Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af bestemmelser i EU-retten, der åbenlyst ikke kan finde anvendelse i tvisten i hovedsagen

(Art. 267 TEUF; Rådets direktiv 2000/43, art. 15, og 2000/78, art. 17)

Sammendrag

Afvisning af en anmodning om præjudiciel afgørelse fra en national ret kan bl.a. begrundes ud fra sagens omstændigheder, såfremt det er åbenlyst, at EU-retten ikke finder anvendelse i den foreliggende sag, hverken direkte eller indirekte.

Dette er tilfældet med en anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af en national ret vedrørende artikel 15 i direktiv 2000/43 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse og artikel 17 i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, og som ikke har til formål at fastslå, om en situation med lønmæssig forskelsbehandling på baggrund af tilhørsforhold til en faggruppe eller et arbejdssted er omfattet af anvendelsesområdet for de nævnte bestemmelser, men snarere lægger til grund, at dette er tilfældet med henblik på at opnå en fortolkning fra Domstolen, selv om de nævnte EU-retlige bestemmelser dog åbenbart ikke kan finde anvendelse, hverken direkte eller indirekte, på omstændighederne i den foreliggende sag.

Artikel 15 i direktiv 2000/43 og artikel 17 i direktiv 2000/78 kan åbenlyst ikke finde anvendelse på lønmæssig forskelsbehandling på baggrund af tilhørsforhold til en faggruppe eller et arbejdssted. Det i direktiverne knæsatte princip om ligebehandling finder nemlig anvendelse i forhold til de grunde, der på udtømmende vis er opført i direktivernes artikel 1.

Når en i national ret valgt regulering af rent interne forhold er tilpasset EU-retten, f.eks. for at undgå forskelsbehandling af statens egne statsborgere, eller for at undgå konkurrencefordrejninger eller for at sikre en ensartet behandling af sammenlignelige situationer, har det afgjort interesse, at bestemmelser eller begreber, der er hentet fra EU-retten, fortolkes ensartet, uanset de vilkår, hvorunder de skal anvendes, således at senere fortolkningsuoverensstemmelser undgås.

Dette er ikke tilfældet med en national bestemmelse, der med henblik på gennemførelse af artikel 15 i direktiv 2000/43 og artikel 17 i direktiv 2000/78 indfører en erstatningsordning for tilsidesættelser af bestemmelserne om ikke-forskelsbehandling som fastsat i de nævnte direktiver, når den nævnte ordning ligeledes skal finde anvendelse i forhold til tilsidesættelser af bestemmelserne i national ret om ikke-forskelsbehandling.

Selv om nødvendigheden af at sikre en ensartet fortolkning af EU-rettens regler endvidere kan begrunde, at Domstolens fortolkningskompetence udvides til at omfatte indholdet af sådanne regler, herunder i tilfælde, hvor de kun indirekte er anvendelige på en given situation, på grund af en henvisning i en bestemmelse i national ret til de nævnte regler, kan denne betragtning dog ikke, uden at tilsidesætte kompetencefordelingen mellem Unionen og dens medlemsstater, medføre, at den EU-retlige regel tildeles en forrang i forhold til overordnede nationale bestemmelser, der i en sådan situation måtte kræve, at den nationale bestemmelse eller fortolkningen heraf tilsidesættes.

(jf. præmis 28, 32-34 og 39-48 samt domskonkl.)