ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF) (jf. præmis 10)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (Inspire) (EUT L 108, s. 1).

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (Inspire), idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring – anvendelsesområdet for direktiv 79/7 – årlig regulering af arbejdsophørspensionerne – omfattet

(Rådets direktiv 79/7, art. 3, stk. 1, og art. 4, stk. 1)

2. Socialpolitik – ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring – direktiv 79/7 – national ordning med årlig regulering af arbejdsophørspensionerne

(Rådets direktiv 79/7, art. 4, stk. 1)

Sammendrag

1. Artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/7 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes således, at en ordning med årlig regulering af en arbejdsophørspension henhører under direktivets anvendelsesområde og derfor falder ind under forbuddet mod forskelsbehandling i direktivets artikel 4, stk. 1.

Den efterfølgende regulering af pensionen har nemlig, ligesom pensionen selv, til formål at beskytte de personer, der har nået den lovbestemte pensionsalder, mod risikoen for alderdom, idet det sikres, at disse personer kan råde over de nødvendige midler, bl.a. henset til deres særlige behov som pensionister.

(jf. præmis 44 og 53 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for nationale retsforskrifter, der medfører, at en procentsats, der er væsentligt højere for kvindelige end for mandlige pensionsmodtagere, udelukkes fra en ekstraordinær forhøjelse af pensionerne, der er fastsat som led i en ordning med årlig regulering af arbejdsophørspensionerne.

En forskel er tilstrækkelig stor til at udgøre et afgørende indicium i denne henseende, når 75% af de mandlige pensionister kan nyde godt af en sådan ekstraordinær forhøjelse af pensionerne, hvorimod dette kun gælder for 43% af de kvindelige pensionister. Det tilkommer den nationale ret at drage denne konklusion på grundlag af de oplysninger, der er fremlagt for den.

Hvis den nationale ret i forbindelse med denne gennemgang skulle nå frem til den konklusion, at en væsentligt højere procentsats af pensionerede kvinder end pensionerede mænd reelt kan have været udsat for en ugunstig behandling på grund af minimumspensionernes udelukkelse fra en sådan ekstraordinær forhøjelse, kan denne ugunstige behandling ikke begrundes med den omstændighed, at kvinder, der har arbejdet, tidligere kan få udbetalt pension, at de oppebærer pensionen længere, og heller ikke med den omstændighed, at satsen for den kompenserende tillægsydelse ligeledes var genstand for en ekstraordinær forhøjelse i samme år.

(jf. præmis 60, 62, 63, 68 og 104 samt domskonkl. 2-3)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – ensartede lovgivninger – sortsbeskyttelse – søgsmål om krænkelse anlagt af indehaveren af sortsbeskyttelsen eller licenstageren mod en tredjemand, der har erhvervet sortsbeskyttet høstet materiale fra en anden licenstager, der ikke har overholdt betingelserne eller begrænsningerne i den licensaftale, der tidligere var indgået med indehaveren af sortsbeskyttelsen – lovlighed – betingelse

(Rådets forordning nr. 2100/94, som ændret ved forordning nr. 873/2004, art. 11, stk. 1, art. 13, stk. 1-3, art. 16, 27, 94 og 104)

Sammendrag

Artikel 94 i forordning nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse, som ændret ved forordning nr. 873/2004, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, artikel 13, stk. 1-3, artikel 16, 27 og 104 i den nævnte forordning, skal fortolkes således, at indehaveren af EF-sortsbeskyttelsen eller licenstageren kan anlægge søgsmål om krænkelse mod tredjemand, der har erhvervet sortsbeskyttet høstet materiale fra en anden licenstager, som ikke har overholdt de betingelser eller begrænsninger, der er fastsat i den licensaftale, som denne tidligere har indgået med indehaveren, for så vidt som de pågældende betingelser eller begrænsninger direkte vedrører de væsentligste elementer af den berørte EF-sortsbeskyttelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere.

Hvad angår vurderingen af krænkelsen i et sådant tilfælde har det ikke nogen betydning, om den tredjemand, der har foretaget handlinger i forhold til det sortsbeskyttede høstede materiale, der er solgt eller overdraget, kendte eller må anses for at have haft kendskab til betingelserne eller begrænsningerne i licensaftalen.

(jf. præmis 44 og 49 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – vurdering af visse planers og programmers indvirkninger på miljøet – direktiv 2001/42 – høringer – høringsmyndighed

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42, art. 6, stk. 3)

2. Miljø – vurdering af visse planers og programmers indvirkninger på miljøet – direktiv 2001/42 – høringer – medlemsstatens forpligtelse til at give myndighederne og den berørte offentlighed en tilstrækkelig lang frist til at udtale sig – rækkevidde

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42, art. 6, stk. 2-4)

Sammendrag

1. Under omstændigheder, hvor der for en del af et område i en medlemsstat med decentraliserede kompetencer kun er udpeget en myndighed i henhold til artikel 6, stk. 3, i direktiv 2001/42 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet, kræver denne bestemmelse ikke, at der skal oprettes eller udpeges en anden høringsmyndighed i denne bestemmelses forstand, for så vidt som der inden for den myndighed, der normalt er ansvarlig for at foretage høringer på miljøområdet, og som er udpeget hertil, foretages en funktionel opdeling, således at en intern administrativ enhed i myndigheden besidder en reel selvstændighed, som bl.a. indebærer, at den tildeles særskilte administrative og personelle ressourcer og således er i stand til at opfylde de opgaver, der er tillagt høringsmyndigheder som omhandlet i dette direktivs artikel 6, stk. 3, dvs. navnlig at give en objektiv vurdering af den plan eller det program, som påtænkes af den myndighed, som enheden er tilknyttet.

(jf. præmis 41 og 43 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 6, stk. 2, i direktiv 2001/42 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet skal fortolkes således, at den ikke kræver, at den frist, inden for hvilken de udpegede myndigheder og offentligheden, som berøres eller forventes at blive berørt som omhandlet i denne artikels stk. 3 og 4, skal have mulighed for at udtale sig om udkastet til en bestemt plan eller et bestemt program samt om miljørapporten, skal være præcist fastsat i den nationale lovgivning, der gennemfører dette direktiv, og følgelig er nævnte stk. 2 ikke til hinder for, at denne frist fastsættes fra sag til sag af den myndighed, som udarbejder planen eller programmet. I sidstnævnte situation kræver nævnte stk. 2 imidlertid, at med henblik på høringen af myndighederne og offentligheden angående en given plan eller et givent program skal den faktisk fastsatte frist være tilstrækkelig og således give sidstnævnte en konkret lejlighed til rettidigt at udtale sig om udkastet til planen eller programmet samt om rapporten om nævnte plans eller programs indvirkning på miljøet.

(jf. præmis 50 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Transport – transport ad landevej – kørekort – direktiv 91/439 – gensidig anerkendelse af kørekort – midlertidig suspension af kørekortet til kategori B i en første medlemsstat, efterfulgt af en inddragelse – kørekort udstedt i en anden medlemsstat under perioden for den midlertidige suspension til kategori B – denne stats manglende overholdelse af bopælskravet

[Rådets direktiv 91/439, som ændret ved direktiv 2000/56, art. 1, stk. 2, art. 5, stk. 1, litra a), art. 7, stk. 1, litra b), og art. 8, stk. 2 og 4]

Sammendrag

Artikel 1, stk. 2, artikel 5, stk. 1, litra a), artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 om kørekort, som ændret ved direktiv 2000/56, er ikke til hinder for, at en værtsmedlemsstat nægter at anerkende et kørekort til kategori B- og D-motorkøretøjer udstedt af en anden medlemsstat, hvis indehaveren af kørekortet for det første var blevet meddelt førerret til kategori B-motorkøretøjer under tilsidesættelse af kravet om sædvanlig bopæl, og efter at vedkommendes af den første medlemsstat udstedte kørekort var blevet inddraget af politimyndighederne i den første medlemsstat, men før førerretten blev inddraget af en ret i den førstnævnte medlemsstat, og hvis indehaveren af det nævnte kørekort for det andet var blevet meddelt førerret til kategori D-motorkøretøjer efter den nævnte inddragelse, og efter at forbuddet mod udstedelse af nyt kørekort udløb.

Manglende overholdelse af kravet om sædvanlig bopæl i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 91/439 kan nemlig i sig selv begrunde, at en medlemsstat nægter at anerkende et kørekort udstedt af en anden medlemsstat. Når dette kørekort er erhvervet på et tidspunkt, hvor det kørekort, som er udstedt i den førstnævnte medlemsstat, er suspenderet, og såvel denne foranstaltning som den efterfølgende retlige inddragelse af førerretten er berettiget af grunde, der forelå på tidspunktet for udstedelsen af det andet kørekort, er samme direktivs artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, desuden ikke til hinder for, at den førstnævnte medlemsstat på sit område nægter at anerkende retten til at føre motorkøretøj i henhold til et sådant kørekort.

I øvrigt fremgår det både af ordlyden af og strukturen i direktiv 91/439, at et kørekort til kategori B-motorkøretøjer udgør en uundværlig og forudgående forudsætning for erhvervelse af kørekort til kategori D-motorkøretøjer. Det ville derfor stride mod det i første og fjerde betragtning til nævnte direktiv anførte formål om færdselssikkerhed ikke at tillade en værtsmedlemsstat at nægte at anerkende et kørekort til kategori D-motorkøretøjer, der er udstedt på grundlag af et kørekort til kategori B-motorkøretøjer, som er behæftet med en uregelmæssighed, der begrunder den manglende anerkendelse af det sidstnævnte kørekort.

(jf. præmis 31, 34, 46, 47 og 50 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – posttjenester – direktiv 97/67– forpligtelse for postbefordrende virksomheder, der er omfattet af befordringspligten, til at indføre eksterne procedurer for behandling af klager fra brugerne

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67, som ændret ved direktiv 2002/39 og 2008/6, art. 19)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – restriktioner – national lovgivning, som pålægger postbefordrende virksomheder, der ikke er omfattet af befordringspligten, at indføre en ekstern procedure for behandling af klager fra brugerne

(Art. 49 TEUF)

Sammendrag

1. Direktiv 97/67 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet i sin oprindelige udgave og i udgaverne ændret ved direktiv 2002/39 og 2008/6 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som pålægger postbefordrende virksomheder, hvis tjenester ikke er omfattet af befordringspligten, en obligatorisk ekstern procedure for behandling af klager fra brugerne af disse tjenester.

Direktiv 97/67 indeholder ikke en fuldstændig harmonisering af de i direktivet foreskrevne procedurer for behandling af klager. Direktivet anviser i sin oprindelige affattelse, såvel som i sine ændrede versioner, disse procedurer som en minimumsramme, der skal supplere de retsmidler, der er hjemlet i den nationale lovgivning og i EU-retten. Medlemsstaterne har således et råderum med henblik på fastsættelsen af de nærmere procedurer og til at vælge den struktur, der er bedst egnet til netop deres forhold, under overholdelse af de begrænsninger og retningslinjer, som direktivet pålægger, idet det tilsigtes at udvide procedurerne for behandling af klager til at omfatte alle leverandører af posttjenester.

(jf. præmis 35, 40, 47 og 52 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som pålægger postbefordrende virksomheder, hvis tjenester ikke er omfattet af befordringspligten, en obligatorisk ekstern procedure for behandling af klager fra brugerne af disse tjenester.

En sådan foranstaltning indebærer således ingen hindringer for etableringsfriheden. Den finder for det første anvendelse uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet på enhver postbefordrende virksomhed, der er etableret i Belgien, og som ikke er omfattet af befordringspligten. Virksomhederne kan endvidere ikke kræve, at en medlemsstat ikke har ordninger til retlig beskyttelse af kundernes interesser, som giver mulighed for udenretlig afgørelse af tvister. Endelig har næsten alle medlemsstaterne ligeledes udvidet de eksterne ordninger for behandling af klager til at omfatte postbefordrende virksomheder, hvis tjenester ikke er omfattet af befordringspligten.

(jf. præmis 61, 62 og 64 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser – begrundelse for afslag – fuldbyrdelse af afgørelsen i domsmedlemsstaten – ikke tilladt

(Rådets forordning nr. 44/2001, art. 34, 35 og 43-45)

Sammendrag

Artikel 45 i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den er til hinder for, at den ret, der er forelagt en appel som fastsat i denne forordnings artikel 43 eller 44, afslår at erklære en retsafgørelse for eksigibel eller ophæver en afgørelse om eksigibilitet af andre grunde end dem, der er anført i forordnings artikel 34 og 35, såsom at denne afgørelse er blevet opfyldt i domsmedlemsstaten.

Opfyldelsen af en retsafgørelse fratager dog hverken denne sin eksigible karakter eller tilfører den retsvirkninger ved en fuldbyrdelse i en anden medlemsstat, som den ikke har i domsmedlemsstaten. En sådan begrundelse kan derimod prøves af den fuldbyrdende ret i den medlemsstat, som anmodningen rettes til. Når denne retsafgørelse én gang er inkorporeret i den anmodede medlemsstats retsorden, finder denne medlemsstats nationale regler vedrørende tvangsfuldbyrdelse nemlig anvendelse på samme måde som ved retsafgørelser, der er truffet af de nationale retter.

(jf. præmis 39, 40 og 43 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Transport – luftfart – forordning nr. 261/2004 – fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser – annullation – begreb

[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 261/2004, art. 2, litra l), og art. 5, stk. 3]

2. Transport – luftfart – forordning nr. 261/2004 – fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser – yderligere kompensation – rækkevidde – dækning af en ikke-økonomisk skade – omfattet

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 261/2004, art. 8, 9 og 12; Montrealkonventionen af 1999)

Sammendrag

1. Begrebet »aflysning« som defineret i artikel 2, litra l), i forordning nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning nr. 295/91 skal fortolkes således, at det ikke udelukkende vedrører det tilfælde, hvor det pågældende fly ikke letter, men også omfatter det tilfælde, hvor flyet er lettet, men af en eller anden grund derefter er blevet tvunget til at vende tilbage til afgangslufthavnen, og hvor flyets passagerer er blevet overført til andre flyafgange.

Årsagen til, at flyet var tvunget til at vende tilbage til afgangslufthavnen, er i den forbindelse uden betydning. Årsagen har nemlig alene betydning, når der skal tages stilling til, om aflysningen i givet fald skyldes usædvanlige omstændigheder, som ikke kunne have været undgået, selv om alle forholdsregler, der med rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet, i henhold til artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, i hvilket tilfælde der ikke skal betales kompensation.

(jf. præmis 34 og 35 samt domskonkl. 1)

2. Begrebet »yderligere kompensation« i artikel 12 i forordning nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning nr. 295/91 skal fortolkes således, at det giver den nationale domstol mulighed for at tilkende erstatning på grundlag af bestemmelserne i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring eller nationale regler for skade, herunder ikke-økonomisk skade, som følge af misligholdelse af en kontrakt om lufttransport. Derimod kan begrebet »yderligere kompensation« ikke udgøre retsgrundlaget for, at den nationale domstol pålægger luftfartsselskabet at godtgøre passagerer, hvis flyafgang er blevet forsinket eller aflyst, udgifter, de har måttet afholde som følge af luftfartsselskabets manglende opfyldelse af dets forpligtelser til at tilbyde bistand, forplejning og indkvartering i medfør af forordningens artikel 8 og 9.

(jf. præmis 46 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – national lovgivning, hvorefter det med henblik på tildeling af en miljøbonus ved indregistrering af importerede demonstrationskøretøjer kræves, at der på den første registreringsattest er anført påtegningen »demonstrationskøretøj« – ikke tilladt – begrundelse – miljøbeskyttelse og bekæmpelse af svig – foreligger ikke

(Art. 34 TEUF og 36 TEUF)

Sammendrag

Artikel 34 TEUF og 36 TEUF er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter det med henblik på tildeling af den såkaldte »bonus écologique – Grenelle de l’environnement«-støtte ved indregistrering i denne medlemsstat af importerede demonstrationskøretøjer kræves, at der på sådanne køretøjers første registreringsattest er anført påtegningen »demonstrationskøretøj«.

Selv om en sådan lovgivning foreskriver, at der for alle demonstrationskøretøjer uanset disses oprindelse skal fremlægges en registreringsattest med denne påtegning med henblik på tildeling af miljøbonus, har dette krav forskellig virkning for køretøjer, som er importeret fra andre medlemsstater, alt efter om køretøjerne hidrører fra en medlemsstat, der foreskriver en sådan påtegning i registreringsattesten, eller fra en medlemsstat, der ikke gør. En sådan lovgivning kan derfor have indflydelse på købernes adfærd og følgelig påvirke disse køretøjers adgang til markedet i denne medlemsstat.

Formålene om beskyttelse af miljøet og bekæmpelse af svig kan ganske vist begrunde nationale foranstaltninger, der kan hindre samhandelen i Fællesskabet, forudsat at disse foranstaltninger er afpasset efter formålet. Et krav om, at påtegningen »demonstrationskøretøj« skal være anført på et sådant køretøjs registreringsattest, er imidlertid kun et middel blandt andre, som de kompetente myndigheder råder over med henblik på at bekæmpe svig og beskytte miljøet. En sådan foranstaltning er således for vidtgående og derfor ikke afpasset efter de tilstræbte mål.

(jf. præmis 29, 30, 34, 37, 38 og 39 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Beskyttelse af den offentlige sundhed – fødevarehygiejne – forpligtelser, der påhviler fødevarevirksomhedsledere – almindelige hygiejnebestemmelser for virksomhedsledere

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 852/2004, art. 4, stk. 2, art. 5, og bilag II, kapitel IX, punkt 3)

Sammendrag

Bilag II, kapitel IX, punkt 3, til forordning nr. 852/2004 om fødevarehygiejne skal fortolkes således, at den omstændighed, at en potentiel køber, hvor der er tale om selvbetjeningsmontrer til håndkøbssalg af bagværk og konditorvarer, teoretisk med hænderne har kunnet berøre fødevarerne, der udbydes til salg, eller nyse på dem, ikke i sig selv gør det muligt at konstatere, at disse fødevarer ikke har været beskyttet mod kontaminering, som kan gøre dem uegnede til konsum, sundhedsfarlige eller kontaminerede på en sådan måde, at de ikke med rimelighed kan betragtes som egnede til at blive konsumeret i den tilstand.

I denne henseende skal der tages hensyn til de foranstaltninger, som virksomhedslederne har truffet i henhold til artikel 5 i forordning nr. 852/2004 med henblik på at forebygge, fjerne eller reducere til et acceptabelt niveau den risiko, som en kontaminering som omhandlet i den nævnte forordnings bilag II, kapitel IX, punkt 3, kan udgøre. Det kan således ikke fastslås, at de af virksomhedslederne trufne foranstaltninger er utilstrækkelige, uden at der tages behørigt hensyn til de eventuelle ekspertudtalelser, som disse samme virksomhedsledere har fremlagt for at godtgøre, at sådanne selvbetjeningsmontrer ikke giver problemer af hygiejnemæssig karakter.

(jf. præmis 22-24 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Beskyttelse af den offentlige sundhed – fødevarehygiejne – installering af håndvaske på toiletterne i en virksomhed, der forhandler fødevarer

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 852/2004, bilag II, kapitel I, punkt 4)

Sammendrag

Bilag II, kapitel I, punkt 4, til forordning nr. 852/2004 om fødevarehygiejne skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke indebærer, at en håndvask i denne bestemmelses forstand udelukkende skal være bestemt til vask af hænder, eller at vandhanen og håndtørreapparatet skal kunne benyttes, uden at det er nødvendigt at berøre dem med hænderne.

(jf. præmis 31 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Internationale aftaler – aftalen EF-Schweiz om fri bevægelighed for personer – ligebehandling – adgang til at optage og udøve en selvstændig aktivitet – selvstændige grænsearbejdere

(Aftalen EF-Schweiz om fri bevægelighed for personer, bilag I, art. 15, stk. 1)

Sammendrag

Ligebehandlingsprincippet i artikel 15, stk. 1, i bilag I til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer er til hinder for en bestemmelse i en medlemsstat, der fastsætter muligheden for, at en kompetent myndighed i denne medlemsstat kan nedlægge forbud mod en forpagtningskontrakt vedrørende et areal, som er beliggende i en bestemt zone på denne medlemsstats område, og er indgået mellem en indbygger i sidstnævnte og en indbygger i den anden kontraherende parts grænseområde med henblik på, at det forpagtede areal skal tjene til dyrkning af landbrugsprodukter, som toldfrit udføres til lande uden for Den Europæiske Unions indre marked, og der derved opstår konkurrenceforvridning, såfremt anvendelsen af denne bestemmelse berører betydeligt flere statsborgere i den anden kontraherende part end statsborgere i den medlemsstat, på hvis område den pågældende bestemmelse finder anvendelse. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om denne sidste omstændighed foreligger.

(jf. præmis 36 og domskonkl.)