Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 26. september 1996. - Den Franske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Mælk - Tillægsafgiftsordning - Gennemførelsesbestemmelser - Beslutning 93/673/EF - Kommissionens kompetence. - Sag C-69/94.



Samling af Afgørelser 1997 side I-02599



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Ved sag anlagt i henhold til EF-traktatens artikel 173 har Den Franske Republik nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning 93/673/EF af 10. december 1993 om tilbageholdelse af et skoensmaessigt fastsat beloeb i forskuddet paa de bogfoerte landbrugsudgifter i tilfaelde af manglende overholdelse af bestemmelserne for fremsendelse af det aarlige spoergeskema vedroerende tillaegsafgiften paa maelk, som fastsat i Raadets forordning (EOEF) nr. 3950/92 (1) (herefter »beslutningen«).

Den franske regering har navnlig gjort gaeldende dels, at beslutningen er truffet under tilsidesaettelse af bestemmelser, som udgoer dens hjemmel, og visse vaesentlige formforskrifter samt tilsidesaettelse af bestemmelserne i forordningen om finansieringen af den faelles landbrugspolitik, dels, at de sanktioner, der er fastsat ved beslutningen i tilfaelde af manglende overholdelse af de paagaeldende bestemmelser, strider mod proportionalitetsprincippet.

De relevante retsregler

2 Ordningen for opkraevning af tillaegsafgift paa maelk og mejeriprodukter blev indfoert i 1984 for at mindske uligevaegten mellem udbud og efterspoergsel for disse produkter paa det faelles marked.

Ordningen blev siden forlaenget for syv aar fra den 1. april 1993 ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3950/92 af 28. december 1992 om en tillaegsafgift paa maelk og mejeriprodukter (2), som under udnyttelse af de erfaringer, der var hoestet under de foerste aar, hvor ordningen fungerede, indfoerte nogle aendringer, der skulle forbedre og forenkle den (herefter »grundforordningen«).

3 I henhold til grundforordningens artikel 11 (3) udstedte Kommissionen den 9. marts 1993 forordning (EOEF) nr. 536/93 om gennemfoerelsesbestemmelser for tillaegsafgiften paa maelk og mejeriprodukter (4) (herefter »gennemfoerelsesforordningen«).

Femte betragtning til denne forordning lyder saaledes:

»Erfaringen viser, at der er forekommet betydelige forsinkelser i fremsendelsen af oplysningerne om indsamling og direkte salg og i afgiftsbetalingen, hvilket har hindret, at ordningen har kunnet blive fulgt effektivt; der boer tages fornoedent hensyn til disse erfaringer i form af strenge krav om frister for formidling af oplysninger og for betaling, og kravene boer vaere forbundet med sanktioner.«

Samme forordnings artikel 8, fjerde led, paalaegger medlemsstaterne »inden den 1. september hvert aar [at meddele Kommissionen] skemaet i bilaget i udfyldt stand. Overskrides denne frist, tilbageholder Kommissionen et skoensmaessigt fastsat beloeb i forskuddet paa de bogfoerte landbrugsudgifter«.

Det paagaeldende spoergeskema er beregnet til at indsamle en raekke oplysninger og statistiske data vedroerende ordningens anvendelse og funktion for hvert aar og for hver medlemsstat.

4 Ved den anfaegtede beslutning, som er udstedt i henhold til gennemfoerelsesforordningens artikel 8, fjerde led, fastsaettes der satser for tilbageholdelse af de paagaeldende forskud.

Navnlig fastsaettes der en tilbageholdelse af 1% af det samlede beloeb, der blev udbetalt den paagaeldende medlemsstat for maelk og mejeriprodukter i det foregaaende regnskabsaar, saafremt spoergeskemaet ikke er fremsendt inden den 1. september (artikel 1), en tilbageholdelse af 0,5%, saafremt et fremsendt spoergeskema viser sig at vaere mere end 10% unoejagtigt (artikel 2), og en tilbageholdelse af 0,04% for hver manglende oplysning, saafremt spoergeskemaet et ufuldstaendigt.

5 Gennemfoerelsesforordningens artikel 8, fjerde led, er for nylig blevet aendret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 82/96 af 22. januar 1996 (5).

Ifoelge artikel 1, stk. 1, i denne forordning indsaettes foelgende afsnit i den oprindelige bestemmelse: »I tilfaelde af aendring af oplysningerne, bl.a. efter den i artikel 7 fastsatte kontrol, meddeles Kommissionen en ajourfoering inden den 1. december, den 1. marts og den 1. juli hvert aar« (6).

Anbringenderne til stoette for sagen

6 Den franske regering har som sagt fremfoert tre forskellige anbringender, naermere bestemt tilsidesaettelse af gennemfoerelsesforordningens artikel 8, fjerde led, og af grundforordningens artikel 11 samt af visse vaesentlige formforskrifter; tilsidesaettelse af Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (7) og tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet.

Det foerste anbringende

7 Med det foerste anbringende har den franske regering gjort gaeldende, at beslutningen, navnlig dens artikel 2 og 3, ikke gyldigt kunne traeffes i henhold til gennemfoerelsesforordningens artikel 8, fjerde led. Denne bestemmelse gaar nemlig udtrykkeligt ud paa, at der alene sker tilbageholdelse i de paagaeldende forskud for det tilfaelde, at spoergeskemaet indsendes for sent, uden at naevne de tilfaelde (som er omfattet af artikel 2 og 3), at der fremsendes et urigtigt eller ufuldstaendigt spoergeskema.

Ifoelge den franske regering har den anfaegtede beslutnings artikel 2 og 3 heller ikke tilstraekkelig hjemmel i grundforordningens artikel 11, der som sagt giver Kommissionen kompetence til at fastsaette gennemfoerelsesbestemmelser for tillaegsafgiften. Denne bestemmelse foreskriver udtrykkeligt, at forvaltningskomitéen skal deltage i proceduren for vedtagelse af de paagaeldende gennemfoerelsesbestemmelser (8), mens denne komité ikke synes at vaere blevet hoert, da den anfaegtede beslutning blev truffet.

8 Ved afgoerelsen af, om den franske regerings argumenter i forbindelse med det foerste anbringende kan laegges til grund, finder jeg det hensigtsmaessigt foerst, om end kort, at opholde mig ved de formaal, der forfoelges med tillaegsafgiftsordningen for maelk, og dernaest ved formaalet med grundforordningens artikel 8 og dermed med den anfaegtede beslutnings bestemmelser.

Jeg vil i foerste raekke henvise til, at den paagaeldende ordning som sagt er indfoert for at formindske den uligevaegt, der bestaar paa markedet for maelk mellem en konstant stigende produktion og et niveau for det interne forbrug og for udfoersler, som tvaertimod har vist sig at vaere stationaert. Ved forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 (9) har Raadet for foerste gang indfoert tillaegsafgiftsordningen, dvs. en mekanisme for oekonomisk ansvar, som griber ind, naar de maengder maelk, der (ikke produceres, men) forhandles i en bestemt medlemsstat, overskrider et forudfastsat aarligt niveau (benaevnt »referencemaengde« eller »maelkekvote«). Hensigten var saaledes at skabe en bremse, om ikke paa produktionen, saa i hvert fald paa forhandlingen af maelk og mejeriprodukter, for at nedsaette strukturoverskuddene i denne sektor.

9 Ordningen, som flere gange er forlaenget og aendret og endelig kodificeret i grundforordningens bestemmelser, fungerer i store linjer paa grundlag af foelgende system: De referencemaengder, der tildeles hver medlemsstat, fordeles igen inden for denne i individuelle maengder til hver producent. Det er den sidstnaevnte, som under den nationale myndigheds kontrol har pligt til at betale det beloeb, der skal erlaegges i tillaegsafgift, saafremt den naevnte maengde overskrides (10). Provenuet af afgiften, som for oejeblikket er fastsat til 115% af indikativprisen paa maelk, indbetales til Faellesskabet (11) og anvendes til at finansiere udgifterne til stabilisering og regulering af markedet for mejeriprodukter.

10 I henhold til grundforordningens artikel 11 har Kommissionen udstedt gennemfoerelsesforordningen med det erklaerede tredobbelte formaal at fremskaffe det noedvendige grundlag for den endelige beregning af afgiften, indfoere bestemmelser, der skal sikre en rettidig afgiftsbetaling, og indfoere kontrolbestemmelser, saa det kan efterproeves, om afgiften opkraeves korrekt (jf. anden betragtning).

Kontrollen med opkraevningens lovformelighed er i foerste raekke overdraget de nationale myndigheder, som skal foretage de noedvendige efterproevninger og kontrolforanstaltninger paa stedet (12). Kommissionen underrettes aarligt om situationen med hensyn til opkraevningen af afgiften i hver medlemsstat gennem de nationale myndigheders tilsendelse af det spoergeskema, der naevnes i gennemfoerelsesforordningens artikel 8, fjerde led.

11 Paa grundlag af de oplysninger, den modtager fra hver medlemsstat, vurderer Kommissionen, om det er hensigtsmaessigt at traeffe korrigerende foranstaltninger; saafremt en eller flere medlemsstater overskrider referencemaengderne, kan den f.eks., alt efter overskridelsens omfang, gribe direkte ind med hensyn til priserne, forhoeje eksportrestitutionerne eller bestemme, at overskud skal oplagres. Hvis den konstaterer, at en medlemsstat i strid med faellesskabsretten ikke har opkraevet visse beloeb, som tilkommer Faellesskabet, kan Kommissionen desuden tilbageholde beloeb i de maanedlige forskud paa landbrugsudgifterne i henhold til de befoejelser, som er tildelt den ved gaeldende bestemmelser og bekraeftet af Domstolens domme af 17. oktober 1991 (13).

Som det ses, er spoergeskemaet et afgoerende instrument for en korrekt forvaltning af ordningen paa faellesskabsniveau, da den goer det muligt for Kommissionen at komme i besiddelse af alle de oplysninger, som den har brug for, for at kunne gribe ind paa den mest hensigtsmaessige maade. Lad os ikke glemme, at det er noedvendigt at have mulighed for at raade over oplysninger gennem spoergeskemaerne, ikke blot for at kontrollere og samordne opkraevningen af afgiften, men til syvende og sidst ogsaa for i videst muligt omfang at fjerne eller korrigere enhver fordrejning, som kan opstaa paa grund af uligevaegt mellem udbud og efterspoergsel paa det paagaeldende marked, hvilket, som vi har set, er det endelige formaal, som skal opnaas med tillaegsafgiftsordningen.

12 Under disse omstaendigheder er det klart, at medlemsstaternes forpligtelse til at give Kommissionen alle de noedvendige oplysninger, for at denne effektivt kan udfoere den forvaltningsopgave, som traktaten giver den paa dette omraade, kun med rimelighed kan opfyldes, saafremt der indsendes et fuldstaendigt og korrekt spoergeskema. Hvis man derfor fortolker gennemfoerelsesforordningens artikel 8, fjerde led, saaledes, at den alene paalaegger en forpligtelse af tidsmaessig art, dvs. forpligtelsen til at indsende et spoergeskema (selv, paradoksalt, ikke fuldstaendigt eller ukorrekt udfyldt) inden for en bestemt frist, ville det vaere ensbetydende med, at denne bestemmelse blev beroevet enhver betydning.

Hertil kommer bestemmelsens ordlyd, der som naevnt paalaegger medlemsstaterne »inden den 1. september hvert aar« at fremsende »skemaet i bilaget i udfyldt stand« (14).

Under disse omstaendigheder mener jeg, ikke, at der kan vaere rimelig tvivl om, at den anfaegtede beslutning - selv i den del, hvor den fastsaetter negative oekonomiske foelger for den medlemsstat, som, selv rettidigt, har indsendt et ufuldstaendigt eller ukorrekt spoergeskema - fuldt ud opfylder kravene i gennemfoerelsesforordningens artikel 8, fjerde led.

13 Hvad endelig angaar den franske regerings argument om, at beslutningen er truffet under tilsidesaettelse af formkravene i grundforordningens artikel 11, kan det efter min opfattelse heller ikke laegges til grund.

Som Kommissionen med rette har fremhaevet, er beslutningen nemlig ikke en »gennemfoerelsesbestemmelse« i artikel 11's forstand, der som saadan noedvendiggoer en udtalelse fra forvaltningskomitéen. Der er blot tale om en retsakt, som med samme procentsatser for alle medlemsstaterne fastsaetter satserne for nedsaettelse af forskuddene i forbindelse med forskellige tilfaelde af tilsidesaettelse af gennemfoerelsesforordningens artikel 8, fjerde led.

14 Kommissionen kunne nemlig meget vel foretage saadanne tilbageholdelser ved individuelle beslutninger truffet med hensyn til hver enkelt medlemsstat paa grundlag af den kompetence, som direkte er tildelt den ved gennemfoerelsesforordningens artikel 8, fjerde led.

Det foerste anbringende maa derfor forkastes.

Det andet anbringende

15 Den franske regerings andet anbringende er tilsidesaettelse af den naevnte forordning nr. 729/70 (15), saaledes som den er fortolket i Domstolens faste praksis.

Sagsoegeren har navnlig henvist til de domme af 17. oktober 1991, hvori Domstolen har anerkendt, at Kommissionen har kompetence til at tilbageholde beloeb i de maanedlige forskud paa grundlag af den enkelte medlemsstats regnskabssituation over for EUGFL, saafremt der er visse beloeb, der i strid med faellesskabsretten ikke er blevet opkraevet, dog saaledes, at denne tilbageholdelse ikke er endelig, men kun har midlertidig og foreloebig karakter og ikke kan foregribe den endelige beslutning vedroerende afslutningen af aarsregnskaberne (16).

Ifoelge den franske regering har de foelger, der er fastsat ved den anfaegtede beslutning, i strid med det af Domstolen fastslaaede princip endelig karakter, navnlig i betragtning af deres automatiske gennemfoerelse, uden at der er nogen formodning for, at den paagaeldende medlemsstat har tilsidesat faellesskabsretten, og uden at denne har adgang til at fremsaette sit synspunkt.

16 Jeg mener afgjort ikke, at dette argument kan laegges til grund, da der ikke er grund til at antage, at de paagaeldende nedsaettelser, ligesom enhver anden nedsaettelse af landbrugsudgifterne inden for rammerne af EUGFL, er af foreloebig og midlertidig art, saaledes som det er noedvendigt af hensyn til den fornyede behandling, naar der traeffes endelig afgoerelse om de aarsregnskaber, som er afgoerende for hver enkelt medlemsstats oekonomiske situation i forhold til EUGFL.

Desuden har den franske regering alene begrundet det anfoerte med, at hverken gennemfoerelsesforordningen eller beslutningen udtrykkeligt bestemmer, at de paagaeldende nedsaettelser skal behandles paa ny, naar der traeffes endelig afgoerelse om afslutning af aarsregnskaberne.

17 I denne forbindelse behoever jeg naeppe at fremhaeve, at Kommissionen gentagne gange, saavel i sine indlaeg som i retsmoedet, har bekraeftet, at de paagaeldende foranstaltninger er af foreloebig og midlertidig karakter, og at de vil blive behandlet paa ny, naar der traeffes endelig afgoerelse med hensyn til hver enkelt medlemsstat.

Kommissionen har navnlig henvist til, at tilbageholdelse af beloeb i de maanedlige forskud, som ved den endelige afgoerelse om afslutningen af regnskaberne viser sig foretaget med urette (f.eks. fordi den sanktionerede forsinkelse skyldtes et tilfaelde af force majeure), som det netop fremgaar af bestemmelserne om finansieringen af den faelles landbrugspolitik, saaledes som de fortolkes af Domstolen, udlignes paa passende maade ved den endelige beregning af det beloeb, der tilkommer hver enkelt medlemsstat. Domstolen raader i oejeblikket ikke over oplysninger, som kan rejse tvivl om det, der synes at vaere gaeldende praksis paa omraadet, og som i oevrigt er i overensstemmelse med fast retspraksis.

Det tredje anbringende

18 Den franske regerings tredje anbringende gaar ud paa, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet ved at fastsaette de paagaeldende tilbageholdelsessatser ved den anfaegtede beslutning.

Sagsoegeren har navnlig anfoert, at de anfaegtede bestemmelser overskrider »graenserne for, hvad der er hensigtsmaessigt og noedvendigt for at naa det oenskede maal« i den i Buitoni-dommen forudsatte betydning (17), for saa vidt de indfoerer egentlige sanktioner mod den medlemsstat, der har tilsidesat forpligtelsen til at indsende spoergeskemaet; da saadanne sanktioner desuden ikke er knyttet til tilsidesaettelsen af (hoved)forpligtelsen til at sikre opkraevning af afgiften, men snarere til den (sekundaere) forpligtelse til at underrette Kommissionen om de naermere fremgangsmaader for den foretagne opkraevning, er det i strid med de principper, som Domstolen har fastslaaet i dommene i Man-sagen og Drewes-sagen (18).

19 Kommissionen har bestridt, at de paagaeldende tilbageholdelser har karakter af sanktioner, og definerer dem, navnlig i betragtning af, at de er foreloebige og midlertidige, som »negative oekonomiske konsekvenser« for den paagaeldende medlemsstat. Den har desuden henvist til, at sondringen mellem hovedforpligtelser og sekundaere forpligtelser, som Domstolen har anvendt i forbindelse med et bestemt konkret tilfaelde, som er forskelligt fra naervaerende sag, nemlig forpligtelsen til at stille sikkerhed for ansoegning om eksportlicenser (19), ikke uden videre kan overfoeres til den sag, som vi her beskaeftiger os med.

Efter paa ny at have understreget, at oplysningerne i spoergeskemaet er vaesentlige for en korrekt forvaltning af hele afgiftsordningen, har Kommissionen derfor anfoert, at de paagaeldende foranstaltninger staar i rimeligt forhold til det forfulgte formaal.

20 Som jeg allerede har naevnt i mit forslag til afgoerelse i Pressler-sagen (20), mener jeg ikke, at definitionen af den retlige art af de bestemmelser, hvorefter manglende overholdelse af visse betingelser har ugunstige retsfoelger for den paagaeldende, er vaesentlig for afgoerelsen af, om saadanne bestemmelser er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Med andre ord, i forbindelse med den sag, som vi her beskaeftiger os med, er det under alle omstaendigheder uvaesentligt, om der er tale om sanktioner i teknisk forstand, som den franske regering haevder, eller om negative oekonomiske foelger, som Kommissionen tvaertimod har haevdet, naar der skal tages stilling til, om de er forenelige med proportionalitetsprincippet.

Under alle omstaendigheder maa det altsaa efter Domstolens nu faste praksis undersoeges, om bestemmelserne i den anfaegtede beslutning gaar videre, end det er hensigtsmaessigt og noedvendigt for at opfylde det formaal, der tilsigtes, naermere bestemt, om de midler, som ifoelge bestemmelserne kan bringes i anvendelse for at opfylde det tilsigtede formaal, staar i rimeligt forhold til formaalets betydning og er noedvendige for at opfylde det (21).

21 Som jeg allerede har sagt, har beslutningen intet andet formaal end at praecisere ordlyden af en regel, som i virkeligheden allerede findes i gennemfoerelsesforordningens artikel 8. Den fastsaetter de gaeldende tilbageholdelsessatser i forbindelse med forskellige tilfaelde af tilsidesaettelse af den forpligtelse, der paahviler medlemsstaterne, til inden for en bestemt frist at tilsende Kommissionen et behoerigt udfyldt spoergeskema.

I betragtning af, hvor vigtige oplysningerne i spoergeskemaet er for en korrekt forvaltning af tillaegsafgiftsordningen, samt i betragtning af, at Kommissionen kun kan spille sin vaesentlige rolle med hensyn til at koordinere og regulere markedet for maelk, saafremt den rettidigt er kommet i besiddelse af de oplysninger, som er noedvendige for, at den rettidigt kan ivaerksaette hensigtsmaessige interventionsforanstaltninger, mener jeg ikke, at de negative foelger, som beslutningen i tilknytning til tilsidesaettelse af den paagaeldende forpligtelse har, staar i misforhold til det forfulgte formaal.

22 Dette resultat bestyrkes af, at de tilbageholdelser i forskuddene, som Kommissionen er bemyndiget til at foretage, er af foreloebig karakter, og af, at de behandles paa ny, naar der traeffes endelig afgoerelse om afslutning af regnskaberne for hver medlemsstat; omstaendigheder, som jeg, som naevnt ovenfor i punkt 17, anser for uomgaengelige betingelser for ordningen.

Med andre ord, den omstaendighed, at de tilbageholdelser i de maanedlige forskud, der foretages over for den stat, som ved sine forsinkelser eller undladelser har skabt risiko for, at hele ordningens funktion bringes i fare, ikke er uoprettelige og endelige, men tvaertimod skal behandles paa ny, taler allerede for, at saadanne foranstaltninger er forholdsmaessige.

23 For fuldstaendighedens skyld skal jeg endelig naevne, at den franske regering under retsmoedet har paaberaabt sig den foernaevnte nyere forordning nr. 82/96, som aendrer gennemfoerelsesforordningens artikel 8 ved at indfoere en forpligtelse for medlemsstaterne til, ved ajourfoeringer foretaget hver fjerde maaned, at meddele eventuelle aendringer i oplysningerne vedroerende spoergeskemaet efter den i artikel 7 fastsatte kontrol. Ifoelge den franske regering viser denne aendring, at Kommissionen i virkeligheden er i stand til at forvalte ordningen, selv hvis de oplysninger, som den har brug for, meddeles den paa andre senere datoer end den fastsatte, nemlig den 1. september.

Ogsaa dette argument savner imidlertid grundlag. De paagaeldende ajourfoeringer er nemlig blot korrigeringer, som den nye ordning fastsaetter for unormale situationer (som f.eks. meddelelse til Kommissionen af oplysninger, som efter kontrol viser sig fejlagtige), og aendrer altsaa ikke ved indholdet i den forpligtelse, som paahviler medlemsstaterne, til under normale omstaendigheder at fremsende et fuldstaendigt og korrekt udfyldt spoergeskema inden for den fastsatte frist.

24 Sammenfattende mener jeg ikke, at de af den franske regering fremfoerte argumenter med rimelighed kan rejse tvivl om gyldigheden af den anfaegtede beslutning, som tvaertimod har den fordel, at den goer medlemsstaterne ansvarlige for, at de inden for rammerne af deres kompetence skal bidrage til, at en kompliceret ordning, som har til formaal at normalisere markedet for maelk, fungerer.

I betragtning af den betydelige byrde, der er paalagt, finder jeg det desuden betydningsfuldt, at de »repressive« bestemmelser, som Kommissionen har naevnt, aldrig indtil nu har fundet anvendelse, da medlemsstaterne hidtil har opfyldt den paagaeldende forpligtelse punktligt og korrekt.

25 Paa grundlag af de foregaaende betragtninger foreslaar jeg derfor Domstolen at:

- frifinde Kommissionen

- doemme sagsoegeren til at betale sagens omkostninger.

(1) - EFT L 310, s. 44.

(2) - EFT L 490, s. 1.

(3) - Hvorefter gennemfoerelsesbestemmelserne til forordningen vedtages af Kommissionen efter en fremgangsmaade, som kraever medvirken af forvaltningskomitéen.

(4) - EFT L 57, s. 12.

(5) - EFT L 17, s. 1.

(6) - Grundforordningens artikel 7 indeholder bestemmelser om de kontrolforanstaltninger, som de nationale myndigheder skal gennemfoere hos producenterne og koeberne for at sikre, at ordningen fungerer effektivt.

(7) - EFT 1970 I, s. 196.

(8) - Det drejer sig om den procedure, der omhandles i artikel 30 i forordning (EOEF) nr. 804/68 af 27.6.1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169).

(9) - EFT L 90, s. 10.

(10) - Af praktiske grunde betales afgiften faktisk til det kompetente organ af koeberen, som indeholder et hertil svarende beloeb i den pris, der betales til producenten, som er den egentlige debitor (jf. grundforordningens artikel 2, stk. 2).

(11) - Naermere bestemt til EUGFL (Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget).

(12) - Jf. artikel 7.

(13) - Sag C-342/89, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 5031, og sag C-346/89, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 5057.

(14) - Min fremhaevelse.

(15) - Som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3183/87 af 19.10.1987 (EFT L 304, s. 1) og (EOEF) nr. 2048/88 af 24.6.1988 (EFT L 185, s. 1).

(16) - De ovennaevnte domme i sagerne Tyskland mod Kommissionen og Italien mod Kommissionen, praemis 16-19.

(17) - Dom af 20.2.1979, sag 122/78, Sml. s. 677, praemis 16.

(18) - Domme af henholdsvis 24.9.1985, sag 181/84, Sml. s. 2889, og af 18.4.1989, sag 358/87, Sml. s. 891. Navnlig i praemis 17 i sidstnaevnte dom, som er afsagt vedroerende praemien for ikke-markedsfoering af maelk, har Domstolen fastslaaet, at »en manglende overholdelse af forpligtelsen ... til ikke at markedsfoere i den grad kan true virkeliggoerelsen af maalsaetningen med praemieordningen, som er at formindske overskuddet af maelk og mejeriprodukter, at dette kan begrunde en fuldstaendig tilbagesoegning af allerede udbetalte beloeb, hvorimod en tilsidesaettelse af en af kontrolreglerne ... kun kan have en saadan retsvirkning, for saa vidt tilsidesaettelsen maatte medfoere, at det blev umuligt at gennemfoere kontrollen«.

(19) - Ovennaevnte dom i Man-sagen.

(20) - Forslag til afgoerelse af 13.12.1991 i sag C-319/90, hvori der blev afsagt dom den 21.1.1992, Sml. I, s. 203, forslagets punkt 3 og 4.

(21) - Se bl.a. Pressler-dommen, praemis 12.