ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Er artikel 101 TEUF (tidl. artikel 81 EF) til hinder for, at en omfattende månedlig udveksling af oplysninger mellem konkurrenter vedrørende betingelserne for operationer (herunder nuværende og fremtidige kreditspænd og risikovariabler) samt produktionstal (månedlige, individualiserede og opdelte) på området for udbud af lån til finansiering af fast ejendom, lån til virksomheder og forbrugslån, der udveksles regelmæssigt og gensidigt inden for sektoren for detailbankydelser inden for rammerne af et koncentreret marked med adgangsbarrierer, der herved kunstigt har øget gennemsigtigheden og reduceret usikkerheden om konkurrenternes strategiske adfærd, kvalificeres som en konkurrencebegrænsning?
C 326/3

Appel iværksat den 8. april 2022 af Ignacio Carrasco SL til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 23. februar 2022 i sag T-209/21 — Ignacio Carrasco, SL mod EUIPO — Santos Carrasco Manzano SA

(Sag C-247/22 P)

(2022/C 326/05)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Ignacio Carrasco SL (ved abogado J.L. Donoso Romero)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 14. juli 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Ignacio Carrasco, SL, bærer sine egne omkostninger.
1)

Eftersom gebyrer og margener i tillæg til disse medtages i rentesatsen ved udarbejdelsen af indekset for variabel rente »Gennemsnitsrentesatsen for alle spanske kreditinstitutter for lån med pant i fast ejendom med en løbetid på over tre år«, hvilket i sidste ende er mere omkostningsfuldt for forbrugeren end andre ÅOP på markedet, og eftersom det i medfør af bestemmelserne i cirkulære nr. 5/1994 fra Banco de España, som udgør tilsynsmyndighedens reguleringskriterium, er nødvendigt, at disse margener er negative, hvilket generelt er blevet udeladt og tilsidesat af kreditinstitutterne, er den handling fuldstændigt at afvige fra tilsynsmyndighedernes kriterium i strid med artikel 5 og 7 i direktiv 2005/29/EF (1)?
1)

Skal Rådets direktiv 2009/133/EF (1) af 19. oktober 2009 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, partiel spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater og ved flytning af et SE’s eller SCE’s vedtægtsmæssige hjemsted mellem medlemsstater (herefter »direktivet«) fortolkes således, at en national lovgivning (eller bestemmelse) eller fortolkningen og anvendelsen i praksis af den pågældende lovgivning (eller bestemmelse) er forenelig med anden betragtning til og artikel 1, litra a), i direktivet, hvoraf det fremgår, at direktivet ikke vedrører nationale omdannelser, men derimod udelukkende internationale og grænseoverskridende omdannelser, i det tilfælde, at direktivets bestemmelser blev gennemført ved a társasági adóról és osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény (lov nr. LXXXI af 1996 om selskabsskat og udbytteskat, herefter »selskabsskatteloven«), således at selv om Fællesskabsretten ikke direkte omfatter dette spørgsmål, bestemte den nationale lovgiver i den nævnte lovs § 31, stk. 1, litra a), at denne lov har til formål at være i overensstemmelse med EU-rettens retsakter, herunder direktivet?
1)

Kræver artikel 47 og artikel 8, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, at der indføres retsmidler over for en uafhængig tilsynsmyndighed som f.eks. Organe de contrôle de l’information policière, når denne udøver den registreredes rettigheder over for den registeransvarlige?
1)

Når et moderselskab anlægger en erstatningssag på grund af et andet selskabs konkurrencebegrænsende adfærd med henblik på at opnå erstatning for den skade, som denne adfærd udelukkende har forvoldt dets datterselskaber, skal retternes kompetence da fastlægges på grundlag af moderselskabets hjemsted som det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 14. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) (herefter »Bruxelles Ia-forordningen«)?
1)

Kan artikel 5, stk. 2, litra b), i Rådets direktiv 2008/7/EF (1) af 12. februar 2008 fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af imposto do selo (stempelafgift) på provision for tjenester i form af finansiel formidling ydet af en bank i forbindelse med placeringen af omsættelige værdipapirer — obligationer og gældsbreve — der er udstedt af forskellige handelsselskaber, hvilke tjenester omfatter den pligt, der påhviler sagsøgeren til at gøre sit yderste for at identificere og kontakte investorer med henblik på at distribuere værdipapirerne, modtage tegnings- eller købsordrer og, i visse tilfælde, købe de værdipapirer, der udbydes?
Appel iværksat den 4. juli 2022 af Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 4. maj 2022 i sag T-718/20, Wizz Air mod Kommissionen

(Sag C-440/22 P)

(2022/C 318/44)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Wizz Air Hungary Légiközlekedési Zrt. (Wizz Air Hungary Zrt.) (ved avocat E. Vahida, abogado S. Rating og dikigoros I.-G. Metaxas-Maranghidis)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Kommissionens afgørelse C(2020) 1160 final af 24. februar 2020 om statsstøtte SA.56244 (2020/N) — Rumænien — Redningsstøtte til TAROM (1) annulleres, og Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

— Sagen hjemvises til Retten til fornyet bedømmelse, og afgørelsen om sagsomkostningerne i første instans og i appelsagen udsættes.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har fremsat følgende anbringende til støtte for at ophæve den appellerede dom.

For det første begik Retten en retlig fejl ved at fastslå, at betingelsen om en vigtig tjeneste, der er vanskelig at genetablere, som omhandlet i Rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte ikke-finansielle virksomheder (2) (herefter »rammebestemmelserne«) er opfyldt.

For det andet foretog Retten en urigtig anvendelse af rammebestemmelserne med hensyn til beviset for vanskeligheder for en eventuel konkurrent.

For det tredje foretog Retten en urigtig gengivelse af den klare betydning af de beviser, der var forelagt denne, da den vurderede den frie kapacitet på markedet og lavprisluftfartsselskabernes evne til at betjene indenrigsruter.

For det fjerde begik Retten en retlig fejl, da den fastslog, at kapitalforhøjelser ikke kan vedrøre en omstruktureringsplan.

For det femte foretog Retten en urigtig gengivelse af den klare betydning af de beviser, der var forelagt denne, da den vurderede varigheden af TAROM’s omstruktureringsperiode.

For det sjette begik Retten en retlig fejl ved at fastslå, at det var ufornødent for Kommissionen at efterprøve, om eksisterende støtte var blevet til ny støtte.

For det syvende begik Retten en retlig fejl vedrørende Kommissionens manglende indledning af den formelle undersøgelsesprocedure.

(1) EUT 2020, C 310, s. 3.

(2) EUT 2014, C 249, s. 1.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Polen) den 13. maj 2022 — Z. sp. z o.o. mod A. S.A.

(Sag C-326/22)

(2022/C 318/38)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Z. sp. z o.o.

Sagsøgt: A. S.A.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om kreditaftaler for forbrugere og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (1), sammenholdt med princippet om EU-rettens effektivitet, fortolkes således, at en forbruger eller en erhvervsdrivende, til hvem forbrugeren har overdraget de rettigheder, denne er tillagt i medfør af direktivet, på dette grundlag kan kræve udlevering af en kopi af aftalen (og de forretningsbetingelser, der udgør en del af aftalen) af långiver, og de oplysninger om tilbagebetaling af lånet, som er nødvendige for at verificere rigtigheden af opgørelsen af det beløb, der er udbetalt til forbrugeren som godtgørelse for en del af de samlede omkostninger ved lånet i forbindelse med dets førtidige indfrielse, og som er nødvendige for at anlægge et søgsmål om en mulig tilbagebetaling af ovennævnte beløb?

(1) EUT 2008, L 133, s. 66.
3.

Foreligger der en usædvanlig omstændighed som omhandlet i forordningens artikel 5, stk. 3, hvis en beslutning, der træffes som led i lufttrafikstyringen for så vidt angår et bestemt fly en bestemt dag, medfører en lang forsinkelse, en forsinkelse natten over eller aflysning af en eller flere flyafgange, uanset hvad grunden til denne beslutning er?
1)

Skal artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontaktvilkår i forbrugeraftaler (1) fortolkes således, at bestemmelsen giver mulighed for at anse en kontraktbestemmelse, der tillader den erhvervsdrivende at opkræve et gebyr eller en provision med et beløb, der er unormalt højt i forhold til ydelsen, for et urimeligt kontraktvilkår?
1.

Skal artikel 1, stk. 2, i direktiv 2008/118/EF (1) som ændret ved direktiv (EU) 2019/475 (2) fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats nationale bestemmelse om opkrævning af tobaksafgift for opvarmet tobak, som med hensyn til beregningen af afgiften fastsætter, at der foruden en afgiftssats for pibetobak opkræves en tillægsafgift, som udgør 80 % af afgiftsbeløbet for cigaretter fratrukket afgiftsbeløbet for pibetobak?
Sag anlagt den 8. juli 2022 — Europa-Kommissionen mod Rumænien

(Sag C-455/22)

(2022/C 318/45)

Processprog: rumænsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Escobar Gómez, E.A. Stamate og C. Valero, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rumænien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Rumænien frem til den 3. oktober 2020 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, i direktiv 2010/75/EU (1).

— Rumænien tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Fra og med 2014 og frem til den 3. oktober 2020 er S.C. CET Govora nr. 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) nr. 2 og S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) nr. 3 blevet drevet uden en gyldig miljøgodkendelse, der overholder kravene i direktiv 2010/75. De rumænske myndigheder har anerkendt, at disse tre anlæg fortsatte driften uden en gyldig miljøgodkendelse frem til den 3. oktober 2020, men har gjort gældende, at anlæggene lejlighedsvis var i drift med henblik på at sikre det nationale energisystems sikkerhed.

Idet Rumænien ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at S.C. CET Govora nr. 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) nr. 2 og S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) nr. 3 blev drevet på grundlag af en gyldig miljøgodkendelse, har denne medlemsstat tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, i direktiv 2010/75.

Hvad angår argumentet om en lejlighedsvis drift med henblik på at sikre det nationale energisystems sikkerhed kan der ifølge direktiv 2010/75 ikke indrømmes en generel undtagelse fra forpligtelsen til at være i besiddelse af en miljøgodkendelse i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1. Det følger endvidere af Domstolens praksis, at en medlemsstat er ansvarlig for en tilsidesættelse af forpligtelser, der følger af EU-retten, uanset hvilket organ i medlemsstaten, der er ansvarlig for tilsidesættelsen, og at den pågældende medlemsstat ikke kan påberåbe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser, der følger af EU-direktiver. Rumænien kan således ikke påberåbe sig rent interne situationer, såsom den omstændighed, at operatørerne er blevet insolvente, eller tvister vedrørende indstilling af anlæggenes drift, som begrundelse for at have tilsidesat de forpligtelser, der følger af nævnte direktiv.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/75/EU af 24.11.2010 om industrielle emissioner (integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening) (EUT 2010, L 334, s. 17).
Sag anlagt den 3. juni 2022 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene

(Sag C-360/22)

(2022/C 318/42)

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Roels, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Kongeriget Nederlandene

Sagsøgerens påstande

Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

— Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 TEUF, 56 TEUF og 63 TEUF samt EØS-aftalens artikel 28, 36 og 40, idet det har vedtaget og opretholdt artikel 85, stk. 1, litra b), og artikel 87, stk. 2, litra f), i Pensioenwet (lov om pension), sammenholdt med artikel 19b, stk. 2, i Wet op de loonbelasting (lov om beskatning af lønindkomst).

— Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen er af den opfattelse, at den nederlandske lovbestemte ordning om overførsel af pensionskapital akkumuleret i den såkaldte »anden søjle«, pensionsakkumulering via arbejdsgiveren, ikke er forenelig med den frie bevægelighed for arbejdstagere, tjenesteydelser og kapital, eftersom en udgående overførsel af pensionskapital uden indeholdelse af skat i en grænseoverskridende situation kun er mulig, såfremt alle muligheder for tilbagekøb af pensionen som kapitalbeløb er identiske med eller mere begrænsede end dem, der findes i Nederlandene. I en række medlemsstater kan der ske fuldstændig eller delvis tilbagekøb af pension i form af et engangsbeløb, således at vandrende arbejdstagere, der overfører deres pensionskapital til én af disse medlemsstater, beskattes. Sådanne overførsler af pensionskapital beskattes ikke i Nederlandene.
5)

Kan eller skal kvalifikationen af et direktiv som self-executing eller ej, og i det førstnævnte tilfælde undladelsen af at anvende en national lov, som er i strid med EU-retten, betragtes som henhørende under enekompetencen for de nationale retter (som i denne henseende råder over specifikke fortolkningsmæssige støtteinstrumenter såsom den præjudicielle forelæggelse for Domstolen eller forelæggelsen af spørgsmål om forfatningsstridighed) eller under kompetencen for en tjenestemand eller direktør i en kommune?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 20. juni 2022 — Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance mod Manitou BF SA

(Sag C-407/22)

(2022/C 340/26)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

Sagsøgt: Manitou BF SA

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 49 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde til hinder for en medlemsstats lovgivning om en ordning om skattemæssig integration, hvorefter et skattemæssigt integreret moderselskab har ret til neutralisering af en medregnet forholdsmæssig andel af omkostninger og udgifter i forbindelse med udbytte, som dette moderselskab har modtaget fra hjemmehørende selskaber, der deltager i den integrerede koncern, samt, for at tage hensyn til dommen af 2. september 2015Groupe Steria SCA (C-386/14), i forbindelse med udbytte, som det modtager fra datterselskaber, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som objektivt set efter moderselskabets valg ville kunne være omfattet af integrationsordningen, hvis de var hjemmehørende i denne medlemsstat, men hvorefter et hjemmehørende moderselskab, der — på trods af kapitalmæssige bånd til andre hjemmehørende enheder, der giver mulighed for at oprette en skattemæssigt integreret koncern — ikke har valgt, at det skal indgå i en sådan koncern, nægtes en sådan neutralisering i forbindelse med udbytter, som selskabet modtager fra sine hjemmehørende datterselskaber, såvel som udbytter fra datterselskaber i andre medlemsstater, der, bortset fra hjemstedet, opfylder kriterierne for at være omfattet af en sådan ordning?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 27. maj 2022 — PT mod VB

(Sag C-343/22)

(2022/C 340/21)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøgt og appellant: PT

Sagsøger og indstævnt: VB

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 34, nr. 2), i Luganokonventionen af 30. oktober 2007 om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (herefter »Luganokonventionen«) (1) fortolkes således, at stævningen i et søgsmål med påstand om betaling af en fordring, som anlægges efter en forudgående udstedelse af et schweizisk betalingspåbud (Zahlungsbefehl), uden at der er nedlagt påstand om, at den indsigelse, som er blevet rejst over for betalingspåbuddet (Rechtsvorschlag), forkastes, udgør det indledende processkrift i sagen?

(1) EUT 2009, L 147, s. 1.
C 340/14

Appel iværksat den 4. marts 2022 af Magic Box Int. Toys SLU til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 21. december 2021 i sag T-549/20, Magic Box Int. Toys mod EUIPO — KMA Concepts

(Sag C-194/22 P)

(2022/C 340/16)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Magic Box Int. Toys SLU (ved abogado J.L. Rivas Zurdo)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og KMA Concepts Ltd.

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 7. juni 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Magic Box Int. Toys bærer sine egne omkostninger.
C 340/14

Appel iværksat den 4. april 2022 af Meta Cluster GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 26. januar 2022 i sag T-233/21 — Meta Cluster GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-233/22 P)

(2022/C 340/17)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Meta Cluster GmbH (ved Rechtsanwalt H. Baumann)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 15. juli 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Meta Cluster GmbH bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 20. juni 2022 — Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance mod Bricolage Investissement France SA

(Sag C-408/22)

(2022/C 340/27)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

Sagsøgt: Bricolage Investissement France SA

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 49 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde til hinder for en medlemsstats lovgivning om en ordning om skattemæssig integration, hvorefter et skattemæssigt integreret moderselskab har ret til neutralisering af en medregnet forholdsmæssig andel af omkostninger og udgifter i forbindelse med udbytte, som dette moderselskab har modtaget fra hjemmehørende selskaber, der deltager i den integrerede koncern, samt, for at tage hensyn til dommen af 2. september 2015Groupe Steria SCA (C-386/14), i forbindelse med udbytte, som det modtager fra datterselskaber, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som objektivt set efter moderselskabets valg ville kunne være omfattet af integrationsordningen, hvis de var hjemmehørende i denne medlemsstat, men hvorefter et hjemmehørende moderselskab, der — på trods af kapitalmæssige bånd til andre hjemmehørende enheder, der giver mulighed for at oprette en skattemæssigt integreret koncern — ikke har valgt, at det skal indgå i en sådan koncern, nægtes en sådan neutralisering i forbindelse med udbytter, som selskabet modtager fra sine hjemmehørende datterselskaber, såvel som udbytter fra datterselskaber i andre medlemsstater, der, bortset fra hjemstedet, opfylder kriterierne for at være omfattet af en sådan ordning?
1.

Skal artikel 29, stk. 3, andet punktum i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 (1) af 17. december 2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 (herefter »forordning [EU] nr. 1305/2013«) fortolkes således, at den tillader en national retsforskrift såsom artikel 11, stk. 5 (tidligere stk. 4), i Naredba No. 4 ot 24.2.2015 za prilagane na mjarka 11 »Biologitjno zemedelie« ot Programata za razvitie na selskite rajoni za perioda 2014-2020 (bekendtgørelse nr. 4 af 24.2.2015 om anvendelsen af foranstaltning 11 »Økologisk landbrug« under programmet for udvikling af landdistrikterne for perioden 2014-2020), som begrænser muligheden for økonomisk støtte til økologisk produktion under omlægningen til en periode, der ikke overskrider de minimale omlægningsperioder i henhold til artikel 36, stk. 1, artikel 37, stk. 1, og artikel 38 i Kommissionens forordning (EF) nr. 889/2008 (2) af 5. september 2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter, for så vidt angår økologisk produktion, mærkning og kontrol?
II.

Skal artikel 61, stk. 1, andet punktum, i forordning (EU) 2018/858, hvorefter oplysningerne skal præsenteres »på en let tilgængelig måde i form af datasæt, der er maskinlæsbare, og som kan behandles elektronisk«, og artikel 61, stk. 2, andet afsnit, hvorefter oplysningerne for andre uafhængige aktører end reparatører »[også] gives […] i et maskinlæsbart format, der kan behandles elektronisk med almindeligt tilgængelige IT-værktøjer og software, og som gør det muligt for uafhængige aktører at udføre den opgave, der er forbundet med deres virksomhed, i forsyningskæden på eftermarkedet«, fortolkes således, at fabrikanten kun opfylder sine forpligtelser i denne forbindelse derved, at den pågældende 1. gør oplysningerne tilgængelige via internettet gennem en maskinstyret forespørgsel via en databasegrænseflade med mulighed for at downloade resultaterne, eller er det tilstrækkeligt, at vedkommende på et websted kun giver mulighed for en manuel søgning og begrænser forespørgselsresultatet til det synlige indhold på skærmsider og 2. gør det muligt at søge efter alle oplysninger i databasen, der er knyttet til den pågældendes køretøjsidentifikationsnumre (VIN) ved hjælp af disse VIN, som han stiller til rådighed på en særskilt liste, og uafhængigt heraf — også ved hjælp af andre kriterier til identifikation af køretøjer som omhandlet i punkt 6.1, tredje afsnit, i bilag X til forordningen — samt ved hjælp af de øvrige af fabrikanten anvendte begreber for kategorier (f.eks. kategorier af komponenter, reservedele, reparations- og vedligeholdelsesvejledninger og tekniske illustrationer) og andre poster i databasen i vilkårlige sammenstillinger eller er det tilstrækkeligt, at fabrikanten udelukkende tilbyder søgningen som individuel forespørgsel ved hjælp af VIN for et enkelt, konkret køretøj, uden samtidig at stille en aktuel liste over alle VIN for sine køretøjer til rådighed og 3. stiller disse datasæt til rådighed i filer, hvis format er beregnet til direkte elektronisk (videre-)behandling af de modtagne datasæt, med angivelse af den relevante beskrivelse af datasættet (for tekster og tabeller), eller er det tilstrækkeligt, at det er muligt at udlæse det rene skærmindhold i et vilkårligt almindeligt filformat som f.eks. en pdf-fil?
1)

Skal EU-retten, navnlig Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1821 (1) om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats praksis, hvorefter udførelsen af en ristningsproces, som er nødvendig for at fjerne hexan (der anvendes til at udvinde olie, og som er skadelig for menneskers og dyrs sundhed) fra det restprodukt, der er tilbage efter udvinding af olie af sojabønner ved hjælp af opløsningsmidlet hexan, betragtes som en endelig forarbejdning, der danner grundlag for at tarifere dette produkt i pos. 2309 i nomenklaturen og udelukker tarifering i pos. 2304?