Denne ulovlighed medfører kun sanktioner i to tilfælde: Det forhold, at der ikke foreligger nogen bedømmelsesrapport, kan i særlige tilfælde udbedres ved forekomsten af andre oplysninger vedrørende tjenestemændenes fortjenester. Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt for at annullere forfremmelserne, at en ansøgers personlige aktmappe er retsstridig og ufuldstændig. Det må endvidere godtgøres, at dette forhold har haft afgørende indvirkning på forfremmelsesproceduren.

Bedømmelsesrapporten udgør et afgørende vurderingsgrundlag, hver gang den overordnede myndighed skal tage stilling til spørgsmål vedrørende en tjenestemands karriereforløb med henblik på at træffe en afgørelse om hans forfremmelse.

Selv om det ikke er udelukket, at ansættelsesmyndigheden på det tidspunkt, hvor den skal træffe en afgørelse om forfremmelse, med henblik på sammenligningen af ansøgernes fortjenester kan tage hensyn til alle de bedømmelsesrapporter, der er udfærdiget for hver af de tjenestemænd, der kan forfremmes, er den imidlertid efter vedtægtens artikel 45, stk. 1, ikke forpligtet til at udsætte sin afgørelse, hvis den seneste definitive bedømmelsesrapport for en af ansøgerne ikke foreligger. Det forholder sig på samme måde, såfremt det er den næstsidste bedømmelsesrapport for en tjenestemand, der ikke foreligger, når det er uomtvistet, at den seneste definitive bedømmelsesrapport med henblik på sammenligning af ansøgernes fortjenester forelå på det tidspunkt, hvor den anfægtede afgørelse blev truffet.

Ansættelsesmyndigheden har efter vedtægten beføjelse til at foretage en sammenligning af fortjenesterne hos de tjenestemænd, som kan forfremmes, under anvendelse af den procedure eller metode, som ansættelsesmyndigheden anser for den bedst egnede.

Inden for rammerne af undersøgelsen bør ansættelsesmyndigheden således råde over samtlige oplysninger til støtte for bedømmelsen af ansøgernes fortjenester. Til dette formål bliver den bistået af de administrative afdelinger på de forskellige hierarkiske niveauer.

En indledende bedømmelse af de forfremmelsesværdige tjenestemænds ansøgninger inden for hvert af Kommissionens generaldirektorater kan ikke antages at foregribe en rimelig sammenligning af ansøgernes fortjenester som omhandlet i vedtægtens artikel 45, idet en sådan fremgangsmåde tværtimod må anses for at være i overensstemmelse med princippet om god forvaltningsskik. I øvrigt er generaldirektørens medvirken i forfremmelsesproceduren nødvendig af to grunde, nemlig dels for at der kan tages hensyn til de oplysninger, der særligt vedrører hans generaldirektorat, og som han har kendskab til efter høring af de forskellige overordnede, dels for, at de bedømmelser af de forskellige tjenestemænd, der kan forfremmes, som er udarbejdet af forskellige bedømmere, kan sættes i forhold til hinanden.

(jf. præmis 75-77)

Henvisning til: Retten, 10. juli 1992, sag T-53/91. Mergen mod Kommissionen, Sml. II, s. 2041, præmis 36; Retten, 30. november 1993, sag T-76/92, Tsirimokos mod Parlamentet, Sml. II, s. 1281. præmis 16: Retten, 13. juli 1995, sag T-557/93, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 195, og II, s. 603, præmis 20: Retten, 29. februar 1996. sag T-547/93, Lopes mod Domstolen, Sml. Pers. IA, s. 63, og II, s. 185. præmis 71; Allo mod Kommissionen, præmis 29: Retten, 16. september 1998. sag T-234/97, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 507, og II. s. 1533. præmis 21; Retten. 3. oktober 2000, sag T-187/98, Cubero Vermurie mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 195, og II, s. 885. præmis 60.