Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Konkurrence - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder - Kommissionens kompetence - udstedelse af direktiver eller beslutninger, der er rettet til medlemsstaterne - en virksomheds stilling i forhold til en procedure, der foerer til, at der vedtages en beslutning

(EF-traktaten, art. 85, art. 86 og art. 90, stk. 1 og 3 (nu art. 81 EF, art. 82 EF og art. 86, stk. 1 og 3, EF))

2 Konkurrence - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder - tilsyn med medlemsstaternes adfaerd - medlemsstaternes og virksomhedernes ret til kontradiktion - raekkevidde

(EF-traktaten, art. 85, art. 86 og art. 90, stk. 1 og 3 (nu art. 81 EF, art. 82 EF og art. 86, stk. 1 og 3, EF))

3 Kommissionen - kollegialitetsprincippet - konsekvenser - den omstaendighed, at et kommissionsmedlem giver udtryk for sin opfattelse

(EF-traktaten, art. 90, stk. 3 (nu art. 86, stk. 3, EF), og art. 163 (efter aendring nu art. 219 EF))

4 Konkurrence - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder - Kommissionens kompetence i kraft af dens tilsynsforpligtelse - skoen - beslutning vedroerende en lovgivning, som allerede har givet anledning til, at der er indledt procedurer

(EF-traktaten, art. 90, stk. 1 og 3 (nu art. 86, stk. 1 og 3, EF))

5 Konkurrence - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder - de indroemmede rettigheders forenelighed med traktaten - ingen formodning - indroemmet rettighed, der udgoer en restriktion for etableringsfriheden

(EF-traktaten, art. 52, stk. 1 (efter aendring nu art. 43, stk. 1, EF), og art. 90, stk. 1 og 2 (nu art. 86, stk. 1 og 2, EF))

6 Fri bevaegelighed for personer - etableringsfrihed - raekkevidde - etablering - begreb

(EF-traktaten, art. 52 (efter aendring nu art. 43 EF))

7 Annullationssoegsmaal - anbringender - magtfordrejning - begreb

(EF-traktaten, art. 173 (efter aendring nu art. 230 EF))

8 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - anbringende stoettet paa manglende eller utilstraekkelig begrundelse - anbringende stoettet paa, at begrundelsen er ukorrekt - sondring

(EF-traktaten art. 190 (nu art. 253 EF))

Sammendrag

1 Traktatens artikel 90, stk. 3 (nu artikel 86, stk. 3, EF), giver Kommissionen kompetence til i en beslutning at fastslaa, at en bestemt statslig foranstaltning er uforenelig med traktatens bestemmelser, og til at angive de foranstaltninger, som den stat, beslutningen er rettet til, skal traeffe for at opfylde de forpligtelser, der foelger af faellesskabsretten. Heraf foelger, at en procedure, som foerer til, at der traeffes en beslutning i henhold til traktatens artikel 90, stk. 3, er en procedure, der ivaerksaettes over for den beroerte medlemsstat, og at enhver virksomhed, som er omhandlet i traktatens artikel 90, stk. 1 (nu artikel 86, stk. 1, EF), dermed er at betragte som tredjemand i forhold til proceduren. Allerede af denne grund befinder den virksomhed, der drager fordel af den anfaegtede statslige foranstaltning, sig ikke, inden for rammerne af en procedure efter traktatens artikel 90, stk. 3, i en stilling, som svarer til den, som en virksomhed, over for hvilken der er ivaerksat en procedure vedroerende overtraedelse af traktatens artikel 85 og 86 (nu artikel 81 EF og 82 EF) befinder sig i.

2 Overholdelsen af retten til kontradiktion under en hvilken som helst procedure, der indledes over for nogen, og som kan foere frem til en retsakt, der er bebyrdende for denne, er et grundlaeggende faellesskabsretligt princip, der skal overholdes selv i tilfaelde, hvor der ikke foreligger regler for den paagaeldende procedure. Princippet kraever, at den beroerte medlemsstat, foer der traeffes en beslutning i henhold til traktatens artikel 90, stk. 3 (nu artikel 86, stk. 3, EF), som meddeles den, faar tilstillet en praecis og fuldstaendig redegoerelse for de klagepunkter, som Kommissionen har til hensigt at goere gaeldende over for den, og saettes i stand til at redegoere for sine synspunkter vedroerende de bemaerkninger, som er fremsat af beroerte tredjemaend.

En virksomhed som omhandlet i traktatens artikel 90, stk. 1 (nu artikel 86, stk. 1, EF), som er den, der er den direkte begunstigede af den anfaegtede statslige foranstaltning og er udtrykkeligt anfoert i den relevante lov, og som er udtrykkeligt naevnt i den anfaegtede beslutning og umiddelbart rammes af de oekonomiske konsekvenser af beslutningen, har ret til at blive hoert af Kommissionen under proceduren.

Overholdelsen af en saadan ret til at blive hoert kraever, at Kommissionen formelt meddeler den virksomhed, der drager fordel af den anfaegtede statslige foranstaltning, hvilke konkrete indsigelser den fremfoerer mod foranstaltningen, saaledes som de er fremstillet i aabningsskrivelsen til medlemsstaten, og i givet fald i en senere brevveksling, og giver virksomheden lejlighed til at fremfoere sine synspunkter vedroerende klagepunkterne. Det kan dog ikke kraeves, at Kommissionen giver den virksomhed, der drager fordel af den statslige foranstaltning, mulighed for at fremsaette sine synspunkter vedroerende de bemaerkninger, som er fremsat af den medlemsstat, over for hvilken proceduren er ivaerksat, som svar paa de fremfoerte klagepunkter eller som svar paa bemaerkninger, der er fremsat af beroerte tredjemaend, og det kan heller ikke kraeves, at virksomheden formelt faar kopi af den klage, som eventuelt ligger til grund for proceduren.

3 Den omstaendighed, at det kommissionsmedlem, der har ansvar for konkurrencespoergsmaal, giver udtryk for en opfattelse vedroerende en verserende procedure i henhold til traktatens artikel 90, stk. 3 (nu artikel 86, stk. 3, EF), for saa vidt som opfattelsen er rent personlig og fremsaettes med de fornoedne forbehold, kan kun tilregnes det paagaeldende kommissionsmedlem og kan ikke foregribe det standpunkt, som indtages af kommissionsmedlemmerne som kollegium ved procedurens afslutning. I henhold til traktatens artikel 163 (efter aendring nu artikel 219 EF) gaelder der et kollegialitetsprincip for Kommissionens virksomhed. Kollegialitetsprincippet baserer sig paa, at Kommissionens medlemmer i lige grad deltager i beslutningerne, og det indebaerer bl.a., at beslutningerne traeffes i faellesskab.

4 Det fremgaar af ordlyden af traktatens artikel 90, stk. 3 (nu artikel 86, stk. 3, EF), og af den maade, hvorpaa bestemmelserne i denne artikel er opbygget, at Kommissionen har et vidt skoen paa det af stk. 1 og 3 omfattede omraade, baade for saa vidt angaar de foranstaltninger, den finder noedvendige at traeffe, og de midler, den i denne forbindelse finder hensigtsmaessige.

Hvis Kommissionen finder, at en medlemsstat har overtraadt traktatens artikel 90, har den mulighed for - ogsaa selv om de nationale retsreglers formodede uforenelighed med faellesskabsretten allerede har givet anledning til, at der er indledt flere procedurer - at rette en beslutning herom til medlemsstaten for at drage omsorg for, at bestemmelserne i artikel 90 bringes i anvendelse.

5 Selv om traktatens artikel 90, stk. 1 (nu artikel 86, stk. 1, EF), forudsaetter, at der eksisterer virksomheder med visse saerlige og eksklusive rettigheder, foelger det ikke deraf, at samtlige saerlige og eksklusive rettigheder noedvendigvis er forenelige med traktaten. Dette skal afgoeres paa grundlag af de forskellige regler, som artikel 90, stk. 1, henviser til.

Heraf foelger, at foranstaltninger, som medlemsstaterne traeffer med hensyn til de i traktatens artikel 90, stk. 1, naevnte virksomheder, med forbehold af artikel 90, stk. 2, skal vaere i overensstemmelse med traktatens regler, herunder traktatens artikel 52, stk. 1 (efter aendring nu artikel 43, stk. 1, EF).

Traktatens artikel 90, stk. 1, sammenholdt med artikel 52, finder anvendelse, naar en foranstaltning, der er truffet af en medlemsstat, udgoer en restriktion for den frie etableringsret for en anden medlemsstats statsborgere paa medlemsstatens omraade, og der ved foranstaltningen samtidig tillaegges en virksomhed fordele i form af, at den indroemmes en eksklusiv rettighed, medmindre den statslige foranstaltning har et lovligt formaal, som er foreneligt med traktaten og til stadighed er begrundet i tvingende almene hensyn, herunder kulturpolitiske hensyn og hensynet til at opretholde alsidigheden i pressen. I saa fald maa det ogsaa kraeves, at den statslige foranstaltning er egnet til at sikre virkeliggoerelsen af det paagaeldende maal, og ikke gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at naa dette maal.

Det er saaledes ikke tilstraekkeligt til, at eneretten fortsat er berettiget, at de grunde, der har foert til indroemmelsen af eneretten, er acceptable, idet det da ville vaere umuligt overhovedet at anfaegte en statslig foranstaltning, der indroemmer en virksomhed en eneret, naar blot indroemmelsen af eneretten oprindelig har vaeret begrundet, og idet det da ogsaa ville vaere umuligt at bringe traktatens regler om de grundlaeggende friheder i anvendelse paa en statslig foranstaltning, som indroemmer en virksomhed en eneret, ogsaa selv om de hindringer, eneretten medfoerer, ikke laengere er begrundet i et tvingende alment hensyn.

6 Etableringsretten i henhold til traktatens artikel 52 (efter aendring nu artikel 43 EF) indebaerer med forbehold af de fastsatte undtagelser og betingelser dels adgang til enhver form for selvstaendig virksomhed og udoevelse heraf paa en hvilken som helst anden medlemsstats omraade, dels adgang til oprettelse og drift af virksomheder, samt oprettelse af agenturer, filialer eller datterselskaber. Begrebet etablering i traktatens forstand er saaledes et meget vidt begreb, som for en faellesskabsstatsborger indebaerer, at han paa stabil og vedvarende maade kan deltage i det oekonomiske liv i en anden medlemsstat end sin egen og faa fordel heraf, hvorved der sker en begunstigelse af den oekonomiske og sociale integration i Faellesskabet inden for omraadet for selvstaendig erhvervsvirksomhed. Traktatens artikel 52 er til hinder for enhver form for nationale regler, som ganske vist finder anvendelse uden forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, men kan goere det vanskeligere eller mindre attraktivt for faellesskabsborgerne at udoeve de i traktaten sikrede grundlaeggende friheder.

7 En beslutning kan kun antages at vaere udtryk for magtfordrejning, naar det paa grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier maa antages, at der hermed udelukkende eller i det mindste i overvejende grad er forfulgt andre hensyn end de angivne, eller at en fremgangsmaade, der saerligt er fastsat ved traktaten for at imoedegaa konkret foreliggende vanskeligheder, er soegt omgaaet.

8 Det skal klart og utvetydigt fremgaa af den begrundelse, der kraeves efter traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), hvilke betragtninger den institution, som har udstedt retsakten, har lagt til grund, saaledes at Faellesskabets retsinstanser kan udoeve deres kontrol, og de beroerte kan goere sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning.

Et anbringende om manglende eller utilstraekkelig begrundelse angaar spoergsmaalet om tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter, hvorved det adskiller sig fra et anbringende om, at begrundelsen for en anfaegtet beslutning er ukorrekt, hvilket skal undersoeges i relation til spoergsmaalet om beslutningens rigtighed.