RETTENS DOM (Appelafdelingen)

3. juni 2015

BP

mod

Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (FRA)

»Appel — personalesag — kontraktansat — ansatte i Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder — ikke-forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt for en tidsubegrænset periode — ret til kontradiktion — omplacering til en anden afdeling indtil kontraktens udløb — vurdering af de faktiske omstændigheder — urigtig gengivelse af beviserne — begrundelsespligt«

Angående:

Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt af Retten for EU-personalesager (Anden Afdeling) den 30. september 2013 i sag BP mod FRA (F-38/12, Sml. Pers, EU:F:2013:138) med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald:

Dommen afsagt af Retten for EU-personalesager (Anden Afdeling) den 30. september 2013, BP mod FRA (F-38/12, Sml. Pers, EU:F:2013:138), ophæves, for så vidt som Personaleretten derved frifandt sagsøgte i det søgsmål, der var anlagt til prøvelse af afgørelsen truffet af Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (FRA), der er indeholdt i en skrivelse af 27. februar 2012, om ikke at forlænge BP’s ansættelseskontrakt som kontraktansat. Afgørelsen truffet af FRA, der er indeholdt i en skrivelse af 27. februar 2012, om ikke at forlænge BP’s ansættelseskontrakt som kontraktansat, annulleres. I øvrigt frifindes Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder. BP og FRA bærer deres egne omkostninger såvel i sagen for Personaleretten som i sagen for Retten.

Sammendrag

Tjenestemænd – kontraktansatte – ansættelse – ikke-forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt – vedtagelse af afgørelsen uden på forhånd at have givet den pågældende mulighed for at udtrykke sig om samtlige forhold, som er til rådighed for ledelsen – tilsidesættelse af retten til kontradiktion

(Ansættelsesvilkårene for øvrige ansatte, art. 85, stk. 1; Rådets forordning nr. 168/2007, art. 24, stk. 1)

Retten til forsvar under enhver procedure, der iværksættes over for en person, og som kan munde ud i en retsakt, der indeholder et klagepunkt, udgør et grundlæggende EU-retligt princip, som skal overholdes, selv om der ikke er fastsat retsregler for den pågældende procedure. Dette princip om retten til forsvar gør sig så meget desto mere gældende for så vidt angår en afgørelse om ikke-forlængelse af en kontraktansats ansættelseskontrakt, som er vedtaget i forbindelse med samarbejdsvanskeligheder.

Da dette princip kræver, at den berørte person skal have mulighed for at fremsætte sit synspunkt vedrørende de omstændigheder, som kan foreholdes vedkommende i den akt, der skal udfærdiges, kan en afgørelse om ikke-forlængelse af en ansættelseskontrakt nemlig kun træffes, efter at den pågældende har fået mulighed for at fremsætte sit synspunkt vedrørende udkastet til afgørelse inden for rammerne af en skriftlig eller mundtlig udveksling på ansættelsesmyndighedens initiativ, og bevisbyrden herfor påhviler således ansættelsesmyndigheden. Den pågældende skal i denne forbindelse have mulighed for at udtrykke sig ud fra et fuldstændigt kendskab til alle de forhold, som den nævnte myndighed har til sin rådighed, og navnlig om indholdet af en udtalelse fra den pågældendes overordnede om forlængelsen, som blev fremsendt til den nævnte myndighed. Selv hvis den nævnte udtalelse udgør en ikke-bebyrdende forberedende akt, er det, idet udtalelsen netop er en forberedende akt, imidlertid ikke en omstændighed, der er til hinder for at anse den for en del af de akter, hvorpå ansættelsesmyndigheden har baseret sin afgørelse om ikke at forlænge ansættelseskontrakten, således at denne myndighed skal høre den pågældende om de bemærkninger, som fremgår af denne udtalelse, før den nævnte myndighed tager stilling.

(jf. præmis 51, 52, 56, 57 og 61)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 24. oktober 1996, Kommissionen mod Lisrestal m.fl., C-32/95 P, Sml., EU:C:1996:402, præmis 21, af 9. november 2006, Kommissionen mod De Bry, C-344/05 P, Sml., EU:C:2006:710, præmis 37 og 38 og den deri nævnte retspraksis, og af 6. december 2007, Marcuccio mod Kommissionen, C-59/06 P, Sml. Pers., EU:C:2007:756, præmis 46 og 47

Retten: dom af 9. juli 2002, Aimone mod Domstolen, T-70/01, Sml. Pers., EU:T:2002:178, præmis 36

RETTENS DOM (Appelafdelingen)

3. juni 2015

BP

mod

Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (FRA)

»Appel — personalesag — kontraktansat — ansatte i Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder — ikke-forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt for en tidsubegrænset periode — ret til kontradiktion — omplacering til en anden afdeling indtil kontraktens udløb — vurdering af de faktiske omstændigheder — urigtig gengivelse af beviserne — begrundelsespligt«

Angående:

Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt af Retten for EU-personalesager (Anden Afdeling) den 30. september 2013 i sag BP mod FRA (F-38/12, Sml. Pers, EU:F:2013:138) med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald:

Dommen afsagt af Retten for EU-personalesager (Anden Afdeling) den 30. september 2013, BP mod FRA (F-38/12, Sml. Pers, EU:F:2013:138), ophæves, for så vidt som Personaleretten derved frifandt sagsøgte i det søgsmål, der var anlagt til prøvelse af afgørelsen truffet af Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder (FRA), der er indeholdt i en skrivelse af 27. februar 2012, om ikke at forlænge BP’s ansættelseskontrakt som kontraktansat. Afgørelsen truffet af FRA, der er indeholdt i en skrivelse af 27. februar 2012, om ikke at forlænge BP’s ansættelseskontrakt som kontraktansat, annulleres. I øvrigt frifindes Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder. BP og FRA bærer deres egne omkostninger såvel i sagen for Personaleretten som i sagen for Retten.

Sammendrag

Tjenestemænd – kontraktansatte – ansættelse – ikke-forlængelse af en tidsbegrænset kontrakt – vedtagelse af afgørelsen uden på forhånd at have givet den pågældende mulighed for at udtrykke sig om samtlige forhold, som er til rådighed for ledelsen – tilsidesættelse af retten til kontradiktion

(Ansættelsesvilkårene for øvrige ansatte, art. 85, stk. 1; Rådets forordning nr. 168/2007, art. 24, stk. 1)

Retten til forsvar under enhver procedure, der iværksættes over for en person, og som kan munde ud i en retsakt, der indeholder et klagepunkt, udgør et grundlæggende EU-retligt princip, som skal overholdes, selv om der ikke er fastsat retsregler for den pågældende procedure. Dette princip om retten til forsvar gør sig så meget desto mere gældende for så vidt angår en afgørelse om ikke-forlængelse af en kontraktansats ansættelseskontrakt, som er vedtaget i forbindelse med samarbejdsvanskeligheder.

Da dette princip kræver, at den berørte person skal have mulighed for at fremsætte sit synspunkt vedrørende de omstændigheder, som kan foreholdes vedkommende i den akt, der skal udfærdiges, kan en afgørelse om ikke-forlængelse af en ansættelseskontrakt nemlig kun træffes, efter at den pågældende har fået mulighed for at fremsætte sit synspunkt vedrørende udkastet til afgørelse inden for rammerne af en skriftlig eller mundtlig udveksling på ansættelsesmyndighedens initiativ, og bevisbyrden herfor påhviler således ansættelsesmyndigheden. Den pågældende skal i denne forbindelse have mulighed for at udtrykke sig ud fra et fuldstændigt kendskab til alle de forhold, som den nævnte myndighed har til sin rådighed, og navnlig om indholdet af en udtalelse fra den pågældendes overordnede om forlængelsen, som blev fremsendt til den nævnte myndighed. Selv hvis den nævnte udtalelse udgør en ikke-bebyrdende forberedende akt, er det, idet udtalelsen netop er en forberedende akt, imidlertid ikke en omstændighed, der er til hinder for at anse den for en del af de akter, hvorpå ansættelsesmyndigheden har baseret sin afgørelse om ikke at forlænge ansættelseskontrakten, således at denne myndighed skal høre den pågældende om de bemærkninger, som fremgår af denne udtalelse, før den nævnte myndighed tager stilling.

(jf. præmis 51, 52, 56, 57 og 61)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 24. oktober 1996, Kommissionen mod Lisrestal m.fl., C-32/95 P, Sml., EU:C:1996:402, præmis 21, af 9. november 2006, Kommissionen mod De Bry, C-344/05 P, Sml., EU:C:2006:710, præmis 37 og 38 og den deri nævnte retspraksis, og af 6. december 2007, Marcuccio mod Kommissionen, C-59/06 P, Sml. Pers., EU:C:2007:756, præmis 46 og 47

Retten: dom af 9. juli 2002, Aimone mod Domstolen, T-70/01, Sml. Pers., EU:T:2002:178, præmis 36