BRAATHENS 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT 
NIAL FENNELLY 
fremsat den 12. november 1998 * 
1. Denne præjudicielle forelæggelse fra en 
svensk domstol angår spørgsmålet om, 
hvorvidt det er foreneligt med fællesskabs­
bestemmelserne om harmoniserede punkt­
afgifter — specielt med hensyn til mine­
ralolier (dvs. benzin- og petroleumproduk­
ter) — at opkræve en miljøafgift af motor­
brændstof til luftfartøjer, der benyttes i 
indenrigsluftfart, i betragtning af kravet 
om, at mineralolier, der leveres til anven­
delse som motorbrændstof til luftfartøjer, 
skal være fritaget for afgift, medmindre der 
er tale om »ikke-forretningsmæssig privat­
flyvning« . 
I — De relevante retsregler og sagens 
faktiske omstændigheder 
A — De nationale retsregler og de faktiske 
omstændigheder 
2. I henhold til en svensk lov af 1988 om 
miljøafgift af indenrigsluftfart (lag om 
miljöskatt på inrikes flygtrafik, herefter 
»1988-loven«) 1 blev der i Sverige fra den 
1. marts 1989 til den 31. december 1996 
opkrævet en afgift, som i forelæggelsesken­
delsen omtales som »en ny punktafgift«. Afgiften skulle kun svares af indenrigsluft­
fart. 
3. Braathens Sverige AB (tidligere Trans-
wede Airways AB, herefter »sagsøgeren« ) 
blev i henhold til 1988-loven afkrævet 
afgift for perioden fra januar 1995 til juni 
1996. For årene 1995 og 1996 blev afgiften 
beregnet i henhold til 1988-lovens § 6 som 
ændret ved en lov, der var trådt i kraft den 
1. januar 1991, og i overensstemmelse med 
en generel forhøjelse af kuldioxidafgifterne, 
som var blevet gennemført ved endnu en 
ændring, der fik virkning fra den 1. januar 
1993. I henhold til den ændrede affattelse 
af § 6, stk. 1, blev afgiften som udgangs­
punkt beregnet ud fra de oplysninger, som 
Luftfartsverket rådede over om brændstof­
forbrug og emission af kulbrinter og kvæl­
stofilte for den pågældende flytype på en 
gennemsnitligt beregnet flystrækning. Efter 
1988-lovens § 6, stk. 2, i den ændrede 
affattelse skulle afgiften svares for hver 
flyvning med 1 SEK pr. kg. forbrugt fly­
brændstof og med 12 SEK pr. kg udledte 
kulbrinter og kvælstofilte. For det tilfælde, 
at pålidelige oplysninger om emission af 
kulbrinter og kvælstofilte, som omhandlet i 
§ 6, stk. 1, ikke forelå, skulle afgiften 
tilsyneladende i henhold til § 7 — i hvert 
fald i forbindelse med disse emissioner — 
beregnes ud fra flyets højeste tilladte start-* Originalsprog: engelsk. 
1 —Lag 1988:1567. 
I - 3421 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT FENNELLY — SAG C-346/97 
vægt. Med virkning fra den 1. januar 1997 
blev 1988-loven formelt ophævet ved lov 
1996:14072. Fra dette tidspunkt har fly­
benzin og flypetroleum været fritaget for 
energi- og kuldixodidafgift i Sverige i hen­
hold til den svenske energiafgiftslov af 
1994 (lag om skatt på energi)3. 
B — Fællesskabsbestemmelserne 
4. I henhold til artikel 1, stk. 1, i Rådets 
direktiv 92/12/EØF 4 har direktivet til for­
mål at fastlægge »ordningen for varer, der 
pålægges punktafgifter og andre indirekte 
skatter, der direkte eller indirekte pålægges 
forbruget af disse varer, dog bortset fra 
moms og afgifter, som er indført af Det 
Europæiske Fællesskab«. I direktivets arti­
kel 1, stk. 2, bestemmes det, at »de særlige 
bestemmelser vedrørende strukturerne og 
afgiftssatserne for de varer, der pålægges 
punktafgift, vil fremgå af specifikke direk­
tiver«. I henhold til artikel 3, stk. 1, finder 
det generelle direktiv anvendelse på »mine­
ralolier«, »alkohol og alkoholholdige drik­kevarer« samt »forarbejdede tobaksva­
rer« . 
I artikel 3, stk. 2, der er en central bestem­
melse i denne sag, bestemmes det imidler­
tid, at de nævnte varer »kan pålægges 
andre former for indirekte beskatning i 
særligt øjemed, såfremt der ved den pågæl­
dende beskatning iagttages de regler for 
afgiftspålæggeise, der gælder for punktaf­
gifter og moms for så vidt angår bestem­
melse af afgiftsgrundlaget, afgiftsberegning, 
afgiftens forfald og kontrol med beskatnin­
gen« . 
5. De »specifikke direktiver«, som nævnes 
i det generelle direktivs artikel 1, stk. 2, og 
som er udstedt om mineralolier, er Rådets 
direktiv 92/8 l/EØF af 19. oktober 1992 
om harmonisering af punktafgiftsstruktu­
ren for mineralolier (herefter »mineralolie­
direktivet« )5 og Rådets direktiv 92/82/ 
EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes 
tilnærmelse af punktafgiftssatserne for 
mineralolier (herefter »afgiftssatsdirekti­
vet« )6. I henhold til mineraloliedirektivets 
artikel 1 »pålægger [medlemsstaterne] 
mineralolier en harmoniseret punktaf­
gift...«. De enkelte mineralolier, direktivet 
omfatter, beskrives i direktivets artikel 2, 
stk. 1, generelt under henvisning til en lang 
række koder i Fællesskabets kombinerede 
toldnomenklatur. Det fremgår imidlertid af 
artikel 2, stk. 2, at medmindre der er 
fastsat en specifik afgiftssats i afgiftssats­
direktivet, skal der af benzin- eller petro­
leumprodukter »svares punktafgift, hvis de 
er bestemt til at anvendes, afsættes eller 2 — Det oplyses i forelæggelseskendelsen, at afgiften på motor­
brændstof til luftfartøjer i indenrigsluftfart blev ophævet af 
tre grunde: For det første ønskede den svenske regering, at 
miljøafgiften skulle erstattes af »en ordning, der gav 
mulighed for bedre miljøstyring, f.eks. en større differentie­
ring af Luftfartsverkets landingsafgifter«. For det andet 
havde afreguleringen af den civile indenrigsluftfart gjort det 
stadig vanskeligere at pålægge afgiften retfærdigt. For det 
tredje havde Kommissionens Generaldirektorat for Skatte-
og Afgiftsspørgsmål i en skrivelse af 21.2.1996 til den 
svenske regering gjort gældende, at miljøafgiften ikke var 
forenelig med mineraloliedirektivet. 
3 — Lag 1994:1776. 
4 — Direktiv af 25.2.1992 om den generelle ordning for 
punktafgiftspligtige varer, om oplagring og omsætning 
neraf, samt om kontrol hermed (herefter »det generelle 
direktiv«) (EFT 1992 L 76, s. 1). 5 — EFT 1992 L 316, s. 12. 
6 —EFT 1992 L 316, s. 19. 
I - 3422 
BRAATHENS 
anvendes som brændsel eller som motor­
brændstof« . Punktafgiftssatsen er i så fald 
den sats, der gælder for tilsvarende brænd­
sel eller motorbrændstof, for hvilket der er 
fastsat en sats i afgiftssatsdirektivet. Der er 
enighed om, at de benzin- eller petroleum­
produkter, den foreliggende sag angår, var 
bestemt til anvendelse som, og blev anvendt 
som motorbrændstof inden for erhvervs­
mæssig luftfart. Som udgangspunkt er 
sådanne produkter dermed undergivet den 
harmoniserede punktafgiftsordning. 
6. Mineraloliedirektivets artikel 8 indehol­
der bl.a. nogle undtagelser fra den netop 
omtalte pligt til at opkræve punktafgift. De 
relevante bestemmelser i denne sag er 
bestemmelserne i artikel 8, stk. 1, litra b), 
der har følgende ordlyd: 
»1. Ud over de i direktiv 92/12/EØF fast­
satte almindelige bestemmelser om fritagne 
anvendelsesformål for afgiftspligtige varer 7 
og uden at andre EF-bestemmelser herved 
berøres, fritager medlemsstaterne neden­
nævnte varer for den harmoniserede punkt­
afgift på betingelser, som de fastsætter med 
henblik på at sikre en korrekt og ukom­pliceret anvendelse af disse fritagelser og 
undgå svig, unddragelse og misbrug: 
b) mineralolier, der leveres til anvendelse 
som motorbrændstof til luftfartøjer, 
medmindre der er tale om ikke-forret-
ningsmæssig privatflyvning. 
I dette direktiv forstås ved ikke-forret-
ningsmæssig privatflyvning ejerens 
eller en fysisk eller juridisk persons 
anvendelse af et luftfartøj, som den 
pågældende har rådighed over enten 
ved leje eller på anden måde, til ikke-
erhvervsmæssige formål, navnlig andre 
formål end personbefordring og gods­
transport eller levering af tjenesteydel­
ser mod vederlag eller til offentlige 
formål. 
Medlemsstaterne kan begrænse anven­
delsesområdet for denne fritagelse til 
alene at gælde for levering af jetpetrol­
eum (KN-kode 2710 00 51).« 7 — Det generelle direktivs afsnit V, som omfatter artikel 23, 
indeholder under overskriften »Fritagelser« bestemmelser 
om specifikke undtagelser fra punktafgiftspligten i tilfælde, 
hvor punktafgiftspligtige varer f.eks. er bestemt til »diplo­
matiske eller konsulære forbindelser«. Ingen af clisse 
undtagelser er imidlertid relevante i den foreliggende sag. 
I - 3423 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT FENNELLY — SAG C-346/97 
II — Sagens behandling ved den nationale 
ret 
7. Sagsøgeren påklagede afgiftsansættelsen, 
men fik ikke medhold og anlagde derefter 
sag ved den nationale ret. Da sagens udfald 
var uvis, besluttede retten, Länsrätten i 
Dalarnas län (herefter »den nationale ret« ), 
at give udsættelse med afgiftsbetalingen. 
8. Sagsøgeren gjorde for den nationale ret 
gældende, at det i det hele klart fremgik, at 
afgiften var en punktafgift på kommercielt 
flybrændstof, og at Sverige ikke længere 
havde den fornødne lovgivningskompe­
tence til at opretholde en sådan afgift. 
9. Sagsøgte i sagen for den nationale ret, 
Riksskatteverket, gjorde gældende, at der 
måtte sondres mellem energiafgifter og 
afgifter på forurening af miljøet, og at det 
forhold, at afgiftsberegningen bl.a. skete på 
grundlag af det forbrugte antal liter brænd­
stof, ikke i sig selv kunne indebære, at 
afgiften skulle betragtes som en punktafgift 
på mineralolier. 
10. I forelæggelseskendelsen oplyses det, at 
1988-loven blev indført for at tilskynde til 
udvikling af mere miljøvenlige flymotorer. 
Afgiften blev dog kun pålagt indenrigsluft­
farten på grund af Sveriges forpligtelser 
bl.a. i henhold til Chicago-konventionen af 1944, hvorefter de kontraherende parter 
ikke særskilt må opkræve nationale afgifter 
af international flytrafik8. Den nationale 
ret lægger til grund, at medlemsstaterne 
ifølge mineraloliedirektivet skal undtage 
mineralolier, der leveres til kommerciel 
anvendelse som motorbrændstof til luft­
fartøjer. Den har dog på baggrund af de 
forskellige opfattelser, der er gjort gæl­
dende for den med hensyn til den omtvi­
stede afgifts egentlige karakter, og under 
hensyn til, at der ikke findes nogen EF-
retspraksis, og at parterne både er uenige 
om, hvorvidt direktivet har direkte virk­
ning, og om, hvorvidt afgiftsordningen kan 
opdeles i en del, der er uforenelig med 
fællesskabsretten, og en del, der ikke er det, 
besluttet at forelægge følgende spørgsmål 
for Domstolen: 
» 1 ) Er den i sagen omhandlede afgiftspå-
læggelse — i medfør af lag 
(1988:1567) om miljöskatt på inrikes 
flygtrafik — i strid med Rådets direktiv 
92/81/EØF (mineraloliedirektivet), der 
i artikel 8, stk. 1, litra b), bestemmer, 
at medlemsstaterne fra den harmonise­
rede punktafgift undtager mineralolier, 
der leveres til anvendelse som motor­
brændstof til luftfartøjer, medmindre 
der er tale om ikke-forretningsmæssig 
privatflyvning ? 
8 — Konventionen om international civilflyvning (herefter »Chi­
cago-konventionen« ), undertegnet i Chicago den 
7.12.1944, United Nations Treaty Series, vol. 15, s. 296, 
jf. artikel 24, litra a). 
I - 3424 
BRAATHENS 
2) Såfremt det første spørgsmål besvares 
bekræftende, kan mineraloliedirekti­
vets artikel 8, stk. 1, litra b), da anta­
ges at have direkte virkning, således at 
bestemmelsen kan påberåbes for en 
national domstol af en borger over for 
en statslig myndighed? 
3) Såfremt mineraloliedirektivet skal 
anvendes i det foreliggende tilfælde, 
kan den i sagen omhandlede afgifts­
pålæggeise da opdeles i en del, der er i 
overensstemmelse med fællesskabsret­
ten, og en del, der ikke er det, under 
hensyn til, at den svenske miljøafgift til 
dels beregnes ud fra brændstofforbru­
get og til dels ud fra emissionerne af 
kulbrinter og kvælstofilte?« 
III — Stillingtagen 
11. Der er afgivet skriftlige og mundtlige 
indlæg af sagsøgeren og af Kommissionen, 
mens Riksskatteverket har afgivet mundt­
ligt indlæg. 
12. Det er klart, at det grundlæggende 
spørgsmål i den foreliggende sag er, om 
det er i strid med mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), at opkræve en 
national afgift, som den omtvistede svenske 
»miljøafgift«. Kun hvis dette spørgsmål 
besvares bekræftende, opstår de to andre 
spørgsmål. Det tredje præjudicielle spørgs­
mål går i det væsentlige ud på, om det med 
hensyn til afgiftspålæggeisen er muligt at 
sondre mellem en del, der er i overens­
stemmelse med fællesskabsretten, og en del, 
der ikke er det, og dermed skal spørgsmålet 
kun behandles, hvis en afgift som miljøaf­
giften i det mindste delvis kan betragtes 
som forenelig med fællesskabsbestemmel­
serne. 
A — Rækkevidden af forpligtelsen til at 
fritage motorbrændstof til luftfartøjer for 
afgift 
i) Den omtvistede afgifts karakter 
13. Det fremgår af indlæggene vedrørende 
det første præjudicielle spørgsmål, at to 
aspekter skal tages i betragtning. For det 
første er der uenighed om, hvorvidt afgiften 
kun af navn er en miljøafgift — som sag­
søgeren hævder under henvisning til, at der 
i virkeligheden er tale om en afgift, der 
umiddelbart skal svares af motorbrændstof 
til luftfartøjer — eller om afgiften, som 
anført af Riksskatteverket tjener et reelt 
miljøformål, idet det, der skal svares afgift 
af, er emissioner fra flymotorer. For det 
andet skal der — for det tilfælde, at 
afgiften skal opfattes som en afgift på 
forbrug af motorbrændstof til luftfartø­
jer — tages stilling til, om afgiften er 
forenelig med mineraloliedirektivets arti-
I - 3425 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT FENNELLY — SAG C-346/97 
kel 8, stk. 1, litra b), på baggrund af 
medlemsstaternes beføjelse i henhold til 
det generelle direktivs artikel 3, stk. 2, til 
at pålægge andre former for indirekte 
beskatning. 
14. Der er enighed om, at miljøbeskyttelse 
kan udgøre et »særligt øjemed«, der i 
henhold til det generelle direktivs artikel 3, 
stk. 2, kan begrunde, at medlemsstaterne 
pålægger en indirekte beskatning. Kommis­
sionen har imidlertid støttet sagsøgerens 
argumentation ved at anføre, at det — på 
grund af den uundgåelige sammenhæng 
mellem på den ene side emission af kul­
brinter og kvælstofilte og på den anden side 
forbruget af motorbrændstof til luftfartø­
jer — er forbruget af motorbrændstof, der 
skal svares afgift af i dette tilfælde. Riks­
skatteverket har under retsmødet gjort 
gældende, at det ikke kan bevirke, at 
afgiften ikke skulle have karakter af en 
miljøafgift, at man har benyttet oplysninger 
om brændstofforbruget og specielt oplys­
ninger om det gennemsnitlige forbrug for 
de enkelte flystrækninger som grundlag for 
at beregne emissionsniveauet. Da afgiften 
blev ophævet, skete det ikke kun som en 
reaktion på Kommissionens skrivelse af 
21. februar 1996, men også ud fra et ønske 
om at træffe mere effektive miljøbeskyt­
telsesforanstaltninger. 
15. Om afgiften tjener et »særligt øjemed« 
i form af miljøbeskyttelse, som Riksskatte­
verket hævder, afhænger af, om selve 
afgiftsstrukturen, og specielt afgiftsbereg­
ningen, er udformet på en sådan måde, at 
den tilskynder til brug af mindre forure­
nende flymotorer. Det første led i bereg­
ningen er en afgiftssats på 1 SEK pr. kg 
forbrugt flybrændstof — tilsyneladende (i 
henhold til 1988-lovens § 6, stk. 1), ud fra Luftfartsverkets oplysninger om brændstof­
forbruget på en gennemsnitligt beregnet 
flystrækning. Det andet led, som er en sats 
på 12 SEK pr. kg udledte kulbrinter og 
kvælstofilte, beregnes også ud fra Luft­
fartsverkets oplysninger om sådanne emis­
sioner fra den pågældende flytype på en 
gennemsnitligt beregnet flystrækning. Der 
er ikke fremlagt oplysninger for Domstolen 
om arten og omfanget af disse oplysninger 
og specielt ikke om, i hvilket omfang de 
kan danne grundlag for en betydningsfuld 
sondring mellem mere eller mindre forure­
nende flymotorer. Kun den nationale ret 
kan derfor afgøre, om afgiften reelt og i 
væsentligt omfang er udformet således, at 
den fremmer det miljømæssige formål at 
tilskynde til anvendelse af mindre forure­
nende fly. Det synes klart at fremgå af 
forelæggelseskendelsen, at afgiften blev 
beregnet på grundlag af 1988-lovens § 6, 
stk. 1 og 2, og ikke på grundlag af flyets 
højeste tilladte startvægt i henhold til § 7. 
Det må efter min opfattelse være de nati­
onale myndigheder, der skal godtgøre, at 
afgiften reelt tjener et miljøformål. 
16. Hvis der ved 1988-loven ikke reelt blev 
pålagt afgift på emissioner, men derimod på 
brændstofforbrug, er loven umiddelbart i 
strid med afgiftsfritagelsen for motor­
brændstof til luftfartøjer i henhold til mine­
raloliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b). 
Det er derfor nødvendigt at tage stilling til, 
om det generelle direktivs artikel 3, stk. 2, 
giver medlemsstaterne adgang til at 
pålægge en sådan afgift, og i denne for­
bindelse til rækkevidden af den harmonise-
I - 3426 
BRAATHENS 
rede afgiftsordning og begrebet punktafgif­
ter. 
ii) Stillingtagen til den harmoniserede 
afgiftsordning 
a) Begrebet punktafgift 
17. Det generelle direktiv definerer ikke 
punktafgifter, men fastlægger, som det 
fremgår af direktivets artikel 1, stk. 1, 
kun »ordningen for varer, der pålægges 
punktafgifter og andre indirekte skatter...« 
(min fremhævelse). Dette har ført til, at 
nogle forfattere har beskrevet fremgangs­
måden som baseret på et nyt »generelt og 
fleksibelt harmoniseringsbegreb« eller på 
den »laveste fællesnævner« af de mulige 
harmoniseringsformer 9. Ordlyden af det 
generelle direktivs artikel 1 omfatter også 
»andre indirekte skatter« på de varer, der 
er omfattet af den harmoniserede ordning. 
Medlemsstaternes ret til at pålægge (eller 
fortsat at pålægge) sådanne indirekte skat­
ter eller ikke-harmoniserede punktafgifter 
er reguleret i direktivets artikel 3, stk. 2. 
Det første præjudicielle spørgsmål angår 
rettens omfang og grænser. 18. Der findes ingen almindeligt antaget 
definition af begrebet »punktafgift«. 
Punktafgifter, som i de seneste år har fået 
betydelig mindre udbredelse, er i de fleste 
tilfælde en specifik indirekte beskatning af 
produktion, salg eller forbrug af varer, 
oftest luksusartikler 10. Selv om sondringen 
mellem punktafgifter og omsætningsafgif­
ter er betydningsfuld, eftersom sjette 
momsdirektivs artikel 33 forbyder med­
lemsstaterne at pålægge nationale omsæt­
ningsafgifter, »... synes sondringen mellem 
punktafgifter og andre former for indirekte 
beskatning ikke at kunne have betyd­
ning« 11. Det er blevet hævdet om punkt­
afgifter, at de »... udgør en af de ældste 
beskatningsformer, muligvis fordi afgifts-
ansættelsen og afgiftsopkrævningen er for­
holdsvis ukompliceret, [og at] de tidligere 
er blevet opkrævet af en lang række 
forskellige produkter, men de vigtigste 
punktafgifter i nyere tid er afgifter på 
alkoholholdige drikkevarer, tobaksvarer, 
motorbrændstof og motorkøretøjer« 12. 
19. Den nationale ret har beskrevet den 
afgift, den foreliggende sag angår, som en 
punktafgift. På baggrund af arten af de 
varer, der kan pålægges punktafgift, og den 
9 —Jf. Terra & Wartel: European Tax Law (Deventer, 1993), 
s. 145, der citerer Stubbe: »Die Harmonisierung der 
besonderen Verbrauchssteuern in der Europäischen 
Gemeinschaft«, ZfZV 1993, s. 170. 10 — Rent teoretisk kunne man betragte særlige afgifter på 
tjenesteydelser, f.eks. teateropførelser og biografforestillin­
ger, jf. dom af 19.3.1991, sag C-109/90. Giant, Smi. I, 
s. 1385, som punktafgifter, men punktafgiftsbegrebet er 
traditionelt blevet knyttet til afgifter på varer. 
11 — Jf. Easson, Taxation in the European Community, Lon­
don, 1993, s. 144. 
12 — Jf. Farmer & Lyal, EC Tax Law, Oxford, 1994, s. 225. De 
mange forskellige afgifter, der kan være tale om, fra 
afgifter på kaffe og elektriske pærer i Tyskland, til afgifter 
på laks i Danmark og bananer i Italien, beskrives af 
Sterdyniak m.fl. i Vers une Fiscalité Européenne (Paris 
1991), s. 238. 
I - 3427 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT FENNELLY — SAG C-346/97 
her omhandlede afgifts kendetegn er der 
ingen grund til at stille spørgsmålstegn ved 
denne karakteristik. 
b) Spørgsmålet, om afgiften er forenelig 
med fællesskabsretten 
20. Ved første øjekast synes mineralolie­
direktivets artikel 8, stk. 1, litra b), og det 
generelle direktivs artikel 3, stk. 2, at være 
indbyrdes modstridende. Ifølge den sidst­
nævnte bestemmelse kan medlemsstaterne 
pålægge ikke-harmoniserede punktafgifter i 
særligt øjemed, mens de efter den før­
stnævnte bestemmelse skal fritage anven­
delse af motorbrændstof til luftfartøjer fra 
afgift. Jeg er imidlertid overbevist om, at de 
to bestemmelser kan bringes i overensstem­
melse med hinanden. 
21. Det er værd at lægge mærke til, at 
Kommissionens oprindelige forslag var, at 
de varer, som var omfattet af, hvad der 
skulle blive til det generelle direktiv, » [ikke] 
pålægges... anden afgift end punktafgift og 
merværdiafgift« 13. Rådet insisterede imid­
lertid på, at medlemsstaterne skulle bevare 
en residuel afgiftskompetence, dog således 
naturligvis, at de »regler for afgiftspålæg­geise, der gælder for punktafgifter« iagtta­
ges 14. Det springende punkt i den forelig­
gende sag er, om de afgiftsregler, der 
henvises til i direktivets artikel 3, stk. 2, 
skal antages at omfatte den afgiftsfrita­
gelse, der er hjemmel for i mineralolie­
direktivets artikel 8, stk. 1, litra b). 
22. Det fremgår klart af femte betragtning i 
præamblen til mineraloliedirektivet, at 
Rådet havde til hensigt »at fastsætte visse 
obligatoriske afgiftsfritagelser på fælles­
skabsplan«, men der angives ingen nær­
mere begrundelse herfor. Selv om det i 
direktivets artikel 2, stk. 2, kræves, at 
mineralolier, der anvendes som motor­
brændstof, undergives den harmoniserede 
afgiftssats, der gælder ifølge afgiftsdirekti-
vet, stilles der i mineraloliedirektivets arti­
kel 8, stk. 1, litra b), krav om afgiftsfrita­
gelse for mineralolier, der anvendes som 
motorbrændstof til luftfartøjer. Jeg mener 
ikke, at den begrænsning af medlemsstater­
nes forpligtelse i henhold til artikel 8, 
stk. 1, til at fritage de i litra a) til c) anførte 
mineralolier »for den harmoniserede 
punktafgift« — som også blev indsat af 
Rådet — skal opfattes således, at formålet 
var at pålægge medlemsstaterne en mindre 
omfattende forpligtelse end i henhold til 
13 — Forslag til Rådets direktiv om den generelle ordning og om 
oplægning og omsætning af afgiftspligtige varer, jf. for­
slagets artikel 3, stk. 2 (EFT 1990 C 322, s. 1). 14 — Artikel 3, stk. 2, er udførligere citeret ovenfor i punkt 4. 
Rådet gik ud over Europa-Parlamentets ændringsforslag, 
som havde følgende ordlyd: »Medlemsstaterne bevarer 
retten til at pålægge... andre afgifter end punktafgift og 
merværdiafgift, forudsat at sådanne afgifter ikke i sam­
handelen mellem medlemsstaterne fører til opkrævning af 
afgifter ved indførsel på det nationale område, afgifts­
fritagelse ved udførsel fra samme område og heller ikke 
giver anledning til grænsekontrol« (min fremhævelse) (jf. 
EFT 1991 C 183, s. 123). 
I - 3428 
BRAATHENS 
Kommissionens forslag15. Det kan meget 
vel tænkes, at Rådet lod sig påvirke af 
Chicago-konventionen til at medtage den 
obligatoriske afgiftsfritagelse for motor­
brændstof til luftfartøjer. Rådet valgte 
imidlertid at lade undtagelsen gælde på lige 
fod for både international og indenlandsk 
kommerciel luftfart, men i sidste afsnit i 
artikel 8, stk. 1, litra b), gav det dog 
udtrykkeligt medlemsstaterne adgang til at 
»begrænse« anvendelsesområdet for frita­
gelsen for motorbrændstof til luftfartøjer til 
at gælde for visse leverancer af jetpetro­
leum. At Rådet indsatte denne undtagelse, 
tyder ifølge en modsætningsslutning på, at 
ingen anden undtagelse var tilsigtet 16. 
23. Det er naturligvis muligt at indtage et 
snævert standpunkt med hensyn til de 
»regler for afgiftspålæggeise«, som nævnes 
i det generelle direktivs artikel 3, stk. 2, og 
som medlemsstaterne skal iagttage, når de 
indfører eller anvender en indirekte beskat­
ning af de varer, der opregnes i artikel 3, 
stk. 1. Disse regler angår »bestemmelse af 
afgiftsgrundlaget, afgiftsberegning, afgif­
tens forfald og kontrol med beskatningen«. 
Da bestemmelsen har karakter af en und­
tagelsesbestemmelse, synes den modsatte 
opfattelse dog at være nærliggende. Det 
generelle direktiv blev udstedt med hjem­mel i traktatens artikel 99 af hensyn til det 
indre marked og som et led i en ordning, 
hvorefter der skulle udstedes specifikke 
direktiver om afgiftsstrukturerne og afgifts­
satserne (artikel 1, stk. 2)17. Der opstilles 
udtrykkeligt den dobbelte begrænsning af 
medlemsstaternes beføjelse til at pålægge 
andre former for indirekte beskatning, at en 
sådan beskatning skal ske i særligt øjemed 
og at de nævnte »regler for afgiftspålæg­
geise« skal »iagttages«. Som allerede 
nævnt vil det være medlemsstaten, der skal 
godtgøre, at en sådan afgiftspålæggeise sker 
i det hævdede særlige øjemed18. Set på 
denne baggrund må artikel 3, stk. 2, skulle 
fortolkes strengt, og som følge heraf skal 
der anlægges en vid fortolkning af det krav, 
som opstilles med udtrykket »de regler for 
afgiftspålæggeise, der gælder for punktaf­
gifter«. Det må under alle omstændigheder 
være klart, at kravet skal omfatte de regler, 
der er opstillet i de specifikke direktiver, i 
dette tilfælde i mineraloliedirektivet. 
24. Afgiftsfritagelsen i henhold til mineral­
oliedirektivets artikel 8, stk. 1, litra b), 
gælder ganske vist efter sin ordlyd udtryk­
keligt kun for »den harmoniserede punkt­
afgift« (min fremhævelse), men jeg mener 
ikke, at Rådet herved har ønsket at give 
medlemsstaterne ret til at opkræve andre 
former for indirekte skatter eller punktaf­
gifter. Det fremgår såvel af artikel 1, stk. 1, 
som af artikel 3, stk. 2, i det generelle 
direktiv, at direktivet omfatter både 
»punktafgifter og andre indirekte skatter«. 15 — I forbindelse med medlemsstaternes forpligtelse til at 
fritage bestemte varer for afgift nævnes det ikke udtryk­
keligt i artikel 8, stk. 1, i Kommissionens forslag til Rådets 
direktiv om harmonisering af afgiftsstrukturen for mine­
ralolier (EFT C 322, s. 18), hvilke punktafgifter der er tale 
om. 
16 — Til støtte for denne opfattelse kan der også henvises til 
mineraloliedirektivets artikel 8, stk. 4, som indeholder en 
generel bestemmelse om, at Rådet kan give en medlemsstat 
tilladelse til at indføre yderligere fritagelser eller lempelser 
ud over dem, der er anført i artikel 8, stk. 1, 2 og 3, jf. 
senest Rådets beslutning 96/418/EF af 27.6.1996 om 
bemyndigelse til en medlemsstat til i overensstemmelse 
med artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF at indføre eller 
fortsat anvende punktafgiftsfritagelser eller — lempelser 
for visse typer mineralolier, der anvendes til særlige formål 
(EFT L 172, s. 22). 17 — I dom af 11.11.1997, sag C-408/95, Eurotunnel m.fl., Smi. 
I, s. 6315, har Domstolen udtalt, at det generelle direktiv 
»har til formål fra den 31.12.1992 at tilvejebringe 
betingelserne for omsætning af punktafgiftspligtige varer 
inden for det indre marked uden fiskale grænser« (præmis 
7). 
18 —Jf. ovenfor i punkt 15. 
I - 3429 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT FENNELLY — SAG C-346/97 
Brugen af udtrykket »den harmoniserede 
punktafgift« i mineraloliedirektivets arti­
kel 8, stk. 1, litra b), er velbegrundet i 
sammenhængen, fordi mineraloliedirekti­
vets artikel 1, stk. 1, taler om, at »mine­
ralolier [pålægges] en harmoniseret punkt­
afgift«. Efter ordlyden af det generelle 
direktivs artikel 3, stk. 2, kan andre former 
for national indirekte beskatning i særligt 
øjemed derimod kun pålægges, såfremt der 
»iagttages de regler for afgiftspålæggeise, 
der gælder for punktafgifter«, dvs. i dette 
tilfælde reglen i mineraloliedirektivets arti­
kel 8, stk. 1, litra b). 
25. På denne baggrund vil jeg foreslå, at 
Domstolen fastslår, at en afgift som den, 
der er tale om i denne sag, skal betragtes 
som en punktafgift på brændstof, og at det 
er uforeneligt med mineraloliedirektivets 
artikel 8, stk. 1, litra b), at pålægge motor­
brændstof til luftfartøjer inden for kom­
merciel luftfart en sådan afgift. 
B — Direkte virkning 
26. Med hensyn til det andet præjudicielle 
spørgsmål er der efter min opfattelse ingen 
tvivl om, at mineraloliedirektivets artikel 8, 
stk. 1, litra b), kan påberåbes umiddelbart 
af en afgiftspligtig, som hævder, at han i 
strid med bestemmelsen er blevet afkrævet 
en punktafgift. Det er Domstolens faste 
praksis, at direktivbestemmelser, når de er 
tilstrækkelig præcise og ubetingede, kan påberåbes af borgerne ved de nationale 
domstole. Som sagsøgeren har anført, 
pålægger bestemmelsen medlemsstaterne 
en utvetydig forpligtelse til ikke at pålægge 
motorbrændstof til luftfartøjer inden for 
kommerciel luftfart den harmoniserede 
afgift. Jeg kan ikke tilslutte mig Riksskatte­
verkets argument om, at mineraloliedirek­
tivets afgiftsharmoniseringsformål skulle 
begrænse dets mulighed for at tillægge 
borgerne rettigheder. Den betydningsfulde 
afgørelse i sagen Becker mod Finanzamt 
Münster-Innenstadt 19, som vedrørte virk­
ningerne af sjette momsdirektiv 20, må også 
gælde for afgiftsdirektiver og andre harmo­
niseringsdirektiver. Desuden kan det for­
hold, at medlemsstaterne, når de benytter 
undtagelsesmuligheden, kan fastsætte de 
»betingelser«, der er nødvendige »med 
henblik på at sikre en korrekt og ukom­
pliceret anvendelse« for at »undgå svig, 
unddragelse og misbrug« — som Kommis­
sionen med rette har anført — ikke i sig 
selv være til hinder for, at artikel 8, stk. 1, 
litra b), kan have direkte virkning. Dom­
stolen har allerede i fast praksis fastslået — 
med hensyn til den tilsvarende affattelse af 
den indledende sætning i sjette momsdirek­
tivs artikel 13, punkt A og B — at det 
»ikke på nogen måde angår fastlæggelsen 
af indholdet af fritagelsen«, at medlems­
staterne bevarer en adgang hertil. Dette kan 
således ikke medføre, at den afgiftspligtige 
mister retten til umiddelbart at påberåbe 
sig afgiftsfritagelsesbestemmelser, der i 
øvrigt er ubetingede og tilstrækkeligt præ­
cise 21. 
19 — Dom af 19.1.1982, sag 8/81, Sml. s. 53, præmis 25. 
20 —Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om 
harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsæt­
ningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet 
beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1). 
21 — Jf. Becker-dommens præmis 32, 33 og 34, særlig præmis 
32. Der kan henvises til følgende nyere domme i samme 
retning: dom af 30.10.1993, sag C-10/92, Balocchi, Sml. 1, 
s. 5105, og af 6.7.1995, sag C-62/93, BP Supergaz, Sral. 1, 
s. 1883. 
I - 3430 
BRAATHENS 
27. Herefter vil jeg foreslå, at Domstolen 
besvarer det andet præjudicielle spørgsmål 
med, at mineraloliedirektivets artikel 8, 
stk. 1, litra b), kan påberåbes umiddelbart 
over for statslige myndigheder som Riks­
skatteverket. 
C — Spørgsmålet, om afgiften kan opdeles 
i forskellige dele 
28. Med det tredje spørgsmål ønsker den 
nationale ret oplyst, om afgiften — for det tilfælde at mineraloliedirektivet finder 
anvendelse på den — kan opdeles i for­
skellige dele, som er eller ikke er i overens­
stemmelse med fællesskabsretten, idet 
afgiften kan opfattes således, at den til dels 
opkræves på grundlag af emissioner af 
kulbrinter og kvælstofilte. Efter min opfat­
telse skal der ikke tages stilling til det tredje 
spørgsmål i denne sag, da alle relevante led 
i afgiften beregnes på grundlag af oplys­
ninger, som Luftfartsverket råder over med 
hensyn til brændstofforbrug og emissioner 
på en gennemsnitligt beregnet flystrækning. 
IV — Forslag til afgørelse 
29. Sammenfattende foreslår jeg, at Domstolen besvarer de spørgsmål, den 
nationale ret har forelagt, som følger: 
»l)En national afgift, som pålægges indenrigsluftfart, og som består af en 
standardiseret afgift i to dele, der beregnes, for det første ud fra oplysninger 
om brændstofforbrug og for det andet ud fra oplysninger om emissioner af 
kulbrinter. og kvælstofilte, i begge tilfælde på en gennemsnitligt beregnet 
flystrækning for den pågældende flytype, er en punktafgift på anvendelse af 
motorbrændstof til luftfartøjer, som — i det omfang den pålægges andre 
former for luftfart end ikke-forretningsmæssig privatflyvning, dvs. kommer­
ciel luftfart — er i strid med artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 92/81/ 
EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for 
mineralolier, medmindre det godtgøres, at afgiftsberegningerne sikrer, at 
I - 3431 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT FENNELLY — SAG C-346/97 
afgiften reelt og i væsentligt omfang fremmer det miljømæssige formål at 
tilskynde til anvendelse af mindre forurenende fly. 
2) Artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81 har direkte virkning og kan dermed 
påberåbes af en borger over for en statslig myndighed ved en national 
domstol.« 
I - 3432