ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 305/19

Appel iværksat den 6. juli 2016 af Aughinish Alumina Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Udvidede Afdeling) den 22. april 2016 i de forenede sager T-50/06 RENV II og T-69/06 RENV II, Irland og Aughinish Alumina Ltd mod Europa-Kommissionen

(Sag C-373/16 P)

(2016/C 305/28)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Aughinish Alumina Ltd (»AAL«) (ved solicitors C. Little og C. Waterson)

De andre parter i appelsagen: Irland og Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 22. april 2016 i sag T-69/06 RENV II ophæves.

— Kommissionen tilpligtes at betale alle AAL’s omkostninger i forbindelse med denne sag.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende om en retlig fejl ved vurderingen af ekstraordinære omstændigheder, tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og manglende begrundelse.

AAL har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved sin vurdering af AAL’s berettigede forventninger, navnlig i forbindelse med vurderingen af, om der forelå »ekstraordinære omstændigheder«. Anbringendet er opdelt i fire dele:

Første del: Retten begik en fejl ved vurderingen af anvendelsesområdet for og virkningen af Domstolens dom i sag C-272/12 P.

Anden del: Retten begik en fejl ved at fastslå, at AAL’s situation adskilte sig fra den i sag 223/85 RSV.

Tredje del: Retten begik en fejl ved at fortolke retspraksis i Demesa-sagen (sag C-183/02 P og C-187/02 P) således, at AAL’s berettigede forventning om, at støtten ikke ville blive tilbagesøgt, ophørte i kraft deraf.

Fjerde del: Retten begik en fejl ved at undlade at foretage den påkrævede afvejning af offentlige og private interesser. Herved tilsidesatte Retten princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og gjorde fejlen større ved at undlade at give en begrundelse.

Andet anbringende om en retlig fejl vedrørende fortolkningen af artikel 1, litra b), nr. i), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (1)

AAL har gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at anføre og anvende de betingelser, hvorunder støtte kvalificeres som eksisterende støtte. AAL har navnlig gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved sin fortolkning af artikel 1, litra b), nr. i), i Rådets forordning nr. 659/1999.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 9, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 11, stk. 2, i forordning (EF) nr. 44/2011 fortolkes således, at den arbejdsgiver, der udbetaler lønnen under sygdom, som »skadelidte« kan anlægge sag mod det forsikringsselskab, hvor der er tegnet ansvarsforsikring for skadevolderens køretøj, ved retten på det sted, hvor arbejdsgiveren har sit hjemsted, såfremt der er hjemmel for et direkte sagsanlæg?
3)

Kan bestemte former for anvendelse af køretøjet, der er forbundet med formålet hermed (f.eks. i forbindelse med sports-, industri- eller landbrugsaktiviteter) eller med førerens intention (f.eks. at anvende køretøjet til at begå en forsætlig forbrydelse) udelukkes fra at være »kørsel«?
1)

Eftersom der er uoverensstemmelser mellem de forskellige sprogversioner af artikel 3, stk. 2, i Kommissionens direktiv 2008/69/EF (1) af 1. juli 2008, ligesom en eventuel uoverensstemmelse med syvende betragtning til direktivet, forelægges Domstolen følgende spørgsmål til præjudiciel afgørelse: Skal den dato af 31. december 2008, som er indeholdt i artikel 3, stk. 2, i Kommissionens direktiv 2008/69/EF af 1. juli 2008, i den spanske sprogversion, forstås som udløbet af fristen for, hvornår medlemsstaterne senest kan foretage en revurdering, eller som datoen for, hvornår de aktivstoffer, som skal revurderes, senest skal være optaget i bilag I til direktiv 91/414/EØF, eller som slutdatoen for, hvornår anmodningen om optagelse kan indgives?
4)

Er det afgørende kriterium for fastsættelsen af opfyldelsesstedet for den misligholdte ydelse i henhold til kontrakten i henhold til artikel 7, nr. 1), litra a), i forordning nr. 1215/2012 a. det tidspunkt, hvor de to skyldnere optog lånet (marts 2007) eller b. det tidspunkt, hvor den regresberettigede skyldner foretog de betalinger, hvoraf han afleder regreskravet, til banken (juni 2012 til juni 2014)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 305/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 17. maj 2016 — Prequ' Italia Srl mod Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

(Sag C-276/16)

(2016/C 305/18)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Prequ' Italia Srl

Sagsøgt: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

Præjudicielt spørgsmål

Er den omhandlede italienske skattelovgivning i strid med det almindelige EU-retlige processuelle kontradiktionsprincip for så vidt som lovgivningen ikke fastsætter mulighed, til fordel for en afgiftspligtig, som ikke er blevet hørt inden toldmyndighedernes vedtagelse af den skattemæssige foranstaltning, for udsættelse af denne foranstaltning som en normal konsekvens af indgivelse af klage?
2)

Skal direktiv 2005/29/EF fortolkes således, at det er til hinder for den nævnte artikel 14 i LOCM, selv om den pågældende nationale bestemmelse giver mulighed for at udelukke salg med tab fra forbuddet, forudsat at (i) den krænkende part beviser, at salget havde til formål at tilpasse priserne til en eller flere konkurrenter, som var i stand til at have en væsentlig indvirkning på den pågældendes salg, eller (ii) salget vedrører letfordærvelige varer, som inden for et kort tidsrum vil være uegnet til brug?
1)

Skal bestemmelserne i artikel 8 i direktivet af 23. juli 1990 (1) fortolkes således, at de, i tilfælde af en aktie- eller anpartsombytningstransaktion, der falder ind under direktivets anvendelsesområde, er til hinder for en ordning for udskudt beskatning, hvorefter det, som en undtagelse til reglen om, at beskatningen af en kapitalgevinst indtræder i løbet af det år, den realiseres, fastsættes, at en kapitalgevinst ved ombytning konstateres og opgøres i anledning af aktie- eller anpartsombytningstransaktionen og beskattes i det år, i løbet af hvilket den begivenhed, som afslutter den udskudte beskatning, finder sted, idet denne begivenhed bl.a. kan være afhændelsen af de aktier eller anparter, der blev modtaget ved ombytningen?
2)

Skal retssikkerhedsprincippet henset til omstændighederne i hovedsagen fortolkes således, at det er til hinder for en praksis fra skattemyndighedernes side, hvorefter disse myndigheder på grundlag af de samme faktiske omstændigheder når frem til andre konklusioner end dem, som drages af de myndigheder, der har med kompetence til at gennemføre en straffesag angående momsfritagelse for tjenesteydelser med direkte tilknytning til international passagertransport?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 326/17

Appel iværksat den 7. juli 2016 af Inclusion Alliance for Europe GEIE til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 21. april 2016 i sag T-539/13, Inclusion Alliance for Europe mod Kommissionen

(Sag C-378/16 P)

(2016/C 326/29)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Inclusion Alliance for Europe GEIE (ved avvocato S. Famiani)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede kendelse ophæves.

— Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Ved afgørelse af 17. juli 2013 pålagde Europa-Kommissionen Inclusion Alliance for Europe at betale i alt 212 411,89 EUR vedrørende projekt nr. 224482 (MARE), nr. 216820 (SENIOR) og nr. 225010 (ECRN). Inclusion Alliance for Europe anlagde et annullationssøgsmål til prøvelse af afgørelsen for Retten, som traf afgørelse ved kendelse i henhold til artikel 126 i Rettens procesreglement.

Inclusion Alliance for Europe har nedlagt påstand om, at den appellerede kendelse ophæves i sin helhed af de nedenfor anførte årsager.

Ved vurderingen af søgsmålet til prøvelse af Kommissionens afgørelse har den appellerede kendelse undladt at tage hensyn til og anvende de almindelige EU-retlige principper.

Retten har med urette fundet, at argumenterne fremsat i replikken var anbringender, der blev fremsat for første gang, selv om der tværtimod var tale om en præcisering af de anbringender og argumenter, der allerede var fremsat i stævningen, hvorfor der ikke foreligger en tilsidesættelse som omhandlet i artikel 44, stk. 1, i Rettens procesreglement.

Hvad angår indsigelserne vedrørende de fællesskabsretlige principper, der finder anvendelse på revisionsproceduren, har Retten givet en utilstrækkelig begrundelse, hvis ikke begrundelsen helt mangler, idet den med urette er vedblevet med at henføre sagens omstændigheder til spørgsmålet om fortolkning/misligholdelse af kontrakt i stedet for at tage hensyn til de almindelige EU-retlige principper.

Den appellerede kendelse har undladt at tage hensyn til og anvende de almindelige EU-retlige principper vedrørende påstandene om en uberettiget berigelse og skadeserstatning over for Kommissionen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 326/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Navarra (Spanien) den 27. juni 2016 — Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor mod Joaquín Taberna Carvajal

(Sag C-352/16)

(2016/C 326/27)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Navarra — Sección Tercera

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Instituto de Religiosas Oblatas del Santísimo Redentor

Sagsøgt: Joaquín Taberna Carvajal

Præjudicielt spørgsmål

Er Real Decreto 1373/2003 (kongeligt lovdekret nr. 1373/2003) i overensstemmelse med artikel 4, stk. 3, [TEU] og artikel 101 TEUF, når det, selv om der er tale om en retsforskrift, der er udstedt af staten, ikke gør det muligt for domstolene at kontrollere, om taksten henset til sagens omstændigheder er for højt, hvilket er en begrænsning af domstolskontrollen, som uanset tjenesteydelsens betydning og kvalitet kan udgøre en begrænsning af den frie konkurrence?
2)

Tillader artikel 9, stk. 1, litra b), nr. i) og ii), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF, at den samme person direkte eller indirekte udøver kontrol over den uafhængige transmissionssystemoperatør og over en virksomhed, der varetager produktion af eller forsyning med elektricitet?
2)

Er en fortolkning, hvorefter arbejdsgiveren i forhold til disse arbejdstagere frit kan vælge de dage, hvor han inden for hver uge tildeler arbejdstageren de hvileperioder, som den pågældende har ret til, således at arbejdstageren kan forpligtes til uden vederlag for overarbejde at arbejde i op til ti på hinanden følgende dage (f.eks. fra onsdagen i én uge, hvor der har været hviledag mandag og tirsdag, indtil fredagen i den følgende uge, hvorefter lørdag og søndag er hviledag), forenelig med de nævnte direktiver og bestemmelser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 326/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Düsseldorf (Tyskland) den 16. juni 2016 — Hanssen Beleggingen BV mod Tanja Prast-Knipping

(Sag C-341/16)

(2016/C 326/24)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hanssen Beleggingen BV

Sagsøgt: Tanja Prast-Knipping

Præjudicielt spørgsmål

Omfatter begrebet »sager om registrering eller gyldighed af varemærker« som omhandlet i artikel 22, nr. 4), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) også en sag anlagt mod den i Benelux-varemærkeregistret registrerede formelle indehaver af et Benelux-varemærke med påstand om, at sagsøgte over for Benelux-varemærkekontoret skal afgive erklæring om, at sagsøgte ikke har ret til det pågældende varemærke og giver afkald på sin registrering som indehaver af varemærket?

(1) EUT L 12, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 326/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Noord-Nederland, zittingsplaats Groningen (Nederlandene) den 27. maj 2016 — Bas Jacob Adriaan Krijgsman mod Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

(Sag C-302/16)

(2016/C 326/18)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Noord-Nederland, zittingsplaats Groningen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bas Jacob Adriaan Krijgsman

Sagsøgt: Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

Præjudicielt spørgsmål

Hvilke (formelle og materielle) krav må der stilles til opfyldelse af meddelelsespligten efter artikel 5, stk. 1, litra c), i forordning nr. 261/2004 (1), såfremt transportaftalen er kommet i stand via en rejseagent, eller såfremt bookingen er sket via et websted?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, S. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 326/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal de Justiça (Portugal) den 23. maj 2016 — Fidelidade-Companhia de Seguros SA mod Caisse Suisse de Compensation m.fl.

(Sag C-287/16)

(2016/C 326/17)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal de Justiça

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fidelidade-Companhia de Seguros SA

Sagsøgt: Caisse Suisse de Compensation, Fundo de Garantia Automóvel, Sandra Cristina Chrystello Pinto Moreira Pereira, Sandra Manuela Teixeira Gomes Seemann, Catarina Ferreira Seemann og José Batista Pereira

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 3, stk. 1, i direktiv 72/166/EØF (1), artikel 2, stk. 1, i direktiv 84/5/EØF (2) og artikel 1 i direktiv 90/232/EØF (3) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer til hinder for en national lovgivning, hvorefter en forsikringskontrakt erklæres for absolut ugyldig som følge af afgivelse af urigtige oplysninger om ejerskabet af motorkøretøjet eller om køretøjets sædvanlige førers identitet, når den person, der har indgået kontrakten, ikke har en økonomisk interesse i køretøjets kørsel, og når parterne (forsikringstageren, ejeren og den sædvanlige fører) svigagtigt ønsker at opnå dækning for risici i forbindelse med kørsel i køretøjet ved: i) indgåelse af en kontrakt, som forsikringsselskabet ikke ville have indgået, hvis det kendte forsikringstagerens identitet, ii) betaling af en præmie, der er lavere, end den burde være i lyset af den sædvanlige førers alder?

(1) Rådets direktiv 72/166/EØF af 24.4.1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EFT 1972 II, s. 345).

(2) Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30.12.1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 8, s. 17).

(3) Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33).
1)

Er det efter artikel 27, stk. 2, i direktiv 2004/38/EF (1) tilladt, at en unionsborger som i denne sag, om hvem det retskraftigt er fastslået, at flygtningekonventionens artikel 1(F), litra a) og b), finder anvendelse på ham, erklæres for uønsket, idet den særlige alvor af de forbrydelser, som denne konventionsbestemmelse vedrører, har ført til den konklusion, at det må antages, at den trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse, efter sin art er permanent?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 314/14

Sag anlagt den 8. juli 2016 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-380/16)

(2016/C 314/20)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Owsiany-Hornung og M. Wasmeier, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland i medfør af artikel 258, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 73 og artikel 306-310 i direktiv 2006/112, idet den har udelukket rejseydelser leveret til afgiftspligtige, som anvender ydelserne til brug for deres virksomhed, fra særordningen for rejsebureauer, og idet den i de tilfælde, hvor denne særordning finder anvendelse på rejsebureauer, tillader disse at fastsætte et fast afgiftsgrundlag for ydelseskategorier og for hver afgiftspligtig periode.

— Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort gældende, at den i Tyskland fastsatte ordning for beregning af merværdiafgift af rejseydelser ikke er i overensstemmelse med Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1). Direktivet fastsætter i artikel 306-310 en særordning, hvorefter de ydelser, som et rejsebureau leverer til en kunde, anses for én enkelt ydelse. Tysk ret afviger herfra på en måde, der ikke er tilladt.

Det er for det første ikke tilladt at udelukke afgiftspligtige, som anvender rejseydelser til brug for deres virksomhed, fra anvendelsesområdet for særordningen. Domstolen fastslog allerede i sin dom af 26. september 2013 i sag C-189/11, Kommissionen mod Spanien (2), at særordningen ikke kun finder anvendelse på ydelser, der leveres til private endelige forbrugere, men også på ydelser, der leveres til afgiftspligtige erhvervsdrivende. Medlemsstaterne kan ikke vælge at begrænse særordningen til kun at finde anvendelse på førstnævnte.

Den beregningsmetode, der er fastsat i tysk momsret, er for det andet uforenelig med direktiv 2006/112. I henhold til direktivets artikel 73 og artikel 306-310 skal afgiftsgrundlaget fastsættes separat for hver rejse. Tysk ret fastsætter derimod en fast beregning af fortjenstmargenen for »ydelseskategorier«, f.eks. for samtlige rejser inden for et bestemt tidsrum. Domstolen fastslog også i ovennævnte dom, at en sådan fast sats ikke er i overensstemmelse med det fælles momssystem.

(1) EUT L 347, s. 1.

(2) ECLI:EU:C:2013:587.
—

Kongeriget Spanien tilpligtes at betale Kommissionen et fast beløb, som beregnes ved at multiplicere et beløb pr. dag på 27 522 EUR med antallet af dage, tilsidesættelsen varer, at regne fra den dato, hvor dommen i sag C-576/13 blev afsagt, indtil:
2)

Såfremt en sådan eneret er forenelig med EU-retten, er EU-retten da til hinder for, at en sådan eneret også vedrører de faciliteter, gennem hvilke salget heraf sker, således at disse faciliteter fortrinsvis eller udelukkende skal drives af en eller flere dyrlæger?
2.

Andet anbringende: tilsidesættelse af artikel 82 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, der fremgår af tjenestemandsvedtægten, som følge af et krav om et tilfredsstillende kendskab til et andet af de officielle EU-sprog, selv om et sådant kendskab ikke er nødvendigt med henblik på udøvelsen af de udvalgte ansøgeres fremtidige opgaver.
1)

Dækker den undtagelse, der gælder for »tilfælde, der er omfattet af straffelovgivningen«, som findes såvel sidst i artikel 54, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF (1) som først i dette direktivs artikel 54, stk. 3, navnlig på baggrund af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (»chartret«), som fastslår princippet om god forvaltning, en situation, som i henhold til national lovgivning er omfattet af en administrativ sanktion, men som med henblik på den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (»EMRK«) anses for at henhøre under straffelovgivningen, såsom den i hovedsagen omhandlede sanktion, som er pålagt af den nationale regulerende myndighed — den nationale tilsynsmyndighed — og som består i at pålægge et medlem af det nationale advokatsamfund at ophøre med at udøve et hverv som medlem af ledelsen eller noget andet hverv, som er underlagt et krav om godkendelse, i en enhed, som er underlagt den pågældende myndigheds tilsyn, og pålægge den pågældende at træde tilbage fra alle sådanne hverv snarest muligt?
3)

Er forordning nr. 1294/2009 ugyldig i forhold til en importør som i denne sag på grund af tilsidesættelse af grundforordningens artikel 2 og 3, og/eller grundforordningens artikel 11, stk. 2, 5 og 9, da Kommissionen ved sin nye undersøgelse ikke rådede over tilstrækkelige oplysninger til at kunne fastslå, at der stadig finder dumpingimport sted, og at der herved opstår skade?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 335/42

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Slovenien) den 15. juli 2016 — T-2, družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme, d.o.o (under insolvensbehandling) mod Republikken Slovenien

(Sag C-396/16)

(2016/C 335/57)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Parter i hovedsagen

Sagsøger: T-2, družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme, d.o.o (under insolvensbehandling)

Sagsøgt: Republikken Slovenien

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal en nedsættelse af forpligtelser på grundlag af en tvangsakkord som den i hovedsagen omhandlede, der er blevet godkendt ved en retsafgørelse og har fået retskraft, anses for en ændring af de elementer, som er taget i betragtning ved fastsættelsen af fradraget af indgående moms som omhandlet i momsdirektivets (1) artikel 185, stk. 1, eller skal den anses for en anden situation, hvor fradraget var større eller mindre end det, som den afgiftspligtige person var berettiget til at foretage som omhandlet i momsdirektivets artikel 184?

2) Skal en nedsættelse af forpligtelser på grundlag af en tvangsakkord som den i hovedsagen omhandlede, der er blevet godkendt ved en retsafgørelse og har fået retskraft, anses for (delvis) ubetalte transaktioner som omhandlet i momsdirektivets artikel 185, stk. 2, første afsnit?

3) Henset til EU-lovgivers krav om klarhed og sikkerhed vedrørende retssituationen og til bestemmelsen i momsdirektivets artikel 186, skal en medlemsstat da med henblik på at stille krav om regulering af fradrag i tilfælde af helt eller delvis ubetalte transaktioner, således som direktivets artikel 185, stk. 2, andet afsnit, giver mulighed for, specifikt i den nationale bestemmelse anføre tilfældet ubetalte transaktioner, eller heri anføre tvangsakkorder, der er blevet godkendt ved en retsafgørelse og har fået retskraft (såfremt disse er omfattet af begrebet om manglende betaling)?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).