ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
PERSONALERETTENS DOM (Første Afdeling)

13. februar 2007

Sag F-62/06

Daniela Guarneri

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd – løn – familietillæg – tilskud for børn, over for hvem der består forsørgerpligt – antikumulationsregel for nationale tillæg«

Angående: Sag anlagt af Daniela Guarneri i medfør af artikel 236 EF og artikel 152 EA med påstand om annullation dels af Kommissionens afgørelse om i henhold til vedtægtens artikel 67, stk. 2, at fradrage den belgiske børnepension i børnetilskuddet, dels af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 14. februar 2006 om afvisning af sagsøgerens klage over afgørelsen af 5. august 2005.

Udfald: Kommissionens afgørelse af 5. august 2005 annulleres, i det omfang den belgiske børnepension, der udbetales til sagsøgeren, fradrages hendes børnetilskud. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. Intervenienten, Rådet, bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – løn – familietillæg – tilskud for børn, over for hvem der består forsørgerpligt

(Tjenestemandsvedtægten, art. 67, stk. 2)

Kun tillæg, som er sammenlignelige og har samme formål, udgør »tillæg af samme art« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i antikumulationsbestemmelsen i vedtægtens artikel 67, stk. 2, vedrørende familietillæg. Det afgørende kriterium for, om et tillæg er af samme art, er dets formål.

Den belgiske børnepension har ikke samme formål som børnetilskuddet i henhold til vedtægtens artikel 67, stk. 1, litra b). Formålet med den belgiske ydelse er nemlig ikke at godtgøre sædvanlige udgifter til børnenes underhold og uddannelse, men at godtgøre de særlige udgifter, som opstår for den efterladte forælder ved, at den anden forælder, som bidrog til barnets underhold og uddannelse, er afgået ved døden. Denne ydelse tilgodeser således de særlige behov hos et barn, der har mistet en af forældrene, og udgør en økonomisk bistand til den person, som må klare forsørgeransvaret alene. Den omstændighed, som udløser udbetalingen af denne ydelse, er ikke den faktiske forsørgelse af barnet, men en særskilt omstændighed, nemlig realiseringen af risikoen for, at et af barnets forældre afgår ved døden.

(jf. præmis 34, 42, 45 og 46)

Henvisning til:

Domstolen, 13. oktober 1977, sag 106/76, Deboeck mod Kommissionen, Sml. s. 1623, præmis 16; 13. oktober 1977, sag 14/77, Emer mod Kommissionen, Sml. s. 1683, præmis 15.

Retten, 11. juni 1996, sag T-47/95, Pavan mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 291, og II, s. 861, præmis 41; 25. januar 2006, sag T-33/04, Weißenfels mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A-2, s. 1, og II-A-2, s. 1, præmis 47.
PERSONALERETTENS DOM (Anden Afdeling)

22. november 2007

Sag F-34/06

Christos Michail

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – bedømmelse – karriereudviklingsrapport – bedømmelsesåret 2004 – annullationssøgsmål – erstatningssøgsmål«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og artikel 152 EA, hvorved Christos Michail har nedlagt påstand om annullation af hans karriereudviklingsrapport for perioden fra den 1. januar til den 31. december 2004, om annullation af afgørelsen af 4. november 2005 om afslag på hans karriereudviklingsrapport for 2004 samt om, at Kommissionen tilpligtes at betale ham 120 000 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, han hævder at have lidt.

Udfald: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – bedømmelse – karriereudviklingsrapport

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43)

Det følger af den omstændighed, at der ikke kan foretages en vurdering af en tjenestemands tjenstlige indsats, kvalifikationer og adfærd i tjenesten i en periode, hvor den pågældende ikke har været tildelt nogen funktion, at tjenestemanden ikke kan kritisere den karriereudviklingsrapport, der er blevet udfærdiget for ham i et bestemt år, for ikke at indeholde en vurdering for en sådan periode.

(jf. præmis 31)

Henvisning til:

Personaleretten, 22. november 2007, sag F-67/05, Michail mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 0000, og II-A-1, s. 0000, præmis 33.
PERSONALERETTENS DOM

(Tredje Afdeling)

10. oktober 2007

Sag F-107/06

Michael Berrisford

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2005 – tildeling af prioritetspoint – de almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 45«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Michael Berrisford har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen om ikke at opføre ham på listen over tjenestemænd forfremmet til lønklasse A*13 i forfremmelsesåret 2005, offentliggjort den 23. november 2005 i Meddelelser fra Administrationen nr. 85-2005, samt om, at Kommissionen tilpligtes at betale ham en erstatning på 25 000 EUR.

Udfald: Afgørelsen om ikke at opføre sagsøgeren på listen over tjenestemænd forfremmet til lønklasse A*13 i forfremmelsesåret 2005 annulleres. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester





Når ansættelsesmyndigheden foretager en sammenligning af fortjenester hos ansøgerne til en forfremmelse i medfør af vedtægtens artikel 45, er den forpligtet til omhyggeligt og upartisk at undersøge alle relevante forhold vedrørende hver ansøger.

Det forhold, at en tjenestemand er blevet foreslået til forfremmelse i tidligere forfremmelsesår, dog uden at være blevet forfremmet, er et element, som skal tages i betragtning. Dette forhold er nemlig et relevant element i den pågældendes fortjeneste, såfremt vedkommende fortsat fortjener en forfremmelse.

At det er obligatorisk at tage hensyn hertil, bekræftes af de af Kommissionen udstedte almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 45, som fastsætter, at der foretages forfremmelser efter en sammenligning af de enkeltes fortjenester vurderet i et vist tidsrum.

Desuden vil en manglende hensyntagen til sådanne tidligere indstillinger til forfremmelse kunne medføre, at forskellige situationer behandles ens.

Hvis det viser sig, at de kriterier for tildeling af prioritetspoints, der anvendes af forfremmelsesudvalget, er til hinder for, at navnlig dette fortjenstgivende aspekt tages i betragtning, tilkommer det ansættelsesmyndigheden, som har pligt til at overholde trinhøjere retsregler, at se bort fra disse kriterier.

(jf. præmis 67, 68, 71-76 og 103)

Henvisning til:

Domstolen, 21. november 1991, sag T-269/90, Technische Universität München, Sml. I, s. 5469, præmis 14.

Retten, 11. december 1991, sag T-169/89, Frederiksen mod Parlamentet, Sml. II, s. 1403, præmis 69; 4. maj 2005, sag T-30/04, Sena mod AESA, Sml. Pers. I-A, s. 113, og II, s. 519, præmis 80; 15. september 2005, sag T-123/03, Casini mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 253, og II, s. 1169, præmis 69; 6. juni 2007, sag T-432/04. Parlante mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 0000, og II-A-2, s. 0000, præmis 97.
PERSONALERETTENS DOM

(Anden Afdeling)

5. juli 2007

Sag F-93/06

Bruno Dethomas

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tidligere midlertidigt ansat – udnævnelse til tjenestemand – ændring af vedtægten pr. 1. maj 2004 – vedtægtens artikel 32, stk. 3 – indplacering på løntrin«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og artikel 152 EA, hvorved Bruno Dethomas har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 11. januar 2006, hvorved han blev udnævnt til tjenestemand på prøve og som chef for Kommissionens faste delegation i Kongeriget Marokko i Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser, for så vidt som sagsøgerens indplacering herved blev fastsat til lønklasse A*14, løntrin 2.

Udfald: Kommissionens afgørelse af 11. januar 2006 annulleres, for så vidt som sagsøgeren derved udnævnes til chef for Kommissionens faste delegation i Kongeriget Marokko i lønklasse A*14, løntrin 2. Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – ansættelse – indplacering på løntrin – anciennitetsforbedring

(Tjenestemandsvedtægten, art. 29, stk. 2, og art. 32, stk. 3; Rådets forordning nr. 723/2004)

Da forordning nr. 723/2004 om ændring af vedtægten for tjenestemænd og af ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte ikke indeholder en overgangsbestemmelse, er vedtægtens artikel 32, stk. 3, hvis indhold ikke giver anledning til nogen form for tvivl, fortsat fuldt anvendelig efter vedtægtens ikrafttræden med hensyn til indplacering på løntrin af midlertidigt ansatte, der blev udnævnt til tjenestemænd i den lønklasse, de havde indtil da. Den pågældende bevarer således den anciennitet på løntrinnet, som han havde opnået som midlertidigt ansat.

I denne forbindelse kan man ikke anse udnævnelsen af en tjenestemand i aktiv tjeneste til en højere stilling i medfør af vedtægtens artikel 29, stk. 2, for en »ekstern« ansættelse, der hindrer, at der kan tages hensyn til de tjenesteår, som den nyudnævnte tjenestemand har tilbagelagt som midlertidigt ansat.

(jf. præmis 49, 58 og 62)

Henvisning til:

Personaleretten, 28. juni 2007, sag F-21/06, Da Silva mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 0000, og II-A-1, s. 0000, præmis 75.
PERSONALERETTENS DOM

(Anden Afdeling)

9. oktober 2008

Sag F-49/06

Bart Nijs

mod

Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2005«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Bart Nijs har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen om ikke at forfremme ham i 2005, samt af »alle hermed forbundne og/eller efterfølgende afgørelser«, og om at Revisionsretten tilpligtes at erstatte det økonomiske og ikke-økonomiske tab, som han hævder at have lidt som følge af den retsstridige adfærd, som Revisionsretten angiveligt har udvist.

Udfald: Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber frifindes, da søgsmålet delvist ikke kan antages til realitetsbehandling, delvist er ugrundet. Bart Nijs betaler alle sagens omkostninger.

Sammendrag

Retspleje – sagsomkostninger – udgifter forvoldt unødvendigt eller af ond vilje

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 3, andet afsnit)

Artikel 87, stk. 3, andet afsnit, i procesreglementet for Retten i Første Instans bør bringes i anvendelse, og en tjenestemand bør pålægges at betale samtlige sagsomkostninger i en situation, hvor tjenestemanden har fremsat anbringender, der er særligt vidtgående, og som hviler på en lang række gisninger og insinuationer, der er uden relevans for søgsmålets genstand eller for andre retlige spørgsmål, i hvilken forbindelse visse passager i de skriftlige indlæg har måttet udelades som følge af deres ærekrænkende karakter.

(jf. præmis 81 og 82)
PERSONALERETTENS DOM

(Første Afdeling)

8. april 2008

Sag F-134/06

Giovanni Bordini

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – pension – justeringskoefficient – bopælsmedlemsstat – begrebet bopæl – begrebet fast bopæl – dokumentation«

Angående: Sag anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved G. Bordini har nedlagt påstand dels om annullation af Kommissionens ansættelsesmyndigheds afgørelse af 25. januar 2006, hvorved ansættelsesmyndigheden afslog at anvende justeringskoefficienten for Det Forenede Kongerige på hans pension, og om nødvendigt annullation af afgørelsen af 18. august 2006 om afvisning af hans klage af 19. april 2006, og dels om, at Kommissionen tilpligtes af de skyldige beløb, som fremkommer ved en anvendelse af justeringskoefficienten for Det Forenede Kongerige på sagsøgerens pension fra den 1. april 2004, at betale renter beregnet på grundlag af den af ECB fastsatte rentesats for primære refinansieringsoperationer i den pågældende periode, forhøjet med 2 procentpoints.

Udfald: Kommissionen frifindes. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler desuden halvdelen af de af sagsøgeren afholdte omkostninger ved det uformelle møde af 5. juni 2007. Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger, bortset fra halvdelen af de afholdte udgifter i forbindelse med det uformelle møde den 5. juni 2007.

Sammendrag

Tjenestemænd – pensioner – justeringskoefficient

(Tjenestemandsvedtægten, art. 82)

Begrebet bopæl som omhandlet i den tidligere vedtægts artikel 82, hvorefter der på pensioner blev anvendt en justeringskoefficient, der er fastsat for det land, hvor den pensionsberettigede godtgør at være bosiddende, omfatter det sted, hvor den tidligere tjenestemand faktisk har etableret midtpunktet for sine interesser, dvs. det sted, hvor den pågældende har villet oprette og stabilisere det varige midtpunkt for sine interesser, og hvor han må antages at afholde sine udgifter. Begrebet bopæl, der ikke er baseret på en rent kvantitativ udmåling af den tid, som personen har tilbragt på det ene eller andet lands område, ud over at være afhængig af det fysiske ophold på et bestemt sted, forudsætter i øvrigt en hensigt om at give denne omstændighed den kontinuitet, som frembringes af livsstil og vedligeholdelse af normale sociale relationer. Begrebet bopæl er særegent for Fællesskabernes offentlige tjeneste og er ikke nødvendigvis sammenfaldende med det indhold, der nationalt tillægges denne term.

(jf. præmis 69 og 86)

Henvisning til:

Retten, 4. juni 2003, forenede sager T-124/01 og T-320/01, Del Vaglio mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 157, og II, s. 767, præmis 70 og den deri nævnte retspraksis, samt præmis 71 og den deri nævnte retspraksis, og præmis 72; 12. september 2005, sag T-320/04, Dionyssopoulou mod Rådet, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 39; 27. september 2006, sag T-416/04, Kontouli mod Rådet, Sml. Pers. I-A-2, s. 181, og II-A-2, s. 897, præmis 71.
PERSONALERETTENS DOM

(Anden Afdeling)

3. april 2008

Sag F-68/06

Reint J. Bakema

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – kontraktansatte – indplacering i lønklasse – ansættelsesgruppe IV – eksamensbevis – erhvervserfaring«

Angående: Sag anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA af Reint Bakema, der er kontraktansat ved Kommissionen, med påstand dels om annullation af ansættelsesmyndighedens afslag på sagsøgerens klage over den afgørelse, hvorved ansættelsesmyndigheden indplacerede ham i ansættelsesgruppe IV, lønklasse 14, løntrin 1, i henhold til kontrakt indgået den 25. oktober 2005 og ikrafttrådt den 1. november 2005, og om, at Kommissionen tilpligtes at indplacere ham i ansættelsesgruppe IV, lønklasse 16, dels om, at sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren en passende erstatning.

Udfald: Den afgørelse, hvorved ansættelsesmyndigheden indplacerede sagsøgeren i ansættelsesgruppe IV, lønklasse 14, løntrin 1, i henhold til kontrakt indgået den 25. oktober 2005, ved hvilken han blev tilknyttet Kommissionen som kontraktansat, annulleres. I øvrigt frifindes Kommissionen. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – kontraktansatte – indplacering

[Tjenestemandsvedtægten, art. 5, stk. 3, litra b); ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 82, stk. 2]

I henhold til artikel 7, stk. 1, litra d), og artikel 7, stk. 3, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende de procedurer, der regulerer ansættelse og beskæftigelse af kontraktansatte i Kommissionen, og hvorefter indplaceringen af disse kontraktansatte sker i henhold til varigheden af deres relevante erhvervserfaring beregnet fra det tidspunkt, hvor den pågældende opfylder minimumsbetingelserne for ansættelsen, kan Kommissionen ikke uden at tilsidesætte artikel 82, stk. 2, litra c), der bestemmer, at ansættelse som kontraktansat i ansættelsesgruppe IV mindst forudsætter et uddannelsesniveau svarende til afsluttede universitetsstudier af mindst tre års varighed med bevis for afsluttet uddannelse, således som denne bestemmelse må fortolkes som følge af dens enslydende ordlyd med vedtægtens artikel 5, stk. 3, litra b), der opstiller det samme krav for tjenestemænd, undlade at tage hensyn til et eksamensbevis uden først at undersøge indholdet af det undervisningsprogram, der er afsluttet med eksamensbeviset, og uden at kontrollere, om dette eksamensbevis kan udgøre bevis for afsluttede universitetsstudier.

(jf. præmis 41 og 42)
PERSONALERETTENS DOM

(Anden Afdeling)

11. december 2008

Sag F-136/06

Enzo Reali

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – kontraktansatte – ansættelse – indplacering i lønklasse – faglig erfaring – eksamensbevis – ligeværdighed«

Angående: Søgsmål indgivet i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Enzo Reali i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse om at indplacere ham i lønklasse 14, løntrin 1, i ansættelsesgruppe IV, således som det fremgår af hans ansættelseskontrakt som kontraktansat.

Udfald: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – kontraktansatte – ansættelse – krav om uddannelse på universitetsniveau – begrebet eksamensbevis på universitetsniveau

[Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 82, stk. 2, litra c), nr. i)]

2. Tjenestemænd – ansættelse – indplacering i lønklasse – krav om uddannelse på universitetsniveau – sammenligning af de eksamensbeviser og faglige autorisationer, der udstedes i de forskellige medlemsstater

(Rådets direktiv 89/48)

1. I mangel af bestemmelser med modsat indhold må det lægges til grund, at kravet i artikel 82, stk. 2, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte om, at ansættelse forudsætter et eksamensbevis for afsluttede universitetsstudier, nødvendigvis må forstås i den betydning, udtrykket har i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor ansøgeren har fulgt de studier, han påberåber sig.

(jf. præmis 34)

Henvisning til:

Domstolen, 13. juli 1989, sag 108/88, Jaenicke Cendoya mod Kommissionen, Sml. s. 2711, præmis 14.

Retten, 7. februar 1991, sag T-2/90, Ferreira de Freitas mod Kommissionen, Sml. II, s. 103, præmis 32, og 3. marts 1994, sag T-82/92, Cortes Jimenez m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 69, og II, s. 237, præmis 34.

2. Den harmonisering, der er foretaget ved direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, har ikke til virkning at begrænse det skøn, som en institution råder over ved sammenligningen af den respektive værdi af eksamensbeviser i forbindelse med institutionens ansættelsespolitik. Inden for rammerne af ordningen i direktiv 89/48 foretages sammenligningen af eksamensbeviserne med henblik på at få adgang til visse regulerede erhverv i de forskellige medlemsstater. En sådan vurdering må ikke forveksles med den komplekse bedømmelse af den respektive universitetsmæssige værdi af de kvalifikationsbeviser, der opnås i de forskellige medlemsstater, med henblik på at afgøre den lønklasse, der er forbundet med en stilling i en af De Europæiske Fællesskabers institutioner.

(jf. præmis 85)

Henvisning til:

Retten, 9. december 1999, sag T-299/97, Alonso Morales mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 249, og II, s. 1227, præmis 35 og 36, og 11.maj 2005, sag T-25/03, De Stefano mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 125, og II, s. 573, præmis 53.
PERSONALERETTENS DOM

(Anden Afdeling)

11. december 2008

Sag F-83/06

Arno Schell

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – prioritetspoint – almindelige gennemførelsesbestemmelser til tjenestemandsvedtægtens artikel 45«

Angående: Søgsmål indgivet i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Arno Schell har nedlagt påstand principalt om annullation af listerne over tjenestemænd forfremmet til lønklasse B*8 i forfremmelsesårene 2004 og 2005, for så vidt som sagsøgeren ikke er opført herpå, samt af de forberedende akter til disse afgørelser, og subsidiært om annullation af de afgørelser, hvorved det samlede antal forfremmelsespoint i forfremmelsesårene 2004 og 2005 blev fastsat.

Udfald: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – forfremmelsesordning indført af Kommissionen – klage over listen over forfremmede tjenestemænd og over fastsættelsen af de point, som tjenestemændene er blevet tildelt – afslag – begrundelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2, art. 45 og art. 90, stk. 2)

Under en forfremmelsesordning, som er indført ved Kommissionens interne regler, hvor forfremmelsesåret afsluttes med en retsakt, der indebærer to særskilte afgørelser fra ansættelsesmyndigheden, nemlig en om udfærdigelse af listen over forfremmede og en anden om fastsættelse af det samlede antal point for tjenestemændene, skal ingen af disse afgørelser begrundes. Begrundelsespligten er opfyldt, når ansættelsesmyndigheden begrunder afgørelsen om afslag på en klage over disse afgørelser indgivet i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.

Da forfremmelser foretages på grundlag af en udvælgelse, er ansættelsesmyndigheden herved ikke forpligtet til at meddele den ansøger, der ikke er kommet i betragtning, den sammenlignende vurdering, den har foretaget mellem ham og den ansøger, der er blevet udvalgt til forfremmelse. Det er derfor tilstrækkeligt til at opfylde begrundelsespligten, at det i besvarelsen af klagen nævnes, hvordan de vedtægtsmæssige betingelser for forfremmelse er blevet anvendt i tjenestemandens individuelle tilfælde.

(jf. præmis 89 og 91)

Henvisning til:

Domstolen, 7. februar 1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 13.

Retten i Første Instans, 25. februar 1992, sag T-11/91, Schloh mod Rådet, Sml. II, s. 203, præmis 73, 85 og 86, 29. maj 1997, sag T-6/96, Contargyris mod Rådet, Sml. Pers. I-A, s. 119, og II, s. 357, præmis 147 og 148, 14. juni 2001, sag T-230/99, McAuley mod Rådet, Sml. Pers. I-A, s. 127, og II, s. 583, præmis 50-52, 29. november 2005, sag T-218/02, Napoli Buzzanca mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 267, og II, s. 1221, præmis 59, 19. oktober 2006, sag T-311/04, Buendía Sierra mod Kommissionen, Sml. II, s. 4137, præmis 147.