Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – afvisning – bestridelse af Rettens fortolkning eller anvendelse af fællesskabsretten – formaliteten

[Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger

(Art. 230 EF)

3. Fællesskabsret – principper – ret til en effektiv domstolsbeskyttelse

(Art. 235 EF og art. 288, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. De krav til begrundelse, der følger af artikel 225 EF og artikel 58, stk. 1, i statutten for Domstolen og af artikel 112, stk. 1, litra c), i procesreglementet, kan ikke anses for opfyldt, når appelskriftet blot gentager, eller nøjagtigt gengiver, de anbringender og argumenter, der er blevet fremført for Retten, herunder de anbringender og argumenter, der var støttet på faktiske omstændigheder, som Retten udtrykkeligt har afvist at lægge til grund. En sådan appel har nemlig kun til formål at opnå, at de i stævningen for Retten fremsatte påstande pådømmes endnu en gang, hvilket falder uden for Domstolens kompetence.

Imidlertid kan retsspørgsmål, som Retten har behandlet, diskuteres på ny under en appelsag, såfremt appellanten bestrider Rettens fortolkning eller anvendelse af fællesskabsretten. Hvis en appellant således ikke kunne basere sin appel på anbringender og argumenter, som allerede havde været fremført for Retten, ville appelproceduren nemlig blive berøvet en del af sin mening.

(jf. præmis 49-51)

2. Kun foranstaltninger, som har retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, udgør retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål. Følgelig er det ikke kun de forberedende retsakter, der er undtaget fra den i artikel 230 EF omhandlede domstolsprøvelse, men enhver akt, der ikke har retligt bindende virkninger, som kan påvirke retssubjekternes interesser, såsom bekræftende foranstaltninger og rene gennemførelsesforanstaltninger, anbefalinger eller udtalelser, og i princippet interne instrukser.

Selv om et sagsanlæg ved en domstol således er nødvendigt for at opnå en bindende retsafgørelse, er det ikke i sig selv endeligt afgørende for de forpligtelser, der påhviler parterne i tvisten, hvorfor beslutningen om at anlægge sag så meget desto mere ikke i sig selv ændrer den omtvistede retsstilling. Desuden er den omstændighed, at den domstol, som sagen er anlagt ved, anvender sine egne procesregler, en af de følger, der uvægerligt er forbundet med sagsanlæg ved en domstol, og den kan således ikke kvalificeres som en retsvirkning i henhold til artikel 230 EF, der følger af beslutningen om at anlægge sag.

(jf. præmis 54, 55, 58 og 61)

3. Selv om retssubjekterne ikke kan anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af foranstaltninger uden retligt bindende virkninger, der kan berøre deres interesser, har de dog stadig adgang til domstolsprøvelse, eftersom der stadig er mulighed for et søgsmål om erstatning uden for kontraktforhold i henhold til artikel 235 EF og artikel 288, stk. 2, EF, hvis den pågældende adfærd kan pådrage Fællesskabet ansvar. Et sådant søgsmål er ikke omfattet af ordningen om efterprøvelse af gyldigheden af fællesskabsretsakter med retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser, men kan benyttes, når en part har lidt et tab på grund af en institutions retsstridige handling.

Desuden er den omstændighed, at appellanterne eventuelt ikke kan godtgøre, at en fællesskabsinstitution har begået en retsstridig handling, et angiveligt tab eller årsagssammenhæng mellem en sådan handling og et sådant tab, ikke ensbetydende med, at appellanterne fratages en effektiv retsbeskyttelse.

(jf. præmis 79 og 82-84)