ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 28. april 2022 — »Nikopolis AD Istrum 010« EOOD (C-160/21) og »Agro — eko 2013« EOOD (C-217/21) mod Izpalnitelen direktor na Darzjaven fond »Zemedelie« (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Veliko Tarnovo — Bulgarien)

(Forenede sager C-160/21 og C-217/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles landbrugspolitik - ordninger for direkte støtte - forordning (EU) nr. 1306/2013 - betalinger til støttemodtagere - artikel 75 - betalingsfrist - overholdelse - foreligger ikke - stiltiende afslag på ansøgningen om støtte)

(2022/C 237/21)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad Veliko Tarnovo

Parter i hovedsagen

Sagsøgere:»Nikopolis AD Istrum 010« EOOD (C-160/21) og »Agro — eko 2013« EOOD (C-217/21)

Sagsøgt: Izpalnitelen direktor na Darzjaven fond »Zemedelie«

Konklusion

Artikel 75, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/2393 af 13. december 2017, skal fortolkes således, at den omstændighed, at et betalingsorgan i en medlemsstat ikke har udbetalt en støtte, som en landbruger har ansøgt om, inden udløbet af den frist, der er fastsat i denne bestemmelse, ikke skal anses for at udgøre et stiltiende afslag på den omhandlede støtteansøgning, uanset om den pågældende landbruger er blevet underrettet om gennemførelsen af eventuelle yderligere verifikationer, som begrunder en sådan fristoverskridelse.

(1) EUT C 206 af 31.5.2021.

EUT C 242 af 21.6.2021.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 28. april 2022 — SIA »PRODEX« mod Valsts ieņēmumu dienests (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa (Senāts)– Letland)

(Sag C-72/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - toldunion - fælles toldtarif - kombineret nomenklatur - toldpositioner - underposition 4418 20 - rækkevidde - døre og rammer dertil, samt dørtærskler - MDF-plader og lister - første del af almindelig tariferingsbestemmelse 2 a) vedrørende den kombinerede nomenklatur - ukomplette eller ufærdige varer - begreb)

(2022/C 237/18)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa (Senāts)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SIA »PRODEX«

Sagsøgt: Valsts ieņēmumu dienests

Konklusion

Underposition 4418 20 i den kombinerede nomenklatur, sammenholdt med første del af almindelig tariferingsbestemmelse 2 a) vedrørende denne nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som affattet ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1001/2013 af 4. oktober 2013, skal fortolkes således, at den omfatter varer, der er beskrevet som værende plader og rammelister af træ, hvis profil og dekorative behandling objektivt peger på, at de er beregnet til fremstilling af rammer til døre og dørtærskler, som særskilte varer, selv når disse varer er ukomplette eller ufærdige, forudsat at disse varer er blevet behandlet på en sådan måde, at de udelukkende kan anvendes som sådan, og at de således i det væsentlige fremtræder som færdige varer.

(1) EUT C 138 af 19.4.2021.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 28. april 2022 — Gerencia Regional de Salud de Castilla y León mod Delia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León — Spanien)

(Sag C-86/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - arbejdskraftens frie bevægelighed - artikel 45 TEUF - forordning (EU) nr. 492/2011 - artikel 7, stk. 2 - ligebehandling - nationalt system til anerkendelse af sundhedspersoners faglige udvikling - manglende hensyntagen til erhvervserfaring opnået inden for sundhedsvæsenet i en anden medlemsstat - hindring)

(2022/C 237/19)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gerencia Regional de Salud de Castilla y León

Sagsøgt: Delia

Konklusion

Artikel 45 TEUF og artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning om anerkendelse af den faglige udvikling inden for en medlemsstats sundhedsvæsen, som er til hinder for, at der med henblik på en arbejdstagers anciennitet tages hensyn til den erhvervserfaring, som den pågældende har erhvervet i en anden medlemsstats offentlige sundhedsvæsen, medmindre den hindring af arbejdskraftens frie bevægelighed, som denne lovgivning indebærer, opfylder et formål af almen interesse, gør det muligt at sikre virkeliggørelsen af dette formål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det.

(1) EUT C 189 af 17.5.2021.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 28. april 2022 — Phoenix Contact GmbH & Co. KG mod HARTING Deutschland GmbH & Co. KG og Harting Electric GmbH & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht München I — Tyskland)

(Sag C-44/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - intellektuelle ejendomsrettigheder - direktiv 2004/48/EF - artikel 9, stk. 1 - europæisk patent - foreløbige foranstaltninger - nationale retslige myndigheders beføjelse til at udstede et foreløbigt påbud med henblik på at forhindre en nært forestående krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed - national retspraksis, hvorefter der gives afslag på begæringer om foreløbige foranstaltninger, når gyldigheden af det pågældende patent ikke som minimum er blevet bekræftet ved afgørelse af en indsigelses- eller ugyldighedssag i første instans - forpligtelse til overensstemmende fortolkning)

(2022/C 237/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht München I

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

Sagsøgte: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG og Harting Electric GmbH & Co. KG

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national retspraksis, hvorefter begæringer om foreløbige foranstaltninger vedrørende krænkelse af et patent principielt skal afslås, når gyldigheden af det pågældende patent ikke som minimum er blevet bekræftet ved afgørelse af en indsigelses- eller ugyldighedssag i første instans.

(1) EUT C 182 af 10.5.2021.
—

tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23, stk. 1, andet afsnit, i direktiv 2008/50/EF, sammenholdt bilag XV til dette direktiv, idet den ikke har sikret, at der i luftkvalitetsplanerne for disse to områder fra den 11. juni 2010 blev fastsat passende foranstaltninger, således at overskridelsesperioden for denne grænseværdi blev kortest mulig.
C 213/16

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 7. april 2022 — Fuhrmann-2-GmbH mod B (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Bottrop — Tyskland)

(Sag C-249/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 2011/83/EU - artikel 8, stk. 2 - aftaler om fjernsalg, der indgås ved hjælp af elektroniske midler - den erhvervsdrivendes oplysningspligt - aktivering af en knap eller en tilsvarende funktion til at afgive ordren med betalingsforpligtelse - tilsvarende utvetydig formulering, ved angivelsen »ordre med betalingsforpligtelse« - hensyntagen til alene angivelsen på knappen eller den tilsvarende funktion ved vurderingen af, om en sådan formulering er tilsvarende)

(2022/C 213/20)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Bottrop

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fuhrmann-2-GmbH

Sagsøgt: B.

Konklusion

Artikel 8, stk. 2, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF skal fortolkes således, at der med henblik på inden for rammerne af en bestillingsproces vedrørende indgåelse med elektroniske midler af en fjernsalgsaftale at afgøre, om en formulering, der er anført på bestillingsknappen eller på en lignende funktion, såsom formuleringen »book nu«, »svarer« til angivelsen »ordre med betalingsforpligtelse« som omhandlet i denne bestemmelse, skal tages udgangspunkt i alene angivelsen på denne knap eller en lignende funktion.

(1) EUT C 297 af 26.7.2021.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 — sag vedrørende anerkendelse og fuldbyrdelse af en bødestraf pålagt over for D. B. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi — Polen)

(Sag C-150/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - gensidig anerkendelse - rammeafgørelse 2005/214/RIA - fuldbyrdelse af bødestraffe - artikel 1, litra a), nr. ii) - afgørelse om pålæggelse af bødestraf truffet af en administrativ myndighed - afgørelse, der kan indbringes for en anklager underlagt justitsministerens instruktioner - efterfølgende prøvelse ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager)

(2022/C 213/19)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia w Łodzi

Parter i hovedsagen

Sagsøger: D. B.

Procesdeltager: Prokuratura Rejonowa Łódź-Bałuty

Konklusion

Artikel 1, litra a), nr. ii), i Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at en afgørelse, hvorved en fysisk person endeligt pålægges en bødestraf, der er truffet af en anden myndighed i den udstedende medlemsstat end en domstol, på grund af en strafbar handling i henhold til denne medlemsstats lovgivning, udgør en »afgørelse« som omhandlet i denne bestemmelse, når denne medlemsstats lovgivning fastsætter, at en klage over denne afgørelse først behandles af en offentlig anklager, der organisatorisk er underlagt justitsministeren, og at den pågældende person, såfremt denne anklager vedtager en afgørelse om ikke at tage klagen til følge, efterfølgende kan indbringe sagen for en domstol med kompetence i navnlig straffesager, forudsat, at adgangen til prøvelse ved denne domstol ikke er underlagt betingelser, der gør den umulig eller uforholdsmæssigt vanskelig.

(1) EUT C 329 af 16.8.2021.
2)

Artikel 108, stk. 3, TEUF skal fortolkes således, at det ikke påhviler Europa-Kommissionen at anmode medlemsstaten om at kræve tilbagebetaling af ulovlig støtte som omhandlet i artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
1)

Artikel 58, stk. 1 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF, som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2017/2365 af 18. december 2017, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at en ordregivende myndighed i forbindelse med en procedure for indgåelse af en offentlig kontrakt som udvælgelseskriterier vedrørende de økonomiske aktørers tekniske og faglige formåen kan stille strengere krav end de mindstekrav, som den nationale lovgivning opstiller, for så vidt som sådanne krav er relevante for at sikre, at en ansøger eller en tilbudsgiver har teknisk og faglig formåen til at gennemføre den pågældende kontrakt, er relaterede og står i forhold til kontraktens genstand.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 31. marts 2022 — DM mod CTS Eventim AG & Co. KGaA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Bremen — Tyskland)

(Sag C-96/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 2011/83/EU - fortrydelsesret vedrørende aftaler om fjernsalg og aftaler indgået uden for fast forretningssted - undtagelser til fortrydelsesretten - artikel 16, litra l) - levering af tjenesteydelser i forbindelse med fritidstilbud - aftale, der vedrører levering på en forud fastlagt dato eller i et nærmere bestemt tidsrum - levering af billettjenester - mellemmand, der handler i eget navn, men på vegne af arrangøren af et fritidstilbud - risiko forbundet med udøvelse af fortrydelsesretten)

(2022/C 207/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Bremen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DM

Sagsøgt: CTS Eventim AG & Co. KGaA

Konklusion

Artikel 16, litra l), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF skal fortolkes således, at den undtagelse fra fortrydelsesretten, der er fastsat i denne bestemmelse, kan gøres gældende over for en forbruger, der med en mellemmand, der handler i sit navn, men på vegne af arrangøren af et fritidstilbud, har indgået en aftale om fjernsalg vedrørende erhvervelsen af en ret til adgang til dette tilbud, for så vidt som ophøret ved fortrydelse i overensstemmelse med artikel 12, litra a), i dette direktiv for det første ville medføre, at risikoen forbundet med afsættelsen af således frigiven kapacitet ville blive pålagt arrangøren af det pågældende tilbud, og det fritidstilbud, som denne ret giver adgang til, for det andet vedrører levering på en forud fastlagt dato eller i et nærmere bestemt tidsrum.

(1) EUT C 138 af 19.4.2021
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 31. marts 2022 — IA mod Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-231/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - Dublinsystemet - forordning (EU) nr. 604/2013 - artikel 29, stk. 2 - overførsel af asylansøgeren til den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af ansøgningen om international beskyttelse - frist for overførsel på seks måneder - mulighed for forlængelse af denne frist til højst et år i tilfælde af fængsling - begrebet »fængsling« - tvangsanbringelse af asylansøgeren på et hospitals psykiatriske afdeling med en dommers godkendelse)

(2022/C 207/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IA

Sagsøgt: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

Konklusion

Artikel 29, stk. 2, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne, skal fortolkes således, at begrebet »fængsling« i denne bestemmelses forstand ikke omfatter en tvangsanbringelse af en asylansøger på et hospitals psykiatriske afdeling, der er blevet godkendt ved en retsafgørelse, med den begrundelse, at den pågældende på grund af en psykisk sygdom udgør en væsentlig fare for sig selv eller samfundet.

(1) EUT C 242 af 21.6.2021.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 24. marts 2022 — Lukáš Wagenknecht mod Europa-Kommissionen

(Sag C-130/21 P) (1)

(Appel - beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser - bekæmpelse af svig - den flerårige finansielle ramme - angivelig interessekonflikt hos Den Tjekkiske Republiks premierminister - anmodning om at hindre denne person i at mødes med kommissærkollegiet - anmodning om at indstille de direkte betalinger fra Unionens budget til visse landbrugsfødevarekoncerner - passivitetssøgsmål - angivelig undladelse fra Europa-Kommissionens side af at handle - Den Europæiske Unions Rets sammensætning - angivelig mangel på upartiskhed - afvisning af sagen - stillingtagen - søgsmålskompetence - søgsmålsinteresse)

(2022/C 198/17)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Lukáš Wagenknecht (ved advokátka A. Koller)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Erlbacher og M. Salyková, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Lukáš Wagenknecht bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

(1) EUT C 182 af 10.5.2021.
1)

Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 27 i Rådets rammeafgørelse 2009/829/RIA af 23. oktober 2009 om anvendelse mellem Den Europæiske Unions medlemsstater af princippet om gensidig anerkendelse på afgørelser om tilsynsforanstaltninger som et alternativ til varetægtsfængsling, idet den nævnte stat ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme rammeafgørelsen, og idet den ikke har meddelt Europa-Kommissionen teksten til disse love og bestemmelser.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 7. juli 2022 — Staatssecretaris van Financiën mod X (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-194/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 184 og 185 - regulering af fradrag - afgiftspligtig person, som ikke har udøvet sin fradragsret inden udløbet af en forældelsesfrist - ingen mulighed for at foretage dette fradrag i forbindelse med reguleringen)

(2022/C 318/18)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: X

Konklusion

Artikel 184 og 185 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010,

skal fortolkes således:

Bestemmelserne er ikke til hinder for, at en afgiftspligtig person, som inden udløbet af den i national ret fastsatte forældelsesfrist har undladt at udøve retten til fradrag af merværdiafgift vedrørende erhvervelsen af en vare eller en tjenesteydelse, nægtes adgang til gennem en regulering efterfølgende at foretage dette fradrag, når den pågældende benytter varen eller ydelsen for første gang i forbindelse med afgiftspligtige transaktioner, og dette skønt der hverken er blevet konstateret noget misbrug af rettigheder, nogen svig eller noget tab af afgiftsindtægter.

(1) EUT C 228 af 14.6.2021.
2)

Bestemmelserne i direktiv 2006/112 samt princippet om afgiftsneutralitet, effektivitetsprincippet og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning og praksis, hvorefter sælgeren af en fast ejendom er forpligtet til at regulere fradraget for indgående merværdiafgift (moms), der er betalt for denne ejendom, efter at sælgeren er blevet nægtet retten til at vælge at betale afgift med den begrundelse, at køberen på salgstidspunktet ikke opfyldte de fastsatte betingelser for sælgerens udøvelse af denne ret. Selv om køberens faktiske brug af den pågældende faste ejendom i forbindelse med momspligtige aktiviteter er uden betydning i denne henseende, er de kompetente myndigheder ikke desto mindre forpligtede til at undersøge, om der foreligger svig eller misbrug fra den afgiftspligtige person, der har ønsket at udøve sin ret til at vælge at betale afgift af den pågældende transaktion.
2)

Artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at selv om denne bestemmelse forpligter den nationale ret, der skal behandle en anmodning om et betalingspålæg, til at drage alle konsekvenser af et vilkår, når der i henhold til national ret konstateres, at et vilkår i en forbrugerkreditaftale, der er indgået mellem en forbruger og en erhvervsdrivende, er urimeligt, for at sikre, at denne forbruger ikke er bundet heraf, pålægger den i princippet ikke retten ex officio at modregne den betaling, der er foretaget på grundlag af dette vilkår, i det skyldige restbeløb, der skal betales i henhold til forbrugerkreditaftalen, med forbehold for iagttagelse af ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet.
1)

Begrebet »en radius af 100 [kilometer (km)] fra virksomhedens hjemsted« som omhandlet i artikel 13, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15. marts 2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85, som ændret ved Europa Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 2020/2014 af 15. juli 2020, skal forstås således, at det henviser til en lige linje på maksimalt 100 km, der er optegnet på et kort fra det nævnte hjemsted, og som forbinder dette til et hvilket som helst punkt i det cirkulære geografiske område, der omkredser det samme sted.
C 303/7

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 16. juni 2022 — SGL Carbon SE (C-65/21 P), Química del Nalón SA, tidligere Industrial Química del Nalón SA (C-73/21 P), Deza a.s. (C-74/21 P) og Bilbaína de Alquitranes SA, (C-75/21 P) mod Europa-Kommissionen, Kongeriget Spanien og Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)

(De forenede sager C-65/21 P og C-73/21 P — C-75/21 P) (1)

(Appeller - miljø - forordning (EF) nr. 1272/2008 - klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger - forordning (EU) nr. 944/2013 - klassificering af beg, kultjære-, højtemperaturs- som et stof med akut toksicitet for vandmiljøet i kategori 1 (H400) og med kronisk toksicitet for vandmiljøet i kategori 1 (H410) - annullation - erstatningssøgsmål)

(2022/C 303/08)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: SGL Carbon SE (C-65/21 P), Química del Nalón SA, tidligere Industrial Química del Nalón SA (C-73/21 P), Deza a.s. (C-74/21 P) og Bilbaína de Alquitranes SA (C-75/21 P) (ved avocats M. Grunchard, P. Sellar og K. Van Maldegem)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Dawes, R. Lindenthal og K. Talabér-Ritz, som befuldmægtigede), Kongeriget Spanien (ved L. Aguilera Ruiz og M.J. Ruiz Sánchez, som befuldmægtigede) og Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) (ved W. Broere, M. Heikkilä og S. Mahoney, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) SGL Carbon SE, Química del Nalón SA, Deza a.s. og Bilbaína de Alquitranes SA bærer deres egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger.

3) Kongeriget Spanien og Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 128 af 12.4.2021.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. juni 2022 — Port de Bruxelles SA og Région de Bruxelles-Capitale mod Infrabel SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-229/21) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det transeuropæiske transportnet - forordning (EU) nr. 1315/2013 - artikel 15, stk. 1 - infrastrukturer for transport ad indre vandveje - indlandshavne - krav om for en medlemsstat at forbinde indlandshavne med vej- eller jernbanetransportinfrastrukturer - nedlæggelse af forbindelsen med en af disse to typer transportinfrastruktur - betingelser)

(2022/C 303/09)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Port de Bruxelles SA og Région de Bruxelles-Capitale

Sagsøgt: Infrabel SA

Procesdeltagere: FIF-FSI (Fonds d’Infrastructure Ferroviaire) SA, État belge, Région de Bruxelles-Capitale, Port de Bruxelles SA og Lineas SA

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1315/2013 af 11. december 2013 om Unionens retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet og om ophævelse af afgørelse nr. 661/2010/EU skal fortolkes således, at når en indlandshavn, der henhører under det samlede net som omhandlet i denne forordnings artikel 6, stk. 1 og 2, har forbindelse til både vejtransportinfrastruktur og jernbanetransportinfrastruktur, er den til hinder for, at en af disse to typer af forbindelser nedlægges, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Den manglende vedligeholdelse af den omhandlede forbindelse, som følger af en tilsidesættelse af denne bestemmelse, eller den økonomiske udnyttelse af de terræner, der er optaget af disse infrastrukturer, udgør ikke sådanne omstændigheder.

(1) EUT C 217 af 7.6.2021.