Dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 14. maj 1998. - Fiskeby Board AB mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - EF-traktatens artikel 85, stk. 1 - Bøde - Bødeudmåling - Formildende omstændigheder - Begrundelse. - Sag T-319/94.



Samling af Afgørelser 1998 side II-01331



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - den relevante omsaetning - referenceaar - det sidste hele aar, hvor overtraedelsen fandt sted

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

2 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - den paagaeldende virksomheds oekonomiske situation - ikke omfattet

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

3 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - ivaerksaettelse af et effektivt konkurrenceprogram med henblik paa at overholde Faellesskabets konkurrenceregler - pligt for Kommissionen til at holde sig til sin tidligere beslutningspraksis - foreligger ikke

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

4 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning, hvorved der paalaegges flere virksomheder boeder for en overtraedelse af konkurrencereglerne

(EF-traktaten, art. 190; Raadets forordning nr. 17, art. 15)

Sammendrag

1 Ved fastsaettelsen af de individuelle boeder, der skal paalaegges flere virksomheder for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler, er Kommissionen berettiget til at tage hensyn til den omsaetning, de enkelte beroerte virksomheder har opnaaet paa det relevante marked i det sidste hele aar, hvor den konstaterede overtraedelse fandt sted. En hensyntagen til omsaetningen i dette referenceaar giver Kommissionen mulighed for at bedoemme saavel de enkelte virksomheders stoerrelse og oekonomiske betydning inden for den paagaeldende sektor som omfanget af overtraedelsen for hver enkelts vedkommende, hvilket er relevante omstaendigheder ved vurderingen af grovheden af den overtraedelse, den enkelte virksomhed har begaaet.

I det omfang der med henblik paa fastlaeggelsen af forholdet mellem de boeder, som skal paalaegges virksomheder, som har medvirket i samme overtraedelse, skal tages udgangspunkt i omsaetningen, er det noedvendigt at afgraense den periode, som skal laegges til grund, saaledes at de fremkomne tal er saa sammenlignelige som muligt. Det foelger heraf, at en bestemt virksomhed ikke kan kraeve, at Kommissionen i forhold til den baserer sig paa en anden periode end den, der generelt anvendes, medmindre virksomheden godtgoer, at dens omsaetning i sidstnaevnte periode som foelge af dens saerlige forhold hverken er udtryk for dens faktiske stoerrelse, dens oekonomiske betydning eller omfanget af den overtraedelse, den har begaaet.

2 Kommissionen er ved fastsaettelsen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler ikke forpligtet til at tage hensyn til den beroerte virksomheds underskud som en formildende omstaendighed. Anerkendelsen af en saadan forpligtelse ville medfoere en uberettiget konkurrencemaessig fordel for virksomheder, der er mindre tilpassede til markedsforholdene.

3 Ved fastsaettelsen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler skal overtraedelsernes grovhed fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Selv om ivaerksaettelse af et konkurrenceprogram med henblik paa at overholde Faellesskabets konkurrenceregler godtgoer, at den paagaeldende virksomhed er sindet at hindre fremtidige overtraedelser, og saaledes bidrager til, at Kommissionen bedre kan varetage sine opgaver, der bl.a. bestaar i at anvende traktatens principper paa det konkurrenceretlige omraade, og at bistaa virksomhederne heri, medfoerer den blotte omstaendighed, at indfoerelsen af et konkurrenceprogram i enkelte tilfaelde i Kommissionens hidtidige beslutningspraksis er blevet tillagt betydning som formildende omstaendighed, ikke en tilsvarende forpligtelse for institutionen i en bestemt sag.

4 Pligten til at begrunde en individuel beslutning har til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget.

Omfanget af begrundelsespligten skal, for saa vidt angaar en beslutning, hvorved flere virksomheder paalaegges boeder for en overtraedelse af de faellesskabsretlige konkurrenceregler, afgoeres under hensyn til, at overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Ved udmaalingen af de enkelte boeder har Kommissionen et vist skoen, og det kan derfor ikke antages, at den er forpligtet til at anvende en bestemt matematisk formel.

Det kan ikke kritiseres, at Kommissionen ikke i beslutningen udtrykkeligt redegoer for, hvorfor den ikke finder grundlag for at tage de af de beroerte virksomheder paaberaabte formildende omstaendigheder i betragtning. Selv om Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 190 skal anfoere de faktiske forhold, som beslutningens retmaessighed afhaenger af, saavel som de overvejelser, der har foranlediget den til at vedtage beslutningen, er det ifoelge naevnte bestemmelse ikke paakraevet, at Kommissionen gaar ind i en droeftelse af alle de faktiske og retlige omstaendigheder, der har vaeret fremme under den administrative procedure.

Endelig skal begrundelsen for en beslutning findes i selve beslutningens tekst, og efterfoelgende forklaringer fra Kommissionen kan ikke tillaegges betydning, medmindre der foreligger saerlige omstaendigheder.

Naar Kommissionen i en beslutning konstaterer, at konkurrencereglerne er blevet overtraadt, og paalaegger de virksomheder, der har medvirket, boeder, skal den, hvis den ved boedefastsaettelsen konsekvent har taget hensyn til visse grundlaeggende omstaendigheder, anfoere disse i selve beslutningens tekst, saaledes at beslutningens adressater har mulighed for at efterproeve, om boedeniveauet er korrekt, og vurdere, om der eventuelt skulle foreligge forskelsbehandling.

Parter

I sag T-319/94,

Fiskeby Board AB, Norrkoeping (Sverige), ved advokat Carl Wetter, Stockholm, og barrister Christopher Vajda, Bar of England and Wales, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokatfirmaet Elvinger, Hoss & Prussen, 15, Côte d'Eich,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Julian Curall og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en paastand om nedsaettelse af den boede, som sagsoegeren blev paalagt ved Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Tredje Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,

justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling, der fandt sted fra den 25. juni 1997 til den 8. juli 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Den foreliggende sag vedroerer Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1), som berigtiget inden offentliggoerelsen ved Kommissionens beslutning af 26. juli 1994 (K(94) 2135 endelig udg.) (herefter »beslutningen«). Ved beslutningen blev 19 producenter, der leverer karton inden for Faellesskabet, paalagt boeder for overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1.

2 Ved skrivelse af 22. november 1990 indgav British Printing Industries Federation, der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede Kongerige (herefter »BPIF«), en uformel klage til Kommissionen. BPIF haevdede, at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget en raekke samtidige og ensartede prisforhoejelser, og anmodede Kommissionen om at undersoege, hvorvidt der forelaa en overtraedelse af EF's konkurrenceregler. BPIF udsendte en pressemeddelelse for at sikre, at dens initiativ blev omtalt i pressen. Pressemeddelelsen blev omtalt af fagpressen i december 1990.

3 Den 12. december 1990 indgav Fédération française du cartonnage ligeledes en uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte paastande vedroerende det franske kartonmarked svarende til dem, der var indeholdt i BPIF's klage.

4 Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repraesentanter i henhold til artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), samtidige, uanmeldte kontrolundersoegelser hos et antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren.

5 Efter disse undersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering til alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, om oplysninger og skriftligt materiale.

6 Paa grundlag af de ved kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger og skriftligt materiale fremkomne oplysninger konkluderede Kommissionen, at de beroerte virksomheder fra midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste tilfaelde) havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

7 Den besluttede som foelge heraf at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse. Ved skrivelse af 21. december 1992 fremsendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til hver enkelt virksomhed. Samtlige virksomheder svarede skriftligt. Ni virksomheder begaerede mundtlig hoering. Hoeringen fandt sted fra den 7. til den 9. juni 1993.

8 Som afslutning paa proceduren vedtog Kommissionen en beslutning, der bl.a. indeholder foelger bestemmelser:

»Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co. KG, Kartonfabriek 'De Eendracht' NV (der handler under navnet BPB de Eendracht), NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co. KG, Mo och Domsjoe AB (MoDo), Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik A/S, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd [tidligere Reed Paper & Board (UK) Ltd], Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española (tidligere Tampella Española SA) og Moritz J. Weig GmbH & Co. KG har overtraadt artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten ved deltagelse

- i Buchmann's og Rena's tilfaelde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990

- hvad angaar Enso Española i hvert fald fra marts 1988 til i hvert fald udgangen af april 1991

- i Gruber & Weber's tilfaelde i hvert fald fra 1988 og indtil slutningen af 1990

- i de andre tilfaelde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991

i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF

- samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen

- naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta

- planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF

- naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden

- traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger

- udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler.

...

Artikel 3

Foelgende boeder paalaegges nedennaevnte virksomheder for den overtraedelse, der er omhandlet i artikel 1:

...

vi) Fiskeby Board AB, en boede paa 1 000 000 ECU

...«

9 Det fremgaar af beslutningen, at overtraedelsen fandt sted gennem organet »Product Group Paperboard« (herefter »PG Paperboard«), der omfattede en raekke grupper eller udvalg.

10 Under dette organ oprettedes i midten af 1986 et udvalg, »Presidents Working Group« (herefter »PWG«), der bestod af repraesentanter for den oeverste ledelse for de stoerste kartonproducenter i Faellesskabet (ca. otte).

11 PWG's formaal var navnlig droeftelse og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser og kapacitet. Gruppen traf navnlig generelle beslutninger om tidspunkterne for og stoerrelsen af de prisforhoejelser, som producenterne skulle gennemfoere.

12 PWG refererede til »Direktoerkonferencen« (herefter »Direktoerkonferencen« eller »PC«), i hvis moeder naesten samtlige administrerende direktoerer for virksomhederne deltog (mere eller mindre regelmaessigt). I den relevante periode holdt Direktoerkonferencen moede to gange om aaret.

13 I slutningen af 1987 oprettedes »Joint Marketing Committee« (herefter »JMC«). Dette udvalgs hovedopgave var at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, samt at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et ensartet prissystem i Europa.

14 Det OEkonomiske Udvalg (herefter »DOEU«) droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC, eller indtil udgangen af 1987 til dens forgaenger, Marketing Committee. DOEU, der bestod af flertallet af de beroerte virksomheders marketingdirektoerer, holdt moeder flere gange om aaret.

15 Det fremgaar endvidere af beslutningen, at Kommissionen antog, at PG Paperboard's aktiviteter befordredes ved hjaelp af udveksling af oplysninger gennem Fides, der er et forvaltningsinstitut med hjemsted i Zuerich (Schweiz). Det fremgaar af beslutningen, at de fleste af PG Paperboard's medlemmer sendte regelmaessige rapporter om ordrer, produktion, omsaetning og kapacitetsudnyttelse til Fides. Rapporterne blev behandlet i Fides-systemet, og de samlede data blev udsendt til medlemmerne.

16 Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren, Fiskeby Board AB, den 1. juni 1990 blev erhvervet af det nordamerikanske selskab Manville Forest Products. Efter instrukser fra det nye moderselskab ophoerte sagsoegeren med at deltage i JMC's moeder i juni 1990. Selskabet trak sig imidlertid hverken ud af Direktoerkonferencen eller ud af Nordic Paperboard Institute (herefter »NPI«), der er de skandinaviske producenters brancheorganisation.

17 Det fremgaar endvidere af beslutningen, at sagsoegeren efter juni 1990 fortsat modtog og disponerede paa grundlag af oplysninger fra andre producenter med hensyn til de prisstigninger, der skulle gennemfoeres (beslutningens betragtning 163, foerste afsnit).

18 Ifoelge beslutningens artikel 1 har sagsoegeren af disse grunde deltaget i kartellet i hele den periode, som beslutningen omfatter, dvs. fra midten af 1986 til april 1991.

Retsforhandlinger

19 Sagsoegeren anlagde naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 10. oktober 1994.

20 16 af de oevrige 18 selskaber, der blev anset for ansvarlige for overtraedelsen, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (sag T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94).

21 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juni 1996 haevede sagsoegeren i sag T-301/94, Laakmann Karton GmbH, sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 18. juli 1996 (sag T-301/94, Laakmann Karton mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

22 Fire finske virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen Finnboard, og som i denne egenskab er anset for solidarisk ansvarlige for den boede, der er paalagt Finnboard, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (forenede sager T-339/94, T-340/94, T-341/94 og T-342/94).

23 Endelig er der anlagt sag af sammenslutningen CEPI-Cartonboard, som ikke er adressat for beslutningen. CEPI har imidlertid ved skrivelse, indleveret til Rettens Justitskontor den 8. januar 1997, haevet sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 6. marts 1997 (sag T-312/94, CEPI-Cartonboard mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

24 Ved skrivelse af 5. februar 1997 indkaldte Retten parterne til et uformelt moede, bl.a. for at hoere deres bemaerkninger til en eventuel forening af sagerne T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94 med henblik paa den mundtlige forhandling. Under moedet, der fandt sted den 29. april 1997, tiltraadte parterne, at sagerne forenedes.

25 Ved kendelse af 4. juni 1997 har formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50, og at tage en begaering om fortrolighed, som sagsoegeren i sag T-334/94 har fremsat, til foelge.

26 Ved kendelse af 20. juni 1997 har afdelingsformanden taget en begaering om fortrolighed fra sagsoegeren i sag T-337/94 til foelge for saa vidt angaar et dokument, der er blevet fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten.

27 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, idet parterne er blevet opfordret til at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal samt til at fremlaegge visse dokumenter. Parterne har efterkommet opfordringerne.

28 Parterne i de i praemis 24 anfoerte sager afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten i retsmoeder, der blev afholdt i tidsrummet den 25. juni - 8. juli 1997.

Parternes paastande

29 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Den boede, der er paalagt sagsoegeren, nedsaettes vaesentligt.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

30 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

Anbringendet om, at Kommissionen ved boedeudmaalingen burde have taget hensyn til, at sagsoegerens omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked varierede i loebet af overtraedelsesperioden

Parternes argumenter

31 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at saafremt omsaetningen af de produkter, som overtraedelsen vedroerer, varierer i loebet af den periode, overtraedelsen vedroerer, forudsaetter en adaekvat bedoemmelse af overtraedelsens omfang, at Kommissionen tager hensyn til den faktiske omsaetning i den paagaeldende periode. Ved boedeudmaalingen tog Kommissionen imidlertid alene hensyn til omsaetningen i 1990 paa Faellesskabets kartonmarked.

32 I sagsoegerens tilfaelde var det urimeligt alene at laegge dette aars omsaetning til grund, idet den ikke var repraesentativ for omsaetningen i den periode, overtraedelsen vedroerte, dvs. fra midten af 1986 til april 1991. Omsaetningen i 1990 paa Faellesskabets kartonmarked var fire gange hoejere end den gennemsnitlige omsaetning i 1987 og 1988 og mere end 80% stoerre end den gennemsnitlige omsaetning i perioden 1987-1990. Den lave omsaetning i 1987 og 1988 var en foelge af, at sagsoegerens eneste maskine til fremstilling af karton blev ombygget.

33 Den omstaendighed, at 1990 var det sidste hele aar, hvor overtraedelsen fandt sted, berettiger ikke i sig selv Kommissionen til at undlade at tage hensyn til begivenheder, der er indtraadt inden dette aar. Kommissionen burde have taget hensyn til sagsoegerens individuelle situation som foelge af virksomhedens stilling som adressat for den beslutning, hvorved den blev paalagt en boede (Domstolens dom af 15.7.1970, sag 45/69, Boehringer Mannheim mod Kommissionen, Sml. 1970, s. 153, org. ref.: Rec. s. 769, praemis 55). Paa tilsvarende maade burde den have taget hensyn til den omstaendighed, at sagsoegeren i 1987 og 1988 var ude af markedet, fordi virksomhedens eneste maskine blev ombygget. Kommissionen har saaledes selv indroemmet, at der under saerlige omstaendigheder kan goeres undtagelse fra at anvende omsaetningen i det sidste hele aar for overtraedelsen, f.eks. saafremt en virksomhed forlader markedet.

34 Der burde saa meget desto mere have vaeret taget hensyn til sagsoegerens saerlige situation, dvs. det usaedvanlige og betragtelige fald i omsaetningen, idet det foelger af Rettens praksis, at omsaetningen inden for den paagaeldende sektor formodes at give et indtryk af overtraedelsens grovhed (jf. Rettens dom af 14.7.1994, sag T-77/92, Parker Pen mod Kommissionen, Sml. II, s. 549, praemis 94) samt af virksomhedens oekonomiske styrke og betydning paa markedet.

35 Ved dom af 6. april 1995 (sag T-142/89, Boël mod Kommissionen, Sml. II, s. 867) tiltraadte Retten et tilsvarende anbringende under henvisning til, at sagsoegeren havde godtgjort, at virksomheden havde haft en stoerre omsaetning i det referenceaar, som Kommissionen havde valgt, end i overtraedelsesperioden generelt.

36 Kommissionen har anfoert, at den ved at laegge regnskabsaaret 1990 til grund bevidst soegte at vurdere virksomhedernes oekonomiske styrke i det sidste hele aar, hvor overtraedelsen fandt sted, for at tage hensyn til den fordel, som de virksomheder, der deltog i overtraedelsen, havde kunnet drage i form af en foroegelse af deres omsaetning. Under henvisning til Rettens dom af 23. februar 1994 (forenede sager T-39/92 og T-40/92, CB og Europay mod Kommissionen, Sml. II, s. 49) har Kommissionen gjort gaeldende, at denne betragtning er relevant ved enhver form for praeventiv politik.

37 Fiskeby's produktion i 1987 og 1988 var ikke udtryk for virksomhedens reelle oekonomiske styrke, idet dens produktionsapparat var under ombygning.

38 Boederne boer under alle omstaendigheder beregnes paa samme grundlag for at undgaa enhver risiko for forskelsbehandling, undtagen i det saerlige tilfaelde hvor en virksomhed har forladt markedet forinden.

Rettens bemaerkninger

39 Det er ubestridt, at de individuelle boeder blev udmaalt under hensyn til omsaetningen paa Faellesskabets kartonmarked i 1990 i de enkelte virksomheder, som beslutningen var rettet til.

40 Kommissionen kunne med foeje tage hensyn til omsaetningen som et af de kriterier, der konsekvent er blevet inddraget ved boedeudmaalingen.

41 Da 1990 var det sidste hele aar, hvor den i beslutningens artikel 1 konstaterede overtraedelse fandt sted, har Kommissionens hensyntagen til de enkelte virksomheders omsaetning i dette aar givet den mulighed for at bedoemme saavel de enkelte virksomheders stoerrelse og oekonomiske betydning inden for kartonsektoren som omfanget af overtraedelsen for hver enkelts vedkommende, hvilket er relevante omstaendigheder ved vurderingen af grovheden af den overtraedelse, den enkelte virksomhed har begaaet (Domstolens dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80, 101/80, 102/80 og 103/80, Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825, praemis 120 og 121).

42 Det bemaerkes saerligt, at i det omfang der med henblik paa fastlaeggelsen af forholdet mellem de boeder, som skal paalaegges virksomheder, som har medvirket i samme overtraedelse, skal tages udgangspunkt i omsaetningen, er det noedvendigt at afgraense den periode, som skal laegges til grund, saaledes at de fremkomne tal er saa sammenlignelige som muligt (samme dom, praemis 122). Det foelger heraf, at en bestemt virksomhed ikke kan kraeve, at Kommissionen i forhold til den baserer sig paa en anden periode end den, der generelt anvendes, medmindre virksomheden godtgoer, at dens omsaetning i sidstnaevnte periode som foelge af dens saerlige forhold hverken er udtryk for dens faktiske stoerrelse, dens oekonomiske betydning eller omfanget af den overtraedelse, den har begaaet.

43 I den foreliggende sag er der ikke grundlag for at antage, at Kommissionen, specielt for saa vidt angaar sagsoegeren, burde have baseret sig paa omsaetningen i en anden periode end den, der faktisk blev lagt til grund, og som ogsaa for sagsoegeren var det sidste hele aar inden for den konstaterede overtraedelsesperiode.

44 Selv om det fremgaar af oplysninger fra sagsoegeren, at virksomheden foretog en ombygning af sit produktionsapparat i loebet af 1987 og 1988, hvilket medfoerte et betydeligt fald i omsaetningen i disse to aar, er det imidlertid klart, at det var forudseeligt og endog sikkert, at der var tale om et midlertidigt fald, og at omsaetningen paa ny ville naa et saedvanligt og sammenligneligt - om ikke hoejere - niveau end i aaret forud for paabegyndelsen af ombygningen, naar denne foerst var tilendebragt.

45 Kommissionen havde derfor grund til at antage, at sagsoegerens omsaetning i referenceaaret (1990) var udtryk for saavel virksomhedens reelle stoerrelse og oekonomiske styrke inden for kartonsektoren som for overtraedelsens omfang. Den ville derimod ikke have vurderet virksomhedens forhold og omfanget af overtraedelsen korrekt, saafremt den havde efterkommet sagsoegerens begaering og havde taget hensyn til omsaetningen i regnskabsaarene 1987-1990, i det omfang denne var usaedvanligt lav.

46 Det fremgaar heraf, at den foreliggende sag adskiller sig fra Boël-sagen, som sagsoegeren har henvist til. I Boël-sagen gjorde sagsoegeren gaeldende, at virksomheden havde haft en usaedvanlig stor omsaetning i referenceaaret, navnlig i forhold til den omsaetning, de oevrige adressater for beslutningen havde opnaaet, hvilket Kommissionen ikke bestred. Under disse omstaendigheder antog Retten, at den omsaetning, Kommissionen havde anvendt ved boedeudmaalingen, hverken var udtryk for sagsoegerens reelle stoerrelse eller oekonomiske betydning eller for omfanget af den begaaede overtraedelse (dommens praemis 133).

47 Henset hertil boer dette anbringende forkastes.

Anbringendet om, at der forelaa formildende omstaendigheder

48 Sagsoegeren har paaberaabt sig en raekke omstaendigheder, som burde have vaeret tillagt betydning som formildende omstaendigheder ved udmaalingen af den boede, der blev paalagt virksomheden. I det foelgende skal de enkelte omstaendigheder gennemgaas saerskilt.

Anbringendet om, at Kommissionen burde have taget hensyn til sagsoegerens underordnede og passive rolle

- Parternes argumenter

49 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at boedens stoerrelse viser, at Kommissionen har undladt at tage hensyn til sagsoegerens underordnede og passive rolle i det ulovlige samarbejde.

50 Sagsoegeren har understreget, at virksomheden aldrig deltog i moederne i PWG, initiativtageren til og den senere drivkraft bag kartellet, hvis formaal var at »bidrage til at skabe disciplin paa markedet«, hvilket omfattede »droeftelser og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser, prisforhoejelser og kapacitet« (beslutningens betragtning 37). Sidste gang, virksomheden deltog i et moede i JMC, var i april 1990, og det samme gaelder Paper Agents Association's moeder (jf. beslutningens betragtning 94 ff.), ligesom virksomheden paa eget initiativ traadte ud af JMC i juni 1990, dvs. ca. fem maaneder inden BPIF indgav sin klage til Kommissionen (november 1990).

51 Da virksomheden i 1987 og 1988 reelt var uden for markedet, havde den ringe interesse i at deltage aktivt i JMC. Det bestrides hverken, at virksomheden i efteraaret 1990 - efter at vaere traadt ud af JMC - modtog prisoplysninger fra andre producenter, eller at den anvendte disse (beslutningens betragtning 163). Dette aspekt vedroerer imidlertid snarere overtraedelsens varighed end sagsoegerens rolle i kartellet.

52 Virksomhedens deltagelse i saavel JMC, prisforhoejelser som annoncerede prisforhoejelser var underordnet og passiv, eftersom den aldrig havde stillet forslag om prisforhoejelser.

53 Blandt kartellets vigtigste opgaver var ifoelge beslutningens betragtning 51 at foere en maengdekontrol for at opretholde en omtrentlig balance mellem produktion og forbrug. Sagsoegeren begraensede imidlertid aldrig sin produktion som foelge af sin deltagelse i kartellet.

54 I relation til Kommissionens paastand om, at der var konstateret en enkelt overtraedelse, der bestod i »en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen«, og som bl.a. omfattede en aftale om opdeling af markeder og samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet, erkender sagsoegeren at have spillet en underordnet rolle heri, idet virksomheden leverede oplysninger til JMC, der kunne anvendes af PWG's medlemmer med henblik paa en begraensning af produktionen. Spoergsmaalet om maengdekontrol fik imidlertid foerst praktisk betydning i begyndelsen af 1990, efter at der ikke laengere arbejdedes under fuld kapacitetsudnyttelse inden for branchen.

55 Sagsoegeren har konkluderet, at virksomhedens deltagelse i en overtraedelse vedroerende kontrol med udbuddet hoejst kunne have varet fire aar (fra midten af 1986 til april 1990), mens oplysninger af denne art foerst fik praktisk betydning i begyndelsen af 1990.

56 Kommissionen har praeciseret, at den overtraedelse, den havde konstateret, bestod i »en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen«, hvilket omfattede aftalte prisstigninger, en aftale om opdeling af markeder, samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet og udveksling af forretningsmaessige oplysninger til stoette for disse politikker. Samtlige beslutningens adressater deltog i overtraedelsen som saadan, selv om de ikke noedvendigvis havde udoevet samtlige handlinger, som ordningen forudsatte. Sagsoegeren kan derfor ikke kraeve boeden nedsat med den begrundelse, at virksomheden ikke havde deltaget i foranstaltninger med henblik paa at begraense virksomhedens egen produktion.

57 De producenter, der havde saede i PWG, anvendte i realiteten produktionsbegraensende foranstaltninger i faelles interesse. Disse skulle styrke foranstaltningerne paa prisomraadet, som umiddelbart vedroerte de smaa producenter.

58 Sagsoegerens kendskab til og godkendelse af PWG's markedsopdelingspolitik, dens meddelelse af oplysninger til Fides om produktion, afsaetning og kapacitetsudnyttelse samt dens deltagelse i droeftelser inden for JMC vedroerende ordrebeholdninger bekraefter, at sagsoegeren bidrog til maengdekontrollen.

59 Kommissionen har erkendt, at sagsoegeren ikke var en af »hovedmaendene« i kartellet. Dette betyder imidlertid ikke automatisk, at virksomhedens rolle var underordnet eller passiv. Sagsoegeren havde haft saede i PC, JMC og DOEU, havde samarbejdet med PWG som medlem af JMC og havde deltaget i lighed med de oevrige for saa vidt angik prisinitiativer.

- Rettens bemaerkninger

60 Kommissionen har oplyst, at den ved udmaalingen af boeder til de virksomheder, som beslutningen var rettet til, bl.a. tog hensyn til den rolle, de hver isaer har spillet i det ulovlige samarbejde (beslutningens betragtning 169, foerste afsnit, foerste led). I betragtning 170 anfoeres det endvidere, at de virksomheder, der deltog i PWG's moeder, som udgangspunkt maatte anses for »hovedmaend« i kartellet, mens de oevrige virksomheder blev anset for »almindelige medlemmer«. Det er endelig ubestridt, at der ved boedeberegningen blev anvendt en grundsats paa 9% af den enkelte adressats omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990 i forhold til kartellets »hovedmaend« og paa 7,5% i forhold til de »almindelige medlemmer«.

61 Sagsoegeren har under retsmoedet naermere oplyst, at virksomheden ikke bestrider at have deltaget i den overtraedelse, der er fastslaaet i beslutningens artikel 1. Virksomhedens indsigelse vedroerer alene Kommissionens bedoemmelse af den rolle, som virksomheden haevdes at have spillet i forbindelse med den konstaterede overtraedelse.

62 Sagsoegeren har endvidere ikke bestridt den rolle, de enkelte organer i PG Paperboard havde. I denne forbindelse fremgaar det af beslutningen, at de vaesentligste konkurrencebegraensende beslutninger blev truffet i PWG. Selv om det ifoelge Kommissionen maa laegges til grund, at samtlige de virksomheder, der er naevnt i beslutningens artikel 1, har deltaget i samtlige led af overtraedelsen, som anfoert i beslutningens artikel 1, fremgaar det af beslutningen, at det ulovlige samarbejde, der havde til formaal at fastholde de store producenternes markedsandele paa konstante niveauer, dog med adgang til aendring fra tid til anden, kun vedroerte markedsandele for de virksomheder, der deltog i PWG's moeder (beslutningens betragtning 51-60). For saa vidt angaar det ulovlige samarbejde om produktionsstandsninger har Kommissionen endelig erkendt, at »ogsaa her saa det ud, som om det var de foerende producenter, der paatog sig byrden med at indskraenke produktionen for at fastholde priserne« (beslutningens betragtning 71, stk. 2).

63 Henset hertil kan Retten ikke tiltraede sagsoegernes klagepunkt om, at Kommissionen ikke skulle have bedoemt virksomhedens rolle i kartellet korrekt.

64 For det foerste blev sagsoegeren ikke anset for en af »hovedmaendene« i kartellet. Kommissionen tog herved hensyn til, at sagsoegeren ikke deltog i PWG's moeder.

65 For det andet fremgaar det af beslutningen, at de virksomheder, der ikke deltog i PWG's moeder, paa JMC's moeder blev informeret om beslutninger, der blev truffet af PWG, samt at JMC hovedsagelig var ansvarlig for forberedelsen af PWG's beslutninger, ligesom de naermere droeftelser om beslutningernes gennemfoerelse fandt sted her (jf. navnlig beslutningens betragtning 44-48).

66 Sagsoegeren har erkendt, at virksomheden i perioden fra 1983 til april 1990 deltog i saavel JMC's moeder som i moeder i Marketing Committee, der var JMC's forgaenger, men har ikke vaeret i stand til at give mere noejagtige oplysninger om de moeder, virksomheden havde deltaget i foer begyndelsen af 1989 (jf. tabel 4 bilagt beslutningen). For saa vidt angaar de moeder i JMC, der fandt sted i perioden fra begyndelsen af 1989 til april 1990, for hvilke der foreligger praecise oplysninger, har sagsoegeren erkendt at have deltaget i fem af de ni moeder i JMC (samme tabel). Sagsoegeren har endelig erkendt, at en repraesentant for NPI ved nogle faa lejligheder telefonisk gav virksomheden oplysninger om emner, der var blevet droeftet paa JMC-moeder, hvor virksomheden ikke var til stede (beslutningens betragtning 46, foerste afsnit).

67 Det foelger heraf, at naar sagsoegeren hverken bestrider beslutningens beskrivelse af JMC's funktion eller virksomhedens deltagelse i den overtraedelse, der er konstateret i beslutningens artikel 1, kan virksomheden ikke med rimelighed haevde, at Kommissionen burde have bedoemt virksomhedens betydning for kartellet som mindre vaesentlig i forhold til de oevrige virksomheder, der blev anset for »almindelige medlemmer«.

68 Det er i denne forbindelse uden betydning, at sagsoegeren ikke deltog i JMC's moeder efter april 1990.

69 Sagsoegeren har saaledes ikke bestridt paastanden i beslutningens betragtning 163, foerste afsnit, om, at selv om virksomheden ophoerte med at deltage i moederne i JMC, modtog og disponerede den fortsat paa grundlag af oplysninger fra andre producenter for saa vidt angik de prisstigninger, der skulle gennemfoeres. Selv om det utvivlsomt er korrekt, at det, som sagsoegeren har paapeget, fremgaar af beslutningen, at det foerst var i loebet af 1990, at markedsvilkaarene medfoerte, at producenterne saa sig noedsaget til at gennemfoere midlertidige produktionsstandsninger for at opretholde prisniveauet (beslutningens betragtning 70), fremgaar det ligeledes, at spoergsmaalet om kapacitetsudnyttelse og midlertidige produktionsstandsninger blev droeftet i JMC som led i forberedelsen af samordnede prisforhoejelser ogsaa inden, der faktisk blev gennemfoert produktionsstandsninger (beslutningens betragtning 69).

70 I det omfang sagsoegeren havde deltaget i JMC's moeder inden april 1990, kunne virksomheden ikke vaere uvidende om de generelle former for ulovligt samarbejde, som de oplysninger, virksomheden havde modtaget og anvendt ved fastlaeggelsen af sin egen prispolitik efter april 1990, indgik i. At der eventuelt foerst blev gennemfoert produktionsstandsninger, efter at sagsoegeren for sidste gang havde deltaget i et JMC-moede, er derfor i sig selv helt uden betydning ved vurderingen af den rolle, som virksomheden har spillet i forbindelse med overtraedelsen.

71 Naar henses til disse betragtninger, kan sagsoegerens anbringende ikke tiltraedes.

Anbringendet om, at Kommissionen burde have tillagt sagsoegerens tab betydning som formildende omstaendighed

- Parternes argumenter

72 Ifoelge sagsoegeren burde Kommissionen have taget hensyn til virksomhedens tab i overtraedelsesperioden som formildende omstaendighed. Dette resultat bekraeftes af Kommissionen beslutning 86/398/EOEF af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149 - Polypropylen, EFT L 230, s. 1, herefter »polypropylen-beslutningen«). Kommissionen antog ligeledes med urette, at sagsoegeren havde haft fordel af overtraedelsen.

73 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren ikke har gjort gaeldende, at sektoren ikke var rentabel i den paagaeldende periode. Den omstaendighed, at sektoren ikke var udsat for stoerre vanskeligheder i denne periode, adskiller denne situation i forhold til den, der var genstand for polypropylen-beslutningen.

74 Under alle omstaendigheder er Kommissionen ikke forpligtet til konsekvent at anse tab for en formildende omstaendighed, idet et saadant standpunkt kunne modvirke forbuddet mod ulovligt samarbejde, saerligt inden for sektorer, der er ramt af vanskeligheder.

- Rettens bemaerkninger

75 Sagsoegeren har ikke gjort gaeldende, at der var krise inden for kartonsektoren i den periode, som beslutningen vedroerer, men blot, at Kommissionen burde havde taget hensyn til virksomhedens underskud som en formildende omstaendighed.

76 Som Domstolen allerede tidligere har fastslaaet, ville anerkendelsen af en saadan forpligtelse imidlertid medfoere en uberettiget konkurrencemaessig fordel for virksomheder, der er mindre tilpassede til markedsforholdene (dom af 8.11.1983, forenede sager 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 og 110/82, IAZ m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3369, praemis 55).

77 Dette anbringende kan foelgelig ikke tiltraedes.

Anbringendet om, at Kommissionen burde have tillagt sagsoegerens program for overholdelse af konkurrencereglerne betydning som formildende omstaendighed

- Parternes argumenter

78 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det ligeledes skal anses for en formildende omstaendighed, at virksomheden traf foranstaltninger for at undgaa nye overtraedelser, naermere bestemt, at den indfoerte et program for overholdelse af konkurrencereglerne og har indstillet leveringen af oplysninger til sammenslutningen CEPI-Cartonboard, der var efterfoelgeren for forvaltningsinstituttet Fides i relation til behandling af oplysninger, indtil spoergsmaalet om udveksling af oplysninger er afklaret.

79 Sagsoegeren har afvist Kommissionens argument om, at konkurrenceprogrammet blot indgik som led i virksomhedens politik om ikke at bestride de faktiske omstaendigheder ifoelge meddelelsen af klagepunkter, som allerede var blevet beloennet. Dens holdning over for Kommissionen i relation til den begaaede overtraedelse og indfoerelsen af et konkurrenceprogram med henblik paa at undgaa en fremtidig overtraedelse er to saerskilte omstaendigheder.

80 Kommissionen har erkendt, at et konkurrenceprogram alt efter sagens omstaendigheder kan vaere en formildende omstaendighed (dommen i Parker Pen-sagen, a.st., praemis 93). I den foreliggende sag indgik sagsoegerens konkurrenceprogram som led i virksomhedens politik om ikke at bestride de faktiske omstaendigheder, der blev gjort gaeldende i meddelelsen af klagepunkter, hvilket allerede var blevet beloennet. Programmet havde endvidere hverken haft indflydelse paa selve overtraedelsen eller sagsoegerens deltagelse i denne.

- Rettens bemaerkninger

81 Overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning (Domstolens kendelse af 25.3.1996, sag C-137/95 P, SPO m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1611, praemis 54).

82 Det foelger heraf, at selv om ivaerksaettelse af et konkurrenceprogram godtgoer, at den paagaeldende virksomhed er sindet at hindre fremtidige overtraedelser, og saaledes bidrager til, at Kommissionen bedre kan varetage sine opgaver, der bl.a. bestaar i at anvende traktatens principper paa det konkurrenceretlige omraade, og at bistaa virksomhederne heri, medfoerer den blotte omstaendighed, at indfoerelsen af et konkurrenceprogram i enkelte tilfaelde i Kommissionens hidtidige beslutningspraksis er blevet tillagt betydning som formildende omstaendighed, ikke en tilsvarende forpligtelse for institutionen i den foreliggende sag.

83 Kommissionen har derfor med foeje kunnet antage, at det i den foreliggende sag var rimeligt alene at beloenne virksomhedernes bistand til, at dens arbejde med at fastslaa overtraedelsen lettedes. Da sagsoegeren har opnaaet en nedsaettelse af boeden med en tredjedel som foelge af sit samarbejde med Kommissionen under den administrative procedure, kan det ikke bebrejdes Kommissionen, at den ikke har nedsat sagsoegerens boede yderligere.

84 Endelig bemaerkes, at det ganske vist er vigtigt, at sagsoegeren traf foranstaltninger for at undgaa, at dets medarbejdere i fremtiden begaar nye overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler, men dette aendrer ikke ved, at sagsoegeren i denne sag har begaaet en overtraedelse (Rettens dom af 17.12.1991, sag T-7/89, Hercules Chemicals mod Kommissionen, Sml. II, s. 1711, praemis 357).

85 Dette anbringende kan derfor heller ikke tiltraedes.

Anbringendet om, at ligebehandlingsprincippet er tilsidesat, idet den boede, der blev paalagt Fiskeby, var for hoej i forhold til de boeder, der blev paalagt »hovedmaendene«

Parternes argumenter

86 Sagsoegeren har konstateret, at den boede paa en million ECU, som blev paalagt virksomheden, svarer til 5% af dens omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990.

87 Ifoelge sagsoegeren er denne boede alt for hoej i forhold til de boeder, der blev paalagt de »hovedmaend«, der ikke samarbejdede, dvs. Finnboard, Mayr-Melnhof og MoDo (hvis boeder svarer til 9% af deres omsaetning inden for Faellesskabet). Disse virksomheder boer, som Kommissionen har understreget, baere et saerligt ansvar for overtraedelsen. Boedesatserne burde vaere en korrekt afspejling af den grad af medvirken i kartellet for henholdsvis »hovedmaendene« og de virksomheder, der spillede en underordnet rolle, hvilket ikke er tilfaeldet i den foreliggende sag, for saa vidt som de »hovedmaend«, der havde samarbejdet i samme omfang som Fiskeby, kun er blevet paalagt en boede svarende til 6% af deres omsaetning.

88 Den boede, der er blevet paalagt Stora, svarer saaledes kun til 3% af virksomhedens omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990. Sagsoegeren finder, at det er uretfaerdigt, at sagsoegerens boede er beregnet efter en hoejere sats end boeden til Stora.

89 Sagsoegerens boede er ligeledes uforholdsmaessig i forhold til de boeder, der er blevet paalagt de to »hovedmaend«, KNP og Weig.

90 Kommissionen finder, at sagsoegerens begaering om en boedenedsaettelse savner grundlag. Forhoejelsen af boeden til »hovedmaendene« (9% som grundsats i stedet for 7,5%) er i det store og hele i overensstemmelse med, hvad Domstolen og Retten har accepteret i andre sager.

91 Sagsoegerens boede, der blev fastsat til 5% af omsaetningen under henvisning til, at virksomheden ikke havde bestridt de vaesentligste faktiske omstaendigheder, som gjordes gaeldende i meddelelsen af klagepunkter, svarer relativt betragtet til lidt over halvdelen af den sats, der blev anvendt i forhold til de »hovedmaend«, der ikke havde samarbejdet med Kommissionen.

92 Som foelge af de saerlige omstaendigheder ved KNP og Weig's deltagelse i PWG blev der indledningsvis anvendt en sats paa knap 9% til disse »hovedmaend«. Boedesatsen til KNP blev efterfoelgende nedsat til mellem 5 og 6% af virksomhedens omsaetning af karton i Faellesskabet i 1990 som foelge af virksomhedens samarbejde.

93 Stora's adfaerd, der var en langt stoerre hjaelp for Kommissionen end sagsoegerens, kunne begrunde den meget vaesentlige boedenedsaettelse. Denne nedsaettelse var i oevrigt uafhaengig af den omstaendighed, at Stora var en af hovedmaendene, hvilket ligeledes fremgaar af Rena-sagen, der vedroerer et almindeligt medlem, hvis boede ligeledes blev nedsat med to tredjedele.

Rettens bemaerkninger

94 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at boederne blev udmaalt under hensyn til omsaetningen paa Faellesskabets kartonmarked i 1990 i hver af de virksomheder, der var adressat for beslutningen, og at de grundsatser, der blev anvendt ved beregningen af boederne, androg henholdsvis 9% af omsaetningen til kartellets »hovedmaend« og 7,5% til de »almindelige medlemmer«. Det staar endvidere fast, at Rena og Stora har faaet nedsat deres boeder med to tredjedele som foelge af deres aktive samarbejde med Kommissionen lige fra begyndelsen, mens visse andre virksomheder, herunder sagsoegeren, har faaet deres boeder nedsat med en tredjedel som foelge af, at de ikke i deres svar paa meddelelsen af klagepunkter bestred de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionen lagde vaegt paa over for dem (jf. beslutningens betragtning 171 og 172).

95 I overensstemmelse med de kriterier, der er beskrevet oven for, svarer sagsoegerens boede saaledes til 7,5% af virksomhedens omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990, hvilken sats efterfoelgende er nedsat med en tredjedel med den begrundelse, at virksomheden ikke sit svar paa meddelelsen af klagepunkter har bestridt de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionen lagde vaegt paa over for den.

96 Inden Rettens gennemgang af spoergsmaalet om, hvorvidt boedeniveauet er for hoejt i forhold til de boeder, der er blevet paalagt de virksomheder, der blev anset for »hovedmaend« i kartellet, bemaerkes, som det allerede er fastslaaet, at Kommissionen har haft foeje til konsekvent at tage hensyn til omsaetningen paa Faellesskabets kartonmarked i 1990 i hver af de virksomheder, der var adressat for beslutningen.

97 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt den boede, der blev paalagt sagsoegeren, er for hoej i forhold til de boeder, der blev paalagt de af »hovedmaendene«, hvis boeder er blevet nedsat som foelge af virksomhedernes samarbejde med Kommissionen, bemaerkes for det foerste, at Kommissionen med rette antog, at de virksomheder, der deltog i PWG's moeder, maa baere et saerligt ansvar for overtraedelsen (beslutningens betragtning 170). Den har dernaest foretaget en korrekt vurdering af overtraedelsens grovhed, dels i henseende til kartellets »hovedmaend«, dels i henseende til dets »almindelige medlemmer«, idet den udmaalte boederne til de to kategorier af virksomheder, paa grundlag af en grundsats paa henholdsvis 9% og 7,5% af den relevante omsaetning.

98 Det understreges i denne forbindelse, at sagsoegeren hverken har bestridt beskrivelsen af overtraedelsen i beslutningen eller har paaberaabt sig naermere bestemte omstaendigheder til stoette for sin paastand om, at boedesatserne ikke var en korrekt afspejling af det saerlige ansvar, der paahviler de virksomheder, der deltog i PWG's moeder.

99 For det andet er der ikke grundlag for at kritisere de af Kommissionen indroemmede nedsaettelser af de oprindeligt udmaalte boeder. Da sagsoegeren fandtes berettiget til at faa sin boede nedsat med en tredjedel som foelge af sit samarbejde med Kommissionen, har sagsoegeren ikke vaeret genstand for forskelsbehandling i forhold til »hovedmaendene«, som ifoelge beslutningens betragtning 172 opnaaede en tilsvarende nedsaettelse. Sagsoegeren har endvidere ikke gjort gaeldende, at virksomhedens samarbejde med Kommissionen skulle have vaeret mere omfattende end de oevrige virksomheders, hvis boeder blev nedsat med en tredjedel.

100 I relation til sagsoegerens sammenligning med den behandling, som KNP og Weig fik, bemaerkes for det tredje, at det fremgaar af en oversigt, som Kommissionen har fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten, at boederne til disse to virksomheder var hoejere end den boede, der blev paalagt sagsoegeren, men at de blev beregnet efter en grundsats, der var lavere end de 9%, som fandt anvendelse i forhold til de oevrige virksomheder, der havde deltaget i PWG's moeder.

101 Beslutningen indeholder imidlertid tilstraekkelige forklaringer paa, hvorfor grundsatsen paa 9% til kartellets »hovedmaend« ikke fandt anvendelse i forhold til KNP og Weig. Ifoelge betragtning 170, andet afsnit, blev KNP kun anset for en af »hovedmaendene« i kartellet i det tidsrum, hvori virksomheden deltog i PWG's moeder, dvs. i et kortere tidsrum end det, hvori virksomheden deltog i kartellet. Kommissionen har endvidere oplyst, at den tog hensyn til den omstaendighed, at skoent Weig var medlem af PWG, syntes virksomheden ikke at have spillet nogen betydningsfuld rolle i forbindelse med fastlaeggelsen af kartellets politik (betragtning 170, tredje afsnit). Sagsoegerens paastand om, at dens boede var uforholdsmaessig i forhold til de boeder, der blev paalagt KNP og Weig, savner saaledes grundlag.

102 For det fjerde har Stora afgivet redegoerelser til Kommissionen, der indeholder en meget noeje beskrivelse af overtraedelsens art og genstand, de forskellige organers opgaver i PG Paperboard og de enkelte producenters medvirken i overtraedelsen. Med disse redegoerelser har Stora givet oplysninger, der gaar langt ud over, hvad Kommissionen kunne have kraevet i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17. Selv om Kommissionen i beslutningen har erklaeret at have beviser, der bekraefter oplysningerne i Stora's redegoerelser (beslutningens betragtning 112 og 113), fremgaar det klart, at Stora's redegoerelser er det vigtigste bevis for overtraedelsen. Uden disse redegoerelser havde Kommissionen i hvert fald haft langt stoerre vanskeligheder ved at konstatere den overtraedelse, som er genstand for beslutningen, og at bringe den til ophoer.

103 Under hensyn hertil overskred Kommissionen ikke graenserne for det skoen, der tilkommer den i forbindelse med boedeudmaalingen, da den nedsatte boeden til Stora med to tredjedele. Sagsoegeren har derfor ikke grundlag for sin paastand om, at den paalagte boede var for hoej i forhold til Stora's boede.

104 Henset til det saaledes anfoerte kan anbringendet ikke tiltraedes.

Det subsidiaere anbringende om overtraedelse af traktatens artikel 190

Parternes argumenter

105 Ifoelge sagsoegeren er beslutningen behaeftet med en begrundelsesmangel, idet den ikke gav sagsoegeren mulighed for paa adaekvat maade at efterproeve de omstaendigheder, som foranledigede Kommissionen til at paalaegge virksomheden en boede paa en million ECU. Beslutningen opfylder derfor ikke de krav, som Domstolen har opstillet (dom af 4.7.1963, sag 24/62, Tyskland mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 407, org. ref.: Rec. s. 129, paa s. 143, og af 7.4.1992, sag C-358/90, Compagnia italiana alcool mod Kommissionen, Sml. I, s. 2457, praemis 40).

106 Skoent de betragtninger, der foerste gang blev fremfoert af et medlem af Kommissionen under en pressekonference den 13. juli 1994, aabenbart var af stor betydning for Kommissionens begrundelse for boedeniveauet, fremgaar de ikke af beslutningen.

107 Kommissionen angav hverken, som det kraeves efter den anfoerte retspraksis, de vaesentligste faktiske omstaendigheder, hvorpaa retsakten hviler, eller institutionens argumentation, saaledes at interesserede parter bliver i stand til forstaa grundene til den paagaeldende foranstaltning og til herigennem at goere deres rettigheder gaeldende, og Retten i stand til at udoeve sin kontrol. Beslutningen angiver saaledes hverken, hvilket referenceaar den omsaetning, der er lagt til grund ved boedeberegningen, vedroerte, med hvilken procent boeden til »hovedmaendene« og til de oevrige virksomheder blev beregnet, eller de nedsaettelser, som Stora og sagsoegeren blev indroemmet.

108 Sagsoegeren bestrider saaledes naermere at have faaet oplysning om, som haevdet af Kommissionen, at den havde valgt at laegge regnskabsaaret 1990 til grund ved boedeberegningen. I det foerste dokument, som Kommissionen har henvist til, nemlig en skrivelse med anmodning om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 af 16. juli 1991, har Kommissionen opfordret sagsoegeren til at give oplysning om omsaetningen »i de seneste fem aar«. Den omsaetning, der er anfoert i de individuelle oplysninger, der var bilagt meddelelsen af klagepunkter, vedroerer fire aar (1987-1990). Det fremgaar paa ingen maade af den passus i beslutningen, som Kommissionen har henvist til (betragtning 168, tredje led), at det valgte referenceaar var 1990.

109 Selv om det antages, at Kommissionen ville begrunde sagsoegerens boede under henvisning til de generelle kriterier, der fremgaar af beslutningens betragtning 169, er den heri anfoerte begrundelse imidlertid utilstraekkelig. De adressater, der har paaberaabt sig formildende omstaendigheder (et begreb, Kommissionen i oevrigt ikke har defineret), har ikke mulighed for at blive bekendt med, hvilke omstaendigheder der faktisk blev taget hensyn til. Kommissionen kan ikke begrunde sin manglende gennemgang af de paaberaabte formildende omstaendigheder med, at de ikke kunne anses for »reelle formildende omstaendigheder«.

110 Kommissionen burde endvidere have oplyst, hvorledes de generelle kriterier for boedeudmaalingen, der gjaldt for samtlige virksomheder, konkret blev anvendt i forhold til hver enkelt virksomhed (jf. i samme retning Rettens dom af 24.10.1991, sag T-2/89, Petrofina mod Kommissionen, Sml. II, s. 1087). Dette krav foelger af, at Kommissionen allerede har en forpligtelse til at redegoere for de formildende omstaendigheder, den har lagt til grund, naar den udsteder en beslutning, hvorved blot en enkelt virksomhed paalaegges en boede.

111 Endelig var det saa meget mere paakraevet, at Kommissionen begrundede sin beslutning, idet den paalagte boede var stor, og idet den konkurrenceretlige procedure, der kan medfoere en sanktion, har poenal karakter, som anfoert af Den Europaeiske Menneskerettighedskommission (udtalelse i sagen Société Stenuit mod Frankrig, sag nr. 11598/85, Rapport af 30.5.1991, serie A, nr. 232-A).

112 Kommissionen har gjort gaeldende, at beslutningen er tilstraekkeligt begrundet.

113 At Kommissionen havde valgt at laegge omsaetningen for 1990 til grund, fremgik af en raekke dokumenter, nemlig af en skrivelse, som i 1991 blev fremsendt til sagsoegeren i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, og af de individuelle oplysninger, der var bilagt meddelelsen af klagepunkter. Det valgte referenceaar kunne ligeledes udledes af beslutningens betragtning 168, tredje led, hvori vaerdien af Faellesskabets kartonmarked er oplyst. Beslutningen har saaledes stor lighed med polypropylen-beslutningen, som Retten i det vaesentlige opretholdt.

114 Kommissionen er endelig ikke forpligtet til at oplyse, hvilket regnskabsaar der laegges til grund i beslutninger, hvorved der paalaegges boeder. Denne beslutningspraksis er i oevrigt ikke blevet kritiseret af Faellesskabets retsinstanser.

115 For saa vidt angaar de oevrige grunde, der er naevnt i beslutningen, har Kommissionen henvist til begrundelsen i beslutningen vedroerende begrebet en enkelt overtraedelse, den deraf foelgende samlede boede (bl.a. betragtning 61 ff. og 129 ff.), overtraedelsens grovhed (betragtning 167 og 168 samt Rettens dom af 24.10.1991, sag T-3/89, Atochem mod Kommissionen, Sml. II, s. 1177, praemis 227) samt dens hensyntagen til virksomhedernes rolle i overtraedelsen (betragtning 171 og 172).

116 Den blotte omstaendighed, at det medlem af Kommissionen, der er ansvarlig for konkurrencepolitikken, havde tilfoejet visse yderligere detaljer under en pressekonference den 13. juli 1994, er paa ingen maade udtryk for, at beslutningen er utilstraekkeligt begrundet. Retten skal ikke tage disse oplysninger i betragtning under sin efterproevelse af beslutningen.

117 Kommissionen er endelig ikke forpligtet til at tage stilling til samtlige argumenter, der er blevet gjort gaeldende af de enkelte virksomheder, men kun til de vaesentligste af disse (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 14, og af 11.7.1989, sag 246/86, Belasco m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2117, praemis 55). I den foreliggende sag har den taget hensyn til reelle formildende omstaendigheder, den har i beslutningen anfoert, hvem der noed fordel heraf, specielt sagsoegeren (beslutningens betragtning 171 og 172), ligesom den fandt, at der ikke gjorde sig andre formildende omstaendigheder gaeldende, hverken i individuel eller generel henseende.

Rettens bemaerkninger

118 Ifoelge fast retspraksis har pligten til at begrunde en individuel beslutning til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget (jf. f.eks. Rettens dom af 11.12.1996, sag T-49/95, Van Megen Sports mod Kommissionen, Sml. II, s. 1799, praemis 51).

119 Omfanget af begrundelsespligten skal, for saa vidt angaar en beslutning som den foreliggende, hvorved flere virksomheder paalaegges boeder for en overtraedelse af de faellesskabsretlige konkurrenceregler, afgoeres under hensyn til, at overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning (kendelsen i SPO-sagen, a.st., praemis 54).

120 Ved udmaalingen af de enkelte boeder har Kommissionen et vist skoen, og det kan derfor ikke antages, at den er forpligtet til at anvende en bestemt matematisk formel (jf. i samme retning Rettens dom af 6.4.1995, sag T-150/89, Martinelli mod Kommissionen, Sml. II, s. 1165, praemis 59).

121 De kriterier, der er lagt til grund ved fastsaettelsen af det generelle og det individuelle boedeniveau, fremgaar henholdsvis af beslutningens betragtning 168 og 169. I relation til de individuelle boeder har Kommissionen endvidere i beslutningens betragtning 170 anfoert, at de virksomheder, der havde deltaget i PWG's moeder, som udgangspunkt er blevet anset for kartellets »hovedmaend«, mens de oevrige virksomheder er blevet anset for »almindelige medlemmer«. I beslutningens betragtning 171 og 172 hedder der endelig, at Rena og Stora boer paalaegges betydeligt mindre boeder som foelge af deres aktive samarbejde med Kommissionen, samt at otte andre virksomheder, herunder sagsoegeren, ligeledes er berettiget til en relativt mindre nedsaettelse, fordi de i deres svar paa meddelelsen af klagepunkter ikke bestred de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionens klagepunkter stoettedes paa.

122 Det fremgaar af Kommissionens skriftlige indlaeg for Retten samt af dens svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten, at boederne blev beregnet paa grundlag af den enkelte virksomheds omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990. Der blev saaledes paalagt boeder, der for »hovedmaendene« i kartellet som udgangspunkt var paa 9% af virksomhedens individuelle omsaetning og paa 7,5% for de oevrige virksomheders vedkommende. Kommissionen har endelig taget hensyn til den samarbejdsvilje, som bestemte virksomheder havde udvist under proceduren for Kommissionen. To virksomheder var af denne grund berettiget til en nedsaettelse med to tredjedele af boedernes paalydende, mens de oevrige virksomheder var berettigede til en nedsaettelse med en tredjedel.

123 Det fremgaar endvidere af en tabel, som Kommissionen har fremlagt, og som indeholder oplysninger vedroerende fastsaettelsen af de enkelte boeder, at selv om boederne ikke er blevet fastsat paa grundlag af en strengt matematisk anvendelse af de ovenfor anfoerte kriterier, er der konsekvent taget hensyn hertil ved boedeberegningen.

124 Det fremgaar imidlertid ikke af beslutningen, at boederne er blevet beregnet paa grundlag af de enkelte virksomheders omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990. I denne forbindelse understreges, at i modsaetning til, hvad Kommissionen har haevdet, er det referenceaar, der er lagt til grund, hverken naevnt i beslutningens betragtning 168, tredje led, i de individuelle oplysninger til meddelelsen af klagepunkter eller i begaeringen om oplysninger, som Kommissionen har henvist til.

125 Det bemaerkes endvidere, at de anvendte grundsatser for boedernes beregning paa henholdsvis 9% for de virksomheder, der anses for kartellets »hovedmaend«, og 7,5% for »almindelige« medlemmer, heller ikke fremgaar af beslutningen. Endvidere er de nedsaettelser, som Rena og Stora blev indroemmet tillige med otte andre virksomheder, herunder sagsoegeren, heller ikke naevnt.

126 Det bemaerkes herefter for det foerste, at beslutningens betragtning 169-172 indeholder relevante og tilstraekkelige oplysninger om de hensyn, der er lagt til grund ved bedoemmelsen af grovheden og varigheden af den overtraedelse, der er begaaet af den enkelte virksomhed, naar henses til beslutningens detaljerede fremstilling af de faktiske omstaendigheder, der goeres gaeldende mod hver enkelt af beslutningens adressater (jf. i samme retning dommen i Petrofina-sagen, a.st., praemis 264).

127 Det kan i denne henseende ikke kritiseres, at Kommissionen ikke i beslutningen udtrykkeligt har redegjort for, hvorfor den ikke fandt grundlag for at tage de af sagsoegeren paaberaabte formildende omstaendigheder i betragtning. Selv om Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 190 skal anfoere de faktiske forhold, som beslutningens retmaessighed afhaenger af, saavel som de overvejelser, der har foranlediget den til at vedtage beslutningen, er det ifoelge naevnte bestemmelse ikke paakraevet, at Kommissionen gaar ind i en droeftelse af alle de faktiske og retlige omstaendigheder, der har vaeret fremme under den administrative procedure (jf. dommen i Michelin-sagen, a.st., praemis 14 og 15).

128 For det andet ville en angivelse af de enkelte kriterier i beslutningen, naar boederne som i den foreliggende sag udmaales under konsekvent hensyntagen til visse naermere kriterier, give virksomhederne bedre mulighed for at vurdere, dels om Kommissionen har begaaet fejl ved fastsaettelsen af de individuelle boeder, dels om den individuelle boede er begrundet ud fra de generelt anvendte kriterier. I den foreliggende sag ville den omstaendighed, at beslutningen havde indeholdt oplysninger om de relevante kriterier, dvs. den omsaetning, der er lagt til grund, referenceaaret, den anvendte grundsats og boedereduktionssatserne, ikke have medfoert en indirekte offentliggoerelse af den noejagtige omsaetning i de virksomheder, som beslutningen var rettet til, hvorved traktatens artikel 214 kunne vaere overtraadt. Som Kommissionen selv har anfoert, er stoerrelsen af de endelige, individuelle boeder ikke fremkommet paa grundlag af en strengt matematisk anvendelse af de anfoerte kriterier.

129 Kommissionen har i oevrigt under retsmoedet vedgaaet, at der ikke var noget til hinder for, at den i beslutningen kunne have anfoert de kriterier, som den konsekvent havde lagt til grund, og som var blevet offentliggjort under en pressekonference, der fandt sted samme dag, som beslutningen blev vedtaget. I denne forbindelse bemaerkes, at det fremgaar af fast retspraksis, at begrundelsen for en beslutning skal findes i selve beslutningens tekst, samt at efterfoelgende forklaringer fra Kommissionen ikke kan tillaegges betydning, medmindre der foreligger saerlige omstaendigheder (jf. Rettens dom af 2.7.1992, sag T-61/89, Dansk Pelsdyravlerforening mod Kommissionen, Sml. II, s. 1931, praemis 131, og i samme retning Rettens dom af 12.12.1991, sag T-30/89, Hilti mod Kommissionen, Sml. II, s. 1439, praemis 136).

130 Uanset disse betragtninger bemaerkes, at begrundelsen for boedeudmaalingen i beslutningens betragtning 167-172 er mindst lige saa detaljeret som begrundelsen i tidligere kommissionsbeslutninger vedroerende lignende overtraedelser. Selv om anbringendet om manglende begrundelse vedroerer en ufravigelig retsgrundsaetning, havde Faellesskabets retsinstanser ikke, da beslutningen blev vedtaget, kritiseret Kommissionens begrundelsespraksis med hensyn til de boeder, der paalaegges. Foerst ved dom af 6. april 1995 (sag T-148/89, Tréfilunion mod Kommissionen, Sml. II, s. 1063, praemis 142) samt i to andre domme af samme dato (sag T-147/89, Société metallurgique de Normandie mod Kommissionen, Sml. II, s. 1057 - offentliggjort i sammendrag - og sag T-151/89, Société des treillis et panneaux soudés mod Kommissionen, Sml. II, s. 1191 - offentliggjort i sammendrag) understregede Retten for foerste gang, at det ville vaere oenskeligt, at virksomhederne kunne faa et detaljeret indblik i, hvorledes den boede, der paalaegges dem, er beregnet, saaledes at de kan tage stilling med fuldt kendskab til sagen uden at vaere forpligtet til at anlaegge sag ved Faellesskabets retsinstanser til proevelse af Kommissionens beslutning.

131 Det foelger heraf, at naar Kommissionen i en beslutning konstaterer, at konkurrencereglerne er blevet overtraadt, og paalaegger de virksomheder, der har medvirket, boeder, skal den, hvis den ved boedefastsaettelsen konsekvent har taget hensyn til visse grundlaeggende omstaendigheder, anfoere disse i selve beslutningens tekst, saaledes at beslutningens adressater har mulighed for at efterproeve, om boedeniveauet er korrekt og vurdere, om der eventuelt skulle foreligge forskelsbehandling.

132 Under de saerlige omstaendigheder, der er naevnt i praemis 129, og i betragtning af, at Kommissionen under sagens behandling har vist vilje til at fremlaegge alle relevante oplysninger vedroerende boedeberegningen, kan den omstaendighed, at boedeberegningen ikke specielt er begrundet i beslutningen i naervaerende tilfaelde, ikke anses for en saadan tilsidesaettelse af begrundelsespligten, at det kan begrunde, at de paalagte boeder annulleres helt eller delvist.

133 Dette anbringende kan derfor ikke tiltraedes.

134 Naar henses til de anfoerte betragtninger, vil Kommissionen vaere at frifinde.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

135 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionen paastand herom.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN

(Tredje Udvidede Afdeling)

1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.

2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.