ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne vedrørende sundhedsmæssige tilsynsbestemmelser – veterinærkontrol og zooteknisk kontrol af levende dyr og animalske produkter i samhandelen inden for Fællesskabet – beskyttelsesforanstaltninger mod bovin spongiform encephalopati

(Rådets direktiv 90/425, art. 10, stk. 1 og 4; Rådets beslutning 2000/766; Kommissionens beslutning 94/381)

Sammendrag

EU-retten, i særdeleshed direktiv 90/425 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked samt beslutning 94/381 om bestemte beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til bovin spongiform encephalopati og opfodring af protein af pattedyr og beslutning 2000/766 om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein, er ikke til hinder for en national lovgivning, der med henblik på beskyttelse mod bovin spongiform encephalopati nedlagde et midlertidigt forbud mod produktion og markedsføring af forarbejdede animalske proteiner i foder til husdyr, for så vidt som situationen i den berørte medlemsstat var så akut, at det berettigede, at der blev truffet sådanne øjeblikkelige foranstaltninger på grund af tungtvejende hensyn til menneskers og dyrs sundhed. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om den sidste betingelse er opfyldt, og om proportionalitetsprincippet er overholdt.

Kommissionens vedtagelse af en beslutning, der ikke finder omgående anvendelse, kan ikke i sig selv anses for at indebære et forbud mod, at en medlemsstat selv træffer sikkerhedsforanstaltninger i henhold til artikel 10, stk. 1, fjerde afsnit, i direktiv 90/425.

(jf. præmis 66 og 70 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – EU-regler – Kommissionens meddelelse om samarbejde og om bødefritagelse eller bødenedsættelse – modelprogram for bødefritagelse og bødenedsættelse, der er udarbejdet inden for rammerne af det europæiske konkurrencenetværk

(Art. 101 TEUF og 102 TEUF; Kommissionens meddelelse 2004/C 101/03 og 2006/C 298/11)

2. Konkurrence – karteller – konkurrencebegrænsning

(Art. 101 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003

Sammendrag

1. Kommissionens meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder og om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager er ikke bindende for medlemsstaterne. Sidstnævnte meddelelse vedrører desuden kun samarbejdsprogrammer, der er iværksat af Kommissionen selv. Modelprogrammet for bødefritagelse og bødenedsættelse med henblik på at harmonisere visse aspekter i nationale samarbejdsprogrammer på området, der er udarbejdet inden for rammerne af det europæiske konkurrencenetværk, er heller ikke bindende for medlemsstaternes retsinstanser.

(jf. præmis 21 og 22)

2. De EU-retlige bestemmelser om karteller, og særligt forordning nr. 1/2003, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at skadelidte i forhold til en overtrædelse af EU-konkurrenceretten, som ønsker at få erstatning, opnår adgang til aktindsigt i dokumenterne i samarbejdsproceduren med hensyn til overtrædelsens ophavsmand. Det tilkommer imidlertid domstolene i medlemsstaterne på grundlag af den nationale lovgivning at fastlægge betingelserne for, hvorvidt en sådan adgang skal tillades eller afvises, idet de herved skal foretage en afvejning af de hensyn, som beskyttes af EU-retten.

Selv om Kommissionens retningslinjer kan have indvirkninger på nationale konkurrencemyndigheders praksis i mangel af bindende EU-retlige bestemmelser på området, tilkommer det medlemsstaterne at fastlægge og anvende nationale bestemmelser vedrørende adgangen til aktindsigt i dokumenterne vedrørende samarbejdsproceduren for den skadelidte i forhold til et kartel. Ved vurderingen af en sådan begæring om aktindsigt, der er indgivet af en person, der ønsker at få erstatning fra en anden person, som nyder godt af et program for bødenedsættelse, er det imidlertid nødvendigt at sikre, at de gældende nationale regler ikke er mindre fordelagtige end dem, der gælder for tilsvarende søgsmål efter national ret, og ikke er udformet således, at de i praksis gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt at opnå erstatning og at afveje de hensyn, der kan berettige videregivelsen af oplysninger og beskyttelsen af de oplysninger, der er frivilligt afgivet af ansøgeren om bødenedsættelse. En sådan afvejning kan alene foretages af de nationale retsinstanser fra sag til sag inden for rammerne af national ret og under hensyntagen til alle de relevante faktorer i sagen.

(jf. præmis 23, 30, 31 og 32 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – begrebet national ret som omhandlet i artikel 267 TEUF

(Art. 267 TEUF)

Sammendrag

Den Europæiske Unions Domstol har ikke kompetence til at besvare en anmodning om præjudiciel afgørelse, der hidrører fra Europaskolernes Klagenævn.

Ved bedømmelsen af, om det organ, der forelægger et præjudicielt spørgsmål, er en ret ifølge artikel 267 TEUF – hvilket spørgsmål alene skal afgøres på grundlag af EU-retten – tager Domstolen en helhed af omstændigheder i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt.

Selv om Klagenævnet imidlertid opfylder samtlige disse kriterier og følgelig skal kvalificeres som en ret i den forstand, hvor udtrykket er anvendt i artikel 267 TEUF, henhører Klagenævnet dog ikke under en medlemsstat som anført i denne artikel, men under Europaskolerne, der, som det er anført i første og tredje betragtning til aftalen om Europaskolerne, er en ordning sui generis, der i kraft af en international aftale gennemfører et samarbejde mellem medlemsstaterne, samt mellem disse og Unionen. Klagenævnet er således et organ henhørende under en international organisation, der på trods af den funktionelle forbindelse, i hvilken det indgår med Unionen, formelt er adskilt fra denne og dens medlemsstater. Under disse omstændigheder er den omstændighed alene, at nævnet er forpligtet til at anvende de almindelige EU-retlige principper i tilfælde af, at der indbringes en tvist for det, ikke tilstrækkeligt til, at det kan henføres under begrebet en ret i en af medlemsstaterne og dermed under anvendelsesområdet for artikel 267 TEUF.

(jf. præmis 37-39, 42, 43 og 46 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 2001/29 – harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet – retten til reproduktion – undtagelse for privatkopiering – rimelig kompensation – skyldner

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29, art. 5, stk. 2, litra b), og art. 5, stk. 5]

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 2001/29 – harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet – retten til reproduktion – undtagelse for privatkopiering

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12, art. 5, stk. 2, litra b), og art. 5, stk. 5]

Sammendrag

1. Direktiv 2001/29 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, nærmere bestemt dets artikel 5, stk. 2, litra b), og artikel 5, stk. 5, skal fortolkes således, at en slutbruger, der foretager privatkopiering af et beskyttet værk, i princippet skal anses for at være skyldner for den i artikel 5, stk. 2, litra b), omhandlede rimelige kompensation. Under hensyntagen til de praktiske vanskeligheder med at identificere de private brugere og forpligte disse til at godtgøre rettighedsindehaverne den skade, de har påført dem, står det dog medlemsstaterne frit for at indføre en afgift for privatkopiering for de personer, som giver slutbrugeren adgang til udstyr, apparater eller reproduktionsmedier, eftersom disse personer kan lade størrelsen af denne afgift indgå i den pris for adgang til nævnte udstyr, som slutbrugen betaler.

(jf. præmis 27 og 29 samt domskonkl. 1)

2. Direktiv 2001/29 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, nærmere bestemt dets artikel 5, stk. 2, litra b), og artikel 5, stk. 5, skal fortolkes således, at det påhviler en medlemsstat, som har indført en ordning for afgifter for privatkopiering, der betales af fabrikanten eller importøren af medier til reproduktion af beskyttede værker, og på hvis område den skade, som ophavsmændene har lidt som følge af de i denne medlemsstat bosiddende køberes private brug af deres værker, sker, at sikre, at disse ophavsmænd faktisk modtager den rimelige kompensation, som skal udgøre erstatningen for denne skade. Den omstændighed alene, at den erhvervsdrivende sælger af udstyr, apparater eller reproduktionsmedier er hjemmehørende i en anden medlemsstat end den, som køberne er bosiddende i, har ingen betydning for denne resultatforpligtelse. Såfremt det ikke er muligt at sikre, at den rimelige kompensation kan opkræves hos køberne, påhviler det den nationale ret at fortolke den nationale lovgivning således, at denne kompensation kan opkræves hos en skyldner, som handler i egenskab af erhvervsdrivende.

(jf. præmis 41 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Støtte tildelt af staterne – en støtteforanstaltnings forenelighed med fællesmarkedet – støtte, som medfører en forbedring af den modtagende virksomheds økonomiske situation uden at være nødvendig for at nå de mål, der er foreskrevet ved artikel 87, stk. 3, EF – foreligger ikke – offentlig finansiering af overgang til digitalt jordbaseret tv – vurdering af nødvendighedskriteriet (art. 87, stk. 3, EF) (jf. præmis 44 og 46-48)

2. Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning (jf. præmis 63)

3. Støtte tildelt af staterne – forbud – undtagelser – støtte, der kan falde ind under undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra c), EF – betingelser – overgang fra analog til digital radio-/tv-spredning – betingelse om neutralitet på det teknologiske plan – vurdering [art. 87, stk. 3, litra c), EF; Kommissionens meddelelse KOM(2003) 541 endelig] (jf. præmis 77 og 79-81)

Sagens genstand

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 6. oktober 2009 i sag T-21/06, Tyskland mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2006/513/EF af 9. november 2005 om Forbundsrepublikken Tysklands statsstøtte til fordel for indførelse af digitalt jordbaseret tv i Berlin-Brandenburg (EUT 2006 L 200, s. 14) – tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – ofres stilling i forbindelse med straffesager – rammeafgørelse 2001/220 – ofrets rolle i forbindelse med sagen

(Rådets rammeafgørelse 2001/220, art. 2, 3 og 8)

2. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – ofres stilling i forbindelse med straffesager – rammeafgørelse 2001/220 – forpligtelse til at fremme mægling – rækkevidde

(Rådets rammeafgørelse 2001/220, art. 10, stk. 1)

Sammendrag

1. Artikel 2, 3 og 8 i rammeafgørelse 2001/220 om ofres stilling i forbindelse med straffesager skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at gerningsmænd, som har begået vold inden for familien, idømmes en obligatorisk sanktion i form af et kontaktforbud med en minimumsvarighed, der i en medlemsstats straffelovgivning er foreskrevet som tillægsstraf, selv om ofrene for volden er imod anvendelsen af en sådan sanktion.

Hvad dels angår forpligtelserne i rammeafgørelsens artikel 2, stk. 1, har disse til formål at sikre, at offeret faktisk kan tage del i straffesagen i tilstrækkeligt omfang, hvilket ikke indebærer, at et obligatorisk kontaktforbud ikke kan pålægges i strid med offerets holdning hertil. Dels tillægger den processuelle ret til at blive hørt i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i rammeafgørelsens artikel 3, stk. 1, ikke ofrene nogen ret med hensyn til valget af, hvilken form for straf gerningsmanden bør ifalde, og heller ingen ret med hensyn til straffens udmåling. Den strafferetlige beskyttelse mod vold begået i hjemmet har ikke kun til formål at beskytte offerets interesser, men ligeledes almene samfundsinteresser. Endelig skal beskyttelsen i artikel 8, som navnlig har til formål på passende vis at beskytte offeret mod gerningsmanden under straffesagen, ikke forstås således, at medlemsstaterne ligeledes er forpligtet til at beskytte ofrene mod de indirekte virkninger, som de straffe, der af den nationale ret idømmes gerningsmanden, kan have på et senere tidspunkt.

Desuden er forpligtelsen til at pålægge en foranstaltning i form af et kontaktforbud i henhold til den omhandlede materielle ret ikke omfattet af rammeafgørelsens anvendelsesområde.

(jf. præmis 56, 60, 61, 66, 67, 69 og 70 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 10, stk. 1, rammeafgørelse 2001/220 om ofres stilling i forbindelse med straffesager skal fortolkes således, at den tillader medlemsstaterne at udelukke mægling i alle straffesager vedrørende lovovertrædelser begået inden for familien.

Ud over at artikel 34, stk. 2, EU overlader det til de nationale myndigheder at bestemme form og midler for gennemførelse af det mål, som ønskes opnået med rammeafgørelser, begrænser rammeafgørelsens artikel 10, stk. 1, sig i denne forbindelse til at pålægge medlemsstaterne at søge at fremme mægling i straffesager i forbindelse med lovovertrædelser, hvor de anser denne fremgangsmåde for hensigtsmæssig, således at valget af lovovertrædelser, for hvilke der kan anvendes mægling, henhører under medlemsstaternes skøn.

(jf. præmis 72 og 76 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – foranstaltninger med henblik på det indre elektricitetsmarkeds oprettelse og funktion – direktiv 2003/54 – tredjeparts adgang til transmissions- og distributionssystemerne for elektricitet

(Art. 307 EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter ikke de forpligtelser, der påhviler den i henhold til direktiv 2003/54 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92, når en transmissionssystemoperatør, før denne stats tiltrædelse til Fællesskabet, har indgået en kontrakt om fortrinsret med en virksomhed, der er etableret i en tredjestat, der giver denne virksomhed transmissionsret på det nationale højspændingsnet som betaling for virksomhedens finansielle deltagelse i omkostningerne til anlæg af den transportforbindelse, hvor den har fået denne ret, når den fortrinsret, som virksomheden er indrømmet, kan anses for en investering, som er beskyttet af aftalen om fremme og gensidig beskyttelse af investeringer indgået mellem tredjestater og pågældende medlemsstat før sidstnævntes tiltrædelse til Fællesskabet, og en eventuel ophævelse af den omtvistede kontrakt i henhold til medlemsstatens folkeretlige forpligtelser vil medføre, at denne medlemsstat tilsidesætter den nævnte aftale.

Artikel 307, stk. 1, EF har nemlig til formål i overensstemmelse med folkerettens principper, som de bl.a. fremgår af artikel 30, stk. 4, litra b), i Wienerkonventionen om traktatretten af 23. maj 1969, at fastslå, at anvendelsen af EF-traktaten ikke berører den pågældende medlemsstats forpligtelse til at respektere tredjestaters rettigheder, som følger af en ældre aftale, og til at overholde sine tilsvarende forpligtelser.

Det må i den henseende derfor for at afgøre, om en fællesskabsregel skal vige for en ældre international aftale, undersøges, om aftalen pålægger den pågældende medlemsstat forpligtelser, som de tredjelande, der er parter i aftalen, stadig kan kræve opfyldt.

Selv om medlemsstaterne inden for rammerne af artikel 307 EF kan vælge, hvilke midler der skal anvendes for at fjerne uoverensstemmelserne mellem en aftale indgået før deres tiltrædelse og EF-traktaten, kan det ikke udelukkes, at medlemsstaten må opsige aftalen, når den støder på problemer, som gør det umuligt at ændre en aftale. Dette er dog ikke tilfældet, når en kontrakt ikke indeholder en klausul om mulighed for opsigelse, og en ophævelse af denne ville betyde, at selskabet blev frataget den betaling, som kontrakten fastsætter som modydelse for dets finansielle deltagelse i omkostningerne til anlæg af transportforbindelsen, gribe ind i selskabets rettigheder og således have den samme virkning som en ekspropriation i strid med aftalen om fremme og gensidig beskyttelse af investeringer.

Under disse omstændigheder er virksomhedens fortrinsret, selv om det antages, at den ikke er i overensstemmelse med direktiv 2003/54, beskyttet af artikel 307, stk. 1, EF.

(jf. præmis 38, 41, 42, 44, 46, 48, 51 og 52)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EU-ret – direkte virkning – nationale afgifter, der er uforenelige med EU-retten – tilbagebetaling – afslag – betingelse – ugrundet berigelse – begreb – direkte overvæltning på køberen af beløb erlagt af den afgiftspligtige person i urigtig formening om skyld

Sammendrag

De EU-retlige regler om tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld skal fortolkes således, at tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld udelukkende kan give anledning til en ugrundet berigelse i tilfælde, hvor de beløb, som en afgiftspligtig person med urette har erlagt i form af en afgift, som er opkrævet i en medlemsstat i strid med EU-retten, er blevet direkte overvæltet på køberen. Det følger heraf, at EU-retten er til hinder for, at en medlemsstat nægter at tilbagebetale en uretmæssig afgift med den begrundelse, at de af den afgiftspligtige person med urette erlagte beløb er blevet udlignet gennem en besparelse som følge af den samtidige ophævelse af andre afgifter, eftersom en sådan udligning, fra et EU-retligt synspunkt, ikke kan betragtes som en ugrundet berigelse i relation til denne afgift.

Eftersom direkte overvæltning på køberen af den med urette erlagte afgift udgør den eneste undtagelse fra retten til tilbagebetaling af afgifter opkrævet i strid med EU-retten, er det udelukket, at den nationale domstol på grundlag af national lovgivning kan nægte tilbagebetaling af en uretmæssig afgift af andre grunde, end at afgiften er blevet overvæltet.

(jf. præmis 25 og 26 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Transport – vejtransport – sociale bestemmelser – undtagelser – forpligtelse til at installere og anvende en fartskriver

[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 561/2006, art. 13, stk. 1, litra d), andet led]

Sammendrag

Begrebet »materiel« i artikel 13, stk. 1, litra d), andet led, i forordning nr. 561/2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af forordning nr. 3821/85 og nr. 2135/98 samt ophævelse af forordning nr. 3820/85 skal fortolkes således, at det ikke omfatter emballeringsmateriel såsom tomme flasker, som transporteres af en vin- og drikkevareforhandler, der driver en forretning og én gang om ugen leverer varer til sine kunder og i den forbindelse indsamler tom emballage for at kunne tage den med til sin grossist.

De tomme flasker, som forhandleren transporterer, udgør således ikke materialer, som er nødvendige for udøvelsen af hans hovedvirksomhed. For det første bearbejdes eller omdannes disse flasker ikke, ligesom de ikke tilføjes et andet produkt eller benyttes i udøvelsen af en virksomhed. For det andet er de ikke nødvendige som komponenter, råmaterialer eller ingredienser for et produkt, som fremstilles af en sådan handlende, eller for arbejder, som denne udfører. Endelig udgør de hverken apparater eller instrumenter, som er nødvendige for at fremstille et produkt.

(jf. præmis 26 og 41 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – ensartede lovgivninger – ejendomsret, industriel og kommerciel – patentret – supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler – anvendelsesområde

(Rådets forordning nr. 1768/92, art. 2; Rådets direktiv 65/65)

Sammendrag

Et produkt, der som humanmedicinsk lægemiddel er blevet markedsført i Det Europæiske Fællesskab, inden det har fået markedsføringstilladelse i overensstemmelse med direktiv 65/65 om tilnærmelse af lovgivning om medicinske specialiteter, som ændret ved direktiv 89/341, og navnlig uden at det har været underlagt en undersøgelse af dets sikkerhed og virkning, er ikke omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1768/92 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler, som ændret ved akten vedrørende vilkårene for Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, som dette er defineret i denne forordnings artikel 2, og produktet kan ikke være genstand for et supplerende beskyttelsescertifikat.

(jf. præmis 36 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – ensartede lovgivninger – ejendomsret, industriel og kommerciel – patentret – supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler – anvendelsesområde – produkt, der er blevet markedsført, inden det har fået markedsføringstilladelse i overensstemmelse med direktiv 65/65 – ikke omfattet

(Rådets forordning nr.1768/92, art. 2; Rådets direktiv 65/65)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – ensartede lovgivninger – ejendomsret, industriel og kommerciel – patentret – supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler – udstedt til et produkt, der ikke er omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1768/92 – ugyldigt certifikat

(Rådets direktiv nr. 1768/92, art. 2, 3 og 15)

Sammendrag

1. Artikel 2 i forordning nr. 1768/92 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler skal fortolkes således, at et produkt, der som humanmedicinsk lægemiddel er blevet markedsført i Det Europæiske Fællesskab, inden det har fået markedsføringstilladelse i overensstemmelse med direktiv 65/65 om tilnærmelse af lovgivning om medicinske specialiteter, og navnlig uden at det har været underlagt en undersøgelse af dets sikkerhed og virkning, ikke er omfattet af anvendelsesområdet for denne forordning og følgelig ikke kan være genstand for et supplerende beskyttelsescertifikat.

Det følger således af denne bestemmelse, at kun et produkt, som har en patentbeskyttelse, der er gyldig i den omhandlede medlemsstat, og som har fået markedsføringstilladelse efter at have været underlagt et krav om meddelelse af en administrativ tilladelse forud for markedsføringen i henhold til direktiv 65/65, og herunder et krav om en undersøgelse af produktets sikkerhed og virkning, kan være genstand for et supplerende beskyttelsescertifikat.

(jf. præmis 44 og 51 samt domskonkl.1)

2. Et supplerende beskyttelsescertifikat, som er udstedt til et produkt, der ikke er omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1768/92 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler, således som dette er defineret i sidstnævntes artikel 2, er ugyldigt.

Selv om det ikke er muligt at udlede af ordlyden eller af tilblivelseshistorien for forordningens artikel 15, stk. 1, at de heri opregnede grunde til et supplerende beskyttelsescertifikats ugyldighed ikke er udtømmende, kan tilsidesættelse af en artikel i forordningen, der ikke er nævnt i denne bestemmelse, indebære, at det supplerende beskyttelsescertifikat er ugyldigt som følge af tilsidesættelsens sammenhæng med forordningens artikel 3. Begrebet »produkt« i artikel 3 henviser således nødvendigvis til et produkt, der er omfattet af forordningens anvendelsesområde, således som dette er defineret i artikel 2 i forordning nr. 1768/92. Udstedelsen af et supplerende beskyttelsescertifikat til et produkt, der ikke er omfattet af anvendelsesområdet, er dermed en tilsidesættelse af rækkevidden af begrebet »produkt«, og certifikatet er under disse omstændigheder ugyldigt i henhold til artikel 15 i forordning nr. 1768/92.

(jf. præmis 55-57 og domskonkl. 2)