Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel – svarskrift

(Domstolens statut, art. 61; Domstolens procesreglement, art. 116, stk. 1)

2. Appel – anbringender – fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens efterprøvelse af bedømmelsen af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet forkert

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1)

3. EF-varemærker – klagesag

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 63)

4. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemænd og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 43, stk. 2)

Sammendrag

1. Når en part har fået fuldstændig medhold fra Retten og i svarskriftet for Domstolen nedlægger påstand om, at appellen forkastes i sin helhed, skal parten ikke nedlægge påstand om, at der gives medhold i de påstande, der blev nedlagt i første instans. Hvis Domstolen i øvrigt giver medhold i appellen og i medfør af den mulighed, der tilkommer den i henhold til artikel 61 i Domstolens statut, beslutter selv at træffe endelig afgørelse i sagen, er den forpligtet til at tage stilling til disse påstande og enten igen at give helt eller delvist medhold i dem eller forkaste dem, uden at kunne begrunde forkastelsen med, at parten ikke har gentaget påstandene for den.

(jf. præmis 32)

2. I overensstemmelse med artikel 225, stk. 1, EF og artikel 58, stk. 1, i Domstolens statut er appel begrænset til retsspørgsmål. Det er derfor alene Retten, der har kompetence til at fastlægge og bedømme de relevante faktiske omstændigheder såvel som til at vurdere beviserne. Bedømmelsen af disse faktiske omstændigheder og beviser er således ikke et retsspørgsmål, der som sådan kan efterprøves af Domstolen under en appelsag, medmindre disse omstændigheder og beviser er blevet forkert gengivet.

(jf. præmis 49 og 88)

3. Som led i et søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse fra et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) kan Retten kun ophæve eller omgøre den anfægtede afgørelse, hvis den på det tidspunkt, den blev truffet, var behæftet med en af de ophævelses- eller omgørelsesgrunde, der fremgår af artikel 63 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, dvs. inkompetence, væsentlige formmangler, overtrædelse af traktaten, af forordning nr. 40/94 eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse, eller under påberåbelse af magtfordrejning. Retten kan derimod ikke ophæve eller omgøre en sådan afgørelse af årsager, der indtræder, efter at afgørelsen er truffet.

(jf. præmis 54 og 55)

4. Der er gjort »reel brug« af et varemærke, når dette er anvendt i overensstemmelse med varemærkets grundlæggende funktion, som er at garantere oprindelsen af de varer eller tjenesteydelser, som det er blevet registreret for, med henblik på at skabe eller bevare en afsætningsmulighed for disse varer og tjenesteydelser, bortset fra en rent symbolsk brug, der alene gøres med henblik på at bevare de til varemærket knyttede rettigheder. Bedømmelsen af, om brugen af varemærket er reel, skal foretages på grundlag af samtlige faktiske omstændigheder, der kan godtgøre, at varemærket virkelig anvendes handelsmæssigt, navnlig de former for brug, der i den pågældende branche anses for begrundet i fastholdelse eller erhvervelse af markedsandele for de varer eller tjenesteydelser, der beskyttes af varemærket, disse varers eller tjenesteydelsers art, de særlige forhold på markedet samt omfanget og hyppigheden af brugen af varemærket.

Spørgsmålet, om en brug er kvantitativt tilstrækkelig til at fastholde eller erhverve markedsandele for de varer eller tjenesteydelser, der er beskyttet af varemærket, afhænger således af flere forhold og af en vurdering af hvert enkelt tilfælde.

Heraf følger, at det ikke på forhånd er muligt abstrakt at afgøre, hvilken kvantitativ tærskel der skal anvendes for at afgøre, om brugen er reel. En bagatelregel, der ikke giver Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), eller i forbindelse med et søgsmål, Retten, mulighed for at vurdere samtlige omstændigheder i sagen, kan derfor ikke fastsættes. Således kan selv brug af varemærket i meget begrænset omfang være tilstrækkelig til at fastslå reel brug, såfremt det virkelig anvendes handelsmæssigt.

(jf. præmis 70-72)