ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. november 2014 — Annett Altmann m.fl. mod Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Frankfurt am Main — Tyskland)

(Sag C-140/13) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 2004/39/EF - artikel 54 - tavshedspligt, som påhviler nationale finanstilsynsmyndigheder - oplysninger vedrørende et investeringsselskab, der har begået bedrageri og er under likvidation)

(2015/C 016/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Annett Altmann, Torsten Altmann, Hans Abel, Waltraud Apitzsch, Uwe Apitzsch, Simone Arnold, Barbara Assheuer, Ingeborg Aubele og Karl-Heinz Aubele

Sagsøgt: Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht

Procesdeltager: Frank Schmitt

Konklusion

Artikel 54, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF og direktiv 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF skal fortolkes således, at en national tilsynsmyndighed under en administrativ sag kan påberåbe sig pligten til at opretholde tavshedspligt over for en person, der uden for rammerne af tilfælde, der er omfattet af straffelovgivningen eller en civil retssag, har anmodet myndigheden om adgang til oplysninger vedrørende et investeringsselskab, som nu er under likvidation, selv om selskabets primære forretningsmodel bestod i at begå omfattende svig ved bevidst at bedrage investorerne, og selv om flere personer, der var ansvarlige i nævnte selskab, er blevet idømt en fængselsstraf.

(1) EUT C 156 af 1.6.2013.
2)

Artikel 12, stk. 3, litra b), i forordning nr. 2201/2003 skal fortolkes således, at det ikke kan antages, at kompetencen for den ret, for hvilken en part har anlagt en sag vedrørende forældreansvar, »udtrykkeligt eller på anden utvetydig måde er accepteret af alle parter i sagen« som omhandlet i denne bestemmelse, når sagsøgte i denne første sag efterfølgende anlægger en anden sag for samme ret og i forbindelse med det første retsskridt, der påhviler den pågældende i den første sag, gør gældende, at retten savner kompetence.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 7/3

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 6. november 2014 — Cartiera dell’Adda SpA mod CEM Ambiente SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia — Italien)

(Sag C-42/13) (1)

((Offentlige kontrakter - ligebehandlingsprincippet og princippet om gennemsigtighed - direktiv 2004/18/EF - grunde til udelukkelse fra deltagelse - artikel 45 - ansøgerens eller tilbudsgiverens personlige forhold - obligatorisk erklæring vedrørende en person, der er angivet som »teknisk direktør« - undladelse af afgivelse af erklæringen i tilbuddet - udelukkelse fra udbuddet uden mulighed for at berigtige denne undladelse))

(2015/C 007/04)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cartiera dell’Adda SpA

Sagsøgt: CEM Ambiente SpA

Konklusion

Artikel 45 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1177/2009 af 30. november 2009, sammenholdt med direktivets artikel 2 samt ligebehandlingsprincippet og forpligtelsen til gennemsigtighed, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for udelukkelse af en økonomisk aktør fra en udbudsprocedure med den begrundelse, at denne aktør ikke har overholdt den pligt, der er fastsat i udbudsmaterialet, til at vedlægge sit tilbud en erklæring, i henhold til hvilken den person, der i tilbuddet er angivet som teknisk direktør hos den pågældende aktør, ikke er genstand for en straffesag eller en strafferetlig dom, idet aktøren ellers udelukkes fra udbuddet, selv såfremt der på et tidspunkt, der ligger efter udløbet af fristen for indgivelsen af tilbuddet, er blevet fremsendt en sådan erklæring til den ordregivende myndighed, hvori det godtgøres, at titlen som teknisk direktør er blevet tillagt denne person ved en fejl.

(1) EUT C 101 af 6.4.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/6

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. december 2014 — LVP NV mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Belgien)

(Sag C-306/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fælles markedsordning - bananer - importordning - anvendelige toldsatser))

(2015/C 065/08)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: LVP NV

Sagsøgt: Belgische Staat

Konklusion

Bestemmelserne i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994, som er opført i bilag 1 A til overenskomsten om oprettelse af verdenshandelsorganisationen (WTO), som blev undertegnet i Marrakech den 15. april 1994 og godkendt ved Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986 -1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence, kan ikke skabe rettigheder for borgerne, som disse kan påberåbe sig direkte for en national ret for at modsætte sig anvendelse af toldsatsen på 176 EUR/ton, der blev fastsat i artikel 1, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1964/2005 af 29. november 2005 om toldsatser for bananer.

(1) EUT C 252 af 31.8.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/8

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 18. december 2014 — Sophia Marie Nicole Sanders, ved Marianne Sanders, mod David Verhaegen (sag C-400/13) og Barbara Huber mod Manfred Huber (sag C-408/13) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Düsseldorf og Amtsgericht Karlsruhe — Tyskland)

(Forenede sager C-400/13 og C-408/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - samarbejde på det civilretlige område - forordning nr. 4/2009 - artikel 3 - kompetence til at træffe afgørelse i et søgsmål vedrørende underholdspligt over for en person, der er bosat i en anden medlemsstat - national lovgivning, der fastsætter kompetencekoncentration))

(2015/C 065/11)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Düsseldorf og Amtsgericht Karlsruhe

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Sophia Marie Nicole Sanders ved Marianne Sanders (sag C-400/13) og Barbara Huber (sag C-408/13)

Sagsøgte: David Verhaegen (sag C-400/13) og Manfred Huber (sag C-408/13)

Konklusion

Artikel 3, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 4/2009 af 18. december 2008 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser og samarbejde vedrørende underholdspligt skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, som fastsætter en koncentration af de retlige kompetencer på området for grænseoverskridende underholdspligt til fordel for den ret i første instans, der er kompetent for appelinstansens sæde, medmindre denne regel medvirker til at virkeliggøre formålet om en hensigtsmæssig retspleje og beskytter de bidragsberettigedes interesser, idet den samtidig fremmer den effektive inddrivelse af sådanne bidrag, hvilket det imidlertid tilkommer de forelæggende retter at efterprøve.

(1) EUT C 274 af 21.9.2013.
1)

Artikel 4, stk. 3, litra c), i Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse og artikel 13, stk. 3, litra a), i Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne skal fortolkes således, at bestemmelserne er til hinder for, at de kompetente nationale myndigheder, hvis afgørelse skal kunne efterprøves ved domstolene, i forbindelse med vurderingen af forholdene og omstændighederne vedrørende den påståede seksuelle orientering hos en asylansøger, hvis ansøgning er baseret på en frygt for forfølgelse på grund af denne orientering, foretager en vurdering af de af ansøgeren til støtte for dennes ansøgning afgivne erklæringer og fremlagte dokumentation og andre beviser gennem udspørgninger, der alene er baseret på stereotype forestillinger om homoseksuelle.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/6

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 11. december 2014 — František Ryneš mod Úřad pro ochranu osobních údajů (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik))

(Sag C-212/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 95/46/EF - beskyttelse af fysiske personer - behandling af personoplysninger - begrebet »udøvelse af rent personlige eller familiemæssige aktiviteter«))

(2015/C 046/07)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: František Ryneš

Sagsøgt: Úřad pro ochranu osobních údajů

Konklusion

Artikel 3, stk. 2, andet led, i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger skal fortolkes således, at anvendelsen af et kamerasystem, der anvendes til at optage videoer af personer, der kontinuerligt bliver opbevaret på en optagerenhed, såsom en harddisk, hvilket system er blevet installeret af en fysisk person på den pågældendes familiebolig med henblik på at beskytte boligens ejeres ejendom, sundhed og liv, idet dette system også overvåger et offentligt rum, ikke udgør behandling af personoplysninger, som foretages med henblik på udøvelse af rent personlige eller familiemæssige aktiviteter som omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 207 af 20.7.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/10

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. december 2014 — straffesag mod Edgard Jan De Clercq m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen — Belgien)

(Sag C-315/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - artikel 56 TEUF og 57 TEUF - direktiv 96/71/EF - artikel 3, stk. 1 og 10 - direktiv 2006/123/EF - artikel 19 - national lovgivning, som pålægger den person, hos hvem der udføres arbejde af udstationerede arbejdstagere eller praktikanter, at indsende en anmeldelse for de personer, der ikke er i stand til at fremlægge et bevis for modtagelse af den anmeldelse, der burde have været foretaget til værtsmedlemsstaten af deres arbejdsgiver, der er etableret i en anden medlemsstat - strafferetlig sanktion))

(2015/C 046/12)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen

Parter i hovedsagen

Edgard Jan De Clercq, Emiel Amede Rosa De Clercq, Nancy Genevieve Wilhelmina Rottiers, Ermelinda Jozef Martha Tampère og Thermotec NV

Konklusion

Artikel 56 TEUF og 57 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter modtagere af tjenester udført af arbejdstagere, der er udstationeret af en tjenesteyder med hjemsted i en anden medlemsstat, er forpligtet til, forud for beskæftigelsen af disse arbejdstagere, til de kompetente myndigheder at fremsende oplysninger til identifikation af arbejdstagerne, når disse ikke er i stand til at fremlægge et bevis for den anmeldelse, som deres arbejdsgiver burde have foretaget i denne værtsmedlemsstat inden påbegyndelsen af nævnte ydelse, da en sådan lovgivning kan være begrundet i beskyttelsen af et tvingende alment hensyn, såsom beskyttelsen af arbejdstagere eller bekæmpelsen af social svig, forudsat at det fastslås, at den er egnet til at sikre virkeliggørelsen af de formål, den forfølger, og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opfylde formålene, hvilket det tilkommer den nationale ret at undersøge.

(1) EUT C 252 af 31.8.2013.
1)

For så vidt angår deponeringsanlægget i Kiato: — har den Hellenske Republik tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 13 og artikel 36, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver, idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at affaldshåndteringen på det omhandlede anlæg sker uden at menneskers sundhed bringes i fare, og uden at miljøet skades, og for at forbyde henkastning, dumpning eller ukontrolleret bortskaffelse af affald på det omhandlede anlæg — har den Hellenske Republik tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 8 og artikel 9, litra a)-c), og artikel 11, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald og i medfør af artikel 23 i direktiv 2008/98, idet den har tolereret, at driften af dette anlæg sker uden en gyldig tilladelse til deponering, som overholder de betingelser og det indhold, der er fastsat for udstedelsen af en sådan tilladelse, og følgelig uden at affaldsindehaveren eller operatøren af anlægget før leveringen af det omhandlede affald eller under leveringen kan bevise, at det nævnte affald kan deponeres på anlægget i overensstemmelse med de betingelser, der er defineret i tilladelsen — har Den Hellenske Republik tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 12, litra a), i direktiv 1999/31, idet den ikke har sikret, at operatøren i driftsfasen for en deponering gennemfører det kontrol- og overvågningsprogram, der er specificeret i bilag III til dette direktiv.
2)

I det tilfælde, hvor det i pkt. 1 fastslåede traktatbrud fortsat består på tidspunktet for afsigelsen af denne dom, pålægges Kongeriget Sverige at betale til Kommissionen på kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter« en tvangsbøde på 4 000 EUR for hver dags forsinkelse med gennemførelsen af de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dom Kommissionen mod Sverige (EU:C:2012:192), regnet fra datoen for afsigelsen af denne dom og indtil datoen for opfyldelsen af nævnte dom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/3

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. december 2014 — Cruz & Companhia Lda mod Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP) og Caixa Central — Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal da Relação de Lisboa — Portugal)

(Sag C-128/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - landbrug - forordning (EØF) nr. 3665/87 - artikel 4, stk. 1, og artikel 13 - forordning (EØF) nr. 2220/85 - artikel 19, stk. 1, litra a) - eksportrestitutioner - restitutionens forudbetaling - betingelser for frigivelse af den sikkerhed, der er stillet for tilbagebetaling af forudbetalingen))

(2015/C 046/04)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação de Lisboa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cruz & Companhia Lda

Sagsøgte: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP) og Caixa Central — Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL

Konklusion

Artikel 19, stk. 1, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 3403/93 af 10. december 1993, skal fortolkes således, at den af eksportøren stillede sikkerhed med henblik på at sikre tilbagebetaling af en forudbetalt eksportrestitution ikke skal anses for ophørt, selv hvis det godtgøres, at eksportøren har fremlagt dokumentation for antagelsen af udførselsangivelsen og bevis for, at produkterne har forladt Unionens toldområde senest inden for en frist på 60 dage fra den nævnte antagelse, såvel som bevis for, at de pågældende produkter er blevet toldklareret i det importerende tredjeland, hvis de øvrige betingelser for udbetalingen af restitutionen, bl.a. betingelsen vedrørende sund og sædvanlig handelskvalitet af de eksporterede produkter, som fremgår af artikel 13 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1829/94 af 26. juli 1994, ikke er opfyldt.

(1) EUT C 171 af 15.6.2013.
2)

EU-retten på området for offentlige kontrakter, herunder artikel 1, stk. 1, tredje afsnit, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007, skal fortolkes således, at den kontrol, som er fastsat i denne bestemmelse, udgør en kontrol af, at de afgørelser, der træffes af de ordregivende myndigheder, som har til formål at sikre overholdelsen af de relevante bestemmelser i EU-retten, eller de hertil udstedte nationale gennemførelsesbestemmelser, er lovlige, uden at denne kontrol kan begrænses til blot en undersøgelse af, om den ordregivende myndigheds afgørelser er vilkårlige. Dette udelukker imidlertid ikke, at den nationale lovgiver har mulighed for at tildele de kompetente nationale retsinstanser beføjelser til at udøve kontrol af, om sådanne afgørelser er hensigtsmæssige.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/11

Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. december 2014 — FNV Kunsten Informatie en Media mod Staat der Nederlanden (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof te 's Gravenhage — Nederlandene)

(Sag C-413/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - konkurrence - artikel 101 TEUF - materielt anvendelsesområde - kollektive overenskomster - bestemmelse, der fastsætter et minimumshonorar for selvstændige tjenesteydere - begrebet »virksomhed« - begrebet »arbejdstager«))

(2015/C 046/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof te 's Gravenhage

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FNV Kunsten Informatie en Media

Sagsøgt: Staat der Nederlanden

Konklusion

EU-retten skal fortolkes således, at en bestemmelse i en kollektiv overenskomst som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter et minimumshonorar for selvstændige tjenesteydere, som er tilknyttet en af de arbejdstagerorganisationer, der er aftalepart, og som for arbejdsgiveren i henhold til en kontrakt om enkeltstående opgaver udfører den samme aktivitet som denne arbejdsgivers øvrige ansatte, kun er undtaget fra artikel 101 TEUF’s anvendelsesområde, såfremt disse tjenesteydere er »falske selvstændige«, dvs. tjenesteydere, der befinder sig i en med disse arbejdstagere sammenlignelig situation. Det påhviler den forelæggende ret at foretage en sådan efterprøvelse.

(1) EUT C 325 af 9.11.2013.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 49 TEUF, ved at kræve, at virksomheder fra andre medlemsstater, der ønsker at udøve godshåndteringsvirksomhed i spanske havne af almen interesse, dels skal registreres hos »Sociedad Anónima de Gestion de Estibadores Portuarios« (aktieselskabet til administration af havnearbejdere), og i givet fald eje kapitalandele i selskabet, dels i første række skal rekruttere arbejdstagere, der er stillet til rådighed af dette selskab, hvoraf et minimumsantal heraf skal fastansættes.
1)

Artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs skal fortolkes således, at retterne i den medlemsstat, på hvis område der er blevet indledt en insolvensbehandling af et selskabs aktiver, i medfør af denne bestemmelse har kompetence til at afgøre et søgsmål som det i hovedsagen omhandlede, der er anlagt af kuratoren for dette selskabs konkursbo mod selskabets direktør vedrørende godtgørelse af betalinger, der blev foretaget efter samme selskabs insolvens, eller efter at det var blevet fastslået, at selskabet var teknisk insolvent.
2)

Den Italienske Republik tilpligtes at betale Europa-Kommissionen en halvårlig tvangsbøde, der skal indbetales på kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter«, regnet fra dagen for afsigelsen af nærværende dom og indtil opfyldelsen af dom Kommissionen mod Italien (EU:C:2007:250), beregnet — for så vidt angår den første periode på seks måneder efter denne afsigelse — fra udløbet af denne periode på grundlag af et indledende beløb fastsat til 4 2 8 00 000 EUR, hvorfra der trækkes et beløb på 4 00 000 EUR for hvert anlæg med farligt affald, der bringes i overensstemmelse med nævnte dom, og et beløb på 2 00 000 EUR for hvert af de øvrige anlæg, der bringes i overensstemmelse med den nævnte dom. Med henblik på de efterfølgende perioder på seks måneder beregnes tvangsbøden for hver periode ved denne periodes afslutning på grundlag af den tvangsbøde, der blev fastsat for den foregående periode, idet der på tilsvarende vis fratrækkes beløb svarende til de anlæg, der inden for den omhandlede periode på seks måneder er bragt i overensstemmelse med den dom, hvori tilsidesættelsen blev konstateret.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. januar 2015 — Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv) mod M.S. Demirci m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Centrale Raad van Beroep — Nederlandene)

(Sag C-171/13) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - social sikring af vandrende arbejdstagere - ophævelse af bopælsbestemmelser - tillægsydelser tildelt i medfør af national lovgivning - bopælskrav - anvendelse på tidligere tyrkiske arbejdstagere - tyrkiske statsborgere, der har fået statsborgerskab i værtsmedlemsstaten)

(2015/C 073/04)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Centrale Raad van Beroep

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)

Sagsøgte: M.S. Demirci, D. Cetin, A.I. Önder, R. Keskin, M. Tüle og A. Taskin

Konklusion

Bestemmelserne i associeringsrådets afgørelse nr. 3/80 af 19. september 1980 om anvendelsen af De Europæiske Fællesskabers medlemsstaters sociale sikringsordninger på tyrkiske arbejdstagere og på deres familiemedlemmer, også set i lyset af artikel 59 i tillægsprotokollen, undertegnet den 23. november 1970 i Bruxelles og indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 2760/72 af 19. december 1972, skal fortolkes således, at en medlemsstats statsborgere, der som tyrkiske arbejdstagere har haft tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i denne medlemsstat, ikke med henvisning til, at de har bevaret deres tyrkiske statsborgerskab, kan påberåbe sig bestemmelserne i afgørelse nr. 3/80 for at ophæve det krav om bopæl på nævnte medlemsstats område, som den nationale lovgivning kræver for tildeling af særlige ikke-bidragspligtige kontantydelser som omhandlet i artikel 4, stk. 2a, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2005 af 13. april 2005.

(1) EUT C 178 af 22.6.2013.
1)

Den omstændighed, at der med henblik på at skabe et sikkert og effektivt transportsystem gives Londontaxaer tilladelse til at køre i de busbaner, der er anlagt på de offentlige veje, i de tidsrum, hvor der gælder trafikbegrænsninger med hensyn til disse busbaner, idet det samtidig forbydes private hyrevogne med chauffører at køre i disse busbaner, bortset fra for at opsamle og afsætte passagerer, der på forhånd har reserveret disse hyrevogne, synes ikke at kunne indebære en forpligtelse af statsmidler eller at kunne give disse taxaer en selektiv økonomisk fordel som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, hvilket det dog tilkommer den forelæggende ret at bedømme.