RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

2. april 1998

Sag T-86/97

Réa Apostolidis

mod

De Europæiske Fællesskabers Domstol

»Tjenestemænd — suspension af forfremmelsesproceduren — disciplinærsag«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-521

Angående:

Påstand om annullation af Domstolens afgørelse af 11. juli 1996 om at suspendere proceduren for besættelse af en af de tre stillinger, der var opslået ledige ved stillingsopslag nr. C J 91/95, som stadfæstet ved den udtrykkelige afvisning af den af sagsøgeren over nævnte afgørelse indgivne klage, samt en påstand om destruktion af en såkaldt parallel aktsamling og om erstatning på 1000000 BEF for ikke-økonomisk skade.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren, som er tjenestemand i lønklasse A6 ved Domstolen (Domstolen), er tilknyttet kontor A i Afdelingen for Forskning og Dokumentation.

Siden 1992 er visse tjenestemænd ved Domstolen blevet udsat for fornærmende breve og ondskabsfulde telefonopkald samt for visse angreb på deres materielle goder, alt anonymt. Den assisterende justitssekretær gennemførte på anmodning af justitssekretæren for Domstolen den 11. oktober en undersøgelse vedrørende disse handlinger. De angivelser, som fremkom ved høring af ofrene under undersøgelsen pegede, på sagsøgeren.

Den 14. februar 1996 offentliggjorde Domstolen meddelelsen om ledig stilling CJ 91/95 om tre stillinger som ekspeditionssekretær (stillingsgruppe A5/A4) i Afdelingen »Forskning og Dokumentation«. Sagsøgeren, der var forfremmelsesværdig, indgav ansøgning til en af de pågældende stillinger. Direktøren for Bibliotekstjenesten, Forskning og Dokumentation, foreslog at udnævne sagsøgeren, R. og S. ved forfremmelse.

Ved afgørelse af 28. juni 1996 godkendte Domstolens justitssekretær som ansættelsesmyndighed forfremmelsen af R. og S., men suspenderede proceduren for besættelse af den tredje stilling, indtil der var foretaget yderligere undersøgelse vedrørende de forhold, som foreholdtes sagsøgeren. Den 3. juli 1996 gav han mundtligt sagsøgeren underretning om begrundelsen for denne suspension.

Ved skrivelse af 11. juli 1996 (afgørelse af 11.7.1996) meddelte justitssekretæren sagsøgeren følgende: »Jeg har godkendt udnævnelsen af S. og R. i to af de tre ledige stillinger. Derimod er proceduren til besættelse af den tredje stilling som ekspeditionssekretær suspenderet af de grunde, som jeg meddelte Dem under vores samtale den 3. juli 1996.«

Den 12. september 1996 indbragte sagsøgeren en klage i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten), og nedlagde påstand om annullation af afgørelsen af 11. juli 1996. Desuden nedlagde hun påstand om fuldstændig destruktion under Rettens kontrol af en parallel aktsamling vedrørende hende, som ifølge sagsøgeren blev ført af Domstolen, samt 1000000 BEF i erstatning for ikke-økonomisk skade på grund af afgørelsen af 11. juli 1996.

Den assisterende justitssekretær overgav den 25. oktober 1996 justitssekretæren konklusionen af den gennemførte undersøgelse, hvori han anførte, at »alt tyder på, at sagsøgeren er ophavsmanden til alle de handlinger, som vore kollegaer beklager sig over«. Samme dag tilstillede han sagsøgeren en skrivelse, hvori han meddelte hende resultaterne af undersøgelsen, som var bilagt kopi af de herom handlende vigtigste dokumenter. Ved skrivelse af 10. december 1996 fremsendte sagsøgeren alle disse dokumenter til Domstolens Klageudvalg og anførte, at der var tale om de dokumenter, som hun i sin klage havde angivet som »parallel aktsamling«.

Ved afgørelse af 10. december 1996 afviste Domstolens Klageudvalg sagsøgerens klage, dels under henvisning til, at ansættelsesmyndigheden, da den ikke er forpligtet til at besætte en ledig stilling, så meget desto mere kan suspendere ansættelsesproceduren, når der verserer en undersøgelse vedrørende den pågældendes adfærd, og dels til, at den aktmappe, som omhandles i klagen, vedrørte de undersøgelser, der var foretaget angående de anonymt foretagne handlinger og ikke en aktmappe, som omhandlet af vedtægtens artikel 26.

Den 7. märts 1997 anmodede justitssekretæren Domstolens Administrative Udvalg om som ansættelsesmyndighed at iværksætte en disciplinærsag mod sagsøgeren. Efter anlæg af nærværende sag har sagsøgtes Administrative Udvalg som ansættelsesmyndighed den 14. juli 1997 besluttet at pålægge sagsøgeren den i vedtægtens artikel 86, stk. 2, litra a), indeholdte disciplinærsanktion skriftlig advarsel. Sagsøgeren indbragte den 22. oktober 1997 en klage over denne afgørelse i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.

Formaliteten

Retten bemærkede, at en afgørelse, som blot bekræfter en tidligere afgørelse, kun kan afvises, hvis den bekræftede afgørelse er blevet endelig i forhold til den pågældende, fordi den ikke er gjort til genstand for et rettidigt anlagt søgsmål. Såfremt den bekræftede afgørelse ikke er blevet endelig, har den pågældende adgang til anfægtelse af såvel den bekræftede som den bekræftende afgørelse, eller begge disse afgørelser under ét (præmis 21).

Henvisning til: Domstolen, 11. januar 1996, sag C-480/93 P, Zunis Holding m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1, præmis 14; Retten, 27. oktober 1994, sag T-64/92, Chavane de Dalmassy m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 723, præmis 25.

I denne sag havde sagsøgeren den 12. september 1996 indgivet en klage over afgørelsen af 11. juli 1996. For så vidt tremånedersfristen i vedtægtens artikel 90, stk. 2, for indgivelse af klage til prøvelse af afgørelse af 28. juni 1996 endnu ikke var udløbet den 12. september 1996, kunne sagsøgeren klage over enten den bekræftende afgørelse af 11. juli 1996 eller af 28. juni 1996. Da Retten desuden i henhold til vedtægtens artikel 91, stk. 3, fik forelagt sagen inden tre måneder efter sagsøgeren fik meddelelse om det udtrykkelige klageafslag, kunne annullationspåstandene fremmes til realitetsbehandling (præmis 22).

Sagsøgtes argument om, at søgsmålet var anlagt for tidligt kunne endvidere heller ikke tages til følge (præmis 23 og 24).

Annullationspåstanden

Første anbringende om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 26

Vedtægtens artikel 26 har til formål at forhindre, at de af ansættelsesmyndighedens afgørelser, som berører den pågældende tjenestemands tjenesteretlige stilling og karriere, træffes på grundlag af omstændigheder ved hans adfærd, der ikke er omtalt i hans personlige aktmappe, og som han ikke er blevet gjort bekendt med (præmis 33).

Henvisning til: Domstolen, 12. november 1996, sag C-294/95 P, Ojhamod Kommissionen, Sml. I, s. 5863, præmis 57.

Retten bemærkede herefter, at vedtægtens artikel 26 ikke hindrer en institution i at iværksætte en undersøgelse og i forbindelse hermed oprette en aktmappe. De eneste dokumenter under en undersøgelse, som påvirker den pågældende tjenestemands tjenesteretlige stilling, og som skal indsættes i tjenestemandens aktmappe, er de eventuelle disciplinærafgørelser, som træffes på grundlag af undersøgelsesakterne (præmis 36).

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 6 og 10 i Den Europæiske Konvention til Beskyttelse af Menneskerettigheder og Grundlæggende Frihedsrettigheder

Artikel 6 i nævnte konvention kan ikke påberåbes under en disciplinærsag. Dette gælder så meget mere, som afgørelsen i denne sag ikke en gang kunne anses for en sanktion. Retten fastslog, at sagsøgerens anbringende om tilsidesættelse af artikel 6 i ovennævnte konvention ikke kunne tages til følge (præmis 45).

Henvisning til: Retten, 17. oktober 1991, sag T-26/89, de Compte mod Parlamentet, Sml. II, s. 781, præmis 94; Retten 15. maj 1997, sag T-273/94, N. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 289, præmis 95.

Retten anførte endvidere, at sagsøgerens anbringende om tilsidesættelse af artikel 10 i nævnte konvention, fordi sagsøgeren ikke havde haft adgang til den såkaldte parallelle aktmappe også måtte forkastes, eftersom sagsøgte kun var forpligtet til at meddele sagsøgeren undersøgelsesdokumenterne i forbindelse med disciplinærsagen men ikke i forbindelse med vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, som ikke kunne anses for en straf (præmis 46).

Retten fastslog endelig, at der ikke kunne være tale om tilsidesættelse af en formodning om uskyld, eftersom den anfægtede afgørelse alene ophævede afgørelsen om sagsøgerens eventuelle forfremmelse med henblik på gennemførelsen af en undersøgelse vedrørende de handlinger, som visse tjenestemænd foreholdt hende, og hendes ansvar herfor (præmis 47).

Tredje anbringende om manglende hjemmel for afgørelsen af 11. juli 1996 og tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet

Retten bemærkede, at eftersom proceduren til forfremmelse af en tjenestemand indgår i en procedure med henblik på besættelse af en ledig stilling, og eftersom ansættelsesmyndigheden ikke er forpligtet til at ansætte nogen ved afslutningen af proceduren, såfremt der foreligger objektive grunde, som begrunder afgørelsen, må ansættelsesmyndigheden anses for også at kunne suspendere en sådan procedure af objektive grunde (præmis 54).

Henvisning til: Retten, 19. oktober 1995, sagT-562/93, Obst mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 737, præmis 35; Retten, 21. juni 1996, sagT-41/95, Moatmod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 939, præmis 38; Retten, 18. marts 1997, sag T-35/96, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 187, præmis 60.

Retten fastslog herefter, at ansættelsesmyndighedens afgørelse om at suspendere ansættelsesproceduren med hensyn til den tredje stilling var objektivt begrundet, idet ansættelsesmyndigheden nemlig ønskede at foretage en undersøgelse vedrørende de handlinger, der var forekommet i institutionen, og som sagsøgeren foreholdtes (præmis 59).

Retten fastslog, at der foreligger tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, når to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskiller sig væsentlig fra hinanden, behandles forskelligt, eller når forskellige situationer behandles ens (præmis 61).

Henvisning til: Retten, 7. februar 1991, forenede sager T-18/89 og T-24/89, Tagaras mod Domstolen, Sml. II, s. 53, præmis 68; Retten, 5. februar 1997, sag T-207/95, Ibarra Gill mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 31, præmis 68.

Retten fastslog dernæst, at der forelå en objektiv forskel mellem sagsøgerens situation og situationen for de to andre tjenestemænd, som blev forfremmet efter afgørelsen af 28. juni 1996, som begrundede forskelsbehandlingen. De to forfremmede tjenestemænd, var nemlig ikke, modsat sagsøgeren, blevet foreholdt gerninger, som havde ført til iværksættelse af en undersøgelse den 11. oktober 1995 (præmis 62).

Fjerde anbringende om den modstridende begrundelse i afslaget af 10. december 1996 på sagsøgerens klage

I nævnte klageafslag blev sagsøgeren ikke holdt ansvarlig for de handlinger, der var begået anonymt i den sagsøgte institution. Da udsagnene fra ofrene for disse handlinger pegede på sagsøgeren, besluttede ansættelsesmyndigheden at suspendere den pågældende ansættelsesprocedure i afventning af resultaterne af en undersøgelse, som skulle afgøre, om sagsøgeren reelt var impliceret heri (præmis 67).

Sagsøgerens anbringende, hvorefter klageafslaget indeholdt en selvmodsigende begrundelse, fordi det heri angaves, at de handlinger, som var årsagen til den gennemførte undersøgelse, var anonyme, men samtidig foreholdtes sagsøgeren for at begrunde suspensionen af ansættelsesproceduren med hensyn til den tredje stilling, kunne Retten derfor ikke tage til følge (præmis 68).

Femte anbringende om en manglende begrundelse i afgørelsen af 11. juli 1996

Forpligtelsen til at begrunde en afgørelse er dels at give den pågældende tilstrækkelige oplysninger til, at denne kan fastslå, om der er grundlag for beslutningen, og dels at gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at efterprøve afgørelsens lovlighed. Ved afgørelsen af, om en afgørelse er tilstrækkeligt begrundet, må afgørelsen ses i den sammenhæng, hvori den er vedtaget (præmis 73).

Henvisning til: Domstolen, 14. februar 1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, præmis 16; Retten, 5. juni 1992, sag T-26/90, Finsidermod Kommissionen, Sml. II, s. 1789, præmis 72; Retten, 17. maj 1995, sag T-16/94, Benecos mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 335, præmis 33; Retten, 19. september 1996, sag T-158/94, Brunagel mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 1131, præmis 106; Retten, 18. marts 1997, forenede sager T-178/95ogT-179/95, PiccioloogCalómodRegionsudvalget, Sml. Pers.II, s. 155, præmis 33.

Henvisningen i afgørelsen af 11. juli 1996 til samtalen af 3. juli 1996 giver sagsøgeren tilstrækkelige oplysninger til at afgøre, om ansættelsesmyndighedens afgørelse om at suspendere ansættelsesproceduren med hensyn til den tredje stilling var begrundet. Retten fastslog, at begrundelsen også blev uddybet i det udtrykkelige klageafslag (præmis 76).

Sjette anbringende om procedure —og magtfordrejning

Retten bemærkede, at der alene foreligger magtfordrejning — hvoraf procedurefordrejning kun er en blandt flere former — såfremt det godtgøres, at ansættelsesmyndigheden ved vedtagelsen af den anfægtede akt har forfulgt andre formål end det, der var fastsat i de pågældende bestemmelser, eller det fremgår på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier, at den pågældende retsakt var blevet vedtaget med henblik på andre formål, end dem, den forfulgte (præmis 84).

Henvisning til: Retten, 26. september 1996, sag T-192/94, Maurissen mod Revisionsretten, Sml. Pers. II, s. 1229, præmis 75; Rasmussen mod Kommissionen, a.st., præmis 70.

Retten fastslog herefter, at det ikke fremgik af sagen, at sagsøgte havde begået magtfordrejning (præmis 85).

Syvende anbringende om åbenbart fejlskøn

Retten bemærkede, at dette anbringende henhørte under det første, det tredje og det sjette anbringende, og derfor heller ikke kunne tages til følge af de under nævnte anbringende nævnte grunde (præmis 90).

Påstanden om destruktion af den parallelle akisamling

Fællesskabets retsinstanser kan ikke inden for dens efterprøvelse i henhold til vedtægtens artikel 91 give institutionerne pålæg. Retten fastslog herefter, at en påstand om, at den skulle anordne destruktion af dokumenterne, som udgjorde en såkaldt »parallel aktsamling« ikke kunne realitetsbehandles (præmis 92 og 93).

Henvisning til: Retten, 9. februar 1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 83, præmis 27.

Påstanden om godtgørelse for ikke-økonomisk skade

Gennemgangen af sagsøgerens anbringender til støtte for hendes påstand om annullation af afgørelsen af 11. juli og 10. december 1996 havde ikke frembragt nogen retsstridighed. Under disse omstændigheder kunne Retten ikke give sagsøgeren medhold i hendes erstatningspåstand (præmis 96).

Konklusion:

De Europæiske Fællesskabers Domstol frifindes.