Artikel 15, stk. 1 og 4, i direktiv 2003/86 er ikke til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter der kan gives afslag på en ansøgning om selvstændig opholdstilladelse indgivet af en tredjelandsstatsborger, som har opholdt sig mere end fem år på en medlemsstats område efter familiesammenføringsreglerne, med den begrundelse, at den pågældende ikke har godtgjort at have bestået en integrationsprøve, der omhandler denne medlemsstats sprog og samfund, forudsat at de nærmere regler for pligten til at bestå denne prøve ikke går videre end det, der er nødvendigt for at nå målet om at fremme tredjelandsstatsborgeres integration.

Det fremgår af kombinationen af disse to bestemmelser, at selv om en person principielt har ret til at få udstedt en selvstændig opholdstilladelse efter fem års ophold på en medlemsstats område efter familiesammenføringsreglerne, har EU-lovgiver imidlertid givet medlemsstaterne tilladelse til at underlægge meddelelsen af en sådan tilladelse bestemte betingelser, som det tilkommer dem at fastsætte.

Da meddelelsen af en selvstændig opholdstilladelse efter udløbet af den i direktivets artikel 15, stk. 1, omhandlede periode er hovedreglen, må medlemsstaterne imidlertid ikke anvende det råderum, som de er indrømmet ved direktivets artikel 15, stk. 4, på en måde, der dels ville være i strid med denne artikels formål, der – således som det fremgår af 15. betragtning til direktivet – er at gøre det muligt for referencepersonens familiemedlemmer at opnå en status, som er uafhængig af referencepersonen, dels ville være til hinder for den nævnte artikels effektive virkning (jf. analogt dom af 9.7.2015, K og A, C-153/14, EU:C:2015:453, præmis 50).

De supplerende betingelser, som en medlemsstat undergiver meddelelsen af en selvstændig opholdstilladelse, kan derfor ikke indeholde så strenge krav, at de udgør en hindring, der er vanskelig at overvinde, og hvorved de i artikel 15, stk. 1, i direktiv 2003/86 omhandlede tredjelandsstatsborgere i praksis forhindres i på normal vis at opnå en sådan tilladelse efter udløbet af den i bestemmelsen omhandlede frist (jf. analogt dom af 9.7.2015, K og A, C-153/14, EU:C:2015:453, præmis 59).

Dette forudsætter særligt, at det kendskab, der kræves for at bestå integrationsprøven, svarer til et grundlæggende kendskab, at den ved den nationale lovgivning fastsatte betingelse ikke fører til, at tredjelandsstatsborgere, der har bevist deres vilje til at bestå denne prøve og bevist, at de har gjort sig anstrengelser med henblik herpå, forhindres i at blive meddelt en selvstændig opholdstilladelse, at der tages behørigt hensyn til de særlige individuelle omstændigheder, og at de til prøven knyttede udgifter ikke er uforholdsmæssige (jf. i denne retning dom af 9.7.2015, K og A, C-153/14, EU:C:2015:453, præmis 54-70).

I denne henseende skal det bl.a. bemærkes, at omstændigheder for de pågældende familiemedlemmer til referencepersonen, såsom alder, uddannelsesniveau, økonomisk situation eller helbredstilstand, skal kunne føre til, at de kompetente myndigheder ikke gør meddelelsen af en selvstændig opholdstilladelse betinget af beståelse af en integrationsprøve, når det viser sig, at disse personer som følge af disse omstændigheder ikke er i stand til at aflægge en sådan prøve eller at bestå denne (jf. i denne retning dom af 9.7.2015, K og A, C-153/14, EU:C:2015:453, præmis 58).

(jf. præmis 48, 51, 52 og 63-65 samt domskonkl. 2)