ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 2, og artikel 8, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester (forsyningspligtdirektivet), idet den ikke i national ret har gennemført de EU-retlige bestemmelser, der regulerer udpegningen af en eller flere virksomheder til at udføre forsyningspligttjenester, og under alle omstændigheder har undladt at sikre anvendelsen af disse normer i praksis.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 23. september 2009, Evets mod KHIM, forenede sager T-20/08 og T-21/08, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et søgsmål med påstand om annullation af afgørelse truffet den 5. november 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 603/2007-4), hvorved det i forbindelse med afslag på en klage over afgørelsen truffet af afdelingen for administration af varemærker og for juridiske spørgsmål blev fastslået, at begæringen om restitutio in integrum, som sagsøgeren havde indgivet med henblik på at blive genindsat i sine tidligere rettigheder til at få fornyet ordmærket »DANELECTRO«, måtte anses for ikke at være indgivet på grund af forsinkelse – manglende overholdelse af fristen for at indgive begæring om fornyelse af varemærker.
1)

Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/7/EF af 15. februar 2006 om forvaltning af badevandskvalitet og om ophævelse af direktiv 76/160/EØF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 10. juni 2009 i de forenede sager T-396/05 og T-397/05, ArchiMEDES mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i de af sagsøgeren anlagte sager med påstand om dels annullation af Kommissionens beslutninger om tilbagesøgning af forskudsbetalinger inden for rammerne af en kontrakt mellem Kommissionen og sagsøgeren og om modregning i gensidige fordringer, dels at Kommissionen tilpligtes at betale det resterende beløb i henhold til samme kontrakt – princip om procesunderretning ikke anvendeligt – påstand om at pålægge medkontrahenterne solidarisk ansvar ikke taget til følge – tilsidesættelse af retten til forsvar og til en retfærdig rettergang.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 11. november 2010 – Kommissionen mod Italien

(Sag C-164/09)

»Traktatbrud – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409/EØF – undtagelser fra beskyttelsesordningen for vilde fugle – jagt«

1. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 19)

2. Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409 – medlemsstaternes gennemførelse – undtagelser fra forbuddet mod at dræbe eller indfange beskyttede arter – betingelser – fravær af en anden tilfredsstillende løsning – manglende gennemførelse – ikke tilladt (Rådets direktiv 79/409, art. 7 og 9) (jf. præmis 22-27)

3. Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409 – medlemsstaternes gennemførelse – undtagelser fra forbuddet mod at dræbe eller indfange beskyttede arter – betingelser – fastsættelse for en periode på fem år af antallet af eksemplarer, der kan udtages (Rådets direktiv 79/409, art. 7 og 9) (jf. præmis 29 og 30)

4. Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409 – medlemsstaternes gennemførelse – undtagelser fra forbuddet mod at dræbe eller indfange beskyttede arter – betingelser – indfangning af små mængder – fastsættelse på et niveau, der ligger klart over den grænse, som er fastsat ved direktivet, af de mængder fugle, der kan jages – ikke tilladt [Rådets direktiv 79/409, art. 7 og 9, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 35-40)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 9 i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (EFT L 103, s. 1) – undtagelser fra beskyttelsesordningen for vilde fugle – Veneto-regionen.

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9 i direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, idet Veneto-regionen har indført og anvendt bestemmelser vedrørende tilladelser til at fravige ordningen med beskyttelse af vilde fugle, der ikke opfylder betingelserne i nævnte direktivs artikel 9.
1)

Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (kodificeret version), idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de nationale myndigheder ved hjælp af godkendelser udstedt i overensstemmelse med direktivets artikel 6 og 8 eller på passende måde ved at revurdere og om nødvendigt ajourføre vilkårene kan sikre, at bestående anlæg senest den 30. oktober 2007 drives i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i direktivets artikel 3, 7, 9, 10 og 13 samt artikel 14, litra a) og b), samt artikel 15, stk. 2, dog uden at anden særlig fællesskabslovgivning berøres heraf.
1)

Republikken Malta har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 og 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, idet den for det første har undladt at fastlægge og iværksætte programmer for overvågning af det indre overfladevands tilstand i overensstemmelse med direktivets artikel 8, stk. 1 og 2, og for det andet har undladt at forelægge sammenfattende rapporter om programmerne for overvågning af det indre overfladevands tilstand i overensstemmelse med direktivets artikel 15, stk. 2.
Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 4, stk. 2, og artikel 31, stk. 1, i Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (EFT L 199, s. 84) – tilsidesættelse af artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (EFT L 76, s. 14) – pligt til at begrunde en beslutning om udelukkelse af en tilbudsgiver – pligt til at sikre, at udbudsorganernes beslutninger kan gøres til genstand for effektive og så hurtige klager som muligt – princippet om ligebehandling og gennemsigtighed.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 11. juni 2009 i sag T-33/07, Grækenland mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2006/932/EF af 14. december 2006 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (meddelt under nummer K(2006) 5993) – sektoren for olivenolie, bomuld, tørrede druer og citrusfrugter.
1)

Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 6 og 9-11 i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 af 29. maj 1989 om gennemførelse af afgørelse 88/376/EØF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter, som ændret ved Rådets forordning (Euratom, EF) nr. 1355/96 af 8. juli 1996, og Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter, samt i henhold til artikel 220 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, idet den har anvendt en administrativ praksis, hvorefter Den Europæiske Unions egne indtægter først fastlægges, efter at afgiftsskyldneren er blevet indrømmet en frist på mindst 14 dage til at afgive bemærkninger i sagen, og idet den ikke i forbindelse med efteropkrævning har overholdt de fastsatte frister for kreditering af disse indtægter, hvorved betalingen af indtægterne blev forsinket.
1)

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 12. maj 2011 – Kommissionen mod Østrig

(Sag C-441/09)

»Traktatbrud – merværdiafgift – direktiv 2006/112/EF – anvendelse af en nedsat sats – levende dyr, der normalt er bestemt til anvendelse ved tilberedning af levnedsmidler eller foder – levering, indførsel og erhvervelse af visse levende dyr, navnlig heste«

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – medlemsstaternes mulighed for at anvende en reduceret afgiftssats for leveringen af visse varer og tjenesteydelser (Rådets direktiv 2006/112, art. 96 og 98 samt bilag III) (jf. præmis 40 og 43-50)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 96 og 98 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets bilag III (EUT L 347, s. 1) – nedsat sats – levering, indførsel og erhvervelse af visse levende dyr (navnlig heste), der ikke er bestemt til anvendelse ved tilberedning eller fremstilling af levnedsmidler eller foder.

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 96 og 98 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets bilag III, idet den anvender en nedsat merværdiafgiftssats ved enhver levering, indførsel og erhvervelse af heste inden for Fællesskabet.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 12. maj 2011 – Kommissionen mod Tyskland

(Sag C-453/09)

»Traktatbrud – merværdiafgift – direktiv 2006/112/EF – anvendelse af en nedsat afgiftssats – levende dyr, der normalt er bestemt til anvendelse ved tilberedning af levnedsmidler eller foder – levering, indførsel og erhvervelse af visse levende dyr, navnlig heste«

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – medlemsstaternes mulighed for at anvende en reduceret afgiftssats for leveringen af visse varer og tjenesteydelser (Rådets direktiv 2006/112, art. 96 og 98 samt bilag III) (jf. præmis 44 og 47-55)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 96 og 98 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets bilag III (EUT L 347, s. 1) – nedsat sats – levering, indførsel og erhvervelse af visse levende dyr (navnlig heste), der ikke er bestemt til anvendelse ved tilberedning eller fremstilling af levnedsmidler eller foder.

Konklusion

1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 96 og 98 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets bilag III, idet den anvender en nedsat merværdiafgiftssats ved enhver levering, indførsel og erhvervelse af heste inden for Fællesskabet.

2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Udvidede Afdeling) den 9. september 2009 i de forenede sager T-230/01 – T-232/01 og T-267/01 – T-269/01, Diputación Foral de Álava m.fl. og Gobierno Vasco mod Kommissionen, hvorved Retten i sagerne T-230/01 og T-267/01 frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2002/892/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning for nyoprettede virksomheder i Álava (EFT 2002 L 314, s. 1), i sagerne T-231/01 og T-268/01 frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2002/806/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning for nyoprettede virksomheder i Vizcaya (EFT 2002 L 279, s. 35) og i sagerne T-232/01 og T-269/01 frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2002/540/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning for nyoprettede virksomheder i Guipúzcoa (EFT 2002 L 174, s. 31).
Appeller af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Udvidede Afdeling) den 9. september 2009, forenede sager T-227/01 – T-229/01, T-265/01, T-266/01 og T-270/01, Diputación Foral de Álava og Gobierno Vasco m.fl. mod Kommissionen, hvorved Retten i sagerne T-227/01 og T-265/01 frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2002/820/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning til fordel for virksomheder i provinsen Álava i form af et nedslag i skatten på 45% af investeringsbeløbet (EFT 2002 L 296, s. 1), i sagerne T-228/01 og T-266/01 frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2003/27/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning til fordel for virksomheder i provinsen Vizcaya i form af et nedslag i skatten på 45% af investeringsbeløbet (EFT 2003 L 17, s. 1) og i sagerne T-229/01 og T-270/01 frifandt Kommissionen for en påstand om påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2002/894/EF af 11. juli 2001 om den spanske stats støtteordning til fordel for virksomheder i provinsen Guipúzcoa i form af et nedslag i skatten på 45% af investeringsbeløbet (EFT L 314, s. 26).
Artikel 1 i direktiv 2003/49 bestemmer:

» 1. Betalinger af renter eller royalties, der opstår i en medlemsstat, fritages for enhver form for skat i denne stat, hvad enten den opkræves ved indeholdelse ved kilden eller ved skatteansættelse, forudsat at den retmæssige ejer af de pågældende renter eller royalties er et selskab i en anden medlemsstat eller et fast driftssted beliggende i en anden medlemsstat og tilhørende et selskab i en medlemsstat.

2. En betaling foretaget af et selskab i en medlemsstat eller et fast driftssted beliggende i en medlemsstat og tilhørende et selskab i en anden medlemsstat anses for at opstå i denne medlemsstat (i det følgende benævnt » kildestaten « ).

[...]

4. Et selskab i en medlemsstat anses kun for at være den retmæssige ejer af renter eller royalties, hvis det modtager disse betalinger til eget brug og ikke som formidler, herunder som agent, mandatar eller bemyndiget signatar for en anden person.

[...]

7. Denne artikel finder kun anvendelse, hvis det selskab, der er betaleren, eller det selskab, hvis faste driftssted anses for at være betaleren af renter eller royalties, er et selskab, som er associeret med det selskab, der er den retmæssige ejer, eller hvis faste driftssted anses for at være den retmæssige ejer af disse renter eller royalties.

[...]

10. En medlemsstat skal have mulighed for ikke at anvende dette direktiv på et selskab i en anden medlemsstat eller på et fast driftssted tilhørende et selskab i en anden medlemsstat, når de betingelser, der er fastsat i artikel 3, litra b), ikke har været opfyldt i en sammenhængende periode på mindst to år.

[...] «
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 21. juli 2011 – Kommissionen mod Portugal

(Sag C‑518/09)

»Traktatbrud – etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser – udøvelse af virksomhed på området for transaktioner vedrørende fast ejendom«

1. Etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – nationale retsforskrifter, der ikke sondrer mellem fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser for ejendomsmæglerselskaber og ejendomsmæglere – forpligtelse pålagt ejendomsmæglerselskaber og ejendomsmæglere etableret i en anden medlemsstat til at oprette et ejendomsmæglerkontor i den pågældende medlemsstat for at kunne udøve deres aktivitet dér – ikke tilladt – begrundelse – foreligger ikke (art. 49 TEUF og 56 TEUF) (jf. præmis 61-75 og 87 samt domskonkl.)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – nationale retsforskrifter, der foreskriver dels at ejendomsmæglerselskaber og ejendomsmæglere skal tegne en forsikring i henhold til denne stats lovgivning og være i besiddelse af en positiv egenkapital, dels undergiver sådanne selskaber fuld disciplinærkontrol udøvet af det nationale organ med ansvar for byggesektoren – ikke tilladt – begrundelse – foreligger ikke (art. 56 TEUF) (jf. præmis 76-84 og 87 samt domskonkl.)

3. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – nationale retsforskrifter, der pålægger ejendomsmæglerselskaber en forpligtelse til at udøve deres virksomhed med eneret bortset fra ejendomsadministrationsydelser for tredjemand, og ejendomsmæglere en forpligtelse til at udøve deres aktivitet med eneret – ikke tilladt – begrundelse – foreligger ikke (art. 56 TEUF) (jf. præmis 64-66 og 85-87 samt domskonkl.)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 49 TEUF og 56 TEUF – udøvelse af virksomhed på området for transaktioner vedrørende fast ejendom.

Konklusion

1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 TEUF,

– idet den kun tillader ejendomsagenter eller -bestyrere at udøve virksomhed på området for ejendomsformidling

– idet den pålægger ejendomsmæglerselskaber og ejendomsagenter eller bestyrere, der er etableret i andre medlemsstater, en forpligtelse til at tegne en erhvervsansvarsforsikring i henhold til portugisisk lovgivning

– idet den pålægger ejendomsmæglerselskaber og ejendomsagenter eller bestyrere, der er etableret i andre medlemsstater, en forpligtelse til at være i besiddelse af en positiv egenkapital som omhandlet i denne lovgivning, og

– idet den undergiver ejendomsmæglerselskaber og ejendomsagenter eller bestyrere, der er etableret i andre medlemsstater, fuld disciplinærkontrol udøvet af Instituto de Construção e do Imobiliário IP.

Den Portugisiske Republik har endvidere tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 TEUF og 56 TEUF,

– idet den bestemmer, at ejendomsmæglerselskaber, bortset fra ejendomsadministrationsydelser for tredjemand, har eneret til at udøve ejendomsformidlingsvirksomhed, og

– idet den bestemmer, at ejendomsagenter eller -bestyrere har eneret til at udøve ejendomsadministration.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 i Kommissionens beslutning 2005/315/EF af 20. oktober 2004 om den støtteordning, som Italien har gennemført til fordel for virksomheder, der har foretaget investeringer i kommuner, der blev ramt af naturkatastrofer i løbet af 2002, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de foranstaltninger, der var nødvendige for hos modtagerne at tilbagesøge hele den støtte, der var tildelt i henhold til den støtteordning, som ved nævnte beslutning er erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler den i henhold til artikel 249, stk. 4, EF samt artikel 2 og 3 i Kommissionens beslutning 2008/697/EF af 16. april 2008 om Italiens statsstøtte C 13/07 (ex NN 15/06 og N 734/06) til New Interline, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre gennemførelsen af nævnte beslutning.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 6. oktober 2011 – Kommissionen mod Italien

(Sag C-302/09)

»Traktatbrud – statsstøtte – støtte til virksomhederne i Venedig og Chioggia – nedsættelse af sociale bidrag – tilbagesøgning«

1. Støtte tildelt af staterne – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – anvendelse af national ret – betingelser – iværksættelse af en procedure, som sikrer en øjeblikkelig og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning (art. 88, stk. 2, EF og 249 EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3) (jf. præmis 35, 36 og 38)

2. Traktatbrudssøgsmål – manglende overholdelse af forpligtelsen til at tilbagesøge ulovlig støtte – forsvarsanbringender – absolut umulighed for gennemførelsen – bedømmelseskriterier – gennemførelsesvanskeligheder – Kommissionens og medlemsstatens forpligtelse til at samarbejde om at finde en løsning, der respekterer traktaten (art. 10 EF og 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 40-42)

3. Støtte tildelt af staterne – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – anvendelse af national ret – den nationale rets vedtagelse af foreløbige udsættelsesforanstaltninger – lovlig – betingelser (Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3) (jf. præmis 45-47)

4. Støtte tildelt af staterne – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – forpligtelse – pligt til øjeblikkeligt og effektivt at gennemføre Kommissionens beslutning – for sent trufne lovgivningsmæssige skridt, der skal sikre gennemførelse af Kommissionens beslutning – tilsidesættelse af forpligtelsen (art. 88, stk. 2, EF og 249 EF) (jf. præmis 53-55)

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme artikel 2, 5 og 6 i Kommissionens beslutning 2000/394/EF af 25. november 1999 om fritagelse for og nedsættelse af sociale bidrag i Venedig og Chioggia i henhold til lov nr. 30/1997 og nr. 206/1995 (meddelt under nr. K(1999) 4268) (EFT L 150, s. 50).

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 i Kommissionens beslutning 2000/394/EF af 25. november 1999 om fritagelse for og nedsættelse af sociale bidrag i Venedig og Chioggia i henhold til lov nr. 30/1997 og nr. 206/1995, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de foranstaltninger, der var nødvendige for hos modtagerne at tilbagesøge den støtte, der var tildelt i henhold til den støtteordning, som ved nævnte beslutning er erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 15. september 2011 – Tyskland mod Kommissionen

(Sag C-544/09 P)

»Appel – statsstøtte – indførelse af digitalt jordbaseret tv i Berlin-Brandenburg – artikel 87, stk. 3, litra c), EF – markedssvigt – proportionalitet – teknologineutralitet – tilskyndende virkning«

1. Støtte tildelt af staterne – en støtteforanstaltnings forenelighed med fællesmarkedet – støtte, som medfører en forbedring af den modtagende virksomheds økonomiske situation uden at være nødvendig for at nå de mål, der er foreskrevet ved artikel 87, stk. 3, EF – foreligger ikke – offentlig finansiering af overgang til digitalt jordbaseret tv – vurdering af nødvendighedskriteriet (art. 87, stk. 3, EF) (jf. præmis 44 og 46-48)

2. Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning (jf. præmis 63)

3. Støtte tildelt af staterne – forbud – undtagelser – støtte, der kan falde ind under undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra c), EF – betingelser – overgang fra analog til digital radio-/tv-spredning – betingelse om neutralitet på det teknologiske plan – vurdering [art. 87, stk. 3, litra c), EF; Kommissionens meddelelse KOM(2003) 541 endelig] (jf. præmis 77 og 79-81)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 6. oktober 2009 i sag T-21/06, Tyskland mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2006/513/EF af 9. november 2005 om Forbundsrepublikken Tysklands statsstøtte til fordel for indførelse af digitalt jordbaseret tv i Berlin-Brandenburg (EUT 2006 L 200, s. 14) – tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF.

Konklusion

1) Appellen forkastes.