ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Det er præciseret i artikel 169, stk. 2, i Domstolens procesreglement, at de retlige anbringender og argumenter, der gøres gældende, skal angive præcist, hvilke præmisser i Rettens afgørelse der anfægtes. En appel, der ikke opfylder disse krav, kan nemlig ikke gøres til genstand for en retlig vurdering, der gør det muligt for Domstolen at varetage den opgave, som den er pålagt inden for det pågældende område, og udøve dens legalitetskontrol. Denne regel gør det muligt at bevare retssubjekternes lighed for loven. Domstolens mulighed for let at kunne identificere, hvilke præmisser der anfægtes i en appelleret dom, afhænger nemlig af en række forhold, såsom længden af den appellerede dom, længden af appellen, antallet af anbringender samt kompleksiteten af ræsonnementet i såvel den appellerede dom som i appellen. Sådanne forhold kan imidlertid ikke være afgørende for, om appellen kan antages til realitetsbehandling.

En retlig mangel, der skyldes en manglende overholdelse af den nævnte bestemmelse i appellen, kan i øvrigt ikke afhjælpes i replikken, henset til dennes funktion, således som den fremgår af procesreglementets artikel 175, stk. 1.

(jf. præmis 27-30)
Sag C-555/13

Merck Canada Inc.

mod

Accord Healthcare Ltd m.fl.

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral necessário)

»Præjudiciel forelæggelse – begrebet »national ret« som omhandlet i artikel 267 TEUF – Tribunal Arbitral necessário – formaliteten – forordning (EF) nr. 469/2009 – artikel 13 – supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler – varighed af certifikatets gyldighedsperiode – maksimal periode med eneret«

Sammendrag – Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 13. februar 2014

1. Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – national ret som omhandlet i artikel 267 TEUF – begreb

(Art. 267 TEUF)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – ensartede lovgivninger – ejendomsret, industriel og kommerciel – patentret – supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler – varighed af certifikatets gyldighedsperiode – maksimal periode med eneret

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 469/2009, niende betragtning og artikel 13)

1. En voldgiftsret, der er oprettet i henhold til lov, som permanent har en bindende kompetence til i første instans at løse tvister om industriel ejendomsret vedrørende referencelægemidler og generiske lægemidler i henhold til national lovgivning om industriel ejendomsret, som overholder principperne om lighed og kontradiktorisk sagsbehandling i behandlingen af parterne, som anvender den nationale lovgivning, der definerer og regulerer procedurereglerne, hvis afsagte afgørelser har samme virkninger som afgørelser afsagt af de almindelige domstole, og endelig, hvis dommere er underlagt samme krav om uafhængighed og upartiskhed som dommerne ved de almindelige domstole, skal anses for at være en ret som omhandlet i artikel 267 TEUF.

(jf. præmis 19 og 23-25)

2. Artikel 13 i forordning nr. 469/2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler, sammenholdt med niende betragtning til denne, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at indehaveren af både et patent og et certifikat kan støtte ret på hele certifikatets gyldighedsperiode, beregnet ved anvendelse af den pågældende artikel 13 i en situation, hvor indehaveren i medfør af en sådan periode ville opnå en beskyttelsesperiode vedrørende et aktivt stof, der overstiger 15 år at regne fra den første tilladelse til markedsføring i Den Europæiske Union af det lægemiddel, der består af dette aktive stof eller indeholder dette.

(jf. præmis 34 og domskonkl.)
Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — grænser — spørgsmål rejst i forbindelse med en tvist, som kun har tilknytning til én medlemsstat — kompetence, henset til den eventuelle anvendelighed af den EU-retlige bestemmelse på nævnte tvist som følge af et forbud mod forskelsbehandling i national ret — krav om, at den forelæggende ret anfører, at national ret faktisk indeholder et sådant forbud

(Art. 267 TEUF)
Artikel 7 i direktiv 90/314 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, i det omfang den i denne lovgivning foreskrevne fremgangsmåde ikke har til virkning effektivt at sikre forbrugeren tilbagebetaling af samtlige erlagte beløb og hjemtransport i tilfælde af rejsearrangørens insolvens. Det tilkommer den forelæggende ret at fastslå, om dette er tilfældet for så vidt angår den nationale lovgivning, der er omhandlet i den sag, der er anlagt for den.

Artikel 7 i direktiv 90/314 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure, skal fortolkes således, at en medlemsstat ikke har nogen skønsmargen for så vidt angår omfanget af de risici, der skal være dækket af den garanti, som rejsearrangøren eller ‑formidleren skal indfri over for forbrugerne. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om de kriterier, der er fastsat af den berørte medlemsstat med henblik på fastsættelse af garantibeløbet, har til formål eller til følge at begrænse omfanget af de risici, som garantien skal dække, hvilket i givet fald er åbenbart uforeneligt med de forpligtelser, der følger af det nævnte direktiv, og udgør en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten, som, under forudsætning af at det konstateres, at der foreligger en direkte årsagssammenhæng, vil kunne medføre et erstatningsansvar for den berørte medlemsstat.

En national lovgivning opfylder i denne henseende kun forpligtelserne korrekt efter direktivets artikel 7, såfremt den, uanset den nærmere udformning, har til virkning effektivt at sikre forbrugeren tilbagebetaling af samtlige erlagte beløb og hjemtransport i tilfælde af rejsearrangørens insolvens.

(jf. præmis 44 og 47 samt domskonkl. 2)
Bestemmelserne i forordning nr. 1698/2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), navnlig denne forordnings artikel 61 og 62, skal fortolkes således, at de hverken kræver eller i princippet forbyder vedtagelse af nationale bestemmelser, der fastsætter, at en lokal aktionsgruppe, som opfylder samtlige de betingelser, der er opregnet i denne forordnings artikel 62, stk. 1, kun kan udøve sin aktivitet under en bestemt juridisk form. Det påhviler imidlertid den forelæggende ret at sikre sig, at sådanne bestemmelser, henset til samtlige deres relevante karakteristika, ikke hindrer nævnte forordnings direkte anvendelighed, og at de præciserer udøvelsen af det skøn, der er tildelt medlemsstaterne ved samme forordning, alt sammen inden for grænserne af forordningens bestemmelser. Det påhviler ligeledes den forelæggende ret at sikre sig, at disse nationale bestemmelser overholder bestemmelserne i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og de almindelige principper i EU-retten.

(jf. præmis 29 og domskonkl. 1)
Betingelsen om fumus boni juris er opfyldt, når der under proceduren om de foreløbige forholdsregler er en væsentlig uenighed, hvis løsning ikke gør sig gældende uden videre, hvorfor appellen ikke umiddelbart forekommer at være uden rimeligt grundlag. Eftersom formålet med en sag om foreløbige forholdsregler er at garantere den fulde virkning af den fremtidige endelige afgørelse, således at det undgås, at den retsbeskyttelse, Domstolen yder, bliver mangelfuld, skal en retsinstans i en sag om foreløbige forholdsregler blot vurdere, om de anbringender, der er påberåbt som led i hovedsagen, umiddelbart er irrelevante for at fastslå, om der er tilstrækkelig stor sandsynlighed for, at påstanden i hovedsagen tiltrædes.

Hvad angår Kommissionens beslutning om ikke at tiltræde medlemsstatens begæring henhold til artikel 114, stk. 4, TEUF med henblik på at opnå godkendelse af opretholdelsen af nationale bestemmelser, der er i strid med et harmoniseringsdirektiv, er det med henblik på fumus boni juris relevant at undersøge den specifikke sammenhæng med proceduren fastsat i artikel 114, stk. 4, og navnlig den omstændighed, at det tilkommer medlemsstaten at bevise, at den begærede undtagelse er berettiget, samt Kommissionens skønsmargen i den henseende. Imidlertid betyder denne relevans udelukkende, at retsinstansen i en sag om foreløbige forholdsregler, når den efterprøver, om den medlemsstat, der har fremsat begæring om vedtagelse af en foreløbig forholdsregel, har fremsat anbringender, der umiddelbart kan godgøre, at Kommissionen har handlet ulovligt og dermed fumus boni juris, skal tage hensyn til, at det påhviler medlemsstaten under den administrative procedure at godtgøre, at betingelserne for, at den begærede undtagelse indrømmes, er opfyldt. Denne relevans betyder derimod ikke, at medlemsstaten er forpligtet til under sagen om de foreløbige forholdsregler endeligt at godtgøre, at disse betingelser er opfyldt. Såfremt retsinstansen i en sag om foreløbige forholdsregler skulle træffe afgørelse om dette spørgsmål, ville den nødvendigvis tage delvist stilling til, om den af den pågældende medlemsstat anlagte sag kunne tiltrædes, og den ville derved overskride grænserne for sine egne kompetencer.

(jf. præmis 41-44)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 36 og 37)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 12. december 2013 – Fercal mod KHIM

(Sag C-159/13 P)

»Appel — EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — ordmærket »JACKSON SHOES« — ugyldighedsbegæring fra indehaveren af det nationale firmanavn »Jacson of Scandinavia AB« — ugyldighedserklæring — åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl — afvisning (art. 256, stk. 1, første afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 173, stk. 1) (jf. præmis 20)

2. Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — afvisning — Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58) (jf. præmis 23)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 24. januar 2013 i sag T-474/09, Fercal – Consultadoria e Serviços mod KHIM – Jacson of Scandinavia, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et søgsmål til prøvelse af afgørelse truffet den 18. august 2009 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1253/2008-2) vedrørende en ugyldighedssag mellem Jacson of Scandinavia AB og Fercal – Consultadoria e Serviços, Lda.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Fercal – Consultadoria e Serviços, Lda betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 12. december 2013 – Fercal mod KHIM

(Sag C-159/13 P)

»Appel — EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — ordmærket »JACKSON SHOES« — ugyldighedsbegæring fra indehaveren af det nationale firmanavn »Jacson of Scandinavia AB« — ugyldighedserklæring — åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl — afvisning (art. 256, stk. 1, første afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 173, stk. 1) (jf. præmis 20)

2. Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — afvisning — Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58) (jf. præmis 23)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 24. januar 2013 i sag T-474/09, Fercal – Consultadoria e Serviços mod KHIM – Jacson of Scandinavia, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et søgsmål til prøvelse af afgørelse truffet den 18. august 2009 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1253/2008-2) vedrørende en ugyldighedssag mellem Jacson of Scandinavia AB og Fercal – Consultadoria e Serviços, Lda.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 14. november 2013 – Mlamali

(Sag C-257/13)

»Præjudiciel forelæggelse — artikel 94 i Domstolens procesreglement — ikke tilstrækkelige oplysninger om den faktiske og retlige baggrund for tvisten i hovedsagen og om begrundelserne for nødvendigheden af en besvarelse af det præjudicielle spørgsmål — åbenbart afvisningsgrundlag«

Præjudicielle spørgsmål — formaliteten — anmodning uden nærmere oplysninger om den faktiske og retlige baggrund og uden angivelse af grunde, som berettiger en forelæggelse for Domstolen — åbenbart afvisningsgrundlag (art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94) (jf. præmis 17-25, 32 og 33)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunal des affaires de sécurité sociale des Bouches-du-Rhône – fortolkning af artikel 11 i direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (EUT L 16, s. 44) – tredjelandsstatsborger, der har lovligt ophold – afslag på en ansøgning om sociale ydelser for et mindreårigt barn under forældremyndighed, der selv er tredjelandsstatsborger – omgåelse af regelsættet om familiesammenføring – afslag begrundet ved manglende fremvisning af en attest for en helbredsundersøgelse, der er udstedt af Agence nationale de l’accueil des étrangers et des migrations – ligebehandling.

Konklusion

Det er åbenbart, at anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal des affaires de sécurité sociale des Bouches du Rhône (Frankrig) ved afgørelse af 13. maj 2013 skal afvises.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 7. november 2013 – Schuster & Co Ecologic

(Sag C-371/13)

»Præjudiciel forelæggelse — artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement — insolvensbehandling — konkurs’ virkninger for en verserende retssag — national bestemmelse, hvorefter sagen skal udsættes i tilfælde af, at der indledes en konkursprocedure — afgørelse truffet af en national ret som sidste instans, der ikke overholder dette krav — Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — adgang til effektive retsmidler — gennemførelse af EU-retten — foreligger ikke — Domstolen åbenbart inkompetent«

Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — grænser — anmodning om fortolkning af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — genstand for den nationale tvist uden tilknytning til EU-retten — Domstolen ikke kompetent (art. 6, stk. 1, TEU; art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47, stk. 2, og art. 51, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2; Rådets forordning nr. 1346/2000, art. 15) (jf. præmis 14-16, 18 og 20)

Angående

Præjudiciel – Tribunalul Sibiu (Rumænien) – fortolkning af artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs (EFT L 160, s. 1) og af artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – konkurs’ virkninger for en verserende retssag – national bestemmelse, hvorefter sagen skal udsættes i tilfælde af, at der indledes en konkursprocedure – afgørelse truffet af en national ret som sidste instans, der ikke overholder dette krav – en national rets forpligtelse til at efterkomme en sådan afgørelse afsagt af en højere ret.

Konklusion

De Europæiske Fællesskabers Domstol har ikke kompetence til at besvare det spørgsmål, som Tribunalul Sibiu (Rumænien) har forelagt.
3.

Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelse — foreløbige forholdsregler — betingelser — alvorlig og uoprettelig skade — bevisbyrden påhviler den part, der anmoder om foreløbige forholdsregler — risiko for krænkelse af grundlæggende rettigheder — ikke tilstrækkeligt til at udgøre en alvorlig skade — vurdering på grundlag af den foreliggende sags omstændigheder — skade forbundet med offentliggørelse af oplysninger, der er omfattet af forretningshemmelighed — bedømmelseskriterier — oplysningernes betydning for den berørte virksomhed og nytten heraf for andre virksomheder (art. 278 TEUF og 279 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 4, 7 og 47; Domstolens procesreglement, art. 160, stk. 3; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2) (jf. præmis 38 og 40-43)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 7. november 2013 – Lorrai

(Sag C-224/13)

»Præjudiciel forelæggelse — artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement — grundlæggende rettigheder — straffesagens lange varighed — udsættelse af en straffesag på ubestemt tid i tilfælde af, at den tiltaltes sygdom bevirker, at vedkommende ikke er i stand til fuldt bevidst at følge sagen — tiltaltes uhelbredelige sygdom — manglende gennemførelse af EU-retten — Domstolen åbenbart inkompetent«

Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — grænser — anmodning om fortolkning af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — den nationale sags genstand indeholder ingen tilknytningsmomenter til EU-retten — national lovgivning, hvorefter straffesager udsættes, hvis den tiltalte er uhelbredeligt syg — national lovgivning, der ikke gennemfører EU-retten — Domstolen åbenbart inkompetent (art. 6, stk. 1, TEU; art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47 og art. 51, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2) (jf. præmis 10-15)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunal di Cagliari – fortolkning af artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention, sammenholdt med artikel 6 TEU – straffesagens alt for lange varighed – national lovgivning, hvorefter straffesagen skal udsættes på ubestemt tid i tilfælde af, at den tiltaltes sygdom bevirker, at vedkommende ikke er i stand til fuldt bevidst at følge sagen – krav om, at tiltalte skal undersøges jævnligt – tiltaltes uhelbredelige sygdom.

Konklusion

Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol ikke har kompetence til at besvare de spørgsmål, som er forelagt af Tribunal di Cagliari (Italien).
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 7. november 2013 – IDT Biologika mod Kommissionen

(Sag C-6/13 P)

»Appel — artikel 18 i Domstolens procesreglement — offentlige vareindkøbskontrakter — udbud om levering af rabiesvaccine til Serbien — afvisning af bud — åbenbart, at appellen skal afvises eller forkastes«

Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — afvisning — Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 18 og 19)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 25. oktober 2012, IDT Biologika mod Kommissionen (sag T-503/10), hvorved Retten frifandt Kommissionen i et søgsmål med påstand om annullation af den afgørelse, der blev truffet den 10. august 2010 af EU’s delegation i Republikken Serbien, hvorved kontrakten vedrørende EuropeAid/129809/C/SUP/RS om levering af en rabiesvaccine til brug for vaccineringskampagner i Serbien blev tildelt et konsortium under ledelse af selskabet Biovet a.s., og hvorved sagsøgerens bud blev afvist – overskridelse af de grænser, der gælder for Kommissionen i forbindelse med udøvelsen af dens skøn.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 5. september 2013 – H-Holding mod Parlamentet

(Sag C-64/13 P)

»Appel — Passivitetssøgsmål — artikel 265 TEUF — erstatningssøgsmål — Parlamentet har ikke indledt en traktatbrudsprocedure — Parlamentet har ikke bedt OLAF om at indlede en undersøgelse — åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — Kommissionens afslag på at iværksætte en traktatbrudsprocedure — ikke omfattet (art. 258 TEUF og 263 TEUF) (jf. præmis 13)

2. Passivitetssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — betingelser for antagelse til realitetsbehandling (art. 265, stk. 3, TEUF) (jf. præmis 15-18)

3. Appel — anbringender — ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl — åbenbart afvisningsgrundlag [art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk.1, litra d)] (jf. præmis 20)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 27. november 2011 i sag T‑672/11, H-Holding mod Parlamentet, hvorved Retten frifandt Europa-Parlamentet for sagsøgerens påstand om, at det fastslås, at Parlamentet uretmæssigt har undladt at indlede en traktatbrudsprocedure mod Den Tjekkiske Republik og undladt anmode OLAF om at indlede en undersøgelse af et tjekkisk politisk parti som følge af dets andragende af 24. august 2011, dels påstand om erstatning for den skade, sagsøgeren har lidt som følge af Parlamentets angivelige passivitet.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) H-Holding AG bærer sine egne omkostninger.

Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 5. september 2013 – H-Holding mod Parlamentet

(Sag C-64/13 P)

»Appel — Passivitetssøgsmål — artikel 265 TEUF — erstatningssøgsmål — Parlamentet har ikke indledt en traktatbrudsprocedure — Parlamentet har ikke bedt OLAF om at indlede en undersøgelse — åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — Kommissionens afslag på at iværksætte en traktatbrudsprocedure — ikke omfattet (art. 258 TEUF og 263 TEUF) (jf. præmis 13)

2. Passivitetssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — betingelser for antagelse til realitetsbehandling (art. 265, stk. 3, TEUF) (jf. præmis 15-18)

3. Appel — anbringender — ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl — åbenbart afvisningsgrundlag [art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk.1, litra d)] (jf. præmis 20)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 27. november 2011 i sag T‑672/11, H-Holding mod Parlamentet, hvorved Retten frifandt Europa-Parlamentet for sagsøgerens påstand om, at det fastslås, at Parlamentet uretmæssigt har undladt at indlede en traktatbrudsprocedure mod Den Tjekkiske Republik og undladt anmode OLAF om at indlede en undersøgelse af et tjekkisk politisk parti som følge af dets andragende af 24. august 2011, dels påstand om erstatning for den skade, sagsøgeren har lidt som følge af Parlamentets angivelige passivitet.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Sag C-350/13

Antonio Gramsci Shipping Corp. m.fl.

mod

Aivars Lembergs

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākās tiesas Senāts)

»Præjudiciel forelæggelse — retsligt samarbejde i civile sager — forordning (EF) nr. 44/2001 — anerkendelse af foreløbige, sikrende retsmidler — annullation af den oprindelige afgørelse — opretholdelse af anmodningen om præjudiciel afgørelse — ufornødent at træffe afgørelse«

Sammendrag – Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 5. juni 2014

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – ingen verserende retssag for den nationale domstol – ufornødent at træffe afgørelse – tilsvarende retssager, der verserer for samme domstol – ingen betydning

(Art. 267 TEUF)

Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 7-13)

Sag C-350/13

Antonio Gramsci Shipping Corp. m.fl.

mod

Aivars Lembergs

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākās tiesas Senāts)

»Præjudiciel forelæggelse — retsligt samarbejde i civile sager — forordning (EF) nr. 44/2001 — anerkendelse af foreløbige, sikrende retsmidler — annullation af den oprindelige afgørelse — opretholdelse af anmodningen om præjudiciel afgørelse — ufornødent at træffe afgørelse«

Sammendrag – Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 5. juni 2014

Præjudicielle spørgsmål — Domstolens kompetence — ingen verserende retssag for den nationale domstol — ufornødent at træffe afgørelse — tilsvarende retssager, der verserer for samme domstol — ingen betydning

(Art. 267 TEUF)

Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 7-13)