ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Artikel 13 i forordning nr. 384/96 i den affattelse, der fandt anvendelse på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen, bestemmer:

»Antidumpingtold, der er indført i henhold til denne forordning, kan udvides til at gælde for indførsel fra tredjelande af samme vare eller dele deraf, når gældende foranstaltninger omgås. Omgåelse defineres som en ændring i mønstret for handelen mellem tredjelande og Fællesskabet, som skyldes praksis, forarbejdning eller bearbejdning, for hvilken der ikke foreligger nogen tilstrækkelig gyldig grund eller økonomiske begrundelse ud over indførelsen af tolden, og der foreligger beviser for, at virkningerne af tolden undergraves i henseende til priserne på og/eller mængderne af samme vare, og der foreligger bevis for dumping i forhold til de tidligere fastslåede normale værdier for samme eller lignende varer.

2. En samleproces i Fællesskabet eller i et tredjeland anses for at indebære en omgåelse af gældende foranstaltninger, hvis:

a) processen er påbegyndt eller udvidet væsentligt siden eller umiddelbart forud for indledningen af antidumpingundersøgelsen, og de pågældende dele hidrører fra det land, der er omfattet af foranstaltningerne, og

b) delene udgør mindst 60% af den samlede værdi af de dele, der indgår i den samlede vare, dog således at omgåelse under ingen omstændigheder anses for at finde sted, når værditilvæksten til de indførte dele i løbet af samle- og eller færdiggørelsesprocessen overstiger 25% af fremstillingsomkostningerne, og

c) virkningerne af tolden undergraves i henseende til priserne på og/eller mængderne af samme vare hidrørende fra en samleproces, og der foreligger bevis for dumping i forhold til de tidligere fastslåede normalværdier for samme eller lignende varer.

3. Undersøgelser i henhold til denne artikel iværksættes, når anmodningen herom indeholder tilstrækkelige beviser vedrørende de faktorer, der er omhandlet i stk. 1. Undersøgelserne iværksættes efter konsultationer i Det Rådgivende Udvalg ved en kommissionsforordning, hvori det også pålægges toldmyndighederne [at] gøre indførslen til genstand for registrering i henhold til artikel 14, stk. 5, eller at anmode om garantier. Undersøgelserne udføres af Kommissionen, som kan bistås af toldmyndighederne, og undersøgelserne afsluttes inden for ni måneder. Fremgår det af den endelige konstatering af de faktiske omstændigheder, at det er berettiget at udvide foranstaltningerne, vedtages dette af Rådet med simpelt flertal på forslag fra Kommissionen gældende fra den dato, på hvilken der blev foretaget registrering i henhold til artikel 14, stk. 5, eller der anmodedes om garantier. De relevante procedurebestemmelser i denne forordning med hensyn til indledning og gennemførelse af undersøgelser finder anvendelse på denne artikel.

[…]«
Sjette direktivs artikel 4, stk. 5, bestemmer:

»Stater, regioner, amter, kommuner og andre offentligretlige organer anses ikke som afgiftspligtige personer for så vidt angår virksomhed eller transaktioner, som de udøver eller foretager i deres egenskab af offentlig myndighed, også selv om de i forbindelse med denne virksomhed eller disse transaktioner modtager gebyrer, afgifter, bidrag eller vederlag.

Når de udøver sådanne former for virksomhed eller foretager sådanne transaktioner, skal de dog betragtes som afgiftspligtige personer for så vidt angår disse former for virksomhed eller disse transaktioner, såfremt deres fritagelse for afgiftspligten ville føre til konkurrencefordrejning af en vis betydning.

Under alle omstændigheder anses de ovennævnte organer som afgiftspligtige personer for så vidt angår de i bilag D opregnede former for virksomhed, medmindre den udøvede virksomhed er ubetydelig.

Medlemsstaterne kan anse den virksomhed, som udøves af ovennævnte organer, og som er fritaget for afgift i henhold til artikel 13 eller 28, som virksomhed udøvet i egenskab af offentlig myndighed.«
19

Kommissionen har anført, at et pålæg ved dom om at betale en tvangsbøde er det bedst egnede middel til så hurtigt som muligt at bringe den konstaterede overtrædelse til ophør, og at en tvangsbøde på 31798,80 EUR pr. dags forsinkelse i den konkrete sag er afpasset efter overtrædelsens grovhed og varighed og samtidig tager højde for, at det er nødvendigt at gøre sanktionen effektiv. Dette beløb er beregnet ved at multiplicere en ensartet grundsats på 600 EUR med en koefficient på 11 (på en skala fra 1-20) for overtrædelsens grovhed, med en koefficient på 1,1 (på en skala fra 1-3) for overtrædelsens varighed og med en koefficient med 4,38 (baseret på den pågældende medlemsstats bruttonationalprodukt og på det antal stemmer, den råder over i Rådet for Den Europæiske Union), der skal afspejle den pågældende medlemsstats betalingsevne.
1)

Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Rådets direktiv 2006/100/EF af 20. november 2006 om tilpasning af visse direktiver vedrørende frie personbevægelser på grund af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
Appel af dom afsagt den 11. marts 2008 af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling), Guigard mod Kommissionen (sag T-301/05), hvorved Retten frifandt Kommissionen i en sag med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren hævdede at have lidt som følge af Kommissionens adfærd i forbindelse med den manglende forlængelse af sagsøgerens ansættelseskontrakt, der var blevet indgået inden for rammerne af det tekniske samarbejde mellem Fællesskabet og Republikken Niger, der er finansieret af Den Europæiske Udviklingsfond – betingelser for Fællesskabets ansvar i og uden for kontraktforhold – tilsidesættelse af artikel 313, stk. 2, litra k), og artikel 314 i den fjerde Lomékonvention (EFT 1991 L 229, s. 1), som ændret ved aftalen undertegnet på Mauritius (EFT 1998 L 156, s. 3) – tilsidesættelse af begrundelsespligten og retten til forsvar.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/58/EF af 15. juli 2003 om ændring af Rådets direktiv 68/151/EØF for så vidt angår offentlighed vedrørende visse selskabsformer, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivets artikel 1, stk. 4-6.
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (EUT L 309, s. 15).
1)

Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/22/EF af 15. marts 2006 om minimumsbetingelser for gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 med hensyn til sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed og om ophævelse af Rådets direktiv 88/599/EØF, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktiv 2006/22.
1)

Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
69

Selv om det antages, at forordning nr. 1788/2003, som finder anvendelse uden forskel på alle indehavere af referencemængder, faktisk er mere byrdefuld for mindre end for større producenter, må det konstateres, at det forhold, at en foranstaltning, der er truffet inden for rammerne af en fælles markedsordning, kan have forskellige virkninger for forskellige producenter afhængig af deres produktions særlige karakter, ikke kan anses for forskelsbehandling, når foranstaltningen er støttet på objektive kriterier, valgt med henblik på, at den fælles markedsordning som helhed fungerer tilfredsstillende. Dette er tilfældet for så vidt angår ordningen om mælkekvoter og afgifter, der er tilrettelagt således, at de enkelte referencemængder er fastsat på et sådant niveau, at de tilsammen ikke overskrider hver medlemsstats samlede garantimængde (jf. ved analogi Hierl-dommen, præmis 19 og den deri nævnte retspraksis).
Traktatbrud – manglende meddelelse inden for de fastsatte frister af de nødvendige oplysninger i henhold til artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF af 11. februar 2004 om en mekanisme til overvågning af emissioner af drivhusgasser i Fællesskabet og til gennemførelse af Kyotoprotokollen (EUT L 49, s. 1), sammenholdt med artikel 8, 9, 10 og 11 i Kommissionens beslutning 2005/166/EF af 10. februar 2005 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF (EUT L 55, s. 57) – oplysninger vedrørende nationale programmer vedrørende emissioner af drivhusgasser og foranstaltninger, der er truffet for at begrænse og/eller reducere disse emissioner.
TIR-konventionens artikel 11 har følgende ordlyd:

»1. I tilfælde, hvor et carnet ikke er afviklet eller er afviklet med forbehold, skal vedkommende kompetente myndigheder ikke være berettiget til at afkræve den garanterende organisation de i artikel 8, stk. 1 og 2, nævnte beløb, medmindre de inden for et år regnet fra den dag, da TIR-carnetet blev afgivet, skriftligt har meddelt organisationen, at carnetet ikke er afviklet eller afviklet med forbehold. Samme bestemmelse skal gælde i tilfælde, hvor afviklingen er opnået på utilbørlig vis eller svigagtig måde, men perioden skal i så fald være på to år.

2. Krav på betaling af de beløb, som omhandles i artikel 8, stk. 1 og 2, skal fremsættes over for den garanterende organisation tidligst tre måneder og senest to år regnet fra den dag, da organisationen modtog meddelelse om, at carnetet ikke var afviklet eller var afviklet med forbehold, eller at afviklingen var opnået på utilbørlig vis eller svigagtig måde. Imidlertid skal der i de tilfælde, hvor der inden for ovennævnte frist på to år bliver anlagt en retssag, fremsættes krav på betaling inden et år regnet fra den dag, retsafgørelsen får retskraft.

3. Den garanterende organisation skal have tilstået en frist på tre måneder regnet fra det tidspunkt, da kravet om betaling blev fremsat, til betaling af det afkrævede beløb. Betalte beløb skal refunderes organisationen, såfremt det inden for et tidsrum af to år regnet fra den dag, da kravet om betaling blev fremsat, på tilfredsstillende måde er godtgjort over for toldmyndighederne, at der ingen uregelmæssigheder havde fundet sted med hensyn til den pågældende transport.«
40

Under hensyn til det anførte skal de forelagte spørgsmål besvares med, at gærede alkoholholdige drikkevarer, som oprindeligt svarer til KN’s pos. 2206, og som er tilsat en vis mængde destilleret alkohol, vand, sukker (sirup), aroma- og farvestoffer, og for visse af disse drikkevarer desuden en flødecreme, som har bevirket, at de ikke længere smager, dufter og/eller ser ud som en drikkevare, der er fremstillet af en bestemt frugt eller et bestemt naturprodukt, ikke henhører under KN’s pos. 2206, men under KN’s pos. 2208.
44

Den nederlandske regering har imidlertid gjort gældende, at retsmisbruget under de i hovedsagen foreliggende omstændigheder ikke så meget ligger i opnåelsen af fritagelse for told som i ECI’s forsøg på at blive fritaget for merværdiafgift. Da artikel 101 i den nederlandske toldforordning fastsætter, at varer, for hvilke der indrømmes fritagelse i medfør af artikel 27 i forordning nr. 918/83, som ændret, tillige fritages for merværdiafgift, har ECI benyttet sig af et distributionscenter beliggende uden for Fællesskabet for først at opnå fritagelse for told og dernæst i anden række at opnå den hertil knyttede fritagelse for merværdiafgift. Virksomheden indløser således en økonomisk fordel, der medfører konkurrenceforvridning i forhold til de firmaer, der driver virksomhed i samme sektor, men som sender varerne til deres kunder fra Fællesskabets område.
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
37

På denne baggrund har Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante y no 1 de Marca Comunitaria besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal artikel 14, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design fortolkes således, at den kun omfatter EF-design, der er frembragt inden for rammerne af et ansættelsesforhold, hvor frembringeren/designeren er part i en kontrakt, der er undergivet lovgivningen om ansættelsesforhold, og som opfylder betingelserne vedrørende afhængighed og underordnelse? Eller 2) Skal udtrykkene »arbejdstager« og »arbejdsgiver« i EF-designforordningens artikel 14, stk. 3, fortolkes vidt, således at de også omfatter andre forhold end ansættelsesforhold, såsom forhold, hvor en person (designeren) i medfør af en privat- eller handelsretlig kontrakt (og dermed uden, at der foreligger et afhængigheds- og underordnelsesforhold eller et længerevarende forhold) forpligter sig til at frembringe et mønster eller en model (et design) for en anden person for en bestemt pris, og det frembragte følgelig anses for at tilhøre den person, som afgiver bestillingen, medmindre noget andet bestemmes i kontrakten? 3) Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende, fordi de faktiske forhold er forskellige ved mønstre og modeller, der er frembragt inden for rammerne af et ansættelsesforhold, og mønstre og modeller, der er frembragt inden for rammerne af et forhold, der ikke er et ansættelsesforhold, spørges: a) Finder hovedreglen i EF-designforordningens artikel 14, stk. 1, anvendelse, og må det følgelig antages, at det frembragte tilhører designeren, medmindre parterne bestemmer noget andet i kontrakten? Eller b) Skal EF-designdomstolen anvende den nationale lovgivning vedrørende mønstre og modeller i medfør af henvisningen i EF-designforordningens artikel 88, stk. 2? 4) Såfremt det i medfør af henvisningen er national ret, der skal finde anvendelse, og denne (således som det er tilfældet i spansk ret) ligestiller mønstre og modeller, der er frembragt inden for rammerne af et ansættelsesforhold (hvor det frembragte tilhører arbejdsgiveren, medmindre andet er aftalt), med mønstre og modeller, der er frembragt i henhold til en bestilling (hvor det frembragte tilhører den part, der har afgivet bestilling herpå, medmindre andet er aftalt), er det da muligt at anvende den nationale lovgivning i dette tilfælde? 5) Hvis det fjerde spørgsmål besvares bekræftende, vil en sådan løsning (hvor det frembragte tilhører den part, der har afgivet bestilling herpå, medmindre andet aftales) da ikke være i modstrid med det benægtende svar på det andet spørgsmål?«
6

Sjette direktivs artikel 9, stk. 1, og artikel 9, stk. 2, litra e), bestemmer: »1. Ved leveringsstedet for en tjenesteydelse forstås det sted, hvor den, der yder tjenesten, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller et fast forretningssted, hvorfra tjenesteydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 2. Dog gælder følgende: […] e) leveringsstedet for følgende tjenesteydelser, som præsteres for aftagere, der er etableret uden for Fællesskabet, eller for afgiftspligtige personer, som er etableret i Fællesskabet, men uden for yderens land, er det sted, hvor aftageren har etableret enten hjemstedet for sin erhvervsmæssige virksomhed eller et fast forretningssted, til hvilket tjenesteydelsen præsteres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted: — hel eller delvis overdragelse af ophavsretten, patentrettigheder, licensrettigheder, retten til varemærker, fællesmærker og mønstre og af andre lignende rettigheder — reklamevirksomhed — ydelser fra rådgivningsvirksomheder, ingeniører, projekteringsvirksomheder, advokater og revisorer samt andre lignende ydelser tillige med databehandling og meddelelse af oplysninger — forpligtelser til helt eller delvis at undlade udøvelse af en erhvervsmæssig virksomhed eller brug af en af de i dette litra omhandlede rettigheder — bank-, finansierings- og forsikringstransaktioner, herunder genforsikring, med undtagelse af udlejning af bankbokse — virksomhed som vikarbureau — tjenesteydelser, der udføres af formidlere, som handler i andres navn og for andres regning, såfremt deres virksomhed vedrører levering af sådanne ydelser som omhandlet i dette litra — udlejning af løsøregenstande med undtagelse af transportmidler af enhver art.«
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/68/EF af 16. november 2005 om genforsikringsvirksomhed og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF samt direktiv 98/78/EF og 2002/83/EF, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
1)

Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
51

Hvad angår spørgsmålet, om forkyndelsen af udenretslige dokumenter uden for rammerne af en retslig procedure henhører under anvendelsesområdet for forordning nr. 1348/2000, har den spanske og slovakiske regering gjort gældende, at der skal være en konkret sammenhæng mellem et dokument og en verserende retslig procedure eller iværksættelsen af en sådan procedure, for at der er tale om et udenretsligt dokument.
13

Gerechtshof te Amsterdam har beskrevet de varer, der er genstand for den tvist, som er blevet forelagt den, som apparater, der består af en varmeveksler, en såkaldt »heatsink«, og en ventilator, idet disse to elementer permanent er fastgjort til hinanden og som sådan udgør et hele. Varmeveksleren består af en metalsokkel med fastgørelseselementer. På denne sokkel er der anbragt lameller af aluminium, der er anbragt i et element af kunststof, hvorpå aksialventilatoren er fastgjort. Ventilatoren bliver drevet af en elektrisk motor, der fungerer med en spænding på 12 volt jævnstrøm. Disse elementer monteres ved hjælp af en særlig snaplukning på bundkortet mod bunden af processoren. For at forhindre, at der opstår et isolerende luftlag mellem processorens overflade og overfladen på varmevekslerens sokkel, forsynes varmevekslerens sokkel med en varmeledende pasta. Den varme, som processoren afgiver, bliver absorberet af varmevekslerens lameller. Ventilatorens funktion, som forårsager en luftstrøm, sørger herefter for, at den varme, som optages i lamellerne, bliver afledt. Varerne er udelukkende bestemt til at blive anvendt i en computer og har til formål at afkøle processoren.
1)

Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
47

Ud over denne mangel på indre sammenhæng bør det fremhæves, at den nationale ordning, som er omtvistet i hovedsagen, er baseret på kriteriet om forudgående erhvervserfaring ved indplacering på løntrin og dermed ved fastsættelsen af lønnen for kontraktansatte i den offentlige forvaltning. Det anses som hovedregel for at være et legitimt formål at belønne erfaring, som sætter arbejdstageren i stand til at udføre sine arbejdsopgaver bedre. Det er derfor lovligt, at arbejdsgivere honorerer erfaring (jf. dom af 3.10.2006, sag C-17/06, Cadman, Sml. I, s. 9583, præmis 35 og 36). Det må dog fastslås, at en national ordning som den i hovedsagen omhandlede ikke begrænser sig til at honorere erfaring, men indebærer en forskelsbehandling, selv om de pågældende har samme erfaring, afhængig af den alder, hvor erfaringen er opnået. Et sådant kriterium, som er knyttet til alderen, er derfor uden direkte forbindelse med arbejdsgiverens formål om at honorere den opnåede erhvervserfaring.
1)

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
65

I modsætning til det af Passenheim-van Schoot anførte, indebærer den omstændighed, at en medlemsstat ikke kan benytte sig af muligheden for automatisk informationsudveksling i henhold til artikel 3 i direktiv 77/799 med henblik på at indhente bankoplysninger vedrørende statens skatteborgere, ikke i sig selv, at medlemsstaten berøves adgangen til over for disse skattepligtige at anvende en frist for efteropkrævning, der er forskellig, afhængigt af, om de opsparede midler befinder sig i den pågældende medlemsstat eller i en anden medlemsstat. Idet det overlades til medlemsstaterne at indføre en ordning om automatisk og regelmæssig informationsudveksling for de sagskategorier, som de skal fastsætte i medfør af konsultationsproceduren i direktivets artikel 9, giver artikel 3 blot en medlemsstat mulighed for at rette henvendelse til andre medlemsstater med henblik på at oprette en sådan ordning, hvis indførelse derefter helt afhænger af de andre medlemsstaters beslutninger.
46

Det fremgår af denne analyse under ét, at artikel 3a i forordning nr. 795/2004 ikke giver hjemmel for, at man ved beregningen af enkeltpræmien udelukker de dyr, der var fastslået for et referenceår, i det tilfælde, hvor den pågældende producent ikke modtog præmie for dette år som følge af pålæggelsen af en sanktion i medfør af artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 1254/1999.
1)

Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45, stk. 1, første afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.