Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – offentliggørelsesdato – den dato, på hvilken sagsøgeren har fået kendskab til retsakten – subsidiær karakter

(Art. 230, stk. 5, EF)

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger – forberedende retsakter – ikke omfattet

(Art. 230 EF)

3. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger – Kommissionens afgørelse om at afslutte den formelle undersøgelsesprocedure i artikel 88, stk. 2, EF – mulighed for at anfægte kvalifikationen af støtte som ny støtte, selv om denne kvalifikation ikke er blevet anfægtet ved et søgsmål til prøvelse af beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure

(Art. 88, stk. 2, EF og 230 EF)

4. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan henføres under undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra c), EF – driftsstøtte – ikke omfattet

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF]

5. Statsstøtte – påtænkte støtteforanstaltninger – Kommissionens undersøgelse – overholdelse af en rimelig frist – princip om god forvaltningsskik

(Rådets forordning nr. 659/1999, art. 7, stk. 6)

Sammendrag

1. Det følger af selve ordlyden af artikel 230, stk. 5, EF, at tidspunktet, hvor sagsøgeren har fået kendskab til en retsakt, som afgørende faktor for, hvornår fristen for at anlægge annullationssøgsmål begynder at løbe, er af underordnet betydning i forhold til det tidspunkt, hvor retsakten er blevet offentliggjort eller meddelt.

Da den anfægtede beslutning, som ikke er meddelt til sagsøgeren, er offentliggjort, er det fra datoen for offentliggørelsen, at søgsmålsfristen begynder at løbe og ikke fra det tidspunkt, hvor sagsøgeren kunne have fået kendskab til beslutningen.

(jf. præmis 29-31)

2. Der foreligger retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i henhold artikel 230 EF, når foranstaltningerne fremkalder bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser på grund af en væsentlig ændring af hans retsstilling.

Retsakter eller beslutninger, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, særligt for så vidt angår en intern procedure, kan i princippet kun anfægtes, hvis det drejer sig om foranstaltninger, som definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på proceduren, modsat foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning

(jf. præmis 43 og 44)

3. Kommissionens endelige afgørelse om at afslutte den formelle undersøgelsesprocedure fastsat i artikel 88, stk. 2, EF kan anfægtes i henhold til artikel 230 EF. Afgørelsen fremkalder nemlig bindende retsvirkninger, som kan berøre de involverede parters interesser, idet den afslutter den omhandlede procedure og endeligt afgør de undersøgte foranstaltningers forenelighed med bestemmelserne om statsstøtte. De berørte parter kan derfor altid anfægte den endelige beslutning, som afslutter den formelle undersøgelsesprocedure, og skal herved kunne anfægte de forskellige forhold, der ligger til grund for Kommissionens endelige afgørelse.

Denne mulighed foreligger uafhængigt af, om beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure på trods af dens karakter af forberedende retsakt har retsvirkninger, som kan gøre den til genstand for et annullationssøgsmål, idet muligheden ikke kan bevirke, at de berørte parters processuelle rettigheder forringes ved, at de forhindres i at anfægte den endelige beslutning eller i til støtte for deres påstande at henvise til fejl under den procedure, der førte til beslutningens vedtagelse.

Støttemodtageren skal således have adgang til at anfægte hele den endelige beslutning, herunder kvalifikationen af støtte som ny støtte, uanset om støttemodtageren har anfægtet dette forhold i beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende den omhandlede støtte.

(jf. præmis 45-47, 49)

4. Driftsstøtte, dvs. støtte, der har til formål at friholde en virksomhed for omkostninger, som den normalt selv skulle have afholdt i forbindelse med den løbende drift og de normale aktiviteter, er i princippet ikke omfattet af artikel 87, stk. 3, EF. Sådan støtte fordrejer i princippet konkurrencebetingelserne i de erhvervsgrene, hvortil den ydes, og kan som sådan ikke fremme de formål, der er fastlagt i EF-traktatens undtagelsesbestemmelser.

(jf. præmis 130)

5. Det er et almindeligt princip om god forvaltningsskik, at Kommissionen skal handle inden for en rimelig frist, når den træffer afgørelser i forbindelse med administrative procedurer inden for konkurrencepolitikken. Det må vurderes ud fra hver enkelt sag, om varigheden af en sådan administrativ procedure kan anses for rimelig, herunder navnlig den sammenhæng, hvori sagen indgår, de forskellige led i den administrative procedure, sagens kompleksitet og dens betydning for de involverede parter.

Den omstændighed, at artikel 7, stk. 6, i forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 bestemmer, at Kommissionen bestræber sig så vidt muligt på at vedtage en beslutning inden for en periode på 18 måneder fra indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, er ikke tilstrækkelig til at betragte en periode på 22 måneder før vedtagelsen af en beslutning som urimelig.

(jf. præmis 136 og 139)