ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. april 2019 — Cobra Servicios Auxiliares SA mod José David Sánchez Iglesias (sag C-29/18), José Ramón Fiuza Asorey (sag C-30/18), Jesús Valiño Lopez (sag C -44/18), FOGASA (sag C-29/18 og sag C-44/18) og Incatema SL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Spanien)

(Forenede sager C-29/18, C-30/18 og C-44/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 1999/70/EF - rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP - § 4 - princippet om ikke-diskrimination - begrebet »ansættelsesvilkår« - sammenlignelige situationer - berettigelse - begrebet »objektive forhold« - godtgørelse i tilfælde af opsigelse af en tidsubegrænset ansættelseskontrakt af en objektiv grund - mindre godtgørelse udbetalt ved ophøret af en ansættelseskontrakt »med henblik på et bestemt arbejde eller en bestemt tjenesteydelse«)

(2019/C 206/13)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Galicia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cobra Servicios Auxiliares SA

Sagsøgte: José David Sánchez Iglesias (sag C-29/18), José Ramón Fiuza Asorey (sag C-30/18), Jesús Valiño Lopez (sag C-44/18), FOGASA (sag C-29/18 og sag C-44/18) og Incatema SL

Konklusion

§ 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter — i en situation som den i hovedsagerne omhandlede, hvor opsigelsen af den tjenesteydelseskontrakt, der var indgået mellem arbejdsgiveren og en af dennes kunder, dels medførte, at ansættelseskontrakter med henblik på et bestemt arbejde eller en bestemt tjenesteydelse indgået mellem denne arbejdsgiver og visse arbejdstagere blev bragt til ophør, dels medførte en kollektiv afskedigelse baseret på en objektiv grund af de af den nævnte arbejdsgiver ansatte arbejdstagere med tidsubegrænset ansættelse — den godtgørelse ved ansættelsesforholdets ophør, der udbetales til de førstnævnte arbejdstagere, er mindre end den godtgørelse, der udbetales til de arbejdstagere, der var i tidsubegrænset ansættelse.

(1) EUT C 142 af 23.4.2018.
C 206/15

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 10. april 2019 — The Green Effort Ltd mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Fédération internationale de l’automobile (FIA)

(Sag C-282/18 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - klagesag - frister - elektronisk forkyndelse - beregning af frister)

(2019/C 206/18)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: The Green Effort Ltd (ved Rechtsanwalt A. Ziehm)

De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget) og Fédération internationale de l'automobile (FIA) (ved solicitor M. Hawkins og Rechtsanwälte T. Dolde og K. Lüder)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) The Green Effort Limited bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Fédération internationale de l’automobile (FIA) afholdte omkostninger.

(1) EUT C 285 af 13.8.2018.
2)

Artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for processuelle regler, som et kontraktvilkår henviser til, og hvorefter den erhvervsdrivende i forbindelse med søgsmål, hvor forbrugeren angiveligt har misligholdt en aftale, kan vælge mellem den kompetente retsinstans, hvor sagsøgte har bopæl, og den kompetente retsinstans på stedet for opfyldelsen af aftalen, medmindre valget af stedet for opfyldelsen af aftalen indebærer processuelle betingelser for forbrugeren, som uforholdsmæssigt kan begrænse den ret til effektive retsmidler, som vedkommende er tillagt ved EU’s retsorden, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 11. april 2019 — X BV mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-288/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - den fælles toldtarif - tarifering af varer - kombineret nomenklatur - underposition 85285100 og 85285940 - monitorer med LCD-fladskærm, der kan vise signaler fra et automatisk databehandlingsanlæg - aftalen om handel med informationsteknologiprodukter)

(2019/C 206/19)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 927/2012 af 9. oktober 2012, skal fortolkes således, at det med henblik på at afgøre, om flade LCD-skærme, der er fremstillet og beregnet til gengivelse af data fra en automatisk databehandlingsmaskine såvel som fra sammensatte videosignaler fra andre kilder, skal tariferes i underposition 85285100 i den kombinerede nomenklatur eller underposition 85285940 i denne nomenklatur, under hensyntagen til samtlige skærmenes karakteristika og objektive genskaber skal undersøges, i hvor høj grad de kan udføre andre funktioner, og hvor meget de kan yde i forbindelse hermed, med henblik på at afgøre, om deres hovedfunktion er at skulle anvendes i forbindelse med et automatisk databehandlingsanlæg. I denne forbindelse er det af særlig betydning, om skærmene er beregnet til at skulle anvendes på tæt hold. Det er derimod uden betydning, om brugeren af skærmen og den person, som behandler og/eller indfører dataene i den automatiske databehandlingsmaskine, er den samme.

(1) EUT C 276 af 6.8.2018.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. april 2019 — sag anlagt af H.W. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy w Sopocie Wydział I Cywilny — Polen)

(Sag C-214/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2006/112/EF - merværdiafgift (moms) - foged - tvangsfuldbyrdelse - fuldbyrdelsesgebyrer fastsat ved lov - kompetente nationale myndigheders administrative praksis, der anser dette fuldbyrdelsesgebyr for at være inklusiv moms - neutralitetsprincippet og proportionalitetsprincippet)

(2019/C 206/15)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy w Sopocie

Part i hovedsagen

H.W.

Procesdeltagere: PSM »K« og Aleksandra Treder, som foged ved Sąd Rejonowy w Sopocie

Konklusion

Bestemmelserne i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2013/43/EU af 22. juli 2013, samt princippet om merværdiafgiftens (moms) neutralitet og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for kompetente nationale myndigheders administrative praksis som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter moms vedrørende tjenesteydelser leveret af en foged inden for rammerne af en tvangsfuldbyrdelse anses for at være indeholdt i de gebyrer, som opkræves af denne.

(1) EUT C 259 af 23.7.2018.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. april 2019 — Syndicat des cadres de la sécurité intérieure mod Premier ministre, Ministre de l’Intérieur og Ministre de l’Action et des Comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-254/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/88/EF - tilrettelæggelse af arbejdstid - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - maksimal ugentlig arbejdstid - referenceperiode - løbende eller fast referenceperiode - undtagelse - polititjenestemænd)

(2019/C 206/16)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Syndicat des cadres de la sécurité intérieure

Sagsøgte: Premier ministre, Ministre de l’Intérieur og Ministre de l’Action et des Comptes publics

Konklusion

Artikel 6, litra b), artikel 16, litra b), og artikel 19, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som for beregningen af den gennemsnitlige ugentlige arbejdstid fastsætter referenceperioder, der begynder og slutter på faste datoer, forudsat at denne lovgivning indeholder mekanismer, der gør det muligt at sikre, at den gennemsnitlige maksimale ugentlige arbejdstid på 48 timer overholdes i løbet af hver seksmånedersperiode, der strækker sig over to på hinanden følgende faste referenceperioder.

(1) EUT C 211 af 18.6.2018.
1)

Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter og navnlig dets artikel 2, stk. 1, litra d), skal fortolkes således, at en person, der har indgået en kontrakt med overdrageren om betroet tjeneste i den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivnings forstand, kan anses for at være en »arbejdstager« og dermed være omfattet af beskyttelsen i henhold til dette direktiv, dog på betingelse af, at den pågældende er beskyttet som arbejdstager i medfør af denne lovgivning og har en arbejdskontrakt på tidspunktet for overførslen, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 27. maj 2019 — fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre udstedt mod PF (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court — Irland)

(Sag C-509/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - artikel 6, stk. 1 - begrebet »den udstedende judicielle myndighed« - europæisk arrestordre udstedt af en medlemsstats øverste anklager - retlig stilling - garanti for uafhængighed)

(2019/C 263/27)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

PF

Konklusion

Begrebet »den udstedende judicielle myndighed« som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at det omfatter en medlemsstats øverste anklager, der samtidig med at være strukturelt uafhængig af den dømmende magt har kompetence til at retsforfølge strafferetlige overtrædelser, og hvis retlige stilling i denne medlemsstat giver ham en garanti for uafhængighed i forhold til den udøvende magt i forbindelse med udstedelsen af en europæisk arrestordre.

(1) EUT C 364 af 8.10.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 13. juni 2019 — Google LLC mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Tyskland)

(Sag C-193/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - elektroniske kommunikationsnet og -tjenester - direktiv 2002/21/EF - artikel 2, litra c) - begrebet »elektronisk kommunikationstjeneste« - overføring af signaler - webbaseret e-mailtjeneste - Gmail-tjeneste)

(2019/C 263/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Google LLC

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 2, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/140/EF af 25. november 2009, skal fortolkes således, at en webbaseret e-mailtjeneste, som ikke omfatter en adgang til internettet, såsom Gmail udbudt af Google LLC, ikke udelukkende eller overvejende består i en overføring af signaler via elektroniske kommunikationsnet, og udgør således ikke en »elektronisk kommunikationstjeneste« som omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 211 af 18.6.2018.
3)

Artikel 3, stk. 3, sammenholdt med artikel 3, stk. 5, andet led, i direktiv 1999/44 skal fortolkes således, at en forbruger, som har underrettet sælgeren om, at en forbrugsvare, der er købt ved fjernsalg, ikke er i overensstemmelse med købsaftalen, og hvis forsendelse til sælgerens forretningssted muligvis kan indebære en væsentlig ulempe for forbrugeren, og som har stillet denne vare til rådighed for sælgeren på sin bopæl med henblik på, at denne bringes i overensstemmelse med købsaftalen, i en situation som den i hovedsagen omhandlede har ret til at hæve købet på grund af manglende opfyldelse inden for en rimelig tid, hvis sælgeren ikke har truffet nogen passende foranstaltninger for at bringe varen i overensstemmelse med købsaftalen, herunder underrettet forbrugeren om, på hvilket sted varen skal stilles til rådighed for sælgeren med henblik på, at den bringes i overensstemmelse med købsaftalen. I denne forbindelse tilkommer det den nationale ret ved hjælp af en fortolkning, som er i overensstemmelse med direktiv 1999/44, at sikre forbrugeren retten til at hæve købet.
2)

Artikel 212a i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 648/2005, skal fortolkes således, at når den anvendes på et tilfælde, hvor der opstår toldskyld efter artikel 204, stk. 1, i forordning nr. 2913/92, som ændret, som følge af overskridelse af en frist som omhandlet i denne forordnings artikel 49, stk. 1, er betingelsen i artikel 3, stk. 1, litra a), i gennemførelsesforordning nr. 1238/2013 og artikel 2, stk. 1, litra a), i gennemførelsesforordning nr. 1239/2013 ikke opfyldt, når den virksomhed, der er forretningsmæssigt forbundet med den i bilaget til Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU af 4. december 2013 om bekræftelse af godtagelse af et tilsagn afgivet i forbindelse med antidumpingproceduren og antisubsidieproceduren vedrørende importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina i de endelige foranstaltningers anvendelsesperiode nævnte virksomhed, som har fremstillet, afsendt og faktureret de pågældende varer, ikke var aktiv som importør af de pågældende varer og ikke havde stået for deres overgang til fri omsætning, selv om den havde til hensigt at gøre det og også faktisk fik de pågældende varer leveret.
3)

Bestemmelse 1, litra m), til afsnit XVI i den kombinerede nomenklatur, der fremgår af bilag I til forordning nr. 2658/87, som ændret ved forordning nr. 1031/2008, skal fortolkes således, at hvis en vare henhører under den kombinerede nomenklaturs kapitel 90, kan den ikke tillige henhøre under nomenklaturens kapitel 84 og 85.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 15. maj 2019 — Vega International Car Transport and Logistic — Trading GmbH mod Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-235/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 135, stk. 1, litra b) - levering af varer - fritagelse i forbindelse med andre aktiviteter - ydelse og formidling af lån - tankkort)

(2019/C 255/17)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vega International Car Transport and Logistic — Trading GmbH

Sagsøgt: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

Konklusion

Artikel 135, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at et moderselskabs tilrådighedsstillelse af tankkort for dets datterselskaber under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, der giver de sidstnævnte mulighed for at foretage brændstofpåfyldning af de køretøjer, hvis transport de varetager, kan kvalificeres som en ydelse af lån, der er fritaget for merværdiafgift i denne bestemmelses forstand.

(1) EUT C 231 af 2.7.2018.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 14. maj 2019 — Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO) mod Deutsche Bank SAE (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Nacional — Spanien)

(Sag C-55/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - tilrettelæggelse af arbejdstiden - artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - direktiv 2003/88/EF - artikel 3 og 5 - daglig og ugentlig hviletid - artikel 6 - maksimal ugentlig arbejdstid - direktiv 89/391/EØF - arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet - forpligtelse til at oprette et system til måling af længden af hver enkelt arbejdstagers arbejdstid)

(2019/C 255/11)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Nacional

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Federación de Servicios de Comisiones Obreras (CCOO)

Sagsøgt: Deutsche Bank SAE

Procesdeltagere: Federación Estatal de Servicios de la Unión General de Trabajadores (FES-UGT), Confederación General del Trabajo (CGT), Confederación Solidaridad de Trabajadores Vascos (ELA) og Confederación Intersindical Galega (CIG)

Konklusion

Artikel 3, 5 og 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, sammenholdt med såvel artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som artikel 4, stk. 1, artikel 11, stk. 3, og artikel 16, stk. 3, i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet, skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der ifølge den fortolkning, der er anlagt heraf i national retspraksis, ikke pålægger arbejdsgiverne en forpligtelse til at oprette et system til måling af længden af hver enkelt arbejdstagers arbejdstid.

(1) EUT C 152 af 30.4.2018.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. maj 2019 — Antonio Pasquale Mastromartino mod Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien)

(Sag C-53/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - markeder for finansielle instrumenter - direktiv 2004/39/EF - artikel 8, 23, 50 og 51 - anvendelsesområde - finansiel rådgiver med autorisation til dørsalg - agent, der er tiltalt i en straffesag - national lovgivning, som fastsætter en mulighed for midlertidigt at forbyde udøvelse af virksomheden - grundlæggende friheder - rent intern situation - finder ikke anvendelse)

(2019/C 230/13)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Antonio Pasquale Mastromartino

Sagsøgt: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/78/EU af 24. november 2010, og navnlig direktivets artikel 8, 23, 50 og 51, artikel 49 TEUF og 56 TEUF samt princippet om forbud mod forskelsbehandling og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at i en situation som den i hovedsagen omhandlede er et midlertidigt forbud mod at udøve virksomhed som finansiel rådgiver med autorisation til dørsalg ikke omfattet af anvendelsesområdet for hverken dette direktiv, artikel 49 TEUF og 56 TEUF eller princippet om forbud mod forskelsbehandling og proportionalitetsprincippet. I en sådan situation er dette direktivs artikel 8, 23, 50 og 51, artikel 49 TEUF og 56 TEUF samt princippet om forbud mod forskelsbehandling og proportionalitetsprincippet ikke til hinder for et sådant forbud.

(1) EUT C 142 af 23.4.2018.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. maj 2019 — A-PACK CZ s.r.o. mod Odvolací finanční ředitelství (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-127/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 90 og 273 - ikke-betaling eller kun delvis betaling fra debitor af det beløb, der skal betales til den afgiftspligtige person i forbindelse med en momspligtig transaktion - afgiftsgrundlag - nedsættelse - princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet)

(2019/C 230/14)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A-PACK CZ s.r.o.

Sagsøgt: Odvolací finanční ředitelství

Konklusion

Artikel 90 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter, at den afgiftspligtige person ikke kan foretage berigtigelse af afgiftsgrundlaget for merværdiafgiften (moms) i tilfælde af ikke-betaling eller kun delvis betaling fra en debitor af et beløb, der skal betales på grundlag af en momspligtig transaktion, hvis nævnte debitor ikke længere er momspligtig.

(1) EUT C 152 af 30.4.2018.
2)

Artikel 157 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en ordning som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter, at en arbejdstager ansat på grundlag af en tidsubegrænset kontrakt og på fuld tid, når denne afskediges på det tidspunkt, hvor denne er på forældreorlov bevilget i form af nedsat arbejdstid, modtager en fratrædelsesgodtgørelse og en ydelse under omskolingsorlov, der er fastlagt i det mindste delvist på grundlag af den nedsatte løn, som denne modtager, når afskedigelsen finder sted, i en situation, hvor betydeligt flere kvinder end mænd vælger at gøre brug af forældreorlov bevilget i form af nedsat arbejdstid, og når den forskelsbehandling, der følger deraf, ikke kan forklares ved objektivt begrundede hensyn, som intet har at gøre med forskelsbehandling på grund af køn.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 8. maj 2019 — Jadran Dodič mod Banka Koper og Alta Invest (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovenien)

(Sag C-194/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - overførsel af virksomheder - direktiv 2001/23/EF - artikel 1, stk. 1 - anvendelsesområde - bedømmelseskriterier for overdragelsen - overførsel af kunder - overførsel af en banks samlede finansielle tjenesteydelser til et børsselskab uden overførsel af personalet)

(2019/C 230/16)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jadran Dodič

Sagsøgte: Banka Koper og Alta Invest

Konklusion

Artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter skal fortolkes således, at en virksomheds overtagelse af en anden virksomheds kunders finansielle instrumenter og andre aktiver, som følge af, at sidstnævnte indstiller virksomheden, i henhold til en kontrakt, som skal indgås efter national ret, kan udgøre en overførsel af en virksomhed eller en del af en virksomhed, selv om det på den ene side står sidstnævnte virksomheds kunder frit at overdrage forvaltningen af deres værdipapirer på børsen til førstnævnte virksomhed, såfremt det fastslås, at der har fundet en overførsel af kunder sted, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve. I denne forbindelse er selv et meget højt antal faktisk overførte kunder ikke i sig selv afgørende for kvalificeringen som »overførsel«, og det er i princippet uden betydning, at sidstnævnte virksomhed — som tilknyttet børsmæglerselskab — samarbejder med førstnævnte virksomhed.

(1) EUT C 190 af 4.6.2018.