DOMSTOLENS DOM AF 14. NOVEMBER 1989. - KONGERIGET SPANIEN OG DEN FRANSKE REPUBLIK MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - FISKERI - OPGOERELSE AF FISKEFANGSTER. - FORENEDE SAGER 6/88 OG 7/88.



Samling af Afgørelser 1989 side 03639



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Fiskeri - bevarelse af havets ressourcer - regler om kontrol af fiskeriet i forbindelse med bevaringspolitikken - finder ikke anvendelse paa fiskeri i henhold til aftaler mellem Faellesskabet og visse udviklingslande - kommissionsforordning om udvidelse af pligten til at afgive oplysninger i henhold til den faelles bevaringsordning til at omfatte fiskeri i udviklingslandenes farvande - ugyldig

( Raadets forordninger nr . 170/83 og 2241/87, art . 10; Kommissionens forordning nr . 3151/87 )

Sammendrag

Gennemfoerelsen af visse fiskeriaftaler, der er indgaaet af Faellesskabet med tredjelande, sker som et led i den faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, der blev indfoert ved Raadets forordning nr . 170/83 - som er hjemmelen for Raadets forordning nr . 2241/87 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol af fiskeri - men dette er ikke tilfaeldet, naar der er tale om gennemfoerelse af aftaler med udviklingslandene . Disse aftaler er nemlig baseret paa et princip om en finansiel godtgoerelse for de fiskerirettigheder, som Faellesskabet har opnaaet, og de farvande, hvori fiskerirettighederne kan udoeves, er ikke undergivet den faelles ordning for samlede tilladte fangstmaengder og kvoter, og faellesskabsreglerne om kontrol af fiskeriet kan derfor ikke finde anvendelse .

Det foelger heraf, at Kommissionen ikke med hjemmel i artikel 10 i forordning nr . 2241/87 - ved at udstede forordning nr . 3151/87 - kunne udvide anvendelsesomraadet for nogle af bestemmelserne i foerstnaevnte forordning om fangstoplysninger til bestande, som ikke er undergivet samlede tilladte fangstmaengder eller kvoter, og som befiskes af EF-fartoejer i farvande, der er undergivet udviklingslandenes hoejhedsret eller jurisdiktion, i medfoer af en aftale mellem Faellesskabet og et af de paagaeldende lande . Forordning nr . 3151/87 maa derfor annulleres .

Dommens præmisser

1 Ved staevninger, indgivet til Domstolens Justitskontor den 11 . januar 1988, har Kongeriget Spanien og Den Franske Republik i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 1, anlagt to sager med paastand om annullation af Kommissionens forordning nr . 3151/87 af 22 . oktober 1987 om fangstopgoerelser for de fartoejer, der foerer en medlemsstats flag og driver fiskeri i visse udviklingslandes fiskerizone ( EFT L 300, s . 15 ).

2 Kommissionen udstedte den anfaegtede forordning under henvisning til Raadets forordning nr . 2241/87 af 23 . juli 1987 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol af fiskeri ( EFT L 207, s . 1 ). I artiklerne 5-9 i sidstnaevnte forordning bestemmes det for saa vidt angaar fiskeri efter en bestand eller gruppe af bestande, der er undergivet en samlet tilladt fangstmaengde ( TAC ) eller kvoter, bl.a .

- at der om bord paa fiskerfartoejerne skal forefindes en fortegnelse, i hvilken skipperne skal registrere de opnaaede fangster,

- at der ved landingen efter hvert togt skal forelaegges en landingsopgoerelse,

- at den beroerte medlemsstat underrettes om hver omladning af fisk,

- at medlemsstaterne skal registrere landingerne .

3 I henhold til artikel 10 i forordning nr . 2241/87 kan "efter fremgangsmaaden i artikel 14 ... andre bestande eller grupper af bestande ogsaa undergives artikel 5-9 ". I henhold til forordningens artikel 14 fastsaettes gennemfoerelsesbestemmelserne, bl.a . til artiklerne 5-9, efter den saakaldte "forvaltningskomitéprocedure", jfr . artikel 14 i Raadets forordning nr . 170/83 af 25 . januar 1983 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne ( EFT L 24, s . 1 ).

4 Kommissionen anfoerte i den foerste betragtning til den anfaegtede forordning, at Faellesskabet anvender fiskeriaftaler, indgaaet med visse udviklingslande, der hviler paa princippet om finansiel godtgoerelse for opnaaede fiskerirettigheder . Det hedder i forordningens anden betragtning, at det "af hensyn til forvaltningen af saadanne fiskeriaftaler, der indebaerer, at Faellesskabet giver en vaesentlig finansiel modydelse for fiskerirettighederne, og medfoerer visse forpligtelser for Faellesskabet til at give oplysninger om de opnaaede fangster, er ... helt afgoerende, at Kommissionen holdes underrettet om resultaterne af de aktiviteter, der udoeves af fartoejer, som foerer en medlemsstats flag, i farvandene under aftalepartnerens jurisdiktion; der boer derfor indfoeres en ordning for registrering og meddelelse af fangstoplysninger ".

5 Ved bestemmelserne i den anfaegtede forordning, der er udstedt under henvisning til artikel 10 i forordning nr . 2241/87, udvidede Kommissionen anvendelsesomraadet for bestemmelserne i sidstnaevnte forordnings artikler 5-9 til ogsaa at omfatte bestande, der ikke er undergivet en TAC eller kvoter, og som befiskes af EF-fartoejer, der driver fiskeri i farvande, der er undergivet udviklingslandes overhoejhed eller jurisdiktion, i henhold til en aftale mellem Faellesskabet og et af de naevnte lande . Den anfaegtede forordning indebaerer endvidere, at medlemsstaterne regelmaessigt skal underrette Kommissionen om de landede maengder og meddele de i oevrigt modtagne oplysninger om de naevnte fangster .

6 Vedroerende de relevante faellesskabsbestemmelser samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

7 Sagsoegerne har i det vaesentlige fremfoert tre anbringender til stoette for annullationspaastanden, nemlig at Kommissionen ikke har haft den fornoedne kompetence, at der foreligger et klart fejlskoen, samt at begrundelsen ikke har vaeret fyldestgoerende . Det foerste anbringende skal behandles foerst .

8 Den spanske regering har gjort gaeldende, at artikel 10 i forordning nr . 2241/87 ikke giver Kommissionen hjemmel til at indfoere kontrolforanstaltninger for fiskeri uden for faellesskabsfarvande . Forordningen vedroerer udelukkende kontrolforanstaltninger for fiskeri, der udoeves i faellesskabsfarvande, og dens anvendelsesomraade kan kun udvides ved en raadsforordning .

9 Den franske regering har gjort gaeldende, at artikel 10 i forordning nr . 2241/87 henviser til artiklerne 5-9 i samme forordning, der vedroerer bestande eller grupper af bestande, som er undergivet en TAC eller kvoter . Disse bestemmelser kan derfor kun gaelde for omraader, for hvilke der er fastsat TAC' er eller kvoter, hvilket ikke er tilfaeldet for de udviklingslande, som er omfattet af forordning nr . 3151/87 . Den sidstnaevnte forordning kan derfor ikke antages at indeholde gennemfoerelsesbestemmelser til artiklerne 5-9 i forordning nr . 2241/87, jfr . forordningens artikel 14 .

10 Kommissionen har indledningsvis gjort gaeldende, at anvendelsen af faellesskabsforskrifterne om bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og dermed reglerne om kontrol af fiskeriet ikke er begraenset til faellesskabsfarvandene, men omfatter samtlige de fiskeriaktiviteter, som gennemfoeres af Faellesskabets fiskere og med fartoejer hjemmehoerende i medlemsstaterne uanset hvilket farvand, fiskeriet udoeves i . Kommissionen har som eksempel herpaa henvist til forordningerne om fastsaettelse af de aarlige TAC' er samt forordning nr . 3984/87 om fastsaettelse af fangstmulighederne for 1988 for visse fiskebestande eller grupper af fiskebestande i det af NAFO-konventionen regulerede omraade ( Organisationen for Fiskeriet i Det Nordvestlige Atlanterhav ) ( EFT L 375, s . 63 ).

11 Kommissionen har endvidere bestridt, at anvendelsesomraadet for artikel 10 i forordning nr . 2241/87 er begraenset til farvande, som i forvejen er underkastet et TAC - eller kvotesystem . Kommissionen har i denne sammenhaeng henvist til elvte betragtning til forordning nr . 2241/87, hvorefter der med andre bestande menes bestande, som ikke er undergivet en samlet tilladt fangstmaengde eller kvoter . Efter Kommissionens opfattelse indeholder denne definition ikke en geografisk begraensning . Den omfatter derfor samtlige bestande eller grupper af bestande, som ikke er undergivet TAC' er eller kvoter, uanset hvor fiskeriet foregaar .

12 Endelig har Kommissionen anfoert, at udvidelsen af kontrolreglerne til ogsaa at omfatte fangster, der tages af faellesskabsfartoejer i de paagaeldende tredjelandes farvande, er i overensstemmelse med formaalet med forordning nr . 170/83, som er at beskytte fiskebankerne, bevare havets biologiske ressourcer og sikre en afbalanceret udnyttelse heraf paa et varigt grundlag og paa tilfredsstillende oekonomiske og sociale betingelser . Disse formaal er nemlig de samme som dem, der ligger bag Faellesskabets indgaaelse af fiskeriaftaler med udviklingslandene . Uanset at grundlaget for disse aftaler er bevaringsforanstaltninger, som er forskellige fra de i Faellesskabet vedtagne, er hensigten med aftalerne efter Kommissionens opfattelse at gennemfoere en begraensning af fiskeriindsatsen, fordi grundlaget er det paagaeldende tredjelands oensker om og Faellesskabets forpligtelse til at medvirke til en fornuftig forvaltning, udnytttelse og bevarelse af den paagaeldende stats fiskeressourcer ved hjaelp af et snaevert samarbejde .

13 Indledningsvis bemaerkes, at Kommissionen i medfoer af artikel 10 i forordning nr . 2241/87, der tjener som retsgrundlag for den anfaegtede forordning nr . 3151/87, har hjemmel til i henhold til forvaltningskomitéproceduren at fastsaette gennemfoerelsesbestemmelser med henblik paa, at andre bestande eller grupper af bestande undergives bestemmelserne i forordning nr . 2241/87 om kontrol med fangsterne .

14 Med hensyn til, om Kommissionen havde kompetence til paa grundlag af bestemmelsen at vedtage den anfaegtede forordning, bemaerkes, at forskrifter, hvorved der gives bemyndigelse til at udstede gennemfoerelsesbestemmelser, efter Domstolens praksis ( se dom af 17 . december 1970, Koester, 25/70, Sml . s . 1970, s . 259 ) skal fortolkes i lyset af opbygningen af og formaalet med baade forskrifterne selv og den helhed, forskrifterne indgaar i .

15 I dette tilfaelde maa der tages hensyn til det forhold, at forordning nr . 2241/87, der indeholder den paagaeldende bemyndigelsesbestemmelse, i sig selv er en gennemfoerelsesforordning til en af Raadet vedtaget grundforordning . I henhold til Domstolens faste praksis ( se isaer Domstolens dom af 16 . juni 1987, Romkes, 46/86, Sml . s . 2671 ) skal en gennemfoerelsesforordning som forordning nr . 2241/87 opfylde de vaesentlige materielle krav, som er fastsat i grundforordningen, dvs . i det konkrete tilfaelde Raadets forordning nr . 170/83 af 25 . januar 1983 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne . Kommissionens kompetence i medfoer af artikel 10 i forordning nr . 2241/87 skal altsaa vurderes i lyset af saavel formaalene med som anvendelsesomraadet for forordning nr . 170/83 .

16 I denne sammenhaeng bemaerkes, at forordning nr . 170/83 har til formaal at fastlaegge en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, som sikrer en afbalanceret udnyttelse af disse . I henhold til forordningens artikel 2 udarbejdes der bevaringsforanstaltninger paa grundlag af foreliggende videnskabelig raadgivning, og disse foranstaltninger kan isaer for hver fiskeart eller gruppe af fiskearter bestaa i oprettelse af zoner og begraensning af fiskeriindsatsen, isaer ved begraensning af fangstmaengderne .

17 I artikel 3, stk . 1, i forordning nr . 170/83 bestemmes det, at saafremt det for en fiskeart eller beslaegtede fiskearter viser sig paakraevet at begraense fangsternes stoerrelse, fastsaettes aarligt det samlede antal fangster af de enkelte bestande eller grupper af bestande, den andel, der staar til raadighed for Faellesskabet, samt eventuelt de samlede fangster, som er indroemmet tredjelande, og de saerlige betingelser, der skal gaelde for disse fangster . I artikel 3, stk . 2, fastslaas det, at den omhandlede andel forhoejes med de samlede fangster, som Faellesskabet opnaar uden for de farvande, der hoerer under medlemsstaternes jurisdiktion eller hoejhedsomraade .

18 Endelig skal i henhold til artikel 4, stk . 1, i forordning nr . 170/83 de fangstmaengder, der staar til raadighed for Faellesskabet, fordeles mellem medlemsstaterne paa en saadan maade, at hver enkelt medlemsstat sikres et relativt stabilt fiskeri med hensyn til hver af de paagaeldende bestande .

19 Inden for rammerne af disse bestemmelser kan den i forordning nr . 2241/87 indeholdte kontrolordning for fiskeriet udvides til andre bestande eller grupper af bestande . Det maa derfor foerst afgoeres, om Kommissionen - ved at anvende de gennemfoerelsesbesfoejelser, som er tillagt den ved artikel 10 i forordning nr . 2241/87, til at forvalte fiskeriaftalerne mellem Faellesskabet og visse udviklingslande - har holdt sig inden for rammerne af Raadets forordninger nr . 170/83 og nr . 2241/87 .

20 I denne henseende bemaerkes, at nogle fiskeriaftaler, bl.a . aftalerne med Norge og Sverige ( se EFT 1980, L 226, s . 1 og 48 ), gennemfoeres i henhold til forordning nr . 170/83 og dermed forordning nr . 2241/87 . Det foreskrives saaledes i disse aftaler, at parterne aarligt skal afholde konsultationer vedroerende de gensidige fiskerirettigheder og forvaltningen af de faelles biologiske ressourcer . Herefter afgiver delegationerne indstilling til deres respektive myndigheder om fastsaettelse af fangstkvoter for den anden aftaleparts fartoejer . EF-fartoejernes fangstkvoter i de naevnte landes fiskerizoner fordeles derefter paa faellesskabsplan i overensstemmelse med artiklerne 3 og 4 i forordning nr . 170/83 (( jfr . senest Raadets forordninger nr . 4196/88 og nr . 4198/88 af 21 . december 1988 ( EFT L 369, s . 45 og 54 ) )). Det fremgaar endvidere af betragtningerne til de sidstnaevnte forordninger, at EF-fartoejernes fiskeri er undergivet de saerlige kontrolforanstaltninger i forordning nr . 2241/87 .

21 Hvad derimod angaar gennemfoerelsen af fiskeriaftalerne med udviklingslandene bemaerkes, at disse aftaler - som det fremgaar af den anfaegtede forordning - er baseret paa et princip om en finansiel godtgoerelse for de tildelte fiskerirettigheder . Betingelserne for og de naermere bestemmelser om den finansielle godtgoerelse er fastsat i protokoller, der er knyttet til aftalerne . Heri bestemmes blandt andet, at de fiskerilicenser, der udstedes ifoelge aftalen, er begraenset til et bestemt antal fartoejer . Saafremt myndighederne i en kyststat i lyset af udviklingen i bestandene beslutter at fastsaette bevaringsforanstaltninger, der paavirker EF-fartoejernes fiskeri, afholder parterne konsultationer med henblik paa at tilpasse aftalen . En saadan tilpasning kan blandt andet bestaa i, at den finansielle godtgoerelse, som Faellesskabet skal betale, nedsaettes forholdsmaessigt, naar der sker en vaesentlig begraensning af fiskerirettighederne .

22 Det foelger heraf, at gennemfoerelsen af visse fiskeriaftaler, som f.eks . aftalerne med Sverige og Norge, sker som et led i den faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, der blev indfoert ved Raadets forordning nr . 170/83, medens fiskeriaftalerne med de ovennaevnte udviklingslande hviler paa andre hensyn . De regler vedroerende kontrol med fangsterne, som er indfoert ved forordning nr . 2241/87, forfoelger saaledes i forbindelse med aftalerne med de nordiske lande et bevaringsformaal med hensyn til fiskeressourcerne, hvorimod det ved den anfaegtede forordning indfoerte system i forbindelse med aftalerne med udviklingslandene hovedsagelig har et oekonomisk sigte .

23 For det andet bemaerkes, at reglerne om kontrol af fiskeriet, som er snaevert forbundet med faellesskabsordningen for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, ikke finder anvendelse paa omraader, hvor der ikke gaelder nogen fangstbegraensning i medfoer af en faellesskabsforordning eller en aftale mellem Faellesskabet og tredjelande . De omraader, som den anfaegtede forordning omhandler er ikke i det konkrete tilfaelde omfattet af Faellesskabets regler vedroerende TAC' en og kvoter, og de er foelgelig ikke omfattet af faellesskabsordningen for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne .

24 Paa baggrund af det anfoerte samt under hensyn til formaalet med og opbygningen af forordningerne nr . 170/83 og nr . 2241/87, maa det fastslaas, at Kommissionen ikke i medfoer af artikel 10 i forordning nr . 2241/87 havde kompetence til at udvide anvendelsesomraadet for nogle af bestemmelserne i artiklerne 5-9 i sidstnaevnte forordning til bestande, der ikke er undergivet en samlet tilladt fangstmaengde eller kvoter, og som befiskes af EF-fartoejer i farvande, der er undergivet udviklingslandenes hoejhedsret eller jurisdiktion, i medfoer af en aftale mellem Faellesskabet og et af de naevnte lande .

25 Det foelger heraf, at anbringendet om, at Kommissionen ikke har haft den fornoedne kompetence, maa laegges til grund, og at Kommissionens forordning nr . 3151/87 maa annulleres i sin helhed, uden at det er noedvendigt at tage stilling til de oevrige anbringender .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

26 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom . I sag 7/88 har den franske regering imidlertid ikke nedlagt paastand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger . Kommissionen har tabt sagerne og boer derfor betale omkostningerne i sag 6/88, og i sag 7/88 boer hver part baere sine omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 . Kommissionens forordning nr . 3151/87 af 22 . oktober 1987 om fangstopgoerelser for de fartoejer, der foerer en medlemsstats flag og driver fiskeri i visse udviklingslandes fiskerizone, annulleres .

2 . I sag 6/88 betaler Kommissionen sagens omkostninger .

3 . I sag 7/88 baerer hver part sine omkostninger .