Domstolens Dom (Femte Afdeling) af 20. marts 1997. - Phytheron International SA mod Jean Bourdon SA. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunal de commerce de Pontoise - Frankrig. - EF-traktatens artikel 30 og 36 - Direktiv om varemærker - Plantebeskyttelsesmiddel - Parallelimport - Konsumption. - Sag C-352/95.



Samling af Afgørelser 1997 side I-01729



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Praejudicielle spoergsmaal - Domstolens kompetence - graenser - fremlaeggelse under sagens behandling for Domstolen af andre faktiske omstaendigheder end dem, der er beskrevet i forelaeggelsesdommen - Domstolens forpligtelse til at holde sig til de faktiske omstaendigheder, der fremgaar af forelaeggelsesdommen

(EF-traktaten, art. 177; EF-statutten for Domstolen, art. 20)

2 Frie varebevaegelser - fravigelser - eksistensen af direktiver om harmonisering - virkninger - beskyttelse af varemaerkeretten sikret ved en national lovgivning i tilfaelde af, at en vare bringes i omsaetning i en medlemsstat af indehaveren eller med dennes samtykke - vurdering i lyset af direktiv 89/104

(EF-traktaten, art. 30 og 36; Raadets direktiv 89/104, art. 7)

3 Institutionernes retsakter - direktiver - medlemsstaternes gennemfoerelse - noedvendigheden af at sikre direktivers effektive virkning - nationale domstoles pligter

4 Tilnaermelse af lovgivningerne - varemaerker - direktiv 89/104 - varer med oprindelse i et tredjeland bragt i omsaetning i en medlemsstat af varemaerkeindehaveren eller med dennes samtykke - en uafhaengig forhandlers lovlige erhvervelse - indfoersel til en anden medlemsstat uden forarbejdning og uden aendring af emballagen - varemaerkerettigheder i de to medlemsstater indehaves af samme koncern - varemaerkeindehaveren modsaetter sig indfoersel - ulovligt i henhold til princippet om konsumption af varemaerkeretten

(EF-traktaten, art. 30 og 36; Raadets direktiv 89/104, art. 7, stk. 1 og 2)

Sammendrag

5 Ved besvarelsen af det praejudicielle spoergsmaal, som er stillet den, kan Domstolen ikke laegge faktiske omstaendigheder til grund, som fremlaegges under retsforhandlingerne for den, og som er forskellige fra dem, der fremgaar af forelaeggelsesdommen. Hvis den gjorde det, skulle den tage stilling til et principielt problem, som den ikke indtil nu har skullet traeffe afgoerelse om, paa grundlag af faktiske omstaendigheder, som skulle have vaeret praeciseret, for at der kunne gives et hensigtsmaessigt svar. Naar det spoergsmaal, som er stillet, rejser et vigtigt problem vedroerende omfanget af de rettigheder, som en varemaerkeindehaver kan udlede af maerket, og naar varemaerkeindehaveren, der ikke er part i hovedsagen, ikke kan goere sin argumentation gaeldende for Domstolen, er saerlige grunde til hinder for, at Domstolen ser bort fra de faktiske omstaendigheder, saaledes som de er fremstillet i forelaeggelsesdommen. Under alle omstaendigheder vil en aendring af de praejudicielle spoergsmaals indhold vaere uforenelig med Domstolens opgaver i henhold til traktatens artikel 177 og med dens forpligtelse til at give medlemsstaternes regeringer samt andre beroerte parter mulighed for at afgive indlaeg i henhold til artikel 20 i statutten for Domstolen, naar henses til, at det i henhold til denne bestemmelse kun er forelaeggelsesbeslutningerne, der meddeles de paagaeldende parter.

6 Artikel 7 i foerste direktiv 89/104 om varemaerker, som er affattet i generelle vendinger, indeholder en fuldstaendig regulering af spoergsmaalet om konsumption af varemaerkeretten for saa vidt angaar produkter, der er markedsfoert inden for Faellesskabet, saaledes at nationale foranstaltninger i denne sammenhaeng skal bedoemmes ud fra direktivbestemmelserne og ikke paa grundlag af traktatens artikel 30 og 36, dog saaledes at forstaa, at direktivet selv, ligesom enhver bestemmelse i den afledte ret, skal fortolkes i lyset af traktatens bestemmelser, i det foreliggende tilfaelde bestemmelserne om frie varebevaegelser.

7 Den nationale domstol er ved anvendelsen af nationale retsforskrifter, hvad enten de er aeldre eller yngre end et direktiv, forpligtet til i videst muligt omfang at fortolke dem i lyset af direktivets ordlyd og formaal og at fremkalde det med direktivet tilsigtede resultat.

8 Artikel 7 i foerste direktiv 89/104 om varemaerker, som er affattet med en ordlyd, der svarer til den, Domstolen har benyttet i sin praksis, hvori den, i forbindelse med fortolkningen af traktatens artikel 30 og 36, har anerkendt princippet om konsumption af varemaerkeretten i faellesskabsretten, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for anvendelse af en national bestemmelse i den foerste medlemsstat, hvorefter indehaveren af en varemaerkeret kan hindre indfoersel af en vare, der er beskyttet af maerket, i en situation, hvor

- varen er fremstillet i et tredjeland

- varen er blevet indfoert til en anden medlemsstat af varemaerkeindehaveren eller af et andet selskab, der hoerer til samme koncern som varemaerkeindehaveren

- varen er koebt lovligt i den anden medlemsstat af en uafhaengig forhandler, som har udfoert den til den foerste medlemsstat

- varen ikke er blevet underkastet nogen forarbejdning, og emballagen ikke er blevet aendret, bortset fra, at der paa etiketten er tilfoejet nogle bemaerkninger, som skal opfylde kravene i indfoerselsmedlemsstatens lovgivning, og

- varemaerkerettighederne i begge medlemsstater indehaves af samme koncern.

Dels gaelder princippet om konsumption, der er fastslaaet i artikel 7, saafremt maerkeindehaveren i importlandet og maerkeindehaveren i eksportlandet, selv om der er tale om forskellige personer, staar i oekonomisk forbindelse med hinanden, bl.a. som datterselskaber under samme koncern. Dels er det uden betydning, om den af maerket beskyttede vare er fremstillet i et tredjeland, naar den under alle omstaendigheder er lovligt afsat paa den medlemsstats marked, hvortil den er blevet indfoert af varemaerkeindehaveren eller med hans samtykke, herunder af et andet selskab hoerende til samme koncern som denne. Endelig kan en blot tilfoejelse paa etiketten af oplysninger som de ovenfor beskrevne ikke udgoere en skellig grund, som omhandlet i direktivets artikel 7, stk. 2, saafremt den saaledes aendrede etiket ikke udelader visse vigtige oplysninger eller ikke indeholder urigtige oplysninger eller ikke fremtraeder paa en saadan maade, at den kan skade varemaerkets og dets indehavers omdoemme.

Parter

I sag C-352/95,

angaaende en anmodning, som Tribunal de commerce de Pontoise (Frankrig) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,

Phytheron International SA

mod

Jean Bourdon SA,

at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 30 og 36,

har

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, J.C. Moitinho de Almeida, og dommerne C. Gulmann (refererende dommer), D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet og M. Wathelet,

generaladvokat: F.G. Jacobs

justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,

efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:

- Phytheron International SA ved advokat Lise Funck-Brentano, Paris

- den franske regering ved kontorchef Catherine de Salins og ekspeditionssekretaer Philippe Martinet, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede

- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Berend Jan Drijber, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Jean-Francis Pasquier, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at der af afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 12. september 1996 af Phytheron International SA, af den franske regering og af Kommissionen,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 24. oktober 1996,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved dom af 3. oktober 1995, indgaaet til Domstolen den 15. november 1995, har Tribunal de commerce de Pontoise i henhold til EF-traktatens artikel 177 stillet to praejudicielle spoergsmaal om fortolkningen af traktatens artikel 30 og 36.

2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag mellem de franske selskaber Phytheron International SA (herefter »Phytheron«) og Jean Bourdon SA (herefter »Bourdon«) om sidstnaevntes ophaevelse af en kontrakt indgaaet mellem de to selskaber i 1994 vedroerende Bourdon's koeb af 3 000 liter af et plantebeskyttelsesmiddel, Previcur N, som var indfoert fra Tyskland, men hidroerte fra Tyrkiet.

3 Bourdon annullerede sin ordre foer leveringen og gjorde gaeldende, at det omhandlede parti Previcur N ikke kunne markedsfoeres i Frankrig uden samtykke fra indehaveren af dette varemaerke, som syntes at ville modsaette sig det. Phytheron anlagde derefter erstatningssag mod Bourdon ved Tribunal de commerce de Pontoise paa grund af kontraktbrud.

4 Bourdon har for denne ret gjort gaeldende, at ifoelge fransk ret er indfoersler af varer hidroerende fra tredjelande ulovlige, naar indehaveren af det varemaerke, som disse varer er forsynet med, ikke har givet tilladelse dertil. Bourdon var overbevist om, at hvis kontrakten var blevet opfyldt, ville selskabet have udsat sig for en sag om kraenkelse af varemaerket, fordi varemaerkeindehaveren ikke havde givet tilladelse til markedsfoering af det omtvistede parti.

5 Phytheron har anfoert, at naar en vare er lovligt indfoert og markedsfoert i en medlemsstat, er den ifoelge faellesskabsretten omfattet af retten til fri bevaegelighed inden for Den Europaeiske Union. Da Forbundsrepublikken Tyskland paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagen anvendte ordningen med global konsumption af varemaerkeindehaverens rettigheder, havde det omtvistede parti Previcur N, som var lovligt indfoert til og markedsfoert i Tyskland, saaledes erhvervet ret til fri bevaegelighed inden for Den Europaeiske Union.

6 Paa denne baggrund besluttede Tribunal de commerce de Pontoise at udsaette sagen og at stille Domstolen foelgende spoergsmaal:

»1) Kan en vare, hvis varemaerke er beskyttet, og som er koebt lovligt af en erhvervsdrivende fra en medlemsstat A i en medlemsstat B, hvor den er godkendt og markedsfoert under samme varemaerke, lovligt indfoeres fra medlemsstat B og markedsfoeres i medlemsstat A, naar der er tale om:

- en aegte vare, som ikke er blevet underkastet nogen forarbejdning

- hvis emballage ikke er blevet aendret, bortset fra at der paa etiketten er tilfoejet nogle bemaerkninger, som skal opfylde kravene i medlemsstat A's lovgivning

- naar den ligeledes er godkendt i medlemsstat A?

2) Er et forbud i henhold til medlemsstat A's lovgivning om varemaerkeret i strid med bestemmelserne i traktatens artikel 30?«

7 For at give et hensigtsmaessigt svar paa disse spoergsmaal boer de, som den franske regering og Kommissionen har anfoert, praeciseres med hensyn til deres retlige og faktiske sammenhaeng.

8 Det fremgaar af forelaeggelsesdommen, at Bourdon for den nationale ret har anfoert, at en varemaerkeindehaver i henhold til princippet i fransk ret om maerkets territorialitet kan modsaette sig, at hans varer uden hans tilladelse indfoeres fra tredjelande, og at formaalet med de stillede spoergsmaal foelgelig er at faa oplyst, om traktatens artikel 30, som forbyder foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indfoerselsrestriktioner, er til hinder for anvendelsen af en saadan national bestemmelse.

9 Det fremgaar ligeledes af forelaeggelsesdommen, at det er ubestridt, at den vare, som var genstand for den omtvistede kontrakt, er fremstillet i Tyrkiet, hvor det tyske selskab Schering, et datterselskab under den tyske Hoechst-koncern, lader den fremstille af et andet datterselskab og dernaest indfoerer den til Tyskland.

10 Det er imidlertid under retsforhandlingerne for Domstolen blevet oplyst, at fabrikationsstedet for den paagaeldende vare i virkeligheden var Tyskland, hvorfra varen dernaest blev udfoert til Tyrkiet, og at det omtvistede parti var blevet erhvervet dér hos et tyrkisk datterselskab under den tyske Hoechst-koncern af en uafhaengig forhandler, som dernaest solgte det til Phytheron.

11 Af de grunde, som er anfoert i naervaerende doms praemis 12, 13 og 14, kan Domstolen imidlertid i denne sag kun besvare de stillede spoergsmaal paa baggrund af de faktiske omstaendigheder, der fremgaar af forelaeggelsesdommen.

12 Hvis Domstolen lagde de faktiske omstaendigheder til grund, som er blevet naevnt under retsforhandlingerne for den, ville selve indholdet af det problem, som de praejudicielle spoergsmaal rejser, blive aendret. I saa fald skulle Domstolen tage stilling til et principielt problem, som den ikke indtil nu har skullet traeffe afgoerelse om, paa grundlag af faktiske omstaendigheder, som skulle have vaeret praeciseret, for at der kunne gives et hensigtsmaessigt svar.

13 Det bemaerkes dernaest, at under en sag, der rejser et vigtigt problem vedroerende omfanget af de rettigheder, som en varemaerkeindehaver kan udlede af maerket, er saerlige grunde til hinder for, at Domstolen ser bort fra de faktiske omstaendigheder, saaledes som de er fremstillet i forelaeggelsesdommen, naar varemaerkeindehaveren, der ikke er part i hovedsagen, ikke kan goere sin argumentation gaeldende for Domstolen.

14 Endelig vil en aendring af de praejudicielle spoergsmaals indhold vaere uforenelig med Domstolens opgaver i henhold til traktatens artikel 177 og med Domstolens forpligtelse til at give medlemsstaternes regeringer samt andre beroerte parter mulighed for at afgive indlaeg i henhold til artikel 20 i EF-statutten for Domstolen, naar henses til, at det i henhold til denne bestemmelse kun er forelaeggelsesbeslutningerne, der meddeles de paagaeldende parter (jf. bl.a. dom af 1.4.1982, forenede sager 141/81, 142/81 og 143/81, Holdijk m.fl., Sml. s. 1299, praemis 6, og af 30.1.1997, sag C-178/95, Wiljo, Sml. I, s. 585, praemis 30).

15 Desuden bemaerkes, at den nationale ret ikke udtrykkeligt har naevnt den person, som i Tyskland og i Frankrig er indehaver af det paagaeldende varemaerke. Det fremgaar imidlertid forudsaetningsvis af forelaeggelsesdommen, at varemaerket indehaves af selskaber under den tyske Hoechst-koncern, saavel i Tyskland som i Frankrig, og at det er varemaerkeindehaveren eller et andet selskab, der tilhoerer samme koncern, som har markedsfoert varen i Tyskland.

16 Med hensyn til de bestemmelser, der var gaeldende i Frankrig paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, bemaerkes, saaledes som den franske regering har anfoert, at artikel L.713-4 i code de la propriété intellectuelle (den franske lov om intellektuel ejendomsret) havde gennemfoert artikel 7 i Raadets foerste direktiv 89/104/EOEF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker (EFT 1989 L 40, s. 1, herefter »varemaerkedirektivet«) i fransk ret; denne artikel bestemmer foelgende:

»1. De til varemaerket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret til at forbyde brugen af maerket for varer, som af indehaveren selv eller med dennes samtykke er markedsfoert inden for Faellesskabet under dette maerke.

2. Stk. 1 finder ikke anvendelse, saafremt skellig grund berettiger indehaveren til at modsaette sig fortsat markedsfoering af varerne, isaer i tilfaelde, hvor disses tilstand er aendret eller forringet, efter at de er markedsfoert.«

17 I denne forbindelse bemaerkes, at ifoelge Domstolens praksis indeholder varemaerkedirektivets artikel 7, som er affattet i generelle vendinger, en fuldstaendig regulering af spoergsmaalet om konsumption af varemaerkeretten for saa vidt angaar produkter, der er markedsfoert inden for Faellesskabet, og at naar faellesskabsdirektiver foreskriver en harmonisering af de foranstaltninger, som er noedvendige for at sikre beskyttelsen af de hensyn, der naevnes i traktatens artikel 36, skal enhver national foranstaltning i denne sammenhaeng bedoemmes ud fra direktivbestemmelserne og ikke paa grundlag af traktatens artikel 30 og 36 (jf. dom af 11.7.1996, forenede sager C-427/93, C-429/93 og C-436/93, Bristol-Myers Squibb m.fl., Sml. I, s. 3457, praemis 25 og 26).

18 De spoergsmaal, som den nationale ret har stillet, skal derfor forstaas saaledes, at de angaar varemaerkedirektivets artikel 7, idet det skal bemaerkes, at Domstolen allerede har fastslaaet, at denne artikel skal fortolkes paa baggrund af traktatens regler om frie varebevaegelser (jf. ovennaevnte dom i sagen Bristol-Myers Squibb m.fl., praemis 27), og at den nationale domstol ved anvendelsen af nationale retsforskrifter, hvad enten de er aeldre eller yngre end direktivet, er forpligtet til, i videst muligt omfang, at fortolke dem i lyset af direktivets ordlyd og formaal og at fremkalde det med direktivet tilsigtede resultat (jf. dom af 11.7.1996, forenede sager C-71/94, C-72/94 og C-73/94, Eurim-Pharm, Sml. I, s. 3603, praemis 26).

19 Under disse omstaendigheder tilsigter de af den nationale ret forelagte spoergsmaal, som skal besvares samlet, en praecisering af, om varemaerkedirektivets artikel 7 er til hinder for anvendelsen af en national bestemmelse i medlemsstat A, hvorefter indehaveren af en varemaerkeret kan hindre indfoersel af en vare, der er beskyttet af maerket, i en situation, hvor

- varen er fremstillet i et tredjeland

- varen er blevet indfoert til medlemsstat B af varemaerkeindehaveren eller af et andet selskab, der hoerer til samme koncern som varemaerkeindehaveren

- varen er koebt lovligt i medlemsstat B af en uafhaengig forhandler, som har udfoert den til medlemsstat A

- varen ikke er blevet underkastet nogen forarbejdning, og emballagen ikke er blevet aendret, bortset fra at der paa etiketten er tilfoejet nogle bemaerkninger, som skal opfylde kravene i indfoerselsmedlemsstatens lovgivning, og

- varemaerkerettighederne i medlemsstaterne A og B indehaves af samme koncern.

20 Det bemaerkes for det foerste, at varemaerkedirektivets artikel 7, stk. 1, er affattet med en ordlyd, der svarer til den, som Domstolen har benyttet i de domme, hvori den, i forbindelse med fortolkningen af traktatens artikel 30 og 36, har anerkendt princippet om konsumption af varemaerkeretten i faellesskabsretten. Bestemmelsen gengiver saaledes Domstolens praksis, hvorefter indehaveren af en varemaerkeret, der er beskyttet af en medlemsstats lovgivning, ikke kan paaberaabe sig denne lovgivning for at modsaette sig indfoersel eller markedsfoering af et produkt, der af den paagaeldende selv eller med hans samtykke er markedsfoert i en anden medlemsstat (jf. ovennaevnte dom i sagen Bristol-Myers Squibb m.fl., praemis 31).

21 Med hensyn til tvisten i hovedsagen skal det praeciseres,

- at princippet om konsumption, der er fastslaaet i artikel 7, gaelder, saafremt maerkeindehaveren i importlandet og maerkeindehaveren i eksportlandet er den samme, eller hvis de - selv om der er tale om forskellige personer - staar i oekonomisk forbindelse med hinanden, bl.a. som datterselskaber under samme koncern (jf. dom af 22.6.1994, sag C-9/93, IHT Internationale Heiztechnik og Danziger, Sml. I, s. 2789, praemis 34 og 37), og

- at det ved anvendelsen af varemaerkedirektivets artikel 7 er uden betydning, om den af maerket beskyttede vare er fremstillet i et tredjeland, naar den under alle omstaendigheder er lovligt afsat paa den medlemsstats marked, hvortil den er blevet indfoert af varemaerkeindehaveren eller med hans samtykke, herunder af et andet selskab hoerende til samme koncern som denne.

22 Dernaest bemaerkes, at varemaerkedirektivets artikel 7, stk. 2 - i overensstemmelse med Domstolens praksis vedroerende traktatens artikel 30 og 36 (jf. ovennaevnte dom i sagen Bristol-Myers Squibb m.fl., praemis 40 og 41) - bestemmer, at princippet om konsumption ikke finder anvendelse, saafremt skellig grund berettiger indehaveren til at modsaette sig fortsat markedsfoering af varerne, isaer i tilfaelde, hvor disses tilstand er aendret eller forringet, efter at de er blevet markedsfoert.

23 Det er herved tilstraekkeligt at fastslaa, at ifoelge Domstolens praksis kan en blot tilfoejelse paa etiketten af oplysninger som de i det praejudicielle spoergsmaal beskrevne ikke udgoer en skellig grund i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i varemaerkedirektivets artikel 7, stk. 2, saafremt den saaledes aendrede etiket ikke udelader visse vigtige oplysninger eller ikke indeholder urigtige oplysninger eller ikke fremtraeder paa en saadan maade, at den kan skade varemaerkets og dets indehavers omdoemme (jf. ovennaevnte dom i sagen Bristol-Myers Squibb m.fl., praemis 65, 75 og 76).

24 De forelagte spoergsmaal skal derfor besvares med, at varemaerkedirektivets artikel 7 skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for anvendelsen af en national bestemmelse i medlemsstat A, hvorefter indehaveren af en varemaerkeret kan hindre indfoersel af en vare, der er beskyttet af maerket, i en situation hvor

- varen er fremstillet i et tredjeland

- varen er blevet indfoert til medlemsstat B af varemaerkeindehaveren eller af et andet selskab, der hoerer til samme koncern som varemaerkeindehaveren

- varen er koebt lovligt i medlemsstat B af en uafhaengig forhandler, som har udfoert den til medlemsstat A

- varen ikke er blevet underkastet nogen forarbejdning, og emballagen ikke er blevet aendret, bortset fra, at der paa etiketten er tilfoejet nogle bemaerkninger, som skal opfylde kravene i indfoerselsmedlemsstatens lovgivning, og

- varemaerkerettighederne i medlemsstaterne A og B indehaves af samme koncern.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

25 De udgifter, der er afholdt af den franske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de commerce de Pontoise ved dom af 3. oktober 1995, for ret:

Artikel 7 i Raadets foerste direktiv 89/104/EOEF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om varemaerker skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for anvendelsen af en national bestemmelse i medlemsstat A, hvorefter indehaveren af en varemaerkeret kan hindre indfoersel af en vare, der er beskyttet af maerket, i en situation, hvor

- varen er fremstillet i et tredjeland

- varen er blevet indfoert til medlemsstat B af varemaerkeindehaveren eller af et andet selskab, der hoerer til samme koncern som varemaerkeindehaveren

- varen er koebt lovligt i medlemsstat B af en uafhaengig forhandler, som har udfoert den til medlemsstat A

- varen ikke er blevet underkastet nogen forarbejdning, og emballagen ikke er blevet aendret, bortset fra, at der paa etiketten er tilfoejet nogle bemaerkninger, som skal opfylde kravene i indfoerselsmedlemsstatens lovgivning, og

- varemaerkerettighederne i medlemsstaterne A og B indehaves af samme koncern.