Et annullationssøgsmål, der udtrykkeligt er anlagt til prøvelse af afslag på en tjenestemands klage, indebærer, at Fællesskabets retsinstanser også må prøve den akt, der indeholder det klagepunkt, som har været genstand for klagen.

Med hensyn til Det Administrative Udvalg, som er sammensat af medlemmer udpeget af Domstolen selv, hvis formand er Domstolens præsident, indebærer det forhold, at der ikke foreligger nogen generel udtrykkelig bestemmelse om udvalgets deltagelse i en ansættelsesprocedure til lønklasse A2, ikke, at der skal foreligge en forudgående afgørelse herom fra Domstolen som ansættelsesmyndighed, for at en sådan deltagelse er lovlig.

Det er altså bestemmelserne i artikel 2, nr. 2, og artikel 11 i Domstolens afgørelse om ansættelsesmyndigheden, som fastsætter, at justitssekretæren deltager i ansættelsesproceduren til en stilling i lønklasse A2, hvorfor der ikke er behov for en særlig bemyndigelse fra Domstolens side. Den opgave, som er pålagt justitssekretæren om at fremsætte forslag til udnævnelse, indebærer nødvendigvis muligheden for justitssekretæren til at gennemføre en sammenligning af ansøgernes respektive fortjenester.

Afgørelser om forfremmelse, forflyttelse eller overførelse henhører alene under ansættelsesmyndighedens ansvar, som i henhold til vedtægten er beføjet til at foretage en sammenligning af ansøgernes fortjenester i henhold til den fremgangsmåde eller metode, den finder mest hensigtsmæssig. Med henblik herpå tilkommer det ansættelsesmyndigheden og de forskellige overordnede, hvis udtalelse indhentes under den pågældende forfremmelses- eller forflyttelsesprocedure, i hver enkelt fase af ansøgningernes behandling at vurdere, om der i den pågældende fase er grund til at indsamle supplerende oplysninger eller informationer til brug ved bedømmelsen gennem samtaler med alle ansøgere eller kun med nogle af disse, således at den kan træffe sin bestemmelse med fuld kendskab til sagen.

Der foreligger ingen vedtægtsbestemmelse, som ved besættelse af en ledig stilling giver en ansøger ret til en samtale med sin eventuelle overordnede, eller som indeholder en forpligtelse til i embeds medfør at indkalde den pågældende til en sådan samtale. Ansættelsesmyndigheden kan derfor kun være forpligtet til at afholde en sådan samtale med ansøgerne til en stilling, såfremt en sådan forpligtelse beror på retlige rammer, som den selv har fastsat.

Den skønsbeføjelse, som administrationen er tilkendt, med hensyn til fastsættelse af den fremgangsmåde eller den metode, der skal følges ved sammenligningen af ansøgningerne, er dog begrænset ved, at sammenligningen skal foretages omhyggeligt og upartisk i tjenestens interesse og under overholdelse af princippet om ligebehandling af tjenestemænd, således som dette er generelt formuleret i vedtægtens artikel 5, stk. 3. I praksis skal denne sammenligning af ansøgernes kvalifikationer derfor foretages på lige vilkår på grundlag af sammenlignelige informations- og oplysningskilder.

Når sammenligningen af fortjenesterne vedrører såvel ansøgninger fra den pågældende institution som ansøgninger udefra, skal det nøje iagttages, at ligebehandlingsprincippet overholdes under denne sammenligning, idet der kan bestå en vis forskel med hensyn til det kendskab, som den ene eller den anden af de hørte instanser under sammenligningen af fortjenesterne kan have med hensyn til de interne og eksterne ansøgere. Kravet om, at sammenligningen af fortjenesterne skal ske på lige vilkår og på grundlag af sammenlignelige informations- og oplysningskilder, skal fortolkes således, at de hørte instanser for så vidt angår de eksterne ansøgere skal råde over tilstrækkelige oplysninger til at kunne undersøge de pågældende ansøgeres fortjenester og sammenligne dem med de øvrige ansøgere, som de har bedre kendskab til.

Forpligtelsen, hvorefter ligebehandlingsprincippet kræver, at en hørt instans under en udnævnelsesprocedure skal basere sin vurdering på sammenlignelige informations- og oplysningskilder, indebærer imidlertid ikke, at den pågældende instans på det tidspunkt af proceduren, hvor den deltager, selv direkte skal indhente alle relevante oplysninger.

(jf. præmis 62, 63, 67, 70, 71, 73 og 80)

Henvisning til: Domstolen, 1. juli 1976, sag 62/75, de Wind mod Kommissionen, Sml. s. 1167, præmis 17; Domstolen, 21. april 1983, sag 282/81, Ragusa mod Kommissionen, Sml. s. 1245, præmis 21; Domstolen, 23. oktober 1986, sag 26/85, Vaysse mod Kommissionen, Sml. s. 3131, præmis 15; Retten, 10. juli 1992, sag T-53/91, Mergen mod Kommissionen, Sml. II, s. 2041, præmis 33; Retten, 30. november 1993, sag T-78/92, Perakismod Parlamentet, Sml. II, s. 1299, præmis 15, 16 og 19; Retten, 30. november 1993, sag T-76/92, Tsirimokosmod Parlamentet, Sml. II, s. 1281, præmis 21, 24 og 29; Retten, 1. juni 1996, sag T-118/95, Anacoreta Correia mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 283, og II, s. 835, præmis 36; Retten, 19. september 1996, sag T-386/94, Allo mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 393, og II, s. 1161, præmis 29; Retten, 12. maj 1998, sag T-159/96, Wenk mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 193, og II, s. 593, præmis 58; Rose mod Kommissionen, nævnt ovenfor, præmis 55; Retten, 20. september 2001, sag T-95/01, Coget m.fl. mod Revisionsretten, Sml. Pers. IA, s. 191, og II, s. 879, præmis 136 og 137; Retten, 19. marts 2003, forenede sager T-188/01 — T-190/01, Tsarnavas mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 97.