Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Erstatningssøgsmål - sagsgenstand - krav om erstatning for et tab, som kan tilregnes Fællesskabet - Fællesskabets retsinstansers enekompetence

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

2. Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - overtrædelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder - ingen mulighed for at anfægte en fællesskabsretsakts lovlighed eller anlægge erstatningssag under henvisning til WTO-aftalerne - undtagelser - fællesskabsretsakt, hvis formål er at gennemføre disse aftaler, eller som udtrykkeligt og præcist henviser til dem

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

3. Landbrug - fælles markedsordning - bananer - importordning - toldkontingent - indførelse og fordeling - tildeling af importlicenser - fastlæggelse af referenceperioden - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - tilsidesættelse - foreligger ikke

[Rådets forordning nr. 404/93, art. 20, litra d), som ændret ved forordning nr. 1637/98]

4. Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - retsstridighed - utilstrækkelig begrundelse af en forordning - udelukkelse

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

Sammendrag

1. Når den culpøse adfærd under et erstatningssøgsmål ikke er udvist af et nationalt organ, men af en fællesskabsinstitution, må de tab, som eventuelt kunne følge af de nationale myndigheders gennemførelse af fællesskabsbestemmelserne, tilregnes Fællesskabet. Da Fællesskabets retsinstanser i medfør af traktatens artikel 215 (nu artikel 288 EF) har enekompetence til at behandle sager om erstatning af et sådant tab, kan nationale retsmidler ikke sikre borgere, som anser sig for krænket af fællesskabsinstitutionernes retsakter, en effektiv beskyttelse af deres rettigheder.

( jf. præmis 26 og 27 )

2. Når der er tale om Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold, forudsætter en ret til erstatning, at den bestemmelse, der er overtrådt, har til formål at tillægge borgerne rettigheder. Dette er ikke tilfældet for WTO-aftalernes vedkommende. Efter deres art og opbygning udgør disse aftaler i princippet ikke regler, hvis overholdelse i fællesskabsinstitutionernes retsakter er genstand for prøvelse ved Fællesskabets retsinstanser. Kun såfremt Fællesskabet har ønsket at opfylde en særlig inden for rammerne af WTO påtaget forpligtelse, eller når den pågældende fællesskabsretsakt udtrykkeligt henviser til bestemte regler i aftalerne i bilagene til WTO-overenskomsten, tilkommer det Domstolen og Retten at prøve den pågældende fællesskabsretsakts lovlighed efter WTO-bestemmelserne.

( jf. præmis 45, 46, 50, 51 og 58 )

3. Da fastsættelsen af den referenceperiode, der skal tages i betragtning ved tildeling til de erhvervsdrivende af importlicenser for bananer, henhører under valget af de nødvendige midler til gennemførelse af fællesskabsinstitutionernes politik med hensyn til den fælles markedsordning for bananer, har disse på dette punkt et skøn. Følgelig har de erhvervsdrivende ikke grundlag for at nære nogen berettiget forventning om opretholdelse af den tidsmæssige forskydning af den referenceperiode, der blev taget i betragtning ved udstedelse af importlicenser som bestemt i den oprindelige version af forordning nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer. I øvrigt kan de overgangsvanskeligheder, som kan opstå, når markedsordningen omformes, i princippet klares individuelt ved at anvende ordningen for særligt vanskelige tilfælde i artikel 20, litra d), i forordning nr. 404/93, som ændret ved forordning nr. 1637/98, selv om dette forudsætter en detaljeret undersøgelse af samtlige de omstændigheder, der karakteriserer den pågældende erhvervsdrivendes situation.

( jf. præmis 76 og 78 )

4. Når der er tale om en klagepunkt vedrørende et rent formelt krav, kan en eventuel utilstrækkelig begrundelse af en forordning ikke begrunde, at Fællesskabet ifalder ansvar.

( jf. præmis 79 )