ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/8

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 10. februar 2011 — Missionswerk Werner Heukelbach ev mod État belge — (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Liège — Belgien)

(Sag C-25/10) (1)

(Direkte beskatning - frie kapitalbevægelser - arveafgift - arv, der tilfalder organisationer, der drives uden gevinst for øje - afslag på at anvende en nedsat sats, når disse organisationer har deres sæde for deres aktivitet i en anden medlemsstat end den, hvor arvelader faktisk boede eller arbejdede - restriktion - begrundelse)

2011/C 103/12

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Missionswerk Werner Heukelbach ev

Sagsøgt: État belge

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de première instance de Liège (Belgien) — fortolkning af artikel 18, 45, 49 og 54 TEUF — arveafgift — afslag på at anvende den nedsatte sats, der finder anvendelse på testamentsarv til foreninger, der drives uden gevinst for øje, og almennyttige stiftelser, når disse foreninger og stiftelser er hjemmehørende i en anden medlemsstat end den, hvori arvelader har haft sin bopæl eller sit arbejdssted — forskelsbehandling på grund af nationalitet — restriktion for etableringsfriheden

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, der forbeholder muligheden for at få arv beskattet efter den nedsatte sats for organisationer, der drives uden gevinst for øje, og som har sædet for deres aktivitet i denne medlemsstat eller i den medlemsstat, i hvilken arvelader havde sin faktiske bopæl eller sit arbejdssted på dødstidspunktet, eller i hvilken han tidligere havde haft sin faktiske bopæl eller sit arbejdssted.

(1) EUT C 100 af 17.4.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/9

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. februar 2011 — Lotta Andersson mod Staten genom Kronofogdemyndigheten i Jönköping, Tillsynsmyndigheten (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Linköpings tingsrätt — Sverige)

(Sag C-30/10) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 80/987/EØF - artikel 10, litra c) - nationale bestemmelser - garanti for betaling af arbejdstageres tilgodehavender - personer, der mindre end seks måneder før konkursbegæringen vedrørende den virksomhed, hvor de er ansat, har ejet en væsentlig andel af virksomheden og har haft betydelig indflydelse på dens drift, er ikke omfattet)

2011/C 103/13

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Linköpings tingsrätt

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Lotta Andersson

Sagsøgt: Staten genom Kronofogdemyndigheten i Jönköping, Tillsynsmyndigheten

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Linköpings tingsrätt — fortolkning af artikel 10, litra c), i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, som ændret ved direktiv 2002/74/EF — national lovgivning, hvorefter kredsen af arbejdstagere, som har ret til løngaranti for ubetalte krav, ikke omfatter personer, der mindre end seks måneder før konkursbegæringen vedrørende den virksomhed, hvor de er ansat, har ejet en væsentlig andel af virksomheden og har haft betydelig indflydelse på dens drift

Konklusion

Artikel 12, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94/EF af 22. oktober 2008 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (kodificeret udgave) skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter en arbejdstager ikke er omfattet af garantien for betaling af arbejdstagernes tilgodehavender, fordi denne selv eller sammen med nære slægtninge mindre end seks måneder før virksomhedens konkursbegæring ejede en væsentlig andel af den omhandlede virksomhed og har haft betydelig indflydelse på dens drift.

(1) EUT C 100 af 17.4.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/9

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. februar 2011 — Marc Berel m.fl. mod Administration des douanes de Rouen, Receveur principal des douanes du Havre og Administration des douanes du Havre (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Rouen — Frankrig)

(Sag C-78/10) (1)

(EF-toldkodeks - artikel 213, 233 og 239 - flere solidarisk hæftende meddebitorer for én og samme toldskyld - fritagelse for importafgifter - toldskyldens ophør - en solidarisk hæftende meddebitors mulighed for at gøre den afgiftsfritagelse, der er indrømmet en anden solidarisk hæftende meddebitor, gældende - foreligger ikke)

2011/C 103/14

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Rouen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Marc Berel, som mandatar for selskabet Angot Développement, Emmanuel Hess, som bobestyrer for selskabet Port Angot Développement, Rijn Schelde Mondia France SA, Receveur principal des douanes de Rouen Port, Administration des douanes — Havre Port, Société Port Angot Développement, der er indtrådt i rettighederne for SAS Manutention de produits Chimiques et miniers Maprochim og Asia Pulp & Paper France EURL

Sagsøgte: Administration des douanes de Rouen, Receveur principal des douanes du Havre og Administration des douanes du Havre

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour d’appel de Rouen — fortolkning af artikel 213, 233 og 239 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) — fritagelse for importafgifter — mulighed for, at en medskyldner kan påberåbe sig solidarisk hæftelse for toldskyld med henblik på at opnå fritagelse for importafgifter, der tidligere er blevet indrømmet en anden medskyldner

Konklusion

Artikel 213, 233 og 239 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 82/97 af 19. december 1996, skal fortolkes således, at de ved solidarisk hæftelse for en toldskyld som omhandlet i artikel 213, således som der er tale om i hovedsagen, er til hinder for anvendelsen af et princip i national ret, hvorefter den delvise fritagelse for afgifter på grundlag af artikel 239 for den ene af meddebitorerne kan gøres gældende af alle de øvrige meddebitorer, således at toldskyldens ophør som omhandlet i kodeksens artikel 233, stk. 1, litra b), angår toldskylden som sådan og således fritager alle de solidarisk hæftende meddebitorer for betaling af toldskylden med det beløb, hvortil fritagelsen er givet.

(1) EUT C 113 af 1.5.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/8

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. februar 2011 — The Number Ltd og Conduit Enterprises Ltd mod Office of Communications og British Telecommunications plc (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-16/10) (1)

(Tilnærmelse af lovgivningerne - telekommunikation - net og tjenester - direktiv 2002/22/EF - udpegning af virksomheder til at varetage forsyningspligten - pålæggelse af særlige forpligtelser for den udpegede virksomhed - nummeroplysningstjenester og abonnentfortegnelser)

2011/C 103/11

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: The Number Ltd og Conduit Enterprises Ltd

Sagsøgte: Office of Communications og British Telecommunications plc

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — fortolkning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) (EFT L 108, s. 21), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33), og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51) — udpegning af virksomheder til varetagelse af forsyningspligttjenester — særlige forpligtelser, der kan pålægges den udpegede virksomhed

Konklusion

Artikel 8, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og tjenester (forsyningspligtdirektivet) giver medlemsstaterne mulighed for, hvis de i henhold til denne bestemmelse beslutter at udpege en eller flere virksomheder til at varetage forsyningspligttjenester eller, som fastsat i direktivets artikel 4-7 og artikel 9, stk. 2, forskellige elementer af forsyningspligttjenester, alene at pålægge disse virksomheder de særlige forpligtelser, der følger af direktivets bestemmelser, som er forbundet med udbud af de pågældende tjenester eller elementer heraf til slutbrugerne af de udpegede virksomheder selv.

(1) EUT C 63 af 13.3.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/7

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 17. februar 2011 — Staatssecretaris van Financiën mod Marishipping and Transport BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden, Nederlandene)

(Sag C-11/10) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EØF) nr. 2658/87 - fælles toldtarif - told - fritagelse - farmaceutiske præparater - sammensætning - restriktioner)

2011/C 103/10

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: Marishipping and Transport BV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (EFT L 156, s. 1) — farmaceutiske stoffer fritaget for told — stof, der ikke fremstår i ren form — restriktioner

Konklusion

I. del, afsnit II, C, punkt 1, nr. i), i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2031/2001 af 6. august 2001, henholdsvis Kommissionens forordning (EF) nr. 1832/2002 af 1. august 2002, skal fortolkes således, at et farmaceutisk præparat, som er opført på listen over stoffer optaget i bilag 3 i III. del af samme bilag I, og til hvilket der er tilført andre stoffer, bl.a. farmaceutiske, ikke længere kan meddeles den toldfritagelse, som ville have fundet anvendelse, hvis præparatet havde foreligget i ren form.

(1) EUT C 80 af 27.3.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 204/12

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 18. maj 2011 — Delphi Deutschland GmbH mod Hauptzollamt Düsseldorf (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-423/10) (1)

(Den fælles toldtarif - den kombinerede nomenklatur - tarifering - elektriske forbindelseselementer - underposition 8536 69 - stikpropper og -dåser)

2011/C 204/21

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Delphi Deutschland GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Düsseldorf

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Düsseldorf– fortolkning af bilag I i Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (EFT L 256, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7. september 2004 (EUT L 327, s. 1), nr. 1719/2005 af 27. oktober 2005 (EUT L 286, s. 1), og nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006 (EUT L 301, s. 1) — elektriske forbindelseselementer, der er bestemt til at blive krympet på enden af en elektrisk ledning og indsat i en plastickasse med henblik på at forbinde to kabler — tarifering i underposition 8536 69 i den kombinerede nomenklatur

Konklusion

Underposition 8536 69 i den kombinerede nomenklatur indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret for årene 2005, 2006 og 2007 ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7. september 2004, Kommissionens forordning (EF) nr. 1719/2005 af 27. oktober 2005 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006, skal fortolkes således, at elektriske forbindelseselementer som de i hovedsagen omhandlede ikke falder uden for nævnte underposition, fordi de ikke sikrer en isolering af forbindelsesstedet, eller fordi de kun udgør en del af de stikpropper og -dåser, som efterfølgende fremstilles af dem, idet de muliggør flerpolede forbindelser mellem f.eks. apparater, kabler og terminalkort, ved ganske enkelt at stikke de monterede stikpropper ind i de monterede stikdåser uden monteringsarbejde.

(1) EUT C 317 af 20.11.2010.
5)

Artikel 7, stk. 4, litra c), i direktiv 2005/29 skal fortolkes således, at den blotte angivelse af en frapris i en købsopfordring ikke i sig selv kan anses for at være en vildledende udeladelse. Det tilkommer den nationale ret at afgøre, om angivelsen af en frapris er tilstrækkelig til, at kravene vedrørende angivelsen af en pris, som fastsat i nævnte bestemmelse, anses for opfyldt. Denne ret skal bl.a. efterprøve, om en udeladelse af beregningsmetoden for den endelige pris forhindrer forbrugeren i at træffe en informeret transaktionsbeslutning og følgelig foranlediger denne til at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet. Det påhviler ligeledes denne ret at tage hensyn til det anvendte kommunikationsmiddels iboende begrænsninger, produktets art og karakteristika samt de øvrige foranstaltninger, som den erhvervsdrivende faktisk har truffet for at gøre oplysninger tilgængelige for forbrugeren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 204/11

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 19. maj 2011 — Union Investment Privatfonds GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Unicre-Cartão International De Crédito SA

(Sag C-308/10 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - indsigelsessag - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 74, stk. 2 - beviser til støtte for indsigelsen, som ikke er blevet fremlagt inden for den fastsatte frist - manglende hensyntagen - appelkammerets skønsbeføjelse)

2011/C 204/20

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Union Investment Privatfonds GmbH (ved Rechtsanwalt J. Zindel)

De andre parter i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved G. Schneider, som befuldmægtiget) og Unicre-Cartão International De Crédito SA.)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 27. april 2010 i sag T-392/06, Union Investment Privatfonds mod KHIM — Unicre-Cartão International De Crédito, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål indledt af indehaveren af de nationale figurmærker UniFLEXIO, UniVARIO og UniZERO for varer og tjenesteydelser i klasse 35 og 36 til prøvelse af afgørelse truffet den 10. oktober 2006 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på en klage over indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne forkastede en indsigelse rejst af appellanten mod ansøgningen om registrering af figurmærket unibanco for varer i klasse 36 og 38 — fejlagtig fortolkning af artikel 74, stk. 2, i forordning (EF) nr. 40/94 — appelkammerets skønsbeføjelse for så vidt angår beviser til støtte for indsigelsen, som ikke er blevet fremlagt inden for den fastsatte frist

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Union Investment Privatfonds GmbH betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 246 af 11.9.2010.
2)

Direktiv 2003/10, som ændret ved direktiv 2007/30, skal fortolkes således, at det ikke kræver, at en arbejdsgiver skal udbetale et løntillæg til arbejdstagere, der er udsat for et støjniveau, der ligger over 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, alene af den årsag, at arbejdsgiveren ikke har iværksat et program med tekniske eller organisatoriske foranstaltninger, som tager sigte på at begrænse det daglige støjniveau. De nationale retsforskrifter skal imidlertid indeholde passende mekanismer, der sikrer, at en arbejdstager, der er udsat for et støjniveau, der ligger over 85 dB(A) som målt uden hensyntagen til virkningen af personlige høreværn, kan gøre gældende, at arbejdsgiveren skal overholde de forebyggende forpligtelser, der er fastsat i direktivets artikel 5, stk. 2.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 204/10

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 19. maj 2011 — Mathilde Grasser mod Freistaat Bayern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-184/10) (1)

(Direktiv 91/439/EØF - gensidig anerkendelse af kørekort - kørekort udstedt i en anden medlemsstat under manglende iagttagelse af bopælskravet - værtsmedlemsstatens afslag på anerkendelse, der alene er begrundet i den manglende iagttagelse af bopælskravet)

2011/C 204/18

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mathilde Grasser

Sagsøgt: Freistaat Bayern

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 1, stk. 2 og artikel 8, stk. 2, og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort (EFT L 237, s. 1) — kørekort udstedt af en medlemsstat til en statsborger, der er statsborger i en anden medlemsstat, og som på tidspunktet for udstedelsen har sin sædvanlige bopæl på denne anden medlemsstats område, og som ikke på noget tidspunkt har været genstand for foranstaltninger med henblik på inddragelse af det nationale kørekort — medlemsstaternes mulighed for at nægte at anerkende et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, udelukkende på grundlag af manglende overholdelse af bopælskravet

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, artikel 7, stk. 1, litra b), samt artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort, som ændret ved Kommissionens direktiv 2008/65/EF af 27. juni 2008, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en værtsmedlemsstat på sit område nægter at anerkende et kørekort, der er blevet udstedt af en anden medlemsstat, hvis det på grundlag af angivelserne i kørekortet står fast, at betingelsen om sædvanlig bopæl, der fremgår af direktivets artikel 7, stk. 1, litra b), ikke er blevet overholdt. Den omstændighed, at indehaveren af det nævnte kørekort ikke har været omfattet af en foranstaltning som omhandlet i direktivets artikel 8, stk. 2, fra værtsmedlemsstatens side, er herved uden betydning.

(1) EUT C 179 af 3.7.2010.
2)

Artikel 183 i direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2006/138, sammenholdt med princippet om afgiftsneutralitet, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den almindelige frist for tilbagebetaling af overskydende merværdiafgift, ved udløbet af hvilken der påløber morarenter af det beløb, der skal tilbagebetales, udskydes, såfremt der indledes en skattekontrol, når denne udskydelse har til følge, at sådanne renter kun påløber fra den dato at regne, hvor denne skattekontrol er tilendebragt, skønt den overskydende moms allerede er blevet overført til de tre afgiftsperioder, der følger efter den periode, hvori den overskydende moms er opstået. Det er derimod ikke i strid med denne bestemmelse, at denne frist normalt er fastsat til 45 dage.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. maj 2011 — Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts mod JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kammergericht Berlin (Tyskland))

(Sag C-144/10) (1)

(Retternes kompetence på det civilretlige område - artikel 22, nr. 2), og artikel 27 i forordning (EF) nr. 44/2001 - enekompetence for retterne i den stat, hvor et selskab har hjemsted, til at træffe afgørelse i tvister vedrørende gyldigheden af beslutninger truffet af organer under selskabet - rækkevidde - sag anlagt af en offentligretlig juridisk person med påstand om, at en kontrakt skal kendes ugyldig på grund af en angivelig ugyldighed af beslutninger truffet af dens organer vedrørende indgåelsen af kontrakten - litispendens - forpligtelse for den ret, for hvilken der senere er anlagt sag, til at udsætte sagen - rækkevidde)

2011/C 194/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Kammergericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Berliner Verkehrsbetriebe (BVG), Anstalt des öffentlichen Rechts

Sagsøgt: JPMorgan Chase Bank N.A., Frankfurt Branch

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Kammergericht Berlin — fortolkning af artikel 22, stk. 2, og artikel 27, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1) — enekompetence for retterne i den medlemsstat, hvor selskabet har hjemsted i sager vedrørende gyldigheden af selskabets organers beslutninger — anvendelsen af denne regel om enekompetence på en sag, der er anlagt af en offentligretlig juridisk person med påstand om at det fastslås, at en aftale er ugyldig som følge af, at beslutninger, der er truffet af dens egne organer med henblik på indgåelsen af denne aftale, hævdes at være ugyldige

Konklusion

Artikel 22, nr. 2), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på en tvist, inden for rammerne af hvilken et selskab gør gældende, at en kontrakt ikke kan gøres gældende over for det, fordi en beslutning, der er truffet af dets organer, og som har resulteret i indgåelsen af kontrakten, angiveligt er ugyldig som følge af en tilsidesættelse af selskabets vedtægter.

(1) EUT C 148 af 5.6.2010.
3)

Retssikkerhedsprincippet er under de i hovedsagerne foreliggende omstændigheder til hinder for, at en »længere« forældelsesfrist som omhandlet i artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95 kan følge af en almindelig forældelsesfrist, der er nedsat ved retspraksis, således at sidstnævnte frist overholder proportionalitetsprincippet, når den anvendes, idet den fireårige forældelsesregel i artikel 3, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 2988/95 under alle omstændigheder kan anvendes under sådanne omstændigheder.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2006 af 13. april 2005, sammenholdt med afsnit III, kapitel 1, i denne forordning og artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, idet den gør tildelingen af ydelser i henhold til delstaternes lovgivninger til blinde, døve og handicappede til personer, for hvem Forbundsrepublikken Tyskland er den kompetente medlemsstat, betinget af et krav om bopæl eller sædvanligt opholdsted i den pågældende delstat.