DA Den Europæiske Unions Tidende C 51/25

Appel iværksat den 22. december 2009 af Forbundsrepublikken Tyskland til prøvelse af dom afsagt den 6. oktober 2009 af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) i sag T-21/06, Forbundsrepublikken Tyskland mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-544/09 P)

2010/C 51/41

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Forbundsrepublikken Tyskland (ved M. Lumma, J. Möller og B. Klein, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 6. oktober 2009 i sag T-21/06 ophæves.

— Kommissionens beslutning K(2005) 3903 af 9. november 2005 om statsstøtte tildelt af Forbundsrepublikken Tyskland med henblik på indførelse af digitalt jordbaseret tv (»DVB-T«) i Berlin-Brandenburg annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen er iværksat til prøvelse af dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans, hvorved søgsmålet anlagt af Forbundsrepublikken Tyskland mod Kommissionens beslutning af 9. november 2005, der blev truffet under statsstøtte sagen C25/2004 om indførelse af digitalt jordbaseret tv (»DVB-T«) i Berlin-Brandenburg, blev forkastet. I beslutningen fandt Kommissionen, at støtteforanstaltningen ikke var forenelig med fællesmarkedet (artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Unionens Funktionsmåde, TEUF).

Forbundsrepublikken Tyskland anfører i alt fem anbringender, hvorved den gør gældende, at Retten urigtigt ikke antog en magtfordrejning fra Kommissionens side, hvorfor Retten urigtigt forkastede søgsmålet.

For det første har Retten urigtigt afvist foranstaltningens tilskyndende virkning, idet den har taget den meget begrænsede periode, som svarer til overgangen fra den analoge jordbaserede transmission til DVB-T, i betragtning, i stedet for at undersøge omkostningerne hos programudbydere, der er begunstiget ved foranstaltningen. Denne helhedsforanstaltning medfører sideløbende med overgangen til DVB-T forpligtelsen til at bevare programudbuddet på DLF i en periode på fem år. Omkostningerne, som påføres i denne periode for obligatorisk transmission, bør følgelig også tages i betragtning.

For det andet har Retten urigtigt anvendt Kommissionens videregående bedømmelseskriterier i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF, idet den har accepteret, at Kommissionen har afvist støtteforanstaltningens egnethed, allerede fordi alternative lovgivningsbestemmelser angiveligt også er egnede til at nå det ønskede mål. Sammenligningen med alternative foranstaltninger henhører efter bestemmelserne i TEUF om kontrol med statsstøtte ikke under undersøgelsesproceduren, hvori Kommissionen er bemyndiget til at handle. I den forbindelse har forbundsregeringen også kritiseret, at Retten har pålagt medlemsstaten bevisbyrden for, at de alternative foranstaltninger, som Kommissionen har foreslået, på forhånd måtte frakendes virkning. Dette er i modstrid med retssikkerhedsprincippet, de generelle principper om bevisbyrdens fordeling og formålet med kontrollen med statsstøtte.

For det tredje har Retten i forbindelse med pådømmelsen vedrørende artikel 107, stk. 3, litra c), undladt at tage hensyn til betydningen af Unionens grundlæggende rettigheder, som en bestanddel af den primære ret, der binder Unionens institutioner. Hvis den blotte henvisning til eventuelle alternative lovgivningsbestemmelser var tilstrækkelig til at nægte at godkende en støtte, betyder dette, at man ser bort fra, at lovgivningsbestemmelser skader virksomheders grundlæggende rettigheder til frit at udøve erhvervsvirksomhed. Dette bør i det mindste gøres til genstand for en afvejning, der ikke har fundet sted i det foreliggende tilfælde.

For det fjerde har Retten ved at henvise til alternative lovgivningsbestemmelser foretaget en forkert tolkning af begrebet det indre marked og en ændring af samhandelsvilkårene i artikel 107, stik. 3, litra c), i TEUF, da Retten ikke har set, at lovgivningsbestemmelser også kan påvirke konkurrencen. Den almene konklusion om, at hver lovgivningsbestemmelse udøver mindre skade på disse retlige interesser end en støtte, hidrører fra kriterier, hvis anvendelsesområde er indskrænket på en ulovlig måde.

For det femte har Forbundsrepublikken Tyskland gjort gældende, at Retten har fulgt princippet om teknologisk neutralitet, der er udviklet af Kommissionen, uden herved at forstå, at det mål, de tyske myndigheder forfulgte med denne foranstaltning, på denne måde blev afvist. Princippet om teknologisk neutralitet kan kun anvendes som hensigtsmæssigt kriterium med henblik på at undersøge foreneligheden, hvis formålet med støtte som sådan er overgangen til digital transmission. For så vidt angår støtte til overgangen til DVB-T i Berlin-Brandenburg, bør man imidlertid af forskellige grunde støtte netop denne transmission, mens transmissionsveje via kabel eller satellit ikke kræver nogen støtte. Ved fastsættelsen af støtteforanstaltningens legitime formål råder medlemsstaten over et skøn.