Hvad angår de tidsmæssige begrænsninger fastsætter direktivets artikel 9, stk. 3, kun én tremånedersfrist, inden for hvilken Kommissionen kan træffe afgørelse om NAP’en. Der er intet grundlag for at antage, at den frist på tre måneder, Kommissionen råder over til at afvise denne, ikke begynder at løbe, når der er blevet forelagt en ufuldstændig national tildelingsplan. En medlemsstat kan nemlig ikke ved at forelægge en ufuldstændig national tildelingsplan i det uendelige udsætte, at Kommissionen træffer afgørelse i medfør af direktivets artikel 9, stk. 3.

Kommissionens beføjelse til at kontrollere og afvise en national plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter (NAP), som en medlemsstat har fremlagt i henhold til artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, er stærkt begrænset, idet den har såvel materielle som tidsmæssige begrænsninger. Denne kontrol er begrænset til Kommissionens undersøgelse af NAP’ens forenelighed med kriterierne i bilag III og bestemmelserne i direktivets artikel 10, og den skal udøves senest tre måneder efter en medlemsstats forelæggelse af den pågældende NAP.

Den forudgående kontrol, der foretages i henhold til artikel 9, stk. 3, fører nemlig ikke nødvendigvis frem til en beslutning om godkendelse. Kommissionen skal kun gribe ind, hvis den finder det nødvendigt at gøre indsigelse over for visse dele af den forelagte NAP, og kun træffe en beslutning om afvisning i tilfælde af medlemsstatens afvisning af at ændre sin NAP. I mangel heraf bliver den forelagte NAP endelig og omfattes af en formodning om lovlighed, således at det midlertidige forbud mod, at medlemsstaten gennemfører NAP’en, ophører.

Da Kommissionen ikke har en generel godkendelsesbeføjelse stricto sensu i forhold til en forelagt national plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter (NAP), kan den omstændighed, at Kommissionen ikke har gjort nogen indsigelse ved udløbet af den tremånedersfrist, der er fastsat i artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, ikke danne grundlag for en formodning om godkendelse af NAP’en.

Kommissionen kan gribe ind inden udløbet af den tremånedersfrist, der er fastsat i artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, ikke blot ved som et første skridt at gøre indsigelse over for eller stille spørgsmål vedrørende bestemte dele af den forelagte nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter (NAP), men også ved som et andet skridt, hvis medlemsstaten afviser at ændre sin NAP, at vedtage en beslutning om afvisning af den forelagte NAP. Mens vedtagelsen af en afvisningsbeslutning bevirker, at tremånedersfristen afbrydes, ophører fristen midlertidigt med at løbe, når Kommissionen gør indsigelse over for eller stiller spørgsmål vedrørende bestemte dele af den forelagte NAP.

Direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet fastlægger med hensyn til gennemførelsen af denne ordning klart og udtrykkeligt i artikel 9, stk. 1-3, og artikel 11, stk. 2, hvordan kompetencen er fordelt mellem medlemsstaterne og Kommissionen i relation til udarbejdelsen, kontrollen og gennemførelsen af de nationale planer for tildeling af drivhusgasemissionskvoter (NAP).

Om medlemsstaternes kompetence fremgår det entydigt af disse bestemmelser, at det kun er medlemsstaterne, der har kompetence til først at udarbejde en NAP med angivelse af den samlede mængde kvoter, de vil tildele for den pågældende periode, og hvordan de vil tildele dem, og dernæst at træffe afgørelse om den samlede mængde kvoter, de vil tildele for hver femårsperiode, og indlede processen i forbindelse med den individuelle tildeling af de pågældende kvoter. Ganske vist skal medlemsstaterne ifølge direktivets artikel 9, stk. 1, andet punktum, udøve de nævnte enebeføjelser på grundlag af objektive og gennemsigtige kriterier, herunder kriterierne i bilag III til direktivet. På samme måde skal medlemsstaten, når Kommissionen beslutter helt eller delvis at afvise en NAP, ifølge direktivets artikel 9, stk. 3, andet punktum, kun træffe afgørelse i henhold til direktivets artikel 11, stk. 2, hvis de ændringer, den har foreslået, er blevet godkendt af Kommissionen.

Direktiv 2003/87 fastsætter imidlertid ikke klart og præcist, under hvilken form og med hvilke midler, det heri fastsatte resultat skal nås. Medlemsstaterne har derfor et vist råderum ved gennemførelsen af direktivet, og dermed til at vælge, hvilke midler de anser for de bedst egnede med hensyn til at nå det i direktivet fastsatte mål i det nationale energimarkeds specifikke sammenhæng.

(jf. præmis 84-88)