ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 302/25

Sag anlagt den 13. juli 2015 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-356/15)

(2015/C 302/32)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved D. Martin, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til 11, 12 og 76, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 (1) af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 (2) af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 og afgørelse A1 truffet af Den Administrative Kommission for Koordinering af Sociale Sikringsordninger (3), idet det vedtog artikel 23 og 24 i rammelov af 27. december 2012.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen er af den opfattelse, at Kongeriget Belgien ved vedtagelsen af artikel 23 og 24 i rammelov af 27. december 2012 har tilsidesat artikel 11, 12 og 76 i forordning (EF) nr. 883/2004, artikel 5 i forordning (EF) nr. 987/2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004, og afgørelse A1 truffet af Den Administrative Kommission for Koordinering af Sociale Sikringsordninger, eftersom det ikke har anerkendt den bindende karakter af det dokument fra den udstationerede arbejdstagers oprindelsesmedlemsstat, der bekræfter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning om sociale sikring.

(1) EUT L 166. s. 1,

(2) EUT L 284, s. 1.

(3) EUT C 106 af 24.4.2010, s. 1.
3)

Er det tilstrækkeligt, at en medlemsstat har tildelt et organ en omfattende forpligtelse med det angivelige formål at opfylde EU-retlige forpligtelser, for at dette organ kan anses for at være et statsligt organ i medlemsstaten, eller er det herudover nødvendigt, at et sådant organ endvidere har a) særlige beføjelser eller b) fungerer under medlemsstatens direkte kontrol eller tilsyn?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 320/23

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (Irland) den 5. august 2015 — Evelyn Danqua mod The Minister for Justice and Equality Ireland and the Attorney General

(Sag C-429/15)

(2015/C 320/31)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Evelyn Danqua

Sagsøgt: The Minister for Justice and Equality Ireland and the Attorney General

Anden part: The Refugee Legal Services

Præjudicielle spørgsmål

1) Kan en asylansøgning, der reguleres af national lovgivning, som afspejler en medlemsstats forpligtelser i henhold til, i lyset af ækvivalensprincippet anses for et egnet sammenligningsgrundlag i forhold til en ansøgning om subsidiær beskyttelse?
1.

Skal artikel 3, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (1) og artikel 14, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning) (2) fortolkes således, at også en person, af hvis ansøgning det fremgår, at han ikke ønsker at opnå ansættelse og beskæftigelse, men kun at opnå status som ansøger med henblik på at kunne gøre erstatningskrav gældende, søger »adgang til lønnet beskæftigelse, udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed og erhvervsmæssig beskæftigelse«?
1)

Er bestemmelserne i direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 som fortolket i den EU-retlige praksis, der er nævnt i begrundelsen, til hinder for en medlemsstats nationale lovgivning — som den ovennævnte, der er gældende i Italien (artikel 19 i præsidentielt dekret nr. 633/1972) — hvorefter det ikke er muligt at udøve fradragsret, heller ikke i straffesager, såfremt der ikke er blevet indgivet momsangivelser, og navnlig såfremt der ikke er blevet indgivet en momsangivelse for det andet år efter det år, hvor fradragsretten opstod?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 320/19

Appel iværksat den 27. juli 2015 af Timab Industries og Cie financière et de participations Roullier (CFPR) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Udvidede Afdeling) den 20. maj 2015 i sag T-456/10, Timab Industries og CFPR mod Kommissionen

(Sag C-411/15 P)

(2015/C 320/27)

Processprog: fransk

Parter

Appellanter: Timab Industries og Cie financière et de participations Roullier (CFPR) (ved avocate N. Lenoir)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 20. maj 2015 i sag T-456/10 ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på en passende nedsættelse af bøden.

— Subsidiært fastslås det, at Retten har tilsidesat retten til en retfærdig rettergang på grund af den urimelige varighed af den retslige procedure.

— Kommissionen tilpligtes at betale alle sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for deres appel har appellanterne fremført fem annullationsanbringender.

For det første har Retten misfortolket bevisbyrdereglerne og tilsidesat retten til forsvar ved at fastslå, at det tilkom appellanterne at bevise under forligsproceduren, at de ikke deltog i kartellet før 1993.

For det andet har appellanterne kritiseret Retten for at have tilsidesat retten til ikke at inkriminere sig selv såvel som retten til forsvar. Retten har tilsidesat sin fulde prøvelsesret ved ikke at kontrollere Kommissionens bevisforpligtelse hvad angår kvalificeringen af appellanternes påståede »tilståelser«, hvilken havde en betydelig indflydelse på fastsættelsen af bødens størrelse.

For det tredje har Retten misforstået omfanget af sin fulde prøvelsesret ved at anse det forhold for »nye oplysninger«, at Kommissionen — efter at appellanterne havde trukket sig fra forligsproceduren — anerkendte, at disse ikke havde deltaget i kartellet mellem 1978 og 1992, for at begrunde pålæggelsen af en bøde, der var betydeligt forhøjet, for en overtrædelse af en meget betydeligt nedsat varighed.

For det fjerde har Retten tilsidesat sin fulde prøvelsesret, behæftet sin dom med en selvmodsigende begrundelse, begået retlige fejl ved anvendelsen af forligsproceduren og tilsidesat princippet om berettiget forventning og ligebehandlingsprincippet ved at godkende den næsten fuldstændige ophævelse af de nedsættelser på grund af samarbejde, der blev indrømmet under forligsproceduren, hvilket appellanterne ikke med rimlighed kunne påregne i et sådant omfang.

For det femte har appellanterne kritiseret Retten for at have tilsidesat sin fulde prøvelsesret og tilsidesat ligebehandlingsprincippet og princippet om individuel udmåling af straffen.

Endelig har appellanterne subsidiært nedlagt påstand om, at Domstolen fastslår, at Retten — i strid med artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 6, stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention — har tilsidesat retten til en retfærdig rettergang på grund af den urimelige varighed af den retslige procedure.
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 107 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde da fortolkes således, at et energiselskab, der anses for et statsorgan i en medlemsstat, og som er blevet pålagt den forpligtelse, der kvalificeres som statsstøtte, i en sag ved en national ret kan påberåbe sig en tilsidesættelse af denne bestemmelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 320/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 29. juni 2015 — Google Ireland Limited og Google Italy Srl mod Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

(Sag C-322/15)

(2015/C 320/21)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Google Ireland Limited og Google Italy Srl

Sagsøgt: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) til hinder for anvendelsen af den anfægtede afgørelse nr. 397/13/CONS truffet af Autorità di garanzia delle Telecomunicazioni og de beslægtede bestemmelser i national ret, således som fortolket af samme myndighed, hvorefter der skal afgives en kompleks »økonomisk indberetning« (som nødvendigvis skal affattes i henhold til italienske regnskabsmæssige bestemmelser) vedrørende erhvervsvirksomhed i forhold til italienske forbrugere, og som tilstræber at beskytte konkurrencen, men som nødvendigvis hænger sammen med samme myndigheds begrænsede institutionelle opgaver med hensyn til at beskytte pluralismen inden for den omhandlede sektor, idet denne indberetningsforpligtelse påhviler operatører, der ikke er omfattet af anvendelsesområdet for den nationale lovgivning på det omhandlede område (Testo Unico dei Servizi di Media Audiovisivi e Radiofonici), og nærmere bestemt i det foreliggende tilfælde en national operatør, der alene leverer ydelser til et irsk selskab i samme koncern, og ligeledes hvad angår sidstnævnte en operatør, der ikke har hjemsted i Italien, og som ikke dér driver virksomhed, som beskæftiger arbejdstagere, og for det andet om der er tale om en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser i den Europæiske Union i strid med traktatens artikel 56?
1)

Skal en aftale mellem en bank og en forbruger om en kredit, der er forbundet med en aftale om livsforsikring og en aftale om rådgivning vedrørende formidling af en kapitalinvestering, der for sin del tjener til sikring for lånesummen, anses for en aftale om levering af tjenesteydelser i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 5, stk. 2, i Rom-konventionen af 19. juni 1980 (1) om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser?
—

Det fastslås, at Rumænien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, i Kommissionens direktiv 2013/2/EU af 7. februar 2013 om ændring af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (1), idet Rumænien ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
4.

Fjerde anbringende: Selvmodsigelse og retlig fejl, idet Retten ikke har lagt vægt på de processuelle fejl, der blev begået ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse. Den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, eftersom den ikke gav medhold i, at de processuelle fejl, der blev begået af Kommissionen, har haft følger for appellantens mulighed for at gøre sine synspunkter gældende vedrørende anvendelsen af den generelle formodning om fortrolighed i det foreliggende tilfælde. Retten har ikke taget højde for, at de omhandlede fejl har tilsidesat appellantens proceduremæssige rettigheder, og den har dermed været medvirkende til, at den generelle formodning om, at det vil være til skade for beskyttelsen af formålet med undersøgelser — der er en almindelig formodning — er omdannet til en uafkræftelig formodning.
2)

Skal bestemmelserne i artikel 10, 46 og 47 i direktiv 2004/17 forstås og fortolkes, enten samlet eller hver for sig (dog ikke begrænset til disse bestemmelser) således, at: (a) principperne om ligebehandling af leverandører og gennemsigtighed ikke er tilsidesat i et tilfælde, hvor den ordregivende myndighed: — på forhånd i udbudsdokumenterne fastlægger en generel mulighed for at kumulere leverandørers faglige kapacitet, men ikke fastsætter ordningen for gennemførelse af denne mulighed — efterfølgende under udbudsproceduren mere detaljeret definerer de krav, som regulerer bedømmelsen af leverandørernes kvalifikationer, ved at opstille visse begrænsninger for kumulationen af leverandørers faglige kapacitet — forlænger fristen for afgivelse af bud på grund af den mere detaljerede definition af kvalifikationskravenes indhold og offentliggør denne forlængelse i EU-Tidende? (b) en begrænsning for kumulationen af leverandørers kapacitet ikke skal være klart angivet på forhånd, hvis den særlige karakter af den ordregivende myndigheds virksomhed og de særlige forhold i den offentlige indkøbskontrakt gør en sådan begrænsning forudsigelig og berettiget?
—

Annullation af Rådets afgørelse af 7. maj 2015 om tilladelse til at indlede forhandlinger om en ændring af Lissabonaftalen vedrørende oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser for så vidt angår områder, som falder ind under Den Europæiske Unions kompetence.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbetsdomstolen (Sverige) den 6. juli 2015 — Unionen mod Almega Tjänsteförbunden og ISS Facility Services AB

(Sag C-336/15)

(2015/C 311/34)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Arbetsdomstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Unionen

Sagsøgte: Almega Tjänsteförbunden og ISS Facility Services AB

Præjudicielt spørgsmål

Er det foreneligt med direktivet (1) om overførsel af virksomheder, at en erhverver — efter at der er gået et år efter overførsel af en virksomhed — i forbindelse med anvendelsen af en bestemmelse i erhververens kollektive overenskomst, som indebærer, at en vis uafbrudt anciennitet hos én og samme arbejdsgiver er en forudsætning for forlænget opsigelsesvarsel, ikke tager hensyn til den anciennitet, der er optjent hos overdrageren, når arbejdstagerne i henhold til en enslydende bestemmelse i den kollektive overenskomst, der gjaldt hos overdrageren, har haft ret til, at der blev taget hensyn til denne anciennitet?

(1) Rådets direktiv 2001/23/EF af 12.3.2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s. 16).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/34

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Italien) den 10. juli 2015 — straffesag mod Luciano Baldetti

(Sag C-350/15)

(2015/C 311/39)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

Tiltalt i straffesagen

Luciano Baldetti

Præjudicielt spørgsmål

Henset til artikel 4 [i protokol nr. 7 til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder] og artikel 50 [i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder] er bestemmelsen i artikel 10b i lovdekret nr. 74/00 forenelig med fællesskabsretten, for så vidt som bestemmelsen tillader strafferetligt ansvar for en person, som for samme faktiske omstændigheder (undladelse af betaling af merværdiafgift) allerede har modtaget en endelig afgørelse fra den statslige afgiftsmyndighed, hvorved der blev pålagt en administrativ bødestraf?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/25

Appel iværksat den 30. juni 2015 af Hitachi Chemical Europe GmbH and Polynt SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 30. april 2015 i sag T-135/13, Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA og Sitre Srl mod Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)

(Sag C-324/15 P)

(2015/C 311/31)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Hitachi Chemical Europe GmbH og Polynt SpA (ved advokat C. Mereu)

De andre parter i appelsagen: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA), Sitre Srl, REACh ChemAdvice GmbH, New Japan Chemical, Kongeriget Nederlandene og Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom i sag T-135/13 ophæves.

— Den anfægtede afgørelse annulleres, eller subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på realitetsbehandling af appellanternes annullationssøgsmål.

— Indstævnte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger, herunder sagsomkostningerne ved Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne gør gældende, at idet Retten frifandt ECHA for appellanternes påstand om annullation, tilsidesatte Retten EU-retten. Appellanterne gør navnlig gældende, at Retten begik flere retlige fejl i forbindelse med sin begrundelse og fortolkning af de retlige rammer, der fandt anvendelse på appellanternes situation. Dette resulterede i, at Retten begik følgende retlige fejl:

— Retten har afgivet modstridende og fejlagtige bemærkninger vedrørende nødvendigheden af hensyntagen til risikovurderingen i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f) (1), hvilket førte til en fejlfortolkning af samme bestemmelse.

— Retten har afgivet modstridende bemærkninger og har fraveget fra fast retspraksis vedrørende status og betydningen af vejledende dokumenter ved fortolkningen af, hvad der menes med »problematiske i samme grad« i samme forordnings artikel 57, litra f).

— Rettens har anvendt REACH-forordningens artikel 60, stk. 2, fejlagtigt, hvilket har ført til en utilstrækkelig begrundelse.

— Retten har anvendt en forkert juridisk bestemmelse ved sin afvisning af argumenterne vedrørende arbejdstager- og forbrugereksponering, hvorved artikel 57, litra f), blev forkert anvendt.

På denne baggrund gør appellanterne gældende, at Rettens afgørelse i sag T-135/13 skal ophæves, og den anfægtede afgørelse skal annulleres.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT L 396, s. 1).
—

Appellanterne har med deres første appelanbringende anført, at Retten begik en fejl ved sin fortolkning af artikel 11, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 (1) (herefter »antidumpinggrundforordningen«), og at Retten begik en fejl ved sin retlige vurdering, da den forkastede det i første instans fremsatte anbringende om, at antidumpinggrundforordningens artikel 11, stk. 9, og henvisningen i dette stykke til antidumpinggrundforordningens artikel 2 pålægger institutionerne at beregne en dumpingmargen i alle interimsundersøgelser af dumping, hvorved den også tilsidesatte retsprincipperne om god forvaltningsskik, gennemsigtighed og retssikkerhed.
4)

Såfremt tilladelser vedrørende den ovenfor anførte omdeling af aftalekunders postforsendelser, kun kan gøres betinget af vilkår til sikring af, at de væsentlige krav overholdes, kan vilkår som de i hovedsagen omhandlede, der vedrører omdelingsvilkårene for posttjenesten, hyppigheden for omdeling af forsendelserne, servicen vedrørende adresseændring og afbestilling, mærkningen af forsendelserne og indsamlingsstederne, da anses for at være i overensstemmelse med de væsentlige krav som defineret i artikel 2, nr. 19, og for at være nødvendige for at garantere, at de væsentlige krav overholdes, som omhandlet i artikel 9, stk. 1?
(iii)

Den appellerede dom er behæftet med en fejl i den del, hvori den sammenligner et ordmærke med et sammensat varemærke, eftersom den ikke lagde tilstrækkelig vægt på de figurbestanddele i det andet varemærke, som ikke findes i det første varemærke, og som er egnet til at adskille de to varemærker, og dermed indskrænkede sin vurdering til blot at bestå af en sammenligning af ordbestanddelene. I den appellerede dom er der desuden ikke foretaget en sammenligning af det første ord i det ældre varemærke (Mc), og der er ikke taget hensyn til, at dette præfiks, hvis det sættes foran et navn og henset til dets store udbredelse, er et almenkendt skotsk navn, der derfor udtales på engelsk alle hele den relevante kundekreds og ikke alene af den angelsaksiske kundekreds.
1)

Tillader artikel 5, stk. 2, i De Forenede Nationers konvention om handicappedes rettigheder, at medlemsstaterne ved lov fastsætter en særlig forudgående beskyttelse mod afskedigelse, der kun gælder for handicappede, der er arbejdstagere, men ikke for tjenestemænd med samme handicap?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 337/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione Tributaria Regionale di Roma (Italien) den 16. juli 2015 — Mercedes Benz Italia SpA mod Agenzia delle Entrate Direzione Provinciale Roma 3

(Sag C-378/15)

(2015/C 337/05)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione Tributaria Regionale di Roma

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mercedes Benz Italia SpA

Sagsøgt: Agenzia delle Entrate Direzione Provinciale Roma 3

Præjudicielt spørgsmål

Med hensyn til udøvelsen af fradragsretten, er den italienske lovgivning (nærmere bestemt artikel 19, stk. 5, og artikel 19a i D.P.R. 633/1972) og den nationale skatteforvaltnings praksis, hvorefter det kræves, at den erhvervsdrivendes omsætning tages i betragtning, bl.a. for at identificere de såkaldte bitransaktioner, uden at foreskrive en beregningsmetode, der er støttet på, hvilke erhvervelser der er tale om, og den faktiske anvendelse heraf, og som på objektiv måde afspejler den faktiske andel af omkostningerne, der kan henføres til hver — afgiftspligtig eller afgiftsfritaget — virksomhed, som den afgiftspligtige person udøver, til hinder for en fortolkning af artikel 168, 173, 174 og 175 i direktiv 2006/112/EF (1), som tager udgangspunkt i de EU-retlige principper om proportionalitet, effektivitet og neutralitet?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
2)

Svarer projekter såsom projekt 2001/LT/16/P/PE/003: »Etablering af et system til håndtering af affald for Alytus-regionen«, som blev bevilget støtte ved Kommissionens beslutning nr. PH(2001)5367 af 13. december 2001 om godkendelse af foranstaltning 2001 LT 16 P PE 003, med senere ændringer ved Kommissionens beslutning nr. PH/2002/9380 af 23. december 2002, til begrebet et »flerårigt program« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser?