RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Første Afdeling)

19. maj 2015

Markus Brune

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AD/26/05 — ikke opført på reservelisten — annullation af Personaleretten — artikel 266 TEUF — afholdelse af en ny mundtlig prøve — ansøgerens afvisning af at deltage — ny afgørelse om ikke at opføre ansøgeren på reservelisten — annullationssøgsmål — frifindelse — stadfæstelse efter appel af Personalerettens dom — efterfølgende erstatningssøgsmål — overholdelse af rimelig frist«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorved Markus Brune i det væsentlige har nedlagt påstand om, at Europa-Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som ifølge ham fulgte af den fortabte mulighed for at blive rekrutteret og ansat som EU-tjenestemand på grund af det ulovlige afslag fra Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO), som handlede på Kommissionens vegne, på at opføre ham på reservelisten fra udvælgelsesprøven EPSO/AD/26/05, således som Personaleretten konstaterede i dom af 29. september 2010, Brune mod Kommissionen (F-5/08, EU:F:2010:111, herefter »dom Brune I«).

Udfald:

Europa-Kommissionen betaler for det ikke-økonomiske tab, som Markus Brune har lidt mellem den 6. marts 2007 og den 4. februar 2011, et beløb på 4000 EUR med tillæg af morarenter fra den 17. april 2013, beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner i den pågældende periode, forhøjet med 2 procentpoint. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af de af Markus Brune afholdte omkostninger. Markus Brune bærer halvdelen af sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemandssager – frister – erstatningskrav fremsendt til en institution – overholdelse af en rimelig frist – bedømmelseskriterier (Art. 270 TEUF; statutten for Domstolen, art. 46; tjenestemandsvedtægten, art. 91) Tjenestemandssager – erstatningssøgsmål – annullation af en anfægtet retsakt, som ikke sikrer rimelig genoprettelse af en ikke-økonomisk skade – erstatning for en fortabt mulighed for ansættelse – kriterier (Art. 340 TEUF) Tjenestemandssager – erstatningssøgsmål – annullation af anfægtet ulovlig retsakt – ikke-økonomisk skade, som kan adskilles fra ulovligheden, og som ikke kan erstattes fuldt ud ved annullationen (Art. 340 TEUF)

I de sager, hvor vedtægtens artikel 91 og artikel 270 TEUF påberåbes, påhviler det tjenestemænd og øvrige ansatte, men ligeledes ansøgere i udvælgelsesprøver, som fremsætter et krav over for institutionen, der har til formål at opnå en erstatning fra Unionen for et tab, som kan tilregnes denne, at gøre dette inden for en rimelig frist og efter det tidspunkt, hvor de er blevet klar over den situation, som ligger til grund for erstatningskravet. Hvorvidt der er tale om en rimelig frist for fremsættelsen af et erstatningskrav, vurderes på grundlag af samtlige omstændigheder i den konkrete sag, herunder navnlig tvistens betydning, sagens kompleksitet og de involverede parters adfærd. Selv om den ikke finder direkte anvendelse i denne henseende og ikke kan udgøre en absolut grænse, som ikke kan ændres, inden for hvilken enhver påstand kan antages til realitetsbehandling, uanset hvor længe sagsøgeren har været om at indlevere en ansøgning til administrationen, og uafhængigt af de konkrete omstændigheder, skal der imidlertid i denne henseende tages hensyn til det sammenligningsgrundlag, som forældelsesfristen på fem år for søgsmål vedrørende ansvar uden for kontrakt i artikel 46 i statutten for Domstolen udgør. (jf. præmis 43-45) Henvisning til: Domstolen: dom af 28. februar 2013, Fornyet prøvelse Arango Jaramillo m.fl. mod EIB, C-334/12 RX-II, EU:C:2013:134, præmis 28 Retten i Første Instans: dom af 5. oktober 2004, Eagle m.fl. mod Kommissionen, T-144/02, EU:T:2004:290, præmis 65 og 66 Den Europæiske Unions Ret: kendelse af 18. juli 2011, Marcuccio mod Kommissionen, T-450/10 P, EU:T:2011:399, præmis 29 Personaleretten: dom af 1. februar 2007, Tsarnavas mod Kommissionen, F-125/05, EU:F:2007:18, præmis 69, 70 og 71 og den deri nævnte retspraksis, og kendelse af 19. juli 2010, Marcuccio mod Kommissionen, F-91/09, EU:F:2010:87, præmis 35 Når der er tale om Unionens erstatningsansvar uden for kontraktforhold i tilfælde, hvor det påståede tab er økonomisk, udgør annullationen af den anfægtede afgørelse ikke i sig selv en passende eller tilstrækkelig erstatning af det lidte tab. For at et sådan økonomisk tab kan gøres gældende, skal sagsøgeren imidlertid bevise, at der foreligger et reelt og faktisk tab. I tilfælde, hvor årsagen til det påståede tab skal søges i den fortabte mulighed for at bestå en udvælgelsesprøve og dernæst at blive udnævnt til EU-tjenestemand, skal den fortabte mulighed være faktisk og uoprettelig. Desuden giver den omstændighed, at den pågældende er opført på en reserveliste eller under en gruppe af særlige fortjenester på denne liste, ikke nogen ret til at blive udnævnt til tjenestemand. Udvælgelseskomitéens afgørelse om oprettelse af reservelisten giver nemlig ikke de beståede ansøgere fra en udvælgelsesprøve en ret til udnævnelse, men kun en mulighed for at blive udnævnt. Ydermere omdannes adgangen til at blive ansat først til en mulighed for at blive ansat fra det tidspunkt, hvor en stilling, som det er rimeligt at antage, at den pågældende beståede ansøger kan ansættes i, skal besættes. (jf. præmis 76-78) Henvisning til: Domstolen: dom af 21. februar 2008, Kommissionen mod Girardot, C-348/06 P, EU:C:2008:107, præmis 54 Retten i Første Instans: dom af 5. december 2000, Gooch mod Kommissionen, T-197/99, EU:T:2000:282, præmis 71, og af 11. juli 2007, Centeno Mediavilla m.fl. mod Kommissionen, T-58/05, EU:T:2007:218, præmis 52 Personaleretten: dom af 13. september 2011, AA mod Kommissionen, F-101/09, EU:F:2011:133, præmis 44 og 85, af 11. juli 2013, CC mod Parlamentet, F-9/12, EU:F:2013:116, præmis 114-116 og den deri nævnte retspraksis, og af 15. oktober 2014, De Bruin mod Parlamentet, F-15/14, EU:F:2014:236, præmis 53 Selv om en annullation af en ulovlig retsakt i tilfælde, hvor der er tale om erstatningsansvar uden for kontraktforhold, i sig selv kan udgøre en passende og principielt tilstrækkelig erstatning for den ikke-økonomiske skade, som retsakten kan have forvoldt, er dette ikke tilfældet, når sagsøgeren godtgør at have lidt en ikke-økonomisk skade, som kan adskilles fra den ulovlighed, der danner grundlag for annullationen, og som ikke kan erstattes fuldt ud ved denne annullation. Uden at skulle annullere samtlige resultater fra en almindelig udvælgelsesprøve er det i denne henseende umuligt for administrationen at genskabe de betingelser, som udvælgelsesprøven burde være blevet afholdt under, for at sikre ligebehandlingen af alle ansøgerne og objektiviteten i bedømmelsen. Afholdelsen af en ny mundtlig prøve vil derfor ikke nødvendigvis i sig selv kunne godtgøre det faktiske ikke-økonomiske tab, som sagsøgeren har lidt, fordi han ikke fik muligheden for at gå op til den oprindelige mundtlige prøve under de almindelige vedtægtsmæssige betingelser. (jf. præmis 80-82) Henvisning til: Retten i Første Instans: dom af 6. juni 2006, Girardot mod Kommissionen, T-10/02, EU:T:2006:148, præmis 131, og af 19. november 2009, Michail mod Kommissionen, T-49/08 P, EU:T:2009:456, præmis 88