Sag C-470/00 P

Europa-Parlamentet

mod

Carlo Ripa di Meana m.fl.

»Appel – medlemmer af Europa-Parlamentet – foreløbig pensionsordning – frist for indgivelse af ansøgning om tilslutning hertil – kundskab – kontraappel – sagens omkostninger – afvisning«

Sammendrag af dom

1. Appel – anbringender – fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder – formalitetsmangel – afvisning – retlig bedømmelse af faktiske omstændigheder – formaliteten

(Art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58)

2. Annullationssøgsmål – retsakter, der kan anfægtes – retsakter fra Parlamentet, der skal have retsvirkninger i forhold til tredjemænd – skrivelse fra Kvæstorkollegiet om afslag på en ansøgning om at blive tilsluttet medlemmernes pensionsordning med tilbagevirkende kraft – ingen bekræftende afgørelse af en tidligere afgørelse om en generel frist for indgivelse af ansøgning om tilslutning til ordningen – formaliteten

(Art. 230 EF)

3. Parlamentet – regulativ om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser for Europa-Parlamentets medlemmer – meddelelse til Parlamentets medlemmer af ændringer heri – forpligtelse til individuel meddelelse med modtagelsesbevis – foreligger ikke – de normale meddelelsesformer inden for institutionen tilstrækkelige

4. Fællesskabsret – principper – retssikkerhed – retsakter for administrationen, som pålægger bestemte personer forpligtelser – meddelelse til de pågældende – forpligtelse til individuel meddelelse med modtagelsesbevis – foreligger ikke

5. Appel – genstand – appel udelukkende iværksat med henblik på ændring af afgørelsen om sagsomkostninger – afvisning

(EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 2; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 2)

6. Retspleje – sagsomkostninger – appel – Domstolen ikke bundet af de af parterne for Retten fremførte påstande

(Rettens procesreglement, art. 69, stk. 2, og art. 122, stk. 1)

1. Det fremgår af artikel 225 EF og artikel 58 i Domstolens statut, at appel er begrænset til retsspørgsmål. I henhold til fast retspraksis er det således alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige rigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den behandler, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Rettens vurdering af de faktiske omstændigheder er følgelig ikke, medmindre de er gengivet forkert, retsspørgsmål og dermed ikke undergivet Domstolens prøvelsesret under en appelsag. Når Retten derimod har fastslået eller vurderet de faktiske omstændigheder, kan Domstolen i henhold til artikel 225 EF foretage en prøvelse af den retlige kvalifikation af disse omstændigheder og de retlige følger, som Retten har draget heraf. En sådan retlig kvalifikation er retsspørgsmål, der som sådan kan undergives Domstolens prøvelse under en appelsag.

(jf. præmis 40 og 41)

2. En skrivelse fra Europa-Parlamentets Kvæstorkollegium om afslag på en ansøgning om tilslutning til medlemmernes pensionsordning med tilbagevirkende kraft under henvisning til, at fristen i Europa-Parlamentets Præsidiums afgørelse af 13. september 1995 om ændring af nævnte ordning ikke er blevet overholdt, udgør ikke en bekræftende afgørelse af Præsidiets afgørelse, hvori der alene generelt var fastsat en forpligtelse for de pågældende medlemmer til at indgive såvel ansøgning om tilslutning til den foreløbige pensionsordning som ansøgning om indbetaling af pensionen inden for en bestemt frist. Eftersom en sådan skrivelse påvirker de pågældende medlemmers konkrete økonomiske situation, udgør den en retsakt, der har retsvirkninger, som går ud over den interne organisation af Parlamentets arbejde, og kan derfor som sådan anfægtes ved et annullationssøgsmål.

(jf. præmis 56-58)

3. Selv om artikel 27, stk. 1, i regulativ om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser for Europa-Parlamentets medlemmer bestemmer, at medlemmerne ved begyndelsen af deres valgperiode fra Parlamentets generalsekretær modtager en kopi af regulativet, hvis modtagelse de anerkender ved modtagelsesbevis, indeholder bestemmelsen ingen forpligtelse til at give meddelelse om ændringer, som i givet kan foretages senere end det nævnte regulativ, bl.a. ændringerne i regulativets bilag. Reglen, hvorefter ændringerne af regulativet skal ske ved personlig meddelelse med modtagelsesbevis, kan heller ikke udledes af et tilsvarende formkrav, som forudsætter, at fremgangsmåden for at bringe en retsakt til adressatens kendskab også gælder for alle senere ændringer heri. Kravet om meddelelse i artikel 27, stk. 1, i regulativ om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser beror, hvilket i øvrigt også fremgår af bestemmelsens ordlyd, på Parlamentets ønske om at sikre, at de nye parlamentsmedlemmer ved begyndelsen af deres valgperiode kan få kendskab til de godtgørelsesregler, der gælder for medlemmer af Parlamentet. Når sidstnævnte derimod har påbegyndt deres valgperiode, må de normale meddelelsesformer inden for institutionen anses for tilstrækkelige til at sikre en effektiv information af nævnte medlemmer for så vidt angår de ændringer, som institutionen foretager i nævnte regulativ.

(jf. præmis 66 og 67)

4. Selv om retsakter, som pålægger bestemte personer forpligtelser, under alle omstændigheder skal bringes til deres kundskab på korrekt vis, kan det dog ikke af denne regel – der er baseret på væsentlig retssikkerhedshensyn – udledes, at meddelelsen om disse retsakter under alle omstændigheder skal ske ved personlig meddelelse med modtagelsesbevis.

(jf. præmis 68)

5. Da artikel 51, stk. 2, i EF-statutten for Domstolen og artikel 58, stk. 2, i Domstolens statut ikke indeholder nogen sondring for så vidt angår karakteren eller iværksættelsen af appel, må en appel, der udelukkende vedrører forandringer af afgørelsen af sagsomkostninger, forkastes.

(jf. præmis 81 og 82)

6. Den omstændighed, at den part, der har fået medhold i en appel, for Retten har nedlagt påstand om, at der træffes afgørelse om sagens omkostninger »efter gældende regler«, kan ikke under en appelsag binde Domstolen med henblik på dens vurdering af fordelingen af omkostningerne, herunder omkostningerne ved Retten.

(jf. præmis 87)