Sag T-688/16

Mercedes Janssen-Cases

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag – tjenestemænd – ansættelse – meddelelse om ledig stilling – Ombudsmand ved Kommissionen – ansættelsesmyndigheden kompetent – kompetencedelegation – retspleje – høring af Personaleudvalget – ansvar«

Sammendrag – Rettens dom (Femte Udvidede Afdeling) af 22. november 2018

Tjenestemænd – institutionernes ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tab – årsagsforbindelse – tab lidt ved ulovligt afslag på en ansøgning – mistet mulighed for at få adgang til lønklasse AD 14 – ingen direkte årsagsforbindelse mellem tabet og den konstaterede ulovlighed

Selv om meddelelsen til den eller de fravalgte ansøgere udgør en bebyrdende retsakt og skal anses for det formelle afslag på en ansøgning, som får klagefristen som omhandlet i vedtægtens artikel 90 til at løbe, forholder det sig ikke desto mindre således, at den retsakt, som bringer udvælgelsesproceduren til ophør med valget af en ansøger, også frembringer retsvirkninger, med hensyn til hvilke det førnævnte formelle afslag er en uundgåelig konsekvens. (jf. præmis 22)

En kompetencedelegation udgør en forvaltningsakt, hvorved den delegerede kompetence overdrages fra den delegerende myndighed til den myndighed, hvortil kompetencen overføres. Kompetencedelegationen indebærer derfor en overførsel af beføjelser, som forbyder den delegerende myndighed at påberåbe sig den overførte kompetence, idet dette vil behæfte myndighedens afgørelse med inkompetence. Den delegerende myndighed kan kun udøve denne kompetence igen, såfremt den forudgående har vedtaget en forvaltningsakt, hvorved den tager den delegerede kompetence tilbage. På samme måde som en kompetencedelegation kræver vedtagelse af en udtrykkelig forvaltningsakt om overførsel af de pågældende beføjelser, kræver retssikkerhedsprincippet, som ligger bag kompetencedelegationers formelle karakter, at tilbagekaldelsen af delegationen skal ske gennem vedtagelsen af en udtrykkelig forvaltningsakt. Selv om det således antages, at mekanismen i vedtægtens artikel 2, stk. 1, til fastlæggelse af den kompetente ansættelsesmyndighed skal betragtes som en kompetencedelegation eller sidestilles med en sådan delegation, har en delegerende myndighed tilsidesat det afkald på at udøve sine beføjelser, der følger af en sådan »delegation«, når den anser sig for kompetent til selv – i stedet for formanden for Kommissionen – at udøve beføjelsen til at udnævne en ombudsmand i tilfælde, hvor den finder det hensigtsmæssigt. (jf. præmis 31 og 32)

Artikel 6, stk. 3, i afgørelsen om styrkelse af ombudsmandstjenesten skal fortolkes således, at den kræver, at høringen af Personaleudvalget foretages af det organ, der er ansvarligt for at træffe den endelige beslutning, hvorved proceduren til udnævnelse af Ombudsmanden afsluttes. Selv om denne høring alene består i en ret til at blive hørt, som ikke giver Personaleudvalget en medbestemmelsesret sammen med det beslutningstagende organ, skal denne høring være egnet til at kunne udøve indflydelse på den vedtagne retsakts indhold, hvilket indebærer udøvelsen af en vid skønsbeføjelse. I denne forbindelse kan effektiviteten af den omhandlede høring kun sikres, hvis genstanden for høringen er sammenfaldende med genstanden, som organet, der træffer den endelige afgørelse, skal vurdere. Høringen af Personaleudvalget skal således vedrøre de samme ansøgere som dem, som det omhandlede organ skal foretage en vurdering af. Denne høring ville nemlig blive frataget sin effektivitet, hvis Personaleudvalget skulle afgive en udtalelse med hensyn til en enkelt ansøger, mens det beslutningstagende organ har til opgave at vurdere flere ansøgere, før den rette ansøger udvælges. (jf. præmis 39 og 40)

I tvister mellem institutionerne og deres tjenestemænd anerkendes en ret til erstatning, såfremt tre betingelser er opfyldt, nemlig at den adfærd, som den omhandlede institution hævdes at have udvist, er retsstridig, at der foreligger en skade, og at der foreligger årsagsforbindelse mellem den pågældende institutions adfærd og den påberåbte skade. Den omstændighed, at en anden ansøger kunne blive udvalgt til en stilling, kan ikke i sig selv være til skade for de ansøgere, der i sidste ende ikke blev udvalgt. Selv om dette valg indebærer, at det er blevet vurderet, at en anden ansøger var mere fortjenstfuld i dette tilfælde, indebærer denne omstændighed ingen negativ vurdering af de øvrige ansøgeres fortjenester. (jf. præmis 51 og 53)