Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel – anbringender – præcis kritik af et punkt i Rettens argumentation nødvendig

[Art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

2. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – en støtteforanstaltnings forenelighed med fællesmarkedet – uforeneligheden af en støtteforanstaltning, som tilsidesætter fællesskabsrettens almindelige principper

(Art. 88 EF)

3. Statsstøtte – beslutning fra Kommissionen om ikke at gøre indsigelse mod en støtteordning – beskyttelse af den berettigede forventning

(Art. 87, stk. 1 og 3, EF og art. 88, stk. 3, EF)

4. Statsstøtte – beslutning fra Kommissionen om ikke at gøre indsigelse mod en støtteordning – begrænsning af de tidsmæssige virkninger af dommen

(Art. 87, stk. 1 og 3, EF og art. 88, stk. 3, EF)

Sammendrag

1. Et appelskrift skal præcist angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand, idet appellen eller det pågældende anbringende i modsat fald afvises.

Et appelskrift, hvori argumentationen som udarbejdet af appellanten i sin helhed forekommer at være tilstrækkeligt klar til med den fornødne præcision at identificere de forhold, der anfægtes i den appellerede dom, og de retlige grunde, der kan støtte denne kritik, og følgelig tillade Domstolen at udøve sin legalitetskontrol, kan antages til realitetsbehandling, selv om visse passager i denne argumentation mangler stringens.

(jf. præmis 48 og 49)

2. En statsstøtte, som ved visse af sine gennemførelsesforanstaltninger tilsidesætter de generelle principper i EU-retten, såsom retssikkerhedsprincippet, princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning og ligebehandlingsprincippet, kan ikke erklæres forenelig med fællesmarkedet af Kommissionen.

(jf. præmis 65)

3. Retten til at påberåbe sig princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning gælder for enhver retsundergiven erhvervsdrivende i forbindelse med begrundede forventninger, som en EU-institution har givet anledning til. Hvad angår ophævelsen af en ordning har Kommissionen, når der ikke foreligger afgørende offentlige interesser, tilsidesat en højere retsregel, hvis den ved denne ophævelse ikke fastsætter overgangsforanstaltninger til beskyttelse af den forventning, som en forudseende og påpasselig erhvervsdrivende med rette måtte nære til de EU-retlige bestemmelser. Imidlertid kan ingen påberåbe sig tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, såfremt nævnte administration ikke har afgivet præcise løfter. Når en forudseende og påpasselig erhvervsdrivende kan påregne gennemførelsen af en foranstaltning, der kan påvirke virksomhedens interesser, kan virksomheden dog endvidere ikke påberåbe sig nævnte princip, når foranstaltningen gennemføres.

Hvad angår en beslutning fra Kommissionen på området for statsstøtte om ikke at gøre indsigelse mod en støtteordning indtil udløbet af en fastsat periode kan en forudseende og påpasselig erhvervsdrivende, som må formodes at kende nævnte beslutning, udlede af denne angivelse af »periode« i beslutningen, at muligheden for at kunne deltage i en procedure for tildeling af støtte er begrænset af varigheden af den godkendelse, der var meddelt denne støtteordning.

Når Kommissionen ved at godkende en støtteordning gør en undtagelse fra det almindelige princip i artikel 87, stk. 1, EF om, at statsstøtte er uforenelig med fællesmarkedet, kan en forudseende og påpasselig erhvervsdrivende ikke med rette forvente, at denne beslutning i strid med princippet, hvorefter sådanne undtagelser skal være genstand for en indskrænkende fortolkning, godkender tildeling af støtte også efter den deri angivne dato.

(jf. præmis 69 og 71-74)

4. Ligebehandlingsprincippet er navnlig til hinder for, at ensartede situationer behandles forskelligt, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet.

En beslutning fra Kommissionen om ikke at gøre indsigelse mod en statsstøtteordning i henhold til artikel 87, stk. 3, EF udgør en undtagelse til det generelle princip om statsstøttes uforenelighed med fællesmarkedet. Følgelig bør dens anvendelsesperiode være tidsbestemt. Imidlertid indebærer enhver tidsbegrænsning pr. definition en ulige behandling, alt efter om en given situation falder inden eller uden for godkendelsesbeslutningens tidsmæssige anvendelsesområde.

I denne henseende er en sådan ulige behandling i forhold til de virksomheder, som har lejlighed til at deltage i en procedure for tildeling af støtte, før den ved beslutningen meddelte godkendelse udløber, og i forhold til dem, som ikke længere har denne lejlighed, objektivt begrundet.

(jf. præmis 78-80)