ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Sibiu (Rumænien) den 2. juli 2013 — SC Schuster & Co Ecologic SRL mod Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu

(Sag C-371/13)

2014/C 85/17

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Sibiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC Schuster & Co Ecologic SRL

Sagsøgt: Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu

Domstolen (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 7. november 2013 fastslået, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at besvare det spørgsmål, som Tribunalul Sibiu (Rumænien) har forelagt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Frankfurt am Main (Tyskland) den 20. december 2013 — Condor Flugdienst GmbH mod Andreas Plakolm

(Sag C-680/13)

2014/C 85/26

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Frankfurt am Main

Parter i hovedsagen

Appellant: Condor Flugdienst GmbH

Appelindstævnt: Andreas Plakolm

Præjudicielt spørgsmål

Skal begrebet aflysning, der er defineret i artikel 2, litra l), i forordning (EF) nr. 261/2004 (1), fortolkes således, at det i en situation som i den foreliggende sag også omfatter et tilfælde, hvor flyet ganske vist er startet under det oprindelige flynummer, men hvor flyvningen ikke som planlagt foregår uden stop, idet den derimod foretages med både en mellemlanding, der er planlagt inden afgang, og som subcharter med et andet fly og et andet flyselskab?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/13

Appel iværksat den 16. december 2013 af Mundipharma GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 16. oktober 2013 i sag T-328/12, Mundipharma GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-669/13 P)

2014/C 85/24

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Mundipharma GmbH (ved Rechtsanwalt F. Nielsen)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Tredje Afdeling) den 16. oktober 2013 i sag T-328/12 ophæves.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten har i den appellerede dom benægtet, at der foreligger en risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker OXYGESIC og Maxigesic og dermed, at forudsætningerne i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (1) foreligger. Den appellerede dom beror på en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og indeholder modsigelser, der tilsidesætter logikkens grundsætninger. Den udgør en tilsidesættelse af EU-retten, nemlig artikel 8, stk. 1, litra b), i EF-varemærkeforordningen. Retten ville være nået frem til, at der forelå en risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker, hvis den havde foretaget en relevant og konsekvent vurdering af de faktiske omstændigheder, og den ville dermed have givet medhold i klagen over afgørelsen truffet den 23. maj 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design).

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
2)

Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende: Under hvilke forudsætninger kan sende-/modtagemoduler [bestemt til at overføre data fra én mobiltelefon til en anden mobiltelefon eller et andet elektronisk apparat såsom en bærbar computer, printer eller et digitalkamera med infrarødt lys], og som har en selvstændig funktion som omhandlet i position 8543, anses for dele til maskiner og apparater henhørende under position 8543?
4)

Skal artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 fortolkes således, at det med rimelighed kan kræves af et luftfartsselskab, der udfører sine flyvninger i et såkaldt cyklussystem, at det ikke eller først senere befordrer de passagerer, hvis flyafgang allerede er forsinket betydeligt på grund af en usædvanlig begivenhed, for at undgå en forsinkelse af efterfølgende flyvninger?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Suceava (Rumænien) den 16. december 2013 — Casa Județeană de Pensii Botoșani mod Evangeli Paraskevopoulou

(Sag C-668/13)

2014/C 85/23

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Suceava

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Casa Județeană de Pensii Botoșani

Sagsøgt: Evangeli Paraskevopoulou

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i artikel 7, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 1408/71 (1) fortolkes således, at de omfatter en bilateral aftale, der er indgået mellem to medlemsstater inden datoen for forordningens anvendelse, hvorefter disse medlemsstater har aftalt, at forpligtelsen for en stat til at udbetale sociale sikringsydelser til borgerne i den anden stat, som har haft status af politiske flygtninge på den førstnævnte stats område, og som er vendt hjem til den sidstnævnte stat, ophører mod at den førstnævnte stat betaler et fast beløb til dækning af pensionsudbetalinger i den periode for hvilken der er blevet indbetalt bidrag til social sikring i den førstnævnte medlemsstat?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366).
2)

Skal artikel 12, stk. 3, i Bruxelles IIa-forordningen fortolkes således, at en udtrykkelig eller en på anden måde utvetydig accept ligeledes omfatter en situation, hvor den part, som ikke har anlagt sagen, har indleveret sit indledende processkrift i den pågældende sag, men efterfølgende, i forbindelse med det første retsskridt, der påhviler den pågældende, gør gældende, at retten savner kompetence til at pådømme den sag, som allerede var anlagt af den anden part?
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 2, 3 og 4 i Europa-Kommissionens afgørelse af 24. maj 2001 (1), idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de alle de foranstaltninger, som er nødvendige for at tilbagesøge den ulovlige statsstøtte, der blev tildelt casinoerne i Thessaloniki, Mont Parnès og Korfu, og under alle omstændigheder eftersom den ikke underrettede Kommissionen om det nøjagtige beløb, der skulle tilbagesøges hos hver enkelt modtager af den ulovlige støtte, og om de øvrige foranstaltninger, der blev truffet for at efterkomme nævnte afgørelses artikel 4.
—

Det fastslås, at Republikken Polen anvender en foranstaltning, som er uforholdsmæssig og uforenelig med artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF (1) og i sammenhæng hermed har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1, sammenholdt med artikel 3, stk. 2, i samme direktiv, idet den foretager en statslig intervention, som ikke er tidsmæssigt begrænset, og som (i) forpligter energivirksomheder til at anvende priser for leveringer af naturgas, som er godkendt af formanden for energireguleringsmyndigheden, og national lovgivning ikke forpligter de nationale administrative organer til med regelmæssige mellemrum at kontrollere behovet for denne foranstaltning og de nærmere bestemmelser for dens anvendelse inden for gassektoren under hensyn til denne sektors udviklingsniveau, og (ii) anvendes på en kreds af brugere, som ikke er afgrænset, uden at der sondres mellem aftagerne, og uden at der sondres med hensyn til situationen for den enkelte inden for rammerne af forskellige kategorier.
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/23/EF af 31. marts 2004 om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved donation, udtagning, testning, behandling, præservering, opbevaring og distribution af humane væv og celler (1), artikel 3, litra b), artikel 4, stk. 2, artikel 7, og bilag III til Kommissionens direktiv 2006/17/EF af 8. februar 2006 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/23/EF for så vidt angår visse tekniske krav til donation, udtagning og testning af humane væv og celler (2), og artikel 11 i Kommissionens direktiv 2006/86/EF af 24. oktober 2006 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/23/EF for så vidt angår krav til sporbarhed, indberetning af alvorlige bivirkninger og uønskede hændelser og visse tekniske krav til kodning, behandling, præservering, opbevaring og distribution af humane væv og celler (3), idet den har udeladt kønsceller, føtale væv og embryonale stamceller fra anvendelsesområdet af de nationale retsforskrifter, der skal gennemføre dette direktiv.
1)

Hjemler artikel 267, stk. 2, sammenholdt med stk. 1, litra 2), i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde (herefter »TEUF«) en ret i en medlemsstat adgang til tillige at forelægge Den Europæiske Unions Domstol spørgsmål, som rejses for denne ret angående fortolkningen af EU-retten i forbindelse med lovligheden af en national lov, når retten på den ene side ikke alene nærer tvivl om, hvorvidt loven er lovlig i henhold til EU-retten, men på den anden side også er overbevist om, at den nationale lov er i strid med den nationale forfatning, og derfor under en parallel sag allerede har forelagt dette spørgsmål for Verfassungsgericht, der i henhold til national ret har enekompetence til at træffe afgørelse om, hvorvidt love er forfatningsstridige, men Verfassungsgerichts afgørelse endnu ikke foreligger?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 20. januar 2014 — Union des syndicats de l'immobilier (UNIS) mod Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social og Syndicat national des résidences de tourisme (SNRT) m.fl.

(Sag C-25/14)

2014/C 85/30

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Union des syndicats de l'immobilier (UNIS)

Sagsøgte: Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social og Syndicat national des résidences de tourisme (SNRT) m.fl.

Præjudicielt spørgsmål

Er overholdelsen af den gennemsigtighedsforpligtelse, der følger af artikel 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, en forudgående betingelse for, at en medlemsstat kan udvide en kollektiv aftale, hvorved forvaltningen af en obligatorisk tillægsforsikringsordning for de ansatte overlades til en enkelt erhvervsdrivende, som er valgt af arbejdsmarkedets parter, til at omfatte samtlige virksomheder inden for en branche?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 20. januar 2014 — Beaudout Père et Fils SARL mod Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social, Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie-pâtisserie française og Fédération Générale Agroalimentaire — CFDT m.fl.

(Sag C-26/12)

2014/C 85/31

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Beaudout Père et Fils SARL

Sagsøgte: Ministre du travail, de l’emploi, de la formation professionnelle et du dialogue social, Confédération nationale de la boulangerie et boulangerie-pâtisserie française og Fédération Générale Agroalimentaire — CFDT m.fl.

Præjudicielt spørgsmål

Er overholdelsen af den gennemsigtighedsforpligtelse, der følger af artikel 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, en forudgående betingelse for, at en medlemsstat kan udvide en kollektiv aftale, hvorved forvaltningen af en obligatorisk tillægsforsikringsordning for de ansatte overlades til en enkelt erhvervsdrivende, som er valgt af arbejdsmarkedets parter, til at omfatte samtlige virksomheder inden for en branche?
1)

Efter hvilke retningslinjer skal det afgøres, om en dominerende virksomheds anvendelse af et rabatsystem med en standardiseret mængdetærskel med de i punkt 10-11 i forelæggelsesbeslutningen nævnte karakteristika udgør et misbrug af en dominerende stilling i strid med EF-traktatens artikel 82? Som et led i besvarelsen bedes det belyst, hvilken betydning det har for vurderingen, om rabatsystemets tærskler er fastsat på en sådan måde, at rabatsystemet finder anvendelse på den væsentligste del af kunderne på markedet? Som et led i besvarelsen bedes det endvidere belyst, hvilken betydning, om nogen, den dominerende virksomheds priser og omkostninger har for bedømmelsen efter EF-traktatens artikel 82 af et sådant rabatsystem (betydningen af en as efficient competitor-test). Det bedes samtidig belyst, hvilken betydning markedets karakteristika i den forbindelse har, herunder om markedets karakteristika kan berettige, at der kan påvises markedsafskærmende virkning ved andre undersøgelser og analyser end en as efficient competitor-test, jf. herved punkt 24 i Kommissionens artikel 82-meddelelse.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 3. januar 2014 — straffesag mod Thi Bich Ngoc Nguyen og Nadine Schönherr

(Sag C-2/14)

(2014/C 71/20)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Tiltalte i straffesagen

Thi Bich Ngoc Nguyen

Nadine Schönherr

Øvrige procesdeltagere: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

Præjudicielt spørgsmål

Er lægemidler som defineret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (1), der indeholder »registrerede stoffer«, altid undtaget fra anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 273/2004 (2) og forordning (EF) nr. 111/2005 (3) i medfør af artikel 2, litra a), i disse forordninger, eller er det kun tilfældet, når lægemidlerne er sammensat på en sådan måde, at de ikke let kan benyttes eller udskilles ved hjælp af let anvendelige eller økonomisk fordelagtige midler som omhandlet i de nævnte forordninger?

(1) EFT L 311, s. 67.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11.2.2004 om narkotikaprækursorer, EUT L 47, s. 1.

(3) Rådets forordning (EF) nr. 111/2005 af 22.12.2004 om regler for overvågning af handel med narkotikaprækursorer mellem Fællesskabet og tredjelande, EUT 2005 L 22, s. 1.
5)

Såfremt en tvangsbøde, der er blevet fastsat med henblik på gennemførelse af samværsret (astreinte), kan fuldbyrdes i en anden medlemsstat, uden at størrelsen af den tvangsbøde, der skal fuldbyrdes, særskilt er blevet endeligt fastsat i domsstaten: a) Forudsætter fuldbyrdelsen af tvangsbøden desuagtet, at det efterprøves, om begrundelsen for at hindre samværsretten skyldes uomgængelige hensyn til barnets rettigheder, og b) hvilken ret er herefter kompetent til at efterprøve disse omstændigheder, særligt, i) er den kompetence, der tilkommer retten i fuldbyrdelsesstaten, altid begrænset til en efterprøvelse af, om den påståede hindring for samværsretten skyldes grunde, der udtrykkeligt fremgår af afgørelsen i hovedsagen, eller ii) følger det af de rettigheder, som tilkommer barnet i henhold til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, at retten i fuldbyrdelsesstaten har en videre kompetence eller forpligtelse til at efterprøve, om hindringen for samværsretten skyldes ufravigelige hensyn til beskyttelsen af barnets rettigheder?
Sag anlagt den 27. januar 2014 — Kongeriget Spanien mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-44/14)

(2014/C 71/22)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Kongeriget Spanien (ved A. Rubio González, som befuldmægtiget)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1052/2013 (1) af 22. oktober 2013 om oprettelse af det europæiske grænseovervågningssystem (Eurosur), annulleres

— Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Tilsidesættelse af artikel 4 i Schengen-protokollen sammenholdt med samme protokols artikel 5. Artikel 19 i Eurosur-forordningen indfører en ad hoc procedure for Det Forenede Kongerige og Irlands deltagelse i Eurosur gennem samarbejdsaftaler. Bestemmelsen fastsætter således en fremgangsmåde for disse medlemsstaters deltagelse inden for margen af artikel 4 i Schengen-protokollen, som materielt sidestiller Det Forenede Kongerige og Irland med et tredjeland uden for den Europæiske Union.

(1) EUT L 295, s. 11.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/32

Appel iværksat den 10. januar 2014 af Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 12. november 2013 i sag T-147/12, Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG mod Europa-Kommissionen

(Sag C-7/14 P)

2014/C 52/58

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Wünsche Handelsgesellschaft International mbH & Co KG (ved Rechtsanwälte K. Landry og G. Schwendinger)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 12. november 2013 i sag T-147/12 ophæves i sin helhed, og Kommissionens afgørelse REM 02/09 af 16. september 2011 (K(2011) 6393 endelig) annulleres.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten til fornyet afgørelse.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Med det første anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 220, stk. 2, litra b), i toldkodeksen (1), idet den lagde til grund, at de tyske toldmyndigheders fejl var synlig for appellanten. Dette er ikke korrekt. De enkelte forskrifter er komplekse, og deres ordlyd er uklar og forvirrende. Dette fremgår særligt af en brevveksling mellem Bundesministerium der Finanzen (Forbundsfinansministeriet) og Kommissionen. Også varigheden og omfanget af de tyske toldmyndigheders fejlagtige praksis taler desuden imod, at fejlen var synlig for appellanten.

For det andet har Retten tilsidesat toldkodeksens artikel 239, stk. 1, andet led, idet den begik en retlig fejl ved at fastslå, at appellanten havde udvist åbenbar forsømmelighed.

For det tredje har Retten for så vidt angår to punkter ikke givet en tilstrækkelig begrundelse, således at dens afgørelse ikke står klart for appellanten.

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 61/6

Appel iværksat den 15. januar 2014 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 12. november 2013 i sag T-499/10, MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-15/14 P)

2014/C 61/10

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn og K. Talabér-Ritz, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 12. november 2013 i sag T-499/10, MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt. mod Europa-Kommissionen ophæves, og

— Kommissionen frifindes vedrørende påstanden om annullation af Kommissionens afgørelse K(2010) 3553 endelig af 9. juni 2010 om Ungarns statsstøtte C-1/09 (ex NN 69/2008) til MOL Nyrt. (1)

— Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betale sagens omkostninger.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten.

— Afgørelsen om sagens omkostninger for første instans og appellen udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Kommissionen har gjort gældende, at den appellerede dom skal ophæves, fordi flere aspekter i dommen er udtryk for en fejlagtig fortolkning eller en fejlagtig anvendelse af selektivitetsbegrebet.

For det første er retspraksis om selektivitet i forbindelse med foranstaltninger, med hensyn til hvilke de nationale myndigheder har skønsbeføjelser vedrørende den behandling, de indrømmer virksomheder, anvendt forkert.

For det andet har Retten foretaget urigtig retsanvendelse ved at fastslå, at tilstedeværelsen af de objektive kriterier nødvendigvis udelukker, at der foreligger selektivitet.

For det tredje har dommen urigtigt forbundet tilstedeværelsen af selektivitet med medlemsstatens hensigt til at beskytte en eller flere erhvervsdrivende mod en ny afgiftsordning og herved set bort fra kravet om, at tilstedeværelsen af statsstøtte ligger i den pågældende foranstaltnings virkninger.

For det fjerde kan betragtningerne i dommen vedrørende en »senere ændring af de omkringliggende omstændigheder [for en aftale, der bevarer et bestemt afgiftsniveau]« ikke være relevant for den foreliggende sag, eftersom den senere ændring af de omkringliggende omstændigheder for aftalen, som er undersøgt af Kommissionen, var en lovændring.

(1) EUT 2011 L 34, s. 55.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/27

Sag anlagt den 18. februar 2014 — Europa-Kommissionen mod Irland

(Sag C-87/14)

2014/C 102/37

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Enegren og M. van Beek, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Irland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, 5, 6, 17, stk. 2 og 17, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF (1) af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden for juniorlæger (ikke-specialiserede hospitalslæger), idet Irland ikke har gennemført de nævnte bestemmelser.

— Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Artikel 3

Irland har ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at juniorlæger får den daglige minimumshvileperiode for hver 24-timersperiode.

Artikel 5

Irland har ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at juniorlæger får den uafbrudte minimumshvileperiode for hver syvdagesperiode.

Artikel 6

Irland har ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at gennemsnitsarbejdstiden for hver syvdagesperiode ikke overstiger 48 timer.

Artikel 17, stk. 2

Irland har ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at juniorlæger får tilsvarende kompenserende hvileperioder, når de er nødsaget at arbejde uden at have mulighed for at få de i artikel 3 og 5 nævnte hvileperioder.

Artikel 17, stk. 5

Irland har ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at arbejdstiden for læger under uddannelse ikke overstiger den ugentlige arbejdstid efter udløb af den overgangsperiode, der er fastsat i artikel 17, stk. 5.

(1) EUT L 299, s. 9.
2.

Retten tog fejl, da den antog, at det omstridte mærke er et farvemærke som sådan, og den burde ikke have lagt denne bedømmelse til grund som det eneste grundlag for at vurdere mærkets særpræg.