Ved stævning, indgivet den 18. maj 1984, har Williams nedlagt følgende påstand: a) annullation af afgørelsen af 10. november 1983 om hans indplacering samt annullation af afgørelsen af 16. marts 1984, hvorved hans klage afvistes; b) det statueres, at Revisionsretten skal overholde alle kriterierne i sin beslutning af 21. februar 1980, herunder også artikel 4.

Sagsøgeren har kun fremsat ét anbringende til støtte for sin påstand: nemlig at Revisionsretten ikke loyalt har gennemført dommen af 6. oktober 1982. Jeg mener, at det er generelt formuleret, og at de argumenter, hvorved Williams har søgt at underbygge det, ikke er mindre ubestemte. Stævningen udtrykker faktisk den overbevisning, at Domstolens dom giver sagsøgeren krav på at opnå en egentlig genoprettelse af hans karriere. Han har krævet, at »Revisionsretten ophæver den forskelsbehandling mellem de midlertidigt ansatte, som blev overtaget fra Kontrolkommissionen (således som det var tilfældet for sagsøgerens vedkommende), og de ansatte, som Revisionsretten har ansat udefra og udnævnt til tjenestemænd«. Ved at ræsonnere på denne måde overser Williams, at han har anlagt sag med påstand om annullation af en beslutning fra Revisionsrettens administration, og at Domstolen under udøvelsen af sin kompetence ikke kan gribe ind i ansættelsesmyndighedens beføjelser, eller træffe afgørelse i stedet for ansættelsesmyndigheden.

Sagen må derfor ses i sin rette sammenhæng. Betragtet under denne synsvinkel tilsigter den en konstatering af, at Revisionsretten har tilsidesat de forpligtelser, der blev pålagt den ved dommen af 6. oktober 1982, således at der tilsigtes annullation af den afgørelse, hvorved vedkommende tjenestemand fik ændret sin indplacering. Det fremførte anbringende kan derfor i sidste ende præciseres således: institutionen — vi kan betegne den således — har ikke anvendt artikel 4 i den generelle beslutning af 21. februar 1980. Skulle Revisionsretten imidlertid tage hensyn til denne beslutning? Og såfremt dette var tilfældet, er bestemmelsen da blevet urigtig anvendt i det foreliggende tilfælde?

Jeg skal gennemgå disse to spørgsmål. Hvad angår beregningen af løntrin for nyansatte tjenestemænd, forudså den nævnte generelle beslutning to særskilte situationer: situationen for ikke tidligere ansatte ved Fællesskabet, og situationen for ansatte, der på tidspunktet for udnævnelsen til tjenestemænd allerede var midlertidigt ansatte. For så vidt angår førstnævnte, bestemmer artikel 3 i vendinger, der for størstedelens vedkommende er hentet fra vedtægtens artikel 32, at »såfremt en ansøger har faglig erfaring ud over den, der tages i betragtning ved indplaceringen i en lønklasse, tager ansættelsesmyndigheden hensyn hertil ved at give den pågældende en anciennitetsforbedring efter vedlagte tabel«. For lønklasserne A 7 — A 5, kunne denne forbedring højst andrage 48 måneder, dvs. to løntrin. Artikel 4 bestemmer derimod, at »midlertidigt ansatte, der udnævnes til tjenestemænd på prøve i en stilling i samme stillingsgruppe og lønklasse, får fra tidspunktet for deres udnævnelse til tjenestemænd på prøve den løntrinsanciennitet, de havde som midlertidigt ansatte«.

Til gennemførelse af Domstolens dom har Revisionsretten besluttet, at da »der foreligger forskelsbehandling mellem en overført tjenestemand og en uddefra kommende ny tjenestemand«, burde ændringen til fordel for Williams i overensstemmelse med artikel 3 i beslutningen og vedtægtens artikel 32 »højst medføre en forbedring på 48 måneder«. Sagsøgeren mener derimod, at anciennitetsforbedringen bør beregnes i medfør af artikel 4 fra datoen for hans ansættelse som midlertidig ansat ved Kontrolkommissionen. Dette skulle ifølge sagsøgeren indebære, at han pr. 12. maj 1980 bør være indplaceret i lønklasse A 6, 5. løntrin, samt at den forskelsbehandling, som han er blevet udsat for, kun kan anses for fuldstændig ophævet, såfremt denne omstændighed lægges til grund.