RETTENS DOM (Anden Afdeling)

22. marts 1995

Sag T-43/93

Sylviane Dachy m.fl., arvinger efter Mario Lo Giudice

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — udlandstillæg — tjeneste for en international organisation«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-189

Angående:

Påstand om annullation af Parlamentets afslag på udlandstillæg.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Fra den 1. december 1980 havde Mario Lo Giudice bortset fra perioderne fra den 30. juni 1981 til den 16. september 1981 og ultimo februar 1982 til den 1. oktober 1982 bopæl i Belgien. I referenceperioden efter artikel 4, stk. 1, litra a), in fine, i bilag VII til vedtægten udførte han som ansat i private virksomheder tjenesteydelser for Kommissionen og Parlamentet som led i kontrakter indgået mellem disse virksomheder og nævnte institutioner.

Den 16. juli 1990 blev han ansat som tjenestemand i Parlamentet med tjenestested i Luxembourg. Pr. 1. september 1992 blev han overflyttet til Bruxelles. Da sagsøgerens tjenestested herefter var i Belgien, besluttede Parlamentet den 29. september 1992, at han ikke længere skulle modtage udlandstillæg, idet han i den femårsperiode, der udløb seks måneder før hans tiltrædelse af tjenesten, havde haft bopæl i Belgien og dér udøvet sit hovederhverv.

Sagsøgernes eneste anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, Utra a), in fine, i bilag VII til vedtægten

Retten bemærkede, at begrebet »tilfælde, hvor vedkommende har gjort tjeneste for en international organisation«, i artikel 4, stk. 1, litra a), in fine, i bilag VII til vedtægten skal fortolkes vidt, idet det er en undtagelse fra en undtagelse fra retten til at modtage udlandstillæg (præmis 35).

Henvisning til: Retten, 30. marts 1993, sag T-4/92, Vardakas mod Kommissionen, Sml. II, s. 357.

I vedtægten er der imidlertid opstillet en række konkrete og præcise betingelser for ret til udlandstillæg. Når ansættelsemyndigheden anvender disse bestemmelser, skal det ske på et objektivt grundlag. Artikel 4, stk. 1, litra a), in fine, i bilag VII til vedtægten fandtes derfor at skulle fortolkes således, at tjenestemanden for at kunne påberåbe sig den deri fastsatte undtagelse i hvert fald skal have haft en direkte retlig tilknytning til den pågældende institution (præmis 36).

Retten udtalte, at den omstændighed, at denne anvendelse af undtagelsen i grænsetilfælde kan medføre, at visse tjenestemænd får afslag på udlandstillæg, selv om de befinder sig i en situation, der ligger tæt op ad de situationer, som er omfattet af denne bestemmelse, ikke er tilstrækkelig til, at disse bestemmelser kan anses for at indebære en vilkårlig forskelsbehandling (præmis 37).

Henvisning til: Domstolen, 15. januar 1981, sag 1322/79, Vutera mod Kommissionen, Sml. s. 127.

Retten fastslog, at Mario Lo Giudice i referenceperioden ikke var direkte ansat af en af fællesskabsinstitutionerne, men udelukkende havde et kontraktforhold med private virksomheder, og at det var disse, som efter udbud indgik tjenesteydelseskontrakter med Kommissionen og Parlamentet. Eftersom der ikke fandtes grundlag for at antage, at disse kontraktforhold var af rent formel karakter, fastslog Retten, at tjenesteydelserne var udført af virksomhederne og ikke af Mario Lo Giudice, der havde indgået en ansættelseskontrakt med disse. Mario Lo Giudice fandtes derfor ikke at have været i den situation, at han havde »gjort tjeneste for en international organisation«, som anført i artikel 4, stk. 1, litraa), in fine, i bilag VII til vedtægten.

Retten udtalte, at det derfor var med rette, at det på grund af Mario Lo Giudice's varige tilknytning til Belgien blev besluttet, at han ikke længere skulle modtage udlandstillæg, hvis formål er at opveje de særlige byrder og ulemper, som ansættelsen ved Fællesskaberne forvolder de tjenestemænd, der af demie grund er tvunget til at skifte bopæl og integrere sig i nye omgivelser (præmis 42).

Henvisningtil: Domstolen, 31. maj 1988, sag 211/87, Nuñez mod Kommissionen, Sml. s. 2791.

Konklusion:

Sagsøgte frifindes.