ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – associeringsrådet oprettet ved associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – afgørelse nr. 1/80 – familiesammenføring

(Tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, art. 59; afgørelse nr. 1/80 truffet af associeringsrådet EØF-Tyrkiet, art. 7, stk. 1, og art. 14, stk. 1)

2. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – associeringsrådet oprettet ved associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – afgørelse nr. 1/80 – indskrænkning af rettigheder af hensyn til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed

(Afgørelse nr. 1/80 truffet af associeringsrådet EØF-Tyrkiet, art. 14, stk. 1)

Sammendrag

1. En tyrkisk statsborger, der som barn fik tilladelse til indrejse på en medlemsstats område i forbindelse med en familiesammenføring, og som har erhvervet retten til fri adgang til enhver form for lønnet beskæftigelse i medfør af artikel 7, stk. 1, andet led, i afgørelse nr. 1/80 truffet af associeringsrådet EØF-Tyrkiet, fortaber kun den ret til ophold i værtsmedlemsstaten, der er afledt af nævnte ret til fri adgang, i to tilfælde, nemlig:

– når nævnte vandrende arbejdstagers tilstedeværelse på værtsmedlemsstatens område på grund af dennes personlige adfærd indebærer en virkelig og alvorlig trussel mod den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed i samme afgørelses artikel 14, stk. 1’s forstand, eller

– når den pågældende har forladt medlemsstatens område i en længere periode og uden lovlige grunde,

selv om han er ældre end 21 år og ikke længere forsørges af sine forældre, men fører en selvstændig tilværelse i den pågældende medlemsstat, og han ikke har stået til rådighed for arbejdsmarkedet i flere år på grund af afsoning af en ubetinget fængselsstraf af en vis varighed.

En sådan fortolkning er ikke uforenelig med kravene i artikel 59 i tillægsprotokollen til associeringsaftalen, hvorefter der ikke må gives Tyrkiet gunstigere betingelser end dem, som finder anvendelse mellem medlemsstaterne.

(jf. præmis 21 og domskonkl. 1)

2. Artikel 14 i afgørelse nr. 1/80 truffet af associeringsrådet EØF-Tyrkiet, der tillader indskrænkninger i de ved denne afgørelse tildelte rettigheder, hvis de er begrundet i hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at der træffes afgørelse om udvisning af en tyrkisk statsborger, der er blevet idømt flere straffedomme, hvis den pågældendes personlige adfærd indebærer en virkelig og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod et grundlæggende samfundshensyn. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om dette er tilfældet.

(jf. præmis 39 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43

(Rådets direktiv 92/43, art. 6, stk. 3)

2. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – Kommissionens bevisbyrde

(Art. 226 EF)

Sammendrag

1. Det fremgår af artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, at kravet om en passende vurdering af en plan eller et projekts virkninger på en beskyttet lokalitet er underlagt den betingelse, at planen eller projektet skal kunne påvirke den omhandlede lokalitet væsentligt. Udløsningen af denne mekanisme for beskyttelse forudsætter, at der er en sandsynlighed eller en risiko for, at en plan eller et projekt påvirker den omhandlede lokalitet væsentligt. Væsentligheden af virkningen på en lokalitet hænger sammen med bevaringsmålsætningen for lokaliteten. Når en sådan plan eller et sådant projekt ikke risikerer at skade bevaringsmålsætningen for en lokalitet, selv om den/det har en virkning derpå, kan planen eller projektet ikke anses for at kunne påvirke lokaliteten væsentligt. Bedømmelsen af en sådan risiko skal bl.a. fastlægges i lyset af den i planen eller projektet omhandlede lokalitets særlige kendetegn og miljømæssige vilkår.

(jf. præmis 33-35)

2. Inden for rammerne af et traktatbrudssøgsmål påhviler det Kommissionen at godtgøre, at det påståede traktatbrud foreligger. Det er nemlig Kommissionen, der skal fremføre de omstændigheder, som er nødvendige for, at Domstolen kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud, uden at Kommissionen kan påberåbe sig nogen formodning herfor. Desuden skal den bevisbyrde, der påhviler Kommissionen i forbindelse med et sådant søgsmål, bestemmes ud fra typen af de forpligtelser, som direktiverne pålægger medlemsstaterne, og dermed de resultater, som sidstnævnte skal opnå.

Således kan Kommissionen som led i et traktatbrudssøgsmål vedrørende de forpligtelser, der følger af artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, ikke blot påberåbe sig den blotte eksistens af sådanne programaftaler vedrørende industrielle byggeaktiviteter i særligt beskyttede områder, men skal tillige fremføre oplysninger, der er tilstrækkeligt konkrete til at kunne fastslå, at aftalerne går ud over fasen for en forudgående administrativ overvejelse og indebærer en grad af præcision i den relevante planlægning, der kræver en miljømæssig vurdering af deres virkninger. Kommissionen skal desuden føre bevis for, at en plan eller et projekt, i lyset af den i planen eller projektet omhandlede lokalitets særlige kendetegn og miljømæssige vilkår, kan påvirke lokaliteten væsentligt, under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne.

(jf. præmis 37-39 og 41)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles landbrugspolitik – støtte til producenter af visse markafgrøder

(Rådets forordning nr. 1765/92, art. 7, stk. 6, første afsnit, og art. 9; Kommissionens forordning nr. 3887/92, art. 9)

Sammendrag

Artikel 9 i forordning nr. 3887/92 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, som ændret ved forordning nr. 1648/95, skal fortolkes således, at beregningen af de maksimale jordarealer, der kan tages i betragtning med henblik på godtgørelse for jordudtagning i henhold til artikel 7, stk. 6, første afsnit, andet og fjerde punktum, i forordning nr. 1765/92 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder, som ændret ved forordning nr. 2989/95, skal foretages på grundlag af det markareal, for hvilket der er indgivet ansøgning, forudsat at dette areal faktisk er beplantet med markafgrøder og ikke omfatter arealer, som ved artikel 9 i forordning nr. 1765/92 er udelukket fra godtgørelse.

(jf. præmis 38 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer (EUT L 345, s. 90).

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer, idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af direktivet.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 7)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer (EUT L 345, s. 90).

Afgørelse

Konklusion

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af direktivet.

2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 7)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet og om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF og 96/61/EF for så vidt angår offentlig deltagelse og adgang til klage og domstolsprøvelse (EUT L 156, s. 17).

Afgørelse

Konklusion

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet og om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF og 96/61/EF for så vidt angår offentlig deltagelse og adgang til klage og domstolsprøvelse, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Appel – anbringender – nye argumenter – formaliteten – grænser

(Domstolens statut, art. 58; Domstolens procesreglement, art. 113, stk. 2)

2. Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – betingelser for tildeling

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra a)]

1. Det fremgår af artikel 58 i Domstolens statut, sammenholdt med artikel 113, stk. 2, i dens procesreglement, at en appellant under en appelsag kan påberåbe sig alle relevante argumenter, alene med forbehold af, at appellen ikke ændrer sagens genstand, således som den har foreligget for Retten.

2. Selv om kompetencefordelingen staterne imellem varierer på grund af hver medlemsstats institutionelle opbygning, skal staten efter folkeretten anses for et enkelt retssubjekt. Det kræves derfor, at staten ved de øvrige stater og internationale organisationer er repræsenteret ved en enkel ordning om diplomatisk repræsentation, hvilket er en følge af den enhed, som den pågældende stat internationalt udgør.

Selv om det ikke, for at den pågældende tjenestemand kan anses for at have gjort tjeneste for »en anden stat«, er afgørende, at vedkommende er ansat af denne anden stats centraladministration, udgør vedkommendes ansættelsesforhold i denne anden stats Faste Repræsentation en afgørende betingelse.

Ansatte, som gør tjeneste for staten via dens centraladministration, og ansatte, som gør tjeneste for en selvstyrende region via dennes administration, må herved anses for at befinde sig i en udlændighedssituation som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i vedtægtens bilag VII, såfremt de formelt er integreret i nævnte stats Faste Repræsentation.

Ved fortolkningen af »tjeneste for en anden stat« i artikel 4, stk. 1. litra a), andet led, i vedtægtens bilag VII skal det alene anses for relevant, at tjenesten er udført i en medlemsstats Faste Repræsentation. Tjeneste udført for medlemsstaters politiske underenheders regeringer kan derfor ikke anses for tjeneste udført for en anden stat, hvis den pågældende ikke formelt er blevet integreret i statens Faste Repræsentation. Af samme grund kan tjeneste for et offentligt ejet selskab, som henhører under en af kategorierne for erhvervsdrivende selskaber, ikke anses for tjeneste for en stat.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – artikel 11 i Rådets direktiv 96/59/EF af 16. september 1996 om bortskaffelse af polychlorbiphenyler og polychlorterphenyler (PCB/PCT) (EFT L 243, s. 31) – de i direktivet nævnte programmer, skitserede planer og sammenfatning af fortegnelser ikke udarbejdet og meddelt Kommissionen inden for den fastsatte frist.

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Malta har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i Rådets direktiv 96/59/EF af 16. september 1996 om bortskaffelse af polychlorbiphenyler og polychlorterphenyler (PCB/PCT), sammenholdt med artikel 54 i akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, idet den har undladt at fremsende de i artikel 11 omhandlede programmer og skitserede planer.

2) Republikken Malta betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – elektroniske kommunikationsnet og -tjenester – rammebestemmelser – direktiv 2002/21 – forsyningspligt og brugerrettigheder – direktiv 2002/22

[Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2002/21, art. 27, stk. 1, og 2002/22, art. 16, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Artikel 27, stk. 1, i direktiv 2002/21 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester og artikel 16, stk. 1, litra a), i direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester skal fortolkes således, at et lovbestemt krav i henhold til national ret, vedtaget før det nye regelsæt, om godkendelse af detailtakster for taletelefonitjenester, der leveres af virksomheder med en dominerende stilling på dette marked, samt de forvaltningsakter, hvori denne forpligtelse fastslås, foreløbigt skal bibeholdes.

Disse bestemmelser skal således opfylde samme formål, nemlig at sikre en kontinuitet mellem det gamle og det nye regelsæt, og dette uanset arten af og hjemmelen for de forpligtelser, der er pålagt operatørerne.

Den omstændighed, at det er overladt til den nationale tilsynsmyndighed at træffe afgørelse om at bringe denne foreløbige situation til ophør som følge af gennemførelsen af den i artikel 16 i direktiv 2002/21 nævnte markedsanalyse, ændrer i den forbindelse ikke denne fortolkning, idet denne myndighed alene gennemfører de forpligtelser, der er pålagt ved den gældende lovgivning, som følger af det nye regelsæt. Det er således dette regelsæt, der afgør, hvilke forpligtelser der skal ændres, opretholdes eller ophæves.

(jf. præmis 22, 36 og 43 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – udelukkelse fra registrering eller ugyldighed – konflikt med et ældre varemærke, som er vitterlig kendt i en medlemsstat

[Rådets direktiv 89/104, art. 4, stk. 2, litra d)]

Sammendrag

Artikel 4, stk. 2, litra d), i første direktiv 89/104 om varemærker skal fortolkes således, at det ældre varemærke skal være vitterlig kendt på hele registreringsmedlemsstatens område eller på en væsentlig del heraf.

Da dette punkt ikke er nærmere uddybet, kan det utvivlsomt ikke kræves, at varemærket skal være vitterlig kendt på hele medlemsstatens område, idet det er tilstrækkeligt, at varemærket er vitterlig kendt på en væsentlig del heraf. Den gængse betydning af de ord, som anvendes i udtrykket »i den pågældende medlemsstat«, er til hinder for, at dette udtryk kan omfatte den situation, hvor varemærket er vitterlig kendt i et omfang, der er begrænset til en by og dens omgivende region, der ikke tilsammen udgør en væsentlig del af medlemsstaten.

(jf. præmis 17, 18 og 20 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel – formaliteten – afgørelser, som kan gøres til genstand for appel (statutten for Domstolen, art. 56, stk. 1) (jf. præmis 21 og 22)

2. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning – indsigelser mod Rettens fortolkning eller anvendelse af fællesskabsretten – formaliteten [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 34-36 og 60)

3. Appel – anbringender – anbringende mod en doms præmis, der ikke er nødvendig som begrundelse for domskonklusionen – uvirksomt anbringende (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 51)

4. Appel – anbringender – Domstolens prøvelse af bedømmelsen af oplysningerne – anmodning om sagkyndig erklæring fremsat af en part efter afslutningen af den mundtlige forhandling (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 62) (jf. præmis 69-71)

Sagens genstand

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 19. oktober 2005, Cofradía de pescadores de »San Pedro« de Bermeo m.fl. mod Rådet (sag T-415/03), i hvilken Retten frifandt Rådet i et erstatningssøgsmål med påstand om erstatning for den skade, appellanterne hævder at have lidt som følge af Rådets godkendelse af overførsel af en del af den kvote, der er tildelt Den Portugisiske Republik, til Den Franske Republik.

Afgørelse

Konklusion

1) Hovedappellen, der er iværksat af Cofradia de pescadores »San Pedro« de Bermeo og de andre appellanter, hvis navne fremgår af bilaget til dom afsagt af Det Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 19. oktober 2005, Cofradía de pescadores de »San Pedro« de Bermeo m.fl. mod Rådet (sag T-415/03), forkastes.

2) Kontraappellen, der er iværksat af Rådet for Den Europæiske Union, forkastes.

3) Cofradia de pescadores »San Pedro« de Bermeo og de andre appellanter, hvis navne fremgår af bilaget til dom afsagt af Det Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 19. oktober 2005, Cofradía de pescadores de »San Pedro« de Bermeo m.fl. mod Rådet (sag T-415/03), samt Rådet for Den Europæiske Union bærer deres egne omkostninger.

4) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning

(Art. 28 EF og 30 EF; Rådets direktiv 91/414)

Sammendrag

En medlemsstat kan gøre parallelimporten af et plantebeskyttelsesmiddel hidrørende fra en anden medlemsstat, hvor produktet allerede er omfattet af en markedsføringstilladelse, betinget af en forenklet procedure for markedsføringstilladelse, når importen foretages af en landbruger til sin egen bedrifts behov, idet den således meddelte markedsføringstilladelse tilhører hver erhvervsdrivende personligt.

For at beskytte de frie varebevægelser kræver proportionalitetsprincippet imidlertid, at anvendelsen af lovgivningen om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler begrænses til, hvad der er nødvendigt for at opnå de lovligt forfulgte beskyttelsesformål med hensyn til miljøet og menneskers og dyrs sundhed. Markedsføringstilladelsen kan således ikke gøres betinget af, at det indførte middel betegnes med den pågældende erhvervsdrivendes eget mærke, når sidstnævnte er en landbruger, som udelukkende foretager parallelimporten til sin egen bedrifts behov. Desuden kan der ikke opkræves en afgift for nævnte tilladelse, hvis afgiften ikke svarer til de omkostninger, der er forbundet med den kontrol eller de administrative skridt, som er nødvendige for at behandle ansøgningen om tilladelse. Der kan dog foretages en skønsmæssig fastsættelse af disse omkostninger under overholdelse af proportionalitetsprincippet.

(jf. præmis 37 og 50 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter – kapitaltilførselsafgift pålagt kapitalselskaber

[Rådets direktiv 69/335, art. 3, stk. 1, litra a), art. 4, stk. 1, litra g), art. 4, stk. 3, litra b), og art. 7, stk. 2]

Sammendrag

Artikel 4, stk. 1, litra g), og artikel 4, stk. 3, litra b), i direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved direktiv 85/303 og ved akten vedrørende vilkårene for Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at den omstændighed, at en medlemsstat har givet afkald på opkrævning af kapitaltilførselsafgift, ikke er til hinder for, at et selskab, som tilhører en af de i direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), nævnte kategorier, kvalificeres som kapitalselskab med hensyn til opkrævning af kapitaltilførselsafgift i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, litra g), når sædet for dets egentlige ledelse forlægges fra denne medlemsstat til en anden medlemsstat, hvor denne afgift stadig opkræves.

Artikel 3, stk. 1, i direktiv 69/335 opregner bindende og ensartet for alle medlemsstater de selskaber, der skal anses for kapitalselskaber i direktivets forstand. Når et selskab således har en af de juridiske former, som er omhandlet i artikel 3, stk. 1, skal det anses for et kapitalselskab i direktiv 69/335’s forstand, og det kan derfor ikke pålægges kapitaltilførselsafgift ved forlæggelse af sædet for dets egentlige ledelse fra en medlemsstat til en anden på grund af den omstændighed, at det ikke anses for et kapitalselskab i oprindelsesmedlemsstaten. Den omstændighed, at en medlemsstat har benyttet den i artikel 7, stk. 2, fastsatte mulighed for at ophæve kapitaltilførselsafgiften, indebærer ikke, når sædet for den egentlige ledelse af et kapitalselskab forlægges fra denne medlemsstat til en anden medlemsstat, at sidstnævnte automatisk kan undergive denne disposition kapitaltilførselsafgift.

En sådan fortolkning kan imidlertid ikke begunstige adfærd, som er kendetegnet ved kunstige arrangementer, der alene har til formål at opnå en skattemæssig fordel. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om omstændighederne i hovedsagen indeholder objektive forhold, der udgør en sådan retsstridig adfærd.

(jf. præmis 21, 28, 29, 35 og 45-47 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – lægemidler

(Art. 28 EF og 30 EF; EØS-aftalen, art. 11 og 13)

Sammendrag

Et indenlandsk reklameforbud for ikke-godkendte lægemidler, der rent undtagelsesvis tillades solgt i den pågældende medlemsstat, men som lovligt er bragt i omsætning i en anden medlemsstat eller en tredjestat, der har tiltrådt aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), skal ikke vurderes i lyset af bestemmelserne om reklame i direktiv 2001/83 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved direktiv 2004/27, men i lyset af artikel 28 EF og 30 EF samt af EØS-aftalens artikel 11 og 13.

Artikel 28 EF og EØS-aftalens artikel 11 er til hinder for et sådant forbud, for så vidt som det finder anvendelse på udsendelse til apotekere af lister over ikke-godkendte lægemidler, der kun undtagelsesvis tillades indført fra en anden medlemsstat eller en tredjestat, der har tiltrådt nævnte aftale, og som ikke indeholder anden information end oplysninger om lægemidlets varebetegnelse, pakningsstørrelse, dosering og pris.

Dette forbud kan ikke anses for begrundet i hensynet til beskyttelse af menneskers liv og sundhed eller nødvendigt for i overensstemmelse med artikel 30 EF og EØS-aftalens artikel 13 at sikre dette hensyn, idet det, ved at forbyde disse lister, der ikke indeholder væsentlige oplysninger om lægemidlernes kendetegn og virkning, går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet bestående i at sikre, at indførsel af ikke-godkendte lægemidler kun sker undtagelsesvis med henblik på at bevare markedsføringstilladelsesordningens effektive virkning.

(jf. præmis 35, 37, 41 og 44 samt domskonkl.)