FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

PHILIPPE LÉGER

fremsat den 21. september 2006 1( )

Sag C-183/05

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Irland

»Traktatbrud – direktiv 92/43/EØF – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – streng beskyttelse af arter af fællesskabsbetydning«

1. Med nærværende søgsmål har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at Domstolen fastslår, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 92/43/EØF ( ), idet denne medlemsstat ikke har truffet alle nødvendige foranstaltninger til at gennemføre direktivets artikel 12, stk. 1, og idet Irland har bibeholdt bestemmelser i irsk lovgivning, som er uforenelige med direktivets artikel 12, stk. 1, og artikel 16.

I – Retsforskrifter

2. Hovedformålet med habitatdirektivet er at fremme opretholdelsen af den biologiske diversitet gennem bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter på medlemsstaternes område, hvor traktaten om Den Europæiske Union finder anvendelse ( ).

3. Odderen, alle hvalarter, læderskildpadden ( ), strandtudsen ( ), sneglen Geomalacus maculosus ( ) og alle flagermusarter er nogle af de arter, der er opført i bilag IV, litra a), til habitatdirektivet. De arter, der er angivet i dette bilag, er dyrearter af fællesskabsbetydning, der kræver streng beskyttelse.

4. Habitatdirektivets artikel 12 har følgende ordlyd:

»1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at indføre en streng beskyttelsesordning i det naturlige udbredelsesområde for de dyrearter, der er nævnt i bilag IV, litra a), med forbud mod:

a) alle former for forsætlig indfangning eller drab af enheder af disse arter i naturen

b) forsætlig forstyrrelse af disse arter, i særdeleshed i perioder, hvor dyrene yngler, udviser yngelpleje, overvintrer eller vandrer

c) forsætlig ødelæggelse eller indsamling af æg i naturen

d) beskadigelse eller ødelæggelse af yngle- eller rasteområder.

2. For disse dyrearter forbyder medlemsstaterne opbevaring, transport eller salg af eller bytte med og udbud til salg eller bytte af enheder, der er indsamlet i naturen, med undtagelse af dem, der lovligt er indsamlet inden iværksættelsen af dette direktiv.

3. Forbuddene i stk. 1, litra a) og b), samt stk. 2 gælder for alle livsstadier hos de dyr, der er omfattet af denne artikel.

4. Medlemsstaterne indfører en ordning med tilsyn med uforsætlig indfangning eller drab af de dyrearter, der er nævnt i bilag IV, litra a). På grundlag af de indhentede oplysninger gennemfører medlemsstaterne de yderligere undersøgelser eller træffer de bevaringsforanstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at uforsætlig indfangning eller drab ikke får en væsentlig negativ virkning for de pågældende dyrearter.«

5. Habitatdirektivets artikel 13 indfører ligeledes en streng beskyttelsesordning for de plantearter, der er nævnt i bilag IV, litra b), med forbud mod:

»a) forsætlig plukning, indsamling, afskæring, oprivning med rod eller ødelæggelse af disse vildtvoksende planter i naturen

b) opbevaring, transport, salg af eller bytte med og udbud til salg eller bytte af enheder af disse arter, der er indsamlet i naturen, med undtagelse af dem, der lovligt er indsamlet inden dette direktivs iværksættelse.«

6. Habitatdirektivets artikel 16, stk. 1, er affattet således:

»Hvis der ikke findes nogen anden brugbar løsning, og fravigelsen ikke hindrer opretholdelse af den pågældende bestands bevaringsstatus i dens naturlige udbredelsesområde, kan medlemsstaterne fravige bestemmelserne i artikel 12, 13, 14 og 15, litra a) og b):

a) for at beskytte vilde dyr og planter og bevare naturtyperne

b) for at forhindre alvorlig skade navnlig på afgrøder, besætning, skove, fiskeri, vand og andre former for ejendom

c) af hensyn til den offentlige sundhed og sikkerhed eller af andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social og økonomisk art, og hensyn til væsentlige gavnlige virkninger på miljøet

d) med henblik på forskning og undervisning, genopretning af en bestand, genudsætning af disse arter og opdræt med henblik herpå, herunder kunstig opformering af planter

e) for under omhyggeligt kontrollerede betingelser selektivt og i begrænset omfang at tillade indsamling eller opbevaring af enheder af de arter, der er nævnt i bilag IV, i et antal, der er begrænset og specificeret af de kompetente nationale myndigheder.«

7. Habitatdirektivets artikel 16, stk. 2, bestemmer, at medlemsstaterne hvert andet år skal sende en rapport til Kommissionen om de fravigelser, der er anvendt efter stk. 1. Kommissionen udtaler sig om fravigelserne inden for højst tolv måneder efter modtagelsen af rapporten og underretter det udvalg, som bistår Kommissionen.

8. I direktivets artikel 16, stk. 3, angives, hvilke oplysninger rapporten skal indeholde.

9. Habitatdirektivet trådte i kraft den 21. maj 1994.

II – Den administrative procedure

10. Den 18. oktober 2002 konstaterede Kommissionen adskillige mangler i forbindelse med gennemførelsen af habitatdirektivet i irsk lovgivning. For det første havde Irland undladt at udvide gennemførelsen af artikel 12, stk. 2, og artikel 13 til de arter, der er nævnt i habitatdirektivets bilag IV, som ikke lever i naturlig tilstand i Irland. For det andet havde Irland ikke truffet de nødvendige specifikke foranstaltninger til at indføre en streng beskyttelsesordning for de dyrearter, der er nævnt i habitatdirektivets bilag IV, litra a), sådan som det kræves i direktivets artikel 12, stk. 1. For det tredje havde Irland undladt at indføre en ordning med tilsyn med uforsætlig indfangning eller drab af de dyrearter, der er nævnt i direktivets bilag IV, litra a), således som det er foreskrevet i direktivets artikel 12, stk. 4. Endelig konstaterede Kommissionen, at der i irsk lovgivning findes bestemmelser, som er i strid med såvel habitatdirektivets artikel 12 som dets artikel 16. Den opfordrede derfor Irland til at fremsætte sine bemærkninger i denne henseende.

11. Ved skrivelse af 20. december 2002 vedgik de irske myndigheder, at de konkrete bestemmelser i irsk lovgivning, der har til formål at gennemføre habitatdirektivets artikel 12, stk. 2, og artikel 13, kun omfatter de arter i dette direktivs bilag IV, litra a) og b), som findes på irsk område. De irske myndigheder gjorde Kommissionen opmærksom på, at der i irsk lovgivning findes bemyndigelsesbestemmelser, som gør det muligt i givet fald at udvide den i direktivets artikel 12, stk. 2, og artikel 13 påkrævede strenge beskyttelsesordning.

12. Desuden har de irske myndigheder vedtaget en række foranstaltninger med henblik på en effektiv anvendelse af den strenge beskyttelsesordning for de dyrearter, der er nævnt i habitatdirektivets bilag IV, litra a), i henhold til direktivets artikel 12, stk. 1.

13. Da Kommissionen ikke var tilfreds med Irlands svar, fremsatte den ved skrivelse af 11. juli 2003 en begrundet udtalelse, hvori den gentog de bemærkninger, den havde fremsat i åbningsskrivelsen. Kommissionen opfordrede Irland til at træffe de nødvendige foranstaltninger til inden for en frist på to måneder at efterkomme den begrundede udtalelse.

14. Den 12. september 2003 besvarede Irland den begrundede udtalelse ved at meddele Kommissionen, at der var fremlagt forslag om lovbestemmelser til gennemførelse af habitatdirektivets artikel 12, stk. 2, og artikel 13, stk. 1, litra b), for alle arter nævnt i direktivets bilag IV, litra a) og b). Irland afviste desuden Kommissionens fortolkning, ifølge hvilken habitatdirektivets artikel 12 og 16 ikke var korrekt gennemført i irsk lovgivning. Desuden underrettede Irland Kommissionen om en beskyttelsesplan fra 2002 for strandtudsen og oplyste den om nogle tilsynsmekanismer og initiativer, landet havde taget i denne henseende vedrørende den pågældende art, flagermusarterne, odder og læderskildpadde. Irland oplyste yderligere, at den ville komme med flere oplysninger vedrørende Geomalacus maculosus og hvaler.

15. Den 8. januar 2004 forelagde Irland Kommissionen yderligere oplysninger vedrørende den begrundede udtalelse. Irland oplyste, at fire handlingsplaner for hver art (herefter »handlingsplanerne«) var under udarbejdelse og ville være færdiggjort i marts 2004 vedrørende et pattedyr, en fugl, en fisk og en plante, og på grundlag af disse ville der blive udarbejdet handlingsplaner for odder, flagermusarterne, strandtudse, Geomalacus maculosus og Killarney Fern ( ), og at disse handlingsplaner sandsynligvis ville være færdiggjort i september 2005. Hvad angår hvaler oplyste Irland, at disse arter frembød særlige vanskeligheder, og at der netop var foretaget undersøgelser af, hvordan man bedst kunne beskytte disse arter i de irske farvande.

16. Da Kommissionen ud fra Irlands svar ikke var i stand til at fastslå, at Irland havde opfyldt sine forpligtelser i henhold til habitatdirektivet, besluttede den at indlede dette søgsmål.

III – Søgsmålet

17. Kommissionen har fremsat tre klagepunkter til støtte for sit søgsmål:

– ufuldstændig gennemførelse af habitatdirektivets artikel 12, stk. 2, og artikel 13, hvad angår de i direktivets bilag IV anførte arter, som ikke normalt lever i Irland

– manglende særlige foranstaltninger med henblik på effektivt at iværksætte den i direktivets artikel 12, stk. 1, påkrævede beskyttelsesordning

– forekomsten af bestemmelser i irsk lovgivning, som er uforenelige med habitatdirektivets artikel 12 og 16.

18. På baggrund af Irlands svar har Kommissionen vurderet, at irsk ret nu er i overensstemmelse med direktivets artikel 12, stk. 2, og artikel 13, og har derfor trukket påstandens første klagepunkt tilbage.

19. Jeg vil derfor behandle de to øvrige klagepunkter i den ovenfor angivne rækkefølge.

IV – Vurdering

A – Det andet klagepunkt

20. Indledningsvis bemærkes, at det fremgår af artikel 249, stk. 3, EF, at et direktiv er bindende for enhver medlemsstat, som det rettes til, med hensyn til det tilsigtede mål, men overlader det til de nationale myndigheder at bestemme form og midler for gennemførelsen heraf i national ret. Det fremgår imidlertid af fast retspraksis ( ), at selv om det ikke er absolut nødvendigt for gennemførelsen af et direktiv i national ret, at direktivets indhold formelt og ordret gentages i udtrykkelige og specielle lovbestemmelser, og selv om det med hensyn til direktivets indhold kan være tilstrækkeligt, at der foreligger en generel retlig ramme, er det på betingelse af, at denne retlige ramme giver en sikker hjemmel for, at direktivet anvendes fuldt ud på en tilstrækkelig klar og præcis måde.

21. I denne henseende må karakteren af den bestemmelse i direktivet, som traktatbrudssagen vedrører, fastslås nærmere i hvert enkelt tilfælde for at kunne afgøre omfanget af medlemsstaternes forpligtelse til at gennemføre direktivet ( ).

22. Det fremgår af fjerde og ellevte betragtning til habitatdirektivet, at de truede arter og levesteder er en del af Fællesskabets naturarv, og at vedtagelsen af foranstaltningerne til bevaring af prioriterede naturtyper og prioriterede arter af fællesskabsbetydning er alle medlemsstaters fælles ansvar. Domstolen har således fastslået, at en punktlig gennemførelse med hensyn til dette direktiv, og navnlig direktivets artikel 12, stk. 1, har en særlig betydning i et tilfælde som det foreliggende, hvor forvaltningen af det fælles eje er betroet medlemsstaterne på deres respektive territorier ( ).

23. Det følger heraf, at medlemsstaterne inden for rammerne af direktivet, som opstiller komplicerede og tekniske regler på det miljøretlige område, er særligt forpligtede til at påse, at deres lovgivning til sikring af dette direktivs gennemførelse er klar og præcis ( ).

24. Især kræver gennemførelsen af direktivets artikel 12, stk. 1, ikke kun, at medlemsstaterne indfører en fuldstændig lovramme, men også, at de iværksætter konkrete, specifikke beskyttelsesforanstaltninger ( ). Domstolen har ligeledes fastslået, at en streng beskyttelsesordning i artikel 12, stk. 1’s forstand, forudsætter, at der indføres sammenhængende og samordnede foranstaltninger af forebyggende art ( ).

25. Ifølge habitatdirektivets artikel 2, stk. 1 og 2, tager de foranstaltninger, der træffes med henblik på gennemførelsen af direktivets artikel 12, stk. 1, sigte på at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper samt vilde dyre- og plantearter af fællesskabsbetydning.

26. I henhold til direktivets artikel 1, litra e) og i), anses en arts »bevaringsstatus« for »gunstig«, når en naturtypes »naturlige udbredelsesområde og de arealer, det dækker inden for dette område, er stabile eller i udbredelse«, og når »data vedrørende bestandsudviklingen af den pågældende art viser, at arten på lang sigt vil opretholde sig selv som en levedygtig bestanddel af dens naturlige levesteder«.

27. Jeg mener, at bevaringen af de i habitatdirektivets bilag IV nævnte naturtyper og arter i en gunstig bevaringsstatus kræver, at der iværksættes øgede kontrol- og tilsynsforanstaltninger. Jeg er nemlig af den opfattelse, at fællesskabslovgiver ved at opstille en liste over arter, som bør drage fordel af streng beskyttelse, har haft til hensigt at sondre mellem disse og andre vilde dyre- og plantearter, især fordi de i direktivets bilag IV nævnte arter og deres levesteder er mere sårbare ( ).

28. Desuden mener jeg, at en streng beskyttelse af de i bilag IV nævnte arter først og fremmest kræver et indgående kendskab til den enkelte art, til dens yngle- og rasteområder og til de eventuelle trusler, der findes mod den. Dette forudsætter efter min opfattelse en langvarig overvågning af de pågældende arter. Domstolen har desuden i dommen i sagen Kommissionen mod Det Forenede Kongerige fastslået, at »overvågningsforpligtelsen [i henhold til habitatdirektivets artikel 11] […] er væsentlig for […] direktivets effektive virkning, og at forpligtelsen skal gøres til genstand for en detaljeret, klar og præcis gennemførelse« ( ).

29. I nærværende sag er det en kendsgerning, at der i Irland findes adskillige af de arter, som er opført i habitdirektivets bilag IV. Det er ubestridt, at de vigtigste af disse med hensyn til bestand og yngleområder er flagermus og hvaler, hvor alle arter er beskyttet ved bilag IV. De øvrige arter i bilag IV, som lever i Irland, er odder, strandtudse, læderskildpadde og Geomalacus maculosus.

30. Ud fra disse betragtninger må det på nuværende tidspunkt vurderes, at det andet klagepunkt om de manglende specifikke foranstaltninger til effektivt at gennemføre den i habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, påkrævede strenge beskyttelsesordning er berettiget.

31. Kommissionen har fremført syv argumenter til støtte for dette klagepunkt.

1. Det første argument

32. Kommissionen har kritiseret Irland for ikke at have iværksat en streng beskyttelsesordning i overensstemmelse med habitatdirektivets artikel 12 hvad angår læderskildpadde og Geomalacus maculosus, idet disse to arter ikke indgår i den første liste i European Communities (Natural Habitats) Regulations 1997.

33. Kommissionen har vedrørende det første argument angivet, at den er tilfreds med Irlands svar hvad angår læderskildpadde og Geomalacus maculosus. Jeg mener derfor ikke, det er relevant at vurdere, om argumentet er berettiget.

2. Det andet argument

34. Kommissionen har angivet, at der findes en parallel fravigelsesordning efter irsk lov om vilde dyre- og plantearter af 1976, som ændret ved lov om vilde dyre- og plantearter af 2000 (herefter »Wildlife Act 1976«), som er til hinder for vedtagelsen af specifikke foranstaltninger med henblik på effektivt at gennemføre den strenge beskyttelsesordning for de arter, der er nævnt i habitatdirektivets bilag IV.

35. Da ordlyden af dette argument er den samme som ordlyden af det tredje klagepunkt, er det hensigtsmæssigt at foretage en samlet vurdering af, om de er berettigede.

3. Det tredje argument

36. Ifølge Kommissionen er handlingsplanerne, som ville være et effektivt middel til at gennemføre habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, endnu ikke færdiggjort, bortset fra handlingsplanen for strandtudsen. De specifikke foranstaltninger, som Irland har truffet, udgør en uensartet og mangelfuld helhed, som ikke kan anses for en tilstrækkelig streng beskyttelsesordning i habitatdirektivets forstand. Ifølge Kommissionen er det kun strandtudsens situation, der er tilfredsstillende.

37. Kommissionen har hævdet, at udtrykket »er ved at blive gennemført«, som Irland har anvendt som begrundelse for, at andre handlingsplaner først vil blive offentliggjort senere, ikke giver nogen sikkerhed med hensyn til datoen for offentliggørelsen og de fremtidige handlingsplaners endelige form.

38. Irland har erkendt, at de pågældende handlingsplaner for de arter, som er angivet i habitatdirektivets bilag IV, litra a), mangler at blive udformet og offentliggjort, og har desuden bemærket, at et program for offentliggørelsen af andre handlingsplaner, som skal dække alle arter i det pågældende bilag IV, er undervejs.

39. I lighed med Kommissionen mener jeg, at handlingsplanen er en effektiv måde at opfylde kravet om en streng beskyttelse i henhold til habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, på. Den giver nemlig vigtige oplysninger om arten, dens levesteder samt dens raste- og yngleområder og indeholder specifikke anbefalinger, som skal sikre en god bevaring af den pågældende art.

40. Den handlingsplan, som Irland har indført for strandtudsen ( ), opfylder efter min opfattelse kravene i artikel 12, stk. 1. Den har givet mulighed for at studere strandtudsens yngle- og rasteområder og anlægge nye vandhuller, som arten kan anvende. I 2004 blev et program for systematisk overvågning af denne arts yngleområder iværksat, og programmet blev forlænget til 2005 og 2006.

41. Med hensyn til de øvrige arter, som er nævnt i habitatdirektivets bilag IV, har Irland imidlertid erkendt, at de pågældende planer mangler at blive udformet og offentliggjort, og har samtidig oplyst, at et program med offentliggørelse af andre handlingsplaner, som vil dække alle arterne i bilag IV, er »undervejs«.

42. Det skal her blot bemærkes, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, i henhold til fast praksis må vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse ( ).

43. Da handlingsplanerne for de arter, der er nævnt i habitatdirektivets bilag IV, ikke var færdiggjort ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, dvs. den 11. september 2003, er det tredje argument som følge heraf berettiget.

4. Det fjerde argument

44. Kommissionen mener ikke, at det forhold i sig selv, at et netværk af tjenestemænd er fuldtidsbeskæftiget med bevaring af arterne, godtgør, at der er vedtaget specifikke foranstaltninger til effektivt at gennemføre den i habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, påkrævede strenge beskyttelsesordning. Kommissionen har som eksempel nævnt vejledningen vedrørende strandtudsen ( ), hvoraf det fremgår, at de kompetente myndigheder »også har andre opgaver og har ansvaret for vidtstrakte områder, og [...] ikke har tid til at foretage en systematisk kontrol af strandtudsebestanden«.

45. Irland har på dette punkt ikke reelt bestridt Kommissionens bemærkninger.

46. Irland har faktisk fremført det argument, at landets tjenestemænd er aktive og effektivt beskytter arterne, navnlig strandtudsen, og således spiller en vigtig rolle i artens beskyttelse. Irland har desuden erkendt, at medlemmerne af Irlands nationale netværk af tilsynsmænd og tjenestemænd, der er beskæftiget med naturbevaring, udfører en »passiv overvågning«, som Irland dog mener er effektiv.

47. Det fremgår af sagen ( ), at Irland blot har bekræftet, at medlemmerne af dette netværk er opmærksomme på dyrearternes bevaringsstatus og bemærker alle betydningsfulde ændringer i en arts bevaringsniveau.

48. Som tidligere bemærket har Domstolen fastslået, at forpligtelsen til at overvåge de naturtyper og arter, der er nævnt i habitatdirektivets bilag IV, er vigtig for den effektive virkning af dette direktiv. Jeg er dog af den opfattelse, at den mangel på tid, som nævnes i vejledningen, beviser, at de menneskelige ressourcer, som er afsat til overvågning og tilsyn af de i det pågældende bilag nævnte arter og naturtyper, er utilstrækkelige til at opfylde kravet om streng beskyttelse i henhold til habitdirektivets artikel 12, stk. 1. Efter min opfattelse er der intet i sagen, der tyder på, at der foregår en systematisk og permanent overvågning af naturtypers og arters bevaringsstatus, og heller ikke på, at de data, som fremkommer ved den passive overvågning, som tjenestemændene udfører, indsamles og organiseres på sammenhængende vis for at opfylde kravet om streng beskyttelse.

49. Som følge heraf mener jeg også, at dette argument er berettiget.

5. Det femte argument

50. Kommissionen har kritiseret Irland for ikke at have gennemført systematiske undersøgelser af indvirkningen på arterne, inden der er givet tilladelse til et bygge- eller nedrivningsprojekt. Ifølge Kommissionen kan den vurdering af indvirkningen på miljøet (herefter »miljøvurdering«), som skal foretages i henhold til direktiv 85/337/EØF ( ), være formålstjenlig, da den advarer myndighederne om de konkrete trusler, der er mod de i habitatdirektivets bilag IV omhandlede arters yngle- og rasteområder. Kommissionen har dog udtalt, at ikke alle projekter underkastes en miljøvurdering.

51. Selv om der foretages miljøvurdering, kræver de irske myndigheder først, at bygherren fremsender oplysninger om de beskyttede arter, efter at han har fået byggetilladelse, hvilket undergraver miljøvurderingens eventuelle nyttevirkning som redskab til at indsamle oplysninger.

52. Kommissionen har som eksempel nævnt tre projekter. For det første har den bemærket, at hotelbyggeriet i Lough Rynn-området ganske vist er blevet underkastet en miljøvurdering, som viser de negative virkninger for bestanden af flagermus. De irske myndigheder har imidlertid ikke udbedt sig yderligere oplysninger, inden de gav byggetilladelse, og har heller ikke henvist til forpligtelsen til at overholde betingelserne i habitatdirektivets artikel 16. Desuden har Kommissionen nævnt ringvejen ved Ennis, som vil betyde ødelæggelse af lille hesteskonæses siddesteder ( ). Endelig har Kommissionen nævnt nedlægningen af en gasledning i Broadhaven-bugten, Corrib-gasprojektet, som vil forstyrre hvalers raste- og yngleområder i regionen.

53. Hvad Lough Rynn-projektet angår har Irland hævdet, at Irish Planning Appeals Board (kommission for anlægsprojekter, herefter »Planning Appeals Board«) tog alle de oplysninger, som de forskellige parter fremlagde, i betragtning og sikrede sig, at habitatdirektivet og direktiv 85/337/EØF var behørigt overholdt, inden der blev givet tilladelse til dette projekt.

54. Desuden mener Irland, at Leitrim County Council, et lokalt organ, var bemyndiget til at undersøge, om den omfattende undersøgelse af flagermusbestanden i området var fyldestgørende, til at udtale sig om emnet og indgå en aftale med bygherren om foranstaltninger til at mindske generne. Denne undersøgelse skulle gennemføres, inden projektet blev påbegyndt. Irland har ligeledes påpeget, at en lokal bygge- og anlægsmyndighed kan handle af egen drift for at rette op på skaden, hvis de specifikke krav i alle de tilhørende klausuler ikke er opfyldt.

55. Det fremgår af sagen ( ), at det pågældende projekt blev godkendt af Planning Appeals Board i 2002, selv om den undersøgelse, som påviser de negative virkninger for flagermusene, først blev foretaget i 2004, og arbejdet blev påbegyndt i 2003.

56. Irland har ikke bestridt konklusionerne af den omfattende undersøgelse ( ), som bygherren fremlagde i juni 2004. Undersøgelsen, der blev udført, efter at der var givet byggetilladelse, viser, at renoveringen af visse bygninger og fældningen af visse træer vil medføre, at disse naturtyper fuldstændig forsvinder som raste- og yngleområder. Det fremhæves også i undersøgelsen, at menneskeskabt støj og lys vil påvirke flagermusarterne i væsentligt omfang.

57. I overensstemmelse med habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, litra d), mener jeg ikke, at byggeprojektet i Lough Rynn kunne godkendes af de irske myndigheder, i hvert fald ikke uden en gyldig dispensation. Det er i nærværende sag ubestridt, at projektet ikke er omfattet af de fravigelser, der er omhandlet i direktivets artikel 16.

58. Irland har ikke reelt bestridt dette klagepunkt og har blot understreget, at den omfattende undersøgelse, som de lokale myndigheder har gennemgået, samt Planning Appeals Boards arbejde var tilfredsstillende.

59. Vedrørende Ennis-ringvejen fremgår det endvidere af sagen ( ), at projektet er blevet underkastet en miljøvurdering, som viste, at ringvejen ville medføre ødelæggelse af lille hesteskonæses siddesteder. Hvad angår de oplysninger, som Kommissionen har fremlagt, og som Irland ikke har bestridt, fremgår det imidlertid, at de irske myndigheder først har givet en dispensation den 7. juli 2004, længe efter der blev givet byggetilladelse. Der er intet, der tyder på, at de irske myndigheder fandt det nødvendigt at kræve en gyldig fravigelse, da de gav byggetilladelse.

60. Det samme er tilfældet, hvad angår gasprojektet i Corrib, der drejer sig om nedlægningen af en gasledning i Broadhaven-bugten. Det er ubestridt, at bugten tæller flere hvalarter, som er beskyttet ved habitatdirektivets bilag IV. Det var planlagt at anvende sprængstoffer til udførelsen af projektet. Det fremgår imidlertid af skrivelse af 3. november 2003 ( ), som Irland sendte til Kommissionens Generaldirektorat for Miljø, at Marine Licence Vetting Committee (udvalg for kontrol af maritime tilladelser) gjorde opmærksom på den negative virkning for hvalerne af støj som følge af anvendelsen af disse sprængstoffer. Forsætlig anvendelse af sprængstoffer i et område, hvor der findes arter, som er beskyttet i henhold til habitatdirektivets bilag IV, er i strid med direktivets artikel 12, stk. 1, litra b). Imidlertid fremgår det klart af den nævnte skrivelse af 3. november 2003, at projektet blev godkendt uden dispensation efter direktivets artikel 16.

61. Vurderingerne af ringvejsprojektet ved Ennis og gasledningen ved Corrib viser, at der er en ikke ubetydelig risiko for forstyrrelse af de beskyttede arters raste- og yngleområder. Endvidere bestyrkes denne vurdering af den omstændighed dels, at de irske søfartsmyndigheder skønnede det nødvendigt at planlægge foranstaltninger til at mildne generne for hvalerne og således »minimere påvirkningen«, dels at National Park og Wildlife Service (herefter »NPWS«) pålagde bygherren for Ennis-ringvejen en hel række foranstaltninger for at sikre et levested til flagermusarterne.

62. På baggrund af alle disse forhold er det min opfattelse, at argumentet er berettiget hvad angår projektet i Lough Rynn, Ennis-ringvejen og gasledningen i Corrib.

6. Det sjette argument

63. Hvad angår det sjette argument er Kommissionen af den opfattelse, at de irske myndigheder ikke råder over de nødvendige oplysninger om visse arter, bortset fra lille hesteskonæse og strandtudse, i habitatdirektivets bilag IV, litra a), deres raste- og yngleområder og de trusler, der er mod dem.

64. Kommissionen har for det første kritiseret Irland for ikke at være tilstrækkeligt informeret om flagermusarterne. Den overvågning, som Irland har bekendtgjort, og som indebærer, at seks studieområder gennemkøres i bil, »car transect«, vil være temmelig begrænset og ikke give mulighed for at identificere hvilesteder. Desuden er det Kommissionens opfattelse, at Irlands argumenter om, at dette program dels »i rette tid« vil give væsentlige oplysninger om tendenser i bestanden, dels at der inden udgangen af 2005 »sandsynligvis vil ske« fremskridt med bearbejdningen af de indsamlede data, ikke giver nogen sikkerhed for, at Irland vil indføre en tilstrækkelig streng beskyttelsesordning ud over det aktuelle pilotprogram. Der er ikke oplyst nogen præcis dato for, hvornår der udarbejdes en passende tilsynsordning.

65. For det andet har Kommissionen konstateret, at den undersøgelse, der bekræfter, at der findes oddere på irsk område, blev udført, længe inden habitatdirektivet trådte i kraft. Den mener derfor ikke, man kan sige, at odderens raste- og yngleområder lige nu er genstand for en tilstrækkelig, omfattende undersøgelse. Den oplysning alene, at rapporten fra en undersøgelse, der blev iværksat i 2004, skulle være færdiggjort ved udgangen af 2005, er ikke tilstrækkelig til, at det kan fastslås med sikkerhed, at der vil blive indført en hensigtsmæssig overvågningsordning og et hensigtsmæssigt overvågningsprogram.

66. For det tredje mener Kommissionen med hensyn til Geomalacus maculosus ikke, at Irland har godtgjort, at der er indført en ordning med indsamling af oplysninger, som på alle måder svarer til den ordning, der findes for strandtudsen. Den passive overvågning, som de irske myndigheder udfører, og ansættelsen af en biolog, der er ekspert i hvirvelløse dyr, giver ingen garanti for, at der sker en regelmæssig forsyning med overvågningsoplysninger, der er opstillet på en konsekvent og sammenhængende måde, om forekomsten af Geomalacus maculosus, dens raste- og yngleområder og de mulige trusler, der findes mod denne snegl.

67. Endelig har Kommissionen kritiseret Irland for ikke at have iværksat et omfattende, hensigtsmæssigt og permanent overvågningsprogram for hvaler, som kunne gøre det muligt at udarbejde en streng beskyttelsesordning for denne art. Kommissionen glæder sig over det aktive overvågningsprogram og programmet for registrering af hvalerne langs den irske kyst, der udføres af frivillige, men mener ikke, at disse programmer kan anses for omfattende overvågningsprogrammer.

68. Kommissionen glæder sig ligeledes over den finansielle støtte fra NPWS til et projekt for overvågning af små hvaler i Galway-bugten og NPWS’ deltagelse i overvågningen af hvaler i Roaring Water-bugten, men har gjort gældende, at disse ad hoc-projekter og -programmer ikke kan gøre det ud for en omfattende overvågningsordning, da de er geografisk begrænsede og ikke er sikret på længere sigt.

69. Desuden har Kommissionen fremført det argument, at en undersøgelse, der blev foretaget i 2005, viser, at der mangler viden om de hvaler, der lever i irske farvande, selv om Irlands indsats er af stor betydning for hvalerne på grund af den store udstrækning af denne medlemsstats åbne farvande og kystfarvande og antallet af arter, som lever her. Kommissionen har tilføjet, at NPWS’ ressourcer er meget begrænsede, hvad angår beskyttelsen af havmiljøet. NPWS’ wildlife rangers (feltpersonale) udfører hovedsagelig deres arbejde på land og har ikke udstyret, eller tilstrækkeligt udstyr, og den nødvendige erfaring til at kunne arbejde på havet.

70. Hvad det sjette argument angår har Irland erkendt, at pilotovervågningsprojektet vedrørende flagermus ikke kan erstatte en mere detaljeret opfølgning, men er dog af den opfattelse, at der med dette »car transect«-program indhentes temmelig fyldige oplysninger om visse flagermusarters forekomst og udbredelse, og at det kan forbedres yderligere. Irland har tilføjet, at det pågældende program ikke længere er et pilotprogram og nu anvendes på tredje år, og at det med tiden vil give vigtige oplysninger om udviklingen i disse bestande.

71. Irland har desuden indgået en aftale med Bat Conservation Ireland med det formål at udvide databasen om hvilesteder. Der er indgået en kontrakt om udarbejdelsen af en database, hvor alle kendte observationer af flagermus bliver samlet inden udgangen af 2006. Irland har endvidere gjort opmærksom på, at en rapport med anbefalinger fra en ekspert med hensyn til overvågningskrav og foranstaltninger til bevaring af flagermus var forventet færdig ved udgangen af 2005.

72. For så vidt angår odderen har Irland bekræftet, at en undersøgelse af denne art skulle være færdiggjort ved udgangen af 2005, og at rapporten på grundlag af denne undersøgelse var forventet færdig i begyndelsen af 2006. Den pågældende undersøgelse er ikke en basisundersøgelse, men en opfølgning af to tidligere undersøgelser, der blev gennemført i 1980/1981 og i 1990/1991. Desuden vil radioovervågning af odderen give mulighed for at gennemføre en detaljeret undersøgelse af yngle- og rasteområder samt give et billede af odderens daglige adfærdsmønstre, interaktionen inden for bestanden og dens bevægelser. Irland har endvidere gjort opmærksom på, at landet vil iværksætte nye undersøgelser, hvis der sker en nedgang i bestanden, for at identificere arten af denne nedgang og træffe de nødvendige foranstaltninger.

73. Irland har ligeledes gjort opmærksom på, at en biologisk ekspert er beskæftiget med at udarbejde en handlingsplan for Geomalacus maculosus. Denne handlingsplan er på et fremskredent stadie og bekræfter, at arten stadig trives på de steder, hvor dens forekomst er kendt. Irland håber, at handlingsplanen, der vil omfatte anbefalinger vedrørende et overvågningsprogram, offentliggøres i 2006.

74. Jeg skal endnu en gang gøre opmærksom på, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, ifølge fast praksis skal vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse. I det foreliggende tilfælde udløb fristen den 11. september 2003.

75. Det kan konstateres, at de specifikke oplysningsforanstaltninger med henblik på en streng beskyttelse af odderen, Geomalacus maculosus og visse flagermusarter endnu ikke var vedtaget, da denne frist udløb.

76. Endvidere fremgår det af dommen i sagen Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, at overvågningen af arterne skal være konsekvent og permanent ( ). Jeg mener derfor ikke, at Irlands argument om, at de to undersøgelser om odderen, der blev gennemført i 1980/1981 og 1990/1991, beviser, at Irland påtager sig at overvåge denne art, er tilfredsstillende. Det fremgår nemlig, at der ikke er udført nogen konsekvent og permanent undersøgelse af arten i perioden fra 1991 til 2005. Den omstændighed, at Irland har påtaget sig at gennemføre nye undersøgelser, såfremt der konstateres en nedgang i odderbestanden, opfylder heller ikke kravene i habitatdirektivets artikel 12, stk. 1. En streng beskyttelsesordning som omhandlet i artikel 12 forudsætter, at der vedtages foranstaltninger af forebyggende karakter ( ). Heraf følger, at de foranstaltninger, der vedtages af medlemsstaterne, skal forebygge en nedgang i bestanden af de beskyttede arter og ikke gribe ind, når først nedgangen er konstateret.

77. Hvad hvalerne angår har Irland henvist til en række overvågningsprogrammer ved den irske kyst og har gjort gældende, at rapporten af 6. april 2005 ( ) om fortolkningen af habitatdirektivet vedrørende streng beskyttelse af arter viser, at fællesskabspolitikken stadig er under udformning, og derfor er de eksisterende foranstaltninger tilstrækkelige til at opfylde direktivets krav.

78. Endvidere har Irland fastholdt, at landet, siden forordning (EF) nr. 812/2004 ( ) trådte i kraft, har indsamlet observationsdata om utilsigtet fangst af hvaler inden for en række fiskeriområder og vil gøre rede for disse observationer i en årsrapport, som var planlagt offentliggjort den 1. juni 2006. Irland har ligeledes gjort opmærksom på, at Bord Iascaigh Mhara (Irlands havfiskeriråd) deltager i et projekt på europæisk plan, som blev indledt i marts 2004, med det formål at reducere utilsigtet fangst af hvaler.

79. Irland har også henvist til sin beslutning om at oprette en national biologisk registreringsdatabase og til oprettelsen af National Biological Records Centre, som skal være et arkiv, der stiller databaser til rådighed for forskere og personer, der ønsker at indhente oplysninger om arternes udbredelse.

80. Hvad angår en streng beskyttelse af arten i henhold til habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, har Irland henvist til et igangværende registreringsprogram i Shannon-flodmundingen, i RoaringWater-bugten og i området ved Blasket-øerne samt et opfølgningsprojekt vedrørende små hvaler i Galwaybugen og Roaring Water-bugten. Irland har ligeledes henvist til den undersøgelse, der blev udført af Coastal & Marine Resources Centre i tidsrummet mellem 1999 og 2001 ( ).

81. I 1991 anerkendte Irland de irske farvande som fristed for hvaler og delfiner. Den undersøgelse, som blev udført af Coastal & Marine Resources Centre, viser, at der findes 21 hvalarter i irske farvande, heraf sjældne og truede arter som blåhvalen. Undersøgelsen fremhæver de trusler, som findes mod hvalerne, især seismiske aktiviteter forårsaget af mennesker.

82. Ifølge denne undersøgelse bør der gennemføres forsknings- og analysearbejde, især for at integrere data om hvalerne med data om fiskeri og fysiske og oceanografiske parametre, så de irske myndigheder får et mere effektivt forvaltningsredskab.

83. I øvrigt viser en undersøgelse foretaget i 2005 af Irish Whale and Dolphin Group, at der er huller i kendskabet til hvaler i den irske eksklusive økonomiske zone, og der gøres opmærksom på det presserende behov for mere præcise data om hvalernes udbredelse og formering i de irske farvande, især med henblik på opfyldelsen af kravene i habitatdirektivet ( ).

84. På grundlag af disse omstændigheder kan Irlands argumenter om, at de ovennævnte aktiviteter og undersøgelser viser, at Irland har villet overvåge og beskytte hvalarterne i landets farvande på lang sigt, ikke godtages. Det fremgår nemlig klart, at hvalovervågningsprogrammerne er ad hoc-programmer, som er begrænset til bestemte geografiske zoner. Irland har ikke påvist, at hvalerne har været omfattet af et omfattende, systematisk og permanent overvågningsprogram.

85. Endvidere kan Irlands argument om, at bidraget til fortolkningen af habitatdirektivet med hensyn til den strenge beskyttelse af arterne ( ) viser, at EF-politikken på området endnu er under udarbejdelse, hvilket legitimerer Irlands passivitet, ikke godtages.

86. Som navnet også antyder, har dette vejledende dokument nemlig til formål at vejlede medlemsstaterne i gennemførelsen af deres lovgivning. Dokumentet drager under ingen omstændigheder rækkevidden af forpligtelsen i henhold til habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, som har været gældende siden 1994, i tvivl.

87. Jeg mener derfor også, at det sjette argument er berettiget.

7. Det syvende argument

88. Kommissionen er af den opfattelse, at Irland ikke har påvist, at landet har indført en passende strategi med henblik på at imødegå de kendte former for trusler mod flagermusarternes yngle- og rasteområder. Kommissionen har kritiseret Irland for at undlade at underkaste disse projekter en evaluering, idet de som regel ikke underkastes en miljøvurdering. Kommissionen har gjort gældende, at flagermus er truet som følge af træbehandling og renoverings- og nedrivningsarbejder.

89. Det bemærkes, at det ifølge Domstolens faste praksis påhviler Kommissionen, under en traktatbrudssag, der er anlagt i medfør af artikel 226 EF, at godtgøre, at det hævdede traktatbrud foreligger, og at Kommissionen ikke herved kan påberåbe sig nogen formodning ( ).

90. I denne sag påhviler det derfor Kommissionen at føre bevis for, at Irlands praksis vedrørende mindre projekter som træbehandling og renoveringsarbejder, som ikke nødvendiggør en miljøvurdering, ikke overholder den strenge beskyttelsesordning for dyrearter, der er nævnt i habitatdirektivets bilag IV.

91. Kommissionen har udelukkende fremført påstande til støtte for sit argument og har ikke fremlagt beviser herfor ( ). Den har bl.a. påstået, at »adskillige lokale myndigheder, så vidt Kommissionen er informeret, aldrig har gennemført en undersøgelse vedrørende flagermus, inden de påbegyndte reparationen af broer«. Der er ingen oplysninger i form af konkrete og præcise eksempler på projekter, der er udført under disse omstændigheder, som kan underbygge denne påstand.

92. Jeg mener derfor ikke, at det syvende argument er berettiget.

93. På baggrund af ovenstående foreslår jeg, at Domstolen fastslår, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til habitatdirektivet, idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til effektivt at gennemføre den i direktivets artikel 12, stk. 1, påkrævede strenge beskyttelsesordning.

B – Det tredje klagepunkt

94. Kommissionen har henvist til, at der i irsk lovgivning findes en parallel undtagelsesordning, der er uforenelig med habitatdirektivets artikel 12 og 16. Denne parallelle ordning indgår i section 23(7) i Wildlife Act 1976 samt i samme lovs section 42.

95. Kommissionen har på grundlag af Irlands svar i svarskriftet trukket argumentet vedrørende section 42 i Wildlife Act 1976 tilbage.

96. Kommissionen har for det første bemærket, at Irland har gennemført habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, litra d), i regulation 23 i European Communities (Natural Habitats) Regulations 1997 og habitatdirektivets artikel 16 i regulation 25 i European Communities (Natural Habitats) Regulations 1997 i vendinger, som ligger meget tæt op ad ordlyden af nævnte artikel 16.

97. Kommissionen har imidlertid konstateret, at der ved section 23(7)(a), (b) og (c), i Wildlife Act 1976 indføres undtagelser, som er gældende på nuværende tidspunkt, og som afviger fra kravene i habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, litra d), uden at betingelserne i direktivets artikel 16 er opfyldt. Jeg gør også opmærksom på, at Wildlife Act 1976 blev ændret i 2000 og således ligger efter ikrafttrædelsen af de nævnte regulations til gennemførelse af direktivet.

98. Ifølge section 23(7)(a), (b) og (c), i Wildlife Act 1976 er der ikke tale om en overtrædelse, hvis en person utilsigtet skader eller dræber et beskyttet vildt dyr i forbindelse med landbrug, fiskeri, akvakultur, skovdrift eller tørvegravning, eller forstyrrer eller ødelægger et sådant dyrs ynglested som led i disse aktiviteter eller utilsigtet dræber eller skader et sådant dyr eller utilsigtet ødelægger eller skader dets yngle- eller rasteområde som led i vejbygning eller arkæologiske udgravninger eller bygge- eller anlægsarbejder eller i forbindelse med bygningen eller udførelsen af ethvert andet arbejde eller projekt, som måtte være foreskrevet.

99. Selv om Irland har ændret sin lov ved at indsætte subsection 8 i section 23 i Wildlife Act 1976 og således har løst problemet med lovvalg mellem denne section og regulation 25 i European Communities (Natural Habitats) Regulations 1997, har Kommissionen fastholdt dette klagepunkt, da Irland først vedtog og meddelte regulation 3 i European Communities (Natural Habitats) Regulations 2005, hvorved den nye subsection 8 er indsat, efter udløbet af fristen i den begrundede udtalelse.

100. Kommissionen har gjort gældende, at undtagelserne i section 23(7) i Wildlife Act 1976 inden ikrafttrædelsen af European Communities (Natural Habitats) Regulations 2005 fandt anvendelse på de arter, der er nævnt i habitatdirektivets bilag IV, litra a). Irland henviste derfor til dette afsnit i forbindelse med undtagelserne.

101. Ifølge Kommissionen er undtagelsesbestemmelserne i regulation 25 i European Communities (Natural Habitats) Regulations 1997 aldrig blevet anvendt i forbindelse med større projekter som gasledningen ved Corrib eller projektet i Lough Rynn-området. Kommissionen har ligeledes bemærket, at der i rapporten om fravigelser efter habitatdirektivets artikel 16 intet nævnes om gyldige fravigelser svarende til de tilfælde, der er omfattet af section 23(7) i Wildlife Act 1976.

102. I øvrigt mener Kommissionen, at denne parallelle fravigelsesordning skaber uacceptabel forvirring og retlig tvivl, som udgør tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet.

103. Irland mener, at Kommissionen har misfortolket virkningen af section 23(7) i Wildlife Act 1976. Ifølge Irland vedrører disse bestemmelser nemlig kun de tilfælde, hvor der sker retsforfølgelse i medfør af samme lovs section 23(5), og gælder ikke i medfør af European Communities (Natural Habitats) Regulations 1997. Irland har for at fjerne enhver tvetydighed indført de nødvendige ændringer i denne lovgivning, så der sker en klar sondring mellem reglerne i section 23(7) i Wildlife Act 1976 og reglerne i regulation 23 og 25 i European Communities (Natural Habitats) Regulations 1997. Section 23(8) i Wildlife Act 1976 fastsætter udtrykkeligt, at fravigelserne efter subsection 7 ikke finder anvendelse på arterne nævnt i habitatdirektivets bilag IV, litra a).

104. Jeg skal endnu en gang minde om, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, ifølge fast retspraksis skal vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og at ændringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen ( ). I det foreliggende tilfælde indførte Irland ændringen i 2005, dvs. efter udløbet af fristen i den begrundede udtalelse. Som følge heraf kan den pågældende ændring ikke tages i betragtning.

105. I henhold til section 23(7)(b) og (c), i Wildlife Act 1976 udgør visse forsætlige og ikke-forsætlige handlinger, der forstyrrer eller ødelægger yngleområder, og visse handlinger, som utilsigtet ødelægger eller beskadiger vilde dyrs yngle- eller rasteområder, ikke lovovertrædelser. Imidlertid er disse handlinger, hvad enten de er tilsigtede eller ikke, i henhold til habitatdirektivets artikel 12, stk. 1, litra d), forbudt hvad angår de arter, der er nævnt i direktivets bilag IV ( ).

106. Ifølge den rapport, som Irland har fremlagt vedrørende fravigelser, der er foretaget i henhold til habitatdirektivets artikel 16, har de irske myndigheder givet tilladelse til at fravige den strenge beskyttelsesordning for flagermusarter, strandtudse og visse delfin- og hvalarter på grundlag af section 23 i Wildlife Act 1976 ( ).

107. Irlands argument om, at section 23(7) i Wildlife Act 1976 kun vedrører tilfælde af retsforfølgelse i medfør af samme lovs subsection 5, er derfor ikke berettiget. Det må fastslås, at der eksisterer en parallel fravigelsesordning, vedtaget i 2000, som er uforenelig med habitatdirektivets artikel 12 og 16.

108. På baggrund af disse omstændigheder foreslår jeg, at Domstolen fastslår, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til habitatdirektivet, idet det har bibeholdt bestemmelser i irsk lovgivning, som er uforenelige med bestemmelserne i direktivets artikel 12, stk. 1, litra d).

109. Da klagepunkterne er fundet velbegrundede, bør Irland pålægges at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom og med procesreglementets artikel 69, stk. 2, første afsnit.

V – Forslag til afgørelse

110. Henset til ovenstående bemærkninger foreslår jeg, at Domstolen

1) fastslår, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til effektivt at gennemføre den i direktivets artikel 12, stk. 1, påkrævede strenge beskyttelsesordning bortset fra foranstaltningerne vedrørende læderskildpadde og strandtudse og foranstaltningerne med henblik på at imødegå truslerne mod flagermus, og idet det har bibeholdt bestemmelser i irsk lovgivning, som er uforenelige med bestemmelserne i artikel 12, stk. 1, litra d), og artikel 16 i direktiv 92/43;

2) pålægger Irland at betale sagens omkostninger.