ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-319/03

Serge Briheche

mod

Ministre de l’Intérieur m.fl.

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal administratif de Paris)

»Socialpolitik – ligebehandling af mænd og kvinder – artikel 141, stk. 4, EF – direktiv 76/207/EØF – betingelser for adgang til stillinger i det offentlige – bestemmelser, hvorefter enker, der ikke har giftet sig igen, er fritaget for aldersgrænserne ved ansættelse i stillinger i det offentlige«

Sammendrag af dom

Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse og arbejdsvilkår – ligebehandling – undtagelser – foranstaltninger til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder – fritagelse for aldersgrænsen for adgangen til stillinger i det offentlige gælder kun enker, der ikke har giftet sig igen – ikke tilladt

(Art. 141, stk. 4, EF; Rådets direktiv 76/207, art. 2, stk. 4, og art. 3, stk. 1)

Artikel 3, stk. 1, og artikel 2, stk. 4, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår skal fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som forbeholder fritagelse for overholdelse af aldersgrænsen for adgangen til eksterne udvælgelsesprøver med henblik på ansættelse af tjenestemænd til enker, der ikke har giftet sig igen, og som er nødsaget til at arbejde, men som udelukker enkemænd, der ikke har giftet sig igen, og som befinder sig i en tilsvarende situation, fra denne fritagelse.

En sådan bestemmelse er dels i strid med artikel 3, stk. 1, i direktiv 76/207, fordi den medfører en forskelsbehandling på grundlag af køn. For det andet er sådanne bestemmelser ikke i overensstemmelse med direktivets artikel 2, stk. 4, der kun tillader foranstaltninger, der tilsyneladende er diskriminerende, men som reelt fjerner eller reducerer de uligheder, der faktisk er i samfundet. En sådan foranstaltning, der har til formål at fremme ansættelsen af kvinder ved at give dem en fortrinsstilling inden for den offentlige forvaltning, er uforenelig med fællesskabsretten, når den giver bestemte kategorier af kvinder en automatisk og ubetinget fortrinsstilling, men udelukker mænd, der befinder sig i en tilsvarende situation,

(jf. præmis 20, 22, 23, 27 og 32 samt domskonkl.)
Sag C-150/03 P

Chantal Hectors

mod

Europa-Parlamentet

»Appel – tjenestemænd – midlertidigt ansatte ved Europa-Parlamentets politiske grupper – ansættelse – afslag på ansøgning – begrundelse – krav om særlig begrundelse«

Sammendrag af dom

1. Tjenestemænd – bebyrdende afgørelse – ansættelse af en midlertidigt ansat ved en politisk gruppe i Europa-Parlamentet – afslag på ansøgning – begrundelsespligt senest på tidspunktet for afslag på klagen – rækkevidde

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2)

2. Tjenestemænd – søgsmål – erstatningssøgsmål – manglende angivelse i stævningen af erstatningsbeløbet og manglende begrundelse for denne undladelse – afvisning

(Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1)

1. Begrundelsespligten i vedtægtens artikel 25, stk. 2, og for så vidt angår afgørelser efter indgivelse af en klage pligten ifølge vedtægtens artikel 90, stk. 2, andet afsnit, har til formål at gøre det muligt dels at give afgørelsens adressater oplysninger, der er tilstrækkelige til at fastslå, hvorvidt afgørelsen er korrekt eller behæftet med en mangel, hvorefter dens lovlighed kan anfægtes, dels at gøre det muligt for Domstolen at udøve sin kontrol med hensyn til afgørelsens lovlighed.

Ved en afgørelse, der indebærer et valg mellem flere ansøgere, er ansættelsesmyndigheden eller AHHC ved analogi forpligtet til at give en begrundelse i hvert fald på tidspunktet for afvisningen af en klage indgivet af en forbigået ansøger over afgørelsen om ikke at efterkomme hans ansøgning og/eller over afgørelsen om udnævnelsen af en anden ansøger. Rækkevidden af denne begrundelsespligt skal vurderes ud fra den konkrete sags omstændigheder.

For så vidt angår ansættelse af en midlertidigt ansat ved en politisk gruppe ved Parlamentet, hvorved den kompetente myndigheds afgørelse, der principielt var baseret på subjektiv sammenligning, også hvilede på objektive oplysninger, nemlig en sammenholdelse af ansøgernes akter med de i stillingsopslaget krævede kvalifikationer og en hensyntagen til udvælgelseskomitéens forslag på grundlag af prøvernes resultater, fraveg udvælgelseskomitéens udtalelse og dermed den rækkefølge, som var baseret på resultaterne af udvælgelsesprøverne, og som var meddelt sagsøgeren, var det ikke muligt for sagsøgeren, på grundlag af en generel begrundelse, eller en henvisning til ansættelsesprocedurens lovlighed, at blive bekendt med grundene til, at hun var blevet forbigået.

(jf. præmis 39-41, 44 og 46)

2. Hvad angår det påståede økonomiske tab til støtte for en erstatningspåstand er det i visse særlige tilfælde, bl.a. når det er vanskeligt at fastsætte det påståede tabs størrelse, ikke nødvendigt i stævningen at angive tabets nøjagtige størrelse eller størrelsen af den krævede erstatning.

En påstand om erstatning for det økonomiske tab kan følgelig ikke påkendes, når sagsøgeren hverken har godtgjort eller hævdet, at der foreligger særlige omstændigheder, der kunne begrunde sagsøgerens undladelse af i stævningen at angive tabets størrelse.

(jf. præmis 62)
Sag C-412/03

Hotel Scandic Gåsabäck AB

mod

Riksskatteverket

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Regeringsrätten)

»Sjette momsdirektiv – artikel 2, artikel 5, stk. 6, og artikel 6, stk. 2 – levering af måltider til en selskabskantine til en lavere pris end kostprisen – beskatningsgrundlag«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 23. november 2004

Domstolens dom (Første Afdeling) af 20. januar 2005

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftspligtige transaktioner – levering af goder eller tjenesteydelser, som foretages mod vederlag – begreb – transaktioner, for hvilke der erlægges en lavere modydelse end kostprisen for det gode eller den tjenesteydelse, som er leveret – omfattet – nationale bestemmelser, hvorefter sådanne transaktioner anses for udtagelse af et gode eller ydelse af tjenester til eget brug – ulovlig

(Rådets direktiv 77/388, art. 2, art. 5, stk. 6, og art. 6, stk. 2)

Artikel 2 sådan som artikel 5, stk. 6, og artikel 6, stk. 2, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, hvoraf de sidstnævnte med henblik på momspålæggelse sidestiller visse transaktioner, for hvilken den afgiftspligtige ikke modtager nogen faktisk modværdi, med leveringer af goder og tjenesteydelser mod vederlag, skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter levering af en vare eller en tjenesteydelse mod en faktisk modværdi udgør udtagelse af et gode eller en tjenesteydelse til eget brug i de sidstnævnte bestemmelsers forstand, selv når denne modværdi er lavere end kostprisen for det leverede gode eller den leverede tjenesteydelse.

Den omstændighed, at en økonomisk transaktion foretages til en pris, som er højere eller lavere end kostprisen, er uden relevans for kvalificeringen af en transaktion som en »transaktion mod vederlag« efter betydningen i artikel 2, idet dette begreb nemlig udelukkende forudsætter, at der består en direkte sammenhæng mellem leveringen af goder eller leveringen af tjenesteydelser og en modværdi, som den afgiftspligtige faktisk har modtaget. I det tilfælde, hvor en transaktion finder sted mod vederlag, kan artikel 5, stk. 6, og artikel 6, stk. 2, litra b), således ikke finde anvendelse, da de sidstnævnte bestemmelser kun vedrører vederlagsfrie transaktioner.

(jf. præmis 22-24 og 30 samt domskonkl.)
Sag C-74/03

SmithKline Beecham plc

mod

Lægemiddelstyrelsen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret)

»Lægemidler – markedsføringstilladelse – forkortet procedure – i det væsentlige tilsvarende produkter – aktivt stof i forskellige saltformer – yderligere dokumentation«

Forslag til afgørelse af generaladvokat F.G. Jacobs fremsat den 16. september 2004

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. januar 2005

Sammendrag af dom

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – lægemidler – markedsføringstilladelse – forkortet procedure – i det væsentlige tilsvarende produkter – lægemiddel, der indeholder den samme terapeutisk virksomme del som referencelægemidlet, men i forbindelse med et andet salt – tilladt – betingelser

[Rådets direktiv 65/65, art. 4, stk. 3, nr. 8, litra a), nr. iii)]

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – lægemidler – markedsføringstilladelse – forkortet procedure – i det væsentlige tilsvarende produkter – bevis for ligheden – resultater af farmakologiske, toksikologiske og kliniske forsøg – tilladt

[Rådets direktiv 65/65, art. 4, stk. 3, nr. 8, litra a), nr. iii)]

1. Artikel 4, stk. 3, nr. 8, litra a), nr. iii), i direktiv 65/65 om lægemidler, som ændret ved direktiv 87/21, 89/341 og 93/39, der gør det muligt at følge en forkortet procedure for udstedelse af tilladelser til markedsføring af lægemidler, hvis lægemidlet, for hvilket der ansøges om en sådan tilladelse, i det væsentlige svarer til et produkt, der har været godkendt i henhold til gældende fællesskabsbestemmelser i mindst seks eller ti år i Fællesskabet og markedsført i den medlemsstat, som ansøgningen vedrører, skal fortolkes således, at en sådan ansøgning om tilladelse for et lægemiddel kan behandles efter den forkortede procedure i henhold til denne bestemmelse, når det indeholder den samme terapeutisk virksomme del som referencelægemidlet, men i forbindelse med et andet salt. En sådan lighed er udelukket, såfremt der på grundlag af konkret identificerede årsager er anledning til at antage, at der er en væsentlig forskel i forhold til referencelægemidlet for så vidt angår sikkerheden ved eller effekten af det lægemiddel, for hvilket der er ansøgt om markedsføringstilladelse.

(j. præmis 39 og 44 samt domskonkl. 1)

2. En ansøger kan til støtte for en ansøgning i henhold til artikel 4, stk. 3, nr. 8, litra a), nr. iii), i direktiv 65/65 om lægemidler, som ændret ved direktiv 87/21, 89/341 og 93/39, på eget initiativ eller på opfordring fra den kompetente myndighed i en medlemsstat forelægge yderligere dokumentation i form af visse farmakologiske, toksikologiske eller kliniske forsøg med henblik på at påvise, at hans lægemiddel i det væsentlige svarer til referencelægemidlet.

(jf. pæmis 25 og domskonkl. 2)
Sag C-296/03

Glaxosmithkline SA

mod

État belge

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Belgien))

»Direktiv 89/105/EØF – humanmedicinske lægemidler – ansøgning om optagelse på en positivliste – svarfristens karakter – bindende – konsekvenserne af overskridelse af fristen i tilfælde af annullation af et afslag«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat A. Tizzano fremsat den 30. september 2004

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. januar 2005

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – lægemidler – direktiv 89/105 – humanmedicinske lægemidler – ansøgning om optagelse af et lægemiddel på listen over de lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning – afgørelsesfristens bindende karakter – annullation af afgørelsen vedrørende ansøgningen – udstedelse af en ny afgørelse – tilladt – betingelse – overholdelse af fristen for at træffe afgørelse

(Rådets direktiv 89/105, art. 6, nr. 1, første afsnit)

Den frist for at træffe afgørelse om en ansøgning om optagelse af et lægemiddel på listen over de lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning, der er fastsat i artikel 6, nr. 1, første afsnit, i Rådets direktiv 89/105 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger, er en bindende frist, som de nationale myndigheder ikke må overskride.

Det påhviler medlemsstaterne at fastslå, om overskridelse af denne frist ikke er til hinder for, at de kompetente myndigheder træffer en ny udtrykkelig afgørelse, når den tidligere afgørelse er blevet annulleret ad rettens vej, idet en sådan mulighed dog kun kan udøves inden for en rimelig frist, der under alle omstændigheder ikke må overskride den i den nævnte artikel fastsatte frist.

(jf. præmis 30 og 39 samt domskonkl. 1 og 2)
Sag C-245/03

Merck, Sharp & Dohme BV

mod

État belge

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien))

»Direktiv 89/105/EØF – humanmedicinske lægemidler – ansøgning om optagelse på en positivliste – svarfristens karakter – bindende – konsekvenserne af en overskridelse af fristen«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat A. Tizzano fremsat den 30. september 2004

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. januar 2005

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – lægemidler – direktiv 89/105 – humanmedicinske lægemidler – ansøgning om optagelse af et lægemiddel på listen over de lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning – afgørelsesfristens bindende karakter – overskridelse af fristen – konsekvenser – ikke automatisk opførelse på listen

(Rådets direktiv 89/105, art. 6, nr. 1, første afsnit)

Den frist for at træffe afgørelse om en ansøgning om optagelse af et lægemiddel på listen over de lægemidler, der er omfattet af den nationale sygesikringsordning, der er fastsat i artikel 6, nr. 1, første afsnit, i Rådets direktiv 89/105 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger, er en bindende frist, som de nationale myndigheder ikke må overskride.

Direktivets artikel 6, nr. 1, første afsnit, foreskriver imidlertid ikke, at et lægemiddel automatisk opføres på listen over farmaceutiske specialiteter, der er dækket af sygesikringsordningen, i tilfælde af overskridelse af den frist, der er fastsat i nævnte artikel.

(jf. præmis 24 og 34 samt domskonkl. 1 og 2)
Sag C-300/03

Honeywell Aerospace GmbH

mod

Hauptzollamt Gießen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hessisches Finanzgericht, Kassel)

»Fællesskabsforsendelse – en toldskylds opståen i forbindelse med overtrædelser eller uregelmæssigheder – konsekvensen af, at fristen for at føre bevis for stedet for overtrædelsen eller uregelmæssigheden ikke er meddelt den hovedforpligtede«

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 20. januar 2005

Sammendrag af dom

Frie varebevægelser – fællesskabsforsendelse – ekstern fællesskabsforsendelse – overtrædelser eller uregelmæssigheder – undladelse af at underrette den hovedforpligtede om fristen for at føre bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, eller for stedet for overtrædelsen – betydning for toldskyldens opståen – ingen – betydning for opkrævningen af toldskylden

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 203, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 379)

Bestemmelserne i artikel 203, stk. 1, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, sammenholdt med artikel 379 i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, skal fortolkes således, at en toldskyld anses for at være opstået, såfremt en forsendelse, der er blevet henført under proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse, ikke er blevet frembudt for bestemmelsestoldstedet, idet en undladelse af at underrette den hovedforpligtede om den frist, inden for hvilken der skal føres bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, eller inden for hvilken det ved afgangsstedet kan påvises, hvor overtrædelsen faktisk er begået, ikke er til hinder for, at toldskyld opstår. Underretningen udgør imidlertid en forudsætning for toldmyndighedernes opkrævning af toldskylden, således at den medlemsstat, som afgangsstedet henhører under, kun kan opkræve toldskylden, såfremt den har meddelt den hovedforpligtede, at denne havde en frist på tre måneder til at føre de krævede beviser, og disse ikke er blevet fremlagt inden for denne frist.

(jf. præmis 23 og 26 samt domskonkl.)
Sag C-117/03

Società Italiana Dragaggi SpA m.fl.

mod

Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti og Regione Autonoma del Friuli Venezia Giulia

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato)

»Direktiv 92/43/EØF – bevaring af naturtyper – vilde dyr og planter – national liste over de områder, der kan udpeges som lokaliteter af fællesskabsbetydning – bevaringsforanstaltninger«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Kokott fremsat den 8. juli 2004

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. januar 2005……………………………………………..

Sammendrag af dom

Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – særlige bevaringsområder – på nationale lister opførte lokaliteter, der kan udpeges som lokaliteter af fællesskabsbetydning – beskyttelsesforanstaltninger – manglende anvendelse af de i artikel 6, stk. 2-4, fastsatte foranstaltninger – medlemsstaterne forpligtet til at sikre deres økologiske interesse

(Rådets direktiv 92/43, art. 4, stk. 5, og art. 6, stk. 2-4)

Artikel 4, stk. 5, i direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter skal fortolkes således, at bevaringsforanstaltninger som fastsat i dette direktivs artikel 6, stk. 2-4, kun er påkrævet i forhold til lokaliteter, som i overensstemmelse med direktivets artikel 4, stk. 2, tredje afsnit, er opført på den liste over lokaliteter, der er udvalgt som lokaliteter af fællesskabsbetydning og vedtaget af Kommissionen i henhold til proceduren efter direktivets artikel 21. Følgelig finder disse foranstaltninger ikke anvendelse på de lokaliteter, der er opført på de nationale lister, som i medfør af direktivets artikel 4, stk. 1, indsendes til Kommissionen.

Hvad angår de sidstnævnte områder, der kan udpeges som lokaliteter af fællesskabsbetydning, og navnlig lokaliteter med prioriterede naturtyper eller prioriterede arter, er medlemsstaterne dog i medfør af samme direktiv forpligtet til at træffe beskyttelsesforanstaltninger, der under hensyn til det bevaringsformål, der forfølges med direktivet, er egnede til at sikre den økologiske interesse, som disse lokaliteter har på nationalt plan.

(jf. præmis 21 og 22, 25, 28-30 samt domskonkl.)
Sag C-356/03

Elisabeth Mayer

mod

Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof)

»Ligebehandling af mænd og kvinder – barselsorlov – optjening af pension«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 9. september 2004

Domstolens dom (Første Afdeling) af 13. januar 2005

Sammendrag af dom

Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – ligebehandling inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger – direktiv 86/378 – tillægspensionsordning – bestemmelser, der har til virkning at afbryde erhvervelsen af pensionsrettigheder under barselsorlov – ikke tilladt

[Rådets direktiv 86/378, som ændret ved direktiv 96/97, art. 6, stk. 1, litra g)]

Artikel 6, stk. 1, litra g), i direktiv 86/378 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger, som ændret ved direktiv 96/97, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en kvindelig arbejdstager under en lovbestemt barselsorlov, hvor hun er delvist aflønnet af arbejdsgiveren, ikke optjener ret til en forsikringspension, der indgår i en tillægspensionsordning, som følge af den omstændighed, at optjeningen af denne ret er betinget af, at den kvindelige arbejdstager modtager et skattepligtigt vederlag under barselsorloven.

(jf. præmis 35 og domskonkl.)
Sag C-293/03

Gregorio My

mod

Office national des pensions (ONP)

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal du travail de Bruxelles)

»Tjenestemænd – overførsel af pensionsrettigheder – artikel 11 i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten – førtidspension – hensyntagen til beskæftigelsesperioder ved De Europæiske Fællesskaber – artikel 10 EF«

Sammendrag af dom

1. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – begreb – statsborger fra en medlemsstat, som er beskæftiget i en international organisation – omfattet – grænse – statsborger fra en medlemsstat, som har tilbagelagt hele sin erhvervskarriere på denne medlemsstats område

(Art. 39 EF)

2. Medlemsstater – forpligtelser – forpligtelse til loyalt samarbejde med EF-institutionerne – manglende hensyntagen til beskæftigelsesperioder ved De Europæiske Fællesskaber ved tilkendelse af førtidspension i henhold til en national ordning – ulovlig

(Art. 10 EF; tjenestemandsvedtægten, bilag VIII, art. 11, stk. 2)

1. En tjenestemand ved De Europæiske Fællesskaber, som arbejder i en anden medlemsstat end sin hjemstat, anses for at være vandrende arbejdstager. Han mister nemlig ikke sin egenskab af arbejdstager i artikel 39, stk. 1, EF’s forstand, fordi han beklæder en stilling i en international organisation, selv hvis betingelserne for hans indrejse og hans ophold i beskæftigelseslandet særligt er reguleret af en international overenskomst.

Traktatens bestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed og navnlig artikel 39 EF finder imidlertid ikke anvendelse på situationer, som udgør et rent internt forhold i en medlemsstat. En arbejdstager, der har tilbagelagt hele sin erhvervskarriere på en medlemsstats område, hvor han er statsborger, først som lønmodtager og dernæst, indtil pensionsalderen, som tjenestemand ved De Europæiske Fællesskaber, henhører således ikke under disse bestemmelser.

(jf. præmis 37, 39, 40 og 43)

2. Artikel 10 EF, sammenholdt med vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der ved tildelingen af førtidspension i henhold til den nationale ordning ikke kan tages hensyn til de år, hvor en fællesskabsborger har været ansat i en fællesskabsinstitutions tjeneste.

En sådan national lovgivning kan nemlig udgøre en hindring og dermed afholde personer fra at udøve en erhvervsaktivitet ved en af Den Europæiske Unions institutioner, for så vidt som en arbejdstager, der tidligere har været tilknyttet en national pensionsordning, ved at acceptere en ansættelse ved en sådan institution risikerer at miste muligheden for at modtage en ydelse ved alderdom efter denne ordning, som han ville have været berettiget til, hvis han ikke havde accepteret denne ansættelse.

Sådanne konsekvenser er uacceptable under hensyn til den pligt til loyalt samarbejde og loyal bistand, der påhviler medlemsstaterne over for Fællesskabet, og som kommer til udtryk i den pligt, der er knæsat i artikel 10 EF, til at lette Fællesskabet gennemførelsen af dets opgaver.

(jf. præmis 47-49 og domskonkl.)
Sag C-358/03

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Republikken Østrig

»Traktatbrud – beskyttelse af arbejdstagere – arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – manuel håndtering af byrder, som kan medføre risiko for arbejdstagerne«

Sammendrag af dom

Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – traktatbrud – begrundelse med henvisning til den interne retsorden – ulovlig

(Art. 226 EF)

En medlemsstat kan ikke påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden, herunder statens føderale struktur, til støtte for, at forpligtelser og frister, der følger af et direktiv, ikke overholdes. I denne forbindelse kan en forbundsstat ikke påberåbe sig, at dens forfatningsret forbyder den at vedtage et direktivs gennemførelsesforanstaltninger på vegne af en delstat, og at alene Domstolens dom vil kunne begrunde dens kompetence i henseende til at iværksætte gennemførelsen.

Ganske vist kan den enkelte medlemsstat frit fordele de retsanordnende beføjelser internt, men i forhold til Fællesskabet har den fortsat i medfør af artikel 226 EF eneansvaret for, at forpligtelserne ifølge fællesskabsretten overholdes.

(jf. præmis 12 og 13)