Sag T-197/06

FMC Corp.

mod

Europa-Kommissionen

»Konkurrence – aftaler – hydrogenperoxid og natriumperborat – beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF – tilregnelse af ulovlig adfærd – ret til forsvar – begrundelsespligt«

Sammendrag af dom

1. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – beslutning om anvendelse af konkurrencereglerne

(Art. 81 EF og 253 EF)

2. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – tilregnelse – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier

(Art. 81 EF)

3. Konkurrence – aftaler – bevis – en virksomheds ansattes erklæringer afgivet udelukkende i virksomhedens interesse

(Art. 81 EF)

4. Konkurrence – administrativ procedure – overholdelse af retten til forsvar – aktindsigt – rækkevidde – manglende meddelelse af et af Kommissionen udelukkende til bekræftelse påberåbt forhold vedrørende virksomhedens ansvar – indvirkning på lovligheden af konstateringen af ansvar – foreligger ikke

(Art. 81, stk. 1, EF)

1. Når en beslutning i henhold til artikel 81 EF er rettet til flere adressater og medfører et spørgsmål om, hvem der bærer ansvaret for overtrædelsen, skal den indeholde en tilstrækkelig begrundelse i forhold til hver af adressaterne, navnlig i forhold til de af dem, som i henhold til beslutningen skal bære byrden for overtrædelsen. I forhold til et moderselskab, der er holdt solidarisk ansvarlig for overtrædelsen, skal en sådan beslutning således indeholde en detaljeret redegørelse for, hvorfor dette selskab kan gøres ansvarlig for overtrædelsen.

Kommissionen er dog ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de berørte parter har fremført for den, men behøver kun at redegøre for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har en væsentlig betydning i beslutningens opbygning.

(jf. præmis 45 og 59)

2. Et moderselskab kan tilregnes et datterselskabs adfærd, bl.a. når datterselskabet, selv om det er en selvstændig juridisk person, ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra moderselskabet, særligt henset til de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem disse to juridiske enheder. Moderselskabet og datterselskabet er i en sådan situation en del af samme økonomiske enhed og udgør derfor én virksomhed i artikel 81 EF’s forstand.

I det konkrete tilfælde, hvor et moderselskab ejer 100% af kapitalen i dets datterselskab, som har overtrådt de EU-retlige konkurrenceregler, kan det pågældende moderselskab dels udøve afgørende indflydelse på dette datterselskabs adfærd, dels foreligger der en formodning for, at nævnte moderselskab faktisk udøver en afgørende indflydelse på datterselskabets adfærd.

Det er under disse omstændigheder tilstrækkeligt, at Kommissionen beviser, at hele kapitalen i et datterselskab ejes af moderselskabet, for at formode, at moderselskabet udøver en afgørende indflydelse på dette datterselskabs handelspolitik. Kommissionen vil derefter være i stand til at anse moderselskabet for ansvarligt for den pågældende overtrædelse, medmindre dette moderselskab, som det påhviler at gendrive den pågældende formodning, fører tilstrækkelige beviser med henblik på at godtgøre, at dets datterselskab optræder selvstændigt på markedet. I denne forbindelse er et simpelt tilløb til bevis ikke tilstrækkeligt til at gendrive den pågældende formodning.

Når moderselskabet fører en flerhed af beviser, der kan godtgøre, at datterselskabet har været selvstændigt, ved at påvise, at sidstnævnte ikke i det væsentlige har fulgt instrukser fra moderselskabet og derfor opfører sig selvstændigt på markedet, kan Kommissionen således ikke pålægge moderselskabet ansvaret for datterselskabets adfærd, medmindre den gendriver dette modbevis.

Med henblik på at vurdere, om et datterselskab selvstændigt bestemmer sin adfærd på markedet, skal der tages hensyn til alle de forhold, der er relevante for de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem dette datterselskab og moderselskabet, der kan variere efter de enkelte tilfælde, og som derfor ikke kan opregnes udtømmende. Der er bl.a. ingen grund til at begrænse denne vurdering alene til de forhold, der vedrører datterselskabets handelspolitik i snæver forstand, såsom pris- eller distributionsstrategi. I særdeleshed kan formodningen om udøvelsen af en afgørende indflydelse ikke gendrives ved den blotte påvisning af, at det er datterselskabet, som forvalter disse særlige aspekter af sin handelspolitik uden at modtage instruktioner herom. Det følger heraf, at datterselskabets selvstændighed ikke kan fastslås ved den simple påvisning af, at det på uafhængig vis forvalter særlige aspekter af sin politik vedrørende markedsføring af de produkter, der er berørt af overtrædelsen. Eftersom datterselskabets selvstændighed ikke alene vurderes i forhold til aspekterne ved virksomhedens operationelle forvaltning, kan den omstændighed, at datterselskabet aldrig har gennemført en særlig informationspolitik på det pågældende marked til fordel for moderselskabet, ikke være tilstrækkelig til at påvise dets selvstændighed.

Den omstændighed, at moderselskabets selskabsformål tillader at konkludere, at moderselskabet udgjorde et holdingselskab, hvis rolle vedtægtsmæssigt var at forvalte dets kapitalandele i andre selskaber, er i øvrigt ikke i sig selv tilstrækkeligt til at afkræfte den pågældende formodning.

Den manglende overlapning af det personale, der er involveret i virksomhedens operationelle forvaltning, kan heller ikke bekræfte dets datterselskabs selvstændighed, eftersom vurderingen af denne selvstændighed ikke udelukkende omfatter virksomhedens handelspolitik i snæver forstand.

Identiteten af de personer, der sidder i bestyrelsen i de berørte selskaber, udgør derimod et relevant holdepunkt for datterselskabets manglende selvstændighed. Det samme gælder for den direkte deltagelse af en af de berørte personer i de hemmelige kontakter. Den omstændighed, at en ansat i moderselskabet deltager i hemmelige møder, kan udgøre et element til godtgørelse af, at moderselskabet nødvendigvis måtte have kendskab til, at dets datterselskab deltog i overtrædelsen, og følgelig, at det på aktiv vis var involveret i konkurrencebegrænsende adfærd, og derfor kan dette element så meget desto mere fremhæves som et holdepunkt for moderselskabets afgørende indflydelse på sit datterselskab.

(jf. præmis 96-100, 104-106, 108, 109, 117, 118, 130, 143 og 145)

3. På området for konkurrenceretten fremgår den omstændighed, at der fra sag til sag tillægges de erklæringer, der er afgivet inden for rammerne af en anmodning om bødenedsættelse, en betydelig bevisværdi, af den betragtning, at der er tale om en indrømmelse af en overtrædelse og derfor i princippet om erklæringer, der går imod anmelderens interesser. Når en virksomheds ansattes erklæringer er blevet afgivet udelukkende i virksomhedens interesse, kan de imidlertid ikke tillægges en særlig høj bevisværdi, som svarer til den bevisværdi, som tillægges visse erklæringer, der er afgivet af de virksomheder, som har indgivet en ansøgning om bødenedsættelse, idet disse erklæringer ikke indgår i samme sammenhæng som en sådan anmodning om bødenedsættelse.

(jf. præmis 156 og 157)

4. For så vidt som sagsøgeren ikke har haft mulighed for under den administrative procedure for tilsidesættelse af konkurrencereglerne at fremkomme med sine bemærkninger vedrørende de forhold, som er påberåbt af Kommissionen til støtte for konstateringen af sagsøgerens solidariske ansvar, skal der ses bort fra disse forhold som bevismidler. Vedrørende tilsidesættelse af retten til forsvar påhviler det ikke desto mindre stadig sagsøgeren at godtgøre, at det resultat, som Kommissionen er kommet frem til i beslutningen, ville have været et andet, såfremt disse forhold, som ikke er blevet meddelt, måtte udelukkes.

Hvad angår de af Kommissionen udelukkende til bekræftelse påberåbte forhold, kan den omstændighed, at de må afvises som bevismiddel, ikke have nogen indvirkning på lovligheden af konstateringen af sagsøgerens ansvar, idet dette i tilstrækkelig grad fremgår af andre betragtninger, der er anført i Kommissionens beslutning.

(jf. præmis 162-166)

RETTENS DOM (Sjette Udvidede Afdeling)

16. juni 2011( )

»Konkurrence – aftaler – hydrogenperoxid og natriumperborat – beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF – tilregnelse af ulovlig adfærd – ret til forsvar – begrundelsespligt «

I sag T-197/06,

FMC Corp., Philadelphia, Pennsylvania (De Forenede Stater) ved C. Stanbrook, QC, og advokat Y. Virvilis,

sagsøger,

mod

Europa-Kommissionen, først ved F. Arbault, derefter ved V. Di Bucci, V. Bottka og X. Lewis, som befuldmægtigede, bistået af barrister M. Gray,

sagsøgt,

angående, principalt, en påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2006) 1766 endelig af 3. maj 2006 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/F/38.620 – Hydrogenperoxid og perborat), for så vidt som den vedrører sagsøgeren og, subsidiært, en påstand om nedsættelse af bøden,

har

RETTEN (Sjette Udvidede Afdeling)

sammensat af dommerne V. Vadapalas (refererende dommer), som fungerende afdelingsformand, A. Dittrich og L. Truchot,

justitssekretær: ekspeditionssekretær J. Palacio González,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 19. maj 2010,

afsagt følgende

Dom

Sagens faktiske omstændigheder

1 Sagsøgeren, FMC Corp., er en virksomhed, der er etableret i De Forenede Stater, og som gennem FMC Chemicals Netherlands BV, tidligere FMC Chemical Holding BV, ejer 100% af kapitalen i det spanske selskab FMC Foret SA. Sidstnævnte markedsførte på tidspunktet for de faktiske omstændigheder hydrogenperoxid (herefter »HP«) og natriumperborat (herefter »NP).

2 I november 2002 informerede Degussa AG Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber om, at der fandtes et kartel på markedet for HP og NP, og anmodede om, at Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EFT 2002 C 45, s. 3) blev bragt i anvendelse.

3 Degussa gav Kommissionen beviser, der satte denne i stand til at iværksætte kontrolundersøgelser i visse virksomheder den 25. og den 26. marts 2003.

4 Den 26. januar 2005 fremsendte Kommissionen en klagepunktsmeddelelse til sagsøgeren og de øvrige berørte virksomheder.

5 Efter høringen af de berørte virksomheder vedtog Kommissionen beslutning K(2006) 1766 endelig af 3. maj 2006 vedrørende en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 angående Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals Holding AB, EKA Chemicals AB, Degussa, Edison SpA, sagsøgeren, FMC Foret, Kemira Oyj, L’Air liquide SA, Chemoxal SA, SNIA SpA, Caffaro Srl, Solvay SA, Solvay Solexis SpA, Total SA, Elf Aquitaine SA og Arkema SA (sag COMP/F/38.620 – Hydrogenperoxid og perborat) (herefter »den anfægtede beslutning), hvoraf et resumé er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende af 13. december 2006 (EUT L 353, s. 54). Den blev meddelt sagsøgeren ved skrivelse af 8. maj 2006.

Den anfægtede beslutning

6 Kommissionen anførte i den anfægtede beslutning, at beslutningens adressater havde deltaget i en sammenhængende og vedvarende overtrædelse af artikel 81 EF og artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Samarbejdsområde (EØS) inden for HP og det deraf afledte produkt NP (anden betragtning til den anfægtede beslutning).

7 Den konstaterede overtrædelse bestod i det væsentlige i udveksling af vigtige og fortrolige markeds- og virksomhedsrelaterede oplysninger mellem konkurrenter, begrænsning og styring af produktionen samt den potentielle og den aktuelle kapacitet af denne, markeds- og kundedeling samt fastsættelse og overvågning af overholdelse af målpriser.

8 Sagsøgeren blev holdt »solidarisk ansvarlig« for overtrædelsen sammen med FMC Foret (389.-395. betragtning til den anfægtede beslutning).

9 Kommissionen har med henblik på beregningen af bøderne anvendt den metode, der er anført i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, [KS] (EFT 1998 C 9, s. 3, herefter »retningslinjerne«).

10 Kommissionen har fastsat bødernes grundbeløb i forhold til overtrædelsens grovhed og varighed (452. betragtning til den anfægtede beslutning), idet overtrædelsen blev kvalificeret som »meget alvorlig« (457. betragtning til den anfægtede beslutning).

11 Ved anvendelse af en differentieret behandling er sagsøgeren og FMC Foret blevet placeret i kategori 3, som er næstsidste kategori, og som svarer til et udgangsbeløb på 20 mio. EUR (460.-462. betragtning til den anfægtede beslutning).

12 Eftersom sagsøgeren og FMC Foret ifølge Kommissionen deltog i overtrædelsen fra den 29. maj 1997 til den 13. december 1999, dvs. i to år og syv måneder, blev udgangsbeløbet for bøden forhøjet med 25% (467. betragtning til den anfægtede beslutning).

13 Der blev for sagsøgerens vedkommende ikke taget nogen skærpende eller formildende omstændighed i betragtning.

14 Den anfægtede beslutnings artikel 1, litra f), fastslår, at sagsøgeren har overtrådt artikel 81, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 53 ved at have deltaget i overtrædelsen fra den 29. maj 1997 til den 13. december 1999.

15 I den anfægtede beslutnings artikel 2, litra d), pålagde Kommissionen sagsøgeren og FMC Foret in solidum en bøde på 25 mio. EUR.

Retsforhandlinger og parternes påstande

16 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 18. juli 2006 har sagsøgeren anlagt det foreliggende søgsmål.

17 Efter at sammensætningen af Rettens afdelinger er blevet ændret, er den refererende dommer blevet knyttet til Sjette Udvidede Afdeling, som sagen herefter, efter høring af parterne, er blevet henvist til.

18 Da et medlem af denne afdeling har forfald, har Rettens præsident i overensstemmelse med artikel 32, stk. 3, i Rettens procesreglement udpeget en anden dommer, for at afdelingen kan være beslutningsdygtig.

19 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling. Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Retten i retsmødet den 19. maj 2010.

20 Da et medlem af afdelingen ikke kunne deltage i rådslagningen, har dommeren med den laveste anciennitet i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i procesreglementets artikel 6, i overensstemmelse med procesreglementets artikel 32 undladt at deltage i rådslagningen, og Rettens rådslagninger blev fortsat med de tre dommere, som har underskrevet denne dom.

21 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

– Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.

– Subsidiært nedsættes den bøde, der er blevet pålagt sagsøgeren.

– Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

22 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

– Frifindelse.

– Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

Om annullationspåstandene

23 Til støtte for sin annullationspåstand har sagsøgeren fremsat to anbringender, for det første vedrørende en tilsidesættelse af begrundelsespligten og for det andet vedrørende retlige fejl og fejlvurderinger, der har gjort sig gældende ved fastslåelsen af sagsøgerens ansvar for den pågældende overtrædelse.

Det første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af begrundelsespligten

– Parternes argumenter

24 Sagsøgeren har anført, at hvad angår en beslutning, der fastslår et selskabs ansvar for et andet selskabs handlinger, især ved anvendelse af en formodning om et moderselskabs udøvelse af kontrol over kapitalen i datterselskabet, skal begrundelsen være særlig fyldig.

25 Kommissionen har derfor ikke kunnet begrænse sig til at nævne denne formodning, men har været forpligtet til at fremføre en passende begrundelse, der kan forklare, hvorfor denne formodning ikke var blevet afkræftet af de af sagsøgeren fremsatte argumenter og modbeviser.

26 De begrundelser, der er anført af Kommissionen i den anfægtede beslutning i denne forbindelse, er »formelt utilstrækkelige« og opfylder ikke kravene i artikel 253 EF.

27 Alt imens Kommissionen har henvist til forbindelserne mellem de berørte selskaber vedrørende de funktioner, der blev varetaget af tre personer hos sagsøgeren, FMC Foret og FMC Chemical Holding (391. og 394. betragtning til den anfægtede beslutning), har den ikke forklaret, hvordan disse omstændigheder var af en sådan karakter, at de kunne tilbagevise de af sagsøgeren fremsatte argumenter i modsat retning.

28 Endvidere har sagsøgeren gjort argumenter gældende med henblik på at tilbagevise af de fremlagte omstændigheder i 391. betragtning til den anfægtede beslutning. I 394. betragtning til den anfægtede beslutning har Kommissionen begrænset sig til at forkaste disse argumenter uden at forklare begrundelsen for deres forkastelse.

29 Ved blot at gengive det bevismateriale, der er fremlagt fra de to sider, har Kommissionen ikke angivet de betragtninger, som ledte den til at konkludere, at den pågældende formodning ikke var blevet afkræftet af sagsøgeren.

30 De begrundelser, der er fremsat af Kommissionen i 394. betragtning til den anfægtede beslutning, er endvidere ikke tilstrækkelige til at konstatere sagsøgerens solidariske hæftelse.

31 For det første har sagsøgeren henvist til eksistensen af særskilte organisationsmæssige strukturer, som kan bevise, at moderselskabet og dets datterselskab handlede uafhængigt af hinanden på aktivitetsområderne i forbindelse med overtrædelsen. Imidlertid har Kommissionen ikke forklaret, hvorfor dette element i den foreliggende sag ikke var tilstrækkeligt til at afkræfte den pågældende formodning.

32 For det andet har sagsøgeren fremført sine ansattes erklæringer, ifølge hvilke FMC Foret udøvede sine aktiviteter på selvstændig vis. Kommissionen har selv anerkendt i 394. betragtning til den anfægtede beslutning, at disse erklæringer udgjorde bevis for FMC Forets selvstændige status. Den anfægtede beslutning indeholder imidlertid ikke nogen begrundelse til støtte for afvisningen af erklæringerne.

33 For det tredje er Kommissionens konstatering af, at sagsøgeren ligeledes var involveret i både produktionen af HP og NP (394. betragtning til den anfægtede beslutning), på den ene side upræcis, og på den anden side utilstrækkelig til at konkludere, at sagsøgeren udøvede en afgørende indflydelse på FMC Foret. Den blotte omstændighed, at selskaberne producerer de samme produkter, medfører ikke vedtagelse af en fælles handelspolitik. Sagsøgeren har i øvrigt fremlagt modbevis, som ikke er blevet anfægtet af Kommissionen, hvad angår markedernes særskilte geografiske karakter, produktionsstedernes forskellige placering, den historiske udvikling og forbrugernes profil.

34 Hvad for det fjerde angår Kommissionens konstatering af, at FMC Foret er sagsøgerens europæiske datterselskab (394. betragtning til den anfægtede beslutning), tilføjer denne intet til den omstændighed, at det drejer sig om et 100% ejet datterselskab. Det af sagsøgeren fremlagte bevismateriale påviser, at der hverken forelå afstemning eller samarbejde hvad angår de to selskabers aktiviteter vedrørende HP.

35 Den anfægtede beslutnings begrundelse er ikke kun »utilstrækkelig«, men indeholder endvidere ingen begrundelse vedrørende afvisningen af det af sagsøgeren forelagte bevismateriale. Hvis Kommissionen herefter inden for rammerne af sit forsvar gør gældende, at dette bevismateriale ikke var tilstrækkeligt til at afkræfte den pågældende formodning, er denne konstatering ikke indeholdt i den anfægtede beslutning.

36 Med hensyn til det af Kommissionen påberåbte bevismateriale i 391. betragtning til den anfægtede beslutning har sagsøgeren bl.a. anført, at selv om en af de ansatte i FMC Foret, A.B., blev udnævnt til selskabets vicedirektør, drejer det sig dog ikke om en direktionsstilling, da dennes funktioner hos sagsøgeren og FMC Foret udelukkende er af administrativ karakter. A.B. er blot blevet pålagt at overvåge virksomhedens globale handelsstrategi og har ikke været beskæftiget med dens løbende drift. Den omstændighed, at to andre personer har været direktører i begrænsede tidsperioder såvel for FMC Foret som for FMC Chemical Holding, er heller ikke af betydning, idet det eneste formål med sidstnævnte selskab har været at eje kapitalandele og ikke at udøve nogen som helst forretningsmæssig virksomhed.

37 Ved at fremføre dette modbevis har sagsøgeren flyttet bevisbyrden over på Kommissionen. Den anfægtede beslutning indeholder imidlertid ikke nogen begrundelse for afvisningen af disse argumenter.

38 Ifølge sagsøgeren må de begrundelser, som Kommissionen først fremførte for Retten, forkastes, ifølge hvilke det ansvar, der er betroet A.B., og som består i at overvåge datterselskabets globale handelsstrategi, vidner om udøvelse af en afgørende indflydelse. Under alle omstændigheder vedrører disse nye begrundelser udelukkende sagsøgerens teoretiske kvalifikationer for at udøve en afgørende kontrol over FMC Foret, eftersom sagsøgerens argument var, at den berørte person, A.B., i virkeligheden hverken udøvede en afgørende kontrol over de daglige aktiviteter eller på områderne for den påståede overtrædelse.

39 Spørgsmålet om den afgørende indflydelse bør undersøges, når det drejer sig om en aktivitet i forbindelse med overtrædelsen. Den manglende involvering i den løbende administrative drift antyder, at der ikke blev udøvet nogen afgørende indflydelse i forhold til en sådan aktivitet. Ansvaret alene for en medarbejder, der er pålagt at overvåge virksomhedens globale handelsstrategi, er ikke tilstrækkeligt til at konkludere, at der faktisk har været udøvet en afgørende indflydelse.

40 A.B. er i sin i egenskab af datterselskabets administrerende direktør ikke nødvendigvis involveret i den løbende administrative drift. I den foreliggende sag fremgår det klart af de af sagsøgeren forelagte beviser, at han blot havde til opgave at overvåge virksomhedens globale handelsstrategi. W.B.’s stilling som bestyrelsesmedlem i FMC Chemical Holding er heller ikke relevant, da dette selskabs eneste opgave er at eje kapitalandele i FMC Foret. G.W., som er en af direktørerne i FMC Chemical Holding, har ikke været ansat af sagsøgeren.

41 Ifølge sagsøgeren er Kommissionen i det tilfælde, hvor den beslutning, hvormed overtrædelsen blev fastslået, er baseret på tilstedeværelsen af en virksomheds kontrol over en anden virksomhed, forpligtet til at fremlægge de betragtninger, der gør det muligt at konkludere tilstedeværelsen af en sådan kontrol. I den foreliggende sag har Kommissionen ikke opfyldt denne betingelse i det omfang, hvor den blot har gentaget sit synspunkt i klagepunktsmeddelelsen uden at forklare, hvorfor den afviste de af sagsøgeren påberåbte argumenter og modbeviser.

42 Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter.

– Rettens bemærkninger

43 I relation til det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen i den anfægtede beslutning ikke har fremført tilstrækkelige begrundelser for så vidt angår sagsøgerens ansvar for den pågældende overtrædelse, og i særdeleshed at Kommissionen ikke har uddybet grunden til at afvise det bevismateriale, der er fremført med henblik på at afkræfte den formodning, der følger af, at sagsøgeren ejer hovedparten af kapitalen i sit datterselskab, der deltog i overtrædelsen.

44 Ifølge fast retspraksis skal den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 253 EF, tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige forhold, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område (jf. Domstolens dom af 2.4.1998, sag C-367/95 P, Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, Sml. I, s. 1719, præmis 63 og den deri nævnte retspraksis).

45 Når, som i denne sag, en beslutning i henhold til artikel 81 EF er rettet til flere adressater og medfører et spørgsmål om, hvem der bærer ansvaret for overtrædelsen, skal den indeholde en tilstrækkelig begrundelse i forhold til hver af adressaterne, navnlig i forhold til de af dem, som i henhold til beslutningen skal bære byrden for overtrædelsen. I forhold til et moderselskab, der er holdt solidarisk ansvarlig for sit datterselskab ulovlige adfærd, skal en sådan beslutning således indeholde en detaljeret redegørelse for, hvorfor dette selskab kan gøres ansvarlig for overtrædelsen (jf. i denne retning Rettens dom af 14.5.1998, sag T-327/94, SCA Holding mod Kommissionen, Sml. II, s. 1373, præmis 78-80).

46 I den foreliggende sag har Kommissionen i 370.-379. betragtning til den anfægtede beslutning under henvisning til Den Europæiske Unions retsinstansers praksis opsummeret de principper, som den påtænkte at anvende for at identificere adressaterne for den anfægtede beslutning.

47 Kommissionen har bl.a. bemærket, at et moderselskab kunne holdes ansvarligt for sit datterselskabs ulovlige adfærd, i det omfang sidstnævnte ikke selvstændigt havde bestemt sin adfærd på markedet, men hovedsageligt havde fulgt de instrukser, som dets moderselskab havde pålagt det. Kommissionen har præciseret, at den i det væsentlige kunne formode, at et 100% kontrolleret datterselskab altovervejende anvender de af moderselskabet pålagte instrukser, samt at sidstnævnte kunne afkræfte denne formodning ved at fremlægge bevis for det modsatte (374. betragtning til den anfægtede beslutning).

48 Vedrørende konstateringen af sagsøgerens ansvar for den pågældende overtrædelse har Kommissionen angivet, at den i klagepunktsmeddelelsen havde draget denne konklusion ud fra den omstændighed, at FMC Foret var et af sagsøgeren 100% – skønt indirekte – kontrolleret datterselskab, (390. betragtning til den anfægtede beslutning).

49 Kommissionen har præciseret, at i denne meddelelse havde den ligeledes baseret sig på identiteten af visse ledere af de pågældende selskaber ud fra de stillinger, der var besat af A.B., W.B. og G.W. Kommissionen fremhævede desuden A.B.’s rolle, som på samme tid var administrerende direktør i FMC Foret og vicedirektør hos sagsøgeren, og som havde deltaget i visse af kartellets møder (391. betragtning til den anfægtede beslutning).

50 Endvidere har Kommissionen henvist til følgende af sagsøgeren fremførte forhold for at påvise selskabets datterselskabs selvstændighed (i 392. og 393. betragtning til den anfægtede beslutning). Kommissionen har anført, at den ikke kan acceptere sagsøgerens argumenter, for så vidt som udøvelsen af den pågældende afgørende indflydelse ikke udelukkende udsprang af det 100% ejerskab af datterselskabets kapital, men ligeledes af forbindelserne mellem de pågældende selskaber, som fremhævet i 391. betragtning til den anfægtede beslutning, at sagsøgerens argumentation ikke var tilstrækkelig til at fastslå datterselskabets uafhængighed, samt at samtlige oplysninger i dens besiddelse under alle omstændigheder havde styrket konklusionen om, at sagsøgeren havde udøvet en sådan indflydelse på sit datterselskab (394. betragtning til den anfægtede beslutning).

51 Endelig har Kommissionen angivet, at under hensyn til disse betragtninger holdt den fast i sin konklusion vedrørende sagsøgerens solidariske hæftelse for den pågældende overtrædelse (395. betragtning til den anfægtede beslutning).

52 Det må antages, at ovennævnte begrundelser på klar og utvetydig vis angiver den argumentation, som førte til, at sagsøgeren blev holdt ansvarlig for overtrædelsen.

53 Hvad for det første angår sagsøgerens klagepunkt vedrørende den utvetydige karakter af den argumentation, der førte til at fastholde sagsøgerens ansvar, skal det fremhæves, at det klart fremgår af 390.-395. betragtning til den anfægtede beslutning, at Kommissionen opretholdt den konklusion, der var fremsat i klagepunktsmeddelelsen, i henhold til hvilken den af sagsøgeren udøvede afgørende indflydelse på sit datterselskab udsprang af formodningen i forbindelse med sagsøgerens 100% kontrol over datterselskabet, idet det bevismateriale, der er fremført af sagsøgeren under den administrative procedure, ikke var tilstrækkeligt til at fastslå datterselskabets selvstændighed og dermed at afkræfte denne formodning.

54 Desuden har Kommissionen i 391. og 394. betragtning til den anfægtede beslutning påpeget tilstedeværelsen af visse yderligere indicier ud fra personsammenfaldene i de berørte selskaber og i særdeleshed A.B.’s stilling, som deltog i de ulovlige kontakter.

55 Det må antages, at disse begrundelser på tilstrækkeligt vis fremlægger de betingelser, under hvilke sagsøgeren er blevet holdt ansvarlig for overtrædelsen.

56 Hvad for det andet angår klagepunktet om de utilstrækkelige begrundelser for afvisningen af det af sagsøgeren fremførte bevismateriale for at gendrive den pågældende formodning skal det allerførst bemærkes, at det klart fremgår af 392.-394. betragtning til den anfægtede beslutning, at Kommissionen har taget hensyn til det pågældende bevismateriale.

57 Efter i 392. og 393. betragtning til den anfægtede beslutning at have beskrevet den af sagsøgeren fremførte argumentation i selskabets svar på klagepunktsmeddelelsen har Kommissionen i 394. betragtning til den anfægtede beslutning konstateret, at de forhold, der fremgår af denne argumentation, ikke udgjorde et tilstrækkeligt bevismateriale for datterselskabets uafhængighed, samt at samtlige oplysninger derudover havde styrket den konklusion, der var baseret på den pågældende formodning, således at denne konklusion burde fastholdes.

58 Det må antages, at af disse grunde har Kommissionen besvaret de væsentlige punkter i sagsøgerens argumenter ved at tage hensyn til det bevismateriale, som sagsøgeren havde fremført.

59 Det kan ikke bebrejdes Kommissionen, at den ikke har givet et præcist svar på hvert enkelt argument, der er påberåbt af sagsøgeren. Kommissionen er ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de berørte parter har fremført for den, men behøver kun at redegøre for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har en væsentlig betydning i beslutningens opbygning (Rettens dom af 15.6.2005, sag T-349/03, Corsica Ferries France mod Kommissionen, Sml. II, s. 2197, præmis 64; jf. ligeledes i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Sytraval et Brink’s France, nævnt i præmis 44 ovenfor, præmis 64).

60 I øvrigt bemærkes, at sagsøgerens klagepunkt vedrørende den »utilstrækkelige« karakter af den pågældende begrundelse delvis hviler på sagsøgerens argument om, at denne har formået at afkræfte den pågældende formodning.

61 Dette argument vedrører imidlertid den materielle gyldighed af den anfægtede beslutning og kan ikke tages i betragtning i forbindelse med kontrollen af begrundelsen.

62 For så vidt som sagsøgeren indholdsmæssigt kritiserer afvisningen af de argumenter og det bevismateriale, der er fremført af sagsøgeren for at afkræfte den pågældende formodning, må selskabets argumentation undersøges inden for rammerne af det andet anbringende vedrørende en retlig fejl og en skønsfejl.

63 På baggrund af det ovenstående bør det første anbringende forkastes.

Det andet anbringende vedrørende en retlig fejl og en skønsfejl

– Parternes argumenter

64 Sagsøgeren har understreget, at den anfægtede beslutning, for så vidt som Kommissionen har konstateret sagsøgerens ansvar, er både faktuelt og retligt urigtig.

65 For det første har Kommissionen anlagt en fejlvurdering af bevismaterialet ved at tillægge de af sagsøgeren afgivne erklæringer en anden vægt end den, der er anerkendt over for de virksomheder, som har indgivet en anmodning om bødenedsættelse. For det andet har Kommissionen baseret sig på et urigtigt retligt kriterium ved vurderingen af den kontrol, som sagsøgeren har udøvet over sit datterselskab. For det tredje har Kommissionen anvendt bevismateriale, som var uden forbindelse med den relevante periode. For det fjerde har Kommissionen tyet til bevismateriale, som ikke er blevet fremsendt til sagsøgeren i strid med sagsøgerens ret til forsvar.

66 Kommissionen har med urette vurderet hvert enkelt bevis særskilt i stedet for at foretage en samlet vurdering.

67 Kommissionen har undladt at tage hensyn til, at udøvelsen af en afgørende indflydelse skal vurderes i forhold til aktiviteten i forbindelse med overtrædelsen. Det af sagsøgeren fremlagte bevismateriale viser, at FMC Foret selv var ansvarlig for sin egen markedsføring af HP og NP, idet sidstnævnte produkt i øvrigt ikke blev markedsført af sagsøgeren.

68 Det fremgår af 394. betragtning til den anfægtede beslutning, at Kommissionen har indrømmet, at den var forpligtet til at bevise mere end den blotte 100% kontrol over kapitalen i datterselskabet. Hovedspørgsmålet er derfor, om det øvrige bevismateriale begrundede konklusionen om, at sagsøgeren havde udøvet en afgørende indflydelse på FMC Foret.

69 I denne forbindelse har Kommissionen for det første med urette angivet, at den omstændighed, at sagsøgeren »rådede over en særlig afdeling for produktion af [HP] til levering på det amerikanske marked, ikke [var] tilstrækkelig til at fastslå, at [den] ikke udøvede nogen kontrol over sit europæiske datterselskab« (394. betragtning til den anfægtede beslutning). Sagsøgeren har ikke fremhævet, at denne rådede over en særskilt »afdeling«, men har påstået, at der eksisterede »to organisationsmæssigt fuldstændigt adskilte strukturer for produktion og salg af HP«.

70 Kommissionen har derfor foretaget en urigtig gengivelse af sagsøgerens argument og har baseret sig på en fejlagtig konstatering, der ikke er underbygget af bevismateriale.

71 Ifølge sagsøgeren var dennes aktiviteter opdelt i grene, hvorved de markeder, som var fordelt på disse grene, stod i nøje forbindelse med produktets lokalisering og dets karakter. Hvad angår HP blev produktionen heraf afsat lokalt, da transportlogistikken ikke muliggjorde dens transport fra De Forenede Stater til Europa eller omvendt. FMC Foret har ikke været en »afdeling« af sagsøgeren og råder end ikke over struktur til at gøre rede for sine aktiviteter over for sagsøgeren. Der er ikke noget bevismiddel i sagsakterne, som angiver eksistensen af »afdelingsmæssige skodder« mellem sagsøgerens aktiviteter vedrørende HP og FMC Forets tilsvarende aktiviteter.

72 Det fremgår af vidneudsagnene fra ansatte som fremlagt af sagsøgeren, at FMC Foret havde udviklet sine aktiviteter og sit produktudvalg på fuldstændig adskilt vis i forhold til sagsøgerens aktiviteter. På størsteparten af områderne har der ikke været produktoverlapning mellem de to selskaber. Hvad angår HP var markederne og aftagerne fuldstændigt forskellige på grund af produktets særegenheder og produktionens lokalisering. Sagsøgeren har fremlagt selskabets interne telefonbøger, der viser, at der ikke har været personaleoverlapning mellem sagsøgeren og FMC Foret på noget som helst område eller på noget som helst tidspunkt i løbet af den relevante periode. Disse vidneudsagn beviser den uafhængige og selvstændige karakter af FMC Forets aktiviteter.

73 Henset til de to organisationsmæssigt fuldstændigt adskilte strukturer for markedsføringen af HP var der ingen grund til at antage, at driftslederne af den ene af strukturerne udøvede en afgørende indflydelse på driften af den anden struktur. Imidlertid har Kommissionen undladt at godtgøre, trods eksistensen af to adskilte strukturer, at sagsøgeren faktisk havde udøvet en afgørende indflydelse på FMC Foret inden for rammerne af markedsføringen af HP.

74 For det andet har Kommissionen anlagt et åbenbart urigtigt skøn, da den konstaterede, at FMC Forets handelsaktiviteter udgjorde en »integrerende del« af sagsøgerens handelsaktiviteter, i det omfang sidstnævnte »ligeledes [var] involveret i produktionen af [HP] og [af] NP«, samt at FMC Foret »[opererede] som dets europæiske datterselskab i den forbindelse« (394. betragtning til den anfægtede beslutning).

75 En produktionsoverlapning tillader ikke at udlede, at der foreligger en afgørende indflydelse. Man kan ikke forudsætte, at to uafhængige producenter, der har hjemsted i forskellige lande, kontrollerer hinanden eller udøver en afgørende indflydelse på hinanden, blot fordi et af de fremstillede produkter er det samme.

76 Under alle omstændigheder er der kun tale om produktionsoverlapning for HP og ikke for NP. Dette bekræftes af de af sagsøgeren fremlagte vidneudsagn.

77 Ved at konstatere, at sagsøgeren producerede såvel HP som NP, har Kommissionen efter alt at dømme baseret sig på en erklæring fra en af sagsøgerens ansatte, T.B., der lyder som følger:

»[FMC] Foret sælger endvidere et assortiment af forskellige produkter, der er forskelligt fra [sagsøgerens] sortiment. [Sagsøgeren] f.eks. producerer i virkeligheden [NP] i USA, mens [FMC Foret] i adskillige år har solgt og produceret [NP] i Europa.«

78 Ifølge sagsøgeren indeholder denne erklæring en tydelig »typografisk fejl« og skal læses som følger: »[Sagsøgeren] f.eks. producerer i virkeligheden [ikke] [NP].« Kommissionen har med urette baseret sig på denne erklæring, der er behæftet med en tydelig »typografisk fejl« med tilsidesættelse af andre vidneudsagn, der bekræfter det modsatte.

79 Ifølge sagsøgeren gjorde den omstændighed, at det eneste produkt, der blev produceret af de to pågældende selskaber, var HP, samt at de ikke opererede på de samme geografiske markeder, det muligt at konkludere, at de ikke skulle koordinere deres aktiviteter.

80 Kommissionens konstatering, hvorefter FMC Foret agerede som sagsøgerens datterselskab, er heller ikke relevant, eftersom visse datterselskaber, såsom FMC Foret, betragtes som »investeringer«, der ikke udgør en del af moderselskabets aktiviteter.

81 Den omstændighed, at et stort selskab såsom sagsøgeren erhverver et andet selskab udelukkende af investeringsmæssige grunde, betyder, at det ikke har til hensigt at involvere sig i dets daglige drift. Forbindelsen mellem sagsøgeren og FMC Foret udgør et typisk eksempel på et tilfælde, såsom erhvervelse af investeringsfonde, hvor et selskab erhverver 100% af kapitalen i et andet selskab uden at udøve en afgørende indflydelse på dets drift.

82 For det tredje har Kommissionen ved at konstatere, at sagsøgeren selv har præsenteret FMC Forets aktiviteter »som en integrerende del af sine aktiviteter«, med urette baseret sig på nye bebyrdende forhold, nemlig oplysninger fra sagsøgerens hjemmeside (394. betragtning og fodnoten på s. 379 i den anfægtede beslutning).

83 Dels kan dette bevismateriale for årene 2005 og 2006 ikke godtgøre, at sagsøgeren havde udøvet en afgørende indflydelse på FMC Foret mellem 1997 og 1999. Dels har sagsøgeren ikke haft lejlighed til at udtale sig om dette bevismateriale under den administrative procedure. Ved at anvende det pågældende bevismateriale har Kommissionen derfor introduceret nye bebyrdende forhold, som i øvrigt vedrører tiden efter overtrædelsen.

84 For det fjerde har Kommissionen ved at angive, at erklæringerne fra sagsøgerens ansatte ikke var tilstrækkelige til at godtgøre, at FMC Foret agerede på et selvstændigt grundlag (394. betragtning til den anfægtede beslutning), afvist disse beviselementer med den eneste begrundelse, at de fremgik af erklæringerne fra sagsøgerens ansatte. Denne afvisning er uforståelig, eftersom dette bevismateriale vedrørende FMC Forets selvstændighed uundgåeligt burde hidrøre fra dem, som var involveret i dets drift.

85 Ved at konstatere, at FMC Forets selvstændige status kun var bevist ved [de] pågældende erklæringer, har Kommissionen i øvrigt erkendt, at disse erklæringer konkret beviste FMC Forets selvstændighed og derfor var tilstrækkelige til at afkræfte formodningen.

86 Afvisningen af det pågældende bevismateriale med den eneste begrundelse, at de hidrørte fra ansattes erklæringer, er endvidere ikke forenelig med den omstændighed, at Kommissionen har anvendt ansattes erklæringer, som er fremlagt af virksomheder, som har indgivet en anmodning om bødenedsættelse.

87 Kommissionen har således forbeholdt de bevismidler, der var fremlagt af sagsøgeren, en diskriminerende behandling ved at undlade at anvende de samme regler som dem, der blev anvendt på vidneudsagn fra de virksomheder, som havde indgivet en anmodning om bødenedsættelse. Kommissionen burde have tillagt erklæringerne fra sagsøgerens ansatte en særlig troværdighed, henset til den omstændighed, at de hidrørte fra direkte vidner, eftersom disse var de øverste ledere i den berørte virksomhed, at oplysningerne var blevet tilvejebragt efter moden overvejelse, samt at der eksisterede en sammenhængende flerhed af beviselementer.

88 Kommissionen har undladt objektivt at vurdere den kvalitative værdi af de pågældende vidneudsagn og navnlig at tage hensyn til den omstændighed, at det drejede sig om direkte beviser, at vidnerne anerkendte deres personlige ansvar i forhold til deres vidneudsagn og stod til rådighed for at svare på spørgsmål under høringen.

89 Beviset for FMC Forets selvstændighed hidrører i øvrigt ikke udelukkende fra erklæringer fra sagsøgerens ansatte, men fremgår ligeledes af andre beviselementer, der var påberåbt til støtte, bl.a.:

– den omstændighed at alle referater fra FMC Forets bestyrelse var blevet udfærdiget på spansk, hvilket er et særtilfælde hos sagsøgeren, samt at indholdet af disse referater ligeledes afspejler, at de operationelle spørgsmål aldrig blev drøftet, idet den effektive og praktiske kontrol med FMC Foret var betroet dens ledere

– den omstændighed, at hvert selskabs interne telefonbøger, der blev fremlagt af sagsøgeren for hvert af de pågældende år, viser, at der ikke fandtes ansatte, som arbejdede samtidigt for de to selskaber, samt at der derfor ikke var områder, hvor de to selskaber samarbejdede på organisatorisk vis

– den omstændighed, at FMC Forets aktiviteter og produktsortiment havde udviklet sig uafhængigt af sagsøgerens tilsvarende, samt at de levede op til FMC Forets særlige ønsker samt deres kunders efterspørgsel. FMC Foret var begyndt at producere NP længe før, at sagsøgeren var blevet aktionær heri, og er følgelig i besiddelse af et unikt sortiment af produkter, som kun i ringe grad falder sammen med sagsøgerens, udviklingen af disse produkter var ikke resultatet af et samarbejde mellem de to selskaber, og den interne dokumentation (firmabrochure) fra FMC Foret bekræfter aktiviteternes selvstændige karakter

– den omstændighed, at hvert selskabs geografiske kundekreds er forskellig.

90 I den anfægtede beslutning har Kommissionen undladt at undersøge visse af de af sagsøgeren fremførte argumenter. Kommissionen har end ikke nævnt den omstændighed, at referaterne fra bestyrelsen for FMC Foret var udfærdiget på spansk, at ingen medarbejdere havde arbejdet samtidigt for de to selskaber, at FMC Foret havde udviklet sine aktiviteter uafhængigt af sagsøgerens aktiviteter, at denne havde udviklet sit produktsortiment på selvstændig vis, samt at hvert selskab opererede på geografisk forskellige markeder. Kommissionen har undersøgt disse spørgsmål for første gang i svarskriftet.

91 Endelig vedrørende bevisbyrden har sagsøgeren fremhævet, at for at gendrive formodningen var sagsøgeren ikke forpligtet til at føre bevis for, at denne ikke havde udøvet en afgørende indflydelse på sit datterselskab. Det er tilstrækkeligt, at sagsøgeren påviser, at det ikke er i overensstemmelse med retssikkerheden at basere sig på en formodning ved at fremlægge bevismateriale, som »lader det fremgå, at det er en fuldt ud begrundet konklusion«, at denne ikke havde udøvet en afgørende indflydelse.

92 Kommissionen kan endvidere ikke afvise et modbevis med den begrundelse, at det ikke er tilstrækkeligt at fastslå, at sagsøgeren ikke udøvede »nogen som helst« kontrol over sit europæiske datterselskab. Visse former for kontrol er uden forbindelse med forvaltningen af sagsøgerens aktiviteter, som f.eks. forpligtelsen til at aflægge regnskaber eller at overholde visse regler for god forvaltningsskik.

93 I den forbindelse har sagsøgeren dels fremhævet, at selskabet har ført tilstrækkeligt bevismateriale for at gendrive den pågældende formodning, dels argumenteret for, at Kommissionen ikke har anvendt det rette juridiske kriterium for så vidt angår fastslåelsen af udøvelsen af en afgørende indflydelse.

94 Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter.

– Rettens bemærkninger

95 Indledningsvis skal anføres de krav, der er indeholdt i Den Europæiske Unions retspraksis vedrørende et moderselskabs ansvar for dets datterselskabs ulovlige adfærd.

96 Ifølge fast retspraksis kan et moderselskab tilregnes et datterselskabs adfærd, bl.a. når datterselskabet, selv om det er en selvstændig juridisk person, ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra moderselskabet, særligt henset til de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem disse to juridiske enheder (jf. Domstolens dom af 10.9.2009, sag C-97/08, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 8237, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis).

97 Moderselskabet og datterselskabet er i en sådan situation en del af samme økonomiske enhed og udgør derfor én virksomhed i artikel 81 EF’s forstand (jf. dommen i sagen Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 96 ovenfor, præmis 59).

98 I det konkrete tilfælde, hvor et moderselskab ejer 100% af kapitalen i dets datterselskab, som har overtrådt de EU-retlige konkurrenceregler, kan det pågældende moderselskab dels udøve afgørende indflydelse på dette datterselskabs adfærd, dels foreligger der en gendrivelig formodning for, at nævnte moderselskab faktisk udøver en afgørende indflydelse på datterselskabets adfærd (jf. dommen i sagen Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 96 ovenfor, præmis 60 og den deri nævnte retspraksis).

99 Det er under disse omstændigheder tilstrækkeligt, at Kommissionen beviser, at hele kapitalen i et datterselskab ejes af moderselskabet, for at formode, at moderselskabet udøver en afgørende indflydelse på dette datterselskabs handelspolitik. Kommissionen vil derefter være i stand til at anse moderselskabet for solidarisk ansvarligt for den pågældende overtrædelse, medmindre dette moderselskab, som det påhviler at gendrive den pågældende formodning, fører tilstrækkelige beviser med henblik på at godtgøre, at dets datterselskab optræder selvstændigt på markedet (jf. i denne retning dommen i sagen Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 96 ovenfor, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis).

100 Med henblik på at vurdere, om et datterselskab selvstændigt bestemmer sin adfærd på markedet, skal der tages hensyn til alle de faktorer, der er relevante for de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem dette datterselskab og moderselskabet, der kan variere efter de enkelte tilfælde, og som derfor ikke kan opregnes udtømmende (jf. dommen i sagen Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 96 ovenfor, præmis 74; jf. ligeledes i denne retning Rettens dom af 12.12.2007, sag T-112/05, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 5049, præmis 65).

101 Det skal bemærkes, at sagsøgeren ikke har bestridt Kommissionens ret til i den foreliggende sag at gøre den formodning gældende, at sagsøgeren ejede hovedparten af kapitalen i sit datterselskab, der deltog i den pågældende overtrædelse.

102 Sagsøgeren fremfører dog visse argumenter vedrørende anvendelsen af denne formodning, som der først skal tages stilling til.

103 Dels har sagsøgeren fremhævet, at den af moderselskabet udøvede indflydelse på dets datterselskab skal undersøges i forhold til forvaltningen af handelsvirksomheden udøvet af den virksomhed, som er berørt af den pågældende overtrædelse.

104 Det bemærkes, at ifølge en fast retspraksis, som er nævnt i præmis 100 ovenfor, skal der med henblik på at vurdere, om et datterselskab selvstændigt bestemmer sin adfærd på markedet, tages hensyn til alle de forhold, der er påberåbt i forhold til de organisatoriske, økonomiske og juridiske forbindelser mellem de berørte selskaber, hvis betydning varierer fra sag til sag.

105 Der er bl.a. ingen grund til at begrænse denne vurdering alene til de forhold, der vedrører datterselskabets handelspolitik i snæver forstand, såsom pris- eller distributionsstrategi. I særdeleshed kan den pågældende formodning ikke gendrives ved den blotte påvisning af, at det er datterselskabet, som forvalter disse særlige aspekter af sin handelspolitik uden at modtage instruktioner herom (jf. i denne retning dommen af 12.12.2007, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 100 ovenfor, præmis 63 og 64, som bekræftet ved dommen af 10.9.2009 i sagen Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 96 ovenfor, præmis 65 og 75).

106 Det fremgår heraf, at datterselskabets selvstændighed i førnævnte retspraksis’ forstand ikke kan fastslås ved den simple påvisning af, at det på uafhængig vis forvalter særlige aspekter af sin politik vedrørende markedsføring af de produkter, der er berørt af overtrædelsen.

107 Dels har sagsøgeren understreget, at med henblik på at gendrive den pågældende formodning var det tilstrækkeligt at fremlægge bevismateriale, der kunne give anledning til at »så alvorlig tvivl« om den konklusion, der følger af denne formodning, ved at lade det fremgå, at en »fuldt ud begrundet konklusion« gik ud på, at sagsøgeren ikke havde udøvet en afgørende indflydelse på sit datterselskab.

108 Det fremgår imidlertid af fast retspraksis, som er nævnt i præmis 99 ovenfor, at den pågældende formodning kun kan gendrives ved tilstrækkeligt bevismateriale, der er af en sådan karakter, at det kan påvise datterselskabets selvstændighed. I modsætning til det, som sagsøgerens argument lader formode, er et simpelt tilløb til bevis ikke tilstrækkeligt til at gendrive denne formodning.

109 Når moderselskabet fører en flerhed af beviser, der kan godtgøre, at datterselskabet har været selvstændigt (Rettens dom af 27.9.2006, sag T-314/01, Avebe mod Kommissionen, Sml. II, s. 3085, præmis 136, og af 8.10.2008, sag T-69/04, Schunk og Schunk Kohlenstoff-Technik mod Kommissionen, Sml. II, s. 2567, præmis 56), ved at påvise, at dets datterselskab ikke i det væsentlige har fulgt instrukser fra moderselskabet og derfor opfører sig selvstændigt på markedet (dommen af 12.12.2007 i sagen Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 100 ovenfor, præmis 62), kan Kommissionen således ikke pålægge moderselskabet ansvaret for datterselskabets adfærd, medmindre den gendriver dette modbevis.

110 Det er i lyset af disse betragtninger, at de af sagsøgeren fremførte argumenter inden for dette anbringende skal undersøges.

111 For det første har sagsøgeren bestridt relevansen af de omstændigheder, der er indeholdt i 391. betragtning til den anfægtede beslutning, som vedrører personmæssige forbindelser mellem de berørte selskaber.

112 Det bemærkes i denne forbindelse, at til støtte for konstateringen af sagsøgerens ansvar har Kommissionen ikke begrænset sig til at påberåbe den formodning, der er forbundet med sagsøgerens fulde kontrol over FMC Foret, via FMC Chemical Holding, men har ligeledes gjort andre omstændigheder gældende.

113 Kommissionen har bl.a. fremhævet i 391. betragtning til den anfægtede beslutning, at på tidspunktet for de faktiske omstændigheder udøvede tre personer deres funktioner i flere af de pågældende selskaber. A.B., som deltog direkte i visse ulovlige kontakter, var på tidspunktet for de faktiske omstændigheder samtidig vicedirektør hos sagsøgeren og administrerende direktør i FMC Foret. W.B. var i en del af overtrædelsesperioden bestyrelsesmedlem i FMC Foret, i FMC Chemical Holding samt næstformand i sagsøgerens bestyrelse. G.W. var i en del af overtrædelsesperioden bestyrelsesmedlem i FMC Foret samt i FMC Chemical Holding.

114 Det skal først bemærkes, at sagsøgeren ved at påberåbe sig disse yderligere omstændigheder ikke med føje kan gøre gældende, at Kommissionen har anerkendt, at den pågældende formodning var blevet gendrevet.

115 Det fremgår af 391., 394. og 395. betragtning til den anfægtede beslutning, at Kommissionen har fastholdt sin konklusion, der er fremsat i klagepunktsmeddelelsen, ifølge hvilken konstateringen af sagsøgerens ansvar var baseret på den formodning, der følger af FMC Forets fulde, skønt indirekte, kontrol.

116 Denne konklusion modsiges på ingen måde af den omstændighed, at Kommissionen har fremlagt andre omstændigheder vedrørende sagsøgerens udøvelse af indflydelse på sit datterselskab, dvs. i den foreliggende sag de personmæssige forbindelser mellem de berørte selskaber og A.B.’s rolle i de hemmelige kontakter (jf. i denne retning dommen af 10.9.2009 i sagen Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 96 ovenfor, præmis 62).

117 Endvidere hvad angår relevansen af de omstændigheder, der er anført i 391. betragtning til den anfægtede beslutning, skal det bemærkes, at identiteten af de personer, der sidder i bestyrelsen i de berørte selskaber, udgør et relevant holdepunkt for datterselskabets manglende selvstændighed (jf. i denne retning Rettens dom af 8.7.2008, sag T-154/03, Lafarge mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 550-558).

118 Det samme gælder for den direkte deltagelse af en af de berørte personer i de hemmelige kontakter. Den omstændighed, at en ansat i moderselskabet deltager i hemmelige møder, kan udgøre et element til godtgørelse af, at moderselskabet nødvendigvis måtte have kendskab til, at dets datterselskab deltog i overtrædelsen, og følgelig, at det på aktiv vis var involveret i konkurrencebegrænsende adfærd (Rettens dom af 14.5.1998, sag T-309/94, KNP BT mod Kommissionen, Sml. II, s. 1007, præmis 47 og 48), og derfor kan dette element så meget desto mere fremhæves som et holdepunkt for moderselskabets afgørende indflydelse på sit datterselskab (jf. i denne retning dommen i sagen Lafarge mod Kommissionen, nævnt i præmis 117 ovenfor, præmis 546).

119 I denne henseende bestrider sagsøgeren ikke de faktiske omstændigheder, der er anført i 391. betragtning til den anfægtede beslutning, men understreger, dels at de pågældende personer, især A.B., udøvede rent administrative funktioner og ikke var inddraget i den daglige drift af virksomheden, dels at den af W.B. og G.W. besatte stilling i holdingselskabet, hvorigennem sagsøgeren kontrollerede FMC Foret, ikke var relevant, idet det eneste formål med holdingselskabet var at eje kapitalandele.

120 Imidlertid kan disse argumenter ikke ændre relevansen af de pågældende elementer i forhold til vurderingen af datterselskabets selvstændighed.

121 Dels hviler sagsøgerens argument om de berørte personers rent administrative funktioner på en urigtig forudsætning, i henhold til hvilken moderselskabets indflydelse bør undersøges i forhold til selskabets »daglige drift«, og den blotte »overvågning af handelsstrategien« for dette selskab er ikke relevant i denne henseende.

122 Eftersom den pågældende indflydelse skal vurderes i forhold til virksomhedens handelspolitik i bred forstand, og ikke alene i forhold til de særlige aspekter ved dens »daglige« drift (jf. præmis 104 og 105 ovenfor), udgør identiteten af de pågældende ansatte et relevant forhold, også selv om deres rolle er begrænset til koordinering og kontrol af virksomhedens handelsstrategi.

123 Dels hvad angår den omstændighed, at W.B. og G.W. ligeledes har varetaget funktioner i FMC Chemical Holding, skal det bemærkes, at selv om denne omstændighed ikke kan anses for et stærkt indicium for udøvelse af indflydelse, er den for så vidt ikke uden enhver relevans, når det drejer sig om et holdingselskab, hvorigennem sagsøgeren udøvede kontrol over FMC Foret. Det er i øvrigt ubestridt, at W.B. varetog funktioner i hvert af de tre berørte selskaber.

124 Herefter kan sagsøgeren ikke med føje gøre gældende, at Kommissionen ikke har kunnet fastholde de yderligere indicier, der er fremhævet i 391. betragtning til den anfægtede beslutning, for at bekræfte den pågældende formodning. Det er derfor også med rette, at Kommissionen i 392.-394. betragtning til den anfægtede beslutning har tilsidesat tilsvarende argumenter, der er fremført af sagsøgeren under den administrative procedure, om det pågældende bevismateriales manglende relevans.

125 For det andet anfører sagsøgeren i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at selskabet har fremlagt en flerhed af beviser for at godtgøre sit datterselskabs uafhængighed og hævder, at Kommissionen har begået en retlig fejl og anlagt en fejlvurdering ved at konkludere det modsatte.

126 Det fremgår af sagsakterne, at sagsøgeren i sit svar på klagepunktsmeddelelsen i det væsentlige har gjort gældende, at dens kapitalandel i datterselskabet, som var erhvervet gradvis mellem 1966 og 1993, var en simpel økonomisk investering uden indvirkning på sidstnævntes selvstændighed. Sagsøgeren har bl.a. fremhævet, at denne ikke har udøvet nogen indflydelse på FMC Foret, da sidstnævntes forretninger var blevet ført af dets egne ledere på selvstændig vis.

127 Ifølge sagsøgeren godtgjordes denne opfattelse af følgende bevismateriale, som var bilagt såvel dennes svar på klagepunktsmeddelelsen som stævningen: for det første de pågældende selskabers interne telefonbøger for perioden for overtrædelsen, som ifølge sagsøgeren bekræfter, at der ikke havde været overlapning imellem dem på det personalemæssige område, for det andet erklæringerne fra fire ansatte i de berørte selskaber, nemlig T.B., A.B., G.W. og S.S., som ifølge sagsøgeren bekræfter fraværet af enhver koordination imellem de to selskaber, især hvad angår markedsføring af de pågældende produkter, for det tredje en intern dokumentation (firmabrochure) fra FMC Foret, hvoraf fremgår, at sidstnævnte historisk set havde udviklet sine produkter, før det blev overtaget af sagsøgeren, og, endvidere, udførte sine aktiviteter på selvstændig vis, for det fjerde uddrag af referaterne fra bestyrelsesmøderne i datterselskabet, som ifølge sagsøgeren viser, at bestyrelsesmøderne blev afholdt på spansk, samt at forvaltningsopgaver aldrig blev drøftet. Det fremgår endvidere af sagsakterne, at sagsøgeren ligeledes har forelagt Kommissionen sin årsberetning for 1995, som sagsøgeren ikke har påberåbt sig for Retten.

128 I lyset af de kriterier, som er nævnt i præmis 96-109 ovenfor, skal der foretages en gennemgang af sagsøgerens argumenter, hvorved det pågældende bevismateriale påberåbes.

129 For det første skal det fremhæves, at sagsøgerens påstand om, at selskabets datterselskab, som er kontrolleret via et mellemliggende holdingselskab, blev betragtet som en ren investering, udgør en simpel erklæring og som sådan derfor ikke udgør et tilstrækkeligt bevis for selvstændighed.

130 Den omstændighed, at moderselskabets selskabsformål tillader at konkludere, at moderselskabet udgjorde et holdingselskab, hvis rolle vedtægtsmæssigt var at forvalte dets kapitalandele i andre selskaber, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at afkræfte den pågældende formodning (jf. i denne retning dommen i sagen Schunk og Schunk Kohlenstoff-Technik mod Kommissionen, nævnt i præmis 109 ovenfor, præmis 70). Dette forhold er så meget desto mere utilstrækkeligt, som sagsøgeren i den foreliggende sag ikke hævder, at dets selskab var et holdingselskab, men at dets datterselskab var kontrolleret gennem et holdingselskab, og i øvrigt ikke har fremført noget bevismateriale for sidstnævntes rolle.

131 For det andet hvad angår sagsøgerens påstand, der støttes af erklæringerne fra T.B., A.B., G.W. og S.S. vedrørende eksistensen i koncernen af »to organisationsmæssigt fuldstændigt adskilte strukturer for produktion og salg af HP«, bemærkes, at den omstændighed, at et moderselskab ikke deltager på samme marked som dets datterselskab, ikke beviser sidstnævntes selvstændighed.

132 Den pågældende afgørende indflydelse skal vurderes i forhold til samtlige økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser, som forener moderselskabet og dets datterselskab, idet sidstnævntes daglige forvaltning af aktiviteten vedrørende overtrædelsen, også selv om den anses for godtgjort, ikke er et tilstrækkeligt indicium for dets selvstændighed (jf. præmis 105 ovenfor). Eftersom opgavefordelingen udgør et almindeligt fænomen i en koncern, såsom det i den foreliggende sag omhandlede, kan der navnlig ikke udledes nogen konklusion af den omstændighed, at moderselskabet og dets datterselskab opererer på særskilte markeder og ikke har nogen forbindelse fra leverandører til kunder.

133 Disse betragtninger gør sig så meget desto mere gældende i den foreliggende sag, eftersom sagsøgeren markedsførte, ganske vist på et særskilt geografisk marked, et af de pågældende produkter, HP, hvilken omstændighed i det mindste angiver, at sagsøgeren var i stand til at udøve indflydelse på selskabets datterselskabs handelspolitik på det samme område.

134 Sagsøgerens argumentation må således afvises, hvorefter FMC Foret organiserede sine produktions- og salgsaktiviteter for HP i Europa uafhængigt af de tilsvarende aktiviteter, som udøvedes af sagsøgeren i De Forenede Stater, som var et særskilt marked på grund af transportkravene, hvorefter de pågældende selskaber rådede over særskilte produktsortimenter, samt at der ikke var nogen overlapning på kundeplanet.

135 Da disse omstændigheder, også selv om de anses for godtgjort, ikke kan godtgøre det pågældende datterselskabs selvstændighed, har Kommissionen derfor med rette i 394. betragtning til den anfægtede beslutning afvist anbringendet vedrørende de pågældende forhold, fordi det ikke udgør et tilstrækkeligt bevis for FMC Forets selvstændighed.

136 I øvrigt har sagsøgeren med urette gjort gældende, at Kommissionen har foretaget en urigtig gengivelse af sagsøgerens argument, dels ved at fremlægge det som vedrørende en »særlig afdeling for produktion af [HP] til levering på det amerikanske marked«, dels ved at angive, at sagsøgeren »ligeledes var involveret i produktionen […] af [NP]« (394. betragtning til den anfægtede beslutning).

137 Selv om Kommissionen ikke har fremlagt sagsøgerens argument om de to organisationsmæssigt særskilte strukturer med den præcise ordlyd, hvormed det var blevet formuleret, kunne denne fremlægning dels ikke have haft virkninger på Kommissionens vurdering, eftersom det under alle omstændigheder drejede sig om et forhold, der ikke kunne godtgøre FMC Forets selvstændighed.

138 Hvad angår angivelsen af den omstændighed, at sagsøgeren markedsførte NP, skal det bemærkes, at Kommissionen har erkendt, at der er tale om en fejl, idet den har præciseret, at denne fejl stammer fra T.B.’s erklæring, som er fremlagt af sagsøgeren, hvilket sidstnævnte ikke har bestridt.

139 Det bemærkes, at i forhold til ordlyden af den pågældende erklæring som gengivet i præmis 77 ovenfor kan sagsøgeren ikke gøre gældende, at det drejer sig om en klar »typografisk fejl«.

140 Kommissionen kan derfor heller ikke kritiseres for, at den har nævnt et forhold, som, skønt det var fejlagtigt, fremgik af oplysninger, der var fremlagt af sagsøgeren inden for rammerne af det modbevismateriale, som det påhvilede denne at fremlægge. Eftersom der ikke kan udledes nogen konklusion af den omstændighed, at de to selskaber opererede på forskellige markeder, kan den anfægtede afgørelses lovlighed under alle omstændigheder ikke påvirkes heraf.

141 For det tredje udgør sagsøgerens argument om et påstået fravær af personaleoverlapning i de pågældende selskaber ikke et væsentligt indicium for datterselskabets selvstændighed, hvilket argument er baseret dels på de navne, der er anført i deres interne telefonbøger, dels på T.B.’s erklæring, hvorefter disse selskaber havde beholdt »deres egne marketingdirektører, revisorer, HR-ledere, kommercielle ledere og marketingsledere, deres produktionsledere, deres ledere på teknologiområdet samt deres operationelle arbejdsstyrke«.

142 Dels afkræftes det pågældende argument af forbindelserne mellem de berørte selskaber, som følger af visse af deres bestyrelsesmedlemmers identitet, som anført i 391. betragtning til den anfægtede beslutning.

143 Dels kan den manglende overlapning af det personale, der er involveret i virksomhedens operationelle forvaltning, som påberåbt af sagsøgeren, ikke bekræfte dets datterselskabs selvstændighed, eftersom den pågældende vurdering ikke udelukkende omfatter virksomhedens handelspolitik i snæver forstand (jf. præmis 105 ovenfor).

144 For det fjerde hævder sagsøgeren, at bortset fra økonomiske rapporter og andre tilsvarende oplysninger, der gives til en almindelig investor, findes der ikke nogen informations- og forbindelsesordning mellem sagsøgeren og FMC Foret, idet sagsøgeren påberåber sig dels de tilsvarende erklæringer fra A.B. og G.W., dels den omstændighed, at referaterne fra FMC Forets bestyrelse til forskel fra sagsøgerens øvrige datterselskaber udelukkende var udfærdiget på spansk, hvilket i øvrigt bekræftede, at virksomhedens »operationelle« spørgsmål ikke blev drøftet.

145 Det skal bemærkes, at eftersom datterselskabets selvstændighed ikke alene vurderes i forhold til aspekterne ved virksomhedens operationelle forvaltning, kan den omstændighed, at datterselskabet aldrig har gennemført en særlig informationspolitik på det pågældende marked til fordel for moderselskabet, ikke være tilstrækkelig til at påvise dets selvstændighed.

146 Endvidere er sagsøgerens argument, der tilsigter at godtgøre, at der ikke eksisterer en særlig informationsordning, blottet for relevans i forhold til den omstændighed, som er anført i 391. betragtning til den anfægtede beslutning, nemlig at A.B., FMC Forets administrerende direktør, også var vicedirektør hos sagsøgeren og derfor var i stand til at informere sidstnævnte om datterselskabets handelspolitik.

147 Det følger af alt det foregående, at Kommissionen med rette har fastslået, at de af sagsøgeren påberåbte forhold i deres helhed ikke indeholdt tilstrækkelige beviser til at godtgøre FMC Forets selvstændighed, samt at rækken af beviser til sagsøgerens rådighed, bl.a. dem, som er anført i 391. betragtning til den anfægtede beslutning, vidnede om det modsatte (394. betragtning til den anfægtede beslutning).

148 Denne konstatering afkræftes heller ikke af sagsøgerens argumenter, der i mere generelle vendinger er rettet mod de af Kommissionen fremførte betragtninger vedrørende de pågældende argumenter og bevismateriale.

149 Eftersom datterselskabets selvstændighed skal vurderes i forhold til samtlige de forhold, der er relevante for de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem de berørte selskaber, har Kommissionen i den forbindelse med rette inden for rammerne af denne vurdering kunnet henvise til de yderligere indicier, som er anført i 391. betragtning til den anfægtede beslutning.

150 I modsætning til, hvad sagsøgeren har anført, var Kommissionen især ikke forpligtet til på detaljeret vis at gendrive sagsøgerens argumentation om fraværet af personaleoverlapning og af en forbindelses- og informationsordning, eftersom Kommissionen med rette i 394. betragtning til den anfægtede beslutning har udtalt, at denne argumentation blev afkræftet af de indicier, der er anført i 391. betragtning til den anfægtede beslutning vedrørende forbindelserne mellem personalet i de berørte selskaber og A.B.’s rolle i de hemmelige kontakter.

151 For det andet kan sagsøgeren ikke med føje hævde, at Kommissionen har anlagt et fejlagtigt skøn ved vurderingen af de ansattes erklæringer, som sagsøgeren har forelagt Kommissionen under den administrative procedure.

152 I modsætning til, hvad sagsøgeren har anført, indeholder 394. betragtning til den anfægtede beslutning for det første ikke nogen indrømmelse af den omstændighed, at de pågældende erklæringer udgjorde et tilstrækkeligt bevis for FMC Forets selvstændighed. I nævnte betragtning har Kommissionen fremhævet, at FMC Forets »uafhængige status ikke [var] godtgjort, bortset fra nogle erklæringer fra ansatte«. Det fremgår imidlertid såvel af sammenhængen i denne sætning, som falder inden for rammerne af vurderingen af sagsøgerens argumenter, som af anvendelsen af anførselstegn, at Kommissionen udelukkende har gengivet argumentet, sådan som det var påberåbt af sagsøgeren, uden for så vidt at konstatere, at sagsøgeren faktisk havde påvist FMC Forets »selvstændige status«.

153 Det er endvidere ligeledes med urette, at sagsøgeren har kritiseret Kommissionen for, at den har afvist de pågældende erklæringer alene med den begrundelse, at de hidrørte fra de berørte selskabers ansatte, samt at den ikke har tillagt disse bevismidler samme bevisværdi som erklæringerne fra de ansatte i de virksomheder, der har ansøgt om bødenedsættelse.

154 Det fremgår af 394. betragtning til den anfægtede beslutning, betragtet i sin helhed, at Kommissionen med rette er gået ud fra, at de pågældende erklæringer indeholdt bevismateriale, men efter vurderingen af samtlige relevante oplysninger, har konkluderet, at dette bevismateriale ikke var tilstrækkeligt til at godtgøre FMC Forets selvstændighed.

155 Sagsøgeren kan derfor ikke med føje gøre gældende, at Kommissionen har afvist at tillægge de pågældende erklæringer en bevisværdi.

156 Sagsøgeren hævder i øvrigt med samme argument med urette, at de pågældende erklæringer har en særlig høj bevisværdi, som svarer til den bevisværdi, som tillægges visse erklæringer, der er afgivet af de virksomheder, som har indgivet en ansøgning om bødenedsættelse.

157 Den omstændighed, at der fra sag til sag tillægges de erklæringer, der er afgivet inden for rammerne af en anmodning om bødenedsættelse, en betydelig bevisværdi, fremgår af den betragtning, at der er tale om en indrømmelse af en overtrædelse og derfor i princippet om erklæringer, der går imod anmelderens interesser (jf. i denne retning Rettens dom af 8.7.2004, forenede sager T-67/00, T-68/00, T-71/00 og T-78/00, JFE Engineering m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2501, præmis 211). Imidlertid er de ansattes erklæringer, som er fremlagt af sagsøgeren i den foreliggende sag, blevet afgivet udelukkende i sagsøgerens interesse og indgår derfor ikke i samme sammenhæng som en anmodning om bødenedsættelse.

158 For det tredje har sagsøgeren fremhævet, at Kommissionen har undladt at tage hensyn til visse forhold, dvs. selskabernes interne telefonbøger, FMC Forets interne dokumentation (firmabrochure) og referater fra bestyrelsesmøderne.

159 Det skal fremhæves, at det fremgår af 392.-394. betragtning til den anfægtede beslutning, at Kommissionen har vurderet sagsøgerens argumentation, hvormed dets datterselskabs selvstændighed gøres gældende, i forhold til hele det bevismateriale, som den er blevet forelagt.

160 Eftersom den vurdering, der fremgår af 392.-394. betragtning til den anfægtede beslutning, i tilstrækkeligt omfang behandler sagsøgerens argumentation, betragtet i sin helhed, kan den omstændighed, at Kommissionen ikke har nævnt visse af de af sagsøgeren fremførte forhold, ikke føre til en afkræftelse af denne vurdering.

161 For det fjerde kritiserer sagsøgeren, at der anvendes et bevismateriale, som er anført af Kommissionen i 394. betragtning til den anfægtede beslutning, i den formulering, der indleder fodnote 379, hvorefter sagsøgeren i sin årsberetning for 2004 og i sin pressemeddelelse af 6. februar 2006 [selv] »præsentere[de] FMC Foret som en integrerende del af sine aktiviteter«, og hvoraf det ifølge Kommissionen fremgik, at »FMC opererede som dets europæiske datterselskab i denne henseende«.

162 Det bemærkes, at Kommissionen, adspurgt herom under retsmødet, erkendte, at sagsøgeren ikke havde haft mulighed for under den administrative procedure at fremkomme med sine bemærkninger vedrørende de forhold, som er anført i fodnote 379 i den anfægtede beslutning.

163 Der skal derfor ses bort fra de pågældende forhold som bevismidler.

164 Vedrørende tilsidesættelse af retten til forsvar påhviler det ikke desto mindre stadig sagsøgeren at godtgøre, at det resultat, som Kommissionen er kommet frem til i beslutningen, ville have været et andet, såfremt disse forhold, som ikke er blevet udleveret, måtte udelukkes (jf. i denne retning Domstolens dom af 7.1.2004, forenede sager C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P og C-219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 23, præmis 73).

165 I denne forbindelse har sagsøgeren fremhævet, at de fejl, som de pågældende betragtninger er behæftet med, nødvendigvis har haft en konsekvens for indholdet af den anfægtede beslutning, henset til svagheden i de andre elementer, som er påberåbt af Kommissionen til støtte for konstateringen af sagsøgerens solidariske ansvar.

166 Det skal imidlertid fremhæves, at hvad angår de af Kommissionen udelukkende til bekræftelse påberåbte forhold, således som det fremgår af sidste punktum i 394. betragtning til den anfægtede beslutning, kan den omstændighed, at de må afvises som bevismiddel, ikke have nogen indvirkning på lovligheden af konstateringen af sagsøgerens ansvar, hvilket i tilstrækkelig grad fremgår af andre betragtninger, der er anført i den anfægtede beslutning.

167 De betragtninger, der er fremført af Kommissionen, nemlig formodningen om sagsøgerens udøvelse af en afgørende indflydelse på sit 100% kontrollerede datterselskab, idet denne formodning ikke er blevet afkræftet af sagsøgeren, men endvidere er blevet styrket af de faktuelle forhold, der er anført i 391. betragtning til den anfægtede beslutning, var tilstrækkelige til at konstatere det pågældende ansvar.

168 Da det endelig i det hele fremgår af 391.-394. betragtning til den anfægtede beslutning, at Kommissionen med rette har baseret sig på sagsøgerens udøvelse af en afgørende indflydelse på sit datterselskab, kan sagsøgeren endelig ikke med føje hævde, at Kommissionen har gjort et fejlagtigt kriterium gældende af den enkle grund, at der i 394. betragtning, fjerde punktum, til den anfægtede beslutning er henvist til den omstændighed, at et særligt argument fra sagsøgerens side ikke var tilstrækkeligt til at godtgøre, at sagsøgeren ikke udøvede »nogen som helst kontrol« over dets datterselskab.

169 I lyset af alle disse betragtninger må det fastslås, at Kommissionen med rette var af den opfattelse, at det af sagsøgeren fremlagte bevismateriale i det hele ikke var af en karakter, der kunne godtgøre FMC Forets selvstændighed og derfor ikke kunne gendrive konstateringen af sagsøgerens udøvelse af en afgørende indflydelse på sit datterselskabs adfærd som udledt af formodningen.

170 Denne konstatering bekræftes desuden af de yderligere indicier vedrørende forbindelserne mellem personalet i de berørte selskaber samt af A.B.’s rolle i overtrædelsen (391. betragtning til den anfægtede beslutning), hvilket sagsøgeren heller ikke har rejst tvivl om.

171 I øvrigt har sagsøgeren ikke godtgjort, at Kommissionen har anlagt et fejlskøn ved vurderingen af bevisværdien eller af indholdet af de forhold, som blev fremført for at afkræfte formodningen, ej heller at Kommissionen har undladt at vurdere elementerne i deres helhed (jf. præmis 153-155 og 158-160 ovenfor).

172 Sagsøgeren har heller ikke godtgjort, at den påståede tilsidesættelse af retten til forsvar, som følger af anvendelsen af ikke-meddelte forhold, skulle have haft nogen som helst indvirkning på konklusionerne i den anfægtede beslutning (jf. præmis 166 og 167 ovenfor).

173 På baggrund af det ovenstående må det fastslås, at dette anbringende er ubegrundet, og derfor bør annullationspåstanden forkastes.

Konklusionerne om nedsættelse af bøden

Parternes argumenter

174 Sagsøgeren har anfægtet fastsættelsen af sin bøde. Sagsøgeren gør gældende, at inden for rammerne af vurderingen af overtrædelsens karakter og dermed også dens grovhed har Kommissionen reduceret adressaterne for den anfægtede beslutning til en og samme kategori, idet den har anført, at de havde truffet aftale om at gennemføre et ulovligt, hemmeligt og organiseret projekt, vel vidende at deres handlinger var ulovlige (454. betragtning til den anfægtede beslutning).

175 Der foreligger intet bevis for, at FMC Foret havde truffet aftale med de andre om at gennemføre et organiseret hemmeligt samarbejde. De forhold, der er fremført i den anfægtede beslutning, gør det ikke muligt at godtgøre, at FMC Foret var involveret i etableringen af et projekt om hemmeligt samarbejde, men højst, at FMC Foret var blevet viklet ind i et net af organiseret hemmeligt samarbejde af de største virksomheder og i vid udstrækning imod sine egne interesser. Selskabets rolle var hovedsageligt passiv, og dets deltagelse i møderne var i princippet sporadisk.

176 Sagsøgeren har fremhævet, at ifølge Kommissionen selv sluttede FMC Foret sig blot til kartellet ca. tre år efter dets begyndelse. De andre parter i kartellet havde allerede tidligere været involveret i et lignende kartel på det samme marked.

177 Som nyindtrådt havde FMC Foret intet at vinde inden for rammerne af kartellet, men alt at vinde ved at konkurrere. Kommissionen har selv erkendt, at der var en forskel mellem de andre parter i kartellet og FMC Foret, og har anført, at sidstnævntes deltagelse »ofte [havde] antaget andre former end de andre selskabers deltagelse« (323. betragtning til den anfægtede beslutning).

178 FMC Forets passive rolle er ligeledes tydeliggjort ved sin meget mere sporadiske deltagelse i de hemmelige møder, idet selskabets repræsentanter fysisk havde deltaget i 14 ud af 30 møder mellem maj 1997 og december 1999, ud af de i alt 73 møder, som fandt sted under kartellets samlede varighed. Ved visse andre møder sluttede FMC Foret sig angiveligt til eller blev informeret telefonisk og kunne derfor ikke øve indflydelse på drøftelserne.

179 Sagsøgeren har anfægtet Kommissionens synspunkt om, at for så vidt som varigheden af FMC Forets deltagelse i overtrædelsen var blevet taget i betragtning i 467. betragtning til den anfægtede beslutning, var det ikke nødvendigt på ny at tage hensyn hertil på tidspunktet for vurderingen af overtrædelsens grovhed. Den omstændighed, at en virksomhed på et sent tidspunkt er indtrådt på markedet, kan godtgøre dens mindre aktive rolle i overtrædelsen, og det samme princip bør finde anvendelse i de situationer, hvor en virksomhed indgår i et kartel længe efter, at det er blevet gennemført. Varigheden af en virksomheds deltagelse i overtrædelsen er et spørgsmål, der er forskelligt fra spørgsmålet vedrørende virksomhedens aktive eller passive rolle (Rettens dom af 9.7.2003, sag T-220/00, Cheil Jedang mod Kommissionen, Sml. II, s. 2473, præmis 171-174).

180 Kommissionen har bestridt sagsøgerens argumenter.

Rettens bemærkninger

181 Til støtte for sin påstand om nedsættelse af bøden har sagsøgeren påberåbt sig omstændighederne ved sit datterselskabs deltagelse i overtrædelsen ved at fremhæve, dels at grovheden af dets datterselskabs deltagelse i overtrædelsen er mindre væsentlig end andre virksomheders deltagelse, dels at Kommissionen burde have indrømmet sagsøgeren en formildende omstændighed på grund af dens passive rolle i overtrædelsen.

182 Hvad for det første angår den påståede undladelse af at tage hensyn til de pågældende omstændigheder inden for rammerne af vurderingen af overtrædelsens grovhed og fastsættelsen af bødens udgangsbeløb skal det erindres, at nævnte vurdering skal foretages i forhold til overtrædelsen i sin helhed, som alle virksomhederne har deltaget i.

183 Sagsøgerens argument vedrørende omstændighederne ved FMC Forets deltagelse i den pågældende overtrædelse kan derfor kun undersøges inden for rammerne af undersøgelsen af klagepunkterne vedrørende vurderingen af, om der foreligger formildende omstændigheder (jf. i denne retning Rettens dom af 8.10.2008, sag T-73/04, Carbone‑Lorraine mod Kommissionen, Sml. II, s. 2661, præmis 102 og 104).

184 Hvad dernæst angår klagepunktet om, at det blev afvist at indrømme FMC Foret en formildende omstændighed i forbindelse med selskabets påståede passive rolle i overtrædelsen, skal det anføres, at Retten i sin dom af dags dato (sag T-191/06, FMC Foret mod Kommissionen, ikke trykt i nærværende Samling af Afgørelser, præmis 334-341) har konkluderet, at en række forhold, som er sammenlignelige med dem, der er påberåbt af sagsøgeren i den foreliggende sag, ikke bekræftede FMC Forets udelukkende passive rolle eller rolle som medløber i kartellet, navnlig hvad angår en påstået sporadisk karakter af selskabets deltagelse i de hemmelige, ulovlige møder, de særlige omstændigheder ved denne deltagelse samt forhold vedrørende dens påståede konkurrencemæssige strategi på markedet.

185 Det skal især bemærkes, at FMC Foret har været repræsenteret eller er blevet informeret om størsteparten af de hemmelige, ulovlige møder, der er omfattet af den anfægtede beslutning, i tidsrummet fra den 29. maj 1997 til den 13. december 1999. Sagsøgeren kan således ikke med føje hævde i den forbindelse, at FMC Forets deltagelse var væsentligt mere sporadisk end deltagelsen fra de andre parter i kartellet. For så vidt som sagsøgeren påberåber sig de nærmere detaljer ved FMC Forets deltagelse i visse hemmelige, ulovlige møder, dvs. den omstændighed, at FMC Foret ikke fysisk deltog heri, men blev informeret herom telefonisk, skal det bemærkes, at disse detaljer stemmer overens med den hemmelige karakter af kartellet og ikke vidner om en udelukkende passiv rolle eller en rolle som medløber.

186 Hvad endvidere angår sagsøgerens argument om varigheden af FMC Forets deltagelse i kartellet skal det fremhæves, at dette element er blevet taget i betragtning inden for rammerne af fastsættelsen af bødebeløbet (467. betragtning til den anfægtede beslutning).

187 Desuden kan sagsøgeren ikke med føje påberåbe sig den løsning, der blev truffet i dommen i sagen Cheil Jedang mod Kommissionen, nævnt i præmis 179 ovenfor (præmis 171), i hvilken Retten ved vurderingen af den passive rolle tog hensyn til den berørte virksomheds sene indtræden på markedet. Til forskel fra omstændighederne i den sag, der gav anledning til nævnte dom, var FMC Foret i den foreliggende sag til stede på de berørte markeder fra kartellets begyndelse, og den omstændighed, at dens deltagelse i kartellet først blev godtgjort fra den 29. maj 1997, bekræfter ikke dens passive rolle, bl.a. henset til de øvrige omstændigheder i den foreliggende sag.

188 I lyset af det ovenstående kan klagepunktet vedrørende en påstået formildende omstændighed forbundet med FMC Forets udelukkende passive rolle eller rolle som medløber ikke tages til følge.

189 Følgelig kan sagsøgerens påstand om nedsættelse af bødebeløbet ikke tages til følge, og Kommissionen bør derfor frifindes.

Sagens omkostninger

190 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges denne at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer

RETTEN (Sjette Udvidede Afdeling):

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) FMC Corp. betaler sagens omkostninger.

Vadapalas Dittrich Truchot

Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 16. juni 2011.

Underskrifter