DOMSTOLENS DOM AF 1. OKTOBER 1991. - RAIMUND VIDRANYI MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAND - ANERKENDELSE AF SYGDOM SOM ERHVERVSSYGDOM - APPEL. - SAG C-283/90 P.



Samling af Afgørelser 1991 side I-04339



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Tjenestemaend - social sikring - sikring mod ulykker og erhvervssygdomme - fastslaaelse af en erhvervssygdom - tjenestemandens adgang til dokumenterne i sin journal - indirekte adgang - undtagelse - dokumenterne skal ogsaa findes i den personlige aktmappe

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 26 og 73; ordningen om daekning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme, art. 21 og art. 23, stk. 1)

Sammendrag

I forbindelse med en procedure om anerkendelse af en erhvervssygdom er tjenestemandens rettigheder i betragtning af de omhandlede dokumenters saerlige karakter sikret ved, at den paagaeldende kan faa kendskab til de af ansaettelsesmyndigheden udarbejdede sagsakter via en af ham valgt laege og ved, at han kan udpege en laege til at forsvare sine interesser i Laegeudvalget.

Det er kun paakraevet, at de under denne procedure udarbejdede dokumenter indsaettes i tjenestemandens personlige aktmappe, som den paagaeldende har direkte adgang til i medfoer af vedtaegtens artikel 126, saafremt den institution, tjenestemanden er tilknyttet, har anvendt disse dokumenter til at bedoemme eller aendre den paagaeldendes tjenesteforhold.

Dommens præmisser

1 Ved appelskrift, indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. september 1990, har Raimund Vidrányi i medfoer af artikel 49 i EOEF-statutten samt de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne ivaerksat appel af en af Retten i Foerste Instans afsagt dom af 12. juli 1990. Ved dommen frifandt Retten sagsoegte i den af Raimund Vidrányi anlagte sag, hvorunder der var nedlagt paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse af 13. januar 1989, hvorved det afvistes at anerkende appellantens sindslidelse som erhvervssygdom.

2 Under appellen har Vidrányi nedlagt paastand om, dels at Rettens afgoerelse ophaeves, dels at Kommissionen tilpligtes at erstatte den skade, som appellanten har lidt som foelge af Kommissionens tilsidesaettelse af princippet om institutionens omsorgspligt.

3 Appellanten har fremsat tre appelgrunde til stoette for appellen. Den foerste gaar ud paa, at det var en ulovlig procedure, der blev anvendt ved gennemfoerelsen af ordningen om daekning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme hos tjenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "ordningen"), jf. artikel 73 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"). Den anden gaar ud paa, at Retten har foretaget en forkert bedoemmelse af indholdet af Laegeudvalgets erklaering, og ifoelge den tredje appelgrund er vedtaegtens artikel 24, stk. 1 og 2, tilsidesat.

4 Med den foerste appelgrund har Vidrányi foreholdt Retten, at den lagde til grund, at dokumenterne vedroerende den undersoegelse, som var foretaget i henhold til ordningens artikel 17, stk. 2, hos hans overordnede, var af laegeligt indhold og derfor ikke skulle tilstilles appellanten, selv om dokumenterne vedroerte Vidrányi' s tjenesteforhold. Appellanten finder, at han burde have haft mulighed for at fremsaette sine bemaerkninger hertil. Appellanten har dernaest anfaegtet Rettens vurdering af, at Laegeudvalgets hoering af ham var tilstraekkelig, idet udvalget raadede over en fuldstaendig dokumentation, uanset at han ikke fik mulighed for at tage stilling til en raekke faktorer, som har kunnet bidrage til forvaerringen af hans sygdom, dvs. arbejdsmiljoeet, hans forhold til sine overordnede og hans arbejdsopgaver ved Kommissionen.

5 Med den anden appelgrund har Vidrányi i det vaesentlige foreholdt Retten, at den byggede sin afgoerelse paa konklusionen i Laegeudvalgets erklaering, som tilskrev hans sygdom hans saerlige personlighed, uanset at der ikke var en logisk sammenhaeng mellem denne konklusion og resultaterne af de laegelige undersoegelser i erklaeringen.

6 Med den tredje appelgrund har Vidrányi foreholdt Retten, at den ikke tog stilling til et anbringende, som blev paaberaabt ved Foerste Instans, med hvilket Kommissionen foreholdes, at den intet har gjort for at afhjaelpe situationen, efter at Laegetjenesten blev bekendt med hans sygdom. Vidrányi finder, at Kommissionens tilsidesaettelse af omsorgspligten i henhold til vedtaegtens artikel 24, stk. 1 og 2, giver ham ret til erstatning for den lidte skade.

7 Vedroerende parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

8 Ved bedoemmelsen af Vidrányi' s appel skal der foerst henvises til procesreglementets artikel 113, der er saalydende:

"1. Paastandene i appelskriftet skal gaa ud paa:

- at Rettens afgoerelse ophaeves helt eller delvis

- at der helt eller delvis gives medhold i de i Foerste Instans nedlagte paastande, idet nye paastande ikke kan nedlaegges.

2. Der maa ikke i appelskriftet foretages nogen aendring af sagsgenstanden, som den har foreligget for Retten."

9 Sagsgenstanden i den af Vidrányi ved Retten anlagte sag var imidlertid annullation af Kommissionens afgoerelse, hvorved appellantens sygdom ikke anerkendtes som erhvervssygdom.

10 Heraf foelger, at den under appellen nedlagte paastand om, at Kommissionen tilpligtes at erstatte appellanten den skade, han har lidt som foelge af institutionens tilsidesaettelse af sin omsorgspligt, skal afvises.

11 For det andet bemaerkes, at i henhold til artikel 168 A i EOEF-Traktaten og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-Traktaterne er appel begraenset til retsspoergsmaal. Denne begraensning gentages i EOEF-statuttens artikel 51, stk. 1, og i de tilsvarende bestemmelser for Domstolen i EKSF- og Euratom-statutterne, hvori naermere anfoeres, at appel kun kan stoettes paa, at Retten savner kompetence, at der er blevet begaaet rettergangsfejl, som kraenker appellantens interesser, eller at Retten har overtraadt faellesskabsretten.

12 Heraf foelger, at appel kun kan stoettes paa, at Retten har overtraadt visse retsregler, idet enhver bedoemmelse af faktisk karakter er udelukket (jf. kendelse af 20.3.1991, sag C-115/90 P, Turner mod Kommissionen, Sml. I, s. 1423).

13 Appellen kan derfor kun antages til realitetsbehandling, for saa vidt som appelskriftet stoettes paa, at Retten har truffet en afgoerelse, som strider mod de retsregler, den skal sikre overholdelse af.

14 For saa vidt angaar den anden del af appellantens foerste appelgrund, skal det dog blot konstateres, at Vidrányi alene anfaegter Rettens bedoemmelse af sagens faktiske omstaendigheder, uden at det paaberaabes, at en retsregel er overtraadt.

15 Den anden del af Vidrányi' s foerste appelgrund maa derfor afvises.

16 Med hensyn til appellantens anden appelgrund skal det blot bemaerkes, at Vidrányi anfaegter den bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder, som Retten foretog ved at fastslaa, at laegeerklaeringen indeholdt en rationel beskrivelse af sammenhaengen mellem resultaterne af de laegelige undersoegelser og de konklusioner, disse gav anledning til.

17 Som anfoert i praemis 11, 12 og 13 kan en saadan bedoemmelse af faktisk karakter ikke proeves af Domstolen, som alene er kompetent til at efterproeve, om de paagaeldende retsregler er overholdt i forbindelse med den anfaegtede dom.

18 Heraf foelger, at denne appelgrund heller ikke kan antages til realitetsbehandling.

19 Med hensyn til appellantens foerste appelgrund, hvorved Retten kritiseres for, at den urigtigt ansaa den i henhold til ordningen udarbejdede undersoegelsesrapport for dokumenter af laegeligt indhold, uanset at der var tale om dokumenter vedroerende Vidrányi' s tjenesteforhold, som han burde have faaet tilstillet direkte, kan det kun forstaas saaledes, at det foreholdes Retten, at den undlod at sanktionere en tilsidesaettelse af det generelle princip om ret til kontradiktion.

20 Ifoelge dette princip skal tjenestemanden have mulighed for at tage stilling til ethvert dokument, som institutionen vil goere gaeldende mod ham.

21 Princippet er bl.a. knaesat i vedtaegtens artikel 26, stk. 2, hvori det hedder, at institutionen ikke mod en tjenestemand kan paaberaabe sig eller goere dokumenter, der vedroerer hans tjenesteforhold samt enhver bedoemmelse af hans kvalifikationer, indsats eller adfaerd, gaeldende, medmindre tjenestemanden forud er blevet gjort bekendt med dem.

22 Princippet er reguleret i ordningens artikel 21 og artikel 23, stk. 1, i form af den saerlige procedure, tjenestemanden kan ivaerksaette for at faa fastslaaet, om den sygdom, som medfoerte hans pensionering, er af erhvervsmaessig oprindelse. Artikel 21 bestemmer, at tjenestemanden eller de oevrige ydelsesberettigede kan anmode om, at hele laegeerklaeringen oversendes til en af dem valgt laege, og at Laegeudvalget afgiver udtalelse, foer ansaettelsesmyndigheden traeffer en afgoerelse om, hvorvidt det kan anerkendes, at tjenestemandens sygdom er af erhvervsmaessig oprindelse. I henhold til artikel 23, stk. 1, har tjenestemanden eller de oevrige ydelsesberettigede mulighed for at udpege en laege til at sidde i Laegeudvalget.

23 I denne procedure, som tjenestemanden har ivaerksat, og som ikke er rettet mod ham, er hans rettigheder i betragtning af de omhandlede dokumenters saerlige karakter sikret ved, at den paagaeldende tjenestemand kan faa kendskab til de af ansaettelsesmyndigheden udarbejdede sagsakter via en af ham valgt laege og ved, at han kan udpege en laege til at forsvare sine interesser i Laegeudvalget.

24 Domstolen udtalte i dom af 7. oktober 1987 (sag 140/86, Strack mod Kommissionen, Sml. s. 3939), dels at dokumenterne i den sagsmappe, som laegerne eller Laegeudvalget har anvendt til at bedoemme, om en sygdom er af erhvervsmaessig oprindelse, er af laegeligt indhold, og derfor kun kan konsulteres via den af tjenestemanden udpegede laege, dels at administrative oplysninger, som fremgaar af denne aktmappe, og som kan vedroere tjenestemandens tjenesteforhold ogsaa skal findes i den personlige aktmappe, tjenestemanden kan gennemse direkte i henhold til vedtaegtens artikel 26.

25 Alle de dokumenter, som laegerne eller Laegeudvalget blev forelagt, er derfor omfattet af ordningens artikel 21, og det er kun paakraevet, at visse af disse dokumenter indsaettes i tjenestemandens personlige aktmappe, samt at han faar mulighed for at goere sig bekendt med dem, saafremt den institution, tjenestemanden er tilknyttet, har anvendt disse dokumenter til at bedoemme eller aendre hans tjenesteforhold.

26 Som det imidlertid fremgaar af Rettens dom blev det for det foerste ikke bestridt, at undersoegelsesrapporterne i denne sag var en del af den laegelige procedure og fremgik af den Laegeudvalget forelagte aktmappe, hvorfor appellanten kunne faa adgang til disse dokumenter via den af ham i udvalget valgte laege. For det andet fastslog Retten, at det ikke i denne sag var godtgjort, at de omhandlede dokumenter var anvendt paa anden maade end i forbindelse med den i ordningen omhandlede procedure.

27 Retten kunne derfor korrekt, uden at fastslaa en tilsidesaettelse af appellantens ret til kontradiktion, laegge til grund, at rapporterne udarbejdet af appellantens overordnede - hvorved det skulle fastlaegges, om, som Vidrányi anfoerte det i sin ansoegning, hans arbejdsforhold ved Kommissionen var oprindelsen til den sygdom, som havde gjort ham uarbejdsdygtig - var af laegeligt indhold i det omfang, hvor de er en uadskillelig del af den laegelige procedure. I henhold til ordningens artikel 17, stk. 2, foerste afsnit, er udarbejdelsen af disse rapporter, ogsaa saafremt de ikke er omfattet af den laegelige tavshedspligt, nemlig den akt, hvorved den procedure, tjenestemanden har ivaerksat for at faa anerkendt, at hans invaliditet er af erhvervsmaessig oprindelse, skal indledes.

28 Heraf foelger, at den foerste del af appellantens foerste appelgrund maa forkastes.

29 For saa vidt endelig angaar det klagepunkt, som er paaberaabt i forbindelse med den tredje appelgrund, hvorved appellanten har foreholdt Retten, at den undlod at tage stilling til et anbringende stoettet paa en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 24, stk. 1 og 2, selv om han ikke anfoerte en tilsidesaettelse af en bestemt retsregel, maa det forstaas saaledes, at der derved paaberaabes en mangel i form af manglende begrundelse og dermed en tilsidesaettelse af det generelle princip om, at enhver domsmyndighed har pligt til at begrunde sine afgoerelser, navnlig ved at anfoere grundene til, at den ikke har taget et klagepunkt, som formelt er paaberaabt for den, til foelge.

30 Hertil bemaerkes, at denne kritik blev fremfoert som kritik af indholdet af Laegeudvalgets erklaering under en sag, der havde til formaal at faa fastslaaet en erhvervssygdom og ikke en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 24. I oevrigt har sagsoegeren selv i appelskriftet erkendt, at de i Foerste Instans nedlagte paastande "naesten intet har at goere med vedtaegtens artikel 24".

31 Ved at paaberaabe sig, at Kommissionen havde tilsidesat vedtaegtens artikel 24, fremfoerte Vidrányi derfor ikke et saerskilt anbringende til stoette for sine paastande, men fremsatte et yderligere argument for at anfaegte indholdet af Laegeudvalgets erklaering, for saa vidt angaar oprindelsen af sin sygdom. Ved at frifinde sagsoegte i den af Vridrányi anlagte sag angav Retten imidlertid klart og noedvendigvis, at sagsoegerens sygdom ikke kunne tilskrives andre aarsager, f.eks. Kommissionens Laegetjenestes passitivitet, end Vidrányi' s saerlige personlighed.

32 Derfor savner ogsaa dette klagepunkt ethvert grundlag.

33 Det foelger af det anfoerte, at den af Vidrányi ivaerksatte appel i det hele maa forkastes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

34 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Efter procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv deres egne omkostninger i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne. I medfoer af procesreglementets artikel 122 finder artikel 70 ikke anvendelse ved appel ivaerksat af institutionernes tjenestemaend eller oevrige ansatte. Da Vidrányi har tabt sagen, paalaegges det ham at betale appelsagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Appellen forkastes.

2) Vidrányi betaler sagens omkostninger.