De rettigheder, der følger af artikel 12a i tjenestemandsvedtægten, finder anvendelse, når ophavsmanden til chikanen er et medlem af Europa-Parlamentet. Selv om det ganske vist er korrekt, at vedtægtens artikel 12a, stk. 1, kun finder anvendelse på tjenestemænd, er det ligeledes korrekt, at denne bestemmelses stk. 2 henviser til tjenestemænd, der har været offer for psykisk chikane, uden nogen præcisering hvad angår kilden til denne chikane. Det følger heraf, at denne bestemmelses første stykke ikke som sådan forbyder Parlamentet at handle, når den formodede ophavsmand til chikanen er et medlem af denne institution.

I henhold til Europa-Parlamentets interne regler om det rådgivende udvalg vedrørende chikane og forebyggelse af chikane på arbejdspladsen har det rådgivende udvalg, når en tjenestemand eller anden ansat i institutionen indbringer en sag for udvalget, en specifik kompetence ved gennemførelsen i det enkelte tilfælde af bestemmelserne i vedtægtens artikel 12a, idet dets opgaver i henhold til artikel 5 i de nævnte regler nærmere bestemt først og fremmest er at forebygge og/eller bringe enhver adfærd, som er omfattet af chikanen, til ophør, idet udvalgets arbejde i denne henseende i henhold til de samme reglers artikel 7 er »fuldstændigt selvstændigt, uafhængigt og fortroligt«.

Det følger navnligt af artikel 10 og 11 i de interne regler, at den omstændighed, at en tjenestemand eller anden ansat i institutionen kontakter det rådgivende udvalg vedrørende chikane, ikke forudsætter, at der fremlægges noget bevis for, at der foreligger chikane, og at udvalget, når det har fået forelagt en sag, til gengæld er forpligtet til at udføre de opgaver, som det har fået forelagt, uden at udførelsen af disse funktioner er underlagt en forudgående afgørelse fra ansættelsesmyndighedens side, medmindre når nævnte udvalg selv henvender sig til ansættelsesmyndigheden herom, bl.a. i henhold til artikel 14 i de interne regler.

Herefter er dels den omstændighed, at det rådgivende udvalg afviser at have kompetence under påskud af, at den person, der angiveligt har chikaneret en akkrediteret parlamentarisk assistent, var vedkommendes referenceparlamentsmedlem, selv om en sådan kompetenceudelukkelse overhovedet ikke er fastsat i de nævnte regler, dels Parlamentets afslag på den pågældendes klage, idet Parlamentet fastslog, at de påstande om chikane, som sidstnævnte havde fremført over for det nævnte udvalg i henhold til de nævnte reglers artikel 9, ikke var understøttet af noget bevis, selv om samme regler ikke på nogen måde indeholder en sådan en betingelse for, at det rådgivende udvalg kan realitetsbehandle en ansøgning vedrørende chikane, i åbenbar strid med de interne regler.

Det følger ligeledes heraf, at det rådgivende udvalg vedrørende chikanes undladelse af at besvare den ansøgning, der er indgivet af en ansat, i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, tredje punktum, kan ligestilles med en stiltiende afvisning fra ansættelsesmyndighedens side.

Hverken formålet med eller indholdet af de interne regler kan begrunde en fortolkning, hvorefter det rådgivende udvalg vedrørende chikane ikke har kompetence til at hjælpe en akkrediteret parlamentarisk assistent, som mener at have været genstand for chikane, og til at undersøge en ansøgning om bistand, som sidstnævnte har indgivet i denne forbindelse.

Endvidere bemærkes, at en anden fortolkning ville fratage vedtægtens artikel 12a dens effektive virkning og udelukke den beskyttelse, som denne bestemmelse sikrer akkrediterede parlamentariske assistenter mod den psykiske chikane, de ville kunne være genstand for fra et parlamentsmedlems side. Et sådant resultat vil være i åbenbart strid med formålet med og rækkevidden af denne vedtægtsbestemmelse og med artikel 31, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, hvori det udtrykkeligt fastslås, at enhver arbejdstager har ret til sunde, sikre og værdige arbejdsforhold.

(jf. præmis 40-43, 46 og 47)

Personaleretten: dom CH mod Parlamentet, EU:F:2013:203, præmis 59