Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer – direktiv 92/85

[Rådets direktiv 92/85, art. 5-8 og art. 11, nr. 1)-3)]

2. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer – direktiv 92/85

[Rådets direktiv 92/85, art. 5, stk. 3, og art. 11, nr. 1)]

3. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer – direktiv 92/85

[Rådet direktiv 92/85, art. 8 og art. 11, nr. 2) og 3)]

Sammendrag

1. Artikel 11, nr. 1)-3), i direktiv 92/85 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391), har direkte virkning og giver borgerne rettigheder, som de kan gøre gældende over for en medlemsstat, der ikke har gennemført direktivet i national ret eller ikke har gennemført det korrekt, og som de nationale domstole skal beskytte. Denne bestemmelse pålægger utvetydigt medlemsstaterne en pligt til at tilvejebringe et bestemt resultat, der består i, at der efter en ændring af arbejdsforholdene, en midlertidig placering i en anden stilling og i perioder med tjenestefravær på grund af den i samme direktivs artikel 5-7 nævnte graviditet og under den i direktivets artikel 8 nævnte barselsorlov gives sikkerhed for rettighederne i medfør af arbejdskontrakten for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer, såvel som sikkerhed for bevarelsen af lønnen og/eller modtagelse af en passende ydelse.

(jf. præmis 46 og 53 samt domskonkl.1)

2. Artikel 11, nr. 1)-3), i direktiv 92/85 af om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391), skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en gravid arbejdstager, der midlertidigt er fritaget for at arbejde som følge af graviditeten, har ret til et vederlag, der er lig med den gennemsnitsindtægt, som hun har oppebåret i en referenceperiode forud for begyndelsen af graviditeten, uden at tillægget for journaltjeneste medregnes heri.

Selv om denne bestemmelse overlader en vis margen til medlemsstaterne ved definitionen af betingelserne for udførelsen og gennemførelsen af retten til vederlag for de gravide arbejdstagere, der midlertidigt er fritaget for at arbejde som følge af graviditeten, må udøvelsen af dette skøn for det første ikke stride mod formålet med direktiv 92/85 om beskyttelse af gravide arbejdstageres sikkerhed og sundhed og må for det andet ikke se bort fra det forhold, at denne fritagelse udgør en beskyttelsesforanstaltning, som er sidste udvej, og som udelukkende gælder, når en midlertidig omplacering til en anden stilling er teknisk og/eller objektivt umulig eller ikke med rimelighed kan forlanges.

Når medlemsstaterne og eventuelt arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med nævnte artikel 11, nr. 1), vælger at sikre en gravid arbejdstager, der er fritaget for arbejde eller er omfattet af et beskæftigelsesforbud i medfør af dette direktivs artikel 5, stk. 3, en indkomst i form af et vederlag, en passende ydelse eller en kombination af begge dele, skal denne indkomst under alle omstændigheder bestå af arbejdstagerens månedlige grundløn og de vederlagselementer eller de tillæg, som knytter sig til vedkommendes erhvervsmæssige status – en status, som på ingen måde berøres af denne arbejdsfritagelse – såsom de tillæg, der knytter sig til hendes ledelsesfunktion, hendes anciennitet og hendes faglige kvalifikationer.

(jf. præmis 67, 68, 72 og 76 samt domskonkl. 2)

3. Artikel 11, nr. 2) og 3), i direktiv 92/85 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391), skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en arbejdstager på barselsorlov har ret til et vederlag, der er lig med den gennemsnitsindtægt, som hun har oppebåret i en referenceperiode forud for påbegyndelsen af nævnte orlov, uden at tillægget for journaltjeneste medregnes heri.

I overensstemmelse med direktivets artikel 11, nr. 2) og 3), skal en arbejdsgiver i forbindelse med en barselsorlov sikre bevarelse af lønnen og/eller oppebærelse af en passende ydelse, hvorved den for arbejdstagerne under en sådan orlov garanterede indtægt i form af en ydelse, en løn eller vederlag eller eventuelt en kombination af dem begge, skal være passende i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i nævnte nr. 3). Når en arbejdstager er fraværende fra arbejdet, fordi hun er på barselsorlov, indebærer den minimumsbeskyttelse, der kræves efter artikel 11, nr. 2) og 3), i direktiv 92/85, derfor ikke, at vedkommende bevarer retten til fuld løn eller til ubetaling af tillæg for journaltjeneste.

Artikel 11, nr. 2) og 3), i direktiv 92/85 fastsætter imidlertid kun en minimumsbeskyttelse med hensyn til retten til vederlag for gravide arbejdstagere, der er fritaget fra arbejde under deres barselsorlov i medfør af dette direktivs artikel 8. Ingen af direktivets bestemmelser er til hinder for, at medlemsstaterne eller eventuelt arbejdsmarkedets parter kan fastsætte regler om opretholdelse af alle dele af vederlaget og alle tillæg, herunder tillægget for journaltjeneste, som den gravide arbejdstager havde ret til før graviditeten og barselsorloven. Når det ved nationale bestemmelser fastsatte lønsystem udgør en beskyttelsesforanstaltning, der er mere fordelagtig for arbejdstagere på barselsorlov, end hvad der kræves i henhold til direktiv 92/85, kan udelukkelsen af visse vederlagselementer fra beregningen af den indtægt, der skal ydes under denne orlov, ikke anses for at være i strid med dette direktivs artikel 11, nr. 2) og 3).

(jf. præmis 85, 86, 88, 90 og 91 samt domskonkl. 3)