ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – protokol om integration af Schengen-reglerne – konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen – princippet ne bis in idem

(Konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen, art. 54)

2. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – protokol om integration af Schengen-reglerne – konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen – princippet ne bis in idem

(Konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen, art. 58 og 71)

Sammendrag

1. Artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen skal fortolkes således, at:

- det relevante kriterium med henblik på anvendelsen af den nævnte artikel er, at de faktiske handlinger, når disse forstås som en foreliggende helhed af handlinger, der er indbyrdes uløseligt forbundne, er identiske, uanset handlingernes retlige subsumption eller den retlige interesse, der søges beskyttet

- forskellige forhold, som bl.a. dels består i opbevaring af penge fra handel med narkotika i en kontraherende stat, og dels i veksling ved vekselkontorer i en anden kontraherende stat af penge, der også hidrører fra handel med narkotika, ikke skal anses for »samme strafbare handlinger« i den forstand, som omhandles i denne bestemmelse, blot fordi den kompetente nationale instans finder, at disse forhold er forbundet af samme strafbare fortsæt

- det tilkommer denne nationale instans at vurdere, om de faktiske omstændigheder, der skal sammenlignes, er identiske og forbundne i en sådan grad, at det på baggrund af det nævnte relevante kriterium er muligt at fastslå, at der er tale om de »samme strafbare handlinger« i den forstand, som omhandles i artikel 54.

(jf. præmis 36 og domskonkl.)

2. Det fremgår af artikel 58 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen (gennemførelseskonventionen), at medlemsstaterne kan anvende mere vidtgående nationale bestemmelser om straffedommes negative retsvirkning (ne bis in idem) i forbindelse med udenlandske retsafgørelser. Denne bestemmelse giver imidlertid ikke en kontraherende stat ret til at afholde sig fra at pådømme narkoforbrydelser og dermed tilsidesætte sine forpligtelser i henhold til gennemførelseskonventionens artikel 71, sammenholdt med artikel 36 i enkeltkonventionen om kontrol med narkotiske midler, der er indgået i New York den 30. marts 1961 under FN, alene af den grund, at tiltalte allerede er blevet dømt i en anden kontraherende stat for andre overtrædelser, der er begået med samme strafbare forsæt. De nævnte bestemmelser er derimod ikke til hinder for, at de kompetente retsinstanser, som behandler en retssag nummer to, ved fastsættelse af straffen med hjemmel i national ret tager hensyn til den straf, der eventuelt allerede er blevet idømt under den første sag.

(jf. præmis 33-35)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – sociale fordele

(Rådets forordning nr. 1612/68, art. 7, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet er ikke til hinder for, at en medlemsstat i sin nationale lovgivning udelukker en statsborger fra en anden medlemsstat med bopæl i den pågældende stat, som i førstnævnte stat udøver en beskæftigelse i ubetydeligt omfang (mindre end 15 timers arbejde pr. uge), fra at modtage en social fordel såsom en børnepasningsydelse, fordi den pågældende hverken har bopæl eller sædvanligt ophold i førstnævnte stat.

Socialpolitikken på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin er omfattet af medlemsstaternes kompetence, idet medlemsstaterne råder over et vidt skøn ved udøvelsen af denne kompetence. Denne skønsbeføjelse kan imidlertid ikke have den retsvirkning, at de rettigheder, borgerne har i medfør af de bestemmelser i traktaten, hvori deres grundrettigheder er forankret, tømmes for deres indhold.

I forbindelse med en national lovgivning, der forfølger familiepolitiske formål, idet der bevilges en børnepasningsydelse til personer, der har en tilstrækkelig stærk forbindelse med det nationale samfund, uden udelukkende at forbeholde denne ydelse for personer, der er bosat på det nationale område, kan den omstændighed, at en ikke-hjemmehørende arbejdstager ikke i tilstrækkeligt omfang er beskæftiget i den berørte medlemsstat, udgøre en gyldig begrundelse for at afslå at bevilge den omhandlede sociale fordel.

(jf. præmis 21, 26-28 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Institutionernes retsakter

–

begrundelse

–

forpligtelse

–

rækkevidde (art. 253 EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36) (jf. præmis 18-21)

Sagens genstand

Angående

Annullation af artikel 33, stk. 2, og artikel 43, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22) – særlig ordning med anerkendelse af erhvervede rettigheder for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje og jordemødre, som har et polsk kvalifikationsbevis.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Republikken Polen betaler sagens omkostninger.

3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler – direktiv 92/50 – anvendelsesområde

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, som ændret ved direktiv 2001/78, og navnlig dets artikel 11, 15 og 17, når en ordregivende myndighed har indledt proceduren for indgåelse af aftaler om nyttiggørelse af den del af byaffald, der er tilbage efter selektiv indsamling af affald i en regions kommuner i denne medlemsstat, og har indgået disse aftaler uden at anvende den fremgangsmåde, der er fastsat i dette direktiv, navnlig uden at offentliggøre den særlige udbudsbekendtgørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

De førnævnte aftaler, som bl.a. bestemmer, at den ordregivende myndighed betaler tjenesteyderen et gebyr, hvis størrelse er fastsat i euro pr. ton affald, som de pågældende kommuner overdrager til denne tjenesteyder, danner nemlig ikke grundlag for en godtgørelsesform, der består i retten til at udnytte de omhandlede tjenesteydelser og indebærer, at tjenesteyderen påtager sig risikoen forbundet med driften. Disse aftaler skal således anses for offentlige tjenesteydelsesaftaler, som er reguleret ved direktiv 92/50, og ikke for tjenesteydelseskoncessioner, der ikke er omfattet heraf, eftersom de kun kan indgås under overholdelse af bestemmelserne i dette direktiv.

(jf. præmis 32, 34, 37, 45 og 46 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel – anbringender – urigtig gengivelse af beviser – urigtighed i konstateringen af de faktiske omstændigheder, som fremgår af sagens akter – formaliteten

(Art. 225 EF)

2. Appel – anbringender – urigtig gengivelse af beviser – begreb – åbenbart urigtig vurdering af beviserne

3. Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne – markedsføring af plantebeskyttelsesmidler – direktiv 91/414

(Rådets direktiv 91/414, art. 19 og bilag I)

Sammendrag

1. Anbringender vedrørende konstateringen og bedømmelsen af de faktiske omstændigheder i den appellerede afgørelse skal realitetsbehandles under appelsagen, såfremt appellanten gør gældende, at det fremgår af sagens akter, at de faktiske omstændigheder, som Retten har lagt til grund, er materielt urigtige, eller at Retten har gengivet de beviser, den har fået forelagt, urigtigt.

(jf. præmis 57)

2. Der foreligger en urigtig gengivelse af beviserne, såfremt det åbenbart fremgår, at Rettens vurdering af de foreliggende beviser er urigtig, uden at det er nødvendigt at fremlægge nye beviser. Det gælder navnlig, når de konklusioner, som Retten har draget på grundlag af visse dokumenter, ikke er i overensstemmelse med dokumenternes mening og indhold, når de læses i deres helhed.

(jf. præmis 60 og 63)

3. Som det fremgår af femte, sjette og niende betragtning til direktiv 91/414 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, har direktivet til formål at fjerne hindringer for samhandelen med disse produkter og samtidig sikre et højt niveau for beskyttelse af miljøet samt menneskers og dyrs sundhed. Der bør herved indrømmes Kommissionen et vidt skøn med henblik på en effektiv opfyldelse af det formål, den skal varetage, og under hensyn til de komplicerede tekniske vurderinger, den skal foretage.

Udøvelsen af denne beføjelse er dog ikke unddraget domstolskontrol. Fællesskabets retsinstanser skal således ved udøvelsen af deres kontrol efterprøve, om formforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstændigheder, som Kommissionen har lagt til grund, er materielt rigtige, og om der er begået en åbenbar fejl i vurderingen af de faktiske omstændigheder eller er begået magtfordrejning.

Navnlig skal Fællesskabets retsinstanser, når en part gør gældende, at den kompetente institution har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, efterprøve, om denne omhyggeligt og upartisk har undersøgt alle relevante forhold i den pågældende sag, som støtter den pågældende parts synspunkter.

(jf. præmis 74-77)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – beskatningsgrundlag

(Rådets direktiv 77/388, art. 2, nr. 1, og art. 6, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 2, nr. 1, og artikel 6, stk. 1, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem, skal fortolkes således, at beløb, der betales i form af et depositum inden for rammerne af aftaler om levering af hotelydelser underlagt merværdiafgift – når kunden gør brug af sin mulighed for annullation, og bestyreren af hotelvirksomheden beholder disse beløb – skal anses for godtgørelse for det tab, der er lidt som følge af kundens annullation, uden direkte sammenhæng med nogen form for levering af tjenesteydelser mod vederlag, og er som sådan ikke underlagt denne afgift.

En kundes indbetaling af et depositum og bestyreren af en hotelvirksomheds pligt til ikke at kontrahere med tredjemand i et omfang, der forhindrer ham i at iagttage den forpligtelse, han har påtaget sig i forhold til kunden, kan nemlig ikke kvalificeres som gensidige ydelser, fordi nævnte forpligtelse i dette tilfælde følger direkte af aftalen om indlogering og ikke af indbetaling af et depositum. Når bestyreren af en hotelvirksomhed således, efter at der er foretaget en sådan reservation, leverer den aftalte ydelse, gør han ikke andet end at opfylde den aftale, der er indgået med kunden i overensstemmelse med princippet om, at aftaler skal opfyldes. Iagttagelsen af denne forpligtelse kan således ikke anses for at være modydelsen for det indbetalte depositum.

(jf. præmis 23, 25 og 36 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser

[Art. 288, stk. 2, EF; Rettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Sammendrag

Den omstændighed, at omkostninger vedrørende sager for Den Europæiske Ombudsmand ikke kan kræves erstattet i henhold til artikel 91, litra b), i Rettens procesreglement, er uden betydning for spørgsmålet om, hvorvidt disse omkostninger kan være genstand for en erstatning i henhold til artikel 288, stk. 2, EF. Artikel 91 finder kun anvendelse på omkostningerne ved sagens behandling for Retten og omfatter ikke den forudgående procedure. Retten til godtgørelse af sagsomkostninger og retten til erstatning er i princippet underlagt forskellige betingelser og er uafhængige af hinanden.

For så vidt angår den nødvendige årsagssammenhæng bestemmer såvel Domstolens som Rettens procesreglement, at sagsomkostninger afholdt af parterne alene kan kræves erstattet, hvis de var nødvendige for sagens behandling. Derimod er kravet til den nødvendige årsagssammenhæng i forbindelse med artikel 288, stk. 2, EF opfyldt, når skaden er den direkte følge af den omhandlede culpøse adfærd.

Det er parternes eget valg at indgive en klage for Den Europæiske Ombudsmand. Udgifterne, der således er afholdt af klageren af egen fri vilje, kan derfor ikke anses for at være en skade, som den omhandlede institution kan gøres ansvarlig for.

(jf. præmis 22, 23 og 27)
Sag C-424/05 P

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Sonja Hosman-Chevalier

»Appel — løn — udlandstillæg — betingelse fastsat i artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtægtens bilag VII — begrebet »tjeneste for en anden stat««

Forslag til afgørelse fra generaladvokat P. Mengozzi fremsat den 15. marts 2007 I-5029

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. juni 2007 I-5051

Sammendrag af dom

Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelser for ydelse

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra a)]

Begrebet »stat« i artikel 4, stk. 1, litra a), andet led, andet punktum, i vedtægtens bilag VII må nødvendigvis omfatte en medlemsstats faste repræsentation ved Den Europæiske Union. En sådan fast repræsentations personale, herunder dens administrative og tekniske personale, skal derfor, eftersom personalet udgør en del af denne repræsentations opbygning, anses for at gøre tjeneste for den pågældende medlemsstat og følgelig for at befinde sig i en »udlændig-hedssituation« som omhandlet i denne bestemmelse, uanset hvilke særlige og specifikke arbejdsopgaver der udøves inden for dette organ, idet retten til udlandstillæg ikke er betinget af, at der er en direkte retlig tilknytning mellem den berørte person og den omhandlede stat. En sådan fortolkning er i øvrigt i overensstemmelse med den autonomi, som medlemsstaterne råder over i relation til den interne opbygning af deres faste repræsentationer. Det tilkommer således hver enkelt medlemsstat at udpege de organer, der skal indgå i dens faste repræsentation, samt de offentlige interesser, som de forskellige instanser i repræsentationen skal varetage i forhold til fællesskabsinstitutionerne.

(jf. præmis 40, 41 og 44-46)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – overgangsordning for opkrævning af afgifter i samhandelen mellem medlemsstaterne

[Rådets direktiv 77/388, art. 28c, punkt A, litra a), første afsnit]

Sammendrag

Artikel 28c, punkt A, litra a), første afsnit, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 95/7, sammenholdt med direktiv 77/799 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte og indirekte skatter, som ændret ved direktiv 92/12, og med forordning nr. 218/92 om administrativt samarbejde inden for området indirekte skatter, skal fortolkes således, at skatte- og afgiftsmyndighederne i den medlemsstat, hvorfra goder forsendes ellers transporteres som led i en levering inden for Fællesskabet, ikke er forpligtet til at anmode om oplysninger hos myndighederne i den medlemsstat, som varerne ifølge leverandørens angivelser er sendt til.

Det fremgår for det første af første og anden betragtning til direktivet om gensidig bistand samt af tredje betragtning til forordningen om administrativt samarbejde, at disse retsakter tilsigter at bekæmpe skattesvig og skatteunddragelse og gøre det muligt for medlemsstaterne at fastsætte skatten korrekt. For det andet fremgår det af titlerne på direktivet om gensidig bistand og forordningen om administrativt samarbejde, at retsakterne er vedtaget til regulering af samarbejdet mellem medlemsstaternes skatte- og afgiftsmyndigheder. Retsakterne tildeler således ikke private nogen rettigheder, bortset fra muligheden for at få bekræftet gyldigheden af »momsregistreringsnummer[et] for en bestemt person« i overensstemmelse med artikel 6, stk. 4, i forordningen om administrativt samarbejde. De nævnte fællesskabsretsakter fastsætter endvidere grænser for samarbejdet mellem medlemsstaterne, da myndighederne i den bistandssøgte stat ikke er forpligtet til at afgive de ønskede oplysninger under alle omstændigheder. Det fremgår således, at direktivet om gensidig bistand og forordningen om administrativt samarbejde ikke er vedtaget for at indføre en ordning for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaternes skatte- og afgiftsmyndigheder, som giver dem mulighed for at fastslå, om de leveringer, der er udført af den afgiftspligtige, har karakter af leveringer inden for Fællesskabet, når den afgiftspligtige ikke selv er i stand til at fremlægge de nødvendige beviser herfor.

(jf. præmis 30, 31, 33, 34 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409

(Rådets direktiv 79/409, art. 4, stk. 4)

2. Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409

(Rådets direktiv 79/409, art. 4)

3. Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409

(Rådets direktiv 79/409, art. 4, stk. 4, og 92/43, art. 6, stk. 2, og art. 7)

Sammendrag

1. Artikel 4, stk. 4, i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle pålægger medlemsstaterne at træffe egnede foranstaltninger med henblik på i de særligt beskyttede områder at undgå forurening eller forringelse af levestederne samt forstyrrelse af fuglene, i det omfang en sådan forurening, forringelse eller forstyrrelse har væsentlig betydning for formålet med denne artikel.

Medlemsstaterne skal opfylde forpligtelserne ifølge denne bestemmelse, når det pågældende område ikke er blevet udlagt til særligt beskyttet område, men skulle have været det.

(jf. præmis 17 og 18)

2. Fortegnelsen over områder af betydning for beskyttelsen af vilde fuglearter (Inventory of Important Bird Areas), der ganske vist ikke er retligt bindende for de berørte medlemsstater, indeholder videnskabelige oplysninger, på grundlag af hvilke det kan afgøres, om en medlemsstat har opfyldt sin forpligtelse til som særligt beskyttede områder at udlægge de områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede til beskyttelse af fredede arter.

(jf. præmis 19)

3. Eftersom området »Valloni e steppe pedegarganiche« den 28. december 1998 blev udlagt som særligt beskyttet område, finder artikel 6, stk. 2, i direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter anvendelse på det nævnte område fra denne dato og ikke artikel 4, stk. 4, første punktum, i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle.

Hvad angår de områder, der er udlagt som særligt beskyttede områder, bestemmer artikel 7 i direktiv 92/43 nemlig, at forpligtelserne i artikel 4, stk. 4, i direktiv 79/409 bl.a. erstattes af forpligtelserne i henhold til artikel 6, stk. 2, i direktiv 92/43 fra datoen for dette direktivs iværksættelse eller fra den dato, hvor der er sket udlæggelse efter direktiv 79/409, hvis denne dato er senere.

(jf. præmis 24 og 25)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – begreb

[Art. 28 EF; Rådets direktiv 1999/37, art. 2, litra b), og art. 4]

2. Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning

(Art. 28 EF og 30 EF)

Sammendrag

1. En national lovgivning, hvorefter det forud for indregistrering af et køretøj kræves, at det identificeres, og at der i overensstemmelse med artikel 2, litra b), og artikel 4 i direktiv 1999/37 sker denne identificering i tilfælde af indførsel af et køretøj, der tidligere har været indregistreret i en anden medlemsstat, ved fremlæggelse af den registreringsattest, der er udstedt af denne, og som omfatter kravet om, at køretøjet skal fremvises til kontrol, hvorved kontrollanten kan undersøge, om køretøjet faktisk befinder sig på importmedlemsstatens område og svarer til de oplysninger, der fremgår af registreringsattesten, der er udstedt af en anden medlemsstat, kan ikke direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, hindre samhandelen i Fællesskabet. For så vidt som denne procedure alene består i en simpel administrativ formalitet, der ikke indebærer nogen supplerende kontrol, men som er uadskilleligt forbundet med selve behandlingen af ansøgningen om indregistrering og afviklingen af den hertil knyttede procedure, kan fremgangsmåderne med hensyn til kontrollen ikke anses for at have nogen som helst afskrækkende virkning for indførslen af et køretøj til denne medlemsstat eller gøre en sådan indførsel mindre attraktiv.

(jf. præmis 53-55, 58 og 63)

2. En medlemsstat, som på generel og systematisk måde underkaster alle køretøjer, der er ældre end tre år, og som tidligere har været indregistreret i andre medlemsstater, en undersøgelse af deres fysiske stand forud for deres indregistrering i denne stat uden nogen form for hensyntagen til tekniske kontroller, der allerede måtte være udført i andre medlemsstater, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF og 30 EF. En sådan kontrol, som kan afskrække visse personer fra at indføre køretøjer til den pågældende medlemsstat, der er ældre end tre år, og som tidligere har været indregistreret i andre medlemsstater, kan ikke begrundes med henvisning til, at den garanterer færdselssikkerheden og miljøbeskyttelse, når den berørte medlemsstat ikke konkret har påvist, at den omhandlede hindring for de frie varebevægelser er proportional i forhold til det forfulgte formål.

(jf. præmis 73, 74, 77, 78 og 80 samt domskonkl.)