Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 13. december 1989. - GUSTAVE WUIDART M. FL. MOD LAITERIE COOPERATIVE EUPENOISE SC M. FL.. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL DE PREMIERE INSTANCE DE VERVIERS - BELGIEN. - LANDBRUG - TILLAEGSAFGIFT FOR MAELK. - FORENEDE SAGER 267/88 - 285/88.



Samling af Afgørelser 1990 side I-00435



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Domstolen har i disse sager endnu en gang faaet forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende gyldigheden og fortolkningen af forskellige bestemmelser i den faellesskabsretlige ordning om tillaegsafgift for maelk .

2 . Spoergsmaalene er blevet rejst under nogle sager, som en raekke maelkeproducenter i omraaderne Liège og la Haute Ardenne belge har anlagt ved tribunal de première instance de Verviers, dels mod de mejerier, de er tilknyttet, dels mod Office national du lait et ses dérivés og den belgiske stat, idet producenterne har nedlagt paastand om tilbagebetaling af nogle beloeb, som mejerierne paa grundlag af tillaegsafgiftsordningen for maelk holdt tilbage i prisen for maelk, som producenterne leverede .

3 . Sagsoegerne har gjort gaeldende, at den faellesskabsretlige ordning og dermed den nationale ordning, der er vedtaget for at gennemfoere denne - dvs . grundlaget for de naevnte afgifter - er retsstridige, fordi de angiveligt strider mod forbuddet mod forskelsbehandling mellem producenter i Faellesskabet, jfr . EOEF-Traktatens artikel 40, stk . 3 ( foerste og andet spoergsmaal ), og/eller fordi de strider mod den faelles karakter af den faelles landbrugspolitik ( tredje spoergsmaal ), eller fordi de ikke tager hensyn til "de strukturelle og naturbetingede forskelle mellem de forskellige landbrugsomraader", saaledes som det kraeves i henhold til EOEF-Traktatens artikel 39, stk . 2, litra a ) ( fjerde spoergsmaal ).

4 . Domstolen har noeje kendskab til den paagaeldende ordning, og der er i retsmoederapporten detaljeret redegjort for indholdet af de for naervaerende sager relevante bestemmelser heri . Hvad angaar de forelagte spoergsmaals naermere indhold, henviser jeg ligeledes til retsmoederapporten .

I - De to foerste spoergsmaal

5 . I henhold til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 856/84 af 31 . marts 1984 ( 1 ), hvorved der blev indsat en artikel 5c i den faellesskabsretlige forordning om faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter ( 2 ), har medlemsstaterne valget mellem to forskellige formler, for saa vidt angaar gennemfoerelsen af den tillaegsafgiftsordning for maelk, som blev indfoert ved foerstnaevnte forordning .

6 . Mens det efter formel A ( producentformlen ) gaelder, at maelkeproducenten skal erlaegge afgiften, saa snart de til en opkoeber leverede maengder af maelk og/eller maelkeaekvivalenter overstiger den for producenten fastsatte aarlige referencemaengde, skal der efter formel B ( opkoeberformlen ), saaledes som Domstolen har fastslaaet i sin dom af 28 . april 1988, Thévenot ( 61/87, Sml . s . 2375 ), kun betales afgift

"i det omfang, hvori koeberens referencemaengde er overskredet ".

Det gaelder herefter, at

"producenterne ... efter formel B inden for den paagaeldende periode af tolv maaneder (( kan )) faa tildelt individuelle referencemaengder, der ikke er udnyttet af andre producenter tilsluttet samme mejeri, forudsat at disse maengder tillaegges den paagaeldende medlemsstats nationale reserve i de i reglerne fastsatte tilfaelde" ( jfr . praemis 12 i dommen i Thevenot-sagen ).

7 . Naar der ikke efter formel A, som Belgien har valgt, sker nogen "automatisk udligning" mellem producenterne, er dette da udtryk for en forskelsbehandling mellem producenter i Faellesskabet, som strider mod Traktatens artikel 40, stk . 3? Dette er genstanden for det foerste spoergsmaal .

8 . Ved det andet spoergsmaal oenskes det afgjort, om artikel 1, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 857/84 ( 3 ), i den fra den 2 . april 1984 til den 31 . marts 1987 gaeldende affattelse, strider mod princippet om forbud mod forskelsbehandling, for saa vidt tillaegsafgiftssatsen er henholdsvis 75 og 100% af indikativprisen for maelk, alt efter om den paagaeldende medlemsstat har valgt formel A eller formel B .

9 . Jeg mener, at de to foerste spoergsmaal maa undersoeges under ét . Forskellen i afgiftssatsen blev saaledes udtrykkeligt indfoert for at tage hensyn til forskellene mellem de to gennemfoerelsesformler for afgiftsordningen, der er genstanden for det foerste spoergsmaal . De to afgiftssatser er derfor led i selve de to formler .

10 . Saa vidt jeg kan se, er dette udgangspunkt ogsaa den forelaeggende retsinstans' , idet retten har forelagt to selvstaendige spoergsmaal, som dog har en faelles begrundelse .

11 . Jeg bemaerker i foerste raekke, at Raadet aabenbart selv har vaeret af den opfattelse, at var der ikke blevet fastsat forskellige afgiftssatser, ville de to formler have givet anledning til forskelsbehandling .

12 . Raadet har saaledes ment, at

"naar afgiften opkraeves hos opkoeberen, rammer afgiften dog ikke noedvendigvis alle de maelkemaengder, som den enkelte producent leverer, og som overstiger en maengde svarende til den, der er lagt til grund ved fastsaettelsen af opkoeberens referencemaengde ".

Dette var aarsagen til, at Raadet

"for at opnaa en aekvivalens i resultaterne"

ved de to formler som naevnt fastsatte en hoejere afgiftssats for formel B end for formel A ( jfr . foerste betragtning til og artikel 1, stk . 1, i forordning nr . 857/84 ).

13 . Snarere end at vaere vilkaarlig og dermed diskriminatorisk var formaalet med denne forskel i afgiftssatserne netop at forhindre en forskelsbehandling mellem maelkeproducenterne, alt efter om de var underlagt formel A eller formel B . Spoergsmaalet er derfor, om denne differentiering var tilstraekkelig til at opveje de fordele, der eventuelt ville kunne vaere forbundet med formel B .

14 . Jeg bemaerker herom indledningsvis, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at

"paa et omraade, der forudsaetter en vurdering af en kompliceret oekonomisk situation, som det er tilfaeldet inden for den faelles landbrugspolitik, ... har (( faellesskabslovgiver )) et vidt skoen med hensyn til arten og raekkevidden af de foranstaltninger, der skal traeffes" ( 4 ).

15 . Det gaelder her, at Raadet ved vurderingen af spoergsmaalet om, hvilken forskel i afgiftssatsen der ville kunne opveje de mulige forskelle mellem de to formler, aabenbart stod over for et saadant tilfaelde . Det er derfor kun, saafremt Raadet har anlagt en aabenbar fejlvurdering, at der vil kunne gribes ind over for den valgte loesning .

16 . Der forelaa ingen erfaringer paa omraadet, men Raadet skoennede, at en forskel paa 25 procentpoint i afgiftssatserne ville medfoere, at producenterne blev stillet lige . Raadet antog, at produktionsoverskridelserne hos de producenter, der var tilknyttet et mejeri, gennemsnitligt ville blive udlignet svarende til en fjerdedel . Lad os taenke paa to producenter, der er underlagt henholdsvis formel A og formel B, og som begge har overskredet deres referencemaengder med 20 000 liter . Lad os endvidere gaa ud fra, at indikativprisen pr . liter er 1 ECU . Den producent, der er underlagt formel A, vil skulle betale en tillaegsafgift paa 75% af 20 000 ECU, dvs . 15 000 ECU . Saafremt der ikke kan ske nogen udligning, vil den producent, der er underlagt formel B, skulle betale 100% af 20 000 ECU, dvs . 20 000 ECU . Han skal saaledes betale en hoejere afgift end den producent, der er underlagt formel A . Saafremt der sker en udligning, og denne daekker en fjerdedel af overskridelsen, skal han betale 100% af 15 000 ECU, dvs . 15 000 ECU, det samme beloeb som den producent, der er underlagt formel A . Saafremt udligningen derimod daekker halvdelen af producentens overskridelse, skal han kun betale 10 000 ECU . Endelig kan man forestille sig den mest ekstreme situation, nemlig at overskridelserne og underudnyttelserne af kvoterne inden for samme mejeri opvejer hinanden, i hvilket tilfaelde der ikke vil blive betalt nogen tillaegsafgift overhovedet .

17 . Ordningen omfatter dog bestemmelser, der goer, at ikke alle maengder, som nogle producenter ikke udnytter, noedvendigvis kommer andre producenter tilknyttet samme mejeri til gode . Jeg henviser herved f.eks . til artikel 4, stk . 1, litra a ), og stk . 2, i forordning nr . 857/84, hvorefter frigjorte referencemaengder i tilfaelde, hvor den paagaeldende medlemsstat har ydet godtgoerelse til producenter, som har forpligtet sig til definitivt at indstille maelkeproduktionen, tillaegges den nationale reserve . Endvidere bemaerker jeg, at Domstolen i sin dom af 25 . november 1986, Klensch m.fl . ( 201/85 og 202/85, Sml . s . 3477 ), fastslog, at denne regel maa finde analog anvendelse i tilfaelde, hvor en producent paa egen foranledning har indstillet sin virksomhed ( jfr . praemis 22 ).

18 . Man maa derfor antage, at det kun er rent konjunkturbestemte fald i nogle producenters leverancer, som andre producenter tilknyttet det samme mejeri vil kunne nyde godt af, og det var ikke paa forhaand urimeligt at basere sig paa en antagelse om, at saadanne fald ville kunne repraesentere omkring en fjerdedel af leverancerne .

19 . Som det fremgaar af Revisionsrettens saerberetning nr . 2/87 om kvote - og tillaegsafgiftsordningen i mejerisektoren ( EFT C 266 af 5.10.1987, jfr . navnlig s . 7 ), tegner der sig imidlertid i mange tilfaelde det billede, at udligningen har daekket mere end en fjerdedel af overskridelserne . Afgiftsdifferentieringen kunne derfor ikke i sig selv i alle tilfaelde sikre en ligebehandling af de producenter, der er underlagt formel A, i forhold til dem, der er underlagt formel B, og heller ikke en ligebehandling inden for sidstnaevnte kategori .

20 . Ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 590/85 af 26 . februar 1985 ( 5 ) om aendring af forordning nr . 857/84 blev der imidlertid i sidstnaevnte forordning indsat en artikel 4a, hvorefter der kan ske en udligning inden for de forskellige medlemsstater, uanset den formel de anvender . Naermere bestemt kan medlemsstaterne i henhold til artikel 4a

"tildele de referencemaengder, producenterne og opkoeberne ikke har udnyttet, til producenter eller opkoebere i samme omraade samt i givet fald andre omraader ".

Denne hjemmel for medlemsstaterne til at gennemfoere en udligning inden for de enkelte omraader og omraaderne imellem skulle oprindelig kun gaelde den foerste tolvmaanedersperiode ( 1 . april 1984-31 . marts 1985 ), men ordningen er blevet forlaenget flere gange og er efter de nuvaerende regler gaeldende i hele ordningens anvendelsesperiode .

21 . Det er rigtigt, at ordningen foerst blev indfoert ved slutningen af det foerste produktionsaar, dvs . paa et tidspunkt, hvor de producenter, der var underlagt formel A, ifoelge sagsoegerne under alle omstaendigheder ikke laengere kunne drage fordel af ordningen ved at foroege deres produktion, som de i mellemtiden havde nedsat .

22 . Jeg kan dog ikke vaere enig i denne indvending, idet artikel 4a ikke var nogen forsikring til producenterne om, at en eventuel overskridelse ville kunne goeres til genstand for en udligning . For det andet blev udligningsreglen i artikel 4a oprindelig kun indfoert, fordi det i foerste aar af den nye ordnings anvendelsesperiode havde vaeret vanskeligere for producenterne og opkoeberne at leve op til ordningens krav om en tilpasning, idet

"der foerst sent er blevet givet meddelelse om de individuelle referencemaengder, hvilket skyldes de forskellige medlemsstaters generelle vanskeligheder ved at ivaerksaette ordningen" ( jfr . foerste betragtning til forordning nr . 590/85 in fine ).

Artikel 4a skulle saaledes vaere en hjaelp for de producenter eller opkoebere, der af de naevnte aarsager endnu ikke i tilstraekkelig grad havde tilpasset deres produktion til de fastsatte referencemaengder .

23 . Bestemmelsens gyldighedsperiode blev forlaenget, og den blev til slut permanent opretholdt som foelge af de produktionsnedsaettelser, som der blev truffet beslutning om efter det foerste aar af ordningens anvendelsesperiode, og som foelge af de krav om tilpasninger, som disse nedsaettelser fortsat stillede producenterne over for (( jfr . navnlig foerste betragtning til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 774/87 af 16 . marts 1987, EFT L 78, s . 3 )). I modsaetning til, hvad der synes at vaere sagsoegernes opfattelse, er formaalet med artikel 4a saaledes ikke at skabe mulighed for en stoerre produktion, men derimod at tage hensyn til de vanskeligheder, som nogle producenter kunne have ved at nedsaette deres produktion, saaledes at denne kom til at svare til deres referencemaengder .

24 . Tilbage staar dog, at hver medlemsstat som foelge af indfoerelsen af artikel 4a med virkning fra tidspunktet for indfoerelsen af ordningen med referencemaengder har kunnet gennemfoere en udligning mellem henholdsvis nogles uudnyttede referencemaengder og andres for store produktion . Denne udligning kunne opveje de ulemper, som formel A under visse forudsaetninger kunne indebaere i forhold til formel B paa trods af den differentierede tillaegsafgiftssats .

25 . Raadet fandt i oevrigt senere, at der ikke laengere var grundlag for den differentierede afgiftssats, da

"mulighederne for udligning mellem de producerede maengder og de uudnyttede maengder stort set er de samme i de to formler" ( anden betragtning til Raadets forordning nr . 774/87 af 16 . marts 1987 om aendring af forordning nr . 857/84, EFT L 78, s . 3 ).

26 . Jeg tilfoejer, at Raadet ved en anden forordning, der ogsaa blev udstedt den 16 . marts 1987, hvad angaar formel B, indfoerte nogle bestemmelser, der tilsigtede i hoejere grad at sanktionere de producenter, som overskrider deres referencemaengder . Ved artikel 1 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 773/87 af 16 . marts 1987 om aendring af forordning nr . 804/68 ( EFT L 78, s . 1 ) skete der saaledes en styrkelse af ordningens produktionsdaempende karakter i form af en aendring af den maade, hvorpaa den af mejerierne skyldige afgift overvaeltes paa de producenter, der har overskredet deres referencemaengder, idet der endvidere blev skabt hjemmel for medlemsstaterne til, selv naar de til et mejeri leverede maengder svarer til eller er lavere end mejeriets referencemaengder, at traeffe bestemmelse om, at afgiften skal betales fuldt ud af de producenter, der har overskredet deres referencemaengder med 10% eller mere eller med 20 000 kg eller mere . Dette var udtryk for endnu et skridt fra Raadets side i retning af at sikre en ligebehandling af samtlige maelkeproducenter . Forordning nr . 773/87 har dog kun kunnet anvendes efter den endelige opgoerelse vedroerende produktionsaaret 1986/1987 .

27 . Hvis jeg nu vender tilbage til artikel 4a, konstaterer jeg, at saafremt en medlemsstat ikke har benyttet sig af mulighederne i henhold til denne bestemmelse, er dette en beslutning, som medlemsstaten selv har truffet . Den belgiske regerings repraesentant anfoerte imidlertid, uden at blive anfaegtet under den mundtlige forhandling, at Belgien rent faktisk gjorde brug af den naevnte bemyndigelse .

28 . Jeg vil herefter laegge til grund, at den faellesskabsretlige ordning efter indfoerelsen af artikel 4a ( der som bekendt har kunnet anvendes med tilbagevirkende kraft paa det foerste produktionsaar, hvor ordningen fandt anvendelse ) ikke i sig selv kan anses for at indebaere en forskelsbehandling af de producenter, der er underlagt formel A, i forhold til dem, der er underlagt formel B, idet de fremstillede maengder, der udtryk for overskridelser, i begge tilfaelde kan goeres til genstand for en udligning op til en maengde svarende til de kvoter, der ikke udnyttes fuldt ud . Ordningen strider derfor ikke imod Traktatens artikel 40 . Erfaringen viser i oevrigt, at producenterne i Belgien gennemsnitligt kun har skullet betale en tillaegsafgift svarende til 15,6% af indikativprisen for maelk .

29 . En eventuel forskellig behandling paa trods af forskellige afgiftssatser og anvendelsen af artikel 4a vil kun kunne vaere en foelge af forskelle i forskellige omraader med hensyn til, hvorvidt de individuelle kvoter er blevet underudnyttet eller overskredet . Der er imidlertid her tale om objektive forhold, som EF-myndighederne og de nationale myndigheder ikke har nogen indflydelse paa . En saadan forskellig behandling kan derfor ikke anses som udtryk for en vilkaarlig forskelsbehandling .

30 . Man maa heller ikke glemme, at jo mere en producent overskrider sin kvote, desto mere vanskeliggoer han en udligning, og desto mere bidrager han selv til, at hans afgiftsbyrde foroeges . Man kan derfor endog spoerge, om ikke en producent, der har overskredet sin kvote, burde rammes af maksimen "nemo auditur propriam turpitudinem allegans ".

31 . Jeg vil herefter foreslaa, at Domstolen besvarer de to foerste spoergsmaal fra den forelaeggende retsinstans benaegtende i form af, at gennemgangen af de forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af den paagaeldende ordning .

II - Det tredje spoergsmaal

32 . Det tredje spoergsmaal har to led . I henhold til Traktatens artikel 3, litra d ), skal der indfoeres en faelles politik paa landbrugsomraadet . Dette skal ske paa de vilkaar og paa grundlag af de principper, der fremgaar af Traktatens afsnit om landbruget . I henhold til artikel 40 skulle fastlaeggelsen af den faelles landbrugspolitik vaere gennemfoert senest ved udloebet af overgangsperioden og navnlig ske i form af faelles markedsordninger for landbrugsvarer . Hvad angaar maelk og mejeriprodukter, er en saadan faelles markedsordning i oejeblikket fastlagt i Raadets forordning nr . 804/68 ( EFT 1968 I, s . 169 ).

33 . Enhver "renationalisering" af landbrugspolitikken er herefter udelukket . Men man maa naermere spoerge, hvad der skal forstaas ved "renationalisering ".

34 . Det er utvivlsomt ikke udtryk for en "renationalisering", at den faellesskabsretlige ordning omfatter specifikke foranstaltninger, der tager hensyn til saerlige forhold vedroerende landbrugsvirksomhed i bestemte omraader, eller i bestemte medlemsstater . For det foerste indeholder artikel 39, stk . 2, litra a ), udtrykkelig bestemmelse om, at der ved fastlaeggelsen af den faelles landbrugspolitik skal tages hensyn til strukturelle og naturbetingede forskelle mellem de forskellige landbrugsomraader . For det andet kan en saadan forskellig regulering i de forskellige omraader, eller i de forskellige medlemsstater, netop vaere noedvendig for at sikre en overholdelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 40, stk . 3, der ifoelge Domstolens praksis ikke alene tilsigter, at der ikke indfoeres forskellige regler for forhold, der maa sidestilles, men ogsaa, at forhold, der er forskellige, ikke reguleres paa samme maade ( medmindre dette er objektivt begrundet ).

35 . Dette gaelder ogsaa bestemmelser i den paagaeldende faellesskabsretlige ordning, der blot indeholder hjemmel for medlemsstaterne til at gennemfoere undtagelser fra nogle af ordningens bestemmelser .

36 . Det kan derfor ikke antages, at nogen af de af ordningens bestemmelser, som den forelaeggende retsinstans har henvist til, er udtryk for en "renationalisering", eller at nogle bestemmelser strider mod princippet om forbud mod forskelsbehandling mellem producenterne .

37 . Tre af bestemmelserne ( der er naevnt i punkterne 3, 4 og 5 i det praejudicielle spoergsmaal ) finder generelt anvendelse i samtlige medlemsstater . Det drejer sig om artikel 12, litra e ), og artikel 7, stk . 4, i forordning nr . 857/84, som aendret ved forordning nr . 590/86, samt om bestemmelser i forordningerne ( EOEF ) nr . 1335/86 ( 6 ) og ( EOEF ) nr . 1343/86 ( 7 ). Selv om det antages, at de to foerstnaevnte bestemmelser maaske kan stille opkoebere eller producenter i nogle medlemsstater bedre end andre producenter, finder de anvendelse paa enhver opkoeber eller producent, som opfylder de deri fastlagte betingelser, og bestemmelserne er baseret paa overvejelser af objektiv karakter ( se de to sidste betragtninger til forordning nr . 590/85 ).

38 . Hvad angaar de to bestemmelser, der er naevnt i punkterne 1 og 2 i det praejudicielle spoergsmaal, er de begge blevet udstedt for at tage hensyn til saerlige forhold i henholdsvis Italien og Graekenland, saaledes som det fremgaar af anden betragtning til forordning ( EOEF ) nr . 1305/85 ( 8 ) og af tredje betragtning til forordning nr . 857/84 . Der er intet blevet anfoert til stoette for, at de angivne aarsager til at indfoere de paagaeldende undtagelser for de naevnte to medlemsstater er fejlagtige eller af en saadan art, at de ikke kan begrunde undtagelserne . Det maa derfor laegges til grund, at undtagelserne er objektivt begrundede, og at de ikke giver anledning til forskelsbehandling .

39 . Det ses heller ikke, hvorledes undtagelserne skulle kunne indebaere fordele for dem, de omfatter, i forhold til producenter i andre medlemsstater . Undtagelsen for Italien bemyndiger denne medlemsstat til, for saa vidt angaar de tre foerste aar, hvor ordningen finder anvendelse, at udsaette anvendelsen af artikel 3, nr . 1, foerste afsnit, i forordning nr . 857/84, hvorefter producenterne under visse forudsaetninger har krav paa, at der ved fastsaettelsen af deres referencemaengder tages hensyn til et andet referenceaar end det valgte . Undtagelsen kan derfor allerhoejst stille de italienske producenter ringere . Hvad angaar artikel 10 i forordning nr . 857/85, hvorefter Graekenland i tilfaelde af en anvendelse af formel B kan anse samtlige opkoebere som en enkelt opkoeber, tilfoejer bestemmelsen med hensyn til spoergsmaalet om forholdet mellem lande eller omraader underlagt formel A og lande eller omraader underlagt formel B ingen yderligere differentiering ud over den, der allerede foelger af forskellene mellem de to formler . Endvidere gaelder det, at siden der paa grundlag af artikel 4a har kunnet ske en udligning nationalt, uanset hvilken formel der anvendes, dvs . ogsaa en udligning mellem opkoeberne, har artikel 10 i forordning nr . 857/84 i stort omfang mistet sin rolle, idet samtlige de medlemsstater, hvori formel B finder anvendelse, i henhold til artikel 4a kan anse samtlige opkoebere som en enkelt opkoeber .

40 . Jeg skal herefter foreslaa, at Domstolen besvarer det tredje praejudicielle spoergsmaal saaledes :

"1 ) Traktatens artikel 3, litra d ), artikel 38, artikel 39 og artikel 40 og Raadets forordning ( EOEF ) nr . 804/68 af 27 . juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter skal fortolkes saaledes, at der ikke ved gennemfoerelsen af den faelles landbrugspolitik bestaar noget forbud mod at indfoere saerlige foranstaltninger, der finder anvendelse paa bestemte producenter, naar foranstaltningerne er objektivt begrundede i den saerlige situation, som de paagaeldende producenter befinder sig i .

2 ) Gennemgangen af det tredje spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af de omhandlede bestemmelser i Raadets forordninger ( EOEF ) nr . 857/84, 590/85, 1305/85, 1335/86 og 1343/86 ."

III - Det fjerde spoergsmaal

41 . Det fjerde praejudicielle spoergsmaal har ligeledes to led .

42 . Den forelaeggende retsinstans har for det foerste anmodet Domstolen om at udtale sig om de vilkaar, paa hvilke en medlemsstat kan anse hele sit territorium som et enkelt omraade efter artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 857/84 . Naermere bestemt oensker retten oplyst, hvorvidt en medlemsstat kan goere dette, naar dens territorium ikke udgoer en geografisk enhed, hvori naturbetingelserne, produktionsstrukturerne og bestandenes gennemsnitsydelser er sammenlignelige, og naar dens territorium omfatter ugunstigt stillede landbrugsomraader .

43 . Ved dette spoergsmaal gaar den belgiske retsinstans aabenbart ud fra den forudsaetning, at formel B er mere fordelagtig for producenterne end formel A, og retten goer sig den overvejelse, om maelkeproducenterne i de omraader, hvor naturbetingelserne er vanskeligere og bedrifterne mindre, af denne grund boer vaere underlagt formel B .

44 . Som naevnt er det ikke efter formel B muligt til producenter med en for stor produktion tilknyttet et givet mejeri at overfoere kvoterne for de producenter, der har indstillet deres maelkeleverancer, uanset om indstillingen er sket efter godtgoerelse eller paa producenternes egen foranledning . En udligning kommer kun paa tale i tilfaelde, hvor nogle tilknyttede producenter af rent konjunkturelle aarsager ikke udnytter deres referencemaengder ( f.eks . sygdom hos dyrene ).

45 . For det andet kan der i de medlemsstater, der anvender formel A, i henhold til artikel 4a ske udligning svarende til den, som kan ske efter formel B .

46 . Selv om formel B paa tidspunktet for udstedelsen af forordning nr . 857/84 i hoejere grad en formel A maatte anses for egnet til at fremme udviklingen og strukturtilpasningerne ( jfr . forordningens artikel 1, stk . 2, andet afsnit ) eller til at sikre en regional udvikling og forhindre afvandring fra visse omraader ( jfr . bestemmelsens tredje afsnit ), er dette derfor efter indfoerelsen ( med tilbagevirkende gyldighed ) af artikel 4a ikke laengere tilfaeldet .

47, Endvidere har Kommissionen i sit indlaeg ( s . 26 ), uden at der er blevet rejst tvivl om rigtigheden heraf, anfoert, at samtlige medlemsstater siden ordningens anden anvendelsesperiode har anset hele deres territorium som et enkelt omraade .

48 . Det eneste, der endnu kan give en medlemsstat anledning til at vaelge formel B i stedet for formel A, er, at formel A kan indebaere administrative lettelser, f.eks . naar naesten samtlige maelkeproducenter i et geografisk omraade er tilknyttet et og samme mejeri .

49 . Efter det, der er kommet frem under sagens behandling for Domstolen, er det fjerde spoergsmaal saaledes ikke laengere af nogen egentlig relevans, men Domstolen maa dog fortsat besvare det .

50 . Jeg er paa dette punkt enig med den belgiske, den britiske og den graeske regering og med Raadet og Kommissionen i, at det klart fremgaar af selve ordlyden af den naevnte bestemmelses foerste afsnit, at medlemsstaterne har hjemmel til at anse hele deres territorium som et enkelt omraade, ogsaa selv om naturbetingelserne, produktionsstrukturerne og ydelserne ikke overalt er sammenlignelige . Den del af bestemmelsen, der opregner de naevnte betingelser, henviser saaledes kun til den del af en medlemsstats territorium, som denne vil anse som et saerligt omraade .

51 . Jeg foreslaar herefter, at foerste led af det fjerde spoergsmaal besvares saaledes :

"Artikel 1, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 857/84 skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat har hjemmel til at anse hele sit territorium som et enkelt omraade, ogsaa selv om naturbetingelserne, produktionsstrukturerne og bestandenes gennemsnitsydelser ikke overalt er sammenlignelige ."

52 . Ved det andet led af det fjerde praejudicielle spoergsmaal oensker den forelaeggende retsinstans en afgoerelse fra Domstolen om, hvorvidt den saaledes fortolkede bestemmelse er gyldig, navnlig naar henses til Traktatens artikel 39, stk . 2, og Raadets direktiver om landbrug i bjergomraader og visse ugunstigt stillede omraader . Ogsaa paa dette punkt tager tribunal de première instance de Verviers forudsaetningsvis det udgangspunkt, at den ene af de to formler er mere fordelagtig for maelkeproducenterne end den anden, og at producenterne i et ugunstigt stillet omraade i almindelighed maa have krav paa at kunne vaere underlagt den gunstigste ordning .

53 . Det fremgaar imidlertid af min hidtidige redegoerelse, at det ikke alene er artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 857/84, der er relevant, og at ordningen som helhed er indrettet saaledes, at en forskellig behandling af diskriminatorisk art paa grundlag af, hvorvidt en medlemsstat vaelger formel A eller formel B, kan undgaas .

54 . Under disse omstaendigheder kan anvendelsen af en enkelt af de to formler paa hele en medlemsstats territorium ikke antages at stride mod artikel 39, stk . 2, hvorefter, jfr . litra a ), der ved fastlaeggelsen af den faelles landbrugspolitik bl.a . skal tages hensyn til "strukturelle og naturbetingede forskelle mellem de forskellige landbrugsomraader ".

55 . Det er i oevrigt utvivlsomt, at formaalet med Raadets direktiv 75/268/EOEF af 28 . april 1975 om landbrug i bjergomraader og i visse ugunstigt stillede omraader ( EFT L 128, s . 1 ) er et helt andet end formaalet med den faellesskabsretlige ordning om tillaegsafgift for maelk . Direktivet tilsigter at skabe hjemmel for medlemsstaterne til at indfoere saerlige stoetteordninger til fordel for landbrugsbedrifter i en raekke ugunstigt stillede omraader, idet opregningen af disse er indeholdt i en liste, der vedtages i overensstemmelse med bestemte faellesskabskriterier og efter en faellesskabsprocedure . Den omstaendighed, at visse omraader inden for en medlemsstats territorium er anerkendt som ugunstigt stillede landbrugsomraader efter direktivet, er derfor ikke noedvendigvis ensbetydende med, at omraaderne udgoer saerlige omraader efter artikel 1, stk . 2, i forordning nr . 857/84 .

56 . Kommissionen har dog ret, naar den har fremhaevet, at forordningen ved en raekke bestemmelser ( jfr . artikel 2, stk . 2 og 3, artikel 3, nr . 1, artikel 4, stk . 1, og artikel 4a ), der indeholder hjemmel for medlemsstaterne til i forbindelse med fastsaettelsen af referencemaengderne at tage hensyn til saerlige vilkaar for maelkeproduktionen i visse omraader, giver mulighed for ogsaa i forbindelse med anvendelsen af afgiftsordningen at skabe en raekke fordele i ugunstigt stillede omraader .

57 . Det andet led af det fjerde praejudicielle spoergsmaal boer herefter besvares benaegtende .

Sammenfatning

58 . Den samlede foreslaaede besvarelse af spoergsmaalene fra tribunal de première instance de Verviers bliver herefter foelgende :

"1 ) Gennemgangen af de to foerste spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 5c, stk . 1, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 804/68 eller om gyldigheden af artikel 1, stk . 1, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 857/84 i den affattelse, der var gaeldende i perioden 2 . april 1984-31 . marts 1987 .

2 ) - Traktatens artikel 3, litra d ), artikel 38, artikel 39 og artikel 40 og Raadets forordning ( EOEF ) nr . 804/68 af 27 . juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter skal fortolkes saaledes, at der ikke ved gennemfoerelsen af den faelles landbrugspolitik bestaar noget forbud mod at indfoere saerlige foranstaltninger, der finder anvendelse paa bestemte producenter, naar foranstaltningerne er objektivt begrundede i den saerlige situation, som de paagaeldende producenter befinder sig i .

- Gennemgangen af det tredje spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af de omhandlede bestemmelser i Raadets forordninger ( EOEF ) nr . 857/84, 590/85, 1305/85, 1335/86 og 1343/86 .

3 ) - Artikel 1, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 857/84 skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat har hjemmel til at anse hele sit territorium som et enkelt omraade, ogsaa selv om naturbetingelserne, produktionsstrukturerne og bestandenes gennemsnitsydelser ikke overalt er sammenlignelige .

- Gennemgangen af det fjerde spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 1, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 857/84, som maa sammenholdes med ordningens oevrige bestemmelser ."

(*) Originalsprog : fransk .

( 1 ) EFT L 90, s . 10 .

( 2 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 804/68 af 27 . juni 1968 ( EFT 1968 I, s . 169 ).

( 3 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 857/84 af 31 . marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning ( EOEF ) nr . 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter ( EFT L 90, s . 13 ).

( 4 ) Jfr . bl.a . dom af 17 . maj 1988, Erpelding, praemis 27 ( 84/87, Sml . s . 2647 ).

( 5 ) EFT L 68, s . 1 .

( 6 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1335/86 af 6 . maj 1986 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter ( EFT L 119, s . 19 ).

( 7 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1343/86 af 6 . maj 1986 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning ( EOEF ) nr . 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter ( EFT L 119, s . 34 ).

( 8 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1305/85 af 23 . maj 1985 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning ( EOEF ) nr . 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter ( EFT L 137, s . 12 ).