Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift

(Rådets direktiv 77/388, art. 20, stk. 2 og 5)

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift

(Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt C, art. 17 og 20)

3. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv

(Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt C, og art. 17, stk. 6)

Sammendrag

1. Artikel 20 i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at den med forbehold af bestemmelserne i stk. 5 pålægger medlemsstaterne at fastsætte berigtigelse af fradrag i merværdiafgiften for så vidt angår investeringsgoder.

(jf. præmis 35 og domskonkl. 1)

2. Artikel 20 i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at den berigtigelse, som den foreskriver, også finder anvendelse i en situation, hvor et investeringsgode først er blevet anvendt i forbindelse med en afgiftsfritaget virksomhed, som ikke giver ret til fradrag, og derefter i berigtigelsesperioden er blevet anvendt med henblik på en merværdiafgiftspligtig virksomhed.

Spørgsmålet om, hvorvidt berigtigelsesmekanismen skal anvendes, afhænger af, om der er indtrådt en fradragsret i henhold til sjette direktivs artikel 17. Den brug, der gøres af investeringsgodet, er kun afgørende for omfanget af det oprindelige fradrag og omfanget af eventuelle berigtigelser i de efterfølgende perioder, men påvirker ikke fradragsrettens indtræden. Det er derfor ikke i sig selv en betingelse for at anvende systemet med berigtigelse af fradrag, at goderne straks anvendes til afgiftspligtige transaktioner. Berigtigelse af fradrag finder desuden også anvendelse, når ændringen af fradragsretten afhænger af den afgiftspligtige persons frie valg, såsom ved udøvelse af den valgmulighed, der er omhandlet i sjette direktivs artikel 13, punkt C.

(jf. præmis 37, 39, 40 og 42 samt domskonkl. 2)

3. Artikel 13, punkt C, stk. 2, og artikel 17, stk. 6, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at en medlemsstat, der indrømmer afgiftspligtige personer ret til at vælge at erlægge afgift i tilfælde af udlejning af en fast ejendom, ikke i medfør af disse bestemmelser kan udelukke fradrag for merværdiafgift af investeringer i fast ejendom, der er foretaget før udøvelsen af denne valgfrihed, når den ansøgning, der fremlægges med henblik på denne valgfrihed, ikke er indgivet inden for seks måneder fra ibrugtagningen af den faste ejendom.

For så vidt som de afgiftspligtige personer i medfør af sjette direktivs artikel 13, punkt C, stk. 1, har mulighed for at vælge at erlægge afgift i tilfælde af udlejning af en fast ejendom, skal udøvelsen af denne valgmulighed indebære ikke blot afgiftspåligning af udlejningen, men også fradrag for relevante afgifter, der har været pålagt den faste ejendom i tidligere led. En begrænsning af fradrag, der er knyttet til afgiftspligtige transaktioner, efter udøvelse af valgmuligheden vedrører desuden ikke omfanget af den valgfrihed, som medlemsstaterne kan begrænse i medfør af sjette direktivs artikel 13, punkt C, stk. 2, men følgerne af udøvelsen af denne valgfrihed. Denne bestemmelse giver derfor hverken medlemsstaterne mulighed for at begrænse retten til at foretage fradrag som omhandlet i sjette direktivs artikel 17 eller nødvendigheden af at berigtige disse fradrag i henhold til direktivets artikel 20.

Med hensyn til den mulighed, som medlemsstaterne gives med sjette direktivs artikel 17, stk. 6, andet afsnit, finder den kun anvendelse på opretholdelse af undtagelser fra fradraget hvad angår udgiftskategorier, der er defineret med henvisning til arten af det erhvervede gode eller den erhvervede tjenesteydelse, og ikke med henvisning til den anvendelse, der er foretaget af godet eller tjenesteydelsen, eller de nærmere bestemmelser for denne anvendelse.

(jf. præmis 44, 46, 47, 49 og 51 samt domskonkl. 3 og 4)