Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – administrativ procedure – ophør af overtrædelserne – Kommissionens kompetence – forpligtelser og tilsagn – overholdelse af proportionalitetsprincippet – domstolskontrol – rækkevidde

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 7 og 9)

2. Konkurrence – administrativ procedure – ophør af overtrædelserne – Kommissionens kompetence – tilsagn – skønsmargen – overholdelse af proportionalitetsprincippet – domstolskontrol – rækkevidde

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 9)

3. Konkurrence – administrativ procedure – ophør af overtrædelserne – Kommissionens kompetence – forpligtelser og tilsagn – begrebet berørt part – berørte parter og tredjemands rettigheder

[Art. 81 EF og 82, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 7 og 9 samt art. 27, stk. 2]

Sammendrag

1. Artikel 7 og 9 i forordning nr. 1/2003 forfølger to forskellige mål, hvorved det ene tilsigter at bringe den konstaterede overtrædelse til ophør, og det andet at imødekomme Kommissionens betænkeligheder på grundlag af dens foreløbige vurdering. De specifikke egenskaber ved systemet i disse bestemmelser og de handlemuligheder, som denne forordning giver i henhold til hver af disse bestemmelser, er forskellige, hvilket indebærer, at den pligt til at sikre overholdelsen af proportionalitetsprincippet, der påhviler Kommissionen, har en anden rækkevidde og et andet indhold, alt efter om den vurderes i forbindelse med den ene eller den anden af disse artikler.

Artikel 7 i forordning nr. 1/2003 angiver udtrykkeligt omfanget af rækkevidden af anvendelsen af proportionalitetsprincippet i de situationer, der er omfattet af dens anvendelsesområde. Ifølge artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 kan Kommissionen nemlig pålægge de berørte virksomheder enhver forpligtelse af adfærdsregulerende eller strukturel karakter, der står i passende forhold til overtrædelsen, og som er nødvendig for effektivt at bringe overtrædelsen til ophør.

Derimod bestemmer forordningens artikel 9 kun, at Kommissionen under en procedure, der er indledt i henhold til denne bestemmelse, som det fremgår af 13. betragtning til nævnte forordning, er fritaget fra forpligtelsen til at kvalificere og konstatere overtrædelsen, idet den kun skal undersøge og eventuelt acceptere de af de pågældende virksomheder foreslåede tilsagn på baggrund af de problemer, den har identificeret i sin foreløbige vurdering og i forhold til de mål, der forfølges.

Kommissionens gennemførelse af proportionalitetsprincippet inden for rammerne af artikel 9 i forordning nr. 1/2003 er begrænset til en kontrol af, at de pågældende tilsagn imødekommer de betænkeligheder, som den har underrettet de pågældende virksomheder om, og at disse ikke har foreslået mindre indgribende tilsagn, som imødekommer disse betænkeligheder lige så hensigtsmæssigt. Kommissionen skal imidlertid ved udøvelsen af denne kontrol tage hensyn til tredjemands interesser.

Domstolskontrollen vedrører udelukkende spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionens vurdering er åbenbart urigtig.

Der er derfor intet, der berettiger, at den foranstaltning, som eventuelt vil kunne pålægges inden for rammerne af artikel 7 i forordning nr. 1/2003, skal danne grundlag for vurderingen af rækkevidden af tilsagn, der er accepteret i henhold til forordningens artikel 9, og at alt, som ligger ud over den pågældende foranstaltning, automatisk anses for uforholdsmæssigt. Selv om hver af de beslutninger, der vedtages i henhold til disse to bestemmelser, således skal bedømmes efter proportionalitetsprincippet, er anvendelsen af princippet ikke desto mindre forskellig alt efter den pågældende bestemmelse.

De virksomheder, som tilbyder tilsagn på grundlag af artikel 9 i forordning nr. 1/2003, accepterer bevidst, at deres indrømmelser kan række ud over, hvad Kommissionen selv ville kunne pålægge dem i en beslutning, som den vedtager i henhold til forordningens artikel 7 efter en indgående vurdering. Derimod giver afslutningen af overtrædelsesproceduren indledt mod disse virksomheder dem mulighed for at undgå konstatering af en overtrædelse af konkurrenceretten og eventuelt pålæg af bøder.

Desuden indebærer den omstændighed, at Kommissionen gør de af en virksomhed foreslåede tilsagn bindende, ikke, at andre virksomheder ikke vil have mulighed for at beskytte deres eventuelle rettigheder i deres forhold til denne virksomhed.

(jf. præmis 38-42 og 46-49)

2. Inden for rammerne af accepten af tilsagn i henhold til artikel 9 i forordning nr. 1/2003 er Kommissionen ikke forpligtet til selv at opstille mindre indgribende eller mere begrænsede alternativer til de tilsagn, der er afgivet over for den. Den skal udelukkende med hensyn til tilsagnenes forholdsmæssighed undersøge, om de er tilstrækkelige til at imødekomme de betænkeligheder, Kommissionen har identificeret som led i proceduren.

Retten kan kun fastslå, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, hvis Kommissionens konklusion, henset til de faktiske omstændigheder, som den har lagt til grund i sagen, helt klart er ubegrundet. Ved derimod at undersøge andre, mindre bebyrdende løsninger med henblik på anvendelsen af proportionalitetsprincippet, herunder eventuelle tilpasninger af de foreslåede tilsagn, fremsætte sin egen afvigende vurdering af, om tilsagnene er egnede til at løse de af Kommissionen identificerede konkurrenceproblemer, og konkludere, at der foreligger alternative og mindre indgribende løsninger for virksomhederne, foretager Retten sin egen vurdering af komplekse økonomiske omstændigheder og erstatter således Kommissionens vurdering med sin egen, og den tilsidesætter derfor Kommissionens skønsmargen, i stedet for at efterprøve lovligheden af Kommissionens vurdering.

(jf. præmis 60, 61, 63 og 65-67)

3. Det står frit for en virksomhed, der mener, at den påvirkes af en beslutning, som er vedtaget i henhold til artikel 7 eller 9 i forordning nr. 1/2003, at beskytte sine rettigheder i form af et søgsmål til prøvelse af denne beslutning. Heraf følger ikke, at en sådan virksomhed får egenskab af en »deltagende part« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 27, stk. 2, i forordning nr. 1/2003.

I en sag, hvor Kommissionen har indledt to procedurer, den ene i henhold til artikel 81 EF vedrørende to medkontraherende virksomheder på et marked, den anden i henhold til artikel 82 EF om den ene af disse to virksomheders ensidige adfærd på det samme marked, og hvor proceduren indledt i henhold til artikel 82 EF fører til en beslutning, hvorved de tilsagn, der foreslås af den dominerende virksomhed, gøres bindende, kan den virksomhed, der kun er »berørt« af proceduren indledt i henhold til artikel 81 EF, ikke påberåbe sig de processuelle rettigheder, der er forbeholdt parterne i proceduren vedrørende tilsagnene. Virksomheden har kun de mindre vidtgående rettigheder, som en tredjemand har.

Det er kun hvis det skulle vise sig, at Kommissionen uden saglig grund har indledt to særskilte procedurer vedrørende én faktisk situation, at den anden virksomhed burde være indrømmet de rettigheder, der tildeles en berørt virksomhed i forbindelse med en procedure indledt i henhold til artikel 82 EF.

I øvrigt er Kommissionens accept af den første virksomheds tilsagn ikke afhængig af den anden eller enhver anden virksomheds standpunkt med hensyn til disse tilsagn. Det fremgår således af artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 1/2003, at Kommissionen har et vidt skøn med hensyn til at gøre et forslag om tilsagn bindende eller afvise det. Kommissionen er derfor ikke forpligtet til at begrunde sin afvisning af de to virksomheder i fællesskab foreslåede fælles tilsagn og foreslå den anden virksomhed at fremsætte nye fælles tilsagn.

(jf. præmis 88-94)