ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Polen) den 27. juli 2018 – Mennica Wrocławska sp. z o.o. mod Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

(Sag C-491/18)

(2020/C 19/07)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mennica Wrocławska sp. z o.o.

Sagsøgt: Dyrektor Izby Administracji Skarbowej we Wrocławiu

Domstolen (Tiende Afdeling) har med kendelse af 13. december 2019 fastslået, at artikel 168, litra a), artikel 178, litra a), og artikel 226 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EF af 13. juli 2010, skal fortolkes således, de er til hinder for, at de nationale skattemyndigheder nægter en afgiftspligtig person ret til fradrag for den indgående merværdiafgift, som skal betales eller er betalt, alene med den begrundelse, at de udstedte fakturaer indeholder en fejl med hensyn til angivelsen af de varer, som var genstand for de omhandlede transaktioner, og det selv om den afgiftspligtige person indleverede de dokumenter og erklæringer, der var nødvendige for fastlæggelsen af disse transaktioners faktiske genstand, og som attesterede transaktionernes reelle karakter, før skattemyndighederne traf afgørelse i sagen.
C 399/19

Appel iværksat den 22. november 2018 af EM Research Organization, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 25. september 2018 i sag T-180/17 – EM Research Organization mod EUIPO - Christoph Fischer m.fl.

(Sag C-728/18 P)

(2019/C 399/22)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: EM Research Organization, Inc. (ved Rechtsanwälte J. Liesegang og N. Lang)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), Christoph Fischer GmbH, Ole Weinkath og Multikraft Productions- und Handels GmbH og Phytodor AG

Domstolen (Syvende Afdeling) har ved kendelse af 25. september 2019 forkastet appellen, idet det er åbenbart, at den delvist ikke kan antages til realitetsbehandling, delvist er ugrundet, og bestemt, at EM Research Organization, Inc. bærer sine egne omkostninger.
Appel iværksat den 19. december 2018 af Haskovo Chamber of Commerce and Industry til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 25. oktober 2018 i sag T-122/17 — Devin mod EUIPO — Haskovo

(Sag C-800/18 P)

(2019/C 295/03)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Haskovo Chamber of Commerce and Industry (ved advokati I. Pakidanska og D. Dimitrova)

De andre parter i appelsagen: Devin AD og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Ved kendelse af 11. juli 2019 fastslog Domstolen (Niende Afdeling), at appellen forkastes, idet det er åbenbart, at den delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet, og at Haskovo Chamber of Commerce and Industry bærer sine egne omkostninger.
C 280/15

Appel iværksat den 21. december 2018 af Next design+produktion GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 18. oktober 2018 i sag T-533/17 — Next design+produktion GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-819/18 P)

(2019/C 280/19)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Next design+produktion GmbH (ved Rechtsanwalt M. Hirsch og Rechtsanwältin M. Metzner)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG

Ved kendelse af 11. juli 2019 har Den Europæiske Unions Domstol (Ottende Afdeling) forkastet appellen og bestemt, at appellanten bærer sine egne omkostninger.
—

subsidiært foreligger der en fejl ved analysen i dommen af det angiveligt manglende bevis for årsagsforbindelsen mellem virksomhedernes manglende mulighed for at indgå i fusioner i udlandet og erhvervelsen af kapitalandele i udlandet
—

Den omtvistede afgørelses artikel 1, stk. 1, annulleres, for så vidt som det i Kommissionens afgørelse 2011/282/EU af 12. januar 2011 om skattemæssig afskrivning af finansiel goodwill i forbindelse med erhvervelse af kapitalandele i udenlandske virksomheder nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), som Spanien har gennemført (2) fastslås, at den omhandlede skatteforanstaltning udgør statsstøtte.
C 103/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Liège (Belgien) den 21. januar 2019 — BU mod État belge

(Sag C-35/19)

(2019/C 103/17)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BU

Sagsøgt: État belge

Præjudicielt spørgsmål

Tilsidesætter artikel 38, stk. 1, fjerde afsnit, i C.I.R./92 artikel 45 ff. (princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed) og artikel 56 ff. (princippet om fri udveksling af tjenesteydelser) i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den kun fritager handicapydelser for skat, hvis disse ydelser udbetales af staten, dvs. af État belge, i henhold til den belgiske lovgivning, og således skaber en forskelsbehandling mellem skatteydere, der bor i Belgien, og som modtager handicapydelser udbetalt af État belge i henhold til belgisk lovgivning, som er skattefri, og skatteydere, der bor i Belgien, og som modtager ydelser som kompensation for et handicap udbetalt af en anden medlemsstat i Den Europæiske Union, som ikke er skattefri?
1)

Skal bestemmelsen om, at en fordring, for hvilken der er fremsat anmodning om inddrivelse, »behandles […] som en fordring fra den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, er hjemmehørende«, som fastsat i artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 2008/55/EF (1) af 26. maj 2008 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger, som erstatter artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 76/308/EØF af 15. marts 1976 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger (2), fortolkes således, at fordringen fra den bistandssøgende stat betragtes som en lignende fordring fra den medlemsstat, der anmoder om bistand, således at fordringen fra den bistandssøgende medlemsstat får status af en fordring fra den bistandssøgte medlemsstat?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Högsta domstolen (Sverige) den 10. januar 2019 — Diskrimineringsombudsmannen mod Braathens Regional Aviation AB

(Sag C-30/19)

(2019/C 103/16)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta domstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Diskrimineringsombudsmannen

Sagsøgt: Braathens Regional Aviation AB

Præjudicielt spørgsmål

Skal en medlemsstat i en sag om overtrædelse af et forbud, som foreskrives i direktiv 2000/43/EF (1), hvor den skadelidte kræver erstatning for forskelsbehandling, altid — hvis skadelidte har nedlagt påstand herom — efterprøve, om der er sket forskelsbehandling — og i givet fald fastslå, at det er tilfældet — uanset om den, som beskyldes for at have udøvet forskelsbehandlingen, har eller ikke har tiltrådt, at der er sket forskelsbehandling, for at kravet i artikel 15 om, at der skal findes sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, skal anses for opfyldt?

(1) Rådets direktiv 2000/43/EF af 29.6.2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (EFT 2000, L 180, s. 22).
1)

Skal artikel 62, stk. 1, i forordning (EF) 883/2004 (1), sammenholdt med artikel 62, stk. 2, i forordning (EF) 883/2004, fortolkes således, at den kompetente institution i bopælsmedlemsstaten i tilfælde af en arbejdstagers arbejdsløshed også skal beregne ydelserne på grundlag af den »lønindtægt«, som den pågældende person »har haft« under sin seneste lønnede beskæftigelse på den pågældende institutions område, når denne lønindtægt i henhold til den for den kompetente institution gældende nationale lovgivning ikke kan benyttes som grundlag for arbejdsløshedsunderstøttelsen, fordi den periode, hvor indtægten blev oppebåret, ikke var tilstrækkeligt lang, og der i stedet skal foretages en fiktiv beregning af ydelserne?
—

Tredje anbringende: Retten fastslog fejlagtigt, at Rådet havde undladt at forklare, hvorfor det anså de amerikanske afgørelser og kendelsen fra Det Forenede Kongeriges indenrigsminister for at være en afgørelse truffet af en kompetent myndighed som omhandlet i artikel 1, stk. 4, i fælles holdning 931.
2.3)

Er det i strid med direktivets artikel 4, sammenholdt med artikel 3, som fortolket i dom Milev (C-310/18), hvis den nationale retsinstans begrunder forlængelsen af varetægtsfængslingen i overensstemmelse med EMD’s praksis vedrørende for det første EMRK’s artikel 5, stk. 1, litra c), idet den fastslår, at der foreligger beviser, som kan støtte beskyldningen, og efter sin karakter »kan overbevise en neutral og objektiv observatør om, at den pågældende person kan have begået den strafbare handling«, og for det andet vedrørende EMRK’s artikel 5, stk. 4, idet den effektivt og faktisk udtaler sig om forsvarets indvendinger vedrørende varetægtsfængslingens lovlighed?
—

De faktiske omstændigheder er blevet gengivet forkert, idet Retten, efter at den havde konstateret, at Parlamentets Præsidium ikke havde været bekendt med MENL’s argumenter, ikke desto mindre fandt, at MENL havde kunnet forsvare sig, fordi MENL’s argumenter var blevet sendt til en assistent for et af Præsidiets medlemmer.
2)

Er en national lovbestemmelse som den i § 5 i overgangs- og slutbestemmelserne i Zakon za normativnite aktove (lov om normative retsakter), der fritager KEVR for forpligtelserne i artikel 26-28 Zakon za normativnite aktove (lov om normative retsakter) og særligt for de forpligtelser, der består i ved udstedelsen af en normativ retsakt af en lavere rangorden at respektere principperne om nødvendighed, begrundelse, forudsigelighed, gennemsigtighed, sammenhæng, subsidiaritet, proportionalitet og stabilitet, og i at gennemføre en offentlig høring med borgere og juridiske personer, og i forvejen at offentliggøre udkastet med en begrundelse samt i at fremlægge begrundelser, også med hensyn til foreneligheden med EU-retten, lovlig i henhold til artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF under hensyntagen til 44., 47., 48. og 49. betragtning til dette direktiv?
C -

Magtfordrejning — Fumus persecutionis Den forskelsbehandling, tilbageholdelse af beviser, illoyalitet og tilsidesættelse af retten til forsvar, som Parlamentets generalsekretær har gjort sig skyldig i over for appellanten, udgør og burde efter Rettens opfattelse have udgjort »objektive, relevante og samstemmende indicier, hvoraf fremgår, at de må antages at være truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfølge andre formål end dem, der er angivet, eller for at omgå en fremgangsmåde, der særligt er fastsat ved traktaten for at imødegå konkret foreliggende omstændigheder«, og afslører og er behæftet med fumus persecutionis til skade for appellanten.
2.

Om Rettens analyse af det tredje anbringende Det blev under retsforhandlingerne fastslået og lagt til grund af Retten, at Mylène Troszczynski ikke er ophavsmand til det omtvistede tweet og at hun slettede den, så snart hun fik kendskab til denne. Retten fandt ikke desto mindre, at der ikke skulle tages hensyn til disse to omstændigheder ved afgørelsen af, om betingelserne for ophævelse af den parlamentariske immunitet er opfyldt. Retten har anlagt at åbenbart urigtigt skøn: — ved at fastslå, at det ikke tilkommer Parlamentet at vide, om de faktiske omstændigheder, der foreholdes det pågældende parlamentsmedlem, er godtgjort, selv om Parlamentet har undersøgt de faktiske omstændigheder og i sin afgørelse har anerkendt, at Mylène Troszczynski ikke er ophavsmand til tweet’et. — ved ikke at drage de retlige konsekvenser af visse sagsakter, der er vedlagt som bilag til retsudvalgets rapport, nemlig uddragene af lov af 29. juli 1881, og navnlig lovens artikel 42. — for så vidt som forelæggelsesafgørelsen for Tribunal correctionnel af 26. april 2018 er udtryk for en dommers forfølgelse af en folkevalgt, dvs. en hensigt om at skade denne politisk, som har karakter af fumus persecutionis.
1)

Skal artikel 17, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF (1) af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF fortolkes således, at arbejdstagere, der, når de ophører med at være erhvervsaktive, har nået den alder, som er fastsat i beskæftigelsesstatens lovgivning for ret til alderspension, mindst skal have været erhvervsmæssigt beskæftiget i de foregående tolv måneder og have haft fast ophold i beskæftigelsesstaten i mere end tre år i træk for at opnå retten til tidsubegrænset ophold før udløbet af en periode på fem år?
Appel iværksat den 22. februar 2019 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 12. december 2018 i forenede sager T-722/15 — 724/15, Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V. m.fl. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-171/19 P)

(2019/C 131/41)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved K. Herrmann, T. Maxian Rusche og P. Němečková, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V., Genossenschaftsverband Bayern e.V. og Verband der Bayerischen Privaten Milchwirtschaft e.V.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Det fastslås, at det første anbringende i stævningen for Retten er ugrundet.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på behandling af de øvrige anbringender.

— Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betale sagsomkostningerne i første instans og i forbindelse med appelsagen, eller subsidiært for det tilfælde, at sagens hjemvises til Retten, udsættes afgørelsen med hensyn til sagsomkostningerne i første instans og i forbindelse med appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende:

Retten tilsidesatte i den appellerede doms præmis 56-64 artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 (1) og fortolkede og anvendte Unionens retsinstansers praksis vedrørende disse bestemmelser retligt urigtigt ved fastlæggelsen af de krav, der skal stilles til indholdet af åbningsskrivelsen: Finansieringskilden ved støtte skal kun undtagelsesvis og i særlige tilfælde angives i åbningsskrivelsen.

Andet anbringende:

Retten fortolkede i den appellerede doms præmis 47-53 og 56 åbningsskrivelsen urigtigt og begik derved en begrundelsesfejl og undlod at tage stilling til Kommissionens argumenter. I realiteten omfatter åbningsskrivelsen finansieringsmåden ved budgetmidler.

Tredje anbringende:

Retten fortolkede i den appellerede doms præmis 66-68 artikel 263, stk. 2, TEUF og Unionens retsinstansers praksis vedrørende denne bestemmelse retligt urigtigt, idet Retten lagde til grund, at tredjeparters rettigheder med hensyn til deltagelse udgør væsentlige formforskrifter som omhandlet i artikel 263, stk. 2, TEUF.

Fjerde anbringende:

Retten fortolkede i den appellerede doms præmis 70-72 rettighederne med hensyn til deltagelse i artikel 108, stk. 2 og 3, TEUF og artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 og Unionens retsinstansers praksis vedrørende tilsidesættelse af rettighederne med hensyn til deltagelse retligt urigtigt, idet den fastslog, at et udsagn fra en af de deltagende vedrørende spørgsmålet, om budgetmidler udgør statsmidler, kunne have ændret sagens afgørelse. I denne forbindelse fortolkede Retten ligeledes begrebet statsmidler i artikel 107, stk. 1, TEUF urigtigt samt fordrejede de faktiske omstændigheder, der er fastslået i den omtvistede afgørelse og forelagt for Retten, ligesom Retten undlod at tage stilling til argumenter, som Kommissionen fremførte for den.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT 1999, L 83, s. 1).
1.

Med det første anbringende har Kommissionen gjort gældende, at der foreligger en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«). Det første led omhandler en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af indholdet af chartrets artikel 31, stk. 2. Indholdet af retten til en periode med årlig betalt ferie, som denne artikel 31, stk. 2, garanterer, er præciseret i artikel 7 i direktiv 2003/88 (1). Retten begik dermed en retlig fejl, idet den tog hensyn til andre bestemmelser i direktiv 2033/88, så som artikel 14 og artikel 23, og fastslog, at de fandt anvendelse på EU- lovgiveren. Med det andet led har Kommissionen gjort gældende, at der foreligger en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af chartrets artikel 31, stk. 2, for så vidt som Retten fandt, at den reduktion, der foretages ved artikel 6 i bilag X til tjenestemandsvedtægten, ikke er forenelig med et påstået princip om at favorisere forbedringen af leve- og arbejdsvilkårene for de berørte. Et sådan princip har intet retsgrundlag. Det tredje led omhandler, subsidiært, en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af de andre vedtægtsbestemmelser, som udgør sammenhængen for artikel 6 i bilag X til tjenestemandsvedtægten. Retten udelukkede med urette andre vedtægtsbestemmelser fra sin undersøgelse alene med den begrundelse, at de allerede fandtes før den ændring, der blev indført i artikel 6 i bilag X til tjenestemandsvedtægten. Lovgiver har en vid skønsbeføjelse i forbindelse med valget af de foranstaltninger, der skal ændres eller bevares.
2)

Retten foretog ligeledes en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder i den appellerede doms præmis 74-79, da den konkluderede, at Republikken Litauens regering ikke havde godtgjort, at besiddelsen af en mælkekvote indebar, at sagsøgeren udøvede kommerciel landbrugsproduktion, hvilket i det væsentlige ikke stemte overens med de sagsakter, der var blevet fremlagt for Retten.
—

Kommissionens afgørelse (EU) 2015/1225 af 19. december 2012 om SEA SpA's kapitaltilførsler til SEA Handling SpA (sag SA.21420 (C 14/10) (ex NN 25/10) (ex CP 175/06)) annulleres.
Appel iværksat den 22. februar 2019 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 12. december 2018 i sag T-683/15, Freistaat Bayern mod Europa-Kommissionen

(Sag C-167/19 P)

(2019/C 131/40)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved K. Herrmann, T. Maxian Rusche og P. Němečková, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Freistaat Bayern

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Det fastslås, at det første anbringende i stævningen for Retten er ugrundet.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på behandling af de øvrige anbringender.

— Sagsøgeren i første instans tilpligtes at betale sagsomkostningerne i første instans og i forbindelse med appelsagen, eller subsidiært for det tilfælde, at sagens hjemvises til Retten, udsættes afgørelsen med hensyn til sagsomkostningerne i første instans og i forbindelse med appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende:

Retten tilsidesatte i den appellerede doms præmis 60-67 artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 (1) og fortolkede og anvendte Unionens retsinstansers praksis vedrørende disse bestemmelser retligt urigtigt ved fastlæggelsen af de krav, der skal stilles til indholdet af åbningsskrivelsen: Finansieringskilden ved støtte skal kun undtagelsesvis og i særlige tilfælde angives i åbningsskrivelsen.

Andet anbringende:

Retten fortolkede i den appellerede doms præmis 53-58 og 62 åbningsskrivelsen urigtigt og begik derved en begrundelsesfejl og undlod at tage stilling til Kommissionens argumenter. I realiteten omfatter åbningsskrivelsen finansieringsmåden ved budgetmidler.

Tredje anbringende:

Retten fortolkede i den appellerede doms præmis 70 og 71 artikel 263, stk. 2, TEUF og Unionens retsinstansers praksis vedrørende denne bestemmelse retligt urigtigt, idet Retten lagde til grund, at tredjeparters rettigheder med hensyn til deltagelse udgør væsentlige formforskrifter som omhandlet i artikel 263, stk. 2, TEUF.

Fjerde anbringende:

Retten fortolkede i den appellerede doms præmis 72-75 rettighederne med hensyn til deltagelse i artikel 108, stk. 2 og 3, TEUF og artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 og Unionens retsinstansers praksis vedrørende tilsidesættelse af rettighederne med hensyn til deltagelse retligt urigtigt, idet den fastslog, at et udsagn fra en af de deltagende vedrørende spørgsmålet, om budgetmidler udgør statsmidler, kunne have ændret sagens afgørelse. I denne forbindelse fortolkede Retten ligeledes begrebet statsmidler i artikel 107, stk. 1, TEUF og begrebet eksisterende støtte i artikel 108, stk. 1, TEUF urigtigt samt fordrejede de faktiske omstændigheder, der er fastslået i den omtvistede afgørelse og forelagt for Retten, ligesom Retten undlod at tage stilling til argumenter, som Kommissionen fremførte for den.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT 1999, L 83, s. 1).
—

Retten har tilsidesat sin pligt til på fyldestgørende vis at besvare alle de argumenter, som appellanten havde fremført, vedrørende muligheden for at pålægge appellanten ansvar for terrorhandlinger.
3)

Kan en surf- eller sejlskole kvalificeres som et organ, der har tilsvarende formål, som omhandlet i momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra i), på grundlag af skole- eller universitetsretlige bestemmelser, hvorefter også eksterne surf- eller sejlkurser udgør en del af idrætsundervisningen eller universitetets idrætslæreruddannelse med karaktergivning eller en anden form for kvalifikationsbevis for præstationerne, og/eller på grundlag af den omstændighed, at kurserne udbydes for at varetage en almen interesse i idrætsudøvelse? Kræver en sådan anerkendelse, at skolen eller universitetet på direkte eller indirekte vis dækker udgifterne til kurserne?