Begrebet »dokument, der skal forkyndes«, i artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager forstås, når dette dokument består i et indledende processkrift, som angivende det eller de dokumenter, hvis forkyndelse over for sagsøgte er foretaget rettidigt, som sætter denne i stand til at gøre sine rettigheder gældende i forbindelse med en retslig procedure i afsenderstaten. Et sådant dokument skal gøre det muligt med sikkerhed at fastlægge i det mindste sagens genstand og årsagen til kravet samt anmodningen om at optræde for en domstol eller, alt afhængig af arten af den verserende retssag, muligheden for at foretage en anfægtelse ved en domstol. Dokumenter, som udelukkende varetager en bevisfunktion, og som ikke er uundværlige med henblik på at forstå sagens genstand og årsagen til kravet, udgør ikke en integrerende del af det indledende processkrift som omhandlet i forordningen.

Artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager skal fortolkes således, at adressaten for et indledende processkrift, som skal forkyndes, ikke har ret til at nægte at modtage dette dokument, forudsat at dokumentet sætter adressaten i stand til at gøre sine rettigheder gældende inden for rammerne af en retslig procedure i afsenderstaten, når dette dokument ledsages af bilag bestående i dokumentation, som ikke er affattet på modtagerstatens sprog eller på et af afsenderstatens sprog, som adressaten forstår, men udelukkende varetager en bevisfunktion og ikke er uundværlige med henblik på at forstå sagens genstand og årsagen til kravet.

Det fremgår således for det første af gennemgangen af bestemmelserne i henholdsvis Haagerkonventionen af 1965, Bruxelleskonventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret, og konventionen af 26. maj 1997 om forkyndelse i medlemsstaterne i Den Europæiske Union af retslige og udenretslige dokumenter i civile sager og handelssager, forordning nr. 1348/2000 og nr. 44/2001 samt meddelelserne fra medlemsstaterne i henhold til artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 1348/2000, at oversættelse af et indledende processkrift, som foretages af sagsøgeren, ikke anses for ubetinget nødvendig med henblik på sagsøgtes udøvelse af retten til forsvar, idet sagsøgte alene bør råde over en tilstrækkelig frist, som sætter ham i stand til at få stævningen oversat og tilrettelægge sit forsvar.

For det andet følger det af fastlæggelsen af begrebet indledende processkrift som et selvstændigt begreb, at et sådant processkrift bør indeholde det eller de dokumenter, når disse er uløseligt forbundet, som gør det muligt for sagsøgte at forstå sagens genstand og baggrunden for sagsøgerens søgsmål samt den omstændighed, at der findes en retslig procedure, hvor vedkommende kan gøre sine rettigheder gældende. Dokumentation, som udelukkende varetager en bevisfunktion, som kan adskilles fra formålet med forkyndelsen, og som ikke er uløseligt forbundet med stævningen, for så vidt som den ikke er uundværlig med henblik på at forstå sagens genstand og årsagen til sagsøgerens søgsmål, udgør derimod ikke en integrerende del af det indledende processkrift som omhandlet i denne bestemmelse. Det tilkommer den nationale domstol at efterprøve, om indholdet af det indledende processkrift sætter sagsøgte i stand til at gøre sine rettigheder gældende, eller om det påhviler afsenderen at afhjælpe den manglende oversættelse af et uundværligt bilag.

(jf. præmis 52, 56, 64, 65, 69, 75 og 78 samt domskonkl. 1)