Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – generel retsakt – direktiv

(Art. 230, stk. 4, EF og art. 249 EF)

2. Annullationssøgsmål – sag anlagt af en europæisk økonomisk firmagruppe – formaliteten – betingelser

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 2137/85)

3. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler – sag anlagt af en europæisk økonomisk firmagruppe, der omfatter sammenslutninger af virksomheder, der fremstiller kemiske produkter – afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/15)

4. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler – retsakt, der kan berøre visse erhvervsdrivende umiddelbart og/eller individuelt på grund af kontrakter indgået før retsaktens ikrafttrædelse – betingelser

(Art. 230, stk. 4, EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/15)

5. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – sag anlagt af en sammenslutning af virksomheder, der har deltaget i den procedure, der førte til vedtagelsen af retsakten – formaliteten – betingelser

(Art. 230, stk. 4, EF)

6. De Europæiske Fællesskaber – domstolsprøvelse af lovligheden af institutionernes retsakter – almengyldige retsakter – de nationale retters pligt til at anvende de nationale processuelle regler på en sådan måde, at lovligheden af almengyldige fællesskabsretsakter kan anfægtes – adgang til at anlægge annullationssøgsmål ved Fællesskabets retsinstanser i tilfælde af uoverstigelige hindringer inden for de nationale processuelle regler – udelukket

(Art. 230, stk. 4, EF)

Sammendrag

1. Selv om artikel 230, stk. 4, EF ikke udtrykkeligt omhandler formalitetsspørgsmålet i annullationssøgsmål, der er anlagt af borgere til anfægtelse af et direktiv, er denne omstændighed ikke i sig selv tilstrækkelig til, at sådanne søgsmål skal afvises fra realitetsbehandling. Desuden kan Fællesskabets institutioner ikke udelukke den retsbeskyttelse, som denne bestemmelse i traktaten giver borgerne, alene ved valg af formen for den omhandlede retsakt. Den omstændighed, at den anfægtede retsakt efter sin art er almengyldig og ikke udgør en beslutning i artikel 249 EF’s forstand, er derfor ikke i sig selv tilstrækkelig til at udelukke sagsøgerens mulighed for at anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af retsakten.

(jf. præmis 34 og 37)

2. Hvorvidt et annullationssøgsmål, der er anlagt af en sammenslutning, hvis formål er at fremme en gruppe retssubjekters fælles interesser, kan antages til realitetsbehandling, afhænger – bortset fra de tilfælde, hvor den selv har en retlig interesse – af, om medlemmerne af en sådan sammenslutning individuelt havde kunnet anlægge annullationssøgsmål. Denne løsning gælder ligeledes for en europæisk økonomisk firmagruppe (EØFG), der i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2137/85 om indførelse af europæiske økonomiske firmagrupper (EØFG) udelukkende har til formål at lette eller udvikle medlemmernes økonomiske aktiviteter, således at de kan øge deres egne resultater, idet gruppen kun er af medvirkende karakter i forhold til medlemmerne.

(jf. præmis 43)

3. Et annullationssøgsmål, der er anlagt af en europæisk økonomisk firmagruppe, der omfatter to sammenslutninger af virksomheder, der fremstiller kemiske produkter, til prøvelse af direktiv 2003/15 om ændring af direktiv 76/768 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler, kan ikke antages til realitetsbehandling.

De skadelige virkninger på den konkurrencemæssige stilling for virksomhederne, der er repræsenteret af de omhandlede sammenslutninger, som de ved det nævnte direktiv indførte forbud og den i henhold til direktivet tilladte mærkning om, at der ikke er foretaget dyreforsøg, angiveligt vil have, adskiller dem ikke fra andre virksomheder, der ikke leverer til kosmetikbranchen, eller som begrænser sig til dette marked, men som ikke afprøver deres bestanddele på dyr, eller som ikke anvender stoffer, der er klassificeret som værende kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske. Den omstændighed, at nogle erhvervsdrivende berøres økonomisk af en almengyldig retsakt i højere grad end deres konkurrenter, er i den forbindelse ikke tilstrækkelig til, at de kan anses for at være individuelt berørt af denne retsakt.

Desuden kan det af den omstændighed, at de samme virksomheder i bestemte lande er de vigtigste virksomheder i denne branche, ikke udledes, at de tilhører en kreds af erhvervsdrivende, der kan individualiseres og bestemmes ved hjælp af kriterier, der vedrører de omhandlede produkter eller den udøvede erhvervsvirksomhed, da denne erhvervsvirksomhed a priori kan udøves af en hvilken som helst virksomhed, der faktisk eller potentielt kan befinde sig i samme situation som de berørte virksomheder.

Det forhold, at virksomhederne, der er repræsenteret af de sammenslutninger, som er medlemmer af den sagsøgende gruppe, har en retlig beskyttelse, som f.eks. et patent, knowhow og forretningshemmeligheder, adskiller dem heller ikke fra alle de andre producenter af kemiske produkter, der er berørt af direktiv 2003/15. For det første kan disse lige såvel påberåbe sig denne beskyttelse til deres fordel, da fremstillingen og markedsføringen af produkter ofte foretages under beskyttelse i henhold til intellektuelle ejendomsrettigheder. Hvis hvert patent beskriver det produkt, det beskytter, er det nævnte direktiv for det andet ikke til hinder for anvendelsen af et særligt patent, således at en eventuel påvirkning af intellektuelle ejendomsrettigheder kun følger af den objektive omstændighed, at der fremstilles stoffer til anvendelse i kosmetikindustrien.

(jf. præmis 46, 47, 49 og 57)

4. For at påstanden om forpligtelser i henhold til kontrakt kan føre til, at et annullationssøgsmål til prøvelse af en generel retsakt, såsom direktiv 2003/15 om ændring af direktiv 76/768 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler, kan antages til realitetsbehandling i medfør af artikel 230, stk. 4, EF, skal der for det første foreligge en retsregel, der har forrang frem for den anfægtede retsakt, og som pålægger institutionerne at tage hensyn til de sagsøgende virksomheders særlige situation i forhold til alle andre, der er berørt af denne retsakt. For det andet skal de nævnte virksomheder allerede have indgået kontrakter med opfyldelsestermin inden for den periode, hvor den anfægtede retsakt finder anvendelse, og af denne helt eller delvis være forhindret i opfyldelsen heraf.

(jf. præmis 53)

5. Selv om den omstændighed, at en sammenslutning af virksomheder har spillet en rolle under proceduren, der førte til vedtagelsen af den almengyldige retsakt, kan begrunde, at et søgsmål, der er anlagt af den nævnte sammenslutning med påstand om annullation af en sådan retsakt, antages til realitetsbehandling, selv om virksomhederne, der er medlemmer af denne sammenslutning, ikke er direkte og individuelt berørt af retsakten, kan en frivillig deltagelse i forberedelsen af en lovgivningsmæssig akt som led i en procedure, der ikke forudsætter privates medvirken, i modsætning til en deltagelse i en procedure, hvor en sådan medvirkning er forudsat, ikke medføre en ret til at anlægge sag til prøvelse af retsakten.

(jf. præmis 63-65)

6. Det påhviler medlemsstaterne at fastsætte et retsmiddel- og proceduresystem, som sikrer overholdelsen af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse, og at lukke eventuelle huller i traktaterne i den henseende, og desuden kan bestemmelserne i artikel 230 EF om, hvornår sager kan antages til realitetsbehandling, ikke fortolkes således, at der er adgang til at anlægge annullationssøgsmål, såfremt det efter en konkret undersøgelse fra Fællesskabets retsinstansers side af de nationale procesregler kan godtgøres, at disse regler ikke tillader en borger at anlægge sag om gyldigheden af den anfægtede fællesskabsretsakt. Et sådant system ville nemlig forudsætte, at Fællesskabets retsinstanser i hvert enkelt konkret tilfælde undersøger og fortolker den nationale procesret, hvilket går ud over den kompetence, de er tillagt med hensyn til kontrollen med fællesskabsretsakternes lovlighed.

(jf. præmis 70)