Sag C-475/11

Kostas Konstantinides

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Berufsgericht für Heilberufe bei dem Verwaltungsgericht Gießen)

»Fri udveksling af lægelige ydelser — tjenesteyder, som rejser til en anden medlemsstat for at levere ydelsen — anvendelse af værtsmedlemsstatens fagetiske regler og, navnlig, reglerne om honorarer og reklame«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 12. september 2013

Artikel 5, stk. 3, i direktiv 2005/36 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer skal fortolkes således, at regler i en adfærdskodeks for læger i en medlemsstats delstat, hvorefter honorarkravet for det første skal være rimeligt, og, medmindre andet er fastsat ved lov, skal beregnes på grundlag af det officielle takstregulativ for læger, og hvorefter det for det andet er forbudt for læger at gøre reklame i strid med den faglige etik, ikke henhører under bestemmelsens anvendelsesområde. Det fremgår af direktiv 2005/36’s genstand og formål samt dets generelle opbygning, at det alene er adfærdsregler, som har direkte sammenhæng med udøvelsen af lægekunsten, og hvis manglende overholdelse griber ind i beskyttelsen af patienten, der er dækket af direktivets artikel 5, stk. 3. Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret at undersøge, om bestemmelserne vedrørende honorarer og reklame udgør en restriktion i artikel 56 TEUF’s forstand og i bekræftende fald, om de forfølger et formål af almen interesse, kan sikre gennemførelsen heraf og ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå det forfulgte formål. (jf. præmis 36, 39, 40, 41 og 53 samt domskonkl. 1)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 42)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 44, 45 og 47)

Bestemmelser i adfærdskodeksen for læger i en medlemsstats delstat, hvorefter honorarkravet for det første skal være rimeligt, og, medmindre andet er fastsat ved lov, skal beregnes på grundlag af det officielle takstregulativ for læger, og som for det andet forbyder læger at gøre reklame i strid med den faglige etik, kan under visse betingelser udgøre en restriktion af den frie udveksling af tjenesteydelser i artikel 56 TEUF’s forstand. Selv om den omstændighed, at der foreligger en restriktion i traktatens forstand i denne forbindelse ikke kan udledes af den omstændighed i sig selv, at læger etableret i andre medlemsstater end værtsmedlemsstaten ved beregningen af deres honorarer for ydelser leveret på deres område skal underkaste sig de regler, der finder anvendelse på dette område, forholder det sig imidlertid således, at hvis ordningen er uden enhver fleksibilitet, vil anvendelsen af en lovgivning vedrørende beregning af honorarer, som kan have en afskrækkende virkning i forhold til læger fra andre medlemsstater, udgøre en restriktion i traktatens forstand. Denne restriktion kan være begrundet i tvingende almene hensyn, så som beskyttelsen af borgernes liv og sundhed. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om denne lovgivning reelt opfylder hensynet om at nå formålet på en sammenhængende og systematisk måde. Undersøgelsen af forholdsmæssigheden kræver, at der tages hensyn til bl.a. den fastlagte sanktions strenghed. Hvad angår reklame i strid med den faglige etik kan en lovgivning, som fastsætter et forbud, der omhandler den omstændighed, at en reklames indhold er i strid med den faglige etik, som er behæftet med en vis tvetydighed, udgøre en hindring for den frie udveksling af de pågældende lægelige tjenesteydelser. Dog kan en ikke-diskriminerende anvendelse på en læge, der er etableret i en anden medlemsstat, af nationale eller regionale foranstaltninger, der med henblik på et fagligt etisk kriterium fastsætter de betingelser, hvorunder en læge kan reklamere for sin virksomhed på det pågældende område, være begrundet i tvingende almene hensyn vedrørende den offentlige sundhed og forbrugerbeskyttelse, for så vidt som den eventuelle anvendelse af sanktioner over for en læge, der gør brug af den frie udveksling af tjenesteydelser, er afpasset efter den adfærd, som den pågældende kritiseres for. (jf. præmis 48-52 og 56-58 samt domskonkl. 1)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 61 og 62)