ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16.

Retslig procedure — stævning — formkrav — kort fremstilling af søgsmålsgrundene — fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling — tilsvarende krav for argumenter, der fremføres til støtte for et anbringende — argumenter, der ikke er anført i stævningen — afvisning [statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 399 og 409)
Selv om de retsakter, der indeholder de restriktive foranstaltninger, der er truffet inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, er baseret på kriteriet om bistand til at omgå andre restriktive foranstaltninger, og selv om det i de nævnte retsakter er konstateret, at sagsøgeren havde medvirket i aktiviteter med henblik på at omgå sanktionerne, er begrundelsen for retsakterne utilstrækkelig, for så vidt som den ikke gør det muligt for sagsøgeren og Retten at forstå de hensyn, Rådet har lagt til grund for konklusionen, hvorefter dette kriterium var opfyldt i sagsøgerens tilfælde, og dermed for vedtagelsen af de nævnte retsakter. Denne begrundelse forekommer således blot at være en ren gengivelse af selve kriteriet. Begrundelsen indeholder ingen oplysninger, der specificerer grundene til, at dette kriterium finder anvendelse på sagsøgeren. I mangel af enhver præcisering forekommer denne begrundelse ikke tilstrækkelig til at gøre det muligt for sagsøgeren at vurdere, om de anfægtede retsakter er velbegrundede i forhold til kriteriet om bistand til at omgå de restriktive foranstaltninger og at forsvare sig for Retten, og til at sidstnævnte kan udøve sin prøvelsesret.

Selv om en begrundelse kan fremgå indirekte, forudsat at de berørte får kendskab til de grunde, som de omhandlede foranstaltninger hviler på, og den kompetente ret råder over de til udøvelse af sin prøvelsesret nødvendige oplysninger, er det i denne henseende imidlertid ikke åbenbart, at Den Islamiske Republik Irans centralbank nødvendigvis har bistået personer eller enheder, som deltager i Irans regering eller er kontrolleret af sidstnævnte, og hvis navne var blevet opført på listerne over personer og enheder, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran, med at overtræde eller at unddrage sig nævnte foranstaltninger ved at forsyne dem med bankydelser, såsom at stille pengemidler til rådighed.

(jf. præmis 53-58, 75 og 77-79)
Rettens dom (Sjette Afdeling) af 12. marts 2015 – Vestel Iberia og Makro autoservicio mayorista mod Kommissionen

(Sagerne T-249/12 og T-269/12)

»Annullationssøgsmål — toldunion — efterfølgende bogføring af og fritagelse for importafgifter — farvefjernsynsmodtagere hidrørende fra Tyrkiet — anmodning om fritagelse for told indgivet af to importører — Kommissionen henviser de nationale myndigheder til en afgørelse vedrørende en anden importør — artikel 871, stk. 2 og 6, og artikel 905, stk. 2 og 6, i forordning (EØF) nr. 2454/93 — ikke umiddelbart berørt — afvisning«

Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt — umiddelbart berørt — kriterier — kommissionsbeslutning, der fastslår, at efterfølgende bogføring af importafgifter er begrundet, men som ikke begrunder fritagelsen for disse afgifter i et bestemt tilfælde — ansøgning om eftergivelse af den fordrede told — Kommissionens henvisning til de nationale myndigheders beslutning vedrørende anden importør — søgsmål iværksat af de importører, som er genstand for den nationale beslutning, men ikke Kommissionens beslutning — ikke umiddelbart berørt — afvisning (art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 74-88)

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2010) 22 endelig af 18. januar 2010, hvorved Kommissionen fastslog, at efterfølgende bogføring af importafgifter var begrundet, og at fritagelse for disse afgifter ikke var begrundet i en bestemt tilfælde.

Konklusion

1) Sagerne T-249/12 og T-269/12 forenes med henblik på nærværende dom.

2) Sagerne afvises.

3) Vestel Iberia, SL og Makro autoservicio mayorista SA betaler sagsomkostningerne.
Rettens dom (Sjette Afdeling) af 18. marts 2015 – IDT Biologika mod Kommissionen

(Sag T-30/12)

»Offentlige indkøb — udbudsprocedure — levering af rabiesvacciner til Serbien — afvisning af en tilbudsgivers bud — tildeling af kontrakten til en anden tilbudsgiver — udvælgelseskriterier — åbenbart urigtigt skøn«

Den Europæiske Unions offentlige kontrakter — indgåelse af en aftale efter udbud — institutionernes skønsbeføjelser — domstolsprøvelse — grænser (jf. præmis 20 og 21)

Angående

Påstand om annullation af den afgørelse, der blev truffet den 5. oktober 2011 af EU’s delegation i Republikken Serbien (EUT 2011/S 222-359832), hvorved kontrakten vedrørende EuropeAid/130686/C/SUP/RS om levering af en rabiesvaccine til brug for vaccineringskampagner i Serbien blev tildelt et konsortium under ledelse af selskabet Biovet a.s., og hvorved sagsøgerens bud blev afvist.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — figurmærket APRO — figurmærkerne B-PRO by Boomerang og ordmærkerne PRO MOUNTAIN og PRO OUTDOOR [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27, 35, 37, 40, 41 og 45-49)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — figurmærkerne Solidfloor The professional’s choice og SOLID floor [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19-21, 23 og 46)
8.

Statsstøtte — forbud — undtagelser — støtte, der kan anses for forenelig med det indre marked — vurdering i forhold til artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF — hensyntagen til en tidligere praksis — udelukket [art. 107, stk. 3, litra c), TEUF] (jf. præmis 98-100)
2.

Landbrug — fælles landbrugspolitik — finansiering gennem EUGFL, EGFL og ELFUL — afslutning af regnskaber — afslag på at afholde udgifter, der følger af uregelmæssigheder i forbindelse med anvendelsen af Unionens retsforskrifter — konstatering af mangler i den kontrolordning, der er indført af en medlemsstat — Kommissionens mulighed for at afvise at afholde nogen af udgifterne — anvendelse af en fast korrektion — tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet — foreligger ikke (Rådets forordning nr. 1258/1999, art. 7, stk. 4, og nr. 1290/2005, art. 31) (jf. præmis 55, 64 og 68)
Rettens dom (Niende Afdeling) af 26. februar 2015 – Frankrig mod Kommissionen

(Sag T-135/12)

»Statsstøtte — pensioner — støtte vedrørende reform af finansieringen af pensioner til tjenestemandsansatte i France Télécom — nedsættelse af den modydelse, som France Télécom skal betale til staten — afgørelse, hvorved støtten erklæres forenelig med det indre marked på visse betingelser — fordel«

1. Statsstøtte — begreb — statslig foranstaltning, der letter de byrder, der normalt belaster en virksomheds budget — nedsættelse af de omkostninger, som er forbundet med aflønningen af ansatte — omfattet (art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 33-36)

2. Statsstøtte — begreb — statslig foranstaltning, der letter de byrder, der normalt belaster en virksomheds budget — omfattet — foranstaltning, der skal finansiere pensioner til tjenestemænd i den modtagende virksomhed — nedsættelse af den modydelse, som den modtagende virksomhed skal betale til staten — omfattet (art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 37-40)

3. Statsstøtte — begreb — statslig foranstaltning, der letter de byrder, der normalt belaster en virksomheds budget — foranstaltning, der skal kompensere for en strukturel ulempe, der består i de yderligere forpligtelser vedrørende tjenestemænd i den modtagende virksomhed — omfattet (art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 41 og 42)

4. Statsstøtte — begreb — foranstaltningens selektive karakter — ad hoc-foranstaltning vedrørende én enkelt virksomhed — omfattet — nødvendigheden af at sammenligne modtageren med andre operatører, der befinder sig i en sammenlignelig faktisk og retlig situation for så vidt angår det tilsigtede formål med foranstaltningen — foreligger ikke (art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 44 og 45)

5. Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — retsakter, der kan påvirke en bestemt retsstilling — søgsmål alene til prøvelse af en retsakts begrundelse — afvisning (art. 263 TEUF) (jf. præmis 51)

6. Statsstøtte — forbud — undtagelser — støtte, der kan anses for forenelig med det indre marked — Kommissionens skøn — kompliceret økonomisk overvejelse — Domstolens prøvelsesret — grænser (art. 107, stk. 1 og art. 3, TEUF) (jf. præmis 61-64)

7. Statsstøtte — forbud — undtagelser — støtte, der kan anses for forenelig med det indre marked — anvendelse af de satser, der er fastsat i referencesatsmeddelelsen — lovlig [art. 107, stk. 3, litra c), TEUF; Kommissionens meddelelse 96/C 232/06] (jf. præmis 98-104)

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2012/540/EU af 20. december 2011 om statsstøtte C 25/08 (ex NN 23/08) – reform af finansieringen af pensioner til tjenestemandsansatte i France Télécom indført af Den Franske Republik til fordel for France Télécom (EUT 2012 L 279, s. 1).

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier — det ældre varemærke har en selvstændig adskillelsesevne i det ansøgte varemærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19-23, 36 og 37)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 50-53)
Ved vurderingen af de omhandlede varers lighed skal der tages hensyn til alle relevante faktorer, der kendetegner forbindelsen mellem dem. Disse faktorer omfatter navnlig deres art, deres anvendelsesformål og benyttelsen af dem, samt om de er i et konkurrenceforhold eller kompletterer hinanden. Der kan endvidere tages hensyn til andre faktorer, såsom de berørte varers distributionskanaler.

Kompletterende varer er dem, hvorimellem der er en tæt forbindelse i den forstand, at den ene er uundværlig eller væsentlig for brugen af den anden, således at forbrugerne kan antage, at ansvaret for fremstillingen af disse varer eller leveringen af disse tjenesteydelser påhviler den samme virksomhed. Varer, der er rettet til forskellige kundekredse, kan pr. definition ikke have en kompletterende karakter.

En komplettering af æstetisk karakter mellem varer kan endvidere skabe en grad af lighed i henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker. En sådan æstetisk komplettering skal bestå i et reelt æstetisk behov i den forstand, at den ene vare er uundværlig eller væsentlig for brugen af den anden, og at forbrugerne finder det sædvanligt eller normalt, at bruge disse varer sammen. Denne æstetiske komplettering er subjektiv, og den er bestemt af forbrugernes vaner eller præferencer, som kan være skabt i kraft af producenternes markedsføringsfremstød eller af blotte modefænomener.

Det er imidlertid vigtigt at understrege, at den omstændighed, at der er en æstetisk komplettering mellem varerne, ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at konkludere, at der er en lighed mellem dem. Hertil er det nødvendigt, at forbrugerne anser det for almindeligt, at disse varer bliver markedsført under det samme varemærke, hvilket normalt forudsætter, at en stor del af de respektive fabrikanter eller distributører af disse varer er de samme.

Selv om en stræben efter en vis æstetisk harmoni i påklædningen er et fællestræk for hele mode- og beklædningssektoren, er der ikke desto mindre tale om en faktor, der er for generel til i sig selv at kunne begrunde, at varer, såsom smykker og ure på den ene side og beklædningsartikler på den anden side, er kompletterende.

(jf. præmis 36, 58-60 og 65)
1)

Artikel 4 i Kommissionens afgørelse 2013/199/EU af 25. juli 2012 om statsstøttesag SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Differentieret afgiftssats for flybilletter gennemført af Irland, annulleres, for så vidt som der deri pålægges inddrivelse af støtten fra støttemodtagerne med et beløb, der i 70. betragtning til afgørelsen er fastsat til 8 EUR pr. passager.
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 20-22 og 51)
Hvad angår markedsføringen af lignende lægemidler som omhandlet i forordning nr. 847/2000 om fastlæggelse af bestemmelser for gennemførelse af kriterierne for udpegelse af lægemidler som lægemidler til sjældne sygdomme og definitionerne på udtrykkene »lignende lægemiddel« og »klinisk overlegenhed« er artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 141/2000 om lægemidler til sjældne sygdomme ikke til hinder for, at der kan fastsættes betingelser for, at en markedsføringstilladelse for et sådant lægemiddel kan tildeles, men fastlægger uanset stk. 1 i nævnte forordnings artikel 8, at dette lægemiddel kan gives nævnte tilladelse i tre tilfælde. Der er intet anført vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt denne tilladelse giver det lignende lægemiddel en eksklusiv ret på markedet.

Et lignende lægemiddel kan dog således selv være eller ikke være et lægemiddel til sjældne sygdomme. Hvis det ikke er et lægemiddel til sjældne sygdomme, medfører dets markedsføringstilladelse ikke nogen eksklusiv ret på markedet i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 141/2000. Hvis lægemidlet selv er et lægemiddel til sjældne sygdomme, bliver den tiårige eksklusive ret på markedet, som det tildeles i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 141/2000, derimod ikke forkortet, fordi der findes et lægemiddel til sjældne sygdomme, hvis markedsføringstilladelse blev udstedt for de samme terapeutiske indikationer, og som nyder godt af en eksklusiv ret på markedet for disse terapeutiske indikationer.

En markedsføringstilladelse, der er tildelt for de samme terapeutiske indikationer for et lægemiddel til sjældne sygdomme, for hvilke der er udstedt en markedsføringstilladelse for det oprindelige lægemiddel til sjældne sygdomme, endda af en af de i artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 141/2000 fastsatte grunde, medfører automatisk en eksklusiv ret på markedet på ti år som fastsat i samme forordnings artikel 8, stk. 1. Det er imidlertid netop for at sikre det med nævnte forordning tilstræbte mål, nemlig at tilskynde til at fremme forskning, udvikling og markedsføring af lægemidler til sjældne sygdomme, at den eksklusive ret på markedet skal tildeles i alle tilfælde, hvor et lægemiddel til sjældne sygdomme er genstand for en markedsføringstilladelse. I denne henseende skal den periode med eksklusiv ret på markedet på ti år, der er fastsat i forordning nr. 141/2000 som incitament for udvikling og markedsføring af lægemidler til sjældne sygdomme ikke anses for at svare til perioderne med databeskyttelse, som sagsakterne for ethvert lægemiddel, der er blevet tildelt en markedsføringstilladelse, nyder godt af, da virkningerne og omfanget af hver af disse mekanismer er forskellige.

(jf. præmis 73, 74, 78, 80 og 81)
5.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — lighed mellem de pågældende varemærker — begrebsmæssige forskelles evne til at opveje visuelle eller fonetiske ligheder — betingelser [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 114)
Artikel 76, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, hvorefter den prøvelse, som Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) foretager i sager vedrørende relative registreringshindringer, er begrænset til de af parterne fremførte kendsgerninger, beviser og argumenter, er ikke til hinder for, at Harmoniseringskontoret ex officio undersøger spørgsmålet, om det varemærke, som indsigelsen er støttet på, er ældre.

Den retspraksis, hvorefter en ansøger om et varemærke, som ønsker at anfægte gyldigheden af det EF-varemærke, som en indsigelse er støttet på, skal gøre dette inden for rammerne af en ugyldighedssag, kan ikke overføres på påberåbelsen af prioritet for et sådant varemærke. For det første kan indførelsen i registret af en prioritetsdato for et EF-varemærke nemlig ikke, eller i det mindste ikke hensigtsmæssigt, anfægtes inden for rammerne af en ugyldighedssag. For det andet findes der ikke nogen anden særlig procedure, som gør det muligt for en tredjemand at anfægte den prioritetsdato, der er indført i registret for et EF-varemærke, som kan sammenlignes med ugyldighedssager, hvor et af kendetegnene er, at de ikke kan indledes af Harmoniseringskontoret ex officio.

Undersøgerens indførelse af en prioritetsdato i registret er ikke til hinder for, at Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i forbindelse med en indsigelsessag undersøger, om betingelserne for påberåbelsen af prioritet er opfyldt.

I det omfang de oplysninger, der kræves i henhold til artikel 1 og 2 i afgørelse EX-05-5 fra præsidenten for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), ikke er tilgængelige på webstedet for en medlemsstats nationale kontor for industriel ejendomsret, skal disse i princippet indgives i form af et dokument som omhandlet i regel 6, stk. 1, i forordning nr. 2868/95, dvs. i form af en kopi, der er bekræftet af den myndighed, som har modtaget den tidligere ansøgning, som nøje overensstemmende med denne, der er ledsaget af en attest fra denne myndighed, som angiver ansøgningsdatoen for den tidligere ansøgning. En kopi af formularen til ansøgningen om registrering opfylder ikke disse krav. Selv hvis kopien af prioritetsdokumentet ikke skal være bekræftet af den myndighed, hvortil den nævnte ansøgning er blevet indgivet, skal der nemlig være tale om et dokument, som undersøgeren skal kunne benytte til at kontrollere, om og hvornår varemærkeansøgningen er blevet modtaget af den omhandlede nationale myndighed.

Med undtagelse af den situation, hvor de krævede oplysninger er tilgængelige på webstedet for den nationale myndighed, hvor ansøgningen blev indgivet, påhviler det således den ansøger, som påberåber sig prioritet for et varemærke, at indgive de krævede prioritetsdokumenter.

(jf. præmis 77, 78 og 82)
Begrebet regelfastsættende retsakt som omhandlet i artikel 263, stk. 4, in fine, TEUF skal forstås således, at det omfatter almengyldige retsakter, bortset fra lovgivningsmæssige retsakter. Forordning nr. 432/2012 om fastlæggelse af en liste over andre tilladte sundhedsanprisninger af fødevarer end dem, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed, udgør en regelfastsættende retsakt.

Betingelsen om umiddelbart berørt som omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF kræver for det første, at den anfægtede foranstaltning umiddelbart skal have indvirkning på sagsøgerens retsstilling, og dernæst at foranstaltningen ikke må overlade et skøn til foranstaltningens adressater, der skal gennemføre den, men at gennemførelsen skal ske helt automatisk og udelukkende i medfør af den anfægtede forordning uden anvendelse af andre mellemkommende regler.

Hvad angår en sag anlagt til prøvelse af forordning nr. 432/2012 om fastlæggelse af en liste over andre tilladte sundhedsanprisninger af fødevarer end dem, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed, påhviler det sagsøgeren – for at påvise, at han er umiddelbart berørt som omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF – at identificere de anprisninger, som er berørt af den nævnte forordning, og som påvirker hans retsstilling. Sagsøgeren skal navnlig påvise, at han på tidspunktet for sagens anlæg i sine kommercielle meddelelser vedrørende sine varer anvendte anprisninger, der var forbudte som følge af vedtagelsen af forordning nr. 432/2012. I denne henseende påhviler det ikke Unionens retsinstanser at undersøge og identificere de anprisninger, der i givet fald kunne udgøre grundlaget for antagelsen af sagsøgerens søgsmål til realitetsbehandling, særligt når det vedrører ca. 2000 sundhedsanprisninger, hvoriblandt 222 er blevet godkendt, og 1 719 anprisninger er blevet forbudt.

I det tilfælde hvor de sundhedsanprisninger, som vedrører sagsøgeren, indgår på listen over udestående anprisninger, for så vidt som de forsat er under vurdering, og Kommissionen ikke har truffet endelig afgørelse om enten godkendelse eller forbud af dem, kan disse desuden ikke give anledning til et annullationssøgsmål. De anprisninger, som er udestående, er nemlig fortsat omfattet af den juridiske ordning, som var gældende for dem forud for vedtagelsen af forordning nr. 432/2012. De virksomheder, som disse anprisninger angår, kan følgelig fortsætte med at anvende dem i forbindelse med deres markedsføringsaktiviteter af fødevarer i henhold til artikel 28, stk. 5 og 6, i forordning nr. 1924/2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer.

(jf. præmis 28, 30, 32 og 36)
6.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier — to varemærkers sameksistens på et bestemt marked [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 66)
7.

Fælles handelspolitik — beskyttelse mod dumping — skade — relevante faktorer — dumpingens følgevirkninger for Unionens produktion — faktorer og indicier, der taler for en positiv tendens — omstændighed, som ikke udelukker, at det fastslås, at der foreligger en væsentlig skade for Unionens erhvervsgren (Rådets forordning nr. 1225/2009, art. 3, stk. 5) (jf. præmis 135)
8.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier — to varemærkers sameksistens på et bestemt marked [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 79 og 80)
2.

Statsstøtte — generel støtteordning godkendt af Kommissionen — individuel støtte, som henhører under den nævnte ordnings tidsmæssige anvendelsesområde — fastsættelse — dato for den bindende retsakt, som forpligter den kompetente nationale myndighed til at tildele støtten (art. 107, stk. 1, TFUE) (jf. præmis 33, 42 og 43)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — fastlæggelse af den relevante kundekreds — kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 25)