ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

a) Er Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), hvorefter de ydelser, der leveres af advokater, er undergivet momspligtig, uden at der derved i lyset af retten til juridisk bistand og princippet om den processuelle ligestilling af sagens parter tages hensyn til, om en borger, der ikke er berettiget til retshjælp, er momspligtig eller ikke-momspligtig, forenelig med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder sammenholdt med artikel 14 i den internationale konvention om civile og politiske rettigheder og artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder, for så vidt som denne artikel tillægger enhver ret til en retfærdig rettergang, muligheden for at lade sig rådgive, forsvare og repræsentere og indebærer en ret til retshjælp til dem, der ikke har tilstrækkelige midler, hvis en sådan hjælp er nødvendig for at sikre effektiv adgang til domstolsprøvelse? b) Er Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 af de samme grunde forenelig med artikel 9, stk. 4 og 5, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, undertegnet i Århus den 25. juni 1998, for så vidt som disse bestemmelser fastsætter en ret til domstolsadgang, der ikke må være uoverkommelig dyr, og som skal etableres i form af »passende støtteordninger til at fjerne eller reducere finansielle og andre barrierer for adgangen til klage og domstolsprøvelse«? c) Er de ydelser, som en advokat leverer inden for rammerne af en national retshjælpsordning, omfattet af de tjenesteydelser, der er omhandlet i artikel 132, stk. 1, litra g), i direktiv 2006/112/EF, og som har nær sammenhæng med velfærd og social sikring, eller er de fritaget i henhold til en anden bestemmelse i direktivet? Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, er direktiv 2006/112/EF, når det fortolkes således, at det ikke er muligt at momsfritage de ydelser, som en advokat leverer til en borger, der er berettiget til retshjælp i henhold til en national retshjælpsordning, da foreneligt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder sammenholdt med artikel 14 i den internationale konvention om civile og politiske rettigheder og artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/31

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spanien) den 5. december 2014 — Mimoun Khachab mod Delegación de Gobierno en Álava

(Sag C-558/14)

(2015/C 046/36)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mimoun Khachab

Sagsøgt: Delegación de Gobierno en Álava

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2003/86/EF (1) af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som giver mulighed for at nægte familiesammenføring, hvis referencepersonen ikke råder over faste og regelmæssige indtægter, der er tilstrækkelige til, at denne kan forsørge sig selv og sine familiemedlemmer, på baggrund af de nationale myndigheders fremadrettede vurdering af udsigterne til opretholdelse af de økonomiske midler i året efter datoen for ansøgningen med udgangspunkt i udviklingen i referencepersonens midler i de seneste seks måneder forud for dette tidspunkt?

(1) EUT L 251, s. 12.
—

Det fastslås, at Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1, og artikel 13 i Rådets direktiv 2000/43/EF (1) af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse, idet den ikke har udpeget et organ, der har kompetence til at gennemføre de i dette direktivs artikel 13 fastsatte opgaver på området for arbejdslivet, og ikke har sikret, at disse opgaver virkelig gennemføres.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 34/14

Sag anlagt den 25. november 2014 — Europa-Kommissionen mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-536/14)

(2015/C 034/16)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Hottiaux og L. Nicolae, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Storhertugdømmet Luxembourg

Sagsøgerens- påstande

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 6 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (1), med senere ændringer ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/140/EF (2) af 25. november 2009, idet det:

— hverken har gennemført eller meddelt analysen af marked 7 og 14 i henstilling 2003/311/EF (3) eller af marked 1 og 6 i henstilling 2007/879/EF (4) i de tre år efter vedtagelsen af de tidligere foranstaltninger vedrørende de pågældende markeder, eller meddelt Kommissionen et begrundet forslag til forlængelse af denne frist, og idet det,

— ikke har anmodet om BEREC om bistand til at fuldføre analysen af de pågældende markeder.

— Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

For det første har Kommissionen foreholdt Storhertugdømmet Luxembourg, at det hverken har gennemført eller meddelt analysen af marked 7 og 14 i henstilling 2003/311/EF eller af marked 1 og 6 i henstilling 2007/879/EF i de tre år efter vedtagelsen af de tidligere foranstaltninger vedrørende de pågældende markeder.

For det andet har Kommissionen foreholdt Storhertugdømmet Luxembourg, at det ikke har anmodet BEREC om bistand inden for de fastsatte frister med henblik på at fuldføre analysen af de relevante markeder og vedtage de nødvendige lovmæssige foranstaltninger.

(1) EFT L 108, s. 33.

(2) EUT L 337, s. 37.

(3) Kommissionens henstilling 2003/311/EF af 11.2.2003 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (EUT L 114., s. 45).

(4) Kommissionens henstilling 2007/879/EF af 17.12.2007 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EUT L 344, s. 65).
2)

Skal artikel 49ff. TEUF og artikel 56ff. TEUF, ligeledes på baggrund af de principper, der er fastslået ved Den Europæiske Unions Domstols dom nr. 72 af 16. februar 2012, fortolkes således, at de er til hinder for, at kravet om tidsmæssig tilpasning af koncessionernes udløbsdato er en passende begrundelse for, at de udbudte koncessioners varighed er kortere end de tidligere tildelte koncessionsforhold?
1.

Med det første anbringende har appellanten anført, at der er sket en tilsidesættelse af dennes proceduremæssige rettigheder. Appellanten har især gjort gældende, at Retten ikke med ét ord nævnte sagsøgerens vigtigste anbringende, som under den mundtlige forhandling for Retten var blevet godkendt af denne, hvorefter Kommissionen ikke havde efterprøvet de af Tyskland fremførte tilfælde, hvor der forelå en urimelig byrde, individuelt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 34/18

Appel iværksat den 9. december 2014 af Jean-Charles Marchiani til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 10. oktober 2014 i sag T-479/13, Marchiani mod Parlamentet

(Sag C-566/14 P)

(2015/C 034/20)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Jean-Charles Marchiani (ved advokat C.-S. Marchiani)

Den anden part i appelsagen: Europa-Parlamentet

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom (Tredje Afdeling) af 10. oktober 2014, Jean-Charles Marchiani mod Europa-Parlamentet, sag T-479/13, annulleres.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fem anbringender.

For det første er appellanten af den opfattelse, at Retten har begået en retlig fejl ved ikke over for ham at anvende retsakterne om gennemførelsesforanstaltninger til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer. Afgørelsen af 4. juli 2013 var nemlig blevet truffet efter en retsstridig procedure, idet den var i strid med den afgørelse, der blev truffet af Europa-Parlamentets præsidium den 19. maj og 9. juli 2008 om gennemførelsesforanstaltninger til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer. Derudover er denne afgørelse i mere generel forstand blevet vedtaget i strid med kontradiktionsprincippet og princippet om overholdelse af retten til forsvar.

For det andet har Retten begået en retlig fejl og behæftet sin argumentation med en selvmodsigende begrundelse ved at referere til regulativet om omkostningsgodtgørelser med henblik på godkendelse af den omtvistede afgørelse af 4. juli 2013. Dels er afgørelsen af 4. juli 2013 en følge af en fejlagtig anvendelse af det regulativ om omkostningsgodtgørelser, der blev ophævet i 2009. Dels afstod Retten, der oprindeligt havde henholdt sig til det nævnte regulativ om omkostningsgodtgørelser, fra enhver efterfølgende henvisning til dette under bevisførelsen og fremførte Den Europæiske Unions finansforordning for 2012 som det eneste retsgrundlag.

For det tredje anfører appellanten, at Retten har begået en retlig fejl ved at lade ham bære hele bevisbyrden.

For det fjerde har Retten godkendt en grov tilsidesættelse af princippet om upartiskhed, som påhviler alle Den Europæiske Unions myndigheder under udøvelsen af deres beføjelser. Retten har nemlig slet ikke taget hensyn til de politiske funktioner, der tidligere blev udøvet af Europa-Parlamentets generalsekretær, der er ophavsmand til den omtvistede afgørelse.

For det femte og sidste gør appellanten gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved at acceptere, at afgørelsen af 4. juli 2013 træffer afgørelse om beløb, hvis tilbagesøgning under alle omstændigheder er fastsat. Appellanten er således af den opfattelse, at Rettens tilsidesættelse af forældelsesreglerne har medført en tilsidesættelse af princippet om, at Fællesskabets retsakter ikke må tillægges tilbagevirkende gyldighed, af princippet om berettigede forventninger såvel som en tilsidesættelse af princippet om overholdelse af en rimelig frist.
2.

Det gøres endvidere gældende, at Retten med dens dom af 26. september 2014 i sag T-615/11 har begået retlige fejl, som krænker Appellantens interesser, ved a) i præmis 43 med henvisning til manglende bevis at udtale, at Appellanten ikke har godtgjort, hvilken virkning statsstøtten kan have på Appellantens økonomiske situation, og ved b) i præmis 44 at konkludere, at Appellanten dermed ikke har godtgjort, at statsstøtten kan medføre væsentlig skade på Appellantens stilling på det pågældende marked, og derfor ikke kan anses for individuelt berørt, c) i præmis 42 at lægge til grund, at Appellanten ikke er individuelt berørt af den anfægtede afgørelse, selvom Appellantens kasino indgår i en sluttet kreds af landsbaserede kasinoer, d) i præmis 52 at udtale, at Appellantens søgsmål ikke opfylder de i TEUF artikel 263, stk. 4, sidste led, fastsatte betingelser for at kunne antages til realitetsbehandling, og ved e) i præmis 53 at udtale, at søgsmålet bør afvises på grundlag af Appellantens manglende søgsmålsinteresse.
6)

Såfremt der er indgivet en anmeldelse med civilretlig partstilling, men der hermed på tidspunktet for indgivelsen endnu ikke er fremsat et krav som omhandlet i fuldbyrdelsesforordningens artikel 27, stk. 1, og kravet under behandlingen af den indgivne anmeldelse stadig kan fremsættes på et senere tidspunkt med tilbagevirkende kraft gældende fra det tidspunkt, hvor anmeldelsen blev indgivet, følger det da af fuldbyrdelsesforordningens artikel 27, stk. 1, at den ret, hvor et krav er fremsat, efter at anmeldelsen med civilretlig partstilling er indgivet til den belgiske ret, skal udsætte sin afgørelse, indtil det er fastslået, om der er fremsat et krav som omhandlet i artikel 27, stk. 1, ved den belgiske ret?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 34/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland) den 28. oktober 2014 — Sabine Hünnebeck mod Finanzamt Krefeld

(Sag C-479/14)

(2015/C 034/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sabine Hünnebeck

Sagsøgt: Finanzamt Krefeld

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 63, stk. 1, TEUF, sammenholdt med artikel 65 TEUF, fortolkes således, at den også er til hinder for en bestemmelse i en medlemsstat, der for beregningen af gaveafgiften fastsætter, at fradraget i beskatningsgrundlaget i tilfælde af, at en fast ejendom, der er beliggende i denne stat, gives som gave, er mindre, når gavegiver og modtager var bosiddende i en anden medlemsstat, da gaven blev ydet, end det fradrag, der ville være blevet anvendt, såfremt mindst en af dem på dette tidspunkt havde været bosiddende i den førstnævnte medlemsstat, når en anden bestemmelse i medlemsstaten fastsætter, at det højere fradrag — under inddragelse af alle erhvervelser fra giveren ti år før og ti år efter erhvervelsen — finder anvendelse efter ansøgning fra gavemodtageren?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Münster (Tyskland) den 12. november 2014 — Klausner Holz Niedersachsen GmbH mod Land Nordrhein-Westfalen

(Sag C-505/14)

(2015/C 065/26)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Münster

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Klausner Holz Niedersachsen GmbH

Sagsøgt: Land Nordrhein-Westfalen

Præjudicielt spørgsmål

Kræver EU-retten, navnlig artikel 107 TEUF og 108 TEUF (henholdsvis artikel 87 EF og 88 EF) og effektivitetsprincippet, at der i en civilretlig tvist om gennemførelse af en civilretlig kontrakt, der yder støtte, ses bort fra en retskraftig, civilretlig anerkendelsesdom, der er afsagt i samme sag, hvilken dom bekræfter, at den civilretlige kontrakt fortsat består, uden at der herved er taget stilling til bestemmelserne om støtte, hvis gennemførelsen af kontrakten efter national ret ikke kan afværges på anden måde?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 56/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Højesteret (Danmark) den 2. december 2014, Finn Frogne A/S mod Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

(Sag C-549/14)

(2015/C 056/10)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Højesteret

Parter

Sagsøger: Finn Frogne A/S

Sagsøgte: Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF (1) af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter sammenholdt med EU-Domstolens domme i sag C-454/06, Pressetext og sag C-91/08, Wall AG fortolkes således, at en forligsaftale, der indebærer indskrænkninger og ændringer af parternes oprindeligt aftalte ydelser under en tidligere udbudt kontrakt samt et gensidigt afkald på udøvelse af misligholdelsesbeføjelser med henblik på at undgå en efterfølgende retslig tvist, udgør en kontrakt, der i sig selv er udbudspligtig, hvis det må lægges til grund, at den oprindelige kontrakt er blevet nødlidende.

(1) EUT L 134, s. 114
DA Den Europæiske Unions Tidende C 56/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākā tiesa (Letland) den 27. november 2014 — SIA »VM Remonts« (tidligere SIA »DIV un KO«), SIA »Ausma grupa« og SIA »Pārtikas kompānija« mod Konkurences padome

(Sag C-542/14)

(2015/C 056/08)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: SIA »VM Remonts« (tidligere SIA »DIV un KO«), SIA »Ausma grupa« og SIA »Pārtikas kompānija«

Sagsøgt: Konkurences padome

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 101, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at det for at konstatere, at en virksomhed har deltaget i en konkurrencebegrænsende aftale, er nødvendigt at godtgøre, at en leder i virksomheden personligt har udvist denne adfærd, eller at denne har kendskab eller har givet samtykke til adfærden hos en person, som leverer eksterne tjenesteydelser til virksomheden og samtidig handler på vegne af andre deltagere i en aftale, der muligvis er forbudt?
3)

Såfremt de to spørgsmål besvares bekræftende, kan skyldneren, når denne er en ordregivende myndighed, da påberåbe sig partsautonomien for at omgå sin forpligtelse til at betale morarenter og inddrivelsesomkostninger?«
1)

Er det efter forordning nr. 1186/2009 (1) muligt, at en fysisk person samtidigt kan have sædvanligt opholdssted både i en medlemsstat og i et tredjeland, og i bekræftende fald, gælder den i artikel 3 omhandlede afgiftsfritagelse ved import da for personlig ejendele, som flyttes til EU i forbindelse med bortfaldet af det sædvanlige opholdssted i tredjelandet?
1.

Er direktivet helt eller delvist ugyldigt, fordi artikel 114 TEUF ikke udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag? Navnlig: (a) Vedrørende direktivets artikel 24, stk. 2: (i) i hvilken udstrækning giver den ved en korrekt fortolkning medlemsstaterne mulighed for at vedtage strengere regler, for så vidt angår »standardiseringen« af tobaksvarers emballage, og (ii) er artikel 24, stk. 2, på grundlag af denne fortolkning da ugyldig, fordi artikel 114 TEUF ikke udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag? (b) Er direktivets artikel 24, stk. 3, som giver medlemsstaterne mulighed for at forbyde en bestemt kategori af tobaksvarer eller relaterede produkter under særlige omstændigheder, ugyldig, fordi artikel 114 TEUF ikke udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag? (c) Er følgende bestemmelser ugyldige, fordi artikel 114 TEUF ikke udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag? (i) bestemmelserne i direktivets afsnit II, kapitel II, om mærkning og emballering (ii) direktivets artikel 7, i det omfang den forbyder mentolcigaretter og tobaksvarer med en kendetegnende aroma (iii) direktivets artikel 18, som giver medlemsstaterne mulighed for at forbyde fjernsalg på tværs af grænser af tobaksvarer, og (iv) direktivets artikel 3, stk. 4, og artikel 4, stk. 5, som tillægger Kommissionen beføjelser vedrørende emissionsindholdet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 56/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 28. november 2014, Envirotec Denmark ApS mod Skatteministeriet

(Sag C-550/14)

(2015/C 056/11)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter

Sagsøger: Envirotec Denmark ApS

Sagsøgte: Skatteministeriet

Præjudicielt spørgsmål

Er barrer bestående af en tilfældig grov sammensmeltning af diverse skrottede guldholdige metalgenstande omfattet af begreberne »guld som råmetal eller som halvforarbejdede produkter«, jf. momssystemdirektivets (1) artikel 198, nr. 2?

Det kan lægges til grund, at barrerne består af en tilfældig, grov sammensmeltning af diverse skrottede guldholdige metalgenstande, og at barrerne udover guld også kan omfatte organisk materiale, f.eks. tænder, gummi, PVC og metaller/materialer, f.eks. kobber, tin, nikkel, amalgam, batterirester med kviksølv og bly samt diverse giftstoffer osv. Der er således ikke tale om et guldholdigt produkt, som umiddelbart er under forarbejdning til en færdigvare. På den anden side er barren et bearbejdet produkt (en sammensmeltning), der — som en form for mellemstadie — er skabt med henblik på at udvinde guldindholdet. Barrerne har et højt guldindhold på gennemsnitligt mellem 500 og 600 tusindedele, og således en del over 325 tusindedele guld. Guldindholdet vil efter udvindingen blive anvendt til fremstilling af (guld/guld-holdige) produkter.

Det kan ved besvarelsen endvidere lægges til grund, at barrerne ikke umiddelbart kan indgå i andre produkter, idet der først skal finde en behandling af barrerne sted, hvor metallerne adskilles, og hvor ikke-metaller, sundhedsskadelige stoffer m.v. bortsmeltes/udskilles.

(1) Rådets Direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem. (EUT L 347, s. 1)
1)

Skal artikel 12 og 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF (1) af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (herefter »direktivet«) fortolkes således, at begrebet »nettoomkostninger« ved forsyningspligten som fastlagt ved direktivet er til hinder for, at udbyderens »rimelige fortjeneste« medregnes i beløbet for de fastlagte nettoomkostninger ved den pågældende forsyningspligt?
1)

Skal artikel 2, stk. 1, litra c), og artikel 9, stk. 1, i direktiv 2006/112/EF (1)fortolkes således, at en kommune, der udfører skoletransport på grundlag af en ordning som beskrevet i denne dom, for så vidt må betragtes som en afgiftspligtig person i dette direktivs forstand?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/31

Appel iværksat den 5. december 2014 af Kongeriget Sverige til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 25. september 2014 i sag T-306/12, Darius Nicolai Spirlea og Mihaela Spirlea mod Europa-Kommissionen

(Sag C-562/14 P)

(2015/C 046/37)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Kongeriget Sverige (ved C. Meyer-Seitz)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Darius Nicolai Spirlea og Mihaela Spirlea, Kongeriget Danmark, Republikken Finland, Den Tjekkiske Republik og Kongeriget Spanien

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt den 25. september 2014 af Den Europæiske Unions Ret i sag T-306/11 ophæves.

— Kommissionens afgørelse af 21. juni 2012 om afslag på at give ægtefællerne Spirlea aktindsigt i de dokumenter, som de har begæret aktindsigt i, annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale Kongeriget Sveriges omkostninger i forbindelse med appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen fremsat tre anbringender.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Retten har fortolket artikel 4, stk. 2, tredje led, i Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (1) fejlagtigt, idet den vurderede, at Kommissionen, når den påberåber sig undtagelsen om beskyttelse af undersøgelser, kan basere sig på en generel formodning med henblik på at give afslag på aktindsigt i dokumenter vedrørende et EU-pilotprojekt, som er en etape, der går forud for en eventuel formel indledning af en traktatkrænkelsesprocedure, og at Kommissionen ikke begik en retlig fejl ved at fortolke den nævnte bestemmelse i forordningen således, at den kunne give afslag på begæringen om aktindsigt i de omtvistede dokumenter vedrørende et EU-pilotprojekt, uden at foretage en konkret og individuel undersøgelse af dem.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Retten har fortolket artikel 4, stk. 2, sidste sætningsled, i forordning nr. 1049/2001 fejlagtigt, idet den fastslog, at Kommissionens vurdering af, at der ikke forelå en mere tungtvejende offentlig interesse i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 4, stk. 2, sidste sætningsled, i forordning nr. 1049/2001, ikke er behæftet med nogen fejl.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Retten har anvendt EU-retten fejlagtigt, idet den vurderede, at i forbindelse med behandlingen af en sag vedrørende forordning nr. 1049/2001 skal lovligheden af en anfægtet retsakt inden for rammerne af et annullationssøgsmål, der er anlagt i henhold til artikel 263 TEUF, bedømmes i forhold til de faktiske og retlige omstændigheder, der forelå på tidspunktet for den anfægtede retsakts vedtagelse.

(1) EFT L 145, s. 43.
3.

Den Tjekkiske Republik har ikke godtgjort, at den eventuelle begrænsning af den frie bevægelighed for varer er egnet til at sikre opfyldelsen af det forfulgte mål om forbrugerbeskyttelse og ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå det.