I den foreliggende sag skal Domstolen tage stilling til et annullationssøgsmål, anlagt ved stævning, indgivet til Domstolens justitskontor den 18. september 1985. Det franske organ, der har anlagt det — officielt betegnet »Comité de développement et de promotion du textile et de l'habillement« (CDPTH), også betegnet DEFI — har anfægtet beslutning 85/380 af 5. juni 1985, hvorved Kommissionen for De europæiske Fællesskaber erklærede to ordninger om støtte til private initiativer inden for tekstil-og beklædningsindustrien, jfr. dekreterne nr. 82-1242 og 82-1243, som ændret ved dekreterne nr. 84-389 og 84-390 (offentliggjort i hhv. JORF (det franske statstidende) 1983, s. 301 og 1984, s. 1651) for uforenelige med fællesmarkedet.

De nævnte dekreter indeholdt bemyndigelse til, at to skattelignende afgifter frem til 31. december 1985 kunne opkræves efter de samme regler som merværdiafgiften ved salg af tekstilvarer og beklædning i Frankrig (bortset fra salg og overdragelse af varer, som har oprindelse i andre medlemsstater, eller som er bragt i fri omsætning i en anden medlemsstat); afgifterne var indført for at fremme dels forskningen inden for tekstil-og beklædningsindustrien, dels modernisering og sanering af erhvervsstrukturerne. DEFI, som for sit vedkommende blev oprettet ved dekret nr. 84-388 af 22. maj 1984 udstedt med hjemmel i lov nr. 78-654 af 22. juni 1978 om nedsættelse af udvalg til fremme af den erhvervsøkonomiske udvikling (hhv. JORF 1984, s. 1650 og 1978, s. 2463), disponerer over provenuet af de nævnte afgifter og fordeler det som støtte til virksomheder, til fælles fremmende foranstaltninger og til tekniske institutter inden for tekstil-, beklædnings- og trikotageindustrien.

Ved skrivelse af 18. april 1985 underrettede den franske regering i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, Kommissionen om de påtænkte støtteforanstaltninger, og anmodede i særdeleshed Kommissionen om at tage stilling til de nærmere regler om DEFI's virksomhed, som består i, at organet kan udbetale støtte i form af renter af banklån, der er optaget for at finansiere investeringer i ovennævnte industrier (jfr. dekreterne nr. 84-388, 84-389 og 84-390 samt den af DEFI's udvalg trufne beslutning af 20. marts 1985). Det fremgår af skrivelsen, at DEFI påtænkte at yde et engangsbeløb på 150 mio FF i form af en rentelettelse på 6% points i forbindelse med banklån, der var optaget med henblik på sådanne investeringer. Regeringen meddelte dog Kommissionen, at den først ville godkende beslutningen om ydelse af sådanne lavtforrentede lån, når udvalget havde tilstillet regeringen et forslag, der var i overensstemmelse med fællesskabsretten.

Som allerede nævnt fandt Kommissionen, at de påtænkte støtteforanstaltninger var uforenelige med fællesmarkedet i henhold til artikel 92, stk. 1, og at de heller ikke opfyldte betingelserne for at være omfattet af en af de i samme bestemmelses stk. 3 fastsatte undtagelser. Kommissionen besluttede derfor at iværksætte fremgangsmåden i henhold til artikel 93, og ved skrivelse af 30. juli 1984 anmodede den den franske regering om at fremsætte sine bemærkninger. Den 5. juli 1985 vedtog Kommissionen ovennævnte beslutning 85/380, rettet til Den franske Republik, hvori den fastslog, at de to ordninger var uforenelige med fællesmarkedet, og pålagde Frankrig at »undlade at gennemføre dette projekt«.

Den 20. august 1985 anlagde den franske regering annullationssøgsmål til prøvelse af beslutningen (sag 259/85), og DEFI gjorde det samme mindre end en måned efter. Ved særskilt dokument, registreret den 23. oktober 1985, nedlagde Kommissionen imidlertid påstand om afvisning af sidstnævnte søgsmål, idet den anmodede Domstolen om i henhold til procesreglementets artikel 91 at tage stilling til afvisningspåstanden uden at indlede behandlingen af realiteten.