Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Retspleje – kompetencefordeling mellem Fællesskabets forskellige retsinstanser – annullationssøgsmål anlagt af et medlem af en fællesskabsinstitution rettet mod en afgørelse truffet af denne institution

(Art. 225, stk. 1, første afsnit, EF, art. 230 EF og 236 EF samt art. 247, stk. 8, EF; statutten for Domstolen, bilag I, art. 1; tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 1; Rådets forordning nr. 2290/77)

Da Revisionsretten er en fællesskabsinstitution og ikke et »organ« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1 i bilaget til statutten for Domstolen, har Personaleretten kun kompetence til at træffe afgørelse vedrørende et søgsmål anlagt af et medlem af Revisionsretten mod denne institution, såfremt dette søgsmål kan anses for anlagt i henhold til artikel 236 EF.

I tilfælde af en påstand om annullation af en afgørelse truffet af Revisionsretten om ikke at tildele efterladtepension til en enke efter et tidligere medlem af denne institution skal det afgøres, om et sådant medlem kan anses for »ansat« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 236 EF, dvs. som en »af […] vedtægt[en] omfatte[t] person[..]«. For det første sondres der i bestemmelserne i EF-traktaten meget klart mellem situationen for medlemmerne af en fællesskabsinstitution og situationen for tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber. For det andet bestemmes det ikke i artikel 247, stk. 8, EF, at arbejdsvilkårene for Revisionsrettens medlemmer følger af vedtægten eller ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, men følger af en særlig forordning, nemlig forordning nr. 2290/77 om lønningsregulativ for Revisionsrettens medlemmer. Vedtægten og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte er endelig ikke direkte anvendelige for medlemmer af Revisionsretten, eftersom disses situation kun berøres af vedtægten på indirekte vis, for så vidt som forordning nr. 2290/77 henviser hertil. Medlemmerne af Revisionsretten kan således ikke anses for »af […] vedtægt[en] omfattede personer« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i vedtægtens artikel 91, stk. 1, og dermed heller ikke for »ansatte« i henhold til artikel 236 EF. Artikel 1 i bilaget til statutten for Domstolen finder følgelig ikke anvendelse på søgsmål anlagt af et medlem af Revisionsretten i henhold til artikel 236 EF. Et sådant søgsmål henhører således ikke under Personalerettens kompetence.

Et søgsmål anlagt af et medlem af Revisionsretten eller dennes efterladte ægtefælle med påstand om annullation af en afgørelse truffet af denne institution vedrørende bl.a. arbejdsvilkår som fastsat i henhold til artikel 247, stk. 8, EF er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 230 EF.

En afgørelse truffet af Revisionsretten kan anfægtes på grundlag af artikel 230 EF, på trods af at Revisionsretten ikke udtrykkeligt er nævnt i bestemmelsens første afsnit, som fastsætter, hvilke institutioners retsakter Domstolen kan efterprøve lovligheden af.

I medfør af artikel 225, stk. 1, første afsnit, EF har Retten i Første Instans kompetence til som første instans at træffe afgørelse i de sager, der er omhandlet i bl.a. artikel 230 EF, bortset fra sager, der i henhold til statutten for Domstolen er forbeholdt denne.

(jf. præmis 21, 25, 26, 29, 31-34, 42, 46 og 47)

Henvisning til:

Domstolen, 11. maj 1989, forenede sager 193/87 og 194/87, Maurissen og Union syndicale mod Revisionsretten, Sml. s. 1045, præmis 42, og generaladvokat Darmons forslag til afgørelse i forbindelse med denne dom, punkt 50-57, 17. maj 1994, sag C-416/92, H. mod Revisionsretten, Sml. I, s. 1741.

Retten i Første Instans, 30. september 1998, sag T-121/97, Ryan mod Revisionsretten, Sml. II, s. 3885.