ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Store Afdeling) af 7. oktober 2019 – Safeway Ltd mod Andrew Richard Newton og Safeway Pension Trustees Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal – Det Forenede Kongerige)

(Sag C-171/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - EF-traktatens artikel 119 (efter ændring nu artikel 141 EF) - mandlige og kvindelige arbejdstagere - ligeløn - privat erhvervstilknyttet alderspensionsordning - normal pensionsalder forskellig alt efter køn - datoen for vedtagelse af foranstaltninger, som tilvejebringer ligebehandling - ensretning med tilbagevirkende kraft af denne alder til det aldersniveau, som gælder for personer, der tidligere blev behandlet ugunstigt)

(2019/C 423/08)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Safeway Ltd

Sagsøgte: Andrew Richard Newton og Safeway Pension Trustees Ltd

Konklusion

EF-traktatens artikel 119 (efter ændring nu artikel 141 EF) skal fortolkes således, at den i mangel af en objektiv begrundelse er til hinder for, at en pensionsordning, for at bringe en forskelsbehandling i strid med denne bestemmelse, som følger af fastsættelsen af en normal pensionsalder, som er forskellig alt efter køn, til ophør, vedtager en foranstaltning, som med tilbagevirkende kraft ensretter den normale pensionsalder for medlemmerne af denne ordning til niveauet for den normale pensionsalder for personerne i den kategori, der tidligere var ugunstigt stillet, for perioden mellem meddelelsen om og vedtagelsen af denne foranstaltning, selv når en sådan foranstaltning er tilladt i henhold til national ret og til stiftelsesdokumentet for denne pensionsordning.

(1) EUT C 190 af 4.6.2018.
1)

Artikel 2, nr. 3) og 5), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF skal fortolkes således, at — de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter transformation af elektrisk spænding for at muliggøre overgang fra højspænding til mellemspænding er omfattet af et elektricitetstransmissionssystem — de er derimod til hinder for en sådan lovgivning, der definerer begreberne »elektricitetstransmissionssystem« og »elektricitetsdistributionssystem« ikke alene på baggrund af kriteriet om spændingsniveauet, men også på baggrund af ejendomsretten til de aktiver, der benyttes til at udøve de respektive aktiviteter transmission og distribution. Denne fortolkning berører imidlertid ikke dels anvendelsen af direktivets artikel 17, stk. 1, litra a), hvorefter en uafhængig transmissionssystemoperatør skal være ejer af dette system, dels medlemsstaternes ret til at pålægge distributionssystemoperatøren forpligtelsen til at være ejer af dette system, forudsat at denne betingelse ikke udgør en hindring for opfyldelsen af det med dette direktiv forfulgte mål, særligt ved at fritage et sådant system for forpligtelsen til at overholde de regler, som finder anvendelse på det i medfør heraf, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 17. oktober 2019 – Argenta Spaarbank NV mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgien)

(Sag C-459/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skattelovgivning - selskabsskat - fradrag for risikovillig kapital - reduktion af det fradragsberettigede beløb for selskaber, der i en anden medlemsstat har et fast driftssted, som genererer indkomst, der i medfør af en dobbeltbeskatningsoverenskomst er fritaget for beskatning - artikel 49 TEUF - etableringsfrihed - ugunstig behandling - foreligger ikke)

(2019/C 423/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Argenta Spaarbank NV

Sagsøgt: Belgische Staat

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der ved beregningen af det fradrag, der tildeles et selskab, som er fuldt skattepligtigt i en medlemsstat, og som i en anden medlemsstat har et fast driftssted, hvis indkomst i medfør af en dobbeltbeskatningsoverenskomst er fritaget i førstnævnte medlemsstat, i første omgang sker medregning af nettoværdien af aktiverne i et sådant fast driftssted ved beregningen af det fradrag for risikovillig kapital, der tildeles et hjemmehørende selskab, men hvor fradragsbeløbet i anden omgang nedsættes med det mindste af de følgende beløb, nemlig den del af fradraget for risikovillig kapital, der vedrører det faste driftssted, eller det positive resultat, som dette faste driftssted har genereret, selv om en sådan reduktion ikke finder anvendelse i det tilfælde, hvor det faste driftssted er beliggende i førstnævnte medlemsstat.

(1) EUT C 373 af 15.10.2018.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 17. oktober 2019 – Ministère public og Ministre des Finances du Royaume de Belgique mod QC og Comida paralela 12 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Liège – Belgien)

(Sag C-579/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - punktafgifter - direktiv 2008/118/EF - artikel 8 og 38 - debitor for punktafgift som følge af uretmæssig indførsel af varer på en medlemsstats område - begreb - selskab med civilretligt ansvar for forhold begået af dets direktør)

(2019/C 423/20)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ministère public og Ministre des Finances du Royaume de Belgique

Sagsøgte: QC og Comida paralela 12

Konklusion

Artikel 38 i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF, sammenholdt med dette direktivs artikel 8, stk. 2, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der i tilfælde af uretmæssig indførsel på en medlemsstats område af punktafgiftspligtige varer, som er overgået til forbrug i en anden medlemsstat, gør en juridisk person, der er civilretligt ansvarlig for strafbare handlinger, som dennes direktør har begået, til solidarisk hæftende meddebitor for punktafgifterne.

(1) EUT C 427 af 26.11.2018.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 16. oktober 2019 – SD mod Agrárminiszter (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Ungarn)

(Sag C-490/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fælles landbrugspolitik - biavlssektoren - forordning (EU) nr. 1308/2013 - delegeret forordning (EU) 2015/1366 - støtteansøgning - betingelser - minimumsantallet af honningbifamilier - fastsættelse med tilbagevirkende kraft - retssikkerhedsprincippet - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning)

(2019/C 423/15)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Budapest Környéki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SD

Sagsøgt: Agrárminiszter

Konklusion

Med forbehold for den efterprøvelse, som det tilkommer den forelæggende ret at foretage, skal retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der i medfør af artikel 55, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 udarbejder programmet i biavlssektoren for en ny periode på tre år, dels fastsætter betingelser for tildelingen af støtte i denne sektor, som er anderledes end de betingelser, der var fastsat for de tidligere programmer, dels giver biavlerne mulighed for at modtage denne støtte fra et tidligere tidspunkt end ikrafttrædelsen af denne lovgivning, hvis de opfylder de nye betingelser, der er fastsat heri.

(1) EUT C 25 af 21.1.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. oktober 2019 – UPM France mod Premier ministre og Ministre de l'Action et des Comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État – Frankrig)

(Sag C-270/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/96/EF - beskatning af energiprodukter og elektricitet - artikel 21, stk. 5, tredje afsnit - fritagelse for mindre elektricitetsproducenter, der er underlagt beskatning af den producerede elektricitet - fravær under den tildelte overgangsperiode af en national afgift på det endelige elektricitetsforbrug - artikel 14, stk. 1, litra a) - obligatorisk afgiftsfritagelse for energiprodukter og elektricitet, der anvendes til produktion af elektricitet)

(2019/C 423/11)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UPM France

Sagsøgte: Premier ministre og Ministre de l’Action et des Comptes publics

Konklusion

Artikel 21, stk. 5, tredje afsnit, andet punktum, i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter skal fortolkes således, at den fritagelse, som denne bestemmelse fastsætter for de mindre elektricitetsproducenter, for så vidt som de energiprodukter, der anvendes til fremstilling af elektricitet som en undtagelse til direktivets artikel 14, stk. 1, litra a), pålægges afgift, ikke kunne anvendes af Den Franske Republik i den overgangsperiode, som den var indrømmet indtil den 1. januar 2009 i henhold til nævnte direktivs artikel 18, stk. 10, andet afsnit, og i hvilken denne medlemsstat ikke har indført den i samme direktiv fastsatte beskatningsordning for elektricitet.

(1) EUT C 211 af 18.6.2018.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 17. oktober 2019 – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH mod Freistaat Thüringen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Thüringer Oberlandesgericht – Tyskland)

(Sag C-239/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - sortsbeskyttelse - forordning (EF) nr. 2100/94 - undtagelser i medfør af artikel 14 - forordning (EF) nr. 1768/95 - artikel 11, stk. 1 og 2 - anmodninger om oplysninger - oplysninger fra officielle organer - anmodning om oplysninger om den faktiske anvendelse af materiale af særlige arter eller sorter - anmodningens indhold)

(2019/C 423/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Thüringer Oberlandesgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH

Sagsøgt: Freistaat Thüringen

Konklusion

Artikel 11, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1768/95 af 24. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende landbrugsundtagelsen, som er fastsat i artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 om EF-sortsbeskyttelse, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke giver en indehaver af EF-sortsbeskyttelse ret til at anmode et offentligt organ om oplysninger om anvendelsen af materiale af særlige arter, uden at den konkrete beskyttede sort, for hvilken disse oplysninger ønskes, angives i en sådan anmodning.

(1) EUT C 249 af 16.7.2018.
1)

Artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at en national ret efter at have konstateret, at visse vilkår i en aftale om lån, der er koblet til en udenlandsk valuta og knyttet til en rentesats, der er direkte forbundet med interbankrenten for den pågældende valuta, er urimelige, i henhold til den nationale ret fastslår, at aftalen ikke kan opretholdes uden disse vilkår, fordi ophævelsen af disse vilkår ville indebære, at karakteren af den pågældende aftales hovedgenstand ændres.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. oktober 2019 – Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid mod A, B og P (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad van State – Nederlandene)

(Sag C-70/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - afgørelse nr. 2/76 - artikel 7 - afgørelse nr. 1/80 - artikel 13 - »standstill«-klausuler - ny begrænsning - optagelse, registrering og opbevaring af biometriske data fra tyrkiske statsborgere i et centralregister - tvingende almene hensyn - formål om at forebygge og bekæmpe identitets- og dokumentsvig - artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - ret til respekt for privatlivet - ret til beskyttelse af personoplysninger - proportionalitet)

(2019/C 413/07)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Sagsøgte: A, B og P

Konklusion

Artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen, vedtaget af associeringsrådet, der blev oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, som blev undertegnet den 12. september 1963 i Ankara dels af Republikken Tyrkiet, dels af EØF’s medlemsstater og Fællesskabet, og som blev indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 64/732/EØF af 23. december 1963, skal fortolkes således, at en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, der gør udstedelse af en midlertidig opholdstilladelse til tredjelandsstatsborgere, herunder tyrkiske statsborgere, betinget af, at deres biometriske data optages, registreres og opbevares i et centralregister, udgør en »ny begrænsning« i den forstand, hvori dette begreb anvendes i denne bestemmelse. En sådan begrænsning er imidlertid begrundet i formålet om at forebygge og bekæmpe identitets- og dokumentsvig.

(1) EUT C 161 af 7.5.2018.
2)

En institutionel enhed som den i hovedsagen omhandlede, hvis grad af uafhængighed i forhold til den offentlige forvaltning er begrænset af national lovgivning, i medfør af hvilken denne institutionelle enhed ikke har fuldstændig indflydelse over forvaltningen af sine aktiver og passiver, for så vidt som den offentlige forvaltning dels udøver kontrol over dens aktiver, dels påtager sig en del af risikoen ved dens passiver, kan kvalificeres som en »koncerntilknyttet finansiel institution« som omhandlet i punkt 2.21-2.23 i bilag A til forordning nr. 549/2013, forudsat at foranstaltningerne til kontrol af aktiverne og passiverne af den nationale domstol kan fortolkes således, at de indebærer, at den pågældende institutionelle enhed ikke kan handle uafhængigt af nævnte offentlige forvaltning, idet sidstnævnte pålægger denne institutionelle enhed vilkår, hvorunder den skal handle, uden at den på eget initiativ har mulighed for væsentligt at ændre disse.
3)

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at et vilkår i en mandataftale vedrørende forvaltning af en kommanditandel indgået mellem en erhvervsdrivende og en forbruger – såsom de i hovedsagen omhandlede aftaler – der ikke har været genstand for individuel forhandling, og hvorefter det er lovgivningen i kommanditselskabets hjemstedsstat, som finder anvendelse, er urimeligt i denne bestemmelses forstand, når det vildleder forbrugeren ved at give denne indtryk af, at det kun er lovgivningen i denne medlemsstat, som finder anvendelse på aftalen, uden at oplyse forbrugeren om, at denne i medfør af artikel 5, stk. 2, i konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, og artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 593/2008 ligeledes har ret til at påberåbe sig den beskyttelse, som den pågældende er tillagt i medfør af de ufravigelige bestemmelser i den nationale lovgivning, der ville finde anvendelse, hvis dette vilkår ikke var aftalt.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. oktober 2019 – Ermira Bajratari mod Secretary of State for the Home Department (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal in Northern Ireland – Det Forenede Kongerige)

(Sag C-93/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - direktiv 2004/38/EF - opholdsret for en tredjelandsstatsborger, som er beslægtet i direkte opstigende linje med mindreårige unionsborgere - artikel 7, stk. 1, litra b) - betingelse om tilstrækkelige midler - midler bestående af indkomst ved beskæftigelse udøvet uden opholds- og arbejdstilladelse)

(2019/C 413/08)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal in Northern Ireland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ermira Bajratari

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

procesdeltager: Aire Centre

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF, skal fortolkes således, at en mindreårig unionsborger råder over tilstrækkelige midler, således at opholdet ikke bliver en urimelig byrde for værtsmedlemsstatens sociale system, også selv om disse midler hidrører fra indkomst ved ulovlig beskæftigelse udøvet af dennes fader, der er tredjelandsstatsborger og ikke har opholds- og arbejdstilladelse i denne medlemsstat.

(1) EUT C 152 af 30.4.2018.
—

pålægge en hosting-udbyder at fjerne information, som den pågældende oplagrer, og som har samme betydning som information, der tidligere er erklæret ulovlig, eller at hindre adgangen til den, forudsat at den overvågning og undersøgelse, som kræves ifølge dette påbud, er begrænset til information, der formidler et budskab, hvis indhold i det væsentlige er det samme som det, der førte til ulovlighedskonstateringen, og som indeholder de oplysninger, som er angivet i påbuddet, og forudsat at forskellen i formuleringen af det indhold, som anses for at have samme betydning som det indhold, der tidligere er erklæret ulovlig, ikke forpligter den pågældende hosting-udbyder til at foretage en selvstændig vurdering af nævnte indhold, og
2)

Artikel 12, stk. 1, i direktiv 2014/24 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national regel, hvorved medlemsstaten bl.a. underkaster indgåelsen af en in house-aftale en betingelse om, at indgåelsen af en offentlig kontrakt ikke kan sikre de gennemførte tjenesteydelsers kvalitet, tilgængelighed og kontinuitet, forudsat at det valg, som er udtrykt til fordel for en særlig metode til levering af tjenesteydelserne, og som er foretaget på et tidligere tidspunkt end indgåelsen af den offentlige kontrakt, overholder ligebehandlingsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling, princippet om gensidig anerkendelse, proportionalitetsprincippet og princippet om gennemsigtighed.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. oktober 2019 – i sag anlagt af Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland, Robert Prandl og Gemeinde Zillingdorf (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Wien – Østrig)

(Sag C-197/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 91/676/EØF - beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget - målsætning om at nedbringe forurening - vand, der er berørt af forurening - nitratindhold på højst 50 mg/l - handlingsplaner vedtaget af medlemsstaterne - private personers ret til ændring af et sådant program - ret til at indlede en administrativ sag og søgsmålskompetence ved de nationale domstole)

(2019/C 413/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Wasserleitungsverband Nördliches Burgenland, Robert Prandl og Gemeinde Zillingdorf

Procesdeltager: Bundesministerium für Nachhaltigkeit und Tourismus, tidligere Bundesministerium für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft

Konklusion

Artikel 288 TEUF og artikel 5, stk. 4 og 5, i og afsnit A, punkt 2, i bilag I til Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget, skal fortolkes således, at på den betingelse, at udledning af kvælstofforbindelser bidrager væsentligt til forurening af det omhandlede grundvand, skal fysiske og juridiske personer, såsom sagsøgerne i hovedsagen, kunne kræve af de kompetente nationale myndigheder, at disse ændrer et eksisterende handlingsprogram eller vedtager de supplerende foranstaltninger eller skærpede foranstaltninger, der er fastsat i dette direktivs artikel 5, stk. 5, så længe nitratindholdet i grundvandet i mangel af disse foranstaltninger overskrider eller risikerer at overskride 50 mg/l ved ét eller ved flere målesteder som omhandlet i nævnte direktivs artikel 5, stk. 6.

(1) EUT C 268 af 30.7.2018.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. oktober 2019 – Crédit Mutuel Arkéa (C-152/18 P) Crédit Mutuel Arkéa (C-153/18 P) mod Den Europæiske Centralbank og Europa-Kommissionen

(Forenede sager C-152/18 og C-153/18 P) (1)

(Appel - økonomisk og monetær politik - artikel 127, stk. 6, TEUF - forordning (EU) nr. 1024/2013 - artikel 4, stk. 1, litra g) - tilsyn med kreditinstitutter på et konsolideret grundlag - forordning (EU) nr. 468/2014 - artikel 2, nr. 21), litra c) - forordning (EU) nr. 575/2013 - artikel 10 - koncern under tilsyn - institutter, som er fast tilknyttet et centralt organ)

(2019/C 413/09)

Processprog: fransk

Parter

(Sag C-152/18 P)

Appellant: Crédit mutuel Arkéa (ved advokat H. Savoie)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Centralbank (ECB) (ved K. Lackhoff, R. Bax og C. Olivier, som befuldmægtigede, bestået af advokat P. Honoré) og Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, K.-P. Wojcik og A. Steiblytė, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for de andre parter i sagen: Confédération nationale du Crédit mutuel (ved advokaterne M. Grégoire og C. De Jonghe)

(Sag C-153/18 P)

Appellant: Crédit mutuel Arkéa (ved advokat H. Savoie)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Centralbank (ECB) (ved K. Lackhoff, R. Bax og C. Olivier, som befuldmægtigede, bestået af advokat P. Honoré) og Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, K.-P. Wojcik og A. Steiblytė, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for de andre parter i sagen: Confédération nationale du Crédit mutuel (ved advokaterne C. De Jonghe og M. Grégoire)

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) Crédit mutuel Arkéa betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 161 af 7.5.2018.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. oktober 2019 – Finanzamt Trier mod Cardpoint GmbH, der er indtrådt i Moneybox Deutschland GmbH’s rettigheder (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof – Tyskland)

(Sag C-42/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - sjette direktiv 77/388/EØF - afgiftsfritagelser - artikel 13, punkt B, litra d), nr. 3) - transaktioner vedrørende betalinger - tjenesteydelser leveret af et selskab til en bank i forbindelse med driften af pengeudbetalingsautomater)

(2019/C 413/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt Trier

Sagsøgt: Cardpoint GmbH, der er indtrådt i Moneybox Deutschland GmbH’s rettigheder

Konklusion

Artikel 13, punkt B, litra d), nr. 3), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at levering af tjenesteydelser til en bank i forbindelse med driften af pengeudbetalingsautomater, som består i at gøre automaterne funktionsdygtige og vedligeholde dem, at varetage opfyldningen heraf, at installere hardware og software heri til læsning af data på hævekort, at sende en autoriseringsforespørgsel om en pengeudbetaling til den bank, som har udstedt det hævekort, der benyttes, at udbetale de ønskede penge og at registrere udbetalingstransaktionerne, ikke henhører under de i denne bestemmelse omhandlede transaktioner vedrørende betalinger, som er fritaget for merværdiafgift.

(1) EUT C 152 af 30.4.2018.