RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM (enedommer)

28. juni 2016

Marcin Kotula

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — vedtægtens artikel 45 — forfremmelsesåret 2014 — almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 45 — liste over de tjenestemænd, som foreslås forfremmet af generaldirektørerne og af tjenestegrenscheferne — sagsøgeren ikke opført herpå — interinstitutionel overførsel — hensyntagen til de bedømmelsesrapporter, der er udfærdiget af den tidligere institution — mulighed for at anfægte listen over de tjenestemænd, der foreslås forfremmet, for det paritetiske forfremmelsesudvalg — sammenligning af fortjenesterne for de forfremmelsesværdige tjenestemænd«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Marcin Kotula har nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens ansættelsesmyndigheds afgørelse, der blev meddelt denne institutions ansatte den 14. november 2014, om ikke at forfremme ham til lønklasse AD 9 i forfremmelsesåret 2014.

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester – administrationens skønsbeføjelse – rækkevidde – pligt til at vedtage et regelsæt om forfremmelsesprocedurernes gennemførelse, navnlig for så vidt angår tjenestemænd, der har udøvet den interinstitutionelle mobilitet – fravær

Bedømmelsesrapporten udgør en uundværlig del af vurderingen, hver gang den overordnede myndighed skal tage stilling til tjenestemandens karriere, således at en afgørelse om ikke at forfremme tjenestemanden er behæftet med uregelmæssigheder, når ansættelsesmyndigheden ikke har kunnet foretage en sammenligning af fortjenesterne hos de forfremmelsesværdige tjenestemænd, fordi en eller flere af bedømmelsesrapporterne, der dækker referenceperioden, som svarer til perioden forud for forfremmelsen eller forud for den sidste forfremmelse af den pågældende tjenestemand, ikke var til rådighed på grund af administrationens fejl. En manglende bedømmelsesrapport kan ikke nødvendigvis i sig selv forhindre ansættelsesmyndigheden i at træffe en afgørelse om forfremmelse, og en sådan uregelmæssighed kan under alle omstændigheder kun medføre annullation af afgørelsen om forfremmelse, for så vidt som den manglende hensyntagen til den nævnte rapport har haft en afgørende indflydelse på proceduren. (jf. præmis 38 og 43) Henvisning til: Domstolen: dom af 27. januar 1983, List mod Kommissionen, 263/81, EU:C:1983:17, præmis 25 og 26 Retten i Første Instans: dom af 3. marts 1993, Vela Palacios mod EØSU, T-25/92, EU:T:1993:17, præmis 43, af 12. december 2002, Morello mod Kommissionen, T-338/00 og T-376/00, EU:T:2002:314, præmis 111, og af 11. juli 2007, Konidaris mod Kommissionen, T-93/03, EU:T:2007:209, præmis 88 og 90 og den deri nævnte retspraksis Retten for EU-Personalesager: dom af 15. december 2015, Bonazzi mod Kommissionen, F-88/15, EU:F:2015:150, præmis 84

For at bevare karriereperspektiverne for de tjenestemænd, der vælger at gøre brug af den interinstitutionelle mobilitet, skal EU-institutionerne dels sikre, at mobiliteten ikke udgør en hindring for karriereforløbet for de tjenestemænd, der gøres til genstand herfor, dels undersøge situationen for tjenestemænd, der har været omfattet af denne mobilitet, for at kontrollere, at tjenestemænd, der er blevet overført, ikke straffes som følge af denne overførsel i forbindelse med en forfremmelsesprocedure. Hvad nærmere angår den måde, hvorpå ansættelsesmyndigheden i forbindelse med den interinstitutionelle overførsel skal tage hensyn til en tjenestemands bedømmelsesrapporter, som er udarbejdet af den oprindelige institution, kan det ikke bebrejdes ansættelsesmyndigheden inden for rammerne af dens vide skønsbeføjelse ved forfremmelser at basere sin vurdering af den nævnte tjenestemands fortjenester på en syntetisk læsning af alle dennes bedømmelsesrapporter, der helt eller delvis vedrører dennes bedømmelsesperiode siden forfremmelsen, og som er vedtaget både af ansættelsesmyndigheden ved den nye institution og af den oprindelige institution. Det kan heller ikke bebrejdes ansættelsesmyndigheden at foretage en sammenligning af fortjenesterne hos den nævnte tjenestemand ved hjælp af den procedure og de generelle metoder, som den nye institution for nyligt havde vedtaget inden for rammerne af sin skønsbeføjelse for alle dens tjenestemænd, idet det skal fremhæves, at der ikke findes en pligt for denne nye institution til at indføre regler, der specifikt regulerer situationen for tjenestemænd, der har udøvet mobilitet. (jf. præmis 39 og 46) Henvisning til: Retten i Første Instans: dom af 3. oktober 2000, Cubero Vermurie mod Kommissionen, T-187/98, EU:T:2000:225, præmis 68 og 69 Retten for EU-Personalesager: dom af 7. november 2007, Hinderyckx mod Rådet, F-57/06, EU:F:2007:188, præmis 50, 55, 58 og 59 og den deri nævnte retspraksis

Selv om de personlige aktmapper for de tjenestemænd, der kan komme i betragtning ved forfremmelse, skal være til rådighed for ansættelsesmyndigheden, kan det derimod ikke kræves af denne myndighed, at den begrunder den brug, den har gjort i hvert enkelt tilfælde af de oplysninger, der var til dens rådighed. (jf. præmis 48) Henvisning til: Domstolen: dom af 17. marts 1983, Hoffmann mod Kommissionen, 280/81, EU:C:1983:82, præmis 7 Retten for EU-Personalesager: dom af 15. december 2015, Bonazzi mod Kommissionen, F-88/15, EU:F:2015:150, præmis 52

Der er stor forskel på bedømmelsen af tjenestemænd fra de forskellige tjenestegrene i en institution, og denne forskel er kilde til store vanskeligheder, når ansættelsesmyndigheden skal foretage en sammenligning af fortjenesterne hos samtlige af de pågældende tjenestemænd under overholdelse af princippet om ligebehandling. Den pligt til at foretage en sammenligning af fortjenesterne på et ens grundlag og ud fra sammenlignelige informations- og oplysningskilder, der fremgår af vedtægtens artikel 45, kræver nemlig en procedure eller en specifik metode til at fjerne den subjektivitet, som følger af forskellige bedømmeres bedømmelser i de rapporter, der er udarbejdet i henhold til vedtægtens artikel 43 og som skal tages i betragtning i henhold til vedtægtens artikel 45, stk. 1. Ansættelsesmyndigheden råder imidlertid over kompetencen til at foretage en sammenligning af fortjenesterne ifølge den procedure eller metode, som myndigheden finder mest passende. Der gælder nemlig ingen pligt for den nævnte institution til at vedtage en bestemt bedømmelses- og forfremmelsesordning, henset til den vide skønsbeføjelse, den råder over ved gennemførelsen af formålene med vedtægtens artikel 45, i overensstemmelse med deres særlige behov for organisering og forvaltning af personalet. (jf. præmis 50 og 51) Henvisning til: Domstolen: dom af 1. juli 1976, de Wind mod Kommissionen, 62/75, EU:C:1976:103, præmis 17 Retten i Første Instans: dom af 19. oktober 2006, Buendía Sierra mod Kommissionen, T-311/04, EU:T:2006:329, præmis 169, og af 14. februar 2007, Simões Dos Santos mod KHIM, T-435/04, EU:T:2007:50, præmis 132 Retten for EU-Personalesager: dom af 14. juli 2011, Praskevicius mod Parlamentet, F-81/10, EU:F:2011:120, præmis 53, af 18. marts 2015, Ribeiro Sinde Monteiro mod EEAS, F-51/14, EU:F:2015:11, præmis 41, der verserer som appelsag for Den Europæiske Unions Ret under sagsnummer T-278/15 P, af 3. juni 2015, Gross mod EEAS, F-78/14, EU:F:2015:52, præmis 44, der verserer som appelsag for Den Europæiske Unions Ret under sagsnummer T-472/15 P, af 22. september 2015, Silvan mod Kommissionen, F-83/14, EU:F:2015:106, præmis 24, der verserer som appelsag for Den Europæiske Unions Ret under sagsnummer T-698/15 P, og af 15. december 2015, Bonazzi mod Kommissionen, F-88/15, EU:F:2015:150, præmis 62

Afgørelserne om forfremmelse og den sammenligning af fortjenesterne, der er fastsat i vedtægtens artikel 45, henhører alene under ansættelsesmyndighedens ansvar. Selv om vedtægtens artikel 45, stk. 1, for det første i denne henseende pålægger den nævnte ansættelsesmyndighed forud for enhver afgørelse om forfremmelse at foretage en sammenligning af fortjenesterne hos alle de forfremmelsesværdige tjenestemænd, kan denne imidlertid bistås af de administrative afdelinger på de forskellige hierarkiske niveauer i overensstemmelse med de principper, der er forbundet med ethvert hierarkisk system. Ansættelsesmyndigheden kan således fastsætte en forudgående undersøgelse i hvert generaldirektorat af sagsakterne for de tjenestemænd, der er forfremmelsesværdige, selv om en sådan forudgående undersøgelse ikke kan have den virkning at træde i stedet for den sammenligning af fortjenesterne, der, når den er fastsat, dernæst skal foretages af et forfremmelsesudvalg og dernæst under alle omstændigheder af ansættelsesmyndigheden i forfremmelsesåret ved vedtagelsen af afgørelserne om forfremmelse eller afslag på forfremmelse. I forbindelse med den forfremmelsesprocedure, der er fastsat i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, som Kommissionen har vedtaget, kan ansættelsesmyndigheden ganske vist ikke alene gennemgå fortjenesterne hos de tjenestemænd, som er bedst placeret på de af de forskellige tjenestegrene eller generaldirektorater udarbejdede lister. Udøvelsen for de tjenestemænds vedkommende, som ikke er blevet foreslået forfremmet af deres generaldirektør, af den ret, der er fastsat i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, til at appellere generaldirektørens afgørelse om ikke at foreslå dem forfremmet ved det paritetiske forfremmelsesudvalg, giver disse tjenestemænd mulighed for ved dette paritetiske udvalg at få foretaget en sammenligning af deres fortjenester ikke alene for så vidt angår deres generaldirektorat, men også for så vidt angår hele institutionen. Ansættelsesmyndigheden er for det andet beføjet til ved forberedelsen af sine afgørelser om forfremmelser at nedsætte en paritetisk rådgivende instans, såsom det paritetiske forfremmelsesudvalg, og den kan også fastsætte, at dette bistås af et andet organ, der ligeledes er paritetisk, og hvis forslag til begrundede udtalelser, det kan tage i betragtning. Ved at iværksætte appel har de tjenestemænd, der ikke er foreslået forfremmet af deres generaldirektør eller tjenestegrenschefer, imidlertid lejlighed til at gøre ansættelsesmyndigheden opmærksom på deres sag ved på baggrund af deres indsigelser, de nævnte forslag til begrundede udtalelser og i givet fald henstillinger fra det paritetiske forfremmelsesudvalg at tvinge den til at foretage en indgående undersøgelse af deres respektive situationer i forbindelse med den sammenligning af fortjenesterne for alle de forfremmelsesværdige tjenestemænd, som den i sidste ende foretager efter forfremmelsesproceduren med henblik på at vedtage afgørelser om forfremmelse. (jf. præmis 54-57) Henvisning til: Domstolen: dom af 4. februar 1987, Bouteiller mod Kommissionen, 324/85, EU:C:1987:59, præmis 11 Retten i Første Instans: dom af 30. november 1993, Tsirimokos mod Parlamentet, T-76/92, EU:T:1993:106, præmis 17 Retten for EU-Personalesager: dom af 22. september 2015, Silvan mod Kommissionen, F-83/14, EU:F:2015:106, præmis 48 og 50 og den deri nævnte retspraksis, der verserer som appelsag for Den Europæiske Unions Ret under sagsnummer T-698/15 P, og af 15. december 2015, Bonazzi mod Kommissionen, F-88/15, EU:F:2015:150, præmis 83 og 89 og den deri nævnte retspraksis