Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – intervention – anbringende, der ikke er fremført af sagsøgeren

(Art. 40, stk. 4, og art. 53, stk. 1, i Domstolens statut; art. 116, stk. 3, i Rettens procesreglement)

2. Annullationssøgsmål – sagens genstand – beslutning, der støttes på flere begrundelser, som hver især udgør et tilstrækkeligt grundlag for konklusionen – annullation af en sådan beslutning – betingelser herfor

(Art. 230 EF)

3. Konkurrence – fællesskabsregler – virksomhed – begreb

(Art. 81 EF og 82 EF)

4. Konkurrence – fællesskabsregler – virksomhed – begreb

(Art. 81 EF og 82 EF)

5. Konkurrence – fællesskabsregler – virksomhed – begreb

(Art. 81 EF og 82 EF)

6. Konkurrence – fællesskabsregler – virksomhed – begreb

(Art. 81 EF og 82 EF)

7. Konkurrence – dominerende stilling – misbrug – begreb

(Art. 82 EF)

8. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde

(Art. 253 EF)

Sammendrag

1. Selv om artikel 40, stk. 4, i Domstolens statut, der i henhold til artikel 53, stk. 1, i nævnte statut finder anvendelse på forhandlingerne for Retten, og artikel 116, stk. 3, i Rettens procesreglement ikke er til hinder for, at en intervenient fremfører nye eller andre anbringender end den part, til støtte for hvem han indtræder i sagen, forudsat at interventionen kan begrænses til en gentagelse af de i stævningen fremførte argumenter, kan det ikke antages, at disse bestemmelser giver intervenienten mulighed for at ændre eller fordreje sagens rammer som fastlagt i stævningen ved at fremføre nye anbringender.

(jf. præmis 42)

2. Eftersom konklusionen i en kommissionsbeslutning støttes på flere begrundelser, som hver især udgør et tilstrækkeligt grundlag for denne konklusion, skal beslutningen principielt kun annulleres, såfremt hver enkelt af disse begrundelser er ulovlig. En fejl eller en anden ulovlighed, der kun påvirker en enkelt af disse begrundelser, kan ikke bevirke, at den omtvistede beslutning må annulleres, hvis den i det konkrete tilfælde ikke har haft nogen bestemmende betydning for den konklusion, institutionen er nået til.

(jf. præmis 47)

3. Begrebet virksomhed omfatter i henhold til de fællesskabsretlige konkurrenceregler ethvert organ, der udøver økonomisk virksomhed, uanset dette organs retlige status og dets finansieringsmåde, og enhver aktivitet, der består i at udbyde varer og tjenesteydelser på et marked, udgør økonomisk virksomhed.

Hvad angår et offentligt organ og under hensyntagen til, at traktatens bestemmelser om konkurrence finder anvendelse på den virksomhed, et sådant driver, og som kan udskilles fra de opgaver, organet udøver i sin egenskab af offentlig myndighed, skal et selskabs forskellige aktiviteter i den forbindelse undersøges individuelt, og det kan ikke udledes af ligestillingen af visse af disse aktiviteter med beføjelser som offentlig myndighed, at de øvrige aktiviteter ikke kan være af økonomisk karakter. Det skal således for hver af et offentligt organs aktiviteter fastslås, om de kan adskilles fra dets aktiviteter som følge af dets offentlige opgaver, og om de udgør økonomisk virksomhed.

(jf. præmis 50, 54 og 55)

4. Hvad angår Den Europæiske Organisation for Luftfartens Sikkerheds (Eurocontrol) aktivitet med standardisering skal der sondres mellem forberedelsen og udarbejdelsen af standarder – en opgave, der dels udføres af Eurocontrols Agentur som udøvende organ, dels ved standardernes vedtagelse af Rådet for Eurocontrol. Selv om den sidste opgave hører under lovgivningsområdet og således udgør en aktivitet, som hører ind under Eurocontrols offentlige opgaver, kan forberedelse og udarbejdelse af tekniske standarder derimod adskilles fra opgaven med kontrol med luftrummet og udvikling af luftfartssikkerheden, eftersom nødvendigheden af at vedtage standarder på internationalt plan ikke nødvendigvis medfører, at det organ, som udarbejder disse standarder, ligeledes skal være det, der senere vedtager dem.

Eurocontrols aktivitet med udarbejdelse af standarder kan dog ikke betegnes som økonomisk virksomhed, eftersom der ikke findes et marked for sådanne tjenesteydelser. De eneste aftagere af sådanne tjenesteydelser kunne nemlig være staterne som kontrolmyndighed vedrørende lufttrafikken, men disse har valgt selv at udarbejde disse standarder gennem Eurocontrol som led i et internationalt samarbejde. Eurocontrol kan ikke anses for at udbyde varer eller tjenesteydelser til sine medlemsstater, eftersom dette organ inden for standardiseringsområdet således kun udgør et aftaleforum for sine medlemsstater, som de har skabt for at samordne de tekniske standarder i deres ensartede systemer til lufttrafikreguleringen.

Endvidere medfører den ikke-økonomiske karakter af Eurocontrols aktivitet med standardisering, at dette organs erhvervelse af nødvendige varer til uførelse af denne aktivitet er af ikke-økonomisk karakter. Det er nemlig den økonomiske eller ikke-økonomiske karakter af den efterfølgende anvendelse af produktet, der nødvendigvis bestemmer karakteren af købsaktiviteten.

(jf. præmis 59-61 og 65)

5. De forsknings- og udviklingsaktiviteter, som Eurocontrol finansierer, udgør ikke økonomisk virksomhed, og traktatens konkurrenceregler kan således ikke anvendes herpå. Det ses nemlig, at erhvervelsen af prototyper, som Eurocontrol har foretaget som led i disse aktiviteter, og forvaltningen af de intellektuelle rettigheder desangående ikke kan give organisationens aktivitet en økonomisk karakter, eftersom den nævnte erhvervelse ikke medfører noget udbud af varer eller tjenesteydelser på et bestemt marked. Endvidere er erhvervelsen af disse prototyper kun en aktivitet, der er en del af deres udvikling. Udviklingen udføres ikke af Eurocontrol selv, men af virksomheder i den pågældende sektor, hvortil organisationen tildeler offentlig støtte som tilskyndelse til forskning og udvikling. Selv om Eurocontrol i henhold til støtteaftalerne erhverver ejendomsretten til prototypen og de intellektuelle ejendomsrettigheder, der følger af den forskning, Eurocontrol har finansieret, er organisationens erhvervelse af disse rettigheder således ikke i sig selv et formål og kan ikke anvendes til udnyttelse af rettighederne i kommercielt øjemed. Erhvervelsen er nemlig blot en del af det retlige forhold mellem det organ, som tildeler en støtte, og den virksomhed, der modtager støtte.

Eurocontrol stiller som led i den ordning, organisationen har oprettet om intellektuelle rettigheder, som den besidder vedrørende resultaterne af ovennævnte forsknings- og udviklingsaktiviteter, vederlagsfrit disse til rådighed for interesserede virksomheder. Som led i undersøgelsen af en aktivitets økonomiske karakter udgør kriteriet om manglende betaling ganske vist kun et blandt andre og kan ikke i sig selv udelukke aktivitetens økonomiske karakter. I denne sag føjes den omstændighed, at tilladelserne, som Eurocontrol har erhvervet, til den omstændighed, at der i dette tilfælde er tale om en tillægsvirksomhed til fremme af den tekniske udvikling, ved at blive en del af Eurocontrols formål af almen interesse, og eftersom organisationen ikke forfølger en egen interesse, der kan adskilles fra det nævnte formål, hvilket udelukker en aktivitets økonomiske karakter.

(jf. præmis 73, 75-77 og 82)

6. Eurocontrol er i forbindelse med udøvelsen af aktiviteten med hjælp til de nationale myndigheder en virksomhed i henhold til artikel 82 EF, eftersom der er tale om økonomisk virksomhed. Eurocontrols aktivitet kan nemlig adskilles fra organets opgave med kontrol af luftrummet og udvikling af luftfartssikkerheden. Endvidere er der på ingen måde tale om en aktivitet, der er grundlæggende eller endog uundværlig for sikringen af luftfartssikkerheden, eftersom Eurocontrol kun tilbyder sin hjælp inden for dette område på de nationale myndigheders anmodning.

Endvidere er der, når denne aktivitet består i råd, som afgives ved udarbejdelsen af udbudsbetingelser eller ved udvælgelsesproceduren af de virksomheder, der deltager i disse udbud, nærmere bestemt tale om et udbud af tjenesteydelser på markedet for rådgivning – et marked, hvor private virksomheder med speciale inden for området lige så vel kunne virke – hvilket udgør et yderligere indicium for, at den pågældende aktivitet skal anses for at være udført i en egenskab af virksomhed.

Det forhold, at tjenesteydelsen med hjælp til de nationale myndigheder ikke for nærværende udbydes af private virksomheder, er ikke til hinder for, at de kan betegnes som økonomisk virksomhed, når det forekommer muligt, at de kan udøves af private enheder.

Den omstændighed, at de nævnte tjenesteydelser som sådan er vederlagsfrie, kan udgøre et indicium for, at der ikke er tale om økonomisk virksomhed, men det er ikke i sig selv afgørende, eftersom Eurocontrol finansieres ved sine medlemsstaters bidrag, hvilket efter anmodning i sig selv giver adgang til vederlagsfrie tjenesteydelser med hjælp.

Tilsvarende kan den omstændighed, at Eurocontrols aktivitet med hjælp forfølges under en målsætning af almen interesse og ikke med gevinst for øje, udgøre et indicium for, at der foreligger en aktivitet af ikke-økonomisk karakter, men den er ikke til hinder for, at en aktivitet, der som her består i at udbyde tjenesteydelser på et bestemt marked, anses for en økonomisk virksomhed.

(jf. præmis 86-92)

7. Begrebet misbrug er et objektivt begreb, som omfatter en af en markedsdominerende virksomhed udvist adfærd, som efter sin art kan påvirke strukturen på et marked, hvor konkurrencen netop som følge af den pågældende virksomheds tilstedeværelse allerede er afsvækket, og som bevirker, at der lægges hindringer i vejen for at opretholde den endnu bestående konkurrence på markedet eller udviklingen af denne konkurrence som følge af, at der tages andre midler i brug end i den normale konkurrence om afsætning af varer og tjenesteydelser, der udspiller sig på grundlag af de erhvervsdrivendes ydelser.

(jf. præmis 107)

8. Kommissionen er ikke forpligtet til i begrundelsen for en beslutning, hvorved en klage om tilsidesættelse af konkurrencereglerne afvises, at tage stilling til alle de argumenter, som de interesserede har fremført til støtte for deres krav. Den behøver kun redegøre for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har været afgørende for beslutningen.

(jf. præmis 118)