelsens grovhed, lettere at løfte end den bevisbyrde, Kommission har, når den skal godtgøre, at der i tilfælde af et kartel som sådan foreligger en overtrædelse. Det er nemlig for at tage hensyn til kartellets konkrete følger på markedet tilstrækkeligt, at Kommissionen anfører »gyldige grunde til at tage hensyn til dem«.

(jf. præmis 301)

17. Retten til forsvar er ikke tilsidesat, fordi der foreligger en uoverensstemmelse mellem klagepunktsmeddelelsen og den endelige beslutning, medmindre et klagepunkt heri ikke er blevet fremført på en måde, der er tilstrækkelig til, at adressaterne kunne varetage deres interesser.

Den berørte virksomhed kan, dersom dokumenter ikke er blevet omtalt i klagepunktsmeddelelsen, med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Ved ikke at meddele virksomheden, at visse dokumenter ville blive anvendt i beslutningen, har Kommissionen afskåret den fra i tide at udtale sig om de pågældende dokumenters beviskraft. Dokumenterne kan herefter ikke anvendes som bevis over for sagsøgeren.

Har Kommissionen gjort brug af et dokument til støtte for et klagepunkt i den endelige beslutning, selv om dokumentet indgår i klagepunktsmeddelelsen til at godtgøre et andet klagepunkt, kan dokumentet kun bruges mod sagsøgeren, såfremt denne med rimelighed af klagepunktsmeddelelsen og af dokumentets indhold har kunnet udlede de konklusioner, som Kommissionen havde til hensigt at udlede deraf.

(jf. præmis 313-315)

18. En absolut ret til at nægte at udtale sig kan ikke anerkendes for en virksomhed, der er adressat for en begæring om oplysninger i henhold til artikel 11, stk. 5, i forordning nr. 17. Anerkendelsen af denne ret til at nægte at udtale sig ville således være mere vidtgående end nødvendigt for at sikre virksomhedernes ret til forsvar og ville udgøre en ubegrundet hindring for Kommissionens opfyldelse af pligten til at påse, at konkurrencereglerne overholdes inden for fællesmarkedet. Retten til at nægte at udtale sig kan kun anerkendes, i det omfang den omhandlede virksomhed tvinges til at afgive tilståelse om at have begået en overtrædelse, som det påhviler Kommissionen at føre bevis for.

For at sikre, at bestemmelserne i artikel 11 i forordning nr. 17 får fuld gennemslagskraft, har Kommissionen derfor beføjelse til at pålægge virksomheder dels at meddele alle nødvendige oplysninger om de omstændigheder, som virksomhederne kan tænkes at være bekendt med, dels, om nødvendigt, at fremlægge de dokumenter om disse omstændigheder, som virksomhederne er i besiddelse af, selv om de vil kunne anvendes som bevis for, at der er blevet handlet i strid med konkurrencereglerne. Kommissionens oplysningsbeføjelse er ikke i strid med artikel 6, stk. 1 og 2, i den europæiske menneskerettighedskonvention eller Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis.

Under alle omstændigheder kan pligten til at besvare spørgsmål af rent faktisk karakter fra Kommissionen samt til at efterkomme dennes begæringer om at udlevere allerede eksisterende dokumenter ikke antages at være i strid med det grundlæggende princip om retten til forsvar og til en retfærdig rettergang, som inden for konkurrencerettens område giver en lignende beskyttelse som den, der sikres ved artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. Der er således intet til hinder for, at adressaten for en begæring om oplysninger senere under den administrative procedure eller under en sag for Fællesskabets retsinstanser godtgør, at de faktiske omstændigheder, der omhandles i den pågældendes besvarelse eller i de fremlagte dokumenter, har en anden betydning end den, Kommissionen har lagt til grund.

Endelig bemærkes, at når Kommissionen i en begæring om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, ud over rent faktiske spørgsmål og begæringer om udlevering af allerede eksisterende dokumenter, anmoder en virksomhed om at beskrive formålet med og forløbet af flere møder, som den har deltaget i, samt resultaterne eller konklusionerne af disse møder, mens det er klart, at Kommissionen har mistanke om, at formålet med disse møder var at begrænse konkurrencen, kan en sådan anmodning være egnet til at nødsage den adspurgte virksomhed til at indrømme sin deltagelse i en overtrædelse af fællesskabsrettens konkurrenceregler, således at den pågældende virksomhed ikke er forpligtet til at besvare denne type spørgsmål. I et sådant tilfælde må den omstændighed, at en virksomhed alligevel afgiver oplysninger om disse punkter, anses for virksomhedens samarbejde af egen drift, som kan berettige en nedsættelse af bødebeløbet i henhold til samarbejdsmeddelelsen. I disse tilfælde kan virksomheder ikke gøre gældende, at deres ret til ikke at inkriminere sig selv er blevet tilsidesat, fordi de frivilligt har besvaret en sådan anmodning.

(jf. præmis 326-329)

19. Inden for rammerne af en administrativ procedure, der er indledt på grund af et ulovligt kartel, giver den berørte virksomheds samarbejde under undersøgelsen ikke ret til nogen bødenedsættelse, når dette samarbejde ikke er gået ud over, hvad der fulgte af de forpligtelser, som påhvilede den i henhold til artikel 11, stk. 4 og 5, i forordning nr. 17. Når virksomheden derimod som svar på en begæring om oplysninger i henhold til artikel 11 giver oplysninger, der går langt ud over dem, som Kommissionen kunne kræve i henhold til samme artikel, kan virksomheden få en bødenedsættelse.

(jf. præmis 340)

RETTENS DOM (Femte Afdeling)

28. april 2010 ( )

»Konkurrence – karteller – det europæiske marked for industritråd – beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53 – begrebet en samlet overtrædelse – definition af markedet – bøder – bødeloft – overtrædelsens grovhed og varighed – formildende omstændigheder – samarbejde – proportionalitet – ligebehandling – ret til forsvar – retningslinjer for beregning af bødebeløb«

I sag T-446/05,

Amann & Söhne GmbH & Co. KG, Bönnigheim (Tyskland),

Cousin Filterie SAS, Wervicq-Sud (Frankrig),

ved avocats A. Röhling, M. Dietrich og C. Horstkotte,

sagsøgere,

mod

Europa-Kommissionen ved F. Castillo de la Torre og K. Mojzesowicz, som befuldmægtigede, bistået af avocat G. Eickstädt,

sagsøgt,

angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2005) 3452 af 14. september 2005 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38.337 – PO/Tråd), som ændret ved Kommissionens beslutning K(2005) 3765 af 13. oktober 2005, og subsidiært en påstand om nedsættelse af den bøde, som sagsøgerne er blevet pålagt ved den nævnte beslutning,

har

RETTEN (Femte Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, M. Vilaras, og dommerne M. Prek (refererende dommer) og V.M. Ciucă,

justitssekretær: fuldmægtig T. Weiler,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 17. december 2008,

afsagt følgende

Dom

Sagens baggrund

A – Sagens genstand

1 Ved beslutning K(2005) 3452 af 14. september 2005 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38.337 – PO/Tråd, herefter »den anfægtede beslutning«), som ændret ved Kommissionens beslutning K(2005) 3765 af 13. oktober 2005, hvoraf et sammendrag er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende af 26. januar 2008 (EUT C 21, s. 10), fastslog Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, at sagsøgerne, Amann & Söhne GmbH & Co. KG (herefter »Amann«) og Cousin Filterie SAS (herefter »Cousin«), havde deltaget i en række aftaler og samordnet praksis på markedet for tråd til bilindustrien (herefter »tråd til bilindustrien«) i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (herefter »EØS«) i perioden fra maj/juni 1998 til den 15. maj 2000, og at Amann desuden havde deltaget i en række aftaler og samordnet praksis om industritråd til brug i andre industrigrene end bilindustrien (herefter »industritråd«) i Beneluxlandene, i Danmark, i Finland, i Norge og i Sverige (herefter »de nordiske lande«) i perioden fra januar 1990 til september 2001.

2 Kommissionen pålagde dels Amann og Cousin en bøde på 4,888 mio. EUR in solidum for deres deltagelse i kartellet om tråd til bilindustrien i EØS, dels Amann en bøde på 13,09 mio. EUR for virksomhedens deltagelse i kartellet vedrørende industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande.

B – Den administrative procedure

3 Den 7. og 8. november 2001 foretog Kommissionen kontrolundersøgelser i henhold til artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i artikel [81 EF] og [82 EF] (EFT 1959-1962, s. 81), hos flere trådproducenter. Disse fandt sted som følge af oplysninger, som The English Needle & Tackle Co. Ltd havde meddelt i august 2000 (betragtning 78 til den anfægtede beslutning).

4 Den 26. november 2001 fremsatte Coats Viyella plc (herefter »Coats«) en anmodning om bødenedsættelse efter Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EFT 1996 C 207, s. 4, herefter »samarbejdsmeddelelsen«), idet anmodningen var vedlagt dokumentation for eksistensen af følgende karteller: for det første et kartel på markedet for tråd til bilindustrien i EØS, for det andet et kartel på markedet for industritråd i Det Forenede Kongerige og for det tredje et kartel på markedet for industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande (betragtning 82 til den anfægtede beslutning).

5 På baggrund af de dokumenter, som den havde taget med efter kontrolbesøgene, og de dokumenter, som Coats havde fremsendt, fremsatte Kommissionen i marts og august 2003 begæringer om oplysninger over for de berørte virksomheder i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 (betragtning 83 til den anfægtede beslutning).

6 Den 18. marts 2004 vedtog Kommissionen en klagepunktsmeddelelse, som den adresserede til flere virksomheder på grund af deres deltagelse i et eller flere af de karteller, der er anført i præmis 4 ovenfor, herunder kartellet på markedet for industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande.

7 Alle de virksomheder, som modtog klagepunktsmeddelelsen, har indgivet skriftlige bemærkninger (betragtning 90 til den anfægtede beslutning).

8 Der blev afholdt en høring den 19. og 20. juli 2004 (betragtning 92 til den anfægtede beslutning).

9 Den 24. september 2004 fik parterne indsigt i den ikke-fortrolige version af besvarelserne af klagepunktsmeddelelsen og de bemærkninger, der var blevet fremsat af parterne under høringen, og de fik en frist til afgivelse af yderligere bemærkninger (betragtning 93 til den anfægtede beslutning).

10 Den 14. september 2005 vedtog Kommissionen den anfægtede beslutning.

C – Den anfægtede beslutning

1. De relevante markeder

a) Produktmarkeder

11 Kommissionen har i den anfægtede beslutning anført, at trådsektoren kan inddeles i to segmenter, nemlig dels et for tråd, der anvendes af industrien til at sy eller brodere forskellige slags beklædningsartikler eller andet, såsom læderartikler, tekstilbeklædning til biler og madrasser, dels et for tråd, der er bestemt for den endelige forbruger til brug for syning eller reparation og hobbyhåndarbejde (betragtning 9 til den anfægtede beslutning).

12 Det fremgår af den anfægtede beslutning, at det segment, der vedrører industritråd, kan opdeles i tre kategorier efter trådens anvendelsesformål: sytråd beregnet for konfektion, der anvendes til forskellige typer af beklædning, broderitråd, der anvendes på computerstyrede industrielle broderingsmaskiner til at udsmykke beklædningsgenstande, sportssko og husholdningsstof, og specialtråd, der anvendes i forskellige sektorer, såsom i skoindustrien, læderindustrien og bilindustrien (betragtning 11 til den anfægtede beslutning).

13 Det fremgår ligeledes af den anfægtede beslutning, at industritråd også kan opdeles i forskellige kategorier, efter hvilken type fiber og struktur tråden har (betragtning 12 til den anfægtede beslutning).

14 Kommissionen har i den anfægtede beslutning vurderet, at industritråd kan udgøre et enkelt produktmarked på udbudssiden, eftersom der ikke er nogen nær sammenhæng mellem trådens endelige anvendelse og den type fiber og/eller struktur, som tråden har. Kommissionen har nærmere forklaret, at nogle kunder i konfektionsbranchen, ifølge Coats, bruger specialtråd, og at nogle kunder i broderibranchen bruger tråd beregnet for konfektion. Hertil kommer ifølge Kommissionen, at Coats har fremhævet, at produktionsprocesserne for fremstilling af henholdsvis tråd, der er beregnet for konfektion, tråd for broderi og de forskellige typer specialtråd kan være ens eller kan substituere hinanden (betragtning 13 til den anfægtede beslutning).

15 Ikke desto mindre har Kommissionen i den anfægtede beslutning sondret mellem tråd beregnet for bilindustrien på den ene side og tråd beregnet for al anden industri på den anden side. Selv om produktionsprocesserne for fremstilling af disse to typer tråd er ens eller kan substituere hinanden, er Kommissionen nemlig af den opfattelse, at efterspørgslen i bilindustrien kommer fra store kunder, der stiller krav om opfyldelse af højere standarder for visse af de produkter, som de anvender, f.eks. den tråd, der anvendes til sikkerhedsseler, og de ønsker ensartede produkter i de forskellige lande, hvor de anvender produkterne i bilindustrien (betragtning 14 til den anfægtede beslutning).

16 I den foreliggende sag er de relevante produktmarkeder i forhold til de overtrædelser, som sagsøgerne beskyldes for, dels tråd til bilindustrien, dels industritråd for så vidt angår den overtrædelse, som Amann beskyldes for.

b) Geografiske markeder

17 Kommissionen har i den anfægtede beslutning anført, at markedet for tråd til bilindustrien på grund af de ovennævnte høje standarder, der forudsætter ensartethed i EØS, bør udskilles fra markedet for industritråd. Således anser Kommissionen markedet for tråd til bilindustrien for at omfatte hele EØS. Kommissionen har nemlig konstateret, at kun nogle leverandører kan udbyde standardiserede varer i hele EØS. Det skyldes, at køberne har brug for ensartet tråd af hensyn til deres produktion i forskellige lande, hvor den tråd, som de anvender, skal opfylde specifikke kvalitetsnormer (f.eks. den tråd, der bruges til fabrikation af sikkerhedsseler), og at det, hvis der opstår spørgsmål om produkternes kvalitet og produktansvaret, er afgørende at kunne spore producenten af denne tråd (betragtning 21 og 22 til den anfægtede beslutning).

18 Derimod har Kommissionen på grundlag af de af parterne fremlagte oplysninger fastslået, at det geografiske marked for industritråd er regionalt. Den har tilføjet, at regionen i de enkelte tilfælde kan omfatte såvel flere lande i EØS, f.eks. Beneluxlandene eller de nordiske lande, som et enkelt land, f.eks. Det Forenede Kongerige (betragtning 17 til den anfægtede beslutning).

19 Det følger af den anfægtede beslutning, at det relevante geografiske marked for den overtrædelse vedrørende industritråd, som Amann beskyldes for, udgøres af Beneluxlandene og de nordiske lande, mens det relevante geografiske marked for den overtrædelse vedrørende tråd til bilindustrien, som begge sagsøgere beskyldes for, omfatter hele EØS.

2. De relevante markeders størrelse og struktur

20 Kommissionen har i den anfægtede beslutning nærmere angivet, at der i Beneluxlandene og i de nordiske lande blev solgt for ca. 50 mio. EUR industritråd i 2000 og for ca. 40 mio. EUR i 2004, mens omsætningen af tråd til bilindustrien var på ca. 20 mio. EUR i 1999 (betragtning 28 og 35 til den anfægtede beslutning).

21 Det fremgår desuden, at navnlig Amann, Barbour Threads Ltd (herefter »Barbour«) – før virksomheden blev opkøbt af Coats – Belgian Sewing Thread NV (herefter »BST«), Coats, Gütermann AG og Zwicky & Co. AG (herefter »Zwicky«) var de førende udbydere af industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande i slutningen af 1990’erne, mens det for så vidt angår tråd til bilindustrien navnlig var sagsøgerne, Coats, Oxley Threads Ltd (herefter »Oxley«), Gütermann og Zwicky.

3. Beskrivelse af den ulovlige adfærd

22 Kommissionen har angivet i den anfægtede beslutning, at den adfærd, som sagsøgerne beskyldes for vedrørende kartellet på markedet for tråd til bilindustrien i EØS, fandt sted i perioden fra maj/juni 1998 til maj 2000.

23 Deltagerne i kartellet på markedet for tråd til bilindustrien i EØS havde som deres hovedformål at fastholde et højt prisniveau (betragtning 214 til den anfægtede beslutning).

24 Med henblik herpå fastsatte deltagerne på fem møder først og fremmest to slags vejledende priser – én for eksisterende kunder og en anden for nye kunder – for de vigtigste produkter, som de solgte til den europæiske bilindustri. Derefter udvekslede de oplysninger om priser for individuelle kunder og om vejledende mindstepriser. Endelig aftalte deltagerne at undgå konkurrence ved at undlade at underbyde den etablerede leverandørs priser (betragtning 215 til den anfægtede beslutning).

25 For så vidt angår adfærden vedrørende kartellet på markedet for industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande har Kommissionen konstateret, at den fandt sted i årene fra 1990 til 2001.

26 Ifølge Kommissionen mødtes de virksomheder, der deltog i kartellet på markedet for industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande, mindst en gang om året; disse møder var organiseret i to dele – én vedrørende markedet i Beneluxlandene og én vedrørende markedet i de nordiske lande – og hovedformålet med møderne var at fastholde et højt prisniveau på begge disse markeder.

27 Deltagerne udvekslede prislister og oplysninger om rabatter, om forhøjelser af listepriserne og om nedsættelse af rabatter og forhøjelse af særpriser for bestemte kunder. Deltagerne indgik endvidere aftaler om fremtidige prislister, om maksimale rabatter, om nedsættelse af rabatter og forhøjelse af særpriser for bestemte kunder samt aftaler om at undgå konkurrence ved at undlade at underbyde den etablerede leverandørs priser og om fordeling af kunderne mellem deltagerne (betragtning 99-125 til den anfægtede beslutning).

4. Den anfægtede beslutnings dispositive del

28 Kommissionen fastslog i den anfægtede beslutnings artikel 1, stk. 3, at seks virksomheder, herunder sagsøgerne, havde overtrådt artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved at have deltaget i en række aftaler og former for samordnet praksis på markedet for tråd til bilindustrien i EØS i perioden fra maj/juni 1998 til maj 2000 for så vidt angår sagsøgerne. Tilsvarende fastslog Kommissionen i den anfægtede beslutnings artikel 1, stk. 1, at otte virksomheder, herunder Amann, havde overtrådt artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved at have deltaget i en række aftaler og former for samordnet praksis på markedet for industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande, for så vidt angår Amann i perioden fra januar1990 til september 2001.

29 I henhold til den anfægtede beslutnings artikel 2, stk. 1, blev følgende bøder pålagt

a) for kartellet på markedet for tråd til bilindustrien i EØS:

– sagsøgerne, in solidum, 4,888 mio. EUR

– Coats: 0,65 mio. EUR

– Oxley: 1,271 mio. EUR

– Barbour and Hicking Pentecost plc, in solidum: 0,715 mio. EUR

b) for kartellet på markedet for industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande bl.a.:

– Coats: 15,05 mio. EUR

– Amann: 13,09 mio. EUR

– BST: 0,979 mio. EUR

– Gütermann: 4,021 mio. EUR

– Zwicky: 0,174 mio. EUR.

Retsforhandlingerne og parternes påstande

30 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 22. december 2005 har sagsøgerne anlagt den foreliggende sag.

31 Da sammensætningen af Rettens afdelinger er blevet ændret, er den refererende dommer blevet tilknyttet Femte Afdeling, hvorfor sagen er blevet henvist til denne afdeling.

32 Sagsøgerne har nedlagt følgende påstande:

– Den anfægtede beslutning annulleres, i det omfang den omhandler sagsøgerne.

– Subsidiært nedsættes bøden i passende omfang.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

33 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

– Frifindelse.

– Sagsøgerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

34 For det første har sagsøgerne støttet påstanden om annullation af den anfægtede beslutning på et anbringende om tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, første punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 [EF] og 82 [EF] (EFT 2003 L 1, s. 1).

35 For det andet har sagsøgerne gjort en række anbringender gældende til støtte for påstanden om bødenedsættelse. Dels har sagsøgerne foreholdt Kommissionen, at den har pålagt dem en bøde, der overstiger loftet på 10% af deres omsætning. Dels har sagsøgerne påberåbt sig syv anbringender henholdsvis om, at der er sket en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet i forbindelse med bødepålæggene, at udgangsbeløbet for bøden, der er pålagt for så vidt angår kartellet vedrørende industritråd, er beregnet forkert, at varigheden af overtrædelsen på markedet for industritråd er beregnet forkert, at der ikke er taget hensyn til visse formildende omstændigheder vedrørende overtrædelsen på markedet for industritråd, at der er foretaget en forkert beregning af udgangsbeløbet og af grundbeløbet for bøden pålagt for så vidt angår kartellet på markedet for tråd til bilindustrien, at der ikke er taget hensyn til, at kartellet på markedet for tråd til bilindustrien ikke blev gennemført, og at der er sket en tilsidesættelse af sagsøgernes ret til at blive hørt og ret til forsvar.

A – Sagsøgernes anbringende om tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 1/2003 anført til støtte for påstanden om annullation af den anfægtede beslutning

1. Parternes argumenter

36 Sagsøgerne har anført, at overtrædelserne, som de beskyldes for, udgør en samlet overtrædelse i henhold til artikel 7, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 1/2003, da markedet for tråd til bilindustrien og markedet for industritråd ikke er to forskellige produktmarkeder eller geografiske markeder, da der er et subjektivt fællestræk mellem kartellerne, og da Kommissionens konstatering af, at der ikke er tale om en samlet overtrædelse, beror på ugyldige kriterier.

37 For det første har sagsøgerne hvad angår argumentet om, at der kun er et enkelt produktmarked, anført, at de ikke udtrykkeligt har bekræftet, at tråd til beklædning og tråd til bilindustrien udgør to forskellige markeder. I det svar, som Amann afgav på begæringen om oplysninger, beskrev virksomheden nemlig markedet for tråd til bilindustrien som et verdensmarked, uden at der heri lå, at det skulle udgøre et selvstændigt marked. Amann kunne desuden ikke have karakteriseret segmentet for tråd til bilindustrien sådan efter at have givet udtryk for sine vurderinger med hensyn til seks forskellige segmenter for tråd.

38 Det kan ifølge sagsøgerne heller ikke på grundlag af tilkendegivelser fra andre markedsoperatører, såsom Coats og Gütermann, konkluderes, at markedet for tråd til bilindustrien og markedet for industritråd er to forskellige markeder.

39 Efter sagsøgernes opfattelse bekræfter alle virksomhedernes produktpræsentationer, at der er tale om et enkelt marked. Det gælder navnlig for den opdeling i segmenter, som Gütermann, Amann og Coats har foretaget. Deraf fremgår, at den samme type tråd kan anvendes i forskellige brancher.

40 Det forhold, at store kunder i bilindustrien stiller krav om opfyldelse af høje standarder, berettiger heller ikke en sondring mellem industritråd og tråd til bilindustrien. Tråden produceres nemlig hovedsageligt i overensstemmelse med bilindustriens krav og leveres med samme kvalitet til store kunder i andre industrisektorer. Det ville desuden ikke være økonomisk forsvarligt at producere to typer tråd af forskellig kvalitet. Teknisk set er tråden til bilindustrien nemlig stort set identisk med industritråden. Disse to typer tråd kan derfor substituere hinanden, og markedsføringen af dem er i øvrigt baseret på varerne og ikke på kunderne.

41 For det andet har sagsøgerne foreholdt Kommissionen, at den ikke har undersøgt, om de forskellige former for adfærd, som de beskyldes for, hænger sammen indbyrdes i kraft af et subjektivt fællestræk og dermed udgør en samlet overtrædelse. Kommissionen har selv fastslået, at overtrædelserne alle havde til formål at fordreje den normale prisudvikling på det relevante marked.

42 Det forhold, at der er tale om prisaftaler, og at beslutningerne for hver af de omhandlede regioner stort set er identiske, understøtter opfattelsen af, at de fastslåede overtrædelser må anses for ét samlet forhold. Sagsøgerne har tilføjet, at det i de fleste medlemsstater er et subjektivt element, der er det afgørende kriterium for at kunne fastslå en samlet overtrædelse.

43 De har desuden anført, at i betragtning af den gennemsnitlige størrelse af de fleste af de berørte virksomheder må deres ledelser og partnere nødvendigvis have haft kendskab til de forskellige overtrædelser. De har præciseret, at det subjektive element i deres tilfælde ydermere består i, at de ikke har nogen intern opdeling af ansvarsområdet for markedsføringen af industritråd og tråd til bilindustrien.

44 Herudover har de nærmere bestemt anført, at Kommissionens fremgangsmåde er inkonsistent, idet den har taget udgangspunkt i princippet om en samlet overtrædelse for så vidt angår de successive overtrædelser begået inden for rammerne af det enkelte kartel, men ikke har haft samme tilgang til kartellerne indbyrdes. De har i denne forbindelse bemærket, at betragtning 266-270 til den anfægtede beslutning indeholder flere selvmodsigelser, som taler imod Kommissionens synspunkt om særskilte overtrædelser.

45 For det tredje har sagsøgerne anfægtet de kriterier, som Kommissionen har anvendt til at afgøre, hvorvidt der foreligger en samlet overtrædelse.

46 Først og fremmest har de anført, at disse kriterier er ugyldige. De har herom gjort gældende, dels at Kommissionen selv har udvist vaklen ved anvendelsen af kriterierne for afgørelsen af, hvorvidt der foreligger en samlet overtrædelse, idet den har fastslået, at der foreligger to forskellige overtrædelser, og begrundet det med henvisning til forskellige deltagere, en forskellig virkemåde og manglende overordnet koordinering, hvorefter den har lagt til grund, at de omhandlede markeder er forskellige, og derpå tilkendegivet, at aftalerne vedrørende Beneluxlandene og de nordiske lande skulle behandles samlet, da de er sammenhængende i kraft af samme organisering, virkemåde og deltagere. Heraf har sagsøgerne udledt, at kriteriet om en overordnet koordinering ikke længere har nogen betydning for anerkendelsen af en samlet overtrædelse i Beneluxlandene og i de nordiske lande.

47 Dels er sagsøgerne af den opfattelse, at kriteriet om afgrænsning af produktmarkedet er irrelevant i tilfælde, hvor varerne er af lignende art. Bortset fra de tilfælde hvor det er åbenbart, at varerne ikke hører til det samme marked, svarer anvendelsen af dette kriterium nemlig til at tillægge Kommissionen en skønsmargin med hensyn til sanktionering af konkurrenceretlige overtrædelser, som nærmest er umulig at kontrollere. Kriteriet om forskellige deltagere er også irrelevant. Sagsøgerne har således understreget, at det er uden betydning, hvem de deltagende virksomheder repræsenteres af, da deltagelsen tilskrives virksomheden som sådan.

48 Herudover har Amann og Cousin gjort gældende, at anvendelsen af disse kriterier under alle omstændigheder burde have fået Kommissionen til at fastslå, at der foreligger en samlet overtrædelse.

49 De har herom for det første anført, at Kommissionen ikke kan fastslå, at der foreligger to forskellige overtrædelser, med manglende overordnet koordinering mellem kartellerne som gyldig begrundelse, eftersom den selv har fremhævet – idet den har henvist til Coats’ udtalelser på dette punkt – at det ikke var nødvendigt at iværksætte en overordnet koordinering mellem de omhandlede regioner, fordi produktmarkederne snarere var afgrænset til de enkelte lande. Tilsvarende er Kommissionens forsøg på at sondre mellem koordineringen af de geografiske markeder og af de forskellige produktmarkeder irrelevant, eftersom det ikke ville give mening at foretage en koordinering af forskellige produktmarkeder i tilfælde, hvor de geografiske markeder er forskellige. Derfor har sagsøgerne anført, at det ved vurderingen af den omhandlede adfærd skal lægges til grund, at møderne vedrørende de forskellige regioner indgik i en overordnet plan, der var tiltrådt af deres respektive direktioner og nedfældet på skrift, hvilket dokumenterer en løbende kontakt mellem repræsentanterne for Coats og Amann, og den omhandlede en »overordnet strategi« for Europa. Disse dokumenter vidner om forekomsten af et fælles subjektivt element. Sagsøgerne har i denne forbindelse foreholdt Kommissionen, at den ikke har undersøgt, om sådanne aftaler ikke også var indgået mellem Coats og andre konkurrenter.

50 For det andet er der ikke nogen afgørende forskel mellem deltagerne i aftalerne og organiseringen af dem. I denne forbindelse har sagsøgerne anført, at en samlet overtrædelse i begrebets juridiske forstand ifølge retspraksis ikke kan udelukkes, blot fordi hver virksomhed deltager i overtrædelsen på en måde, som er særegen for den, og at en virksomhed således kan have deltaget i et enkelt kartel uden at have taget del i al den aktivitet, der godtgør dets eksistens.

51 På baggrund af disse bemærkninger har sagsøgerne anført, at alene tre virksomheder har taget del i en enkelt aftale, mens alle de andre har været implicerede i mindst to aftaler, hvorfor der er et overlap, hvad deltagerne angår, hvilket taler for, at der foreligger en samlet overtrædelse. Desuden understøtter en sammenligning af møderne vedrørende kartellet på markedet for industritråd med dem vedrørende kartellet på markedet for tråd til bilindustrien på ingen måde det synspunkt, at der foreligger særskilte overtrædelser. Møderne blev i begge tilfælde afholdt uregelmæssigt.

52 Kommissionen har afvist disse argumenter.

2. Rettens bemærkninger

a) Sondringen mellem produktmarkederne og de geografiske markeder

53 Det fremgår af den anfægtede beslutning, at Kommissionen på grund af den specifikke karakter af markedet for tråd til bilindustrien anså det for at være forskelligt fra markedet for industritråd både med hensyn til varerne og i geografisk henseende (jf. præmis 12-16 og 18-20 ovenfor).

54 Det bemærkes indledningsvis, at Fællesskabets retsinstanser kun kan foretage en begrænset prøvelse af afgrænsningen af det relevante marked, i den udstrækning denne afgrænsning indebærer komplekse økonomiske vurderinger fra Kommissionens side (jf. i denne retning Rettens dom af 30.3.2000, sag T-65/96, Kish Glass mod Kommissionen, Sml. II, s. 1885, præmis 64, og af 6.6.2002, sag T-342/99, Airtours mod Kommissionen, Sml. II, s. 2585, præmis 26). De kan dog ikke afholde sig fra at kontrollere Kommissionens fortolkning af oplysninger af økonomisk art. Det påhviler dem at efterprøve, om Kommissionen har baseret sin vurdering på beviser, som er nøjagtige, troværdige og sammenhængende, og om beviserne udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om oplysningerne kan understøtte Kommissionens konklusioner (jf. dom af 17.9.2007, sag T-201/04, Microsoft mod Kommissionen, Sml. II, s. 3601, præmis 482).

55 Dernæst bemærkes, at det marked, der skal tages i betragtning, omfatter alle de varer, som på grund af deres egenskaber er særligt egnede til at opfylde vedvarende behov, og som andre varer kun i ringe omfang kan substituere (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, præmis 37). Domstolen har nærmere bestemt fastslået, at begrebet produktmarked nemlig indebærer, at der kan være effektiv konkurrence mellem de varer, som indgår i markedet, hvilket forudsætter en tilstrækkelig grad af substituerbarhed mellem disse varer, der indgår i samme marked (Domstolens dom af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, Sml. s. 461, præmis 28).

56 Substituerbarheden vurderes ud fra varernes særegne kendetegn, konkurrencevilkårene og efterspørgsels- og udbudsstrukturen på det pågældende marked (dommen i sagen Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin mod Kommissionen, nævnt i præmis 55 ovenfor, præmis 37).

57 Selv om efterspørgselssubstitution ud fra et økonomisk synspunkt er det mest umiddelbare og effektive vurderingskriterium i forhold til leverandørerne af et givet produkt (Rettens dom af 4.7.2006, sag T-177/04, easyJet mod Kommissionen, Sml. II, s. 1931, præmis 99), kan udbudssubstitution også tages i betragtning ved afgrænsning af det relevante marked i de situationer, hvor udbudssubstitutionen har de samme effektive og direkte virkninger som efterspørgselssubstitution. Således ligger det i kriteriet om udbudssubstitution, at producenterne blot ved en teknisk tilpasning kan optræde på det pågældende marked med tilstrækkelig styrke til at udgøre en reel modvægt til de producenter, som allerede befinder sig på markedet (Rettens dom af 30.9.2003, forenede sager T-191/98 og T-212/98 – T-214/98, Atlantic Container Line m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 3275, præmis 829).

58 Med hensyn til selve varerne bemærkes, at de kan udgøre et adskilt marked, når de kan individualiseres ved specielle produktionskendetegn, som gør dem særligt egnede til dette formål, eller ved deres anvendelse (Domstolens dom af 21.2.1973, sag 6/72, Europemballage og Continental Can mod Kommissionen, Sml. s. 215, præmis 33).

59 Endelig bemærkes, at Kommissionen har vedtaget en meddelelse om afgrænsning af det relevante marked i forbindelse med Fællesskabets konkurrenceret (EFT 1997 C 372, s. 5, herefter »meddelelsen om markedsafgrænsning«), hvori den har præciseret, hvilke vurderingskriterier den anvender til afgrænsning af det relevante produktmarked og til afgrænsning af det relevante geografiske marked. Ved det relevante produktmarked forstås markedet »for alle de produkter og/eller tjenesteydelser, som forbrugeren anser for indbyrdes substituerbare på grund af deres egenskaber, pris og anvendelsesformål«. Ved det relevante geografiske marked forstås »det område, hvor de deltagende virksomheder er involveret i udbud af og efterspørgsel efter produkter eller tjenesteydelser, og som har tilstrækkelig ensartede konkurrencevilkår og kan skelnes fra de tilstødende områder, fordi konkurrencevilkårene der er meget anderledes«. Det relevante marked for vurdering af et givet konkurrencemæssigt problem afgrænses derfor ved en kombination af produktmarkedet og det geografiske marked.

60 I lyset af disse bemærkninger skal der foretages en undersøgelse af velbegrundetheden af Kommissionens konklusioner omhandlet i betragtning 14 og 22 til den anfægtede beslutning, hvorefter der foreligger to forskellige produktmarkeder og geografiske markeder, nemlig dels markedet for tråd til bilindustrien i EØS, dels markedet for industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande. Til grund herfor ligger Kommissionens vurdering af varernes substituerbarhed, både af efterspørgsels- og af udbudssubstitutionen.

61 For det første indeholder den anfægtede beslutning en række momenter, som taler for, at der ikke foreligger efterspørgselssubstitution.

62 Først og fremmest fremgår det af betragtning 14 og 22 til den anfægtede beslutning, at efterspørgslen i bilindustrien kommer fra store kunder, og at der er betydeligt færre af dem, end der er virksomheder, som er kunder på markedet for industritråd. Sagsøgerne har ikke sat spørgsmålstegn ved denne kendsgerning. De har under retsmødet bekræftet, at kunderne i bilindustrien er de største kunder, fordi de køber meget store kvantiteter.

63 Dernæst fremgår det af nævnte betragtninger til den anfægtede beslutning, at kunderne i bilindustrien køber tråd til deres produktionsanlæg, som er beliggende i forskellige lande, og at de derfor forlanger et ensartet produkt til brug i hvert af disse lande. Dette behov for ensartethed, som sagsøgerne i øvrigt ikke bestrider, kan fuldt ud forklares ud fra et økonomisk synspunkt. Det er nemlig en logisk antagelse, at det medfører omkostninger at tilpasse produktionsmaskinerne til den anvendte type tråd. Derfor søger bilindustrien at minimere sine udgifter ved at købe en meget specifik tråd i store mængder og en gang for alle tilpasse produktionsmaskinerne i de forskellige lande til denne type tråd.

64 Endelig fremgår det af betragtning 14 og 22 til den anfægtede beslutning, at tråd til bilindustrien skal opfylde nogle særligt høje krav, som er særegne for denne sektor, og at det af hensyn til spørgsmål vedrørende produkternes kvalitet og produktansvaret er afgørende at kunne spore producenten af denne tråd. Dette forhold har sagsøgerne bekræftet både i stævningen og under retsmødet.

65 Sagsøgerne har nemlig anerkendt, at det generelt er kunderne, der afgør, hvilken tråd de har brug for til deres produktion, og kunderne vælger derfor den vare, der opfylder deres behov som brugere. Sagsøgerne har indrømmet, at især kunderne i bilindustrien forlanger, at den tråd, som de køber, som minimum opfylder standarden ISO 9002. De har endda under retsmødet præciseret, at man i bilindustrien opererer med nogle særlige karakteristika benævnt »TS950«, og at sagsøgerne tager hensyn til dem i deres produktion.

66 Desuden har sagsøgerne beskrevet den certificeringsprocedure for tråd, som kunderne i bilindustrien følger. Først fremstiller sagsøgerne en type tråd, der som minimum opfylder standarden ISO 9002. Derefter testes tråden af bilproducenten, som ønsker at anvende den i sin produktion, og endelig får sidstnævnte tråden certificeret, hvis testen virker overbevisende.

67 På denne baggrund må det antages, at den specielle tråd, som bilindustrien vælger, ikke kan substitueres af anden industritråd. Det forhold, at denne type tråd sælges til andre kunder end dem i bilindustrien, er uden betydning i denne sammenhæng. Til forskel fra de eventuelle andre købere af denne vare køber virksomhederne i bilindustrien nemlig kun tråd af den specifikke, væsentlige kvalitet, som disse virksomheder har fået certificeret i kraft af dens særlige egenskaber. Følgelig kan sagsøgerne ikke med rette gøre gældende, at der foreligger efterspørgselssubstitution.

68 De udtalelser, som Coats afgav som svar på Kommissionens begæring om oplysninger, taler også for, at der ikke foreligger efterspørgselssubstitution. Coats har nemlig fremhævet, at nogle kunder i konfektionsbranchen anvender en tråd beregnet for broderi, ligesom nogle kunder i broderibranchen anvender tråd beregnet for konfektion. Derimod er en tilsvarende efterspørgselssubstitution blandt kunderne i bilindustrien ikke omtalt.

69 For det andet bemærkes, at selv om Kommissionen har vurderet, at industritråd på udbudssiden kan anses for et enkelt produktmarked, fordi der ikke er nogen nær sammenhæng mellem den anvendelse, der i sidste ende foretages af tråden, og den type fiber og/eller struktur, tråden har, og produktionsprocesserne for fremstilling af industritråd er ens eller kan substitueres, har den alligevel konkluderet, at det ikke forholder sig tilsvarende for så vidt angår tråd til bilindustrien.

70 Kommissionen har baseret denne konklusion på det specielle ved tråd til bilindustrien, på nødvendigheden af at kunne sikre et standardiseret udbud og på evnen til at kunne opfylde kravene fra denne sektors store kunder. Den har også lagt vægt på det forhold, at det geografiske marked for tråd til bilindustrien omfatter hele EØS, hvorimod det for industritråd er regionalt. Kommissionen har på den baggrund vurderet, at kun nogle virksomheder kan efterkomme denne efterspørgsel (jf. betragtning 22 til den anfægtede beslutning).

71 Først og fremmest følger det af punkt 20 i meddelelsen om markedsafgrænsning, at udbudssubstitution forudsætter, at leverandørerne som reaktion på små, men varige ændringer i de relative priser omgående kan omstille produktionen til de relevante produkter og markedsføre dem på kort sigt, uden at det medfører betydelige ekstraomkostninger eller risici. Dernæst har Kommissionen i punkt 21 i meddelelsen om markedsafgrænsning fremhævet, at udbudssubstitution ofte foreligger i tilfælde, hvor virksomhederne markedsfører et produkt i en lang række forskellige kvaliteter eller typer, og at de forskellige kvaliteter vil blive betragtet som ét produktmarked, selv om de ikke er substituerbare for en bestemt endelig forbruger eller en bestemt gruppe af endelige forbrugere. Industritråd svarer ved første øjekast til den type vare, der er omhandlet i punkt 21 i meddelelsen om markedsafgrænsning.

72 Endelig har Kommissionen i punkt 22 og 23 i meddelelsen om markedsafgrænsning gennem konkrete eksempler fastslået, at de pågældende leverandører uden varsel skal kunne udbyde og sælge disse varer af forskellig kvalitet uden væsentligt øgede omkostninger, og uden at der gør sig særlige vanskeligheder gældende med hensyn til distributionen.

73 Det skal i lyset af disse betragtninger afgøres, om Kommissionen har vurderet kriteriet om udbudssubstitution korrekt.

74 For det første bemærkes, som nævnt i præmis 63 ff. ovenfor, at producenterne af tråd til bilindustrien skal tilpasse deres produktionsmaskiner, for at den producerede tråd opfylder specifikke normer.

75 For det andet bemærkes, at sagsøgernes argumentation om lave produktionsomkostninger for tråd til bilindustrien ikke er overbevisende. Sagsøgerne gør nemlig ganske vist gældende, at tråden hovedsageligt produceres i overensstemmelse med bilindustriens krav og leveres med samme kvalitet til kunder i andre industrisektorer, men at der ville være alt for høje omkostninger forbundet med tilpasning af produktionskæden, hvis de skulle producere én vare kun til bilindustrien for derefter at omstille produktionskæden og tilpasse den til produktion af varer til andre industrisektorer.

76 Det forholder sig ikke desto mindre således, at når en virksomhed, der allerede befinder sig på markedet for tråd til bilindustrien, for at rationalisere produktionen hovedsageligt fremstiller tråd af højeste kvalitet uafhængigt af varens anvendelsesformål, gør virksomheden det kun, fordi den er på markedet for tråd til bilindustrien, og der er høje produktionsomkostninger forbundet med at fremstille tråd til bilindustrien, der opfylder de specifikke standarder herfor. Med andre ord har en virksomhed, som primært producerer tråd beregnet for konfektion eller for broderi, ingen interesse i at fremstille en specialtråd beregnet for bilindustrien alene med henblik på muligvis at kunne sælge denne tråd til eventuelle kunder i bilindustrien.

77 Således er det ikke godtgjort, at sagsøgernes tilkendegivelse af, at produktionsomkostningerne for tråd til bilindustrien er så lave, at der altid produceres efter en høj standard, gælder i forhold til producenterne af industritråd.

78 For det tredje har sagsøgerne ikke under den administrative procedure rejst tvivl om den tydelige forskel mellem de to geografiske markeder. I det svar, som Amann afgav på Kommissionens begæring om oplysninger, beskrev virksomheden endda markedet for tråd til bilindustrien som et verdensmarked. Også Coats gjorde det klart, at sidstnævnte marked i kraft af dets specifikke karakter må afgrænses til »regionale« og »globale« leverandører, idet disse angivelser set i forhold til den sammenhæng, som de indgik i i svaret, skal opfattes som »omfattende hele EØS« og »verdensomspændende«.

79 Således ville udbudssubstitution forudsætte, at hovedparten af trådproducenterne skulle være i stand til at fremstille den specielle og ensartede tråd i store mængder til alle kunderne i bilindustrien og distribuere den med kort varsel i hele EØS. Henset til de foregående bemærkninger kan en sådan argumentation ikke tiltrædes.

80 Følgelig har Kommissionen ikke anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at konkludere, at der foreligger to forskellige produktmarkeder og geografiske markeder på udbudssiden.

81 I denne forbindelse præciseres, at Kommissionen har foretaget en korrekt vurdering og fortolkning af de svar, som sagsøgerne og andre berørte virksomheder har afgivet, og som ligger til grund for dens konklusion om, at der foreligger to forskellige produktmarkeder.

82 Allerførst spurgte Kommissionen sagsøgerne, om tråd til industriel fremstilling af tøj, tråd til industrielt broderi, specialtråd til industriel brug og tråd til privat brug udgjorde forskellige produktmarkeder inden for trådsektoren. Kommissionen medsendte også en skematisk opstilling, hvormed den tilsigtede en afgrænsning af de relevante geografiske markeder for hver af de førnævnte kategorier af tråd, og hvori »tråd til bilindustrien« figurerede som en selvstændig kategori. Kommissionen anså sidstnævnte kategori for omfattet af kategorien specialtråd til industriel brug, men understregede, at den ønskede at få Amanns og Cousins syn på det relevante geografiske marked for denne type tråd.

83 Amann anførte i sit svar på begæringen om oplysninger, at Kommissionens detaljerede vurdering var korrekt med den begrundelse, at »der foreligger produktkrav og specifikke behov hos kunderne, som særligt inden for beklædningsindustrien tydeligt adskiller sig fra de krav og behov, der gør sig gældende i de to andre sektorer, hvad angår udvalget af farvesammensætninger m.v.«. Cousin erklærede sig ligeledes fuldstændigt enig i den af Kommissionen foretagne opdeling i segmenter. Virksomheden præciserede imidlertid, at det er meget vanskeligt at vurdere markederne, navnlig hvad angår specialtråd, eftersom der er en meget stor spredning mellem de forskellige former for anvendelse heraf, idet den fremhævede, at den havde opregnet mere end 80 fagområder.

84 Det er således hævet over enhver tvivl, at sagsøgerne udtrykkeligt har anerkendt, at markedet for specialtråd udgør et enkelt produktmarked, men i modsætning til hvad Kommissionen har tilkendegivet i sine skrivelser, har de ikke udtrykkeligt anerkendt, at markedet for tråd til bilindustrien, som udgør en del af markedet for specialtråd, i sig selv udgør et særskilt produktmarked.

85 Gütermann har endvidere anerkendt den af Kommissionen foreslåede underinddeling, men har ikke udtalt sig udtrykkeligt om markedet for tråd til bilindustrien. Coats har på spørgsmålet om produktmarkeder svaret, at der efter virksomhedens opfattelse ikke er tilstrækkelig forskel på varerne til, at man kan konkludere, at der foreligger tre forskellige markeder, alt imens virksomheden anerkendte den specifikke karakter af markedet for tråd til bilindustrien som nævnt i præmis 78 ovenfor. Kun Oxley har udtrykkeligt bekræftet og begrundet, at markedet for tråd til bilindustrien udgør et selvstændigt marked.

86 Selv om spørgsmålet om den selvstændige karakter af markedet for tråd til bilindustrien ikke synes helt så klart på grundlag af en fortolkning af de nævnte elementer, som Kommissionen giver indtryk af, er dens slutninger dog hverken baseret på et åbenbart fejlskøn eller for urigtige faktiske omstændigheder.

87 Kommissionens slutninger bestyrkes i øvrigt af andre indicier, såsom virksomhedernes internetsider, hvor tråd til bilindustrien på flertallet af dem står opført under en selvstændig overskrift. Tilsvarende er disse virksomheder alle indehavere af varemærker for tråd designet specifikt med henblik på denne sektor.

88 Heraf følger, at Kommissionen ikke har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved i denne sag at konkludere, at markedet for tråd til bilindustrien og markedet for industritråd udgør to særskilte markeder.

b) Anbringendet om en »samlet plan«

89 Det bemærkes indledningsvis, at begrebet en samlet overtrædelse vedrører en situation, hvor flere virksomheder har deltaget i en overtrædelse bestående af en vedvarende adfærd, hvor der forfølges et enkelt økonomisk formål med henblik på at fordreje konkurrencen, eller individuelle overtrædelser, som er indbyrdes forbundet af et fælles mål (idet samtlige dele har det samme formål) og de samme aktører (de samme virksomheder, som bevidst stræber efter det samme formål) (Rettens dom af 8.7.2008, sag T-53/03, BPB mod Kommissionen, Sml. II, s. 1333, præmis 257).

90 Dernæst bemærkes, at en tilsidesættelse af artikel 81, stk. 1, EF kan foreligge ikke alene ved en enkeltstående handling, men også ved en række handlinger eller en sammenhængende adfærd. Denne fortolkning kan ikke anfægtes under henvisning til, at et eller flere elementer i rækken af handlinger eller i den sammenhængende adfærd også i sig selv og isoleret betragtet kan udgøre en tilsidesættelse af den nævnte bestemmelse. Når de forskellige handlinger indgår i en »samlet plan«, fordi de har det samme formål, nemlig at fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, kan Kommissionen med rette pålægge ansvaret for disse handlinger på grundlag af deltagelsen i overtrædelsen betragtet i sin helhed (Domstolens dom af 7.1.2004, forenede sager C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P og C-219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 123, præmis 258).

91 Desuden kan begrebet en samlet overtrædelse ifølge fast retspraksis vedrøre den retlige kvalificering af en konkurrencebegrænsende adfærd som aftaler, en samordnet praksis eller vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder (jf. i denne retning Rettens dom af 20.4.1999, forenede sager T-305/94 – T-307/94, T-313/94 – T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 og T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 931, præmis 696-698, af 20.3.2002, sag T-9/99, HFB m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1487, præmis 186, og af 12.12.2007, forenede sager T-101/05 og T-111/05, BASF mod Kommissionen, Sml. II, s. 4949, præmis 159).

92 Det skal ligeledes præciseres, at begrebet et fælles mål ikke kan fastsættes under en generel henvisning til en konkurrenceforvridning på det af overtrædelsen berørte marked, eftersom påvirkningen af konkurrencevilkårene, som formål eller virkning, udgør et væsentligt forhold ved enhver adfærd, som er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 81, stk. 1, EF. En sådan definition af begrebet et fælles mål risikerer, at begrebet en samlet og vedvarende overtrædelse ville blive berøvet en del af sin mening, i det omfang den ville bevirke, at flere former for adfærd vedrørende en erhvervssektor, som er forbudte i henhold til artikel 81, stk. 1, EF, systematisk skal kvalificeres som forhold, der udgør en samlet overtrædelse. Med henblik på at kvalificere forskellige former for udvist adfærd som en samlet og vedvarende overtrædelse skal det således kontrolleres, om de fremstod som et supplement til hinanden i den forstand, at hver af disse handlinger skulle bidrage til at imødegå en eller flere konsekvenser af den normale konkurrence, og gennem et samspil bidrog til virkeliggørelsen af de af overtræderne tilstræbte samlede konkurrencebegrænsende virkninger i forbindelse med en overordnet plan med et fælles mål. Der skal i denne forbindelse tages hensyn til enhver omstændighed, som kan fastslå eller rejse tvivl om den nævnte forbindelse, såsom anvendelsesperioden, indholdet (herunder de anvendte metoder), og i sammenhæng hermed formålet med de pågældende forskellige former for adfærd (jf. i denne retning dommen i sagen BASF mod Kommissionen, nævnt i præmis 91 ovenfor, præmis 179-181).

93 Derfor kan Kommissionen på objektivt grundlag indlede særskilte procedurer, konstatere flere særskilte overtrædelser og pålægge flere særskilte bøder (jf. i denne retning Rettens dom af 15.6.2005, forenede sager T-71/03, T-74/03, T-87/03 og T-91/03, Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, herefter »Tokai II-dommen«, præmis 124).

94 Endelig bemærkes, at kvalificeringen af visse ulovlige handlinger som handlinger, der udgør én og samme overtrædelse eller flere overtrædelser, i princippet ikke er uden følger for den bøde, der kan pålægges. En konstatering af flere særskilte overtrædelser kan nemlig føre til pålæg af flere særskilte bøder, som hver især ikke overstiger de i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 fastsatte rammer (dommen i sagen BASF mod Kommissionen, nævnt i præmis 91 ovenfor, præmis 158).

95 I lyset af disse betragtninger skal det vurderes, om der foreligger en »samlet plan«.

96 Indledningsvis bemærkes, at sagsøgerne i det væsentlige har gjort gældende, at det fælles subjektive element i denne sag består i, at overtrædelserne alle havde til formål at fordreje den normale prisudvikling. Det hører imidlertid med til ethvert priskartel at have til formål at fordreje priserne, og det er derfor ikke i sig selv tilstrækkeligt til at godtgøre, at der foreligger et fælles subjektivt element. Modsat sagsøgernes tilkendegivelser har Kommissionen i den anfægtede beslutning ikke taget udgangspunkt i princippet om sammenhængende overtrædelser. Den har nemlig blot i betragtning 269 til beslutningen nævnt, at det hører til denne type kartel at have et fælles konkurrencebegrænsende mål og et fælles økonomisk formål, som består i at fordreje den normale prisudvikling, idet den fremhævede, at dette mål og dette formål ligger til grund for hver af de tre særskilte overtrædelser.

97 Dernæst bemærkes, at Kommissionen med henblik på at modbevise, at der foreligger en samlet overtrædelse, hovedsageligt har lagt til grund, i tillæg til at markedet for tråd til bilindustrien og markedet for industritråd er to forskellige markeder, som det i øvrigt er anført i præmis 53-88 ovenfor, at der ikke er sammenfald mellem flertallet af deltagerne i kartellerne, og at der ikke har været nogen overordnet koordinering af disse karteller. Sagsøgerne har ikke formået at så tvivl om disse kriterier og har ikke påvist, at de forskellige konkurrencebegrænsende handlinger er »nært forbundne«.

98 For det første bemærkes vedrørende kriteriet om, at deltagerne ikke var de samme, at Kommissionen i betragtning 96 og 216 til den anfægtede beslutning opregnede deltagerne i kartellet på markedet for tråd til bilindustrien og i kartellet på markedet for industritråd. Derefter vurderede Kommissionen i betragtning 265, litra a), til den anfægtede beslutning, at flertallet af virksomhederne kun havde deltaget i et enkelt kartel, eftersom de ikke udøvede nogen aktivitet på de af det andet kartel berørte markeder.

99 Det må konstateres, at ud af de ti virksomheder, der har deltaget i det ene og/eller det andet af disse karteller, har kun tre været impliceret i begge karteller. Ackermann Nähgarne GmbH & Co, Bieze Stork BV, BST, Cousin, Gütermann, Zwicky og Oxley har nemlig kun været indblandet i det ene af dem. Kun Coats, Barbour (indtil det blev overtaget af Coats) og Amann har deltaget i begge karteller. Disse tre virksomheders deltagelse i begge karteller udgør ikke i sig selv et indicium for, at der foreligger en fælles strategi (jf. i denne retning Tokai II-dommen, nævnt i præmis 93 ovenfor, præmis 120). Det skal derudover fremhæves, at de repræsentanter for virksomhederne, bortset fra Barbour, som deltog i de afholdte møder i kartellet på markedet for tråd til bilindustrien og i kartellet på markedet for industritråd, ikke var de samme i den periode, hvor de to karteller overlappede hinanden tidsmæssigt (1998-2000).

100 Følgelig har Kommissionen ikke anlagt et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med vurderingen foretaget i betragtning 265, litra a), til den anfægtede beslutning.

101 For det andet kan kartellernes indhold heller ikke begrunde, at der skulle foreligge en overordnet plan. Det fremgår nemlig af den anfægtede beslutning, at der i denne henseende er tydelig forskel på det respektive indhold af kartellet på markedet for tråd til bilindustrien og af kartellet på markedet for industritråd.

102 Vedrørende kartellet på markedet for tråd til bilindustrien fremgår det af betragtning 215, 220, 223, 224, 226, 228-230, 233-236 og 238 til den anfægtede beslutning, dels at de oplysninger, som deltagerne i kartellet udvekslede, angik de priser, der anvendtes i forhold til bestemte kunder, dels at de indgåede aftaler bestod i fastsættelse af minimumsmålpriser for de vigtigste varer, som de solgte til kunderne i bilindustrien, i fastsættelse af to slags målpriser for henholdsvis eksisterende kunder og for nye kunder samt i fastsættelse af minimumsmålpriser i forhold til bestemte kunder omhandlet af de udvekslede oplysninger. Deltagerne aftalte også at undgå konkurrence ved undlade at underbyde den faste leverandørs priser.

103 Vedrørende kartellet på markedet for industritråd fremgår det af betragtning 99-153 til den anfægtede beslutning, dels at de udvekslede oplysninger drejede sig om listepriser og rabatter, om forhøjelse af listepriser, om nedsættelse af rabatter og forhøjelse af særpriser for bestemte kunder, dels at parterne indgik aftaler om fremtidige prislister, om maksimale rabatter, om nedsættelse af rabatter og forhøjelse af særpriser for bestemte kunder samt aftalte at undgå konkurrence ved at undlade at underbyde den faste leverandørs priser.

104 De nævnte betragtninger til den anfægtede beslutning bekræfter, at der er tydelig forskel på indholdet af de to karteller. Det forhold, at der er visse ligheder mellem disse to karteller, såsom aftalerne om at undgå konkurrence ved at undlade at underbyde den faste leverandørs priser, kan ikke i sig selv have nogen indvirkning på denne konstatering.

105 For det tredje fungerede de to karteller i vidt omfang efter forskellige fremgangsmåder. Som anført af Kommissionen i betragtning 218 til den anfægtede beslutning var kartellet på markedet for tråd til bilindustrien organiseret på en ret fleksibel måde i form af mindre møder afholdt uregelmæssigt suppleret af hyppigt forekommende bilaterale kontakter. Af betragtning 96-99 og 149-153 til den anfægtede beslutning fremgår, at kartellet på markedet for industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande derimod udmøntede sig i afholdelse af møder mindst en gang om året, og at disse møder var delt i to, én del forbeholdt markedet i de nordiske lande og én del forbeholdt markedet i Beneluxlandene. Desuden fremgår det, at der jævnligt blev taget bilaterale kontakter.

106 På baggrund af disse omstændigheder har Kommissionen ikke anlagt et urigtigt skøn ved i betragtning 265-267 til den anfægtede beslutning at have konkluderet, at der måtte sondres mellem kartellet på markedet for tråd til bilindustrien og kartellet på markedet for industritråd i Beneluxlandene og i de nordiske lande, og at der således forelå to særskilte overtrædelser.

107 I denne forbindelse bemærkes, at kartellet på markedet for industritråd i Beneluxlandene og kartellet på markedet for industritråd i de nordiske lande – i modsætning til kartellet på markedet for tråd til bilindustrien – blev betragtet som en samlet overtrædelse med den begrundelse, at varerne var af samme art, at karteldeltagerne var de samme, at der var lighed for så vidt angår indholdet af og fremgangsmåden for kartellet, at møderne afholdtes samme dag, og at de deltagende virksomheder repræsenteredes ved de samme personer på disse møder.

108 Desuden bemærkes, at argumenterne dels om manglende intern opdeling i de sagsøgende virksomheder af ansvarsområdet for markedsføringen af industritråd og tråd til bilindustrien, og dels om, at de deltagende virksomheders ledelser og partnere nødvendigvis må have haft kendskab til de forskellige overtrædelser, er irrelevante. Argumenterne udgør intet bevis for, at der foreligger et fælles subjektivt element.

109 Ligeledes bør sagsøgernes argument om, at der på grundlag af hyppigt forekommende kontakter mellem en repræsentant for Coats og direktøren for Amann fandt en overordnet koordinering sted, forkastes. Det fremgår af sagsakterne, at de ikke indeholder nogen tilkendegivelser, der kan fortolkes som et indicium for en overordnet koordinering. Sagsøgerne medgav under retsmødet, at de ikke var i stand til for Retten at fremlægge noget konkret dokument som bevis for en vilje hos Amann og Coats til en overordnet koordinering.

110 Endelig har sagsøgerne med urette anført, at kriteriet om afgrænsning af produktmarkeder ikke er et gyldigt vurderingskriterium, fordi det i tilfælde, hvor varerne er af lignende art, svarer til at tillægge Kommissionen en skønsmargin, som nærmest er umulig at kontrollere, med hensyn til vurderingen af, om der foreligger to særskilte overtrædelser. Dels er den nævnte skønsmargin nemlig ikke ubegrænset, idet Kommissionen er underlagt Rettens prøvelsesret som anført i præmis 54 ovenfor. Dels har kriteriet om produktmarkederne i denne sag kun udgjort et blandt flere andre kriterier, der blev anvendt til vurdering af, om der foreligger to særskilte overtrædelser.

111 Henset til samtlige disse betragtninger bør det første anbringende om tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 1/2003 forkastes som grundløst.

B – Anbringenderne om bødenedsættelse

1. Sagsøgernes anbringende vedrørende tilsidesættelse af bestemmelsen om den øvre grænse for sanktionen som fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003

a) Parternes argumenter

112 Sagsøgernes anbringende består af tre klagepunkter.

113 Som et første klagepunkt har sagsøgerne gjort gældende, at de to overtrædelser reelt kun udgør én samlet overtrædelse, og at de følgelig kun kan pålægges en enkelt bøde, hvis størrelse ikke må overstige bødeloftet på 10% af den samlede omsætning. Det samlede bødebeløb overstiger imidlertid det nævnte loft, og artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 samt artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 er således tilsidesat.

114 Sagsøgerne har i denne forbindelse hævdet, at det af fællesskabsretten omfattede forfatningsmæssige princip nulla poena sine lege (ingen straf uden lov) er tilsidesat. De har nærmere bestemt anfægtet det forhold, at Kommissionen ved at opdele markeder, hvorpå den har konstateret parallelle overtrædelser, kan opnå en ubegrænset skønsmargin til at fastsætte bøder, som overstiger bødeloftet på 10% af den samlede omsætning. De er imidlertid af den opfattelse, at legalitetsprincippet ikke blot indebærer, at en bøde ikke kan idømmes ved dom uden hjemmel i lov, men også en pligt for lovgiver til at fastsætte straffebestemmelser utvetydigt og klart. Kravet om klarhed gælder ikke kun gerningsindholdet af en bestemmelse, men også de retlige følger i henhold til bestemmelsen. Sådanne krav gælder tilsvarende for de nævnte bestemmelser om fastsættelse af bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne.

115 Sagsøgerne præciserede under retsmødet, hvor de blev bedt om en yderligere forklaring på deres argumentation, at de herved både anfægter selve bestemmelsens lovlighed, og at de følgelig fremsætter en ulovlighedsindsigelse mod artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003.

116 Desuden har de afvist Kommissionens argument vedrørende dens pligt til at overholde princippet non bis in idem, idet dette princip ikke sikrer en rigtig vurdering af en eller flere overtrædelser. De har nærmere bestemt hævdet, at problemet ligger tidligere i forløbet, nemlig ved fastlæggelsen af, om der foreligger en eller flere overtrædelser.

117 Som det andet klagepunkt har sagsøgerne gjort gældende, at Kommissionen kan pålægge en samlet bøde for forskellige overtrædelser i tilfælde, hvor der med disse tilsigtes samme indgreb på forskellige markeder, eller hvor deltagerne i vidt omfang er de samme virksomheder. Disse to betingelser er opfyldt i denne sag.

118 Sagsøgerne har konstateret, at Kommissionen har fraveget sin hidtidige praksis uden nogen begrundelse. De er således af den opfattelse, at Kommissionen for det tilfælde, at den ønsker at give afkald på sin beføjelse til at pålægge en enkelt bøde for flere overtrædelser, ifølge almindelige europæiske forvaltningsretlige principper er forpligtet til at begrunde sin undladelse af at gøre brug af denne beføjelse. Kommissionen har derfor tilsidesat artikel 253 EF i denne sag.

119 Sagsøgerne har endvidere sammenholdt den anfægtede beslutning med Kommissionens beslutning af 21. november 2001 om en procedure i henhold til […] artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/E – 1/37.512 – Vitaminer) (EFT 2003 L 6, s. 1, herefter »vitaminbeslutningen«). Deri slog Kommissionen nemlig bøder pålagt for forskellige overtrædelser sammen til én samlet bøde, som herefter skulle overholde loftet på 10% af den samlede omsætning. Ligesom i vitaminbeslutningen er kartellerne i den foreliggende sag indbyrdes forbundet i kraft af en indholdsmæssig og »rumlig og tidsmæssig« sammenhæng.

120 Som det tredje klagepunkt har sagsøgerne gjort gældende, at den af Kommissionen tilsigtede afskrækkende virkning blev opnået allerede i og med pålæg af bøden for overtrædelsen begået på markedet for industritråd. Det burde Kommissionen herefter have taget hensyn til ved udmålingen af bøden for kartellet på markedet for tråd til bilindustrien.

121 Kommissionen har afvist disse argumenter.

b) Rettens bemærkninger

122 Dette anbringende, som sagsøgerne har fremført, omfatter nærmere bestemt tre klagepunkter, det første om tilsidesættelse af princippet om ingen straf uden lov, det andet om pligt til at pålægge en samlet bøde for flere overtrædelser og det tredje om manglende anerkendelse af, hvad sanktionen lovligt kan have til formål.

Klagepunktet vedrørende tilsidesættelse af princippet om ingen straf uden lov og vedrørende ulovlighedsindsigelsen mod artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003

123 Først undersøges den ulovlighedsindsigelse mod artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23 i forordning nr. 1/2003, som sagsøgerne har rejst på tre planer. For det første har de nærmere bestemt hævdet, at selve begrebet overtrædelse som anvendt i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 i sig selv er uklart. For det andet har de gjort gældende, at begrebet en samlet og vedvarende overtrædelse heller ikke er klart defineret, og at Kommissionen således vilkårligt kan påvirke afgørelsen om bødeudmålingen ved at opdele de markeder, hvorpå den har konstateret parallelle overtrædelser. For det tredje har de anført, at sanktionerne i de nævnte artikler heller ikke er klart fastsatte.

124 Indledningsvis bemærkes, at det følger af Domstolens praksis, at det strafferetlige legalitetsprincip er afledt af retssikkerhedsprincippet, som er et generelt fællesskabsretligt princip og navnlig kræver, at alle fællesskabsretlige bestemmelser, især bestemmelser, som pålægger eller gør det muligt at pålægge sanktioner, er klare og utvetydige med henblik på, at de berørte personer utvetydigt kan kende de rettigheder og pligter, som følger heraf, og kan indrette deres handlinger herefter (jf. i denne retning Domstolens dom af 9.7.1981, sag 169/80, Gondrand Frères og Garancini, Sml. s. 1931, præmis 17, og af 13.2.1996, sag C-143/93, van Es Douane Agenten, Sml. I, s. 431, præmis 27, samt Rettens dom af 5.4.2006, sag T-279/02, Degussa mod Kommissionen, Sml. II, s. 897, præmis 66).

125 Dette princip, som udgør en del af medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner, og som indgår i forskellige internationale traktater, navnlig i artikel 7 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (herefter »EMRK«), finder anvendelse på både straffenormer og specifikke administrative instrumenter, som pålægger eller gør det muligt at pålægge administrative sanktioner (jf. i denne retning Domstolens som af 18.11.1987, sag 137/85, Maizena m.fl., Sml. s. 4587, præmis 15). Det finder ikke kun anvendelse på de normer, som fastlægger de forhold, der udgør en overtrædelse, men ligeledes på de normer, som definerer følgerne af en overtrædelse af de førstnævnte normer (jf. i denne retning Domstolens dom af 12.12.1996, forenede sager C-74/95 og C-129/95, X, Sml. I, s. 6609, præmis 25, og dommen i sagen Degussa mod Kommissionen, nævnt i præmis 124 ovenfor, præmis 67).

126 Det skal i denne forbindelse anføres, at EMRK’s artikel 7, stk. 1, bestemmer:

»Ingen kan kendes skyldig i strafbar lovovertrædelse på grund af en handling eller undladelse, der ikke udgjorde en strafbar overtrædelse af national eller international ret på den tid, da den blev begået. Ej heller må der pålægges en strengere straf end den, der var anvendelig på det tidspunkt, da den strafbare lovovertrædelse blev begået.«

127 Ifølge Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol følger det af denne bestemmelse, at loven klart skal definere de overtrædelser og den straf, de medfører. Denne betingelse er opfyldt, når borgerne ud fra den relevante bestemmelses ordlyd og, om fornødent, ved hjælp af retternes fortolkning heraf kan vide, hvilke handlinger og undladelser der medfører strafansvar (jf. bl.a. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af 22.6.2000, Coëme m.fl. mod Belgien, Recueil des arrêts et décisions, 2000-VII, præmis 145) (dommen i sagen Degussa mod Kommissionen, nævnt i præmis 124 ovenfor, præmis 69).

128 Det følger af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis, at det ved opfyldelsen af betingelserne i denne bestemmelse ikke kræves, at ordlyden af den bestemmelse, i medfør af hvilken disse sanktioner pålægges, er så præcis, at følgerne af en overtrædelse af disse bestemmelser kan forudsiges med absolut sikkerhed (dommen i sagen Degussa mod Kommissionen, nævnt i præmis 124 ovenfor, præmis 71).

129 Ifølge Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis medfører en vag ordlyd af bestemmelsen nemlig ikke nødvendigvis en tilsidesættelse af EMRK’s artikel 7, og den omstændighed, at en lov giver en skønsbeføjelse, er ikke i sig selv i strid med kravet om forudsigelighed, hvis udstrækningen af og reglerne om udøvelse af en sådan beføjelse er defineret med tilstrækkelig klarhed, henset til det pågældende lovlige formål, således at borgeren har en passende beskyttelse mod vilkårlighed (jf. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af 25.2.1992, Margareta og Roger Andersson mod Sverige, serie A, nr. 226, præmis 75). Ud over selve lovens tekst tager Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i denne forbindelse hensyn til spørgsmålet, om anvendte ubestemte begreber er blevet præciseret ved fast og offentliggjort retspraksis (jf. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af 27.9.1995, G mod Frankrig, serie A, nr. 325-B, præmis 25) (dommen i sagen Degussa mod Kommissionen, nævnt i præmis 124 ovenfor, præmis 72).

130 For så vidt angår gyldigheden af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 i forhold til det strafferetlige legalitetsprincip, således som det er anerkendt af Fællesskabets retsinstanser i overensstemmelse med de i EMRK opstillede anvisninger og medlemsstaternes forfatningstraditioner, skal det fremhæves, at Kommissionen – i modsætning til det af sagsøgerne anførte – ikke har en ubegrænset skønsmargin til for det første at konstatere overtrædelser af konkurrencereglerne, til for det andet at afgøre, om de forskellige overtrædelser udgør en samlet og vedvarende overtrædelse eller flere selvstændige overtrædelser, eller til for det tredje at udmåle bøder for disse overtrædelser.

131 For det første kan Kommissionen i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 alene pålægge bøder for overtrædelse af de konkurrenceretlige bestemmelser for så vidt angår de overtrædelser, der er nævnt i artikel 81 EF eller 82 EF. Sagsøgerne har imidlertid med urette hævdet, at Kommissionen har en ubegrænset skønsmargin med hensyn til konstateringen af sådanne overtrædelser. Dels bemærkes, at spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne i artikel 81 EF og 82 EF er opfyldt, principielt er undergivet en fuldstændig efterprøvelse ved Fællesskabets retsinstanser (jf. i denne retning analogt Domstolens dom af 28.5.1998, sag C-7/95 P, Deere mod Kommissionen, Sml. I, s. 3111, præmis 34 og den deri nævnte praksis, og Rettens dom af 8.7.2008, sag T-99/04, AC-Treuhand mod Kommissionen, Sml. II, s. 1501, præmis 144). Dels bemærkes, at den skønsmargin, som ifølge retspraksis ganske rigtigt overlades Kommissionen i tilfælde, hvor konstateringen af overtrædelser indebærer komplekse økonomiske eller tekniske vurderinger, under ingen omstændigheder er ubegrænset. Overladelsen af en sådan skønsmargin indebærer nemlig ikke, at Retten skal afholde sig fra at efterprøve Kommissionens fortolkning af oplysninger af denne art. Fællesskabets retsinstanser skal således bl.a. ikke blot tage stilling til den materielle nøjagtighed af de beviser, der henvises til, samt oplysningernes troværdighed og sammenhæng, men ligeledes kontrollere, om disse oplysninger udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om disse oplysninger kan understø