DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:F:2011 :9 1PERSONALERETTENS DOM
(Anden Afdeling)
8. februar 2011
Sag F-95/09
Carina Sk areby
mod
Europa-Komm issionen
»Personalesag — tjenestemænd — psykisk chikane udøvet af den overordnede — vedtægtens 
artikel 12a og 24 — ansøgning om bistand — rimelig frist — begyndelsestidspunkt — varighed«
Angående:Søgsmål anlagt i h enhold til artikel 236 E F og artikel 152 E A, hvorunder Carina Skareby i 
det væsentlige har nedlagt påstand om annullation a f Kommissionens afgørelse af 4. marts 
2009 o m afslag på at iværksætte en ad ministrativ undersøgelse vedrørende de angivelige 
tilfælde af psykisk chikane, som e n af hendes tidligere overordnede skulle være 
ophavsmand til.
Udfald: Europa-Kommissionens afgørelse af 4. marts 2009 o m a fslag på at iværksætte en 
administrativ undersøgelse ve drørende de angivelige tilfælde af psykisk chikane, som en 
af Carina Skarebys tidligere overordnede skulle være ophavsmand til, annulleres. 
Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
Samm endrag
1. Tjenestemænd — søgsmål — søgsmålsinteresse
(Tjenestemandsvedtægten, art. 91)
2. Tjenestemænd — administrationens bistandspligt — iværksættelse f or så vidt angår psykisk 
chikane — indgivelse af en ansøgning om b istand — overholdelse af en rimelig frist
(Tjenestemandsvedtægten, art. 12a, art. 24 o g art. 90, stk. 1)
3. Tjenestemænd — administrationens bistandspligt — iværksættelse f or så vidt angår psykisk 
chikane — indgivelse a f en ansøgning om b istand — begyndelsestidspunktet for de n frist, der skal 
overholdes
(Tjenestemandsvedtægten, art. 12a)
4. Tjenestemænd — administrationens bistandspligt — iværksættelse f or så vidt angår psykisk 
chikane — indgivelse af en ansøgning om b istand — overholdelse af en rimelig frist — fristens længde
(Statutten for Domstolen, art. 46; tjenestemandsvedtægten, art. 24)
2 ECLI:EU:F:2011 :9SAMM ENDR AG–SAGF-95/09
SKAREBY M ODKOMM ISSIONEN
1. Hvad a ngår et så alvorligt spørgsmål som p sykisk chikane må det me dgives, at den tjenestemand, 
som påstår, at han har været udsat for psykisk chikane, og som anfægter institutionens afvisning af at 
realitetsbehandle en ansøgning om bistand, principielt bevarer den berettigede interesse, som kr æves i 
retspraksis som betingelse for at antage en stævning til realitetsbehandling, selv om han ikke n edlægger 
påstand om erstatning for den skade, som fulgte af den påståede chikane, eller om iværksættelse af en 
disciplinærsag mod chikanens angivelige ophavsmand, og selv om chikanen angiveligt ophørte for flere 
år siden.
En sådan løsning gælder allerførst som følge af selve d en alvorlige kara kter af udøvelsen af psykisk 
chikane, som e r en ad færd, der ka n h ave y derst ødelæggende indvirkninger på en pe rsons 
helbredstilstand. Det angivelige offer for psykisk chikane bevarer sin søgsmålsinteresse, uafhængigt af 
spørgsmålet om, hvorvidt en sådan chikane varer ve d, eller hvorvidt den p ågældende pe rson 
fremsætter, endog har r et til eller til hensigt at fremsætte andre kra v, navnlig erstatningskrav, i 
forbindelse me d den psykiske c hikane. Administrationens eve ntuelle anerkendelse af, at der foreligger 
psykisk chikane, kan i s ig selv have e n gunstig virkning i f orbindelse me d helbredelsesprocessen til 
genopretning af den chikanerede person.
(jf. præmis 23, 25 o g 26)
Henvisning til:
Personaleretten: 30. november 2009 , sag F-80/08, Wenig mod Kommissionen, præmis 35
2. Overholdelsen a f en f rist, s om s kal være »rimelig«, kr æves i a lle d e tilfælde, hvor 
retssikkerhedsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, når der ikke e r 
fastsat bestemme lser herom i l ovene, er til hinder for, at EU’s institutioner og fysiske e ller juridiske 
personer kan handle uden tidsmæssige begrænsninger og derved navnlig risikere, at allerede opnåede 
rettigheder bringes i fare.
For så vidt som formålet me d en ansøgning om bistand i forbindelse me d påstået psykisk chikane er, at 
det fastslås, at en tjenestemand eller en anden ansat har udvist en ulovlig og culpøs adfærd, og for så 
vidt som det ikke e r udelukket, at en sådan ad færd, når den er udvist i forbindelse me d udførelsen af 
det arbejde, som u dføres af den angivelige ophavsmand til chikanen, i givet fald ka n me dføre, at den 
pågældende institution ifalder ansvar, er ansøgningen om b istand, som h enviser til en sådan ad færd, 
retlig beslægtet me d den ansøgning om erstatning, som en tjenestemand indgiver til administrationen 
i henhold til ve dtægtens ar tikel 90, stk. 1. På erstatningsområdet kr æver retspraksis imidlertid 
overholdelse af en frist, som skal være »rimelig«. Derfor må det ligeledes antages, at der eksisterer en 
frist, som g ælder for tjenestemænd, til at indgive e n ansøgning om b istand ve drørende psykisk 
chikane.
(jf. præmis 41, 43 o g 44)
Henvisning til:
Retten: 6. juli 2004 , sag T-281/01, Huygens mod Kommissionen, præmis 42 o g 46-48; 5. oktober 2004 , sag T-144/02, 
Eagle m.fl. mod Kommissionen, præmis 57 o g 66
Personaleretten: 11. maj 2010 , sag F-30/08, Nanopoulos mod Kommissionen, præmis 117, som i ø jeblikket verserer 
for Retten, sag T-308/10 P; 9. juli 2010 , sag F-91/09, Marcuccio m od Kommissionen, præmis 32; som i ø jeblikket 
verserer for Retten, sag T-450/10 P
3. Ifølge vedtægtens artikel 12a, stk. 3, komme r psykisk chikane til udtryk over en pe riode, gentagne 
gange eller systematisk. P sykisk chikane udgør derfor en o vertrædelse, som p r. definition e r 
vedvarende, nødvendigvis finder sted over tid og for at ku nne anses som fuldbyrdet forudsætter, at 
der foreligger gentagne eller systematiske h andlinger. Endvidere ka n symptomerne først opstå en vis
ECLI:EU:F:2011 :9 3SAMM ENDR AG–SAGF-95/09
SKAREBY M ODKOMM ISSIONEN
 tid efter de første chikane-handlinger eller efter offerets fulde bevidsthed om rækkev idden af disse 
handlinger, idet nævnte offer i ø vrigt ofte har b ehov for tid til at indse, hvad d er overgår d en 
pågældende og til at frigøre sig fra chikanørens indflydelse.
Det forekomme r således hensigtsmæssigt, henset til den psykiske c hikanes specifikke kara kter og til 
kravet om retssikkerhed, at basere sig på udelukkende objektive kri terier og som u dgangspunkt for 
fristen til at indgive e n ansøgning om b istand ve drørende psykisk chikane at lægge den sidste 
handling fra d en angivelige ophavsmand til den p sykiske c hikane til grund eller under alle 
omstændigheder det tidspunkt, f ra h vilket den angivelige ophavsmand ikke l ængere er i s tand til at 
gentage sine handlinger over for offeret, dette uafhængigt af såvel offerets kendskab til eller bevidsthed 
om de forskellige chikane-handlinger som den handling, hvorved den af ophavsmanden til den psykiske 
chikane udviste ulovlige adfærd fremover opnår den kara kter af »varig« eller »systematisk«, der kræves 
for at fastslå, at der foreligger en sådan chikane.
(jf. præmis 47 o g 49)
4. Hvad a ngår d et retlige slægtskab me llem e n ansøgning om e rstatning fra tjenestemænd og en 
ansøgning om bistand baseret på, at der foreligger psykisk chikane, og i m angel af en relevant grund 
til at tilsidesætte førnævnte samme nligning, må det for det første anerkendes, at fristen for at 
fremlægge en ansøgning om b istand skal være rimelig, og for det andet, at en varighed på fem år i 
lighed me d den i ar tikel 46 i s tatutten for Domstolen fastsatte frist principielt må anses for at være 
rimelig me d henblik på me d føje at anmelde en psykisk chikane til administrationen og anmode om 
dens assistance, navnlig gennem i værksættelse af en ad ministrativ undersøgelse herom. Denne 
varighed gør det nemlig både muligt for administrationen fuldt ud at opfylde sin bistandspligt og sine 
forpligtelser i h enhold til vedtægtens artikel 24 ve d eve ntuelt at træffe foranstaltninger på eget initiativ, 
og for den pågældende at råd e over en tilstrækkelig lang pe riode til at fremsætte sine kra v over for 
institutionen; varigheden gør det også muligt at tage hensyn til de særegenheder, der er forbundet 
med begrebet psykisk chikane, dvs. dels, at symptomerne først kan vise sig efter en vis tid efter de 
første handlinger, der udgør den psykiske c hikane, dels at offeret ofte har b ehov for tid til at indse, 
hvad d er overgår den pågældende, og til at frigøre sig fra chikanørens indflydelse.
Imidlertid, og analogt me d det, der er anerkendt vedrørende tjenestemænds erstatningssøgsmål, kan 
fristen på fem år t il at indgive en ansøgning om bistand ve drørende psykisk chikane ikke a nses for at 
være en fast og ufravigelig regel. Selv om en ansøgning om bistand ve drørende psykisk chikane, som 
er indgivet inden for fristen på fem år , principielt kan antages til realitetsbehandling, vil det navnlig 
kunne forholde sig anderledes i tilfælde af særlige omstændigheder, hvilket må afgøres alt efter sagens 
betydning, dens kompleksitet samt den pågældendes adfærd.
(jf. præmis 53 o g 54)
Henvisning til:
Personaleretten: 4. november 2008 , sag F-87/07, Marcuccio mod Kommissionen, præmis 30