Sag C-171/17

Europa-Kommissionen

mod

Ungarn

»Traktatbrud – direktiv 2006/123/EF – artikel 15-17 – artikel 49 TEUF – etableringsfrihed – artikel 56 TEUF – fri udveksling af tjenesteydelser – national ordning for mobil betaling – monopol«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. november 2018

Etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – tjenesteydelser på det indre marked – direktiv 2006/123 – tjenesteydelser af almen økonomisk interesse – fastsættelse – medlemsstaternes skøn – rækkevidde – tjenesteydelse allerede udbudt af operatører på det pågældende marked – omstændighed ikke tilstrækkelig til at fastslå, at der ikke foreligger en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 41-43)

Direktiv 2006/123 om tjenesteydelser i det indre marked indeholder specifikke bestemmelser hvad angår anvendelsen af disse bestemmelser på tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, nemlig dels artikel 15, stk. 4, dels artikel 17. Medlemsstaterne har i denne forbindelse ret til under overholdelse af EU-retten at fastlægge rækkevidden og tilrettelæggelsen af deres tjenesteydelser af almen økonomisk interesse under særlig hensyntagen til egne indenrigspolitiske mål. I denne henseende er medlemsstaterne tillagt vide skønsbeføjelser, som Kommissionen kun kan anfægte i tilfælde af en åbenbar fejl. Den omstændighed alene, at en tjenesteydelse, der af en medlemsstat kvalificeres som en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse, allerede blev udbudt af operatører på det pågældende marked, er imidlertid ikke tilstrækkelig til at godtgøre, at denne kvalificering er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn. Den omstændighed, at en tjenesteydelse allerede udbydes på markedet, men på utilfredsstillende vis og på vilkår, der ikke er i overensstemmelse med den offentlige interesse, således som defineret af den pågældende medlemsstat, kan begrunde, at denne tjenesteydelse kvalificeres som en tjenesteydelse af almen økonomisk interesse. (jf. præmis 47, 49, 55 og 56)

Artikel 15, stk. 4, i direktiv 2006/123 om tjenesteydelser i det indre marked udelukker ikke uden videre tjenesteydelser af almen økonomisk interesse fra anvendelsesområdet for denne artikel. Artikel 15, stk. 4, bestemmer således, at artikel 15, stk. 1-3, kun finder anvendelse på lovgivningen om tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, hvis anvendelsen af disse ikke retligt eller faktisk hindrer de berørte tjenesteydere i at udføre den særlige opgave, der er tillagt dem. Heraf følger, at artikel 15 ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der opstiller et krav som omhandlet i denne artikels stk. 2, litra d), forudsat at det nævnte krav er nødvendigt for udøvelsen på acceptable økonomiske vilkår af den omhandlede særlige opgave i form af en offentlig tjeneste. (jf. præmis 62 og 85)

En medlemsstat, som indfører og opretholder en national ordning for mobil betaling, som drives af en enkelt virksomhed, som kontrolleres af staten, benyttelsen af hvilken er obligatorisk på forskellige anvendelsesområder, nemlig offentlig parkering, tilrådighedsstillelse af vejnettet med henblik på færdsel, personbefordring, der varetages af en statslig virksomhed og andre tjenester, der udbydes af et statsligt organ, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 15, stk. 2, litra d), i direktiv 2006/123 om tjenesteydelser i det indre marked. En ordning, som forbeholder en offentlig virksomhed adgangen til virksomheden i form af levering af mobile betalingstjenester, ved indførelsen af et monopol udgør et krav som omhandlet i artikel 15, stk. 2, litra d), i direktiv 2006/123, som medlemsstaterne har pligt til at kontrollere overholder betingelserne om forbud mod forskelsbehandling og om nødvendighed og proportionalitet som omhandlet i direktivets artikel 15, stk. 3. Et sådant krav kan ikke opfylde betingelsen om, at det tilsigtede mål ikke må kunne nås gennem mindre indgribende foranstaltninger, hvis der findes foranstaltninger, som er mindre indgribende og mindre restriktive over for etableringsfriheden, og som gør det muligt at nå de påberåbte mål som f.eks. en koncessionsordning baseret på en procedure, som er åben for konkurrence. Da betingelserne i artikel 15, stk. 3, i direktiv 2006/123 er kumulative, er denne konstatering tilstrækkelig til, at det fastslås, at denne bestemmelse ikke er overholdt. (jf. præmis 76, 79, 81-83 og 87 samt domskonkl. 1)