4.

For så vidt angår det andet præjudicielle spørgsmål, skal jeg erindre om, at Domstolen som foreslået af mig i dommen i Schul li-sagen fastslog, at den del af momsen, som er opkrævet i udførselsmedlemsstaten, og hvormed importvaren stadig er belastet på indførselstidspunktet » ikke indgår i den afgiftspligtige værdi, som importmomsen beregnes af, da tilsvarende indenlandske varers afgiftspligtige værdi ligeledes er en værdi uden afgift« (Schul II, præmis 21, jfr. ligeledes præmis 23). Dette svar kan imidlertid ikke alene løse det problem, der er rejst af den forelæggende ret. Der skal nemlig fortsat tages stilling til to punkter. For det første ønsker tribunal d'instance de Bordeaux i henhold til kendelsens grunde og ordlyden af det andet præjudicielle spørgsmål afgjort, om det er varens værdi i indførselsmcdXemssiaxtn, der skal lægges til grund ved beregning af afgiften. Sagsøgeren i hovedsagen anførte ubestridt, at de franske toldmyndigheder beregner værdien af det importerede køretøj på grundlag af listen over de i Frankrig gældende brugtvognspriser (»argus«). For det andet må man, når der som her er tale om en gaveretshandel, og der derfor ikke er fastsat nogen salgspris, fastsætte et grundlag for vurderingen af det indførte godes værdi. Dette problem behandles udtrykkeligt i sjette direktivs artikel 11, punkt B, der bestemmer: »1) Beskatningsgrundlageter: ... b) normalværdien, i mangel af en pris ... Ved et indført godes »normalværdi« forstås hele det beløb, som en importør i samme omsætningsled som det, hvori indførslen finder sted under frie konkurrencevilkår, skulle have betalt til en selvstændig leverandør i det land, hvorfra godet udføres, for samme gode på det tidspunkt, hvor afgiften forfalder.« I dette tilfælde har medlemsstaterne i henhold til artikel 11, punkt B, stk. 2, en alternativ mulighed. Ifølge denne bestem- melse kan de »som beskatningsgrundlag vælge den værdi, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 803/68«, som senere er afløst af forordning nr. 1224/80, der trådte i kraft den 1. juli 1980 (artikel 22, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1224/80 af 28.5.1980 om varers toldværdi, EFT L 134, s. 1), det vil sige toldværdien. Forordningens artikler 2-7 indeholder en rækker kriterier for fastsættelsen af denne værdi. Disse bestemmelser kan anvendes til løsning af det andet problem vedrørende »normal«-eller »told«-værdien; et indført godes værdi er netop værdien i udførselsmedlemsstaten, in casu Belgien. Denne løsning er en logisk konsekvens af den beskatning, som rammer forbruget. I virkeligheden danner denne opfattelse grundlaget for dommene i de to Schulsager. Domstolen fastslog nemlig, at residualafgiften fra udførselsstaten skulle fradrages værdien af det indførte gode med henblik på fastsættelse af beskatningsgrundlaget. Denne metode indebærer, at referenceværdien er værdien i udførselsmedlemsstaten. Herefter skal jeg henvise til, at Domstolen udtalte, » at det påhviler den person, der anmoder om fritagelse for eller nedsættelse af den moms, der sædvanligvis opkræves ved indførsel, at godtgøre, at betingelserne herfor er opfyldt. Den indførende medlemsstat kan derfor af importøren kræve fremlagt de dokumenter, der er nødvendige som bevis for den moms, der er betalt i den eksporterende medlemsstat, og som stadig belaster varen på indførselstidspunktet« (Schul I, præmis 36).