Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) den 4. november 2002. - Salzgitter AG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - EKSF - Statstøtte - Ikke fornødent at træffe afgørelse. - Sag T-90/99.



Samling af Afgørelser 2002 side II-04535



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1. EKSF - støtte til jern- og stålindustrien - beslutning fra Kommissionen om at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende en statslig foranstaltning - virkninger - forbud mod at iværksætte disse, før Kommissionen har truffet endelig beslutning - berørte tredjemænds ret til at anlægge sag ved de nationale domstole med henblik på at opnå, at ulovligt udbetalte beløb tilbagesøges

(Generel beslutning nr. 2496/96, art. 6, stk. 4, første punktum, og art. 6, stk. 5)

2. EKSF - støtte til jern- og stålindustrien - beslutning fra Kommissionen om at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende en statslig foranstaltning - virkninger - uden betydning for lovligheden af den pågældende foranstaltning

(Generel beslutning nr. 2496/96, art. 6, stk. 5)

3. Annullationssøgsmål - søgsmål til prøvelse af en beslutning fra Kommissionen om i henhold til den sjette kodeks for støtte for jern- og stålindustrien at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende en statslig foranstaltning - endelig beslutning, der fastslår, at den pågældende foranstaltning er uforenelig med fællesmarkedet, og som pålægger tilbagesøgning af foranstaltningen - sagen blevet uden genstand - stillingtagen til sagen ufornøden

(EKSF-traktaten, art. 33, stk. 2; Rettens procesreglement, art. 113 og art. 114, stk. 3; generel beslutning nr. 2496/96)

Sammendrag

1. Såfremt den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 6, stk. 5, i den sjette kodeks for støtte for jern- og stålindustrien indledes, gælder forbuddet i henhold til artikel 6, stk. 4, første punktum, i kodeksen, mod at iværksætte de af medlemsstaterne påtænkte støtteforanstaltninger uden Kommissionens godkendelse, indtil Kommissionen træffer beslutning om, hvorvidt støtten er forenelig med fællesmarkedet. Forbuddet har direkte virkning, således at berørte tredjemænd kan påberåbe sig forbuddet ved de nationale domstole, navnlig med henblik på at opnå, at den finansielle støtte, der er tildelt i strid med dette forbud, tilbagesøges, uagtet at der ikke foreligger godkendelse.

( jf. præmis 12 )

2. Beslutningen om at indlede en formel undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 6, stk. 5, i den sjette kodeks for støtte for jern- og stålindustrien udløser ikke i sig selv nogen uigenkaldelige virkninger med hensyn til lovligheden af den foranstaltning, den omhandler. Det er udelukkende Kommissionens endelige beslutning, hvorved denne procedure afsluttes, og som endeligt fastslår, at den pågældende foranstaltning udgør statsstøtte, som bevirker, at den må betragtes som ulovlig.

( jf. præmis 14 )

3. Kommissionens vedtagelse af den endelige beslutning, hvorved en statslig foranstaltning erklæres uforenelig med fællesmarkedet, og som pålægger tilbagesøgning af støtten, bevirker, at der intet grundlag er for, at berørte tredjemænd for de nationale domstole kan påberåbe sig beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure med henblik på at få anordnet, at finansiel støtte, der er udbetalt til gennemførelse af den pågældende foranstaltning, tilbagesøges, og indebærer desuden, at det søgsmål, som er anlagt af den støttemodtagende virksomhed til prøvelse af beslutningen, er blevet uden genstand, og at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse.

( jf. præmis 13, 16 og 18 )

Parter

I sag T-90/99,

Salzgitter AG, Salzgitter (Tyskland), ved Rechtsanwalt J. Sedemund, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøger,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved D. Triantafyllou og P. Nemitz, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgt,

angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning SG(99) D/1542 af 3. marts 1999 om at indlede proceduren i henhold til artikel 6, stk. 5, i Kommissionens beslutning nr. 2496/96/EKSF af 18. december 1996 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (EFT L 338, s. 42), vedrørende de støtteforanstaltninger, som Tyskland i henhold til loven om støtte til perifere områder havde indrømmet Salzgitter AG, Preussag Stahl AG samt koncernens datterselskaber inden for EKSF-området, dvs. de virksomheder, der i dag er fusioneret under betegnelsen »SAG - Stahl und Technologie« (EFT C 113, s. 9),

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

(Fjerde Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, V. Tiili, og dommerne J. Pirrung, P. Mengozzi, A.W.H. Meij og M. Vilaras,

justitssekretær: H. Jung,

afsagt følgende

Kendelse

Dommens præmisser

Relevante retsregler

1 Kommissionen vedtog den 18. december 1996 beslutning nr. 2496/96/EKSF om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (EFT L 338, s. 42, herefter »den sjette kodeks for støtte til jern- og stålindustrien«).

2 Det er i artikel 6, stk. 5, i den sjette kodeks for støtte til jern- og stålindustrien fastsat, at hvis Kommissionen efter en indledende undersøgelse mener, at en bestemt finansiel foranstaltning kan udgøre statsstøtte i henhold til artikel 1 eller er i tvivl om, hvorvidt en bestemt støtte er forenelig med bestemmelserne i kodeksen, underretter den den pågældende medlemsstat og anmoder de berørte parter og andre medlemsstater om at fremsætte deres bemærkninger. Såfremt Kommissionen - efter at have modtaget bemærkningerne og efter at have givet den pågældende medlemsstat lejlighed til at reagere - konstaterer, at en støtteforanstaltning ikke er forenelig med bestemmelserne i kodeksen, træffer den beslutning herom senest tre måneder efter modtagelsen af de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan vurdere den pågældende støtteforanstaltning.

Sagens faktiske omstændigheder

3 Preussag Stahl AG (herefter »PSAG«), en igangværende virksomhed inden for jern- og stålindustrien og tidligere datterselskab i Preussag AG-koncernen, overtog i 1989 stålværket Salzgitter AG, da denne virksomhed blev privatiseret af de tyske myndigheder. PSAG blev herefter af Preussag-koncernen solgt til delstaten Niedersachsen og banken Nord/LB, og virksomheden blev omdøbt til »Salzgitter AG - Stahl und Technologie« (herefter »SAG« eller »sagsøgeren«).

4 Den 3. marts 1999 besluttede Kommissionen at indlede proceduren i henhold til artikel 6, stk. 5, i den sjette kodeks for støtte til jern- og stålindustrien vedrørende de støtteforanstaltninger, som Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til Zonenrandförderungsgesetz (loven om støtte til perifere områder) havde indrømmet og udbetalt i perioden fra 1986 til 1994/95 til Salzgitter AG, PSAG samt koncernens datterselskaber (EFT 1999 C 113, s. 9, herefter »den anfægtede beslutning«).

5 Kommissionen vedtog den 28. juni 2000 en beslutning om, at den statsstøtte, der var indrømmet sagsøgeren, var uforenelig med fællesmarkedet, og pålagde Tyskland at kræve støtten tilbagebetalt (Kommissionens beslutning 2000/797/EKSF af 28.6.2000 om Tysklands statsstøtte til Salzgitter AG, Preussag Stahl AG og koncernens datterselskaber inden for jern- og stålindustrien, nu Salzgitter AG - Stahl und Technologie (SAG), EFT L 323, s. 5, herefter »den endelige beslutning«).

6 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 21. september 2000 har sagsøgeren anlagt sag med påstand om annullation af denne beslutning. Denne sag er genstand i den for Retten verserende sag T-308/00.

Retsforhandlinger og parternes påstande

7 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 15. april 1999 har sagsøgeren anlagt denne sag:

8 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

- Den anfægtede beslutning annulleres.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

9 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

- Frifindelse.

- Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

10 Retten kan i medfør af artikel 113 i Rettens procesreglement til enhver tid af egen drift, efter at have hørt parterne, fastslå, at sagen er blevet uden genstand, og at det er ufornødent at træffe afgørelse. Afgørelse herom træffes i henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 3 og 4. I nærværende sag finder Retten, at der foreligger et tilstrækkeligt oplysningsgrundlag og beslutter i henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 3, at træffe afgørelse uden at fortsætte sagens behandling.

11 I nærværende sag skal det undersøges, om den anfægtede beslutning stadig afføder retsvirkninger over for sagsøgeren efter Kommissionens vedtagelse af den endelige beslutning, som afsluttede den formelle undersøgelsesprocedure, og til prøvelse af hvilken sagsøgeren har anlagt sag, der er genstand i den for Retten verserende sag T-308/00.

12 Det skal indledningsvis bemærkes, at det i artikel 6, stk. 4, første led, i den sjette kodeks for støtte til jern- og stålindustrien er fastsat, at de af medlemsstaterne påtænkte støtteforanstaltninger kun må iværksættes med Kommissionens godkendelse og på de af denne fastsatte vilkår. Såfremt den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 6, stk. 5, i kodeksen for støtte til jern- og stålindustrien indledes, gælder dette forbud, ligesom forbuddet i EF-traktatens artikel 88, stk. 1, sidste punktum, indtil Kommissionen træffer beslutning om, hvorvidt støtten er forenelig med fællesmarkedet (jf. analogt Domstolens dom af 30.6.1992, sag C-47/91, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4145, præmis 24, og af 11.7.1996, sag C-39/94, SFEI m.fl., Sml. I, s. 3547, præmis 38). Derudover skal det bemærkes, at i henhold til artikel 9 i den sjette kodeks for støtte til jern- og stålindustrien har det i kodeksens artikel 6, stk. 4, fastsatte forbud direkte virkning, således at berørte tredjemænd kan påberåbe sig forbuddet ved de nationale domstole, navnlig med henblik på at opnå, at den finansielle støtte, der er tildelt i strid med dette forbud, tilbagesøges (jf. analogt dommen i sagen SFEI m.fl., præmis 39 og 40, og Rettens dom af 30. april 2002, forenede sager T-195/01 og T-207/01, Government of Gibraltar mod Kommissionen, Sml. II, s. 2309, præmis 85).

13 I den foreliggende sag skal det fastslås, at Kommissionens vedtagelse af den endelige beslutning, hvorved de pågældende foranstaltninger fandtes at udgøre statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, og de tyske myndigheder blev pålagt at tilbagesøge støtten, bevirker, at der intet grundlag er for, at berørte tredjemænd for de nationale domstole kan påberåbe sig beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure med henblik på at få anordnet, at den støtte, der allerede er udbetalt til sagsøgeren, tilbagesøges.

14 Desuden skal det bemærkes, at den anfægtede beslutning ikke i sig selv udløser nogen uigenkaldelige virkninger med hensyn til lovligheden af de foranstaltninger, den omhandler. Det er udelukkende den endelige beslutning, der endeligt fastslår, at foranstaltningerne udgør statsstøtte, og som bevirker, at de må betragtes som ulovlige.

15 Endelig skal det understreges, at sagsøgeren via søgsmålet i sag T-308/00 på grundlag af en argumentation, der er identisk med den i den foreliggende sag påberåbte, har bestridt Kommissionens endelige beslutning om, at foranstaltningerne truffet i henhold til Zonenrandförderungsgesetz udgør statsstøtte.

16 Herefter skal det fastslås, at som følge af Kommissionens vedtagelse af den endelige beslutning, som dermed afslutter den formelle undersøgelsesprocedure, som blev indledt med den anfægtede beslutning, har denne beslutning ikke længere nogen selvstændig retsvirkning over for sagsøgeren.

17 På Rettens opfordring har sagsøgeren og Kommissionen ved henholdsvis telefax af 8. juli 2002 og skrivelse af 2. juli 2002 meddelt, at de ikke har nogen indvendinger imod, at Retten eventuelt afsiger en kendelse om, at det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.

18 Det følger heraf, at sagen er blevet uden genstand, og at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

19 Procesreglementets artikel 87, stk. 6, bestemmer, at såfremt det er ufornødent at træffe afgørelse om sagens genstand, er Retten frit stillet i sin afgørelse om sagens omkostninger. I den foreliggende sag finder Retten, at det er i overensstemmelse med en korrekt bedømmelse af sagens faktiske omstændigheder, at parterne bærer deres egne omkostninger.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

kender

RETTEN (Fjerde Udvidede Afdeling)

for ret:

1) Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse i sagen.

2) Hver part bærer sine egne omkostninger.