ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Subsidiært har sagsøgeren anmodet om, at der gives medhold i dets indsigelse for så vidt angår de varer og tjenesteydelser, med hensyn til hvilke der foreligger en risiko for forveksling, og/eller for sådanne varer og tjenesteydelser, om hvilke det er fastslået, at der foreligger en risiko for, at det ansøgte varemærke vil medføre en utilbørlig udnyttelse af sagsøgers varemærkes særpræg eller renommé eller vil skade dette særpræg eller renommé.
—

Harmoniseringskontoret og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at bære deres egne sagsomkostninger og at betale dem, som er pådraget sagsøgeren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/36

Sag anlagt den 18. september 2010 — Dosenbach-Ochsner mod KHIM-Sisma (gengivelse af et rektangel med elefanter)

(Sag T-424/10)

()

2010/C 317/66

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Dosenbach-Ochsner AG Schuhe und Sport (Dietikon, Schweiz) (ved advokat O. Rauscher)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Sisma SpA (Mantova, Italien)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 15. juli 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)(KHIM) (sag R-1638/2008-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Et figurmærke, der gengiver et rektangel med elefanter, for varer i klasse 10, 16, 21, 24 og 25

Indehaver af EF-varemærket: SISMA S.p.A.

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Dosenbach-Ochsner AG Schuhe und Sport

Varemærkerettigheder påberåbt af indgiveren af ugyldighedsbegæringen: Internationale og nationale figurmærker, der gengiver en elefant, og det nationale ordmærke »elefanten« for varer i klasse 24 og 25

Annullationsafdelingens afgørelse: Afslag på begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 53, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b), og stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009 (1), da de omtvistede varemærker i begrebsmæssig, visuel og lydlig henseende ligner hinanden og sagsøgeren udtrykkeligt har gjort gældende, at selskabets varemærker som følge af intensiv brug og den omstændighed, at de er kendte, har fået en høj grad af særpræg.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
Der er foretaget en urigtig anvendelse af artikel 101 TEUF ved at tilregne MRT et ansvar på grund af dennes formodede overtrædelse af nævnte artikel, henset til, dels at TYCSA (PSC) og ikke MRT er den ansvarlige for TYCSA S.L.’s formodede deltagelse i den adfærd, der er beskrevet i beslutningen, dels at TYCSA S.L. ikke har deltaget i en samlet økonomisk enhed sammen med GSW/TYCSA. Derfor kan MRT ikke tillægges noget ansvar for TYCSA S.L.’s og TYCSA PSC’s adfærd.
—

Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er opstået under sagen for appelkammeret.
—

retten til forsvar, såvel som retten til at forvente god forvaltningsskik, idet der ikke forud for afgørelsen om at bibeholde sagsøgeren på listen over personer, grupper og enheder, hvis midler og økonomiske ressourcer indefryses, blev givet meddelelse om de omstændigheder, som er blevet foreholdt sagsøgeren, og idet denne således har ikke været i stand til, med fuldt kendskab til sagen, at fremsætte sit synspunkt vedrørende disse omstændigheder, og
2)

Tilsidesættelse af artikel 296 TEUF, idet Kommissionen hverken har tilbagevist sagsøgerens argumenter eller med hensyn til fordelingen af det solidariske ansvar og beregning af bødens størrelse på begrundet vis har afkræftet formodningen for, at Companhia Previdente havde afgørende indflydelse på Socitrel i perioden mellem 1998 og 2002, og for ikke behørigt at forklare, hvorpå den baserede sig for at fastslå, at der forelå en afgørende indflydelse i den forudgående periode mellem 1984 og 1998, i hvilken periode formodningen åbenbart ikke fandt anvendelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/38

Sag anlagt den 16. september 2010 — Trenzas y Cables de Acero mod Kommissionen

(Sag T-428/10)

()

2010/C 317/70

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Trenzas y Cables de Acero PSC, SL (Santander, Spanien) (ved advokaterne E. González Díaz og A. Tresandí Blanco)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— De Europæiske Fællesskabers Kommissions beslutning K(2010) 4387 endelig af 30. juni 2010 i sagen COMP/38.344 — Forspændingsstål, annulleres i henhold til artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

— Subsidiært, bødens størrelse som pålagt ved nævnte beslutning annulleres eller nedsættes i henhold til artikel 261 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den anfægtede beslutning i den foreliggende sag er den samme som i sag T-426/10, Moreda Riviere Trefilerías mod Kommissionen.

Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter svarer til dem, der er påberåbt i nævnte sag.

Sagsøgeren kritiserer Kommissionen for at have begået en faktisk og en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 101 TEUF ved at tilegne TYCSA PSC et ansvar på grund af dennes formodede overtrædelse af nævnte artikel, for så vidt som Kommissionen tillægger TYCSA PSC ansvaret for den i beslutningen beskrevne adfærd i selskabets egenskab af formodet medlem af en økonomisk enhed bestående af forskellige juridiske enheder (GSW, TQ, MRT og TYCSA PSC selv) fra den 30. november 1992 til den 19. september 2002.
—

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes inden for 14 dage at betale sagsøgeren et beløb på 2 623 282,31 EUR med tillæg af rente 6 % p.a. af beløbet 1 641 372,50 EUR fra den 24. september 2007 og med tillæg af rente 6 % p.a. af beløbet 981 909,81 EUR fra den 16. oktober 2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/43

Sag anlagt den 22. september 2010 — Gasp SA granen & producten mod Kommissionen

(Sag T-437/10)

()

2010/C 317/76

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Gasp SA granen & producten NV (Zoersel, Belgien) (ved advokaterne C. Ronse og A. Hansebout)

Sagsøgt: Den Europæiske Union ved Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Europæiske Union ifalder ansvar uden for kontraktforhold, og den tilpligtes at betale erstatning for den skade, som sagsøgeren har lidt, nærmere bestemt et beløb på 295 690,43 EUR med tillæg af renter efter belgisk ret fra det tidspunkt, da sagsøgeren betalte de pågældende importafgifter, samt at Unionen pålægges at betale et foreløbigt beløb på 30 000 EUR med tillæg af renter efter belgisk ret for den skade, sagsøgeren i øvrigt har lidt.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har nedlagt påstand om erstatning for den skade, som ifølge selskabets anbringende er lidt derved, at Europa-Kommissionen ved fastsættelsen af importafgiften for hård hvede, navnlig inden for rammerne af Kommissionens forordning (EF) nr. 919/2009 af 1. oktober 2009 om ændring af forordning (EF) nr. 915/2009 om fastsættelse af importtolden for korn gældende fra den 1. oktober 2009 (EUT L 259, s. 5), har handlet uretmæssigt og lagt forkerte markeds- og fragtpriser til grund.

Til støtte for påstanden om skadeserstatning har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 4 i forordning nr. 1249/96 (1) og sin generelle pligt til at udvise omhu derved, at den inden for rammerne af fastsættelsen og beregningen af importafgiften har lagt forkerte priser og fragttariffer til grund.

Det er sagsøgerens opfattelse, at tilsidesættelsen af artikel 4 i forordning nr. 1249/1996 er tilstrækkelig kvalificeret, således at Kommissionen ikke ved vedtagelsen af forordning nr. 919/2009 havde nogen skønsbeføjelse. Desuden er Kommissionens tilsidesættelse af pligten til at udvise omhu også i sig selv en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse.

Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at selskabet har lidt skade gennem den uretmæssigt opkrævede og forkert beregnede afgift, og at selskabet fremlægger bevis for det præcise beløb. Desuden har sagsøgeren lidt skade ved den tid, selskabet har måttet bruge på sagen, og ved de advokatomkostninger, det har måttet bære.

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1249/96 af 28.6.1996 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 for så vidt angår importtold for korn (EFT L 161, s. 125).
—

Tilsidesættelse af regulativet om omkostningsgodtgørelse til Europa-Parlamentets medlemmer vedrørende rejseomkostninger, idet der blev set bort fra, at sagsøgeren boede i Rom, mens han var medlem af Europa-Parlamentet. Riccardo Nencini udøvede stedse sin politiske virksomhed som national ansvarlig for sit parti i denne by, der som bekendt er hovedstad i Italien og centrum for den nationale politik.
—

For det fjerde og subsidiært anføres det, at Kommissionen med urette og på retligt upræcis måde har pålagt sagsøgeren en bøde på 6 934 000 EUR, selv om den ikke burde have pålagt sagsøgeren nogen bøde eller kun en væsentligt mindre bøde. — Kommissionen burde ikke have anvendt sagsøgerens omsætning i 2003 som målestok for fastlæggelsen af loftet på 10 % for den bøde, som er blevet pålagt sagsøgeren. Kommissionen burde i det mindste have vurderet følgerne i det konkrete tilfælde af en eventuel afvigelse fra grundreglen i artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 i lyset af denne bestemmelses målsætning. Bøden står derfor ikke i det rette forhold til virksomhedens størrelse og opfylder ikke de betingelser, der er fastsat i retspraksis. — Kommissionen burde ligeledes have ladet den nedsættelse af bøden, som Nedri Spanstaal var blevet tildelt på grund af samarbejde, komme sagsøgeren til gode. — Kommissionen har med urette beregnet sagsøgerens bøde særskilt, og burde have begrænset sagsøgerens bøde til en del af Nedri Spanstaals bøde. Beslutningen, der er truffet til skade for sagsøgeren, støttes på sagsøgerens besiddelse af en kapitalandel i Nedri Spanstaal, hvilket varede i forholdet 48/224 af det samlede tidsrum for Nedri Spantaals overtrædelse. Bødens størrelse er ikke i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. — Idet Kommissionen ved anvendelsen af 10 %-loftet ikke har taget hensyn til den forholdsmæssigt begrænsede periode, i hvilken sagsøgeren er blevet gjort ansvarlig for Nedri Spanstaals overtrædelser, den forholdsvis begrænsede grad af sagsøgerens ansvar og sagsøgerens begrænsede omsætning, har Kommissionen tilsidesat proportionalitetsprincippet. — Idet Kommissionen ved anvendelsen af 10 %-loftet ikke har taget hensyn til den — i forhold til Nedri Spanstaal — begrænsede periode, i hvilken HIT er gjort ansvarlig for overtrædelserne, har Kommissionen tilsidesat ligebehandlingsprincippet. I henhold til retspraksis beregnes bødens størrelse bl.a. på grundlag af varigheden af den overtrædelsesperiode, i forhold til hvilken den virksomhed, der pålægges en bøde, hæfter solidarisk. Med dette er ikke foreneligt, at den sagsøgeren pålagte bøde er større end Nedri Spanstaals bøde.
1)

Manglende eller utilstrækkelig begrundelse for afgørelsen. Det anføres herved, at den anfægtede forordning savner en behørig begrundelse for ændringen af beskrivelsen af varen svarende til KN-kode 8108 20 00, TARIC 20, idet det blot er anført, at denne ændring er nødvendig »for at tage hensyn til den tekniske produktudvikling og den økonomiske udvikling på markedet«. Trods de krav, der er fastsat i retspraksis, gør denne formulering det ikke muligt for sagsøgeren at kende begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik på at kunne forsvare sine rettigheder, og gør det ikke muligt for EU’s retsinstanser at udøve deres kontrol.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/45

Sag anlagt den 28. september 2010 — HerkuPlast Kubern mod KHIM — How (eco-pack)

(Sag T-445/10)

()

2010/C 317/79

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: HerkuPlast Kubern GmbH (Ering, Tyskland) (ved Rechtsanwälte G. Würtenberger og R. Kunze)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Heidi A. T. How (Harrow, Det Forenede Kongerige)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 27. juli 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1014/2009-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Heidi A. T. How.

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket, der indeholder ordbestanddelen »eco-pack«, for varer i klasse 16.

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: HerkuPlast Kubern GmbH.

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det tyske ordmærke og den internationale registrering »ECOPACK« for varer i klasse 20.

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet.

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen.

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 (1), idet der mellem de omtvistede varemærker foreligger risiko for forveksling, samt tilsidesættelse af artikel 75 og 76 i forordning (EF) nr. 207/2009, idet appelkammeret under ét har nægtet, at der foreligger risiko for forveksling, idet dets begrundelse flere steder er selvmodsigende, og idet det fejlagtigt har forkastet anbringender, som sagsøgeren har fremført vedrørende faktiske omstændigheder af betydning for afgørelsen, som overflødige og irrelevante.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
2)

Det andet anbringende hviler på den åbenlyse fejl, som Kommissionen har begået ved at nå frem til, at traktatens artikel 106, stk. 2, er anvendelig på den anmeldte foranstaltning. På baggrund af dette anbringende gør sagsøgerne gældende, at: — Kommissionen har begået en åbenlys fejl ved at nå frem til, at artikel 11, stk. 4, i direktiv 2003/54/EF overflødiggør at undersøge, om der i den foreliggende sag foreligger de afgørende forudsætninger for at definere en offentlig serviceforpligtelse. — Kommissionen har begået en åbenlys fejl ved ikke korrekt at have vurderet proportionaliteten af den anmeldte foranstaltning og ved at have begrænset nævnte undersøgelse til at fastslå, at der ikke forelå overdreven kompensation. — Ved anvendelse af traktatens artikel 106, stk. 2, har Kommissionen ikke undersøgt den krænkelse, som den anmeldte foranstaltning udgør i forhold til ejendomsretten, som er nedfældet i Den Europæiske Unions Charter om Grundlæggende Rettigheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/34

Sag anlagt den 24. september 2010 — Fulmen mod Rådet

(Sag T-439/10)

()

2010/C 328/58

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Fulmen (Teheran, Iran) (ved advokat A. Kronshagen)

Sagsøgt: Rådet for den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Annullation af nr. 11 i afsnit I, del B, i bilaget til Rådets forordning (EU) nr. 668/2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran samt Rådets afgørelse af 26. juli 2010, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.

— Rådet for den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26. juli 2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 (1) samt Rådets afgørelse 2010/413/FUSP (2) om restriktive foranstaltninger over for Iran med henblik på at forhindre nuklear spredning, for så vidt som sagsøgerens navn er optaget på listen over personer, organer og enheder, hvis pengemidler og økonomiske ressourcer indefryses i medfør af denne bestemmelse.

Til støtte herfor har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede afgørelse fra Rådet bør annulleres, idet der på tidspunktet for dens vedtagelse ikke forelå nogen relevant afgørelse fra en kompetent myndighed, som begrundede, at sagsøgeren blev optaget på listen over organisationer med tilknytning til Irans nukleare program og missilprogram.

Sagsøgeren har desuden gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af processuelle garantier, idet dennes ret til forsvar og til en retfærdig rettergang er blevet tilsidesat, for så vidt som:

— Rådet ikke i tilstrækkelig grad har begrundet afgørelsen om at optage sagsøgerens navn på den omtvistede liste

— de oplysninger, der lægges sagsøgeren til last, ikke blev meddelt denne forud for Rådets afgørelse

— sagsøgeren ikke har fået mulighed for at fremsætte sine synspunkter om disse oplysninger.

(1) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26.7.2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 195, s. 25).

(2) Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26.7.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT 195, s. 39).
2)

For det andet er bestemmelsen i strid med diverse bestemmelser i den primære og afledte ret, for så vidt som støtten ikke kan anses for forenelig med fællesmarkedet, dvs.: — Fællesskabsretten på miljøområdet, nemlig artikel 4 og 191 TEUF, og gennemførelsesreglerne af kompromiser på miljøområdet, og i særdeleshed direktiv 2003/87/EF, som senest er ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/29/EF (2), for så vidt som den omtvistede foranstaltning fremmer drift af anlæg, som øger niveauet af drivhusgasemissioner i atmosfæren, tilsidesætter forbuddet mod at give nye gratistildelinger og fremmer minedrift, som udgør en alvorlig trussel over for det naturlige habitat. — Traktatens bestemmelser vedrørende det indre marked, nemlig artikel 34 og 49 TEUF, i det omfang importen af produceret elenergi på grundlag af spansk kul eller gas såvel som planer om udvidelse af elproduktionskapaciteten på grundlag af importeret gas og/eller kul hindres og gøres vanskeligere. — Artikel 101 og 102 TEUF sammenholdt med artikel 4, stk. 3, TEU, ved at fremme en konkurrenceforvridende adfærd blandt de spanske kulproducenter. — Artikel 126, stk. 1, TEUF, idet den omtvistede foranstaltning unødvendigt og uforholdsmæssigt vil forøge de offentlige udgifter. — Rådets forordning (EF) nr. 1407/2002 (3) ved at godkende en forhøjelse af statsstøtte, som allerede er givet ved tidligere foranstaltninger, og ved at fremprovokere en forvridning af konkurrencen på markedet for el-energiproduktion.
Sagsøgeren har for det første anført, at sagsøgte har handlet uden retligt grundlag. Artikel 4, stk. 2, i Rådets beslutning 97/413/EF af 26. juni 1997 om mål og detaljerede regler for en omstrukturering af Fællesskabets fiskerisektor i perioden fra den 1. januar 1997 til den 31. december 2001 med henblik på at opnå en bæredygtig ligevægt mellem ressourcerne og udnyttelsen heraf (EFT L 175, s. 27) udgør fortsat det rette retsgrundlag for den anfægtede beslutning, og Kommissionen savnede derfor retsgrundlag for at vedtage beslutningen som en ad hoc-beslutning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/31

Sag anlagt den 7. september 2010 — Brighton Collectibles mod KHIM — Felmar (BRIGHTON)

(Sag T-403/10)

()

2010/C 328/54

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Brighton Collectibles, Inc. (City of Industry, USA) (ved advokat R. Delorey)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Felmar (Paris, Frankrig)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 30. juni 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 408/2009-4) annulleres.

— Alle afgørelser, truffet af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorved sagsøgeren pålægges at betale sagens omkostninger, annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Felmar

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »BRIGHTON« for varer i klasse 25

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Brighton Collectibles, Inc.

De i indsigelsessagen påberåbte varemærker eller tegn: Ord- og figurmærkerne »BRIGHTON« og »Brighton«, der ikke er registrerede, og som anvendes indenfor handel med bælter i Det Forenede Kongerige, Irland, Tyskland og Italien, og de velkendte ord- og figurmærker »BRIGHTON« og »Brighton«, som anvendes indenfor handel med lædervarer, hatte, smykker og ure i Det Forenede Kongerige, Irland, Tyskland og Italien

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen ikke taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Rådets forordning nr. 207/2009, da appelkammeret begik en retlig fejl ved at antage, at de ældre rettigheder, indsigelsen var støttet på, ikke var dokumenterede; tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, da appelkammeret forkert udelukkede, at der var risiko for forveksling.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/55

Sag anlagt den 7. oktober 2010 — Bank Saderat mod Rådet

(Sag T-495/10)

()

2010/C 328/85

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Bank Saderat plc (London, Det Forenede Kongerige) (ved solicitors S. Gadhia og S. Ashley, D. Anderson, QC, og barrister R. Blakeley)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Punkt 5 i afsnit I, del B, i bilaget til Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 (1) annulleres, for så vidt som det vedrører sagsøgeren

— Punkt 7 i afsnit II, del B, i bilaget til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP (2) annulleres, for så vidt som det vedrører sagsøgeren.

— Det fastslås, at artikel 7, stk. 2, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 423/2007 (3) ikke finder anvendelse på sagsøgeren.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I denne sag har sagsøgeren nedlagt påstand om delvis annullation af Rådets gennemførelsesforordning nr. 668/2010 og Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, for så vidt som sagsøgerens navn er optaget på listen over fysiske og juridiske personer, enheder og organer, hvis pengemidler og økonomiske ressourcer indefryses i medfør heraf. Sagsøgeren har endvidere i medfør af artikel 277 TEUF nedlagt påstand om, at det fastslås, at artikel 7, stk. 2, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 423/2007 ikke finder anvendelse.

De af sagsøgeren påberåbte søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter er de samme som dem, der er påberåbt i sag T-492/10, Melli Bank mod Rådet.

(1) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2010 af 26.7.2010 om gennemførelse af artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 423/2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran, EUT L 195, s. 25.

(2) Rådets afgørelse af 26.7.2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP, EUT L 195, s. 39.

(3) Rådets forordning (EF) nr. 423/2007 af 19.4.2007 om restriktive foranstaltninger over for Iran, EUT L 103, s. 1.