Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 3. oktober 1991. - DEN ITALIENSKE REPUBLIK MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - AFSLUTNING AF EUGFL'S REGNSKABER - REGNSKABSAARET 1987. - SAG C-197/90.



Samling af Afgørelser 1992 side I-00001



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. praesident,

De herrer dommere,

1. Den Italienske Republik har i naervaerende sag nedlagt paastand om delvis annullation af beslutning K(90)687 end. af 19. april 1990 (1), hvorved Kommissionen i forhold til tre medlemsstater, herunder Italien, aendrede beslutning 89/627/EOEF (2) om afslutning af regnskaberne for 1987.

2. Som det fremgaar af den foerste betragtning til den anfaegtede beslutning, omfatter regnskabsafslutningen i beslutning 89/627 blandt andet ikke de udgifter, som Italien meddelte for stoette til forarbejdning af skummetmaelkspulver og for stoette til forbrug af olivenolie. Denne del af regnskabsafslutningen fremgaar saaledes af den beslutning, som er genstand for naervaerende sag, og hvori det afvises at lade Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen (herefter benaevnt "EUGFL"), afholde udgifter paa i alt 10 214 635 858 LIT, som sagsoegeren har meddelt.

3. Den af Italien fremfoerte kritik vedroerer saavel stoetten til forarbejdning af maelk som stoetten til forbrug af olivenolie. De to former for stoette vil derfor blive undersoegt saerskilt.

I - Stoetten til forarbejdning af skummetmaelkspulver

4. De udgifter, Kommissionen har afvist, beloeber sig til 5 862 632 980 LIT svarende til 10% af den stoette til forarbejdning af maelk, som de italienske myndigheder ydede i det paagaeldende regnskabsaar.

5. Sagsoegeren har baade paaberaabt sig en tilsidesaettelse af de relevante faellesskabsbestemmelser og mangler ved begrundelsen (3). Anbringendet om mangler ved begrundelsen synes imidlertid i realiteten at vaere sammenfaldende med anbringendet om en tilsidesaettelse af retsreglerne. Italien har nemlig kritiseret Kommissionen for ikke at have taget tilstraekkeligt hensyn til den supplerende kontrol, de italienske myndigheder foretog, og de oplysninger, som Kommissionen herved fik kendskab til. Sagsoegeren har derimod paa ingen maade gjort gaeldende, at der har vaeret tale om manglende samarbejde under proceduren for vedtagelsen af den anfaegtede beslutning - ikke engang paa enkelte punkter - eller at republikken ikke kender begrundelsen for beslutningen. Det er som bekendt kun saadanne klagepunkter, der kan danne grundlag for et anbringende om mangler ved begrundelsen, eftersom det fremgaar af Domstolens praksis vedroerende regnskabsafslutning, at medlemsstaternes regeringer traditionelt er staerkt inddraget i udarbejdelsen af beslutningen om regnskabsafslutningen (4).

6. Inden der tages stilling til de naermere punkter, hvor Kommissionen ifoelge den italienske regering med urette fandt kontrollen utilstraekkelig, skal der henvises til grundene til, at beslutning 89/627 ikke kunne omfatte stoetten til forarbejdning af maelk. Som anfoert af Kommissionen i svarskriftet, uden at det er blevet bestridt af den italienske regering, viste det sig nemlig under en inspektion, som EUGFL' s kontrolloerer foretog fra den 2. til den 6. maj 1988 hos virksomhederne Wessanen, Frabes og Plodari i Brescia-provinsen, at den af Ispettorato Provinciale per l' Agricoltura foretagne kontrol ikke omfattede virksomhedernes forretningsdokumenter, at det ikke fremgik af de ensartede rapporter vedroerende kontrollen, at undersoegelserne var knyttet til finansbogfoeringen, og at den kvartaarlige kontrol i visse tilfaelde blot bestod i en foelgeslutning ud fra det arbejde, der var udfoert i det foregaaende kvartal (5).

7. Kommissionen besluttede derfor at anmode de italienske myndigheder om at foretage en supplerende kontrol hos de tre naevnte virksomheder, og den udskilte paa den baggrund de udgifter, der var meddelt for stoetten til forarbejdning af maelk, fra beslutning 89/627.

8. Den paagaeldende kontrol blev foretaget i oktober 1989. Tre EF-tjenestemaend overvaerede en del af kontrollen, og EUGFL gav den 19. oktober 1989 de italienske myndigheder nogle supplerende instrukser om, hvorledes kontrollen naermere skulle gennemfoeres. I henhold til disse instrukser skulle der foretages en sammenligning mellem den saerlige bogfoering (6), lagerregnskabet og virksomhedens finansbogfoering, mellem tallene i den af den eksterne kontrolloer godkendte aarsberetning og den saerlige bogfoering, og mellem raavarelagrene, produktionen og lagrene af faerdige produkter. Der skulle ligeledes gives en detaljeret redegoerelse for alle foretagne kontrolforanstaltninger, kontrollens omfang og resultat, "en statistik over de sikkerhedsstillelser, der var frigivet, og den stoette, der var udbetalt, for regnskabsaaret 1987 for hver enkelt kontrolleret virksomhed", og der skulle gives oplysninger om kontrolmandskabernes sammensaetning og kontrollens varighed. Det blev i oevrigt konstateret i de naevnte instrukser, at virksomheden Wessanen ikke var i besiddelse af visse af de fornoedne dokumenter, nemlig resultaterne af de af firmaet kraevede laboratorieundersoegelser, produktionssedlerne og vareoptaellingen for regnskabsaaret 1987 (7).

9. I slutningen af november 1989 tilstillede de italienske myndigheder Kommissionen en sammenfattende rapport ledsaget af analytiske rapporter om hver af de tre virksomheder samt diverse bilag. Naervaerende sag drejer sig om, hvorvidt den supplerende kontrol var grundig, og om de fremlagte dokumenter er egnede til at godtgoere dette.

10. Den Italienske Republik har kritiseret de konstateringer fra EUGFL' s tjenestemaends side, som er indeholdt i den supplerende, sammenfattende rapport af 12. marts 1990 (8). I afsnit 3 i rapporten er det anfoert, at der i de af de italienske myndigheder fremsendte rapporter ikke naevnes noget om en sammenligning mellem virksomhedernes saerlige bogfoering og deres finansbogfoering for saa vidt angaar samtlige transaktioner. Der henvises i oevrigt til fem saerlige tilfaelde af forsoemmelser i forbindelse med den foretagne kontrol. Jeg vil foerst undersoege klagepunktet om, at der ikke er foretaget en generel sammenligning, og derefter de fem punkter vedroerende de paastaaede forsoemmelser.

11. Hvad angaar mangelen paa en generel sammenligning har sagsoegeren bemaerket, at kontrolloermandskabet sammenlignede hele bogfoeringen og navnlig resultaterne i henhold til det italienske interventionsorgan AIMA' s registre med de regnskaber, virksomhederne skal foere i henhold til italiensk ret. Der er imidlertid kun tilvejebragt dokumentation for de vaesentligste transaktioner (9).

12. Kommissionen har hertil svaret, at den hverken har fundet nogen anmaerkninger i virksomhedernes bogfoering eller nogen beregningsnotater, der beviser, at sammenligningen blev foretaget (10).

13. Det er korrekt, at der i de dokumenter, de italienske myndigheder fremsendte til Kommissionen, hverken er angivet noget om antallet af udvalgte transaktioner eller om resultaterne af kontrollen heraf. Tjenestemanden fra EUGFL har i oevrigt under den mundtlige forhandling oplyst, at Kommissionen alene modtog fotokopier af visse transaktioner.

14. Det skal ligeledes bemaerkes, at den italienske regering ikke er fremkommet med supplerende dokumentation i forhold til det materiale, den havde fremsendt til Kommissionen forud for vedtagelsen af den anfaegtede beslutning. Domstolen har tidligere udtalt, at saafremt

"sagsoegeren ... alene, uden at imoedegaa (Kommissionens) konstateringer ved fremlaeggelse af bevismidler, [har] haevdet, at der faktisk blev foretaget en administrativ kontrol og kontrol paa stedet ..." (11),

er der ikke herved

"foert bevis for, at Kommissionens konstateringer var urigtige" (12).

Domstolen frifandt paa den baggrund Kommissionen for paastanden om annullation af beslutningen om udelukkelse fra faellesskabsfinansiering (13).

15. Resultatet ville utvivlsomt vaere anderledes i en traktatbrudssag, men i denne sag er det sagsoegeren, der har bevisbyrden. Det maa derfor efter min opfattelse laegges til grund, at der ikke er foretaget en grundig kontrol, jf. artikel 10, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1725/79.

16. Under den mundtlige forhandling blev det mellem parterne diskuteret, om det i de pr. telex fremsendte instrukser af 19. oktober 1989 klart blev kraevet, at alle dokumenter vedroerende kontrollen blev fremsendt. Det hed i det omhandlede telex: "De forskellige dokumenter, kontrolnotater og rapporter, som danner grundlag for den endelige rapport, bedes venligst opbevaret. Rapporten og de forskellige kontroldokumenter skal fremsendes senest den 30. november 1989."

17. Ogsaa selv om formuleringen af denne instruks maaske kan betegnes som tvetydig for saa vidt angaar kravet om fremsendelse af alle kontroldokumenterne, skal det blot konstateres, at Italien under naervaerende sag ikke har tilbudt at fremsende supplerende dokumenter til hverken Kommissionen eller Domstolen. Paa baggrund af den retspraksis, jeg netop har citeret, holder jeg mig derfor til det ovenfor fastslaaede resultat.

18. Som naevnt anfoeres der i Kommissionens supplerende, sammenfattende rapport desuden fem omstaendigheder, der er udtryk for forsoemmelser i den af de italienske myndigheder gennemfoerte kontrol. Som det fremgaar af Kommissionens svarskrift (14), synes Kommissionen imidlertid at have frafaldet punkt d) og e) i forbindelse med proceduren for vedtagelsen af den anfaegtede beslutning. Disse punkter vedroerer dels virksomheden Plodari' s salg til Caseificio Stabiumi Giacomo SpA og Latteria Soresinese Coop., dels samme virksomheds koeb af valle. De er saaledes ikke en noedvendig del af grundlaget for beslutningen og maa anses for irrelevante for naervaerende diskussion.

19. Punkt a) omhandler den manglende undersoegelse af resultaterne af de analyser, som blev foretaget af de tre virksomheders laboratorier, og af produktionssedlerne, samt - alene for saa vidt angaar Plodari - det manglende regnskab over raavarer og faerdige produkter.

20. Sagsoegeren har over for det foerste kritikpunkt gjort gaeldende, at analyser, der foretages af private laboratorier paa virksomhedernes eget initiativ, ikke er obligatoriske og ikke har nogen officiel karakter. I det foreliggende tilfaelde blev der ganske rigtigt foretaget analyser paa de tre omhandlede virksomheders initiativ, men ifoelge sagsoegeren blev resultaterne heraf undersoegt af de italienske kontrolmyndigheder.

21. Kommissionen har heroverfor anfoert, at de uofficielle analyser, der blev foretaget paa virksomhedernes initiativ, skulle sammenlignes med de offentlige laboratoriers analyser.

22. Mens den rapport, som de italienske myndigheder tilstillede Kommissionen efter den supplerende kontrol, i bilagene indeholder resultaterne af de offentlige laboratoriers analyser, er det alene resultaterne af de analyser, der blev foretaget af selskabet Wessanen' s laboratorium, som blev meddelt Kommissionen, uden at det dog er godtgjort, at de italienske myndigheder har foretaget nogen sammenligning mellem resultaterne af de to former for analyser. De analytiske rapporter for virksomheden Plodari og selskabet Frabes naevner intet om, at der er foretaget analyser af private laboratorier, mens det synes at fremgaa af de italienske myndigheders sammenfattende rapport, at disse to virksomheder havde ladet saadanne analyser foretage (15). Sagsoegeren har altsaa ikke foert bevis for, at der faktisk er foretaget en sammenligning mellem resultaterne af de forskellige analyser.

23. Det andet kritikpunkt vedroerer den manglende undersoegelse af produktionssedlerne. Italien har herved bemaerket, at det hverken i henhold til faellesskabsbestemmelserne eller de nationale bestemmelser kraeves, at produktionssedlerne skal opbevares. Det er ubestridt, at de tre virksomheders produktionssedler for regnskabsaaret 1987 ikke laengere eksisterer.

24. Kommissionen finder, at produktionssedlerne er forretningsdokumenter i henhold til artikel 10, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1725/79.

25. Det er efter min opfattelse korrekt, at begrebet "forretningsdokumenter" i den naevnte bestemmelse skal undergives en vid fortolkning, for saa vidt som det er afgoerende for omfanget af dokumenter, der kan kontrolleres, og dermed effektiviteten af den kontrol, der foretages for at afgoere, om de transaktioner, der danner grundlag for en stoette, er gennemfoert i overensstemmelse med faellesskabsbestemmelserne. Produktionssedlerne skal altsaa efter min opfattelse betragtes som forretningsdokumenter i henhold til artikel 10, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1725/79. I modsat fald ville bestemmelsens virkning blive forringet betydeligt.

26. Begrebet "forretningsdokumenter", som ligeledes figurerer i artikel 1 i Raadets direktiv 77/435/EOEF af 27. juni 1977 om medlemsstaternes kontrol med de foranstaltninger, der indgaar i ordningen for finansiering gennem Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen (16), omfatter ifoelge denne artikels stk. 2 "alle boeger, registre, fakturaer og grundbilag, regnskaber, samt korrespondancen vedroerende virksomhedens erhvervsmaessige aktivitet, i den udstraekning disse dokumenter kan tjene til (kontrollen) ...".

27. Det i de to faellesskabsbestemmelser forekommende begreb skal naturligvis defineres paa samme maade, idet de begge vedroerer kontrollen med hensyn til EUGFL' s udgifter.

28. Italien har ikke bestridt, at produktionssedlerne er nyttige i forbindelse med kontrollen. Sedlerne for 1989 blev i oevrigt kontrolleret af de italienske myndigheder. I artikel 4 i det naevnte direktiv kraeves det, at medlemsstaterne "bestemmer, at virksomhederne skal opbevare (handelsdokumenterne) i mindst tre kalenderaar, regnet fra slutningen af det kalenderaar, hvori de er udfaerdiget". Produktionssedlerne for 1987 skulle foelgelig i henhold til faellesskabsretten have vaeret opbevaret indtil den 31. december 1990, hvilket ikke skete.

29. Det praeciseres i oevrigt i den italienske sammenfattende rapport, at produktionssedlerne er fortrolige, da de indeholder fremgangsmaaderne for brugen af raavarer (17). Bortset fra at brugen af sedlerne letter kontrollen, som i henhold til artikel 10, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1725/79 isaer skal vedroere sammensaetningen af de anvendte blandinger og sammensaetningen af de fremstillede foderblandinger, beroeres deres fortrolige karakter ikke, idet det i artikel 8, stk. 1, i direktivet bestemmes, at "de oplysninger, som indhentes i forbindelse med den kontrol, der er fastsat ..., er omfattet af tjenstlig tavshedspligt".

30. Det er saaledes godtgjort, at der er udvist forsoemmelser i forbindelse med de italienske myndigheders kontrol paa dette punkt.

31. Det tredje kritikpunkt vedroerer virksomheden Plodari' s manglende regnskab over raavarer og faerdige produkter. Den italienske regering har gjort gaeldende, at Plodari paa grund af sin beskedne produktion i henhold til italiensk ret ikke var forpligtet til at foere disse to former for regnskab.

32. Tilbage staar imidlertid, at der efter artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1725/79 kun ydes stoette, saafremt virksomheden er godkendt eller foretager den i artiklens stk. 5 naevnte bogfoering. Det bestemmes i stk. 5, at virksomheden "foretager permanent den bogfoering, der fastsaettes af det kompetente organ i hver medlemsstat, saaledes at der registreres:

a) de anvendte raavarers oprindelse

...

c) maengden og sammensaetningen af de fremstillede produkter ...".

33. Plodari havde saaledes i henhold til faellesskabsretten pligt til at foere regnskab over raavarer og faerdige produkter.

34. Punkt b) i Kommissionens supplerende, sammenfattende rapport vedroerer mangelen paa bevis for, at der blev foretaget en registrering af raavarer og faerdige produkter. Italien har gjort gaeldende, at der blev foretaget en sammenligning mellem de oplysninger om regnskaberne, som fremgik af AIMA' s registre, og virksomhedernes "traditionelle" bogfoering. Republikken har dog erkendt, at den fysiske kontrol af raavareregnskabet og de oplysninger om lagerbeholdningerne, der fremgik af AIMA' s registre, ikke kunne gennemfoeres for regnskabsaaret 1987, men udelukkende for den periode, kontrollen omfattede (18).

35. Kommissionen har heroverfor anfoert, at disse argumenter er generelle paastande, som ikke stoettes af noget dokument, der er fremsendt til Kommissionen og viser, at den paagaeldende kontrol faktisk blev foretaget.

36. Det er korrekt, at de tre analytiske rapporter, som blev fremsendt til Kommissionen i november 1989, ikke indeholder naermere holdepunkter for, at der faktisk blev foretaget en registrering af raavarer og faerdige produkter (19). Desuden har Domstolen allerede fastslaaet, at det ikke er muligt efterfoelgende at afhjaelpe mangelen paa en i faellesskabsbestemmelserne foreskrevet kontrol ved hjaelp af en anden form for kontrol (20). Forsoemmelserne synes derfor godtgjort.

37. Punkt c) i Kommissionens supplerende, sammenfattende rapport omhandler to salg foretaget af virksomheden Wessanen, for hvilke sikkerhedsstillelsen blev inddraget. Kommissionen har under den mundtlige forhandling erkendt, at denne kritik paa baggrund af oplysningerne i den italienske regerings replik ikke laengere er berettiget. Den finder imidlertid, at den af Italien fremlagte dokumentation er fremkommet for sent.

38. Efter min opfattelse skal medlemsstaterne paa grundlag af EOEF-Traktatens artikel 5 (21) og visse af de faellesskabsbestemmelser, jeg netop har henvist til, i passende god tid tilsende Kommissionen de oplysninger, der er noedvendige, for at denne kan traeffe beslutning om afslutning af regnskaberne. I oevrigt er det i henhold til Domstolens praksis ikke muligt at foretage efterfoelgende berigtigelse af mangler vedroerende formkravene til beviser (22). Selv om der blev taget hensyn til det paagaeldende bevis, der blev fremlagt under den skriftlige forhandling for Domstolen, kan det for sent fremlagte bevis ikke foere til annullation af den anfaegtede beslutning. Det er nemlig som naevnt godtgjort, at kontrollen ikke var tilstraekkelig grundig, og dette er tilstraekkeligt til at goere Kommissionens afvisning af at lade EUGFL afholde visse beloeb berettiget.

39. Sagsoegeren har altsaa ikke foert bevis for, at det er uberettiget, at republikken er blevet kritiseret for de forsoemmelser, der danner grundlag for Kommissionens beslutning.

40. Tilbage staar imidlertid at undersoege den italienske regerings argument om, at Kommissionen ikke skoensmaessigt kunne fastsaette de beloeb, som ikke skulle afholdes af EUGFL, til 10% af den ydede stoette.

41. Dette problem er allerede loest i Domstolens praksis. I dommen i sagen Nederlandene mod Kommissionen (23) udtalte Domstolen:

"I de tilfaelde, hvor faellesskabsreglerne kun tillader udbetaling af stoette paa betingelse af, at visse bevis- eller kontrolforskrifter er overholdt, er en stoette, der er udbetalt, uden at denne betingelse er opfyldt, ikke i overensstemmelse med faellesskabsretten, og den hermed forbundne udgift kan derfor ikke paalaegges EUGFL, heller ikke selv om det maatte blive fastslaaet, at der ikke er forekommet uregelmaessigheder" (24).

42. Som Domstolen har fastslaaet i en senere dom, kan Kommissionen efter at have paavist forsoemmelser i forbindelse med kontrollen eller indsamlingen af beviser forsoege

"at beregne den oekonomiske virkning af overtraedelsen ved at bedoemme markedssituationen, som den ville have vaeret, saafremt medlemsstaten ikke havde handlet retsstridigt" (25).

Domstolen tilfoejede:

"I saa fald maa bevisbyrden for, at beregningen er forkert, paahvile den medlemsstat, der kraever Kommissionens afslag omstoedt" (26).

43. Det maa konstateres, at Italien i naervaerende sag ikke har foert et saadant bevis.

44. Ingen af de fremfoerte anbringender vedroerende stoetten til forarbejdning af skummetmaelkspulver synes saaledes at kunne skabe tvivl om lovligheden af den anfaegtede beslutning.

II - Stoetten til forbrug af olivenolie

45. Det blev i den anfaegtede beslutning afvist at lade EUGFL afholde et beloeb paa 4 352 012 388 LIT vedroerende stoette til forbrug af olivenolie.

46. Det skal straks bemaerkes - idet jeg ikke senere vender tilbage til dette punkt - at soegsmaalet ogsaa omfatter nogle forbehold, som Kommissionen havde udtrykt, ikke i den anfaegtede beslutning, men i en skrivelse af 10. maj 1990 (27), med hensyn til et beloeb paa 28 688 711 294 LIT. Kommissionen har paastaaet sagen afvist for saa vidt angaar dette punkt (28). Den italienske regering har i sin replik frafaldet sin paastand i saa henseende. Sagen vedroerer saaledes alene afvisningen af at lade EUGFL afholde det foernaevnte beloeb paa 4 352 012 388 LIT.

47. Det er formelt baade gjort gaeldende, at der foreligger en tilsidesaettelse af de relevante faellesskabsbestemmelser og mangler ved begrundelsen. Mine bemaerkninger i det foregaaende med hensyn til stoetten til forarbejdning af skummetmaelkspulver gaelder ogsaa paa dette punkt.

48. Diskussionen mellem parterne er i det vaesentlige af retlig karakter. Det er ubestridt, at det anfoerte beloeb er stoette, som de italienske myndigheder fandt uberettiget paa grund af uregelmaessigheder. Der verserer retssager herom ved de italienske domstole. Den italienske regering finder, at Kommissionen burde have afventet det endelige udfald af disse sager, inden den traf beslutning om at afvise at lade EUGFL afholde beloebene. Kommissionen deler ikke denne opfattelse.

49. Sikkerhedsstillelserne er i oevrigt tilsyneladende blevet frigivet.

50. Der skal herved henvises til artikel 29 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter (29), som bestemmer foelgende: "Naar den ansvarlige myndighed har kendskab til, hvad der foerer til hel eller delvis fortabelse af sikkerheden, anmoder den ansvarlige myndighed straks den, der er ansvarlig for forpligtelsens opfyldelse, om at indbetale det fortabte beloeb, idet der indroemmes en betalingsfrist paa tredive dage fra datoen for paakravet." I fortsaettelse heraf er anfoert foelgende: "Finder betaling ikke sted inden for denne frist, ... b) forelaegger den ansvarlige myndighed straks ...(kautionisten) krav om betaling ..."

51. Denne bestemmelse er aldeles utvetydig. Det maa ikke glemmes, at der er tale om en ordning med forskudsbetaling. Naar de administrative myndigheder har konstateret uregelmaessigheder, er det derfor vanskeligt at se, hvorfor de beroerte personer med den begrundelse, at der er anlagt retssag, skulle have ret til at bevare forskuddene paa den omhandlede stoette og dermed kunne modsaette sig, at sikkerhedsstillelserne erklaeres fortabt af de kompetente nationale myndigheder. Hverken Faellesskabets budget eller medlemsstaternes budgetter skal baere denne oekonomiske byrde, naar det endnu ikke staar fast, at de paagaeldende erhvervsdrivende opfylder betingelserne for at modtage en stoette, idet dette tvaertimod er saerdeles omstridt.

52. Den italienske regerings holdning skyldes maaske den omstaendighed, at sikkerhedsstillelserne - i strid med bestemmelserne i den naevnte forordning - blev frigivet. Sagsoegeren har forklaret, at sikkerhedsstillernes gyldighedsperiode var udloebet, da kontrollen afsloerede de paagaeldende uregelmaessigheder.

53. Det bestemmes imidlertid i artikel 11 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2677/85 af 24. september 1985 om gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen vedroerende stoette til forbruget af olivenolie (30), at sikkerheden foerst frigives, naar medlemsstatens kompetente myndighed har anerkendt retten til stoetten.

54. Der synes saaledes heller ikke at kunne gives sagsoegeren medhold paa dette punkt.

55. Jeg foreslaar derfor, at sagsoegte frifindes, og at sagsoegeren tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.

(*) Originalsprog: fransk.

(1) Den italienske udgave af beslutningen er fremlagt som bilag 2 til staevningen.

(2) EFT L 359, s. 23.

(3) Jf. s. 4 og 16 i staevningen.

(4) Jf. f.eks. dom af 14.1.1981, sag 819/79, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 21, praemis 20 og 21, og af 24.3.1988, sag 347/85, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. s. 1749, praemis 60.

(5) Jf. den sammenfattende rapport af 30.6.1989, dok. VI/200/89-FR, og skrivelsen af 2.8.1989 fra Kommissionen, Generaldirektoratet for Landbrug, EUGFL, nr. 061178, til AIMA, jf. bilag I og II til svarskriftet.

(6) Hvorved der sker registrering af de anvendte raavarers oprindelse, de anvendte maengder, maengden og sammensaetningen af de fremstillede produkter og indholdet af de enkelte bestanddele i procent og den dato, hvor de fremstillede produkter forlader virksomheden, samt koebers navn og adresse, jf. artikel 8, stk. 5, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1725/79 af 26.7.1979 om naermere regler for stoette til skummetmaelk, der forarbejdes til foderblandinger, og til skummetmaelkspulver til kalvefoder (EFT L 199, s. 1).

(7) Jf. bilag V til svarskriftet.

(8) Dok. VI/200/89-FR, jf. bilag 3 til staevningen.

(9) S. 8 i staevningen i den franske udgave.

(10) S. 15 og 16 i svarskriftet i den franske udgave.

(11) Dom af 12.6.1990, sag C-8/88, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 2321, praemis 27.

(12) Praemis 28.

(13) Praemis 29.

(14) S. 14 i den franske udgave.

(15) S. 5 i den franske udgave, bilag VI til svarskriftet.

(16) EFT L 172, s. 17 (o.a.: I den danske udgave af dette direktiv anvendes betegnelsen "handelsdokumenter").

(17) S. 6 i den franske udgave, bilag VI til svarskriftet.

(18) S. 18 i staevningen i den franske udgave.

(19) Bilag VI til svarskriftet.

(20) Dom af 25.2.1988, sag 327/85, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. s. 1065, praemis 18 og 19.

(21) Som Domstolen i oevrigt har anvendt i relation til de finansielle forbindelser mellem medlemsstaterne og Faellesskabet for saa vidt angaar den faelles landbrugspolitik, jf. dom af 11.10.1990, sag C-34/89, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 3603, praemis 12.

(22) Dom af 7.2.1979, forenede sager 15/76 og 16/76, Frankrig mod Kommissionen, Sml. s. 321, praemis 11.

(23) Sag 327/85, jf. ovenfor.

(24) Praemis 25.

(25) Dommen i sag 347/85, jf. ovenfor, praemis 15.

(26) Ibid.

(27) Bilag 21 til staevningen.

(28) S. 27 i svarskriftet i den franske udgave.

(29) EFT L 205, s. 5.

(30) EFT L 254, s. 5.