Såfremt de omstændigheder, der var baggrunden for, at ansøgningerne om licens kom for sent frem, ikke måtte anses for force majeure, har Man Sugar fremført to argumenter til støtte for, at bestemmelsen er ugyldig. Det første argument vedrører selve forpligtelsen til at ansøge om en eksportlicens. Ifølge Man Sugar er den nævnte forpligtelse en administrativ formalitet af ringe betydning. Den sanktion, der er fastsat, såfremt forpligtelsen ikke opfyldes, kan derfor ikke svare til den sanktion — fortabelse af hele sikkerheden — der er fastsat i tilfælde af manglende overholdelse af forpligtelsen til at udføre varerne.

Det er sidstnævnte forpligtelse og kun den, som er den egentlige begrundelse for ordningen med eksportlicenser. Dette bevises af fordningens tilblivelseshistorie. I de tidlige faser af den fælles landbrugspolitik var den sikkerhed, der skulle stilles som garanti for, at der blev ansøgt om licens, 1 RE pr. 100 kg sukker; efter antagelsen af buddene skulle sikkerheden straks erstattes af en ny sikkerhed på 4 RE, der skulle garantere, at sukkeret faktisk blev udført inden for licensens gyldighedsperiode. Hvis sukkerprisen på verdensmarkedet faldt mere end 1 RE i ugen forud for ansøgningen om licens eller mere end 4 RE i den periode, inden for hvilken udførslen herefter skulle finde sted, kunne virksomheden begrænse sit tab ved enten ikke at ansøge om licens i ugen efter licitationen eller, hvis virksomheden allerede havde ansøgt om licens, ved ikke at benytte den. I begge tilfælde var tabet begrænset til den stillede sikkerhed.

Ved forordning nr. 3274/80 (senere erstattet af forordning nr. 1880/83) forsøgte Kommissionen at forenkle ovennævnte procedure på to måder: for det første fastslås det i forordningen, at eksportforpligtelsen opstår så snart buddet er antaget. Dernæst blev det beløb, der skulle stilles som sikkerhed ved indgivelsen af budet, forhøjet til 9 ECU pr. 100 kg, idet den dog kan forhøjes, hvis verdensmarkedsprisen i løbet af licensens gyldighedsperiode falder med mere end 9 ECU. Formålet med de nævnte ændringer var, at den bydende fuldt ud var ansvarlig for at foretage udførslen, så snart hans bud var antaget. Som Man Sugar har understreget, var resultaterne af de nævnte ændringer særdeles positive, idet sikkerheden indtil nu ikke er fortabt i ét eneste tilfælde.

Den britiske virksomhed har desuden anført, at da eksportforpligtelsen eller forpligtelsen til at stille sikkerhed efter de nye bestemmelser består allerede fra det tidspunkt, hvor buddet antages, og ikke ændres ved den efterfølgende ansøgning om eksportlicens, har ansøgningen nu langt mindre betydning. Forklaringen er enkel. For det første er formålet med ansøgningen ikke at sikre, at eksportforpligtelsen opfyldes, idet dette silo-es i kraft af den sikkerhed, som i henhold til ovennævnte artikel 6 skal stilles, når buddet indgives, og som først frigives efter at udførslen har fundet sted. Desuden kan ansøgningen ikke forhindre transaktioner i spekulationsøjemed fra de berørte virksomheders side, da den tilslagsmodtager, som ikke udfører varerne, mister sikkerheden og i visse tilfælde endda skal betale et yderligere beløb. Endelig giver forpligtelsen til at ansøge om en eksportlicens ikke Kommissionen yderligere oplysninger ud over dem, den allerede har på det tidspunkt, buddet indgives. Ansøgningen bekræfter eksportørens navn, eksportforpligtelsen og forpligtelsen til at stille sikkerhed, men den indeholder kun én eneste oplysning, som ikke fandtes i buddet: den bydende virksomhed skal angive, hvorvidt den ønsker de monetære udligningsbeløb fastsat på tidspunktet for ansøgningen om licens (i hvilket tilfælde udførselslandet skal oplyses) eller den foretrækker det beløb, der er gældende på udførselsdagen i det land, hvorfra udførslen foretages. Denne afgørelse er imidlertid af rent kommerciel art og har ingen betydning for den mængde sukker, der udføres. Den har derfor ingen betydning i forbindelse med Kommissionens forvaltning af sukkermarkedet.

Kernen i Man Sugar's første argument er således, at ordningen med licensansøgninger i virkeligheden blot er en overflødig anakronisme. Med sit andet argument indrømmer virksomheden dog, at ordningen trods alt har nogen berettigelse: den omstændighed, at den fulde sikkerhed fortabes, såfremt forpligtelsen til at ansøge om en licens ikke overholdes, er efter virksomhedens opfattelse under alle omstændigheder uforenelig med proportionalitetsprincippet.

For det første har fortabelsen ikke til formål at erstatte et tab, som Fællesskabet eller det nationale organ har lidt, men er ganske enkelt en sanktion, oven i købet en universel sanktion. I henhold til artikel 6 bringes den således i anvendelse, både såfremt hovedforpligtelsen ikke opfyldes (eksport af overskudssukker fra det fælles marked) og ved tilsidesættelse af den accessoriske forpligtelse (ansøgningen om licens). Som Domstolen fastslog i dommen af 20. februar 1979 i sag 122/78 (Buitoni mod FORMA, Smi. 1979, s. 677), er proportionalitetsprincippet til hinder herfor. Desuden er sanktionen for vidtgående, når der åbenbart er tale om en mindre overtrædelse; som bekendt skal en fællesskabsforordning hjemle mulighed for at afpasse sanktionen efter grovheden af den manglende opfyldelse (jfr dom af 21.6.1979, sag 240/78, Atalanta mod Produktschap voor Vee en Vlees, Smi. 1979, s. 2137).

Desuden har Kommissionen ifølge Man Sugar selv anerkendt, at det forholder således. I juli 1984 foreslog Kommissionen en ændring af forordning nr. 1880/83 derved, at der af den oprindelige sikkerhed kun fortabtes 3 ECU pr. 100 kg i tilfælde af, at der ikke var ansøgt om licens inden for den fastsatte frist. Forslaget blev trukket tilbage på foranledning af dommer Glidewell's beslutning om at forelægge Domstolen spørgsmålet til præjudiciel afgørelse. Det viser imidlertid, at forpligtelsen til at ansøge om licens med rimelighed kan silures overholdt ved anvendelse af mindre strenge sanktioner, navnlig når den manglende opfyldelse af forpligtelsen ikke er forsætlig og forsinkelsen med indgivelsen af ansøgningen er minimal, således som det er tilfældet i den foreliggende sag.