Kommissionen har anført, at artikel 13 i det sjette direktiv opstiller en udtømmende liste over tilfælde, hvor der gives afgiftsfritagelse, som undtagelse fra det i artikel 2 fastsatte princip, hvorefter levering af goder og tjenesteydelser i almindelighed er pålagt merværdiafgift. Da artikel 13 A 1 a), udgør en undtagelse, skal den derfor fortolkes restriktivt. Ganske vist omfatter overskriften til artikel 13 A fritagelse for bestemte former for virksomhed af almen interesse, men alene de former for virksomhed, der er opregnet, er fritaget for afgifter, ikke aktiviteter af lignende art. Således består der i henhold til artikel 4, stk. 5, tredje afsnit, og bilag D, nr. 2, i det sjette direktiv merværdiafgiftspligt for vand-, gas-, elektricitets- og dampforsyning.

Kommissionen har foreslået en organisatorisk fortolkning af begrebet det offentlige postvæsen. Efter Kommissionens opfattelse skal et egentligt fællesskabsretligt begreb lægges til grund, der kun omfatter de kendte statslige postinstitutioner, altså i nærværende tilfælde alene Bundespost, og ikke i noget tilfælde de virksomheder, der arbejder for postvæsenets regning. Alene tjenesteydelser udført direkte af disse institutioner kan fritages for afgift, ikke de, der udføres af tredjemænd for postvæsenets regning.

Over for Kommissionens anbringende har Forbundsrepubliklien i det væsentlige støttet sig til en »funktionel« fortolkning og særligt henholdt sig til et materielt kriterium. Ydelserne fra postvæsenet er alle sådanne, der udføres direkte eller indirekte af postvæsenet. Uden hensyn til, om de udføres af det offentlige postvæsen selv eller af virksomheder, der optræder for postvæsenets regning, skal de transportopgaver, der udføres af postvæsenet, anses som virksomhed af offentlig interesse. Som det fremgår af overskriften til artikel 13 A, opstiller direktivet skatteprivilegier for sådanne former for virksomhed.

Forbundsrepublikken Tyskland har gjort gældende, at selv om udtrykket »öffentliche Posteinrichtungen« som anvendt i den tyske version af artikel 13 A 1 a), synes at tale til fordel for et organisatorisk kriterium, har begrebet »services publics«, der anvendes i den franske version, en dobbeltbetydning, idet det både er institutionelt og funktionelt. Det tyske udtryk kan ligeledes have en videre betydning.

Forbundsrepublikken er af den opfattelse, at man ikke kan træffe et valg mellem disse synspunkter på grundlag af en ordfortolkning, og har derfor foreslået en fortolkning, der hviler på forordningens sammenhæng og formål, og har under hensyn til, at der ikke foreligger nogen udtrykkelig betragtning herom i direktivet, henholdt sig til direktivets artikel 4, stk. 5, og artikel 13 A. Efter Forbundsrepublikkens opfattelse omfatter artikel 13 A i sine øvrige underafsnit (b-q) en helhed af materielle former for virksomhed, offentlig eller private, der er bestemt i forhold til formålet med dem. Artikel 4, stk. 5, gør ikke fritagelsen for offentlig virksomhed afhængig af krav til den retlige organisationsform, men til udøvelsen af bestemte materielle aktiviteter. Sammenslutninger i henhold til offentlig ret er således i sidste instans samtlige juridiske personer i henhold til offentlig ret eller »koncessionerede selskaber«, der udøver en virksomhed, der enten bringer offentlig kompetence eller den almene interesse til udtryk, og således i vidt omfang dækker begrebet udøvelse som offentlig myndighed. Domstolen har (sag 149/79, Kommissionen mod Belgien, dom af 17. 12. 1980, Sml. 1980, s. 3881) fortolket begrebet offentlig administration på denne måde.

Heraf har Forbundsrepublikken Tyskland draget to konklusioner.

For det første den, at kun en vid definition af begrebet offentlig tjeneste, der både omfatter den direkte og den »indirekte« administration, gør det muligt at sikre medlemsstaterne friheden til selv at opbygge deres statsapparat i overensstemmelse med folkerettens og EF-rettens regler, ligesom definitionenn gør det muligt at overholde princippet om den lige byrdefordeling mellem medlemsstaterne.

For det andet gælder det, at Bundespost's aktiviteter omfattes af begrebet offentlig myndighed som omtalt i artikel 4, stk. 5, sidste afsnit. Artikel 13 A 1 a), berøves sin tilsigtede virking, dersom dens anvendelsesområde ikke går ud over artikel 4, stk. 5.

Deutsche Bundesbahn og Lufthansa handler ikke kun for Bundespost's regning, men er integreret i postvæsenet i snæver forstand gennem den lovbestemte pligt for dem til at yde Bundespost ydelser og udøver herunder »indirekte postopgaver«. Disse sidste må således være fritaget i medfør af artikel 13 A 1 a).

Kommissionen har imod Forbundsrepublikken Tysklands opfattelse indvendt, at Forbundsrepublikken ikke har opstillet nogen definition af begrebet »materiel postaktivitet«, og har fastholdt sin argumentation, hvorefter artikel 13 A 1 a) opstiller en egentlig liste over undtagelser, og at den derfor skal fortolkes på grundlag af dette indhold, idet artikel 4, stk. 5, fjerde afsnit, henviser til bestemmelsen. Kommissionen har gjort gældende, at man ikke kan bruge direktivets artikel 4 til at gøre de offentlige jernbaner og luftfartsselskaber til indirekte postselskaber for derefter at lade dem være omfattet af begrebet det offentlige postvæsen i henhold til artikel 13 A 1 a). Det fællesskabsretlige begreb vedrørende sådanne tjenesteydelser, indebærer efter en selvstændig fortolkning en henvisning, ikke til virksomheden, men til organisationen.