DOMSTOLENS DOM AF 22. JUNI 1989. - FEDERATION DE L'INDUSTRIE DE L'HUILERIE DE LA CEE (FEDIOL) MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - FAELLES HANDELSPOLITIK - HANDELSPOLITIK - URETMAESSIG HANDELSPRAKSIS - FORORDNING NR. 2641/84. - SAG 70/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 01781

svensk specialudgave side 00067

finsk specialudgave side 00079



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Faelles handelspolitik - beskyttelse mod uretmaessig handelspraksis - Kommissionens skoensbefoejelser - omfanget af den retslige efterproevelse som kan ivaerksaettes af virksomheder hvis anmodning om beskyttelsesforanstaltninger er blevet afvist - vurdering af den paaklagede praksis ud fra GATT-bestemmelserne - omfattet

(( Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2641/84 ))

2 . Internationale overenskomster - GATT - Domstolens fortolkning og anvendelse i forbindelse med en retssag af beslutninger fra Kommissionen som led i beskyttelsen mod uretmaessig handelspraksis

(( Den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel; Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2641/84, artikel 2, stk . 1 og stk . 3 ))

3 . Internationale overenskomster - GATT - vurdering af en eksportafgiftdifferentieringsordning ud fra GATT-bestemmelserne - artiklerne III og XI uanvendelige - artiklerne XX og XXIII irrelevante

( Den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel, artikel III, XI, XX og XXIII )

Sammendrag

1 . Ved anvendelsen af forordning ( EOEF ) nr . 2641/84 om beskyttelse mod uretmaessig handelspraksis kan erhvervsdrivende, der har indgivet klage til Kommissionen for at opnaa, at der vedtages beskyttelsesforanstaltninger, efter afvisning af denne klage anlaegge sag ved Domstolen for at faa proevet lovligheden af Kommissionens afgoerelse, saafremt det i denne afgoerelse blot konstateres, at den paaklagede praksis ikke strider mod bestemmelserne i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel, og afgoerelsen i oevrigt ikke indeholder en vurdering af Faellesskabets interesse i, at der indledes en undersoegelsesprocedure eller en undersoegelse af den skade eller trussel om skade, der bliver en foelge for vedkommende produktionsgren i Faellesskabet .

2 . Den omstaendighed, at forskellige bestemmelser i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel ikke kan affoede rettigheder for Faellesskabets borgere, der kan paaberaabes ved domstolene, kan ikke danne grundlag for en slutning om, at private ikke ved Domstolen kan paaberaabe sig bestemmelserne i den almindelige overenskomst med henblik paa en efterproevelse af, om en kritiseret adfaerd, der er genstand for en klage i henhold til artikel 3 i forordning ( EOEF ) nr . 2641/84, udgoer uretmaessig handelspraksis i forordningens forstand . Bestemmelserne i den almindelige overenskomst er faktisk saadanne folkeretlige regler, hvortil der henvises i samme forordnings artikel 2, stk . 1, og denne fortolkning bekraeftes af sammenhaengen i anden og fjerde betragtning til forordningen .

Den smidighed, der er karakteristisk for den almindelige overenskomsts bestemmelser paa forskellige omraader, afskaerer ikke Domstolen fra at fortolke og anvende overenskomstens bestemmelser ud fra et konkret foreliggende tilfaelde med henblik paa en afgoerelse af, om visse former for handelspraksis kan anses for at vaere i strid med overenskomstens bestemmelser . Bestemmelserne i den almindelige overenskomst har et eget indhold, der hver gang maa praeciseres gennem en fortolkning med henblik paa deres anvendelse .

Den omstaendighed, at der i den almindelige overenskomst fastlaegges en saerlig procedure for regulering af uoverensstemmelser mellem de kontraherende parter, er ikke til hinder for Domstolens fortolkningskompetence, idet den omstaendighed, at deltagerne i en overenskomst har oprettet en saerlig institutionel ramme for deres indbyrdes konsultationer og forhandlinger vedroerende opfyldelse af overenskomsten, ikke i sig selv er tilstraekkelig til helt at udelukke, at domstolene anvender overenskomsten .

Beroerte erhvervsdrivende har derfor, naar de kan paaberaabe sig bestemmelserne i den almindelige overenskomst til stoette for deres klage, ret til at anlaegge sag ved Domstolen for at faa proevet lovligheden af en afgoerelse fra Kommissionen, der bringer disse bestemmelser i anvendelse .

3 . En eksportafgiftdifferentieringsordning, der medfoerer en hoejere afgiftsbelastning ved eksport af et uforarbejdet produkt end af produkter, der opnaas ved forarbejdning heraf, er ikke omfattet af anvendelsesomraadet for artikel III i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel, der har til formaal at udelukke enhver forskelsbehandling af indfoerte varer til fordel for indenlandske varer via interne afgifter og reguleringer .

En saadan afgiftdifferentieringsordning er heller ikke omfattet af artikel XI, idet denne artikel uanset den anvendte beregningsmetode ikke omfatter restriktioner blandt andet som foelge af skatter eller andre afgifter .

Ved vurderingen af en saadan ordnings retmaessighed i relation til den almindelige overenskomsts bestemmelser er ogsaa artikel XX i overenskomsten, der ikke indeholder et selvstaendigt generelt forbud og artikel XXIII, der indeholder procedureregler og ikke nogen i og for sig saerlig materielretlig regel, irrelevante .

Dommens præmisser

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 6 . marts 1987, har Féderation de l' industrie de l' huilerie de la CEE ( herefter benaevnt "Fediol ") i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse nr . 2506 af 22 . december 1986 ( ikke offentliggjort ), der blev meddelt sagsoegeren den 7 . januar 1987 . Kommissionen afslog ved naevnte afgoerelse sagsoegerens klage, der indeholdt en anmodning om ivaerksaettelse af en procedure til undersoegelse af, om Argentina udoever uretmaessig handelspraksis i forbindelse med eksport af sojaskraa til Faellesskabet, hvilken anmodning stoettedes paa artikel 3, stk . 5, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2641/84 af 17 . september 1984 om styrkelse af den faelles handelspolitik, saerlig med hensyn til beskyttelse mod uretmaessig handelspraksis ( EFT L 252, s . 1 ).

2 Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2641/84, der betegnes som "en ny handelspolitisk foranstaltning", har til formaal at goere det muligt for Faellesskabet at imoedegaa uretmaessig handelspraksis fra tredjelandes side, der ikke udgoer ulovlig dumpingimport eller subsidieret import . I artikel 2, stk . 1, i denne forordning, er det bestemt, at "ved uretmaessig handelspraksis forstaas ... enhver adfaerd fra et tredjelands side, som i international handel er uforenelig enten med folkeretten eller med almindeligt anerkendte regler ".

3 I forordning ( EOEF ) nr . 2641/84 angives den procedure, der skal foelges med henblik paa imoedegaaelse af saadanne former for handelspraksis . Proceduren indledes ved indgivelse af klage paa vegne af faellesskabsproducenter ( artikel 3 ) eller paa en medlemsstats initiativ ( artikel 4 ) og omfatter to faser .

4 Under den foerste fase undersoeger Kommissionen : a ) om klagen eller anmodningen indeholder tilstraekkelige beviser for forekomsten af de paaklagede former for handelspraksis; b ) om disse former for praksis er uretmaessige; c ) om klagen eller anmodningen indeholder tilstraekkelige beviser for, at der foreligger en skade eller en trussel om skade for en produktionsgren i Faellesskabet; og d ) om det er noedvendigt af hensyn til Faellesskabets interesser at ivaerksaette en undersoegelsesprocedure . Dersom disse spoergsmaal besvares bekraeftende, tager Kommissionen skridt til at ivaerksaette en saadan procedure og indhenter alle de oplysninger, der er noedvendige for dens undersoegelse .

5 Under den anden fase, naar det efter undersoegelsesproceduren er konstateret, at der foreligger uretmaessig handelspraksis og en deraf foelgende skade for en produktionsgren i Faellesskabet, tager Kommissionen stilling til, om en aktion er noedvendig af hensyn til Faellesskabets interesser . Findes det at vaere tilfaeldet, foreslaar den Raadet at vedtage passende handelspolitiske foranstaltninger efter eventuelt at have gennemfoert de forudgaaende internationale procedurer for konsultation eller bilaeggelse af tvister .

6 I den anfaegtede afgoerelse udtales det, at Fediols klage vedroerte to former for praksis fra Argentinas side, der efter klageren Fediols opfattelse maatte anses for "uretmaessig handelspraksis ":

- en ordning med differentierede eksportafgifter for sojaprodukter ( sojaboenner, sojaolie og sojaskraa ), hvorefter eksport af sojaboenner - der er raavarer ved fremstillingen af sojaolie og sojaskraa - paalaegges hoejere afgifter end eksporten af sojaolie og sojaskraa . Disse afgifter beregnes paa grundlag af kunstige referencepriser, der er fastsat af de argentinske myndigheder uafhaengigt af verdensmarkedspriserne;

- kvantitative restriktioner for eksporten af sojaboenner, navnlig i form af registrering og under tiden suspension af eksporten i henhold til administrative forskrifter .

7 Fediol har gjort gaeldende, at de naevnte former for praksis har forvoldt den europaeiske olieindustri alvorlig skade, idet virkningerne heraf er

- at eksporten af sojaboenner modvirkes, saaledes at udbuddet af sojaboenner paa det argentinske marked bliver stoerre og salgsprisen til den argentinske olieindustri foelgelig lavere;

- foelgelig at sikre sidstnaevnte industri store formalingsmargener ved forarbejdning af boenner til olie og sojaskraa, idet denne industri kan koebe sine raavarer - sojaboennerne - til en lavere pris end verdensmarkedsprisen . Denne fordel goer det muligt for den ikke blot at udligne den lave afgift paa eksporten af olie og skraa, men ogsaa at saelge de to naevnte produkter til priser, der er meget lavere end den normale pris og de priser, den europaeiske olieindustri saedvanligvis kraever .

8 Fediol har i klagen til stoette for dette synspunkt gjort gaeldende, at de naevnte former for praksis er i strid med artiklerne III, XI og XXIII i GATT, saavel efter indholdet af hver enkelt af disse bestemmelser som efter sammenhaengen mellem dem . Fediol har i de bemaerkninger, den forelagde Kommissionen den 9 . maj 1986, gjort gaeldende, at de naevnte former for praksis ogsaa var i strid med artiklerne XX og XXXVI i GATT .

9 Kommissionen afviste ved den anfaegtede afgoerelse Fediols klage med den begrundelse : a ) at systemet med differentierede afgifter - selv om det fandtes - ikke var i strid med de folkeretlige regler, som Fediol havde paaberaabt sig i klagen, og b ) at der ikke efter klagens indhold forelaa beviser af nogen art for forekomsten af kvantitative eksportrestriktioner for sojaboenner .

10 Sagsoegeren har under sagen ikke fremfoert soegsmaalsgrunde til imoedegaaelse af Kommissionens udtalelse om, at der ikke foreligger beviser for forekomsten af kvantitative eksportrestriktioner for sojaboenner . Tvisten i realiteten drejer sig derfor udelukkende om den vurdering af ordningen med differentierede afgifter, som er bragt til udtryk i den anfaegtede afgoerelse, og hvorefter denne ordning ikke som haevdet af Fediol er i strid med GATT .

11 Fediol har i staevningen gjort gaeldende, at ordningen med differentierede afgifter er i strid med artiklerne III, XI og XXIII i GATT; desuden strider ordningen ifoelge Fediol mod artikel XX i GATT, som Fediol henviste til i de bemaerkninger, den forelagde Kommissionen den 9 . maj 1986, men som Kommissionen ikke har taget stilling til i den anfaegtede beslutning .

12 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

Formaliteten

13 Kommissionen er af den opfattelse, at sagen skal afvises, idet ingen af de paaberaabte soegsmaalsgrunde kan realitetsbehandles . Den har anfoert, at det efter den retsbeskyttelse, klageren har i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 2641/84, kun er anbringender om tilsidesaettelse af proceduremaessige garantier, aabenbar overtraedelse af visse faellesskabsretlige bestemmelser eller en grov magtfordrejning fra Kommissionens side med det formaal at beroeve de ved naevnte forordning fastsatte proceduremaessige garantier deres indhold, der kan paaberaabes af sagsoegeren .

14 Kommissionen har anfoert, at en klager ikke vil kunne rejse indsigelser mod indholdet af de afgoerelser, den traeffer, idet dens kompetence med hensyn til at vurdere Faellesskabets interesser i de to ovenfor omtalte faser, ikke blot indebaerer udoevelsen af et vidt skoen, men ogsaa politiske overvejelser, som Domstolen ikke kan efterproeve . Klageren vil derfor aldrig kunne anfaegte en endelig retsakt, der gaar ud paa at proceduren skal afsluttes, og herved stoette sig paa en argumentation om, hvad der er Faellesskabets interesser . Klageren kan derfor lige saa lidt anfaegte de oevrige vurderinger, Kommissionen har foretaget under proceduren .

15 Domstolen skal i den forbindelse bemaerke, at den anfaegtede akt ikke indeholder en vurdering af Faellesskabets interesse i, at der indledes en undersoegelsesprocedure eller en undersoegelse af den skade eller trussel om skade, der bliver en foelge for vedkommende produktionsgren i Faellesskabet af den kritiserede praksis . Den anfaegtede akt indeholder nemlig blot en udtalelse om, at afgiftsdifferentieringsordningen ikke er i strid med bestemmelserne i GATT .

16 Denne konstatering forelaa foer og uafhaengigt af vurderingen af Faellesskabets interesse, og den maa derfor bedoemmes selvstaendigt . Spoergsmaalet om, hvorvidt Domstolen kan efterproeve Kommissionens skoen om, hvad der er i Faellesskabets interesse, skal der saaledes ikke tages stilling til i naervaerende sag .

17 Anbringendet om afvisning skal derfor forkastes .

18 Kommissionen har dernaest gjort gaeldende, at naar en kommissionsafgoerelse, som i den foreliggende sag, drejer sig om fortolkning af bestemmelserne i GATT, kan anbringender, hvorved klageren anfaegter denne fortolkning, ikke admitteres, idet Kommissionens fortolkning inden for rammerne af forordning ( EOEF ) nr . 2641/84 af begrebet "uretmaessig handelspraksis" og af folkeretlige bestemmelser, og navnlig GATT-bestemmelserne, kun kan efterproeves ved Domstolen i det omfang, en tilsidesaettelse eller fejlagtig anvendelse af disse bestemmelser udgoer en overtraedelse af faellesskabsretlige bestemmelser, der umiddelbart og individuelt skaber rettigheder for private . Men selve GATT-bestemmelserne er ikke praecise nok til at affoede saadanne rettigheder for private .

19 Det bemaerkes i den forbindelse, at det gentagne gange i Domstolens praksis er fastslaaet, at forskellige bestemmelser i overenskomsten ikke kan affoede rettigheder for Faellesskabets borgere, der kan paaberaabes ved domstolene ( dom af 12 . december 1972, International Fruit Co ., de forenede sager 21-24/72, Sml . s . 295; dom af 24 . oktober 1973, Schlueter, sag 9/73, Sml . s . 1135; dom af 16 . marts 1983, SIOT, sag 266/81, Sml . s . 731; dom af 16 . marts 1983, SPI og SAMI, de forenede sager 267-269/81, Sml . s . 801 ). Man kan imidlertid ikke paa grundlag af denne praksis drage den slutning, at private ikke ved Domstolen kan paaberaabe sig GATT' s bestemmelser med henblik paa en efterproevelse af, om en kritiseret adfaerd, der er genstand for en klage i henhold til artikel 3 i forordning ( EOEF ) nr . 2641/84, udgoer uretmaessig handelspraksis i forordningens forstand . Bestemmelserne i GATT er faktisk saadanne folkeretlige regler, hvortil der henvises i samme forordnings artikel 2, stk . 1, og denne fortolkning bekraeftes af sammenhaengen i anden og fjerde betragtning til forordningen .

20 Endvidere bemaerkes, at det som fastslaaet af Domstolen i de tidligere naevnte domme af 12 . december 1972, International Fruit Co ., af 24 . oktober 1973, Schlueter, og af 16 . marts 1983, SPI og SAMI, er korrekt, at overenskomsten karakteriseres af stor smidighed i bestemmelserne, saerligt i bestemmelserne om mulighederne for fravigelse, om foranstaltninger, der kan traeffes i ekstraordinaert vanskelige situationer, og om reguleringen af uoverensstemmelser mellem de kontraherende parter . Denne vurdering afskaerer imidlertid ikke Domstolen fra at fortolke og anvende overenskomstens bestemmelser ud fra et konkret foreliggende tilfaelde med henblik paa en afgoerelse af, om visse former for handelspraksis kan anses for at vaere i strid med overenskomstens bestemmelser . Bestemmelserne i overenskomsten har et eget indhold, der hver gang maa praeciseres gennem en fortolkning med henblik paa deres anvendelse .

21 Endelig er den omstaendighed, at der i overenskomstens artikel XXIII fastlaegges en saerlig procedure for regulering af uoverensstemmelser mellem de kontraherende parter ikke til hinder for Domstolens fortolkningskompetence . Domstolen har i dom af 26 . oktober 1982 ( Kupferberg, sag 104/81, Sml . s . 3641 ) vedroerende de blandede komiteer, der er nedsat ved frihandelsaftaler til varetagelse af administrationen af aftalerne og deres opfyldelse paa rette vis, fastslaaet, at den omstaendighed, at deltagerne har oprettet en saerlig institutionel ramme for deres indbyrdes konsultationer og forhandlinger vedroerende opfyldelsen af overenskomsten, ikke i sig selv er tilstraekkelig til helt at udelukke, at domstolene anvender aftalen .

22 Naar der saaledes ved forordning ( EOEF ) nr . 2641/84 er skabt en ret for de beroerte erhvervsdrivende til at paaberaabe sig bestemmelserne i GATT i en klage, der indgives til Kommissionen med henblik paa at afgoere, om en handelspraksis, som de mener kraenker deres interesser, er retsstridig, har derfor de samme erhvervsdrivende ret til at anlaegge sag ved Domstolen for at faa proevet lovligheden af en kommissionsafgoerelse, der bringer disse bestemmelser i anvendelse .

23 Af det anfoerte foelger, at Kommissionens afvisningspaastand skal forkastes .

Realiteten

24 Sagsoegeren har stoettet sin annullationspaastand paa en argumentation, hvorefter den omtvistede handelspraksis er i strid med en raekke bestemmelser i GATT .

Artikel III i GATT

25 Sagsoegeren goer gaeldende, at systemet med differentierede afgifter strider mod artikel III i GATT .

26 I artikel III i GATT hedder det : "de kontraherende parter erkender, at indenlandske skatter og afgifter samt love, reguleringer og forskrifter, der beroerer det indenlandske salg, udbud til salg, koeb, transport, fordeling eller anvendelse af varer, og indenlandske kvantitative reguleringer, som kraever blanding, forarbejdning eller anvendelse af varer i bestemte maengder eller forhold, ikke boer bringes i anvendelse paa indfoerte eller indenlandske varer paa en saadan maade, at der derved ydes beskyttelse til den indenlandske produktion"

27 Det maa fastslaas, at denne bestemmelse udelukkende vedroerer skatter og afgifter samt reguleringer for hjemmemarkedet, hvorved der ydes beskyttelse til den indenlandske produktion . De paaklagede argentinske afgifter paalaegges udelukkende varer, der eksporteres, og er derfor ikke omfattet af denne bestemmelses anvendelsesomraade .

28 Sagsoegeren har imidlertid gjort gaeldende, at formaalet med artikel III i GATT ikke blot er at udelukke enhver forskelsbehandling af indfoerte varer i kraft af en intern afgiftsordnig, men ogsaa at undgaa, at beskyttelsen af indenlandske varer gennem en ordning med differentierede eksportafgifter, som den til paadoemmelse foreliggende, skader produktionen i tredjeland, hvortil disse produkter eksporteres .

29 Dette synspunkt kan ikke laegges til grund . For artikel III i GATT har til formaal at hindre enhver forskelsbehandling af indfoerte varer til fordel for indenlandske varer ved hjaelp af interne afgifter og reguleringer, og bestemmelsen kan derfor ikke anvendes i et tilfaelde som det foreliggende, der drejer sig om en ordning med differentierede eksportafgifter, der udelukkende paalaegges visse grupper af indenlandske varer .

30 Sagsoegerens anbringende om, at der har foreligget en overtraedelse af artikel III i GATT skal derfor forkastes .

Artikel XI i GATT

31 I GATT' s artikel XI, stk . 1, hedder det : "forbud eller restriktioner over for indfoerslen af en vare fra en anden kontraherende parts territorium eller over for udfoerslen eller salg til udfoersel til en anden kontraherende parts territorium, bortset fra told, skatter eller andre afgifter, maa ikke indfoeres eller opretholdes af nogen kontraherende part, hvad enten saadanne forbud eller restriktioner gennemfoeres ved hjaelp af kvoteordninger, indfoersels - eller udfoerselsbevillinger eller andre forholdsregler ".

32 Ifoelge sagsoegeren udgoer visse elementer i ordningen med differentierede afgifter og navnlig fastsaettelsen af kunstige referencepriser som grundlag for beregningen af de differentierede afgifter paa varer i sojagruppen bestemt til eksport selvstaendige elementer i sammenligning med de afgifter, der holdes uden for forbuddet i artikel XI i GATT, og udgoer dermed foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner . Disse elementer repraesenterer dermed en overtraedelse af naevnte artikel, der med anvendelse af ordene "hvad enten saadanne ... restriktioner gennemfoeres ved hjaelp af ... andre forholdsregler" laegger hovedvaegten paa de omhandlede foranstaltningers virkninger og ikke paa deres form .

33 Det bemaerkes i den forbindelse, at det fremgaar af ordlyden af artikel XI, stk . 1, i GATT, at anvendelsesomraadet for denne bestemmelse ikke omfatter restriktioner bl . a . som foelge af skatter eller andre afgifter, hvilket sagsoegeren ikke har bestridt . I den foreliggende sag er der imidlertid tale om eksportafgifter, der ikke som haevdet af sagsoegeren faar en anden karakter, fordi de beregnes paa en kunstig maade .

34 Dette anbringende skal derfor forkastes .

Artikel XX i GATT

35 I artikel XX bestemmes, at de kontraherende parter kan indfoere visse foranstaltninger, der fraviger overenskomstens bestemmelser, under forudsaetning af at disse foranstaltninger ikke anvendes paa en saadan maade, at de bliver redskab for vilkaarlig eller uberettiget forskelsbehandling mellem lande, hvor de samme forhold raader, eller bliver en maskeret begraensning af den internationale handel . Saadanne retmaessige undtagelsesforanstaltninger er bl . a .:

"i ) ... restriktioner for udfoerslen af indenlandske materialer, der er noedvendige for at sikre vaesentlige maengder af saadanne materialer for en indenlandsk forarbejdende industri i perioder, hvor den indenlandske pris for saadanne materialer som led i en statslig stabiliseringsplan holdes lavere end verdensmarkedsprisen, forudsat at saadanne restriktioner ikke medvirker til at oege udfoerslen fra eller udvide den beskyttelse, der ydes til en saadan indenlandsk industri, og ikke afviger fra bestemmelserne i denne overenskomst vedroerende ikke-diskrimination ".

36 Ifoelge sagsoegeren indeholder denne bestemmelse et almindeligt forbud mod foranstaltninger, der indebaerer eksportrestriktioner, der har en beskyttelse af den indenlandske industri til foelge, medmindre betingelserne for at goere undtagelse er opfyldt .

37 I den forbindelse bemaerkes, at artikel XX, litra i ), i overenskomsten indeholder en undtagelse fra de forbud, der er fastsat i andre bestemmelser i overenskomsten; denne bestemmelse forudsaetter altsaa, at der bestaar et forbud ifoelge en anden bestemelse, og det er dette forbud den goer undtagelse fra . Artikel XX kan derfor ikke fortolkes som indeholdende et selvstaendigt generelt forbud .

38 Ogsaa dette anbringende skal derfor forkastes .

Artikel XXIII i GATT

39 Artikel XXIII, stk . 1, i GATT har foelgende ordlyd :

"Hvis en kontraherende part finder, at en fordel, som direkte eller indirekte tilkommer den ifoelge denne overenskomst, bliver ophaevet eller forringet, eller der laegges hindringer i vejen for opnaaelsen af et ved naervaerende overenskomst tilsigtet formaal, som foelge af

a ) en anden kontraherende parts undladelse af at opfylde sine forpligtelser i henhold til naervaerende overenskomst, eller

b ) en anden kontraherende parts anvendelse af nogen foranstaltning, hvad enten denne er i modstrid med bestemmelserne i naervaerende overenskomst eller ej, eller

c ) tilstedevaerelsen af ethvert andet forhold,

kan den kontraherende part med henblik paa at naa en tilfredsstillende ordning af sagen rette skriftlige henstillinger eller forslag til den eller de andre kontraherende parter, som den mener sagen angaar . Enhver kontraherende part, som modtager en saadan henvendelse, skal tage de fremsatte henstillinger eller forslag under velvillig overvejelse ".

40 I stk . 2 i samme artikel angives den procedure, der skal foelges, "saafremt der ikke inden for en rimelig tid er opnaaet en tilfredsstillende ordning mellem vedkommende kontraherende parter, eller saafremt vanskeligheden er af den i naervaerende artikels paragraf 1, stk . c ), omhandlede beskaffenhed ".

41 Sagsoegeren har fremfoert en raekke forhold med udgangspunkt i en fortolkning, hvorefter disse bestemmelser indebaerer et forbud mod enhver adfaerd, hvorved en fordel for en kontraherende part, der foelger af overenskomsten eller kan udledes af et ved overenskomsten tilsigtet formaal, bliver ophaevet eller forringet . Sagsoegeren goer gaeldende, at der i det foreliggende tilfaelde er tale om en forringelse af en fordel, der foelger af GATT, dels fordi systemet med differentierede afgifter betegner et brud med visse forpligtelser, der er paataget i henhold til GATT (( artikel XXIII, stk . 1, litra a ) )), dels fordi det kraenker Faellesskabets berettigede forventning (( artikel XXIII, stk . 1, litra b ), og c ) )).

42 I den forbindelse skal det fastslaas, at artikel XXIII i GATT ikke i sig selv indeholder en saerlig materielretlig regel, der i tilfaelde af en overtraedelse goer det muligt umiddelbart at fastslaa, at der er tale om en uretmaessig handelspraksis . Bestemmelsens formaal er alene at angive den procedure, den kontraherende part kan foelge inden for rammerne af GATT, saafremt en fordel for denne part ifoelge GATT bliver ophaevet eller forringet som foelge af en anden kontraherende parts adfaerd, eventuelt endog i tilfaelde, hvor den omhandlede adfaerd ikke strider mod bestemmelserne i GATT .

43 Dette anbringende skal derfor forkastes .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

44 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger . I henhold til samme artikels stk . 3, foerste afsnit, kan Domstolen dog ophaeve sagsomkostningerne helt eller delvis, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter . Da Kommissionen har tabt sagen, for saa vidt angaar afvisningspaastanden, boer omkostningerne i denne sag ophaeves .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Hver part afholder sine omkostninger .