ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Trods udvælgelseskomiteens skønsbeføjelse vedrørende de nærmere regler og indholdet af udvælgelsesprøvens prøver er den bundet af meddelelsen om udvælgelsesprøvens ordlyd, således som den er offentliggjort. Det vigtigste formål med denne meddelelse er så nøjagtigt som muligt at oplyse de interesserede om de krævede betingelser for at besætte den pågældende stilling, med henblik på at sætte dem i stand til at vurdere dels, om der er anledning for dem til at indgive ansøgning, og dels, hvilken dokumentation der er nødvendig for udvælgelseskomitéens arbejde, og som følgelig skal vedlægges ansøgningerne.

Navnlig med hensyn til en adgangsbetingelse vedrørende den faglige erfaring skal den konkrete vurdering af erfaringens niveau foretages inden for rammerne for ordlyden af meddelelsen om udvælgelsesprøven, og udvælgelseskomiteen kan herved ikke dertil føje en betingelse, som ikke faktisk figurerer heri.

(jf præmis 35 og 36)

Henvisning til: Domstolen, 12. juli 1989, sag 225/87, Belardinelli mod Domstolen, Sml. s 2353, præmis 13; Retten, 21. november 2000, sag T-214/99, Carrasco Benítez mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 257, og II, s. 1169, præmis 69; Retten, 3. april 2001, forenede sager T-95/00 og T-96/00, Zaur-Gora og Dubigh mod Kommissionen, Sml. Pers IA, s. 79, og II, s. 379, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskeri - fælles strukturpolitik - udvikling af akvakultur og indretning af beskyttede havområder - fællesskabsstøtte - beslutning om nedsættelse af støtten - skønsbeføjelse ledsaget af sagsbehandlingsgarantier til fordel for erhvervsdrivende

(Rådets forordning nr. 4028/86, art. 44, stk. 1)

Sammendrag

$$Kommissionen, der med hjemmel i artikel 44, stk. 1, første afsnit, andet punktum, i forordning nr. 4028/86 om fællesskabsforanstaltninger til forbedring og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne kan beslutte, at støtten skal suspenderes, nedsættes eller bortfalde, hvis projektet ikke er gennemført som planlagt, er beføjet til skønsmæssigt at vurdere overensstemmelsen mellem den planlagte udførelse og den egentlige gennemførelse af projektet for derved at afgøre, om ændringerne var acceptable eller ej - selv under hensyntagen til væsentlige ændringer i forbindelse med et projekt uden dennes godkendelse.

I en sådan situation indebærer de grundlæggende garantier, som fællesskabsretten giver de erhvervsdrivende med hensyn til den administrative sagsbehandling, at den relevante institution har pligt til fyldestgørende at begrunde sin beslutning. Formålet med begrundelsen er at oplyse adressaten om det faktiske og retlige grundlag for beslutningen for i særdeleshed at gøre den berørte part i stand til at beslutte, om der er grundlag for at forelægge afgørelsen til prøvelse ved den kompetente ret.

( jf. præmis 49 og 52-54 )
Trods udvælgelseskomitéens skønsbeføjelse vedrørende de nærmere regler og indholdet af udvælgelsesprøvens prøver er den bundet af meddelelsen om udvælgelsesprøvens ordlyd, således som den er offentliggjort. Det vigtigste formål med denne meddelelse er så nøjagtigt som muligt at oplyse de interesserede om de krævede betingelser for at besætte den pågældende stilling, med henblik på at sætte dem i stand til at vurdere dels, om der er anledning for dem til at indgive ansøgning, og dels, hvilken dokumentation der er nødvendig for udvælgelseskomiteens arbejde, og som følgelig skal vedlægges ansøgningerne.

Navnlig med hensyn til en adgangsbetingelse vedrørende den faglige erfaring skal den konkrete vurdering af erfaringens niveau foretages inden for rammerne for ordlyden af meddelelsen om udvælgelsesprøven, og udvælgelseskomiteen kan herved ikke dertil føje en betingelse, som ikke faktisk figurerer deri.

(jf. præmis 61 og 62)

Henvisning til: Domstolen, 12. juli 1989, sag 225/87, Belardinellimod Domstolen, Sml. s. 2353, præmis 13; Retten, 21. november 2000, sag T-214/99, Carrasco Benítez mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 257, og II, s. 1169, præmis 69; Retten, 3. april 2001, sag T-95/00, Zaur-Gora og Dubigh mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 79, og II, s. 379, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte - begreb - retlig karakter - fortolkning på grundlag af objektive elementer - domstolsprøvelse - rækkevidde

(Art. 87, stk. 1, EF)

2. Statsstøtte - begreb - vurdering i henhold til kriteriet om en privat investor - tilskud ydet af et offentligt organ for at gennemføre en overdragelse af en virksomhed, der pådrager organet tab - tilskudsbeløb i overensstemmelse med resultatet af en normal forretningsmæssig disposition mellem rationelle erhvervsdrivende under markedsøkonomiske forhold - statsstøtte foreligger ikke

(Art. 87, stk. 1, EF)

Sammendrag

1. Begrebet statsstøtte har efter definitionen i traktaten en retlig karakter og skal fortolkes på grundlag af objektive elementer. Af denne grund skal Fællesskabets retsinstanser principielt under hensyntagen såvel til de konkrete omstændigheder i den sag, der verserer for dem, som til, at Kommissionens vurderinger er af teknisk eller kompleks karakter, gennemføre en fuldstændig efterprøvelse af, om en foranstaltning henhører under artikel 87, stk. 1, EF.

( jf. præmis 40 )

2. Med henblik på at vurdere, hvorvidt en statslig foranstaltning skal anses for at være støtte, må det afgøres, hvorvidt den virksomhed, foranstaltningen er rettet til, opnår en økonomisk fordel, som den ikke ville have opnået under sædvanlige markedsbetingelser, og om denne fordel er ydet direkte eller indirekte ved hjælp af statsmidler eller udgør en supplerende byrde for staten eller de organer, der er udpeget eller oprettet af staten til dette formål.

Når et offentligt organ, der er knyttet til tredjemand ved en uopsigelig leveringsaftale, i betragtning af de tab, det påføres ved gennemførelsen af denne kontrakt, vælger at overdrage gennemførelsen af sin forpligtelse til en anden erhvervsdrivende, mod at tildele denne - der har gjort sin accept betinget heraf - et tilskud, der udgør et lavere beløb end det samlede tab, som organet ville have pådraget sig som følge af sin leveringsforpligtelse, kan det ikke antages, at det pågældende tilskud er en statsstøtte i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, såfremt den samlede ordning, hvori tilskuddet indgår, fremstår som en normal forretningsmæssig disposition, hvor parterne handler som rationelle erhvervsdrivende under markedsøkonomiske forhold, uden at den offentlige part har taget finans- eller socialpolitiske hensyn.

( jf. præmis 38 og 39, 43-54 )
Hvis en stilling, som omfattes af en meddelelse om ledige tjenester, kan besættes med en tjenestemand eller en midlertidigt ansat, der er omfattet af artikel 2, litra d) i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, har Kommissionen ret til, under henvisning til tjenestemandsvedtægtens artikel 29, stk. 1, at give ansøgninger om forfremmelse og forflytninger, der er indgivet af institutionens tjenestemænd, fortrin, og at udpege en af disse efter at sikret sig, at denne opfylder betingelserne i den pågældende meddelelse om ledig stilling. Kommissionen har derved ikke pligt til at vurdere de ansøgninger, der er indgivet af midlertidigt ansatte samtidig med ansøgningerne indgivet af tjenestemænd, og den har endnu mindre pligt til at besætte tjenesten med en midlertidigt ansat, der opfylder betingelserne i meddelelsen om ledig stilling.

Den omstændighed, at ansættelsesmyndigheden, trods det, at tjenestemanden har fortrinsret i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 29, ikke har pligt til at udnævne en tjenestemand efter at have bedømt ansøgninger om forfremmelse eller forflytning, medfører ikke, at ansættelsesmyndigheden nødvendigvis og under alle omstændigheder har pligt til at udvide sin bedømmelse til at omfatte andre typer af ansøgninger, og at udpege en anden ansøger end en kompetent tjenestemand, der opfylder betingelserne i henhold til meddelelsen om ledig tjeneste. Ansættelsesmyndigheden har herved ikke pligt, men kun mulighed, som indgår i dens vide skønsbeføjelser. Der er ikke tale om forskelsbehandling, når der gøres forskel mellem de ansøgninger, der er indkommet fra tjenestemænd, og de, der er indkommet fra midlertidigt ansatte. Disse typer af ansøgninger er grundlæggende forskellige på grund af tjenestemandens fortrinsret, og de kan derfor ikke behandles på samme måde.

(jf. præmis 33, 40, 45 og 52)

Henvisning til: Retten, 15. marts 1994, sag T-100/92, La Pietra mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 83, og II, s. 275, præmis 50; Retten, 23. april 2002, sag T-372/00, Campolargo mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 49, og II, s. 223, præmis 90.
Formålet med den administrative klageprocedure er, at konflikter mellem tjenestemænd og administrationen skal løses i mindelighed. For at dette formål kan nås, må ansættelsesmyndigheden tilstrækkeligt præcist være bekendt med de klagepunkter, som de berørte fremfører mod den anfægtede beslutning.

Den undtagelse med hensyn til ydelse af udlandstillægget, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, litra a), sidste punktum, i bilag VII til vedtægten til fordel for tjenestemænd, der i referenceperioden har gjort tjeneste for en international organisation eller for en anden stat end den, på hvis område tjenestestedet er beliggende, er fastsat for at tage hensyn til, at tjenestemanden under de nævnte omstændigheder ikke kan anses for at have et egentligt tilhørsforhold til tjenestelandet.

Selv om denne undtagelse ikke kan begrænses til kun at omfatte personer, der har været ansat af en anden stat eller en international organisation, idet undtagelsen omhandler alle »tilfælde, hvor vedkommende har gjort tjeneste for en anden stat eller en international organisation«, skal den pågældende for at kunne påberåbe sig denne undtagelse i hvert fald have haft en direkte retlig tilknytning til vedkommende institution eller stat.

En person, der ikke er blevet ansat direkte af institutionen i henhold til en kontrakt eller under en anden form, der er i overensstemmelse med ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte eller en anden fællesskabsretlig retsforskrift, men som kun har udført tjeneste i henhold til vikarkontrakter, som knytter ham til vikarbureauer, der selv har indgået kontrakter med den pågældende institution om at stille personale til rådighed, kan ikke med føje hævde at have haft en direkte retlig tilknytning til en institution, som giver ham mulighed for at blive omfattet af den i ovennævnte artikel nævnte undtagelse.

(jf. præmis 50. 51, 58 og 69)

Henvisning til: Domstolen, 15. januar 1981, sag 1322/79, Vutera mod Kommissionen, Sml. s. 127, præmis 8; Domstolen, 2. maj 1985, sag 246/83, De Angelis mod Kommissionen, Sml. s. 1253, præmis 13; Retten, 22. marts 1995, sag T-43/93, Lo Giudice mod Parlamentet, Sml. Pers. IA, s. 57, og II, s. 189, præmis 34; Retten, 14. december 1995. sag T-72/94, Diamantaras mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 285, og II, s. 865, s. 52; Retten, 3. maj 2001, sag T-60/00, Liaskou mod Rådet, Sml. Pers. IA, s. 107, og II, s 489, præmis 49.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - akter, der kan være genstand for søgsmål - begreb - Kommissionens skrivelse om afvisning af en »klage« vedrørende iværksættelse af en procedure med henblik på midlertidig tilbagetrækning af ordningen med generelle toldpræferencer - omfattet - realitetsbehandling af modtagerens søgsmål

(Art. 230 EF; Rådets forordning nr. 2820/98, art. 22, stk. 1, og art. 23, stk. 1)

2. Fælles toldtarif - ordning med generelle toldpræferencer til fordel for udviklingslandene - midlertidig tilbagetrækning af fordelene ved ordningen med generelle toldpræferencer - »klage« med henblik på iværksættelse af konsultationer og undersøgelser - afvisning med den begrundelse, at varen er genstand for antisubsidieforanstaltninger - ikke tilladt

(Rådets forordning nr. 2820/98, art. 27)

Sammendrag

1. En skrivelse fra Kommissionen, som definitivt og uden nærmere undersøgelse afviser en i henhold til forordning nr. 2820/98 om anvendelse af et flerårigt arrangement med generelle toldpræferencer for perioden fra den 1. juli 1999 til den 31. december 2001 indgivet »klage«, og som derved ændrer »klagerens« retsstilling i dennes egenskab af person, som har interesse i, at der træffes foranstaltning med henblik på midlertidig tilbagetrækning af Det Europæiske Fællesskabs ordning med generelle toldpræferencer, og som har underrettet institutionen om et tilfælde som det i forordningens artikel 22, stk. 1, omhandlede, frembringer retsvirkninger, hvis karakter påvirker modtagerens retlige interesser. Som følge heraf udgør den en retsakt, som for sit vedkommende kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF.

( jf. præmis 55 )

2. Artikel 27 i forordning nr. 2820/98 om anvendelse af et flerårigt arrangement med generelle toldpræferencer for perioden fra den 1. juli 1999 til den 31. december 2001 kan ikke fortolkes således, at Kommissionen, blot fordi de varer, som er omfattet af en »klage« med henblik på iværksættelse af en procedure til midlertidig tilbagetrækning af ordningen med generelle toldpræferencer, er genstand for antisubsidieforanstaltninger, og den i artikel 27 nævnte undtagelse ikke finder anvendelse, er afskåret fra at anmode om, at der i henhold til forordningens artikel 23 indledes konsultationer og dernæst om fornødent i at iværksætte en undersøgelse i henhold til forordningens artikel 25, såfremt der foreligger det i denne forordnings artikel 22, stk. 1, litra e), omhandlede tilfælde, nemlig uredelig handelspraksis. Som følge heraf bør afvisningen af »klagen« annulleres, eftersom den er baseret på en sådan fejlagtig fortolkning af forordning nr. 2820/98.

( jf. præmis 88 og 89 )
Sag T-333/00

Rougemarine SARL

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Program til fremme af udvikling og distribution af europæiske audiovisuelle produktioner (MEDIA II) — beslutning om finansiel støtte — afslag — implicit begrundelse«

Rettens dom (Femte Afdeling) af 9. juli 2002 II-2985

Sammendrag af dom

Institutionernes retsakter – begrundelse – pligt – rækkevidde – Kommissionens beslutning om at meddele afslag på bevilling af finansiel støtte inden for rammerne af et program til fremme af udvikling og distribution af europæiske audiovisuelle produktioner

(Art. 253 EF)

Spørgsmålet om, hvorvidt en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, skal ikke blot vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Hvad angår en beslutning, hvorved Kommissionen meddeler afslag på bevilling af finansiel støtte inden for rammerne af programmet til fremme af udvikling og distribution af europæiske audiovisuelle produktioner (MEDIA II), synes den omstændighed, at begrundelsen for en sådan beslutning er kortfattet, at være en uundgåelig følge af det store antal støtteansøgninger, som Kommissionen skulle tage stilling til inden for en kort frist. En mere detaljeret begrundelse for hver enkelt individuel beslutning ville have forsinket proceduren for tildeling af fællesskabsstøtten betydeligt. Begrundelsen for den pågældende beslutning har, selv om den var lakonisk, gjort det muligt for sagsøgeren at forsvare sine rettigheder og for Fællesskabets retsinstanser at udøve deres prøvelsesret.

(jf. præmis 43 og 44)
En påstand om, at den sagsøgte institution tilpligtes at træffe en ny beslutning om indplacering af en tjenestemand, skal afvises. Dels har Fællesskabets retsinstanser ikke kompetence til at rette påbud til myndighederne, dels er den berørte institution i medfør af artikel 223 EF i tilfælde af annullation af en akt forpligtet til at træffe de foranstaltninger, som opfyldelsen af dommen medfører.

Der er efter vedtægtens artikel 31, stk. 2, mulighed for under visse betingelser at fravige det i stk. 1 i samme artikel fastsatte princip. Ved afgørelser om indplacering af nyansatte tjenestemænd er ansættelsesmyndigheden ikke generelt forpligtet til hverken i hvert enkelt tilfælde at vurdere, om vedtægtens artikel 31, stk. 2, bør finde anvendelse, eller til at begrunde en afgørelse om ikke at gøre brug af denne bestemmelse.

For dog at undgå, at vedtægtens artikel 31, stk. 2, mister enhver retsvirkning, påhviler det ansættelsesmyndigheden, når der foreligger særlige omstændigheder, at foretage en konkret vurdering af, om den nævnte bestemmelse bør bringes i anvendelse. En sådan forpligtelse foreligger navnlig, når tjenestens særlige behov kræver ansættelse af en særligt kvalificeret tjenestemand, eller når den ansatte person har ganske usædvanlige kvalifikationer og anmoder om, at de nævnte bestemmelser bringes i anvendelse. Når myndigheden faktisk har foretaget en sådan vurdering, og medmindre andet følger af de betingelser med hensyn til indplacering, ansættelsesmyndigheden måtte have fastsat i stillingsopslaget, kan den frit, under hensyntagen til tjenestens interesse, træffe afgørelse om, hvorvidt det findes berettiget at indplacere tjenestemanden i en højere lønklasse. I den sammenhæng er ansættelsesmyndigheden tillagt et skøn.

Under disse betingelser kan domstolskontrollen ikke sætte sit eget skøn i stedet for ansættelsemyndighedens. Dens kontrol er begrænset til en undersøgelse af, om der er sket tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, om ansættelsesmyndigheden har lagt ukorrekte eller ufuldstændige faktiske oplysninger til grund for sin afgørelse, og om afgørelsen er behæftet med magtfordrejning, en retlig vildfarelse eller er utilstrækkeligt begrundet.

(jf. præmis 52-58)

Henvisning til: Domstolen, 5. oktober 1995, sag T-17/95, Alexopouloumod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 227, og II, s. 683, præmis 20 og 21; Retten, 9. juli 1997, sag T-92/96, Monaco mod Parlamentet, Sml. Pers. IA, s. 195, og II, s. 573, præmis 45; Retten, 13. februar 1998, sag T-195/96, Alexopouloumod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 51, og II, s. 117, præmis 38 og 39.
Det almindelige ligebehandlingsprincip betyder, at ensartede situationer ikke må behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet. I den forbindelse er forskellen i de levevilkår, der findes i de forskellige lande inden for Fællesskabet, et objektivt element, der medfører en væsentlig forskel i situationen for de forhenværende tjenestemænd, som for Fællesskaberne har udført en tjeneste, der i alle henseender er ens (lønklasse, anciennitet osv.), og som herved har erhvervet identiske pensionsrettigheder, men som er bosat i forskellige lande. Denne forskel begrunder den lønforskel, der for de pensionsberettigedes vedkommende kommer til udtryk ved udbetalingen af ydelserne som følge af anvendelsen af justeringskoefficienter på den nominelle værdi af disse personers alderspensioner, således som det er fastsat i vedtægtens artikel 82, stk. 1, andet afsnit. Ligebehandlingsprincippet overholdes for de pensionsberettigedes vedkommende netop ved hjælp af justeringskoefficienter, som skal sikre alle forhenværende tjenestemænd ydelser med samme købekraft, uanset hvor de har bopæl.

Tjenestemænd i Fællesskabet, der i traktatens forstand har stilling som arbejdstagere, har efter deres pensionering ret til at blive boende og opholde sig inden for Fællesskabet, når de opfylder betingelserne i forordning nr. 1251/70 om arbejdstageres ret til at blive boende på en medlemsstats område efter at have haft beskæftigelse dér og direktiv 90/365 om opholdsret for lønmodtagere og selvstændige, der er ophørt med erhvervsaktivitet.

Anvendelsen af justeringskoefficienter på tjenestemændenes pensioner, således som det er fastsat i vedtægtens artikel 82, stk. 1, andet afsnit, har langt fra at være en hindring for den frie bevægelighed netop til hensigt at sikre, at den pensionsberettigedes valg af bopæl efter tjenesteperiodens ophør kan ske fuldstændigt frit og upåvirket. Det er således takket være justeringskoefficientmekanismen, at den forhenværende tjenestemand, som får udbetalt en pension med samme købekraft, uanset i hvilken medlemsstat han tager bopæl, rent faktisk sættes i stand til at udøve sin ret til frit at tage ophold inden for Fællesskabet.

(jf. præmis 70-73)

Henvisning til: Domstolen. 3. oktober 2000. sag C-411/98, Ferlini, Sml. I. s. 8081, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis.
Artikel 4, stk. 2, i de generelle gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten om overførsel til fællesskabsordningen af pensionsrettigheder, der er erhvervet inden indtræden i Fællesskabernes tjeneste, skal fortolkes således, at såfremt det beløb svarende til den aktuarmæssige modværdi eller tilbagekøbsværdien af de pensionsrettigheder, tjenestemanden har erhvervet i en national, social sikringsordning, der overføres til Fællesskabernes konto, er blevet opskrevet eller tillagt renter af den pensionskasse, som tjenestemanden var omfattet af inden hans indtræden i Fællesskabernes tjeneste, kan fællesskabsinstitutionen, inden den beregner det antal pensionsgivende tjenesteår, der skal tages i betragtning i relation til fællesskabsordningen, foretage en indeholdelse til fordel for Fællesskabernes budget i det overførte beløb på 3,5% pr. år for den periode -mellem tidspunktet for fastansættelsen og det tidspunkt, hvor de nationale pensionsrettigheder faktisk overføres - der er berørt af opskrivningen eller af renterne. I modsat fald må institutionen ikke foretage noget fradrag i det overførte beløb, og beregningen af de vedtægtsmæssige, pensionsgivende tjenesteår skal således foretages på grundlag af hele beløbet.

Såfremt den nationale pensionskasse i forbindelse med overførslen af de pensionsrettigheder, som tjenestemænd i Fællesskaberne har erhvervet inden deres indtræden i Fællesskabernes tjeneste, efter overførslen af den kapital, der udgør de nationale pensionsrettigheder, og efter beregningen af de vedtægtsmæssige, pensionsgivende tjenesteår indbetaler et beløb til fællesskabsinstitutionen svarende til en opskrivning eller til renter, der er forbundet med hele eller en del af den periode, der ligger mellem tidspunktet for fastansættelsen og tidspunktet for ovennævnte overførsel, kræver en korrekt anvendelse af artikel 4, stk. 2, i de generelle gennemførelsesbestemmelser til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten om overførsel til fællesskabsordningen af pensionsrettigheder, der er erhvervet inden indtræden i Fællesskabernes tjeneste, når der er tale om en sådan ny faktisk omstændighed, som ændrer de oplysninger, der var lagt til grund for den oprindelige beregning, at den berørte institution reviderer tjenestemandens dossier. Efter at have foretaget en indeholdelse på 3,5% pr. år for den periode, opskrivningen eller renterne vedrører, skal institutionen tillægge den eventuelle saldo til den kapital, der udgør de nationale pensionsrettigheder, med henblik på en ny beregning af de vedtægtsmæssige, pensionsgivende tjenesteår. En overførsel af hele det pågældende beløb til Fællesskabernes budget, hvilket ville medføre en ugrundet berigelse for Fællesskaberne, er derfor ikke lovlig.

(jf. præmis 79 og 80, 87, 96)