ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

Annullationssoegsmaal ° fysiske eller juridiske personer ° retsakter, som beroerer dem umiddelbart og individuelt ° forordning om fastsaettelse af de endelige regionale referencebeloeb for visse oliefroe ° soegsmaal indbragt af rapsproducenter ° afvisning

(EOEF-traktaten, art. 173, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 525/93)

Sammendrag

Et soegsmaal, indbragt af bayerske rapsproducenter med paastand om annullation af forordning nr. 525/93 ° om fastsaettelse af de endelige regionale referencebeloeb for producenter af sojaboenner, og raps-, rybs- og solsikkefroe for produktionsaaret 1992/93 ° maa afvises.

Forordningen maa nemlig betragtes som en almengyldig retsakt, der generelt og abstrakt gaelder for de beroerte producenter, idet hver af de tre elementer, som danner grundlag for beregningen af de naevnte beloeb, er fastlagt paa grundlag af generelle og abstrakte oplysninger, uden at der paa nogen maade er taget hensyn til individuelle producenters situation. Det samme gaelder for det for Bayern fastsatte endelige regionale referencebeloeb.

Uanset at disse producenter paa det tidspunkt, da forordningen blev vedtaget, indgik i et bestemt antal producenter, nemlig dem, der havde saaet froe til den paagaeldende hoest, havde indgivet en ansoegning med de kraevede oplysninger og erklaeringer, havde afgivet en hoesterklaering og modtaget et forskud, er denne "lukkede kreds" en foelge af selve karakteren af den ordning, der er indfoert ved forordning nr. 3766/91 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af de paagaeldende froe, og beroerer ikke disse producenter paa anden maade, end den beroerer alle andre producenter af oliefroe i samme situation.

Det ene forhold, at disse producenter har indgivet de noedvendige ansoegninger og erklaeringer, og at de allerede har modtaget et forskud, er ikke tilstraekkeligt til at begrunde, at deres saerlige interesser er blevet kraenket i et saadant omfang, at de kan betragtes som individuelt beroert, da de for det foerste ikke foer udstedelsen af forordning nr. 525/93 havde erhvervet ret til direkte betaling af et bestemt samlet beloeb, og da deres retsstilling for det andet ikke var forskellig fra alle andre producenters i Faellesskabet, der var omfattet af samme forordning.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Institutionernes retsakter ° begrundelse ° forpligtelse ° raekkevidde ° beslutning, hvorved det afvises, at der foreligger en statsstoette

(EOEF-traktaten, art. 190)

2. Statsstoette ° begreb ° offentligt fastsatte oekonomiske vilkaar for den bistand, som den virksomhed, der staar for afslutningen af vaeddemaal i hestevaeddeloeb i en medlemsstat, yder til en tilsvarende virksomhed i en anden medlemsstat i forbindelse med modtagelsen af indsatser ° ingen fordel for modtageren af bistanden ° ikke omfattet

(EOEF-traktaten, art. 92, stk. 1)

Sammendrag

1. Begrundelsen for faellesskabsinstitutionernes beslutninger skal goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres legalitetskontrol og for den beroerte at goere sig bekendt med begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik paa at kunne varetage sine interesser og afgoere, om beslutningen er lovlig.

En beslutning, hvorved Kommissionen afviser, at der foreligger en statsstoette, kan anses for tilstraekkeligt begrundet, naar den indeholder en redegoerelse for de faktiske omstaendigheder og de overvejelser af retlig art, der har afgoerende betydning for beslutningens opbygning, ogsaa selv om man ikke deri finder en fuldstaendig gengivelse af alle detaljer i Kommissionens argumentation. Udstederen af en beslutning er nemlig ikke forpligtet til at angive alle de forskellige relevante faktiske eller retlige omstaendigheder, og spoergsmaalet, om en beslutnings begrundelse er fyldestgoerende, skal vurderes ikke blot i forhold til beslutningens ordlyd, men ogsaa i lyset af den sammenhaeng, hvori den er vedtaget, samt paa baggrund af alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade.

2. En foranstaltning kan ikke anses for at vaere statsstoette i traktatens artikel 92, stk. 1' s forstand, naar den ikke har medfoert fordele for den person, der paastaas at have modtaget stoette.

Det er derfor med foeje, at Kommissionen efter komplicerede oekonomiske vurderinger har truffet beslutning om, at bestemmelser, der er fastsat af det offentlige, og som gaar ud paa, at den virksomhed, der staar for afslutningen af vaeddemaal i hestevaeddeloeb i én medlemsstat, naar den har foretaget indeholdelse af afgifter paa indsatser, der modtages paa vegne af den tilsvarende virksomhed i en anden medlemsstat i hestevaeddeloeb, der arrangeres i denne anden medlemsstat, tilbagebetaler en del heraf til sidstnaevnte virksomhed, ikke udgoer en statsstoette, selv om disse regler adskiller sig fra de regler, der gaelder for vaeddemaal i hestevaeddeloeb, der afholdes paa det nationale omraade, naar den efter en undersoegelse af samtlige de forhold, der er bestemmende for de finansielle stroemme mellem de to virksomheder, der hver paa sit omraade staar for afslutningen af vaeddemaal, uden at have gjort sig skyldig i en aabenbar vildfarelse er naaet til det resultat, at naevnte betalinger ikke omfatter stoerre beloeb end de beloeb, modtagervirksomheden ville have modtaget, saafremt den selv i udlandet havde staaet for modtagelsen af indsatser i de vaeddeloeb, der henhoerer under dens kompetence.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - institutionernes retsstridige adfærd - mælkeproducenter, som er nægtet en referencemængde i henhold til tillægsafgiftsordningen efter at have indstillet deres leverancer i henhold til præmieordningen ved ikke-markedsføring - nødvendigt at godtgøre, at producenten havde til hensigt at genoptage mælkeproduktionen ved ikke-markedsføringsforpligtelsens ophør - efterfølgende erhvervelse af en midlertidig referencemængde - uden betydning

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF); Rådets forordning nr. 1078/77 og nr. 857/84)

Sammendrag

$$Fællesskabets ansvar for tab, som er forvoldt visse mælkeproducenter ved anvendelsen af forordning nr. 857/84 - hvorved der som led i tillægsafgiftsordningen for mælk blev fastsat en referencemængde for hver enkelt producent på grundlag af den produktion, der var leveret i løbet af et referenceår - er betinget af, at disse producenter klart har tilkendegivet deres hensigt til at genoptage mælkeproduktionen ved udløbet af den ikke-markedsføringsforpligtelse, som de har påtaget sig i henhold til forordning nr. 1078/77. Forudsætningen for, at disse producenter kan rejse krav om erstatning for det retsstridige forhold, som førte til ugyldiggørelsen af de forordninger, der regulerede producenternes situation, er, at de blev forhindret i at genoptage mælkeproduktionen. De producenter, hvis forpligtelse ophørte inden ikrafttrædelsen af forordning nr. 857/84, skulle derfor have genoptaget denne produktion eller i det mindste truffet foranstaltninger hertil, såsom foretagelsen af investeringer eller reparationer eller opretholdelsen af det nødvendige anlæg til denne produktion.

Den omstændighed, at en producent fik afslag på en kvote, fordi han ikke på tidspunktet for ansøgningens indgivelse opfyldte betingelserne i de fællesskabsbestemmelser, der havde til formål at udbedre ulovligheden af forordning nr. 857/84, udelukker ikke, at han på tidspunktet for sin forpligtelses ophør havde en berettiget forventning om at kunne genoptage mælkeproduktionen, og at han som følge heraf har krav på erstatning. Det kan omvendt også tænkes, at producenterne ikke har villet genoptage mælkeproduktionen ved forpligtelsens ophør, og at de har fået tildelt en referencekvote nogle år senere, såfremt de på det tidspunkt opfyldte de nødvendige betingelser. Den omstændighed, at en producent efterfølgende opnåede en midlertidig referencemængde, godtgør således ikke i sig selv, at han ved ikke-markedsføringsforpligtelsens ophør havde til hensigt at genoptage mælkeproduktionen.

( jf. præmis 46, 52 og 53 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Institutionernes retsakter begrundelse pligt rækkevidde

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

2. Landbrug fælles landbrugspolitik fødevarebistand lån ydet af Fællesskabet til staterne i det tidligere Sovjetunionen til finansiering af indkøb og leveringer anvendelsesbetingelser Kommissionens anerkendelse af, at kontrakterne er forenelige med de anvendelige fællesskabsbestemmelser prisvilkår rækkevidde Kommissionens skønsbeføjelse domstolsprøvelse grænser

(Kommissionens forordning nr. 1897/92; Rådets beslutning 91/658)

Sammendrag

1. Den begrundelse, som kræves i henhold til traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt retsakten, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det nærmere indhold af begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af den pågældende retsakt, karakteren af de anførte grunde samt den interesse, som retsaktens adressater samt andre, der må anses for umiddelbart og individuelt berørt af retsakten, kan have i begrundelsen. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 190, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

( jf. præmis 35 )

2. Det vilkår, der vedrører pris, er i forbindelse med tildeling af kontrakter afgørende for, at den af Fællesskabet inden for rammerne af fødevare- og lægemiddelbistand til Sovjetunionen og deres republikker etablerede låneordning kan fungere. I den udstrækning, hvor prisen udgør en garanti for en optimal anvendelse af de midler, der stilles til rådighed, har den både til formål at beskytte Fællesskabet som långiver og republikkerne som modtagere af fødevarebistand.

Forordning nr. 1897/92, der fastsatte gennemførelsesbestemmelser for lån ydet i henhold til afgørelse 91/658 for så vidt angår fødevare- og lægemiddelbistand til Sovjetunionen og dens republikker, kræver, at kontrakterne skal være indgået på de gunstigste købsvilkår, hvorfor den tilbudte pris vurderes i lyset af samtlige kontraktbetingelser, navnlig leveringsbetingelserne.

Kommissionen har i forbindelse med denne samlede vurdering en skønsmargen. Under disse omstændigheder må Fællesskabets retsinstansers prøvelse begrænses til en kontrol af, om formforskrifterne og reglerne om begrundelse har været overholdt, om de faktiske omstændigheder, der er lagt til grund, er materielt rigtige, om der foreligger en åbenbar fejl ved vurderingen af de nævnte faktiske omstændigheder, eller om der er begået magtfordrejning

( jf. præmis 46, 50 og 51 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - institutionernes retsstridige adfærd - mælkeproducenter, som er nægtet en referencemængde i henhold til tillægsafgiftsordningen efter at have indstillet deres leverancer i henhold til præmieordningen - producent, der ikke har genoptaget produktionen frivilligt ved ophøret af omstillingsforpligtelsen - tilsidesættelse af den berettigede forventning - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF); Rådets forordning nr. 1078/77 og nr. 857/84)

Sammendrag

$$Fællesskabet ifalder ikke ansvar over for en producent for anvendelsen af forordning nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter over for en producent, der, efter at have påtaget sig en forpligtelse til at omstille sin besætning i en nærmere bestemt periode i henhold til forordning nr. 1078/77, ikke har genoptaget sin mælkeproduktion efter ophøret af sin omstillingsperiode, selv om han var i stand til at gøre det.

Ganske vist har sagsøgeren flere år efter denne periode ansøgt om tildeling af en referencemængde, men han kan dog ikke gøre en berettiget forventning om at kunne genoptage mælkeproduktionen på et hvilket som helst tidspunkt i fremtiden gældende. På områder med en fælles markedsordning, hvor der sker en løbende tilpasning til ændringer i den økonomiske situation, kan de erhvervsdrivende ikke have en berettiget forventning om, at de ikke underlægges begrænsninger som følge af eventuelle markedspolitiske eller strukturpolitiske bestemmelser.

( jf. præmis 37, 41 og 42 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - institutionernes retsstridige adfærd - mælkeproducenter, som er nægtet en referencemængde i henhold til tillægsafgiftsordningen efter at have indstillet deres leverancer i henhold til præmieordningen - producent, der ikke har genoptaget produktionen frivilligt ved ophøret af omstillingsforpligtelsen - tilsidesættelse af den berettigede forventning - foreligger ikke

Sammendrag

$$Fællesskabet ifalder ikke ansvar for anvendelsen af forordning nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning nr. 804/68 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter over for en producent, der, efter at have påtaget sig en forpligtelse til at omstille sin besætning i fire år i henhold til forordning nr. 1078/77, ikke har ført bevis for sin intention om at producere mælk ved ophøret af sin omstillingsperiode.

Ganske vist har producenten tilkendegivet en sådan intention flere år efter denne periode, men han kan dog ikke gøre en berettiget forventning om at kunne genoptage mælkeproduktionen på et hvilket som helst tidspunkt i fremtiden gældende. På områder med en fælles markedsordning, hvor der sker en løbende tilpasning til ændringer i den økonomiske situation, kan de erhvervsdrivende ikke have en berettiget forventning om, at de ikke underlægges begrænsninger som følge af eventuelle markedspolitiske eller strukturpolitiske bestemmelser.

( jf. præmis 46, 49 og 50 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend ° soegsmaal ° sagsoegte ° den institution, ved hvilken der goeres tjeneste

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 2)

2. De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter ° tjenestemaend og oevrige ansatte ° omfattet af nationale retsregler i privatretlige forhold ° national domstols kendelse om arrest i en tjenestemands vederlag ° den beroerte institutions pligter

(Protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter, art. 1; tjenestemandsvedtaegten, art. 23, stk. 1)

3. Retspleje ° sager anlagt af fysiske eller juridiske personer med paastand om, at det fastslaas, at en medlemsstat har tilsidesat faellesskabsretten ° ingen kompetence for Faellesskabets retsinstanser ° afvisning

(EF-traktaten, art. 164 ff.)

Sammendrag

1. Ansaettelsesmyndigheden handler paa vegne af den institution, som har udpeget den, saaledes at retsakter, der paavirker tjenestemaendenes retsstilling og kan vaere bebyrdende for dem, maa tilregnes den institution, hvor de er ansat, og et eventuelt soegsmaal skal rettes mod den institution, hvorfra den bebyrdende retsakt hidroerer.

2. De privilegier og immuniteter, der alene i Faellesskabernes interesse ved protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter er tillagt Faellesskabernes tjenestemaend, har kun en funktionel karakter, idet de har til formaal at undgaa, at der opstilles hindringer for Faellesskabernes funktion og uafhaengighed. Tjenestemaendene er ifoelge vedtaegtens artikel 23, stk. 1, i privatretlige forhold med forbehold af naevnte protokols bestemmelser omfattet af national ret.

Naar en tredjemand i forbindelse med en ved en national ret verserende arrestsag oensker over for den institution, der er arbejdsgiver, at gennemfoere arrest, maa denne institution for det foerste afgoere, om de i protokollen fastsatte privilegier og immuniteter finder anvendelse i den paagaeldende sag og, i bekraeftende fald, for det andet vurdere, i hvilket omfang den anser det for hensigtsmaessigt at paaberaabe sig dem.

Dersom institutionen finder, at det ikke strider mod Faellesskabets interesser at undlade at paaberaabe sig Faellesskabets privilegier og immuniteter, skal den, i kraft af sin pligt til loyalt at samarbejde med de nationale myndigheder, rette sig efter den nationale rets arrestafgoerelse.

3. Der findes ikke i traktaten regler om retsmidler, hvorigennem fysiske eller juridiske personer kan anlaegge sag ved Domstolen vedroerende et spoergsmaal om, hvorvidt en medlemsstats myndigheder har optraadt korrekt efter faellesskabsretten. Paastande om, at det fastslaas, at en medlemsstat har tilsidesat faellesskabsretten, skal derfor afvises.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - faelles markedsordning - faare- og gedekoed - variabel praemie ved slagtning - tilsvarende beloeb opkraevet ved udfoersel til en anden medlemsstat (»clawback«) - tilbagebetaling af fejlagtigt opkraevet clawback-afgift - de naermere regler i forordning nr. 1922/92 - tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, af retssikkerhedsprincippet eller proportionalitetsprincippet - foreligger ikke

(Kommissionens forordning nr. 1922/92, art. 2)

Sammendrag

Artikel 2 i forordning nr. 1922/92 om aendring af forordning nr. 1633/84 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende variabel praemie ved slagtning af faar og om betingelserne for tilbagebetaling af fejlagtigt opkraevet clawback-afgift er, for saa vidt som den efter Domstolens dom af 10. marts 1992 i de forenede sager C-38/90 og C-151/90, Lomas m.fl., bestemmer, at der kun skal ske tilbagebetaling af forskellen mellem den betalte clawback i henhold til artikel 4 i den aendrede forordning og det faktisk betalte beloeb, ikke i strid med hverken princippet om beskyttelse af den berettigede forventning eller retssikkerhedsprincippet. Naar henses til, at anmodningerne om betaling af clawback-afgiften paa grundlag af sidstnaevnte bestemmelse ikke var fuldstaendig uden hjemmel, at de erhvervsdrivende, som havde oppebaaret en praemie, maatte vaere klar over, at denne ville blive opkraevet ved udfoersel af produkterne, og at den nationale lovgivning paa tidspunktet for Domstolens dom var til hinder for fuldstaendig tilbagesoegning af beloeb, der retsstridigt var opkraevet af en offentlig myndighed, findes de paagaeldende erhvervsdrivende ikke hverken paa grundlag af de faktiske omstaendigheder eller den nationale lovgivning at have kunnet naere den mindste forventning om at kunne faa tilbagebetalt hele det clawback-beloeb, der var betalt inden afsigelsen af Domstolens dom i naevnte sag.

Gyldigheden af bestemmelsen paavirkes heller ikke af, at bestemmelsen i stk. 2 indeholder en anden metode til beregning af tilbagebetalingsbeloebet, der er baseret paa gennemsnittet af praemiebeloebet i en periode paa fire uger, idet denne anden valgmulighed blev indfoert for at tage hensyn til de vanskeligheder, som i hvert fald visse erhvervsdrivende havde med at fremlaegge bevis for de praemier, der faktisk var blevet ydet.

For saa vidt i oevrigt angaar de naevnte vanskeligheder er den omstaendighed, at eksportoererne paalaegges bevisbyrden heller ikke aabenbart urimelig og tilsidesaetter derfor ikke proportionalitetsprincippet, idet en paapasselig erhvervsdrivende, som vidste, at han skulle betale clawback-afgift ved produkternes udfoersel, burde have truffet de fornoedne foranstaltninger for at sikre sig de noedvendige beviser med henblik paa senere at dokumentere det paagaeldende beloeb.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - retsakter, der kan goeres til genstand for soegsmaal - retsakter, der har bindende retsvirkninger - forordning, der hjemler et tilbud om en fast erstatning til de maelkeproducenter, der har lidt tab, fordi de ikke har faaet tildelt en referencemaengde - ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 173; Raadets forordning nr. 2187/93)

Sammendrag

Kun retsakter, der har bindende retsvirkninger, som kan beroere sagsoegerens interesser gennem en vaesentlig aendring af hans retsstilling, kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173.

Forordning nr. 2187/93 udgoer ikke en saadan retsakt, der kan anfaegtes af de producenter af maelk og mejeriprodukter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed, fordi de ikke har faaet tildelt en referencemaengde, da forordningen blot giver hjemmel til, at der gives de paagaeldende producenter et tilbud om en fast erstatning, som det er overladt til producenterne at vurdere, om de vil acceptere, og da producenterne, saafremt de ikke accepterer tilbuddet, forbliver i noejagtig samme situation, som hvis den omhandlede forordning ikke var blevet udstedt, idet de bevarer retten til at anlaegge et erstatningssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 178 og 215.
46

I den forbindelse er det tilstrækkeligt at bemærke, for det første, at det anlagte sondringskriterium er objektivt, idet det er baseret på datoen for ægtefællens død og for tjenestemandens eller den midlertidigt ansattes tiltræden af tjenesten i Fællesskaberne, for det andet, at kriteriet er sagligt, idet det er baseret på, at den omhandlede ydelse udgør en pension, og, for det tredje, at den forskellige behandling står i rimeligt forhold til det lovligt tilstræbte formål, nemlig at de risici, som er dækket af pensionsordningen for EF-ansatte, i princippet modsvares af de bidrag, som indbetales til ordningen.
Ved afgørelse af 25. marts 1993, der blev meddelt sagsøgeren ved skrivelse af 30. april s.a., afviste Kommissionen udtrykkeligt sagsøgerens klage. Kommissionen anførte under henvisning til ordlyden af artikel 2, stk. 5, i bilag VII til vedtægten, at anvendelsesområdet for denne bestemmelse måtte anses for begrænset til tilfælde, hvor der foreligger en alvorlig sygdom eller vedvarende svagelighed hos et barn, som Fællesskaberne har ydet tilskud i anledning af før barnets fyldte 18. (eller eventuelt 26.) år, og hvor barnet fortsat forsørges af tjenestemanden eller pensionisten ud over denne alder, uden at det i mellemtiden er blevet omfattet af en national sikringsordning. Kommissionen henviste endvidere til Fællesskabernes administrationschefers konklusion 172/87 af 27. november 1987, hvorefter artikel 2, stk. 5, i bilag VII til vedtægten

»skal fortolkes således, at der kan forekomme afbrydelser i en vis periode i udbetalingen af tilskuddet ... Det må undersøges i de enkelte tilfælde, i hvor lang tid udbetalingen kan afbrydes, uden at retten til fortsat udbetaling må siges at være bortfaldet«.

Ifølge Kommissionen måtte en afbrydelse på ti år og seks måneder, som den i sagen omhandlede, indebære, at forholdet ikke længere var omfattet af bestemmelsen, således som administrationscheferne har fortolket denne. Endelig savnede det grundlag for sagsøgeren at henvise til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning til støtte for sit krav om fortsat udbetaling af de omtvistede ydelser, idet der aldrig var blevet givet nogen klar forsikring til sagsøgeren herom.