DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (TREDJE AFDELING) DEN 21. OKTOBER 1992. - HENRI MAURISSEN MOD REVISIONSRETTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - BEDOEMMELSESRAPPORT - PAASTAAET SKADE PAA GRUND AF UDFOERELSE AF HVERVET SOM PERSONALE- OG FAGFORENINGSREPRAESENTANT - AABENBART FEJLSKOEN - MAGTFORDREJNING - INKONSEKVENT BEGRUNDELSE - RETSLIG PROEVELSE UDELUKKET. - SAG T-23/91.



Samling af Afgørelser 1992 side II-02377



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend ° repraesentation ° krav forbundet med udoevelsen af virksomhed som personalerepraesentant ° hensyntagen hertil ved udarbejdelse af bedoemmelsesrapport ° bedoemmernes forpligtelser

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 24a og 43; bilag II, art. 1, stk. 6)

2. Tjenestemaend ° bedoemmelse ° bedoemmelsesrapport ° retslig proevelse ° graenser ° bedoemmernes forpligtelser ° begrundelse for en daarligere vurdering i bedoemmelsen i forhold til den foregaaende bedoemmelse ° noedvendig sammenhaeng mellem analytiske vurderinger og bemaerkninger

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 43)

Sammendrag

1. I henhold til tjenestemandsvedtaegten skal personalerepraesentanterne af den institution, som de henhoerer under, indroemmes de faciliteter, der er noedvendige for at udoeve deres repraesentationshverv. Endvidere indebaerer den i vedtaegtens artikel 24a fastsatte fagforeningsfrihed bl.a., at fagforeningsrepraesentanterne skal indroemmes tjenestefrihed med henblik paa deltagelse i samraad med institutionerne.

Det foelger navnlig heraf, at der skal tages hensyn til personalets repraesentationsvirksomhed ved udarbejdelsen af bedoemmelserne for de paagaeldende tjenestemaend, saaledes at disse ikke straffes paa grund af denne virksomhed. Herefter skal den ansvarlige for bedoemmelsen og bedoemmeren i appelleddet, selv om de udelukkende er bemyndiget til at vurdere den indsats, som en tjenestemand, der har hverv som personalerepraesentant, yder i forbindelse med den stilling, han er placeret i, og ikke indsatsen i forbindelse med dette hverv, som ikke henhoerer under deres kompetence, dog tage hensyn til de krav, som udoevelsen af repraesentationshverv stiller.

Naermere bestemt skal de tage hensyn til, at en bedoemt tjenestemand paa grund af sin repraesentationsvirksomhed har brugt faerre arbejdsdage paa sin tjeneste end det normale antal arbejdsdage i bedoemmelsesperioden. Tjenestemandens evner og arbejde skal derfor med henblik paa bedoemmelsen vurderes paa grundlag af den indsats, institutionen normalt har ret til at forvente af en tjenestemand i samme loenklasse i en periode af samme laengde som den, han faktisk har benyttet i sin tjeneste, efter fradrag af den tid, han paa de i vedtaegten fastsatte betingelser har brugt paa sin repraesentationsvirksomhed.

2. Bedoemmerne har et vidt skoen ved deres bedoemmelser af det arbejde, der udfoeres af personer, som de skal bedoemme, og det tilkommer ikke Faellesskabets retsinstanser at gribe ind i denne vurdering, medmindre der foreligger en fejl eller et klart misbrug. I betragtning af dette skoen har overholdelsen af de garantier, som faellesskabsretten giver, grundlaeggende betydning. Disse garantier omfatter bl.a. kravet om, at den kompetente institution omhyggeligt og upartisk skal undersoege alle relevante forhold i den enkelte sag, den paagaeldendes ret til at fremfoere sine synspunkter, samt kravet om, at afgoerelsen skal vaere forsynet med en tilstraekkelig begrundelse. Kun paa denne maade kan Faellesskabets retsinstanser efterproeve, om de faktiske og retlige omstaendigheder, der har betydning ved udoevelsen af skoennet, foreligger. I en bedoemmelsesrapport har de frivillige bemaerkninger, der ledsager de analytiske vurderinger, til formaal at begrunde vurderingerne, saaledes at den bedoemte tjenestemand har grundlag for at bedoemme berettigelsen, og saaledes at Retten eventuelt kan udoeve sin retslige kontrol. Det er herved af betydning, at bedoemmerne giver en begrundelse, saafremt de afgiver en daarligere vurdering end i den foregaaende bedoemmelse, og at der er sammenhaeng mellem denne vurdering og de bemaerkninger, der skal begrunde den.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Sagsoegeren, H. Maurissen, blev i 1983 udnaevnt til tjenestemand ved Revisionsretten med indplacering i loenklasse B3. Efter sin fastansaettelse blev han foerst placeret i sektoren "Samarbejde", derefter i sektoren "Den Europaeiske Udviklingsfond" (herefter benaevnt "EUF") indtil den 4. december 1989. Paa denne dato blev han placeret hos direktoeren for gruppe III, S., som var chef for hans tidligere kontorchef i EUF-sektoren, G. Da denne direktoer blev forflyttet den 24. januar 1991, underrettede seniorchefen for revisionsgruppe III ved skrivelse af 25. januar 1991 Maurissen om, at han med oejeblikkelig virkning blev forflyttet til sektoren "Institutionernes Personale- og Driftsudgifter". Stillingen som direktoer for gruppe III forblev ledig indtil den 6. juni 1991.

2 Sagsoegeren har siden 1985-1986 vaeret medlem af personaleudvalget og af Union syndicale-Luxembourg' s forretningsudvalg.

3 Sagsoegerens bedoemmelse for perioden 4. januar 1988 ° 31. december 1989 blev udarbejdet den 7. februar 1990 af den ansvarlige for bedoemmelsen, G., efter hoering af S., som paategnede bedoemmelsen den 9. februar 1990. Som alle tjenestemaend og ansatte, der blev bedoemt af G., fik sagsoegeren godskrevet fem points som led i "harmoniseringen" mellem de forskellige ansvarlige for bedoemmelsen. Herved fik han 42 points af 70 mulige, efter at de analytiske vurderinger i hans bedoemmelse var blevet omsat til tal.

4 Denne bedoemmelse laa 22% lavere end sagsoegerens bedoemmelse for perioden 1986-1987 og var i referenceperioden 1988-1989 den daarligste af alle tjenestemandsbedoemmelser i Revisionsretten. Bedoemmelsen indeholdt foelgende generelle vurdering:

"H. Maurissen' s indsats og resultater svarer ikke til hans evner. H. Maurissen er saa karrig med sin indsats, at han helst undgaar at behandle sager og forelaegge dem for sine overordnede til gennemsyn. Han taenker og opfoerer sig som en forfulgt, hvilket giver ham mulighed for at unddrage sig en del af sit tjenstlige ansvar. Denne udpraegede mangel paa ansvarsfoelelse har medfoert, at H. Maurissen i 1989 ikke har frembragt noget haandgribeligt resultat i EUF-sektoren. Hans nylige aendrede placering boer give anledning til en radikal adfaerdsaendring."

5 Den 15. maj 1990 appellerede sagsoegeren ovennaevnte bedoemmelse. Det paritetiske bedoemmelsesudvalg afgav udtalelse den 22. juni 1990. Udtalelsen er affattet som foelger for saa vidt angaar bedoemmelsens indhold:

"1. Udvalget har ved at hoere den bedoemte og den ansvarlige for bedoemmelsen hver for sig og gennemgaa appellen og bilagene hertil samt en omfangsrig aktmappe fra den ansvarlige for bedoemmelsen forsoegt at danne sig en mening om berettigelsen af vurderingerne i bedoemmelsen og argumentationen i appellen.

2. Hvad angaar den bedoemtes paastande om, at den ansvarlige for bedoemmelsen har blandet sig i hans fagforenings- og personaleudvalgsarbejde og oensket at 'haevne sig' over for ham, er udvalget paa baggrund af de fremlagte akter ikke overbevist om, at paastandene er begrundede.

3. Udvalget fastslaar, at:

° det personlige forhold mellem den bedoemte og den ansvarlige for bedoemmelsen ikke var det bedste, og

° der ikke har vaeret nogen dialog mellem parterne i den periode, der daekkes af denne bedoemmelse.

Alligevel finder udvalget, at de forhold, hvorpaa der er lagt vaegt, er korrekte, nemlig den bedoemtes arbejde i referenceperioden, og at disse elementer med rette er vurderet af den ansvarlige for bedoemmelsen.

4. Herefter finder udvalget ikke, at der er anledning til at aendre de pointangivelser, der findes i skemaet i afsnit 10, bl.a. fordi den skoensmaessige tildeling af 5 tekniske udligningspoints til alle de bedoemte ansatte i den ansvarlige for bedoemmelsens afdeling ifoelge denne er medregnet i Maurissen' s nuvaerende bedoemmelse.

5. Udvalget finder dog, at der, hvis bemaerkningerne i de analytiske og generelle vurderinger blev mere positive, ville blive skabt stoerre overensstemmelse mellem vurderingerne og de points, der er tildelt."

6 Den endelige bedoemmelse af sagsoegeren blev udarbejdet den 27. juli 1990 af hans bedoemmer i appelleddet, R. I denne bekraeftedes samtlige de analytiske vurderinger i skemaet og aendredes visse af de frivillige bemaerkninger til vurderingerne. Bedoemmelsen indeholdte endvidere foelgende generelle vurdering: "Revisionsrettens sagsmapper viser, at det arbejde, Maurissen har udfoert i sin sektor i perioden 1988-1989, ikke er af tilstraekkelig hoej kvalitet til at opretholde den foregaaende bedoemmelse uden aendringer. Maurissen' s ringere indsats er sammenfaldende med hans aabenbare oenske om, at der findes, hvad han kalder 'en loesning' , paa de vanskeligheder, han forbinder med udnaevnelsen af en bestemt kontorchef til sin chef. Han synes ikke at have den samarbejdsvilje, der er noedvendig for at sikre, at sektorens revisorer fungerer effektivt sammen. Han er tilboejelig til at opfatte sin kontorchefs instrukser og raad og ekspeditionssekretaerernes kontrol med hans arbejde negativt. Dette bevirker, at han ikke selv bidrager til at faa sektoren til at fungere."

7 Sagsoegeren har den 30. oktober 1990 indgivet klage over denne endelige bedoemmelse, som han fik tilsendt den 31. juli 1990. Efter den udtrykkelige afvisning af klagen, som han fik meddelt den 15. januar 1991, har han ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 13. april 1991 nedlagt paastand om annullation af afgoerelsen af 27. juli 1990 om hans bedoemmelse for perioden 1988-1989. Sagsoegeren har i forbindelse med den skriftlige forhandling givet afkald paa at indlevere replik i henhold til artikel 47 i Rettens procesreglement. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten i henhold til procesreglementets artikel 53 besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

Parternes paastande

8 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

° Sagsoegerens bedoemmelsesrapport af 27. juli 1990 vedroerende perioden 1988-1989 annulleres.

° Sagsoegte doemmes til at betale sagens omkostninger.

Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:

° Frifindelse.

° Hver part betaler sine egne omkostninger.

Realiteten

9 Til stoette for sin annullationspaastand har sagsoegeren paaberaabt sig tre anbringender, nemlig ét om tilsidesaettelse af artikel 24a i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") og artikel 1 i bilag II til vedtaegten og om den aabenbare skoensfejl, dette har medfoert, ét om magtfordrejning og ét om manglende sammenhaeng i begrundelse for bedoemmelsen og umuligheden af at vurdere, om den er berettiget.

Anbringendet om tilsidesaettelse af artikel 24a i vedtaegten og artikel 1 i vedtaegtens bilag II og om den aabenbare skoensfejl, dette har medfoert

Parternes argumenter

10 Angaaende det foerste anbringende har sagsoegeren for det foerste gjort gaeldende, at i medfoer af artikel 24a i vedtaegten og artikel 1, stk. 6, i dens bilag II skal det hverv, han har paataget sig som medlem af personaleudvalget og repraesentant for Union syndicale, betragtes som en del af det arbejde, han skal udfoere i sin institution. Han har paaberaabt sig dommen af 18. januar 1990, i hvilken Domstolen har fastslaaet, at fagforeningsfriheden indebaerer, at fagforeningsrepraesentanterne bl.a. med henblik paa at deltage i samraad med faellesskabsinstitutionerne om alle sager af interesse for personalet skal indroemmes tjenestefrihed efter naermere regler, som ensidigt eller efter faelles overenskomst fastsaettes af vedkommende myndigheder i hver enkelt faellesskabsinstitution (forenede sager C-193/87 og C-194/87, Maurissen og Union syndicale mod Revisionsretten, Sml. I, s. 95, praemis 37). Sagsoegeren har efter eget udsagn opnaaet tjenestefrihed i medfoer af denne dom for at deltage i moederne i sin egenskab af repraesentant for Union syndicale.

11 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at hverken den ansvarlige for bedoemmelsen eller bedoemmeren i appelleddet i deres vurderinger har taget hensyn til den virksomhed, der er forbundet med hans hverv som medlem af personaleudvalget og af vedtaegtsmaessige organer og hans deltagelse i arbejdet i det af Revisionsretten nedsatte "Mobilitetsudvalg". Det samme gaelder hans virksomhed som fagforeningsrepraesentant og navnlig hans deltagelse i samraadsmoederne med Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber. Han har anfoert, at han i 1989 af 205 arbejdsdage har brugt 73 dage paa sit arbejde i EUF-sektoren, mens resten er benyttet til fagforenings- og personaleudvalgsarbejde. Endvidere er der ikke ved bedoemmelsens udarbejdelse taget hensyn til den tid, han har brugt til de af ansaettelsesmyndigheden godkendte faglige uddannelsesforanstaltninger, eller hans sygefravaer. Under disse omstaendigheder finder sagsoegeren, at hans bedoemmere "ikke alene har tilsidesat artikel 24a og artikel 1 i bilag II til vedtaegten, men tillige har gjort sig skyldige i en bevidst og aabenbar skoensfejl ved at sammenligne det arbejde, sagsoegeren har udfoert paa 73 dage, med det arbejde, hans kolleger har udfoert paa 205 dage".

12 Sagsoegte har bestridt, at sagsoegeren er blevet straffet ved udarbejdelsen af bedoemmelsen paa grund af sit hverv som medlem af personaleudvalget eller som fagforeningsrepraesentant. Sagsoegte har gjort gaeldende, at den ansvarlige for bedoemmelsen og bedoemmeren i appelleddet har medregnet disse hverv som del af det arbejde, sagsoegeren skulle udfoere i sin institution. I denne henseende er sagsoegte i oevrigt blevet behandlet paa noejagtig samme maade som de fire tjenestemaend i hans sektor, der er medlemmer af personaleudvalget. Med hensyn til det noejagtige antal dage, sagsoegeren i 1989 har brugt paa revisionsarbejde, har sagsoegte under den mundtlige forhandling bekraeftet, at det drejer sig om 73. Sagsoegte finder, at det er tilstraekkelig lang tid til at vurdere hans arbejde og indsats. Arbejdet og indsatsen er vurderet i forhold til den indsats, der i en periode paa 73 dage normalt praesteres af en tjenestemand i samme loenklasse som sagsoegeren. Med henblik paa bedoemmelsen har sagsoegte saaledes taget hensyn ikke alene til sygeorloven og tjenestefriheden med henblik paa de af ansaettelsesmyndigheden godkendte faglige uddannelsesforanstaltninger, men ogsaa til den tid, vedkommende har brugt paa sit arbejde som personale- og fagforeningsrepraesentant.

Rettens bemaerkninger

13 Det bemaerkes, at der i medfoer af vedtaegtsbestemmelserne, saaledes som disse er fortolket af Domstolen, skal indroemmes personalerepraesentanterne de faciliteter, der er noedvendige for at udoeve deres repraesentationshverv. I artikel 1, stk. 6, i vedtaegtens bilag II bestemmes det nemlig, at "det arbejde, som personaleudvalgets medlemmer og de tjenestemaend, der af udvalget er udpeget til at sidde i et organ, der er fastsat i vedtaegten eller oprettet af institutionen, paatager sig, betragtes som en del af det arbejde, de skal udfoere i deres institution". Endvidere indebaerer den i vedtaegtens artikel 24a fastsatte fagforeningsfrihed bl.a., at fagforeningsrepraesentanterne skal indroemmes tjenestefrihed med henblik paa deltagelse i samraad med institutionerne, saaledes som Domstolen har fastslaaet i sin ovennaevnte dom af 18. januar 1990 (forenede sager C-193/87 og C-194/87, Maurissen og Union syndicale).

14 Det foelger heraf navnlig, at der skal tages hensyn til personalets repraesentationsvirksomhed ved udarbejdelsen af bedoemmelserne for de paagaeldende tjenestemaend, saaledes at disse ikke straffes paa grund af denne virksomhed. Herefter skal den ansvarlige for bedoemmelsen og bedoemmeren i appelleddet, selv om de udelukkende er bemyndiget til at vurdere den indsats, som en tjenestemand, der har hverv som personalerepraesentant, yder i forbindelse med den stilling, han er placeret i, og ikke indsatsen i forbindelse med dette hverv, som ikke henhoerer under deres kompetence, dog tage hensyn til de krav, som udoevelsen af repraesentationshverv stiller. Med andre ord skal de under omstaendigheder som de foreliggende tage hensyn til, at den paagaeldende i overensstemmelse med ovennaevnte vedtaegtsbestemmelser har brugt faerre arbejdsdage paa sin tjeneste end det normale antal arbejdsdage i referenceperioden. Tjenestemandens evner og arbejde skal derfor med henblik paa bedoemmelsen vurderes paa grundlag af den indsats, institutionen normalt har ret til at forvente af en tjenestemand i samme loenklasse i en periode af samme laengde som den, han faktisk har benyttet i sin tjeneste, efter fradrag af den tid, han i overensstemmelse med ovennaevnte vedtaegtsbestemmelser har brugt paa sin repraesentationsvirksomhed.

15 I den foreliggende sag finder Retten ikke, at sagsoegeren har fremlagt noget bevis for, at sagsoegte ikke har taget hensyn til hans arbejde som personalerepraesentant, og herved tilsidesat artikel 24a i vedtaegten og artikel 1, stk. 6, i vedtaegtens bilag II, og at sagsoegte derfor under udarbejdelsen af bedoemmelsen for referenceperioden 1988-1989 skulle have begaaet saavel en retlig fejl som en aabenbar skoensfejl.

16 Tvaertimod fremgaar det af sagen, at den ansvarlige for bedoemmelsen og bedoemmeren i appelleddet faktisk har taget hensyn til sagsoegerens arbejde som personalerepraesentant. Dette bekraeftes af, at bedoemmelsen, i den rubrik, hvor der skal gives en detaljeret beskrivelse af det arbejde, der er udfoert i referenceperioden, udtrykkeligt naevner hans "arbejde i personaleudvalget" og hans "fagforeningsarbejde, som er anerkendt af Revisionsretten".

17 Endvidere viser sagens akter, navnlig vurderingerne og kommentarerne i bedoemmelsen, at den ansvarlige for bedoemmelsen og bedoemmeren i appelleddet ved bedoemmelsen af sagsoegeren har vurderet den indsats, han har praesteret, paa grundlag af konstateringen af, at den paagaeldende i 1989 havde brugt 73 dage paa sit arbejde i EUF-sektoren ud af 205 arbejdsdage. Dette fremgaar klart af den skrivelse, der sammen med den anfaegtede bedoemmelse blev tilstillet sagsoegeren den 27. juli 1990 af bedoemmeren i appelleddet. Denne erklaerede nemlig i skrivelsen, at "arbejdstidsoversigten for de foerste 11 maaneder af 1989 viser 73 dages arbejde med sektorens opgaver. Akterne indeholder ikke noget om december 1989. Jeg er kommet til den overbevisning, at den tid, der er brugt paa revisionsopgaver i den paagaeldende periode, samt dokumenterne desangaaende er tilstraekkelige til at vurdere Deres tjenstlige indsats".

18 Af alle disse omstaendigheder fremgaar det, at den anfaegtede bedoemmelse som haevdet af sagsoegte er udarbejdet efter en vurdering af sagsoegerens kvalifikationer og indsats i referenceperioden i forhold til den indsats, der normalt praesteres af en tjenestemand i samme loenklasse paa 73 dage, dvs. efter fradrag af den tid, sagsoegeren har brugt paa sit arbejde som personalerepraesentant, af sygeorlov og af tjenestefrihed til deltagelse i uddannelsesforanstaltninger. Herefter boer det foerste anbringende forkastes.

Anbringendet om magtfordrejning

Parternes argumenter

19 I forbindelse med det andet anbringende har sagsoegeren gjort gaeldende, at sagsoegte ved at vedtage den anfaegtede afgoerelse har begaaet magtfordrejning. Sagsoegte har netop benyttet bedoemmelsen til at straffe ham for hans arbejde som personalerepraesentant og fagforeningsrepraesentant, hvilket arbejde han har ret til at udfoere i henhold til artikel 9, stk. 3, i vedtaegten og artikel 1 i vedtaegtens bilag II.

20 Sagsoegeren har fremlagt flere beviser, som efter hans mening viser, at der er begaaet magtfordrejning. For det foerste baserer sagsoegeren sig paa en sammenligning mellem den anfaegtede bedoemmelse og de tidligere bedoemmelser og vurderinger, han har vaeret genstand for. Saaledes laa bedoemmelsen af ham i udtalelsen ved proevetidens udloeb langt over middel for saa vidt angaar opfattelsesevne, fleksibilitet og doemmekraft. Han havde ligeledes faaet karakteren "udmaerket" for det arbejde, han udfoerte paa det tidspunkt. Sagsoegeren har understreget, at denne rosende vurdering blev bekraeftet i hans foerste bedoemmelse for perioden 1984-1985. Hvad angaar den foelgende periode, 1986-1987, blev der udarbejdet en bedoemmelse af ham, som i foerste omgang var yderst negativ efter Domstolens dom af 4. februar 1987, hvori han fik medhold i sit soegsmaal, der var anlagt til proevelse af beslutningen om ikke at give ham adgang til en intern udvaelgelsesproeve (sag 417/85, Maurissen mod Revisionsretten, Sml. s. 551). Man bebrejdede ham navnlig hans virksomhed som personale- og fagforeningsrepraesentant samt hans deltagelse i faglige uddannelsesforanstaltninger. Foerst efter en samtale med sagsoegerens davaerende bedoemmer var denne gaaet med til at revidere visse negative vurderinger og i den endelige bedoemmelse for 1986-1987, som blev udarbejdet den 19. april 1988, at bekraefte bedoemmelsen for 1984-1985.

21 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at Revisionsrettens befuldmaegtigede under den mundtlige forhandling i de forenede sager C-193/87 og C-194/87 havde haevdet, at han enten havde en "destabiliserende" virkning paa institutionen eller blev manipuleret af sin fagforening til at "destabilisere Retten". Endvidere var sagsoegeren siden offentliggoerelsen den 26. februar 1987 af en loebeseddel fra Union syndicale om protest mod foroegelsen af antallet af midlertidigt ansatte ved Revisionsretten blevet daarligt behandlet af ansaettelsesmyndigheden. Saaledes blev hans ansoegning af 1987 om deltagelse i faglig uddannelse foerst imoedekommet efter mere end seks maaneder som foelge af, at han indgav klage mod en foerste afvisning, mens en af hans kollegaer havde faaet et positivt svar inden for 13 dage. Han har ligeledes naevnt den forsinkelse, hvormed han efter ansoegning fik tilladelse til at tage ophold uden for sit tjenestested under sin sygeorlov i foerste halvaar 1989.

22 Endelig har sagsoegeren fremhaevet, at hans forhold til sin kontorchef var blevet stadig daarligere efter dennes tiltraedelse af tjenesten i januar 1989. Han har navnlig kritiseret G. for allerede under den foerste samtale med ham den 30. januar 1989 at have meddelt ham, at hans arbejde i EUF-sektoren havde forrang for al anden virksomhed, navnlig som personalerepraesentant. G. havde tilfoejet, at hvis sagsoegeren fortsatte sit arbejde i "Mobilitetsudvalget", ville han staerkt raade ham til at anmode om overflytning til formandskabet. Sagsoegeren har haevdet, at han den 1. februar 1989 efter denne samtale sendte en rekommanderet skrivelse til sin kontorchef, hvori han bl.a. klagede over den "bevidste og fortsatte intimidering, pression og forskelsbehandling, [han] blev udsat for som personalerepraesentant og fagforeningsleder". Fra denne dato talte hans kontorchef ikke laengere til ham foer den samtale, som fandt sted i forbindelse med den paagaeldende bedoemmelsesprocedure. Endvidere havde sagsoegeren ikke af G. faaet noget svar paa sin anmodning om, at der blev udarbejdet en stillingsbeskrivelse og en beskrivelse af den rolle, kontorchefen tiltaenkte ham. G.' s holdning over for ham var uforenelig med hvervet som ansvarlig overordnet, der ifoelge sagsoegeren har pligt til at lede og bistaa sine medarbejdere i det daglige arbejde. Tvaertimod har hans kontorchef klart givet udtryk for sit oenske om at skade sagsoegte ved at faa ham overflyttet. Dette maal opnaaedes den 4. december 1989, da sagsoegeren blev forflyttet.

23 Sagsoegte har afvist anbringendet om magtfordrejning. Sagsoegte har gjort gaeldende, at den anfaegtede bedoemmelse var blevet udarbejdet paa en objektiv og lovlig maade under hensyntagen til sagsoegerens arbejde og uden andre formaal end at give udtryk for hans indsats i den paagaeldende periode. Sagsoegte har gjort gaeldende, at sagsoegerens argumentation ikke indeholder objektive, relevante og samstemmende indicier, der bekraefter, at den anfaegtede bedoemmelse har haft andre formaal end det, der normalt tillaegges den, nemlig at sikre administrationen periodiske oplysninger om, hvorledes dens tjenestemaend udfoerte deres arbejde.

24 Sagsoegte har ét for ét bestridt samtlige de beviser, sagsoegeren har paaberaabt sig. Sagsoegte har for det foerste afvist anbringendet om den daarlige behandling, sagsoegeren skulle have vaeret udsat for, for saa vidt angaar saavel faglig uddannelse som tilladelse til at opholde sig i udlandet af laegelige grunde. Sagsoegte har i denne forbindelse paapeget, at de af sagsoegeren oenskede tilladelser var blevet givet ham. I oevrigt har sagsoegte givet sagsoegeren ansvaret for de daarligere forhold til kontorchefen. Sagsoegte har gjort gaeldende, at efter sagsoegerens rekommanderede skrivelse af 1. februar 1989 til G., "kan man ikke bebrejde G., at denne i betragtning af sagsoegerens uforudsigelige reaktioner har oensket at undgaa at forvaerre forholdet ved at laegge afstand til Maurissen og handle gennem sine underordnede i loenklasse A4-A5". Endvidere har sagsoegte bemaerket, at det ikke var kontorchefens opgave at udarbejde en beskrivelse af de opgaver, der paahvilede sagsoegeren, idet dette spoergsmaal var ved at blive behandlet af Revisionsretten. Det var saaledes paa grund af den manglende officielle stillingsbeskrivelse, at G. havde henvist til den meddelelse om udvaelgelsesproeve og meddelelse om ledig stilling, paa grundlag af hvilke sagsoegeren var blevet ansat.

25 For saa vidt angaar sagsoegerens paastaaede pligt til udelukkende at beskaeftige sig med sektorens opgaver, har sagsoegte bestridt, at G. havde beordret ham til at bruge al sin tid paa EUF-sektoren eller soege om overflytning. Han havde blot anmodet ham om at begraense sin virksomhed som personalerepraesentant til personaleudvalgets normale moeder, da fire af hans otte ansatte var medlemmer af personaleudvalget, der bestod af seksten personer. Dette bekraeftes af svaret af 13. februar 1989 paa sagsoegerens rekommanderede skrivelse af 1. februar 1989, hvori G. anfoerer, at "selv om det er helt korrekt, at det, der interesserer mig mest, er, at Revisionsrettens arbejde udfoeres, vil jeg bemaerke, at Deres fagforeningsvirksomhed forekommer mig at vaere legitim ... For saa vidt angaar Deres hverv som personalerepraesentant, som goer Dem aere, er det af vedtaegtsmaessig art, og i modsaetning til, hvad De siger, har jeg ingenlunde til hensigt at gribe ind over for det. Under vor samtale har jeg anmodet Dem om at tage hensyn til sektorens arbejde og til i betragtning af antallet af repraesentanter i personaleudvalget at paase, at De ikke paatager Dem forpligtelser ud over det rimelige ved nedsaettelsen af grupper eller udvalg". Sagsoegte finder ikke, at der her er noget, der tyder paa manglende objektivitet eller magtfordrejning ved udarbejdelsen af bedoemmelsen.

26 Sagsoegte har ligeledes bestridt sagsoegerens argument om, at de to forflyttelser, han var blevet genstand for, havde karakter af sanktioner. Sagsoegte har bemaerket, at for saa vidt angaar den foerste forflyttelse, var sagsoegeren blevet placeret i en stilling under G.' s nye direktoer. I betragtning af de vanskeligheder, der i ti maaneder havde praeget sagsoegerens forhold til hans tidligere kontorchef, var det ifoelge Revisionsretten i saavel administrationens som de to tjenestemaends interesse, at de ikke laengere arbejdede sammen. Ogsaa forflyttelsen af 25. januar 1991 var blevet bestemt i tjenestens interesse som foelge af forflyttelsen af direktoeren for gruppe III, som Maurissen arbejdede under, og hvis stilling derefter var ledig indtil den 6. juni 1991.

27 For saa vidt angaar sagsoegerens paastande om, at hans arbejde som repraesentant for personaleudvalget og fagforeningen allerede var blevet bebrejdet ham i det foerste udkast til bedoemmelse for den foregaaende periode, nemlig 1986-1987, har sagsoegte erklaeret, at sagsoegerens davaerende bedoemmer ikke havde bebrejdet ham selve udoevelsen af fagforeningsvirksomhed eller deltagelsen i erhvervsuddannelseskurser, men at disse aktiviteter, uanset hvor berettigede de var, forhindrede ham i at udfoere revisionsarbejde paa de tider, der var afsat hertil i hans arbejdsplan. Endvidere var denne vurdering blevet aendret af den ansvarlige for bedoemmelsen i den endelige bedoemmelse efter den i vedtaegten foreskrevne samtale med sagsoegeren. Paa denne baggrund kan det saaledes ikke formodes, at bedoemmelsen for perioden 1988-1989, der var udarbejdet af en anden bedoemmer og bedoemmer i appelleddet, var udtryk for magtfordrejning. I den foreliggende sag er forringelsen af den seneste bedoemmelse i forhold til den forudgaaende udtryk for, at kvaliteten af sagsoegerens arbejde var dalende, hvilket den allerede var i perioden 1986-1987, hvor han fik en "endnu en chance" af sin davaerende bedoemmer.

Rettens bemaerkninger

28 Ved vurderingen af, om sagsoegte har begaaet magtfordrejning ved at give sagsoegeren en bedoemmelse, der var 22% daarligere end bedoemmelsen for den forudgaaende referenceperiode, skal det ifoelge fast retspraksis undersoeges, om der er objektive, relevante og samstemmende indicier for, at den anfaegtede akt forfulgte andre maal end det, der var fastsat i gaeldende vedtaegtsbestemmelser (jf. f.eks. Domstolens dom af 5.5.1966, forenede sager 18/65 og 35/65, Gutmann mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 175, org. ref.: Rec. s. 149, og af 29.9.1976, sag 105/75, Giuffrida mod Raadet, Sml. s. 1395, praemis 11; jf. ligeledes Rettens dom af 23.10.1990, sag T-46/89, Pitrone mod Kommissionen, Sml. II, s. 577, praemis 70 og 71).

29 I denne forbindelse bestemmes det i vedtaegtens artikel 43: "Regelmaessigt og mindst hvert andet aar udfaerdiges der for hver tjenestemand, med undtagelse af tjenestemaend i loenklasserne A1 og A2, en udtalelse vedroerende hans kvalifikationer, tjenstlige indsats og adfaerd ..." Det fremgaar heraf, at udtalelsen er et "internt dokument, som i foerste raekke har til formaal at sikre administrationen regelmaessige oplysninger om, hvorledes tjenestemanden udfoerer de opgaver, der er paalagt ham", jf. Domstolens dom af 3. juli 1980 (forenede sager 6/79 og 97/79, Grassi mod Raadet, Sml. s. 2141, praemis 20).

30 I den foreliggende sag fastslaar Retten, at de af sagsoegeren paaberaabte beviser ikke godtgoer, at bedoemmelsen af ham ikke tog sigte paa en objektiv vurdering af hans egnethed og indsats i referenceperioden, men som paastaaet af ham blev anvendt med det formaal at straffe ham for hans arbejde som personalerepraesentant og fagforeningsrepraesentant.

31 Sagsoegerens argumentation, som bygger paa en sammenligning mellem den bedoemmelse, der er tale om i den foreliggende sag, og de tidligere bedoemmelser samt udtalelsen ved proevetidens udloeb, beviser nemlig ikke, at sagsoegte ikke har haft til hensigt at give en objektiv vurdering af det arbejde, der blev udfoert netop i referenceperioden 1988-1989. Formaalet med hvert andet aar at udarbejde en bedoemmelse er netop at vurdere en tjenestemands egnethed og indsats i en bestemt periode. En aendring i vurderingen fra én periode til en anden er ej heller i sig selv bevis for magtfordrejning.

32 For saa vidt angaar argumentet om den paastaaede forskelsbehandling, sagsoegeren skulle vaere blevet udsat for, navnlig med hensyn til sygeorlov og faglig uddannelse, finder Retten, at saadanne omstaendigheder ikke, selv om de viser sig at vaere sande, har nogen sammenhaeng med udarbejdelsen af bedoemmelsen. Da der ikke foreligger andre relevante oplysninger, beviser de naevnte omstaendigheder ikke, at bedoemmelsen ikke er udarbejdet paa en objektiv maade. Endvidere fremgaar det af sagsoegtes bemaerkninger, som ikke er bestridt af sagsoegeren, at denne i sidste instans fik den oenskede sygeorlov og tjenestefrihed med henblik paa faglig uddannelse, der gav ham mulighed for at foelge en uddannelse som salgsingenioer, som til dels blev bekostet af sagsoegte.

33 Hvad angaar de af sagsoegeren paaberaabte beviser for den indflydelse, hans tidligere sager for Faellesskabets retsinstanser havde haft, og for det forvaerrede forhold til hans overordnede, finder Retten ikke, at de godtgoer, at bedoemmerne ved udarbejdelsen af bedoemmelsen havde ladet sig lede af tidligere tvister mellem sagsoegeren og sagsoegte samt af "den daarlige kemi" mellem sagsoegeren og G. (jf. Domstolens dom af 5.12.1963, forenede sager 35/62 og 16/63, Leroy mod Den Hoeje Myndighed for EKSF, Sml. 1954-1964, s. 435, org. ref.: Rec. s. 399, paa s. 420). Hvad angaar det forvaerrede forhold til sagsoegerens kontorchef er det tydeligt, at sagsoegerens forflyttelse den 4. december 1989 til en stilling hos direktoeren for gruppe III, S., baade var i tjenestens og i sagsoegerens interesse, som haevdet af sagsoegte. Hans anden forflyttelse den 25. januar 1991 som foelge af forflyttelsen af den direktoer, han var ansat under, og hvis direktoerstilling forblev ledig i naesten seks maaneder, viser heller ikke, at sagsoegte havde til hensigt at straffe sagsoegeren for hans arbejde som personalerepraesentant.

34 Det fremgaar af ovenstaaende, at anbringendet om magtfordrejning boer forkastes.

Anbringendet om manglende sammenhaeng i begrundelsen for bedoemmelsen og umuligheden af at vurdere, om den er berettiget

Parternes argumenter

35 I forbindelse med det tredje anbringende har sagsoegeren lagt vaegt paa den pligt, den ansvarlige for bedoemmelsen og bedoemmeren i appelleddet har, til noeje at begrunde forringelsen af bedoemmelsen i forhold til den foregaaende periode. Han har i denne forbindelse gjort gaeldende, at de analytiske og generelle vurderinger ikke svarer til de tildelte points og i oevrigt ikke indeholdt nogen henvisning til det af ham med ansaettelsesmyndighedens tilladelse udfoerte personaleudvalgs- og fagforeningsarbejde eller til foelgerne af hans berettigede sygefravaer. Det er saaledes umuligt paa grundlag af bemaerkningerne i bedoemmelsen af ham at kontrollere, om denne er berettiget. Endvidere var den skrivelse af 27. juli 1990, som ledsagede den endelige bedoemmelse, som bedoemmeren i appelleddet sendte til sagsoegeren, identisk med den skrivelse, der var tilsendt en anden tjenestemand ved Retten, som ligeledes havde appelleret sin bedoemmelse.

36 Sagsoegte har bestridt sagsoegerens argumentation. Sagsoegte har gjort gaeldende, at begrundelsen for den nye bedoemmelse er fuldstaendig og detaljeret, da alle de analytiske karakterer, der er aendret, er noeje begrundet, saavel af den ansvarlige for bedoemmelsen som af bedoemmeren i appelleddet. Endvidere havde sidstnaevnte givet sagsoegeren begrundelsen for sin endelige bedoemmelse i sin ovennaevnte skrivelse af 27. juli 1990. Med hensyn til den paastaaede forskel mellem bemaerkningerne og karaktererne i skemaet, skyldes den ifoelge sagsoegte den tekniske korrektion i form af tildeling af fem points til samtlige tjenestemaend, der var bedoemt af den foerste af sagsoegerens bedoemmere, for at kompensere for, at han fortolkede de forskellige bedoemmelseskriterier strengere end de oevrige bedoemmere. I denne forbindelse havde det paritetiske bedoemmelsesudvalg i sin udtalelse udtalt, at der ikke var grund til at aendre de points, der var givet i det endelige skema. Endvidere var forskellen mellem visse karakterer og de tilsvarende bemaerkninger ifoelge sagsoegtes erklaeringer i retsmoedet blevet korrigeret af bedoemmeren i appelleddet, som havde aendret en del af de analytiske bemaerkninger. Under disse omstaendigheder kan Retten paa grundlag af bemaerkningerne i bedoemmelsen af sagsoegeren udoeve sin kontrol, som begraenser sig til en kontrol af, om der er begaaet aabenbar fejl eller magtfordrejning, idet bedoemmerne ifoelge fast retspraksis "har et saerdeles vidt skoen, naar de skal bedoemme det arbejde, der er udfoert af dem, som det er deres opgave at bedoemme" (Domstolens dom af 1.6.1983, forenede sager 36/81, 37/81 og 218/81, Seton mod Kommissionen, Sml. s. 1789, praemis 23).

37 For saa vidt angaar ligheden mellem de skrivelser, bedoemmeren i appelleddet har tilsendt to bedoemte ansatte, har sagsoegte anfoert, at bedoemmeren i appelleddet har et vidt skoen, og at der derfor ikke var noget til hinder for, at han vurderede to tjenestemaends arbejde paa samme maade. Endvidere vedroerte de identiske passager alene proceduren, generelle betragtninger og faelles argumenter. Den saerlige argumentation vedroerende sagsoegeren var helt individuel.

Rettens bemaerkninger

38 For at vurdere, om dette anbringende er begrundet, skal Retten for det foerste fastlaegge den retlige ramme og graenserne for sin kontrol af bedoemmelser og derefter anvende disse principper i den foreliggende sag.

39 For saa vidt angaar den retlige ramme og graenserne for Rettens kontrol af bedoemmelser skal det indledningsvis bemaerkes, at bedoemmelserne, som ikke er afgoerelser efter vedtaegtens artikel 25, er underkastet de saerlige bestemmelser i vedtaegtens artikel 43 (jf. Domstolens dom af 25.11.1976, sag 122/75, Kuester mod Parlamentet, Sml. s. 1685, praemis 24 og 25). I denne forbindelse er der i artikel 5 i Revisionsrettens afgoerelse af 22. marts 1984 om de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til ovennaevnte artikel 43 fastsat en forpligtelse til at begrunde enhver aendring i de analytiske vurderinger i forhold til den foregaaende bedoemmelse.

40 Det bemaerkes endvidere, at ifoelge fast retspraksis har bedoemmerne "et saerdeles vidt skoen, naar de skal bedoemme det arbejde, som er udfoert af dem, som det er deres opgave at bedoemme, og at Domstolen ikke kan tilsidesaette dette skoen, medmindre der foreligger vildfarelse eller aabenbart misbrug" (Domstolens ovennaevnte dom af 1.6.1983, forenede sager 36/81, 37/81 og 218/81, Seton, praemis 23).

41 Selv om bedoemmerne saaledes har et vidt skoen ved deres bedoemmelser af det arbejde, der udfoeres af personer, som de skal bedoemme, er forholdet, saaledes som Domstolen har fastslaaet i sin dom af 21. november 1991, det, at saafremt administrationen har et saadant skoen, "maa der laegges endnu stoerre vaegt paa overholdelsen af de garantier, som faellesskabsretten giver ... Disse garantier omfatter bl.a. kravet om, at den kompetente institution omhyggeligt og upartisk skal undersoege alle relevante forhold i den enkelte sag, den paagaeldendes ret til at fremfoere sine synspunkter, samt kravet om, at afgoerelsen skal vaere forsynet med en tilstraekkelig begrundelse. Kun under disse omstaendigheder kan [Faellesskabets retsinstanser] efterproeve, om de faktiske og retlige omstaendigheder, der har betydning ved udoevelsen af skoennet, forelaa" (sag C-269/90, Technische Universitaet Muenchen, Sml. I, s. 5469, praemis 14). Det foelger heraf, at de frivillige bemaerkninger, der ledsager de analytiske vurderinger, har til formaal at begrunde vurderingerne, saaledes at sagsoegeren har grundlag for at bedoemme berettigelsen, og saaledes at Retten eventuelt kan udoeve sin retslige kontrol. Da en saadan kontrol, selv om den er begraenset, indebaerer, at bedoemmerne giver en begrundelse, saafremt de afgiver en daarligere vurdering end i den foregaaende bedoemmelse, kraever den ligeledes en sammenhaeng mellem denne vurdering og de bemaerkninger, der skal begrunde den.

42 Endelig bemaerkes, at Kommissionens bedoemmelsesvejledning, som Revisionsretten anvender i medfoer af sin afgoerelse af 22. marts 1984 om de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til vedtaegtens artikel 43, har gyldighed som en intern instruks, der ifoelge fast retspraksis skal foelges af institutionen, medmindre denne vaelger at fravige det ved en begrundet og detaljeret afgoerelse, hvilket ikke er tilfaeldet i denne sag.

43 Retten, som anvender disse principper paa den foreliggende sag, finder, at man for at vurdere sammenhaengen mellem vurderingerne og de analytiske bemaerkninger maa gaa ud fra de kriterier, institutionen har fastsat for de forskellige vurderinger, saaledes som disse fremgaar af ovennaevnte bedoemmelsesvejledning og er sammenfattet i selve bedoemmelsen. Det fremgaar navnlig heraf, at karakteren "godt" svarer til "det hoeje niveau, man med rette kan forvente af en EF-tjenestemand", mens karakteren "passabelt" svarer til "et acceptabelt niveau". Det skal endvidere bemaerkes, at det i bedoemmelsesvejledningen hedder, at "naar bedoemmeren udarbejder den analytiske vurdering, skal han overholde foelgende princip: Hver enkelt vurdering foretages for sig og ikke ud fra en samlet forestilling om de karakterer, han vil tildele den paagaeldende tjenestemand. Meningen med bedoemmelsen ville blive fuldstaendig fordrejet, hvis den analytiske vurdering foretages med henblik paa at begrunde en samlet vurdering. Den bedoemmer, der skal udforme et stoerre antal bedoemmelser, opfordres derfor til hele tiden at henholde sig til vejledningen, for at han saaledes ikke kommer til at afvige fra de definitioner, der gives paa de forskellige begreber".

44 Retten skal saaledes paa grundlag af ovennaevnte kriterier kontrollere, at der er en logisk sammenhaeng mellem vurderingerne og bemaerkningerne dertil, idet eventuelle uoverensstemmelser ikke maa begrundes med en teknisk korrektion som den, sagsoegte har paaberaabt sig. Det fremgaar nemlig klart af ovennaevnte bedoemmelsesvejledning, at hver rubrik skal vurderes individuelt og begrundes. Den noedvendige harmonisering mellem de forskellige bedoemmere kan saaledes under ingen omstaendigheder foere til manglende sammenhaeng mellem de analytiske vurderinger og bemaerkningerne dertil med en forbedring af den samlede bedoemmelse af den paagaeldende som eneste formaal, saaledes som tilfaeldet er i denne sag.

45 I denne forbindelse fastslaar Retten, at gennemgangen at det analytiske skema i den bedoemmelse, bedoemmeren i appelleddet har udarbejdet, viser mange alvorlige og aabenbare uoverensstemmelser mellem vurderingerne og bemaerkningerne. Det skal navnlig bemaerkes, at i rubrikken "tjenstlig adfaerd" er der givet karakteren "godt" for "ansvarsbevidsthed", hvilket modsiges af foelgende forklarende bemaerkning: "Arbejdet i sektoren har ikke faaet al den opmaerksomhed, der med rimelighed kan kraeves." Endvidere har sagsoegeren for sit "initiativ" faaet karakteren "passabel", dvs. "acceptabel" ifoelge kriterierne i ovennaevnte bedoemmelsesvejledning, mens den ledsagende bemaerkning lyder "intet". Vurderingen "passabel" er saaledes begrundet paa en selvmodsigende maade, idet udtrykket "intet" ikke kan betyde andet end en fuldstaendig mangel paa initiativ. Med hensyn til "evne til samarbejde" er der ligeledes givet karakteren "passabel", ledsaget af den selvmodsigende bemaerkning "minimal". Endvidere er der i rubrikken "kvalifikationer" givet karakteren "godt", hvilket ifoelge ovennaevnte kriterier skulle svare til et "hoejt niveau" for "doemmekraft" og "skriftlig udtryksfaerdighed", ledsaget af foelgende selvmodsigende bemaerkninger: "er for tilboejelig til at paastaa uden at paavise. Konklusionerne er ikke tilstraekkeligt begrundede" og "sjusket skriftligt arbejde, redegoerelserne savner baggrund og struktur". Lige saa selvmodsigende er karakteren "godt" for sagsoegerens "organisationsevne" ledsaget af foelgende begrundelse: "Arbejdspapirerne er klart ufyldestgoerende for saa vidt angaar redegoerelsen for den udfoerte revision; uordentlige og ufuldstaendige aktmapper." Denne alvorlige og aabenbare mangel paa sammenhaeng mellem de analytiske vurderinger og bemaerkninger gaar igen i rubrikken "indsats", hvor der for "hurtighed i udfoerelsen af arbejdet", "regelmaessigheden i arbejdsindsatsen" og "evne til at tilpasse sig tjenestens krav" er givet karakteren "godt" ledsaget af foelgende modstridende bemaerkninger: "overskrider fristerne for udfoerelse af arbejdet"; "svingende indsats"; "manglende fleksibilitet i arbejdet".

46 Endvidere fastslaar Retten, at det paritetiske bedoemmelsesudvalg i sin udtalelse siger, efter at have bemaerket, at der ikke er anledning til at aendre pointangivelserne i det analytiske skema, bl.a. paa grund af tildelingen af fem points som teknisk kompensation, at saafremt bemaerkningerne goeres mere positive, "ville det oege harmonien mellem vurderingerne i ord og de tildelte points". Men efter denne udtalelse har bedoemmeren i appelleddet, som ganske vist har bekraeftet de analytiske vurderinger og aendret formuleringen af den generelle vurdering meget, begraenset sig til at moderere visse af de bemaerkninger, der ledsager de analytiske vurderinger, uden at foretage de mere grundlaeggende aendringer, som det paritetiske udvalg oenskede.

47 I betragtning af ovenstaaende er der en alvorlig og aabenbar mangel paa sammenhaeng i begrundelsen, idet ni af de ti bemaerkninger i det analytiske skema er fuldstaendig i strid med de vurderinger, de i princippet skal begrunde. Det er saaledes med rette, at sagsoegeren har haevdet, at han umuligt kan kontrollere berettigelsen af sin bedoemmelse. Af samme aarsager er det umuligt for Retten at kontrollere lovligheden af den anfaegtede retsakt.

48 Det foelger heraf, at det tredje anbringende er begrundet.

49 Heraf foelger, at sagsoegerens paastand om annullation af hans bedoemmelse boer tages til foelge.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

50 Ifoelge procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Sagsoegte har tabt sagen og paalaegges at betale samtlige sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Tredje Afdeling)

1) Sagsoegerens bedoemmelsesrapport af 27. juli 1990 vedroerende perioden 1988-1989 annulleres.

2) Revisionsretten betaler sagens omkostninger.