Ved den omtvistede skrivelse (jf. præmis 2 ovenfor) meddelte Kommissionen sagsøgeren, at behandlingen af selskabets klage var afsluttet, i det væsentlige med følgende begrundelse:

»Vi har konstateret, at argumenterne i Deres skrivelse af 6. juni 2014 ikke er nye, og at de er blevet taget i betragtning ved den foreløbige vurdering, som fremgår af vores skrivelse af 6. maj 2014. De har således ved Deres skrivelse af 6. juni 2014 fortsat ikke godtgjort, at voldgiftsretten er et organ, der udøver offentlige beføjelser, når særligt henses til den omstændighed, at såvel [sagsøgeren som intervenienten] frivilligt gjorde brug af voldgiftsafgørelse, uden at der i denne henseende var tale om en lovbestemt forpligtelse. De anerkender ligeledes, at [sagsøgeren] (og dermed den [græske] stat) havde flere muligheder til rådighed ved valget af den pris, som [den] skulle fakturere i forhold til [intervenienten]. Henset til den omstændighed, at voldgiftsretten havde beføjelse til at fastsætte en pris i overensstemmelse med de generelle principper for voldgiftsprocedurer og med de afgørelser og retningslinjer, som [RAE] tidligere havde vedtaget på området, fremgår det ikke, at den [græske] stat var i stand til at udøve nogen afgørende indflydelse på voldgiftskendelsen. Kommissionens tjenestegrene, GD for Konkurrence, gentager derfor den opfattelse, som de gav udtryk for i skrivelsen af 6. maj 2014, med hensyn til den omstændighed, at voldgiftskendelsen ikke kunne tilregnes den [græske] stat, eftersom De ikke har fremlagt tilstrækkeligt bevis til at rejse tvivl om denne opfattelse.

For så vidt som De har gjort gældende, at den pris, som voldgiftsretten fastsatte, er lavere end [sagsøgerens] omkostninger, skal det påpeges, at Deres argumenter vedrørende omkostningsmetoden [ikke] stemmer overens med de argumenter, som de græske myndigheder, RAE og voldgiftsretten fremførte i voldgiftskendelsen. Voldgiftsretten havde nemlig specifikt til opgave at fastsætte en pris, der dækkede [sagsøgerens] omkostninger, og [sagsøgeren] havde i denne forbindelse mulighed for at gøre sine argumenter gældende. [I voldgiftskendelsen] anerkendes det udtrykkeligt, at [d]enne pris […] dækker [sagsøgerens] omkostninger og derudover en rimelig fortjeneste under samtidig hensyntagen til [intervenientens] forbrugsprofil. Kommissionens tjenestegrene, GD for Konkurrence, fastholder derfor den opfattelse, som de gav udtryk for i skrivelsen af 6. maj 2014, med hensyn til den omstændighed, at der ikke var tale om en selektiv fordel som følge af den omhandlede foranstaltning, eftersom De ikke har fremlagt tilstrækkeligt bevis til at rejse tvivl om denne opfattelse.

På baggrund af det ovenstående har Kommissionens tjenestegrene, GD for Konkurrence, konkluderet, at oplysningerne i Deres skrivelse af 6. juni [2014] ikke [udgjorde] noget bevis, hvorved der blev rejst tvivl om den foreløbige vurdering i vores skrivelse af 6. maj 2014. Vi har ligeledes konstateret, at De ikke har fremlagt supplerende eller nye oplysninger, som godtgør, at der foreligger en tilsidesættelse af statsstøttereglerne.

Kommissionens tjenestegrene, GD for Konkurrence, har følgelig konkluderet, at disse oplysninger ikke [var] tilstrækkelige til at begrunde en fornyet behandling af Deres klage.«