ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/13

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. juli 2015 — Petar Kezić s.p. Trgovina Prizma mod Republika Slovenija (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vrhovno sodišče — Slovenien)

(Sag C-331/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift - sjette direktiv 77/388/EØF - artikel 2, nr. 1), og artikel 4, stk. 1 - afgiftspligt - ejendomstransaktioner - salg af grunde overført til den private formue hos en fysisk person, der udøver erhverv som selvstændig erhvervsdrivende - afgiftspligtig person, der optræder i denne egenskab))

(2015/C 294/17)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Petar Kezić s.p. Trgovina Prizma

Sagsøgt: Republika Slovenija

Konklusion

Artikel 2, nr. 1), og artikel 4, stk. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at salget af de grunde, der var henført til en afgiftspligtig persons private formue, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende — hvor den afgiftspligtige person købte nogle grunde, hvoraf visse blev henført til hans private formue og andre til hans virksomhed, og hvorpå han som afgiftspligtig person opførte et indkøbscenter, som han derefter solgte sammen med de grunde, hvorpå indkøbscentret blev opført — skal pålægges merværdiafgift, eftersom nævnte afgiftspligtige person ved denne transaktion optrådte i denne egenskab.

(1) EUT C 303 af 8.9.2014.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF og artikel 3-5 i Kommissionens afgørelse 2013/435/EU af 2. maj 2013 om statsstøtte SA.22843 (2012/C) (ex 2012/NN) iværksat af Frankrig til Société Nationale Corse Méditerranée og Compagnie Méridionale de Navigation, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den statsstøtte, der med afgørelsens artikel 2, stk. 1, er blevet erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked, fra Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA, idet den ikke inden for den fastsatte frist har annulleret alle udbetalinger af den i denne artikel 2, stk. 1, omhandlede støtte, og idet den ikke inden for den fastsatte frist har underrettet Europa-Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme afgørelsen.
3)

Princippet om afgiftens neutralitet skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at dels en leasingydelse vedrørende faste ejendomme, dels en overdragelse af disse faste ejendomme til et tredje selskab (i forhold til leasingkontrakten) beskattes særskilt i merværdiafgiftsmæssig henseende, for så vidt som disse transaktioner ikke kan anses for at udgøre en enkelt ydelse, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Artikel 1, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning eller praksis, som ved beregningen af antallet af arbejdstagere i henhold til denne bestemmelse ikke medregner et medlem af et kapitalselskabs styrelseskomité, som det i hovedsagen omhandlede medlem, der udfører sin virksomhed efter anvisninger fra og under tilsyn af et andet organ i dette selskab, for denne virksomhed modtager et vederlag og ikke selv ejer anparter i selskabet.
1)

Retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede ikke til hinder for, at en national afgiftsmyndighed efter en afgiftskontrol beslutter at pålægge merværdiafgift på transaktioner og opkræve betaling af forhøjelser, på betingelse af, at denne afgørelse er baseret på klare og præcise regler, og at myndighedens praksis ikke har kunnet skabe berettigede forventninger hos en forudseende og påpasselig erhvervsdrivende om, at denne afgift ikke ville blive pålagt på sådanne transaktioner, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge. Forhøjelser, som pålægges i et sådant tilfælde, skal overholde proportionalitetsprincippet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/14

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 2. juli 2015 — État belge mod Nathalie De Fruytier (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Mons — Belgien)

(Sag C-334/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - sjette momsdirektiv - fritagelse for visse former for virksomhed af almen interesse - artikel 13, punkt A, stk. 1, litra b) og c) - hospitalsbehandling og pleje - transaktioner i nær tilknytning - virksomhed bestående i transport af organer og prøver fra mennesker med henblik på medicinske analyser eller pleje eller terapeutisk behandling - selvstændig virksomhed - hospitaler og centre for lægebehandling og diagnostik - lignende institution))

(2015/C 294/18)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøger: État belge

Sagsøgt: Nathalie De Fruytier

Konklusion

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra b) og c), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at de ikke finder anvendelse på virksomhed bestående i transport af organer og prøver fra mennesker med henblik på medicinske analyser eller pleje eller terapeutisk behandling, som for klinikker og laboratorier udøves af en selvstændig tredjemand, hvis ydelser indgår i refusionen fra socialsikringssystemet. Navnlig kan en sådan virksomhed ikke være omfattet af en merværdiafgiftsfritagelse som værende transaktioner i nær tilknytning til ydelser af lægelig karakter som de ydelser, der er omhandlet i nævnte artikel 13, punkt A, stk. 1, litra b), idet denne selvstændige tredjemand ikke kan betragtes som »offentligretlige organer« og ej heller svarer til »hospitaler«, »centre for lægebehandling eller »centre for diagnostik« eller enhver anden »lignende behørigt anerkendt institution«, der fungerer under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer.

(1) EUT C 303 af 8.9.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/16

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 9. juli 2015 — Forbundsrepublikken Tyskland mod Europa-Kommissionen

(Sag C-360/14 P) (1)

((Appel - tilnærmelse af lovgivninger - direktiv 2009/48/EF - sikkerhedskrav til legetøj - grænseværdier for bly, barium, arsen, antimon, kviksølv og nitrosaminer og nitroserbare stoffer i legetøj - Kommissionens afgørelse om ikke fuldt ud at godkende de nationale bestemmelser meddelt af de tyske myndigheder, der opretholder grænseværdier for disse stoffer - bevis for et højere beskyttelsesniveau for menneskers sundhed i de nationale bestemmelser))

(2015/C 294/20)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og A. Lippstreu, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt U. Karpenstein)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved P. Mihaylova, M. Patakia og G. Wilms, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 315 af 15.9.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 363/16

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. september 2015 — Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.) mod Tyco Integrated Security SL og Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Nacional — Spanien)

(Sag C-266/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2003/88/EF - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - tilrettelæggelse af arbejdstiden - artikel 2, stk. 1 - begrebet »arbejdstid« - arbejdstagere, der ikke har et fast eller sædvanligt arbejdssted - transporttid mellem arbejdstagernes bopæl og den første og den sidste kunde))

(2015/C 363/18)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Nacional

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)

Sagsøgte: Tyco Integrated Security SL og Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios SA

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor arbejdstagerne ikke har et fast eller sædvanligt arbejdssted, udgør den transporttid, som disse arbejdstagere bruger på daglige transporter mellem deres bopæl og de første og de sidste kunder, som er anvist af deres arbejdsgiver, »arbejdstid« i henhold til denne bestemmelse.

(1) EUT C 382 af 25.8.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 363/17

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. september 2015 — Aliny Wojciechowski mod Office national des pensions (ONP) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal du travail de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-408/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - pensioneret EU-tjenestemand, der inden sin tiltrædelse af stillingen har haft lønnet beskæftigelse i den medlemsstat, i hvilken denne gør tjeneste - pensionsrettigheder i henhold til den nationale pensionsordning for arbejdstagere - én erhvervsmæssig karriere - afslag på udbetaling af alderspension som arbejdstager - princippet om loyalt samarbejde))

(2015/C 363/20)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal du travail de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Aliny Wojciechowski

Sagsøgt: Office national des pensions (ONP)

Konklusion

Artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, indført ved Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29. februar 1968 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1080/2010 af 24. november 2010, skal fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, der kan medføre nedsættelse af eller afslag på at tilkende alderspension til en arbejdstager, der er statsborger i denne medlemsstat, som følge af ydelser, der er erlagt i henhold til samme medlemsstats lovgivning, når det samlede antal beskæftigelsesår, som denne arbejdstager har tilbagelagt som lønmodtager i den nævnte medlemsstat og som tjenestemand i Den Europæiske Union med tjenestested i samme medlemsstat, overstiger den beskæftigelsesperiode på 45 år, som er omhandlet i den nævnte lovgivning, for så vidt som en sådan nedsættelse, på grund af fremgangsmåden for beregning af den brøkdel, der er udtryk for størrelsen af den pension, som Unionen skal udbetale, er større end den nedsættelse, der ville være blevet foretaget, såfremt hele den nævnte arbejdstagers karriere var blevet tilbagelagt som lønmodtager i den pågældende medlemsstat.

(1) EUT C 421 af 24.11.2014.
2)

Bilag II B, nr. 2), stk. 1, nr. i), til direktiv 1999/13 skal fortolkes således, at en forlængelse af tidsfristen for gennemførelse af et reduktionsprogram kræver en tilladelse fra de kompetente myndigheder, hvilket forudsætter en forudgående ansøgning fra den pågældende driftsleder. Med henblik på at fastslå, om en driftsleder skal indrømmes en forlængelse af tidsfristen for gennemførelse af et reduktionsprogram, og at fastsætte længden af den eventuelt indrømmede forlængelse af tidsfristen tilkommer det disse kompetente myndigheder, inden for rammerne af den skønsmargen, som de råder over, bl.a. at undersøge, om de alternative stoffer, som er egnet til anvendelse i de pågældende anlæg og til at nedbringe emissionen af flygtige organiske forbindelser, faktisk er under udvikling, at det igangværende arbejde, henset til de fremlagte oplysninger, kan føre til udviklingen af sådanne stoffer, og at der ikke findes alternative foranstaltninger, som kan afføde en tilsvarende eller endog større emissionsbegrænsning til en lavere omkostning, og navnlig, at andre alternative stoffer ikke allerede er tilgængelige. Der skal desuden tages hensyn til forholdet mellem på den ene side den emissionsbegrænsning, som muliggøres med de alternative stoffer, og udgiften til disse stoffer, og på den anden side den yderligere emission, som forlængelsen af tidsfristen afføder, samt udgiften til eventuelle alternative foranstaltninger. Længden af forlængelsen af tidsfristen skal ikke gå videre end hvad der er nødvendigt for udviklingen af alternative stoffer. Dette skal vurderes på baggrund af alle relevante oplysninger, og navnlig størrelsen af den yderligere emissionsbegrænsning, som forlængelsen af tidsfristen afføder, og udgiften til eventuelle alternative foranstaltninger i forhold til størrelsen af den emissionsbegrænsning, der muliggøres med de alternative stoffer, som er under udvikling, og udgiften til disse stoffer.
1)

Listen over de indskud, der er udelukket i henhold til bilag I, punkt 7, til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/14/EF af 11. marts 2009, er udtømmende, således at medlemsstaterne ikke i deres nationale ret kan fastsætte andre kategorier af indskydere, som med hensyn til de udøvede funktioner ikke henhører under de begreber, der er opført på listen i samme punkt, med henblik på at anvende udelukkelsen fra indskudsgarantien på dem.
2)

For så vidt angår abonnementsaftaler om rådgivningsydelser som de i hovedsagen omhandlede skal artikel 62, stk. 2, artikel 63 og artikel 64, stk. 1, i direktiv 2006/112 fortolkes således, at afgiftspligten i forbindelse med disse indtræder og forfalder ved udløbet af den periode, for hvilken betalingen er aftalt, uden at det kommer an på, om og hvor ofte kunden faktisk har gjort brug af tjenesteyderens ydelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 354/5

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. september 2015 — A2A SpA mod Agenzia delle Entrate (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-89/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - statsstøtte - fastlæggelse af beregning af renter vedrørende tilbagebetaling af støtte, der er erklæret uforenelig med fællesmarkedet - simple renter eller renters rente - national lovgivning, der med henblik på beregning af renter henviser til bestemmelserne i forordning (EF) nr. 794/2004 - beslutning om tilbagebetaling, der er meddelt inden ikrafttrædelsen af denne forordning))

(2015/C 354/05)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A2A SpA

Sagsøgt: Agenzia delle Entrate

Konklusion

Artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 og artikel 11 og 13 i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af forordning nr. 659/1999 er ikke til hinder for en national bestemmelse såsom artikel 24, stk. 4, i lovdekret nr. 185 af 29. november 2008 om hasteforanstaltninger vedrørende støtte til familier, arbejde, beskæftigelse og virksomheder med henblik på at omdefinere de nationale strategiske rammer i forbindelse med krisebekæmpelsen, med ændringer ophøjet til lov ved lov nr. 2 af 28. januar 2009, der med henvisning til forordning nr. 794/2004 foreskriver anvendelse af renters rente ved tilbagebetaling af statsstøtte, selv om den beslutning, hvorved denne støtte blev erklæret uforenelig med fællesmarkedet og krævet tilbagebetalt, blev vedtaget og meddelt den pågældende medlemsstat forud for ikrafttrædelsen af denne forordning.

(1) EUT C 142 af 12.5.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 354/6

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. september 2015 — Horațiu Ovidiu Costea mod SC Volksbank România SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Judecătoria Oradea — Rumænien)

(Sag C-110/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 93/13/EØF - artikel 2, litra b) - begrebet »forbruger« - kreditaftale indgået af en fysisk person, som udøver advokatvirksomhed - tilbagebetaling af kredit sikret ved en ejendom tilhørende låntagers advokatkontor - låntager har den nødvendige viden for at vurdere, om et kontraktvilkår er urimeligt, inden undertegnelse af aftale))

(2015/C 354/06)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Judecătoria Oradea

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Horațiu Ovidiu Costea

Sagsøgt: SC Volksbank România SA

Konklusion

Artikel 2, litra b), i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at en fysisk person, der udøver advokatvirksomhed, og som indgår en kreditaftale med en bank — uden at præcisere formålet med kreditten i denne kontrakt — kan anses for at være »forbruger« som omhandlet i denne bestemmelse, såfremt den nævnte aftale ikke er knyttet til denne advokats erhvervsmæssige aktivitet. Den omstændighed, at en fordring, der udspringer af den nævnte aftale, er sikret ved en sikkerhedsstillelse i form af pant, der er stillet af denne person i hans egenskab af repræsentant for sit advokatkontor, og omfatter fast ejendom, der anvendes til den nævnte persons udøvelse af erhvervsmæssig aktivitet, såsom en ejendom, der tilhører dette kontor, er ikke relevant i denne henseende.

(1) EUT C 175 af 10.6.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 354/8

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. september 2015 — Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL) og Istituto Nazionale Confederale Assistenza (INCA) mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno og Ministero dell’Economia e delle Finanze (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien)

(Sag C-309/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding - direktiv 2003/109/EF - national lovgivning - meddelelse og fornyelse af opholdstilladelse - betingelse - obligatorisk finansielt bidrag - beløb otte gange højere end for opnåelse af et nationalt identitetskort - tilsidesættelse af principperne i direktiv 2003/109/EF))

(2015/C 354/09)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL) og Istituto Nazionale Confederale Assistenza (INCA)

Sagsøgte: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno og Ministero dell’Economia e delle Finanze

Konklusion

Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/51/EU af 11. maj 2011, er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter tredjelandsstatsborgere, som ansøger om meddelelse eller fornyelse af en opholdstilladelse i den omhandlede medlemsstat, pålægges at betale et gebyr, der kan variere mellem 80 og 200 EUR, for så vidt som et sådant gebyr er uforholdsmæssigt i forhold til det mål, der tilsigtes med dette direktiv, og kan skabe en hindring for udøvelsen af de rettigheder, som er tillagt herved.

(1) EUT C 339 af 29.9.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 354/9

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 3. september 2015 — Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) mod Société Sodiaal International (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Frankrig)

(Sag C-383/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af Unionens finansielle interesser - forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 - artikel 3 - tilbagesøgning af fællesskabsstøtte - administrativ sanktion - administrativ foranstaltning - forældelsesfrist))

(2015/C 354/11)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

Sagsøgt: Société Sodiaal International

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser skal fortolkes således, at den forældelsesfrist, der fastsættes deri, skal finde anvendelse ikke alene for retsforfølgning af uregelmæssigheder, som fører til pålæggelse af administrative sanktioner som omhandlet i denne forordnings artikel 5, men også for retsforfølgning, der fører til vedtagelse af administrative foranstaltninger som omhandlet i forordningens artikel 4.

(1) EUT C 361 af 13.10.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 354/10

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. september 2015 — Groupe Steria SCA mod Ministère des finances et des comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour administrative d'appel de Versailles — Frankrig)

(Sag C-386/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skattelovgivning - etableringsfrihed - direktiv 90/435/EØF - artikel 4, stk. 2 - udlodning af udbytte på tværs af grænserne - selskabsskat - koncernbeskatning (fransk »intégration fiscale«) - skattefritagelse for udbytte udloddet af datterselskaber, der tilhører en skattemæssigt integreret koncern - hjemstedskrav - udbytte udloddet af ikke-hjemmehørende datterselskaber - ikke-fradragsberettigede omkostninger og udgifter i forbindelse med kapitalandele))

(2015/C 354/12)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative d'appel de Versailles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Groupe Steria SCA

Sagsøgt: Ministère des finances et des comptes publics

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning om skattemæssig integration, hvorefter et skattemæssigt integreret moderselskab har ret til neutralisering af en medregnet forholdsmæssig andel af omkostninger og udgifter, fastsat til 5 % af det samlede nettoudbytte, som dette moderselskab har modtaget fra hjemmehørende selskaber, der deltager i den integrerede koncern, når moderselskabet ifølge denne lovgivning ikke har mulighed for en sådan neutralisering for så vidt angår udbytte, som det modtager fra datterselskaber, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som objektivt set efter moderselskabets valg ville kunne være omfattet af denne mulighed, såfremt datterselskaberne havde været hjemmehørende i Frankrig.

(1) EUT C 372 af 20.10.2014.
1)

Artikel 4, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at når et ældre EF-varemærkes renommé er godtgjort for en væsentlig del af Den Europæiske Unions område, som efter omstændighederne kan være sammenfaldende med en enkelt medlemsstats område, der ikke nødvendigvis er den medlemsstat, hvor ansøgningen om registrering af et yngre nationalt varemærke er blevet indgivet, må det konkluderes, at dette varemærke er velkendt inden for Den Europæiske Union. De kriterier, der er blevet udledt af retspraksis vedrørende den reelle brug af et EF-varemærke, er ikke som sådan relevante med henblik på at afgøre, om et varemærke er »velkendt« som omhandlet i dette direktivs artikel 4, stk. 3.
1)

Republikken Bulgarien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 14, litra a)-c), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at deponeringsanlæg for ikke farligt affald på dens territorium kun fortsætter driften, hvis de opfylder kravene i dette direktiv.