ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-365/02

Sag anlagt af Marie Lindfors

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein hallinto-oikeus)

»Direktiv 83/183/EØF – flytning af bopæl fra en medlemsstat til en anden – afgift, der opkræves ved indregistrering eller ibrugtagning af et køretøj«

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele – direktiv 83/183 – en ejer af et køretøjs flytning af bopæl fra en medlemsstat til en anden – afgift, der opkræves af bestemmelsesmedlemsstaten i forbindelse med indregistreringen eller ibrugtagningen af køretøjet – lovlig – grænser

(Art. 18 EF; Rådets direktiv 83/183, art. 1)

Artikel 1 i direktiv 83/183 om afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele fra en medlemsstat skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en afgift opkræves i forbindelse med, at ejeren af et køretøj flytter sin bopæl fra en medlemsstat til en anden, før indregistrering eller ibrugtagning af køretøjet i den medlemsstat, flytningen er sket til. En sådan afgift kan nemlig ikke anses for at være beskatning knyttet til indførslen, der er omfattet af anvendelsesområdet for afgiftsfritagelsen i henhold til nævnte bestemmelse.

I lyset af de krav, der følger af artikel 18 EF, tilkommer det imidlertid de nationale retter at undersøge, om anvendelsen af national ret for så vidt angår denne afgift kan sikre, at nævnte ejer ikke stilles ringere i forhold til de borgere, der allerede har fast bopæl i den pågældende medlemsstat, og i givet fald, om en sådan forskelsbehandling er begrundet i objektive hensyn, der er uafhængige af de berørte personers bopæl og står i rimeligt forhold til det formål, der lovligt tilstræbes med den nationale lovgivning.

(jf. præmis 26 og 36 samt domskonkl.)
Sag C-285/02





Edeltraud Elsner-Lakeberg

mod

Land Nordrhein-Westfalen





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Minden)

«Artikel 141 EF – direktiv 75/117/EØF – national foranstaltning, hvorefter fuldtidsansatte og deltidsansatte lærere er forpligtet til at arbejde det samme antal overarbejdstimer, før de har ret til overarbejdsbetaling – indirekte forskelsbehandling af kvindelige arbejdstagere, der er ansat på deltid»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat F.G. Jacobs fremsat den 16. oktober 2003

Domstolens dom (Første Afdeling) af 27. maj 2004

Sammendrag af dom

Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – lige løn – nationale bestemmelser, hvorefter fuldtidsansattes og deltidsansattes overarbejde kun aflønnes, når dette overstiger et antal timer, der er identisk for de to kategorier – ulovlig – betingelser – indirekte forskelsbehandling af deltidsansatte kvindelige arbejdstagere

(Art. 141 EF; Rådets direktiv 75/117, art. 1)
Sag C-424/02

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

»Traktatbrud – direktiv 75/439/EØF – bortskaffelse af olieaffald – prioritering af behandling af olieaffald ved regenerering«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – bortskaffelse af olieaffald – direktiv 75/439 – forpligtelse for medlemsstaterne til at prioritere behandlingen af olieaffald ved regenerering – grænser – tekniske, økonomiske eller organisatoriske hensyn – begreb

(Rådets direktiv 75/439, art. 3, stk. 1)

Det fremgår af artikel 3, stk. 1, i direktiv 75/439 om bortskaffelse af olieaffald, som ændret ved direktiv 87/101, at henvisningen til »tekniske, økonomiske og organisatoriske hensyn« i nævnte artikel er en del af en bestemmelse, som angiver en samlet forpligtelse, der pålægges medlemsstaterne, og at fællesskabslovgiver ikke herved har villet fastsætte undtagelser, der kun omfatter en generel gennemførelsesbestemmelse, men definere anvendelsesområdet og indholdet af en positiv forpligtelse til at prioritere regenerering af olieaffald.

Det følger heraf, at definitionen af disse hensyn ikke kan henhøre under medlemsstaternes enekompetence. Ud over, at det ville være i strid med princippet om, at fællesskabsretten skal fortolkes og anvendes ensartet, såfremt fortolkningen alene tilkom medlemsstaterne, ville dette også medføre, at kravet om, at regenereringen skal være forenelig med tekniske, økonomiske og organisatoriske hensyn, ville blive en betingelse, hvis overholdelse helt og holdent ville afhænge af den pågældende medlemsstats gode vilje.

Artikel 3, stk. 1, i direktiv 75/439 vedrørende »tekniske, økonomiske og organisatoriske hensyn« må opfattes som et udtryk for proportionalitetsprincippet, hvilket indebærer, at medlemsstaterne er forpligtet til at træffe passende foranstaltninger, som står i rimeligt forhold til det tilstræbte formål, nemlig at behandlingen af olieaffald ved regenerering prioriteres i den forstand, at grænsen for den positive forpligtelse er de nævnte hensyn. Såfremt det imidlertid antages, at bestående tekniske, økonomiske og organisatoriske forhold i en medlemsstat nødvendigvis er hensyn, som er til hinder for, at der træffes de foranstaltninger, der er fastsat i den nævnte bestemmelse, ville det være ensbetydende med, at denne mistede sin gennemslagskraft, eftersom den forpligtelse, der er pålagt medlemsstaterne, ville være begrænset til, at status quo skulle opretholdes, og bestemmelsen ville således ikke pålægge dem en reel forpligtelse til at vedtage de nødvendige foranstaltninger for at prioritere behandlingen af olieaffald ved regenerering.

(jf. præmis 20-23)
Sag C-463/02

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Kongeriget Sverige

»Traktatbrud – direktiv 77/388/EØF – moms – artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a) – afgiftsgrundlag – tilskud, der er direkte forbundet med prisen – forordning (EF) nr. 603/95 – støtte, som tildeles i sektoren for tørret foder«

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftsgrundlag – levering af goder og tjenesteydelser – tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris – begreb – støtte, som tildeles i sektoren for tørret foder – ikke omfattet – national ordning, hvorefter der ikke opkræves merværdiafgift af disse støttebeløb – lovlig

[Rådets direktiv 77/388, art. 11, punkt A, stk. 1, litra a)]

Formålet med artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter er at momspålægge hele værdien af godet eller tjenesteydelsen, eftersom det fastsættes, at afgiftsgrundlaget omfatter tilskud, som udbetales til den afgiftspligtige, når tilskuddet er direkte forbundet med prisen på den omhandlede transaktion. En medlemsstat, der ikke opkræver merværdiafgift af de støttebeløb, som udbetales i medfør af forordning nr. 603/95 om den fælles markedsordning for tørret foder, tilsidesætter ikke sine forpligtelser i henhold til denne bestemmelse.

Begrebet »tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris«, omfatter således kun tilskud, som udgør hele vederlaget eller en del af vederlaget for en levering af goder eller tjenesteydelser, og som tredjemand betaler sælgeren eller tjenesteyderen.

Betingelserne for at pålægge disse støttebeløb moms er ikke opfyldt, hvis en forarbejdningsvirksomhed, efter tørring, sælger foder, købt hos en producent af frisk foder, eftersom tilskuddet i dette tilfælde ikke særligt er blevet udbetalt til forarbejdningsvirksomheden, mod at denne har leveret tørret foder til en køber til en lavere pris end prisen på verdensmarkedet. Betingelserne er heller ikke opfyldt, hvis der er indgået en lønkontrakt mellem en forarbejdningsvirksomhed og en producent af frisk foder, eftersom tilskuddet i dette tilfælde ikke bliver udbetalt til forarbejdningsvirksomheden, idet virksomheden alene påtager sig en rolle som mellemmand mellem den organisation, som tildeler støtten, og foderproducenten.

(jf. præmis 27, 28, 32, 33, 37, 39, 43 og 46)
Sag C-442/02

CaixaBank Frankrig

mod

Ministère de l’Économie, des Finances og de l’Industrie

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig))

»Etableringsfrihed – kreditinstitutter – national lovgivning, som forbyder forrentning af indlån på anfordringskonti«

Sammendrag af dom

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – kreditinstitutter – national lovgivning, som forbyder forrentning af indlån på anfordringskonti – ulovlig – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 43 EF)

Artikel 43 EF er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, der forbyder et kreditinstitut, som er datterselskab af et selskab i en anden medlemsstat, at forrente indlån på anfordringskonti i euro, der åbnes af bosiddende i den første medlemsstat.

Et sådant forbud, som udgør en alvorlig hindring for, at selskaber fra andre medlemsstater kan udøve deres virksomhed gennem et datterselskab, idet det påvirker deres markedsadgang, er nemlig en restriktion i artikel 43 EF’s forstand. Denne restriktion kan ikke begrundes i tvingende hensyn til forbrugerbeskyttelsen eller i hensynet til at fremme mellemlang og langsigtet opsparing, eftersom den går ud over, hvad der nødvendigt for at opnå disse mål.

(jf. præmis 12, 17, 21, 23 og 24 samt domskonkl.)
Sag C-247/02

Sintesi SpA

mod

Autorità per la Vigilanza sui Lavori Pubblici

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)

»Direktiv 93/37/EØF – offentlige bygge- og anlægskontrakter – tildeling af kontrakter – ordregivende myndigheds ret til at vælge mellem kriteriet laveste pris og kriteriet det økonomisk mest fordelagtige bud«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter – direktiv 93/37 – tildeling af kontrakter – national lovgivning, der kræver, at de ordregivende myndigheder kun anvender kriteriet om den laveste pris – ulovlig

(Rådets direktiv 93/37, art. 30, stk. 1)

Artikel 30, stk. 1, i direktiv 93/37 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der med henblik på tildeling af offentlige bygge- og anlægskontrakter ved afslutningen af et offentligt eller begrænset udbud indeholder et abstrakt og generelt krav om, at den ordregivende myndighed kun anvender kriteriet om den laveste pris.

En sådan lovgivning fratager således de ordregivende myndigheder muligheden for at tage hensyn til de omhandlede kontrakters karakter og særpræg hver for sig, idet der for hver enkelt kontrakt vælges det kriterium, der er bedst egnet til at sikre den frie konkurrence og således sikre, at det bedste bud vælges

(jf. præmis 40 og 42 samt domskonkl.)
Sag C-275/02

Engin Ayaz

mod

Land Baden-Württemberg

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Stuttgart)

»Associeringen EØF-Tyrkiet – arbejdskraftens frie bevægelighed – artikel 7, stk. 1, i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 – personligt anvendelsesområde – begrebet familiemedlem til en tyrkisk arbejdstager, der har tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat – stedsøn til en sådan arbejdstager«

Sammendrag af dom

Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – associeringsråd oprettet i henhold til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – afgørelse vedrørende arbejdskraftens frie bevægelighed – familiesammenføring – familiemedlemmer til en tyrkisk arbejdstager, der har tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat – begreb – stedsøn, der ikke er fyldt 21 år eller som forsørges – omfattet

(Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80, art. 7, stk. 1)

Artikel 7, stk. 1, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 skal fortolkes således, at en stedsøn – der ikke er fyldt 21 år, eller som forsørges af arbejdstageren – til en tyrkisk arbejdstager med tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en medlemsstat skal anses for familiemedlem til nævnte arbejdstager i denne bestemmelses forstand og nyder de rettigheder, som afgørelsen tillægger ham, så snart han har fået tilladelse til at flytte sammen med den pågældende arbejdstager i værtsmedlemsstaten.

(jf. præmis 48 og domskonkl.)
Sag C-414/02

Spedition Ulustrans, Uluslararasi Nakliyat ve. Tic. A.S. Istanbul

mod

Finanzlandesdirektion für Oberösterreich

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig))

»EF-toldkodeks – artikel 202 – toldskyldens opståen – indførsel i Fællesskabets toldområde på ikke forskriftsmæssig måde – begrebet debitor for en sådan skyld – udvidelse således at også arbejdsgiveren hæfter for en arbejdstagers skyld, der har begået uregelmæssigheder i forbindelse med opfyldelse af toldretlige forpligtelser«

Sammendrag af dom

Toldunion – en toldskylds opståen i forbindelse med en ikke forskriftsmæssig indførsel af varer – begrebet debitor – arbejdsgiver for den person, der har foretaget indførslen – omfattet af nationale retsforskrifter – betingelser for lovligheden

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 202, stk. 3)

Artikel 202, stk. 3, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for nationale retsforskrifter, der i tilfælde af ikke forskriftsmæssig indførsel af en importafgiftspligtig vare i Fællesskabets toldområde gør arbejdsgiveren til meddebitor for den arbejdstagers toldskyld, der har indført varen i forbindelse med udførelsen af hverv for sin arbejdsgiver, såfremt det efter disse retsforskrifter er et krav, at arbejdsgiveren har medvirket til indførslen af varerne og vidste eller med rimelighed burde have vidst, at indførslen foregik på ikke forskriftsmæssig måde.

(jf. præmis 45 og domskonkl.)
Sag C-276/02

Kongeriget Spanien

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Statsstøtte – begreb – et selskabs manglende indbetalinger af skat og socialsikringsbidrag – de nationale myndigheders adfærd efter en anmeldelse om betalingsstandsning«

Sammendrag af dom

1. Statsstøtte – begreb – indgreb, der letter en virksomheds byrder

(Art. 87, stk. 1, EF)

2. Statsstøtte – Kommissionens beslutning – vurdering af retmæssigheden i forhold til de oplysninger, der forelå på tidspunktet for beslutningens vedtagelse

(Art. 87 EF)

1. Artikel 87, stk. 1, EF definerer de former for statsstøtte, der er omfattet af traktaten, som statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

Statsstøttebegrebet i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, er mere generelt end tilskudsbegrebet, fordi det ikke blot omfatter positive ydelser såsom selve tilskuddene, men ligeledes de indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget.

(jf. præmis 24)

2. Retmæssigheden af en beslutning om statsstøtte skal vurderes i forhold til de oplysninger, som Kommissionen kunne råde over på det tidspunkt, da den vedtog den.

(jf. præmis 31)
Sag C-396/02

DFDS BV

mod

Inspecteur der Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gerechtshof te Amsterdam)

»Den fælles toldtarif – den kombinerede nomenklatur – toldtarifering – underposition 8704 10 – »Minitracs« til transport og dumpning af sand, jord og sten forsynet med en sofistikeret tippemekanisme«

Sammendrag af dom

Fælles toldtarif – toldpositioner – køretøj med tippelad forsynet med en sofistikeret tippemekanisme – tarifering i underposition 8704 10 i den kombinerede nomenklatur





Den omstændighed, at et køretøj med tippelad er forsynet med en kompliceret, mangesidig og præcis tippefunktion, er ikke til hinder for, at det tariferes som dumper i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i underposition 8704 10 i den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som affattet ved forordning nr. 3115/94 og nr. 3009/95.

Det fremgår således af beskrivelserne af disse køretøjer i de forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur og til det harmoniserede system, at et af de væsentlige karakteristika ved dumpers er, at de har tippelad eller bundudtømning, der gør det muligt at transportere jord fra udgravningsarbejder og forskellige materialer. Der er derimod ingen angivelser i bemærkningerne med hensyn til tippeladenes udformning eller funktion, der i sig selv kan udgøre et afgørende kriterium for tariferingen af et køretøj som dumper.

(jf. præmis 32 og 37 samt domskonkl.)
Sag C-404/02

Nichols plc

mod

Registrar of Trade Marks

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division)

»Varemærker – direktiv 89/104/EØF – artikel 3, stk. 1, litra b) – varemærke, der består af et almindeligt udbredt efternavn – fornødent særpræg – betydningen af artikel 6, stk. 1, litra a), for vurderingen«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – afslag på registrering eller ugyldighed – manglende særpræg – vurdering af, om et varemærke, der består af et almindeligt udbredt efternavn, har fornødent særpræg – vurdering efter de samme kriterier, som finder anvendelse ved bedømmelsen af andre kategorier af varemærker – begrænsede retsvirkninger af et sådant varemærke – uden betydning

[Rådets direktiv 89/104, art. 3, stk. 1, litra b), og art. 6, stk. 1, litra a)]

Inden for rammerne af artikel 3, stk. 1, litra b), i første direktiv 89/104 om varemærker skal der foretages en konkret vurdering af, om et varemærke, der består af et efternavn – også et almindeligt efternavn – har særpræg ud fra de kriterier, der finder anvendelse på alle tegn, som omhandles i nævnte direktivs artikel 2, dels i forhold til de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af registreringsansøgningen, dels i forhold til opfattelsen hos de berørte kundekredse. Den omstændighed, at retsvirkningerne af varemærkets registrering begrænses i medfør af samme direktivs artikel 6, stk. 1, litra a), har ikke betydning for denne vurdering.

(jf. præmis 34 og domskonkl.)
Sag C-386/02

Josef Baldinger

mod

Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeits- und Sozialgericht Wien)

»Fri bevægelighed for personer – erstatning til tidligere krigsfanger – betingelse om statsborgerskab i den pågældende medlemsstat på tidspunktet for ansøgning om erstatning«

Sammendrag af dom

Fri bevægelighed for personer – social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – fællesskabsbestemmelser – sagligt anvendelsesområde – erstatning til tidligere krigsfanger – ikke omfattet

(Art. 39, stk. 2, EF; art. 7, stk. 2, i Rådets forordning nr. 1612/68 og art. 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71)

Artikel 39, stk. 2, EF, artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, samt artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der nægter en ydelse til fordel for tidligere krigsfanger med den begrundelse, at en ansøger på ansøgningstidspunktet ikke har statsborgerskab i den pågældende medlemsstat, men i en anden medlemsstat.

Under hensyntagen til dens formål og betingelser for tildelingen er en sådan ydelse omfattet af artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1408/71, som nemlig præciserer, at forordningen ikke finder anvendelse »på ordninger til fordel for ofre for krig eller dens følger«, således at ydelsen er udelukket fra nævnte forordnings saglige anvendelsesområde.

En sådan ydelse er i øvrigt heller ikke en fordel, der ydes den indenlandske arbejdstager hovedsagelig på grund af dennes status som arbejdstager, eller fordi den pågældende har bopæl på det nationale område, og derfor har ydelsen ikke de karakteristiske egenskaber for »sociale fordele« som omhandlet i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68.

Den samme konklusion gælder i forhold til artikel 39, stk. 2, EF vedrørende betingelser for beskæftigelse, aflønning og øvrige arbejdsvilkår, som ikke omfatter erstatningsydelser knyttet til, at de pågældende i krigstid har stået i deres lands tjeneste, når formålet med ydelserne er at tilbyde dem en begunstigelse for de prøvelser, de har udstået for deres land.

(jf. præmis 16 og 18-21 samt domskonkl.)
Sag C-382/02

Cimber Air A/S

mod

Skatteministeriet

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vestre Landsret)

»Sjette momsdirektiv – artikel 15, nr. 6, 7 og 9 – afgiftsfritagelse for udførsel til steder uden for Fællesskabet – begrebet luftfartøjer, som anvendes af luftfartsselskaber, der hovedsageligt flyver i udenrigstrafik – fritagelse for levering af forsyninger, herunder proviant, til en indenrigsflyvning«

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – fritagelse for visse transaktioner vedrørende luftfartfartøjer, som anvendes af luftfartsselskaber, der mod betaling hovedsagelig flyver i udenrigstrafik – anvendelsesområde – transaktioner vedrørende fly, der foretager indenrigsflyvninger – omfattet – begrebet »selskab, der hovedsageligt flyver i udenrigstrafik« – de nationale domstoles bedømmelse

(Rådets direktiv 77/388, art. 15, nr. 6, 7 og 9)

Artikel 15, nr. 6, 7 og 9 i direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, der hjemler fritagelse for merværdiafgift for visse transaktioner vedrørende luftfartøjer, som anvendes af luftfartsselskaber, der mod betaling hovedsageligt flyver i udenrigstrafik, skal fortolkes således, at den levering af goder og de tjenesteydelser, der er omhandlet i disse bestemmelser, til fly, der foretager indenrigsflyvninger, men som anvendes af sådanne selskaber, er fritaget for merværdiafgift.

Ved bedømmelsen af, om et luftfartsselskab hovedsageligt flyver i udenrigstrafik i nævnte artikel 15, nr. 6’s forstand, skal et selskab under alle omstændigheder anses for at have denne karakter, såfremt dettes anden virksomhed end udenrigsvirksomhed kan konstateres at være af mærkbart mindre omfang end dets udenrigsvirksomhed. Det tilkommer i den forbindelse de nationale domstole at vurdere den respektive størrelse af udenrigsandelen af dette selskabs virksomhed og af dets andel af anden virksomhed end udenrigsvirksomhed. Der kan ved denne vurdering tages hensyn til alle forhold, der giver en indikation af det forholdsmæssige omfang af den pågældende typetrafik, bl.a. omsætningen.

(jf. præmis 30, 39 og 40 samt domskonkl. 1 og 2)