DOMSTOLENS DOM (TREDJE AFDELING) AF 1. JUNI 1995. - DIMITRIOS COUSSIOS MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - APPEL - TJENESTEMAEND - INGEN BEGRUNDELSE AF AFSLAG PAA ANSOEGNING - TILKENDELSE AF GODTGOERELSE - AFKALD PAA VEDTAEGTSMAESSIGE RETTIGHEDER. - SAG C-119/94 P.



Samling af Afgørelser 1995 side I-01439



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Tjenestemaend ° ledig stilling ° ugyldighed paa grund af manglende begrundelse for afslag paa en ansoegning fra en tjenestemand ° annullation af hele udnaevnelsesproceduren for vidtgaaende sanktion ° godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade paa grund af tjenestefejl

Sammendrag

Ugyldighed, der skyldes manglende begrundelse for et afslag paa en tjenestemands ansoegning om en ledig stilling, kan, naar tredjemands interesser skal tages i betragtning, ikke begrunde, at den samlede procedure i forbindelse med besaettelsen af den paagaeldende stilling kendes ugyldig, idet tilkendelsen af en godtgoerelse kan udgoere en rimelig erstatning for den ikke-oekonomiske skade, som sagsoegeren har lidt paa grund af en institutions tjenestefejl, saaledes at en appel af en dom, afsagt af Retten, hvori denne form for erstatning for ugyldigheden er anvendt, maa forkastes.

Parter

I sag C-119/94 P,

Dimitrios Coussios, forhenvaerende tjenestemand i Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, Bruxelles, ved advokat Georgios Sakellaropoulos, Athen, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 32, Grand-rue,

appellant,

angaaende appel af dom afsagt den 23. februar 1994 af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (Femte Afdeling) i de forenede sager T-18/92 og T-68/92, Coussios mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 171, hvori der er nedlagt paastand om ophaevelse af dommen,

den anden part i appelsagen er:

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved ledende juridisk konsulent Gianluigi Valsesia og Ana Maria Alves Vieira, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

har

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann (refererende dommer), og dommerne J.C. Moitinho de Almeida og J.-P. Puissochet,

generaladvokat: F.G. Jacobs

justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 2. februar 1995,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 23. marts 1995,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 22. april 1994 har Dimitrios Coussios i medfoer af artikel 49 i EF-statutten for Domstolen og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne ivaerksat appel til proevelse af den af Retten i Foerste Instans den 23. februar 1994 afsagte dom (forenede sager T-18/92 og T-68/92, Coussios mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 171), for saa vidt appellanten ikke herved fik medhold i sine paastande om annullation af Kommissionens afgoerelse af 13. februar 1992

° om ikke at besaette den ledige stilling KOM/64/91 ved forfremmelse eller forflyttelse

° om ikke at afholde en intern udvaelgelsesproeve, men

° at afholde en ekstern udvaelgelsesproeve.

2 Det fremgaar af den appellerede dom, at appellanten havde ansoegt om stillingen som chef for en ny enhed, benaevnt GD VII.C.3, der blev opslaaet ledig den 2. maj 1991 ved meddelelse om ledig stilling KOM/64/91.

3 Kommissionen opfordrede den 5. juli 1991 de oevrige institutioner til at bekendtgoere den ledige stilling for deres ansatte. Den 8. juli 1991 bekendtgjorde Kommissionen paa ny den ledige stilling, men med en aendret ordlyd. Appellanten ansoegte igen om stillingen.

4 Den 6. marts 1992 anlagde appellanten sag ved Retten i Foerste Instans (sag T-18/92) med paastand om, at afgoerelsen om genopslaget af stillingen blev annulleret.

5 Den 13. februar 1992 besluttede Kommissionen at undlade at besaette den ledige stilling og undlade at afholde en intern udvaelgelsesproeve, men at afholde en ekstern udvaelgelsesproeve.

6 Appellanten fik underretning om denne afgoerelse ved meddelelse af 14. april 1992. Den 22. april 1992 indgav han en klage. Den 22. august 1992 forelaa der en stiltiende afvisning af denne klage. Den 18. september 1992 anlagde appellanten sag nummer to ved Retten i Foerste Instans (sag T-68/92) med paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse af 13. februar 1992. Den 28. september 1992 modtog han en udtrykkelig afvisning af klagen af 22. april 1992.

7 Parterne afgav mundtlige indlaeg for Retten i retsmoedet den 27. april 1993. Efter Domstolens dom af 6. juli 1993 (sag C-242/90 P, Kommissionen mod Albani m.fl., Sml. I, s. 3839) og af 9. december 1993 (sag C-115/92 P, Parlamentet mod Volger, Sml. I, s. 6549) besluttede Retten den 16. december 1993 at genaabne den mundtlige forhandling. Parterne har derefter i retsmoedet den 12. januar 1994 afgivet indlaeg om konsekvenserne af de to naevnte domme.

8 I den appellerede dom frifandt Retten i det hele Kommissionen i sag T-18/92.

9 I sag T-68/92 fastslog Retten, at afgoerelsen af 13. februar 1992 maatte betragtes som et afslag paa at besaette den ledige stilling ved forfremmelse af appellanten, og at denne ikke havde modtaget nogen begrundet afvisning af sin klage foer sagsanlaegget. Retten fastslog derfor, at det af appellanten fremfoerte anbringende om manglende begrundelse for afgoerelsen om ikke at imoedekomme hans ansoegning, var begrundet, og at afgoerelsen derfor var ugyldig (praemis 92).

10 Retten fastslog dernaest, at afgoerelserne om ikke at afholde en intern, men derimod at afholde en ekstern udvaelgelsesproeve ikke i sig selv var ugyldige (praemis 100).

11 Retten efterproevede dog, "i hvilket omfang deres ugyldighed paa grund af den manglende begrundelse medfoerer, at afslaget paa sagsoegerens ansoegning om den anfaegtede stilling ved forfremmelse maatte anses for ugyldigt" (praemis 101) og har udtalt, at "det er en betingelse for at gaa videre til den naeste etape i proceduren efter vedtaegtens artikel 29, stk. 1, at de ansoegninger, som er indgivet i henhold til artikel 29, stk. 1, litra a), er blevet afslaaet" (praemis 102). Det foelger heraf, at "den konstaterede ugyldighed medfoerer ... at ogsaa afgoerelserne om ikke at afholde en intern udvaelgelsesproeve, men derimod at afholde en ekstern udvaelgelsesproeve er ugyldige" (praemis 103).

12 Retten henviste imidlertid til Domstolens praksis, hvorefter der i medfoer af proportionalitetsprincippet maa foretages en afvejning af, paa den ene side, hensynet til de sagsoegere, som er blevet ulovligt behandlet, og, paa den anden side, hensynet til tredjemand, hvorfor ikke blot noedvendigheden af at genindsaette sagsoegerne i deres rettigheder maa tages i betragtning, men ogsaa hensynet til beskyttelse af tredjemands berettigede forventninger (praemis 105), og den udtalte, at "annullation ogsaa af beslutningerne om ikke at afholde en intern udvaelgelsesproeve, men at afholde en ekstern udvaelgelsesproeve er for vidtgaaende i forhold til det retsstridige forhold, da en saadan annullation kan indebaere et uforholdsmaessigt indgreb i tredjemands rettigheder" (praemis 106).

13 Retten anfoerte videre, at dette synspunkt var grunden til, at den i forbindelse med genaabningen af den mundtlige forhandling havde anmodet parterne om at tage stilling til de konsekvenser, man maatte drage af, at de anfaegtede afgoerelser var ugyldige, og sammen med parterne havde soegt at finde en rimelig loesning (praemis 107).

14 Retten anfoerte, at parterne var "enige om, at en godtgoerelse for den ikke-oekonomiske skade, som sagsoegeren havde lidt paa grund af Kommissionens tjenestefejl, af samme karakter, som den, Domstolen havde tilkendt i dommen i sagen Oberthuer mod Kommissionen, var den form for erstatning, som stemte bedst saavel med sagsoegerens interesse som med tjenestens krav (praemis 107).

15 Retten fastslog endelig, at det ved bedoemmelsen af den lidte skade skulle tages i betragtning, at sagsoegeren havde vaeret tvunget til at anlaegge en retssag for at faa kendskab til begrundelsen for afslaget paa hans ansoegning (praemis 108). Paa dette grundlag fandt Retten ud fra en billighedsbetragtning, at et beloeb paa 2 000 ECU udgjorde en rimelig godtgoerelse til sagsoegeren.

16 Til stoette for paastanden i appelsagen om ophaevelse af Rettens dom i sin helhed og om fuld erstatning for den lidte skade, har appellanten fremfoert to appelgrunde, dels overtraedelse af proportionalitetsprincippet, dels overtraedelse af princippet om, at der ikke kan gives afkald paa vedtaegtsmaessige rettigheder.

Tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet

17 Appellanten har gjort gaeldende, at Rettens afvejning af tredjemands interesser med hans hviler paa et aabenbart fejlagtigt grundlag. Han anfoerer, at hans interesser burde vaere varetaget ved tilkendelse af fuld erstatning bestaaende i, at han ansaettes i en tilsvarende stilling som den, han var ansoeger til. Han anfoerer i denne sammenhaeng, at den forsinkede afsigelse af Rettens dom, som skyldes dennes beslutning om at genaabne af den mundtlige forhandling, har givet Kommissionen tid til at traeffe to afgoerelser, som goer det umuligt at ansaette ham i den anfaegtede stilling, nemlig for det foerste afgoerelsen om hans fjernelse fra tjenesten efter en disciplinaersag og for det andet udnaevnelsen af en anden person i den ledige stilling. Han er saaledes blevet frataget en effektiv retsbeskyttelse i strid med faellesskabsrettens almindelige principper og artikel 6 i den europaeiske menneskerettighedskonvention. Under alle omstaendigheder er den tildelte erstatning paa 2 000 ECU aabenbar utilstraekkelig.

18 Denne appelgrund kan ikke tiltraedes.

19 Foerst og fremmest har tjenestemaend, selv om de opfylder betingelserne for at blive forfremmet, ifoelge Domstolens praksis ikke nogen subjektiv ret til forfremmelse (jf. dom af 25.11.1976, sag 123/75, Kuester mod Parlamentet, Sml. s. 1701, praemis 10). Dernaest har ansaettelsesmyndigheden paa dette punkt en vidtgaaende skoensmaessig befoejelse (samme dom, praemis 12). Det foelger heraf, at udtalelsen om, at appellanten, saafremt han ikke ansaettes i den paagaeldende stilling, har krav paa en ansaettelse i en tilsvarende stilling, savner ethvert grundlag.

20 Appellanten kan i oevrigt ikke med foeje haevde, at proceduren for Retten ikke er forloebet forskriftsmaessigt, hvilket, som foelge af dens beslutning om at genaabne den mundtlige forhandling og den deraf foelgende forsinkelse med domsafsigelsen, skulle have forhindret en fuldstaendig hensyntagen til appellantens interesser.

21 For det foerste er Rettens begrundelse for at genaabne den mundtlige forhandling objektiv. Den har fundet det nyttigt at give parterne mulighed for at ytre sig om betydningen af de to domme, som Domstolen har afsagt efter afholdelsen af det foerste retsmoede, og som utvivlsomt var af betydning for afgoerelsen af sagen.

22 For det andet fremgaar det af de oplysninger, som Kommissionen har givet, at udnaevnelsesproceduren i forbindelse med den anfaegtede stilling allerede befandt sig paa et fremskredent stadium i april 1993, da det foerste retsmoede i Retten fandt sted, saaledes at det allerede paa dette tidspunkt var paakraevet at tage hensynet til tredjemand i betragtning.

23 For det tredje er appellantens henvisning til disciplinaersagen, som Kommissionen har ivaerksat mod ham, uden betydning for appelsagen.

24 Retten har saaledes med foeje fundet, at den manglende begrundelse for afslaget paa appellantens ansoegning til den paagaeldende stilling ikke kunne begrunde, at den samlede udnaevnelsesprocedure blev kendt ugyldig, og at tilkendelsen af en godtgoerelse udgjorde en rimelig erstatning for den ikke-oekonomiske skade, som den manglende begrundelse havde medfoert.

25 For saa vidt angaar det tilkendte erstatningsbeloeb bemaerkes blot, at gennemgangen af sagen intet har frembragt, der kan rejse tvivl om Rettens bedoemmelse i denne sammenhaeng.

Tilsidesaettelse af princippet om, at der ikke kan gives afkald paa vedtaegtsmaessige rettigheder

26 Appellanten har gjort gaeldende, at Retten har faaet hans advokat til at acceptere en godtgoerelse i stedet for den paastaaede annullation, selv om det er tvivlsomt, om han kan give afkald paa sine vedtaegtsmaessige rettigheder, da vedtaegtens bestemmelser paa omraadet har karakter af ufravigelige retsprincipper.

27 Denne appelgrund kan ikke tiltraedes.

28 Som anfoert ovenfor i praemis 24 kan Retten tilkende en erstatning i stedet for at annullere den anfaegtede retsakt. I den appellerede dom er blot anfoert, at parterne er enige paa dette punkt.

29 Det foelger af det foregaaende, at appellen maa forkastes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

30 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. I henhold til samme reglements artikel 70 baerer institutionerne selv deres omkostninger i tvister mellem institutionerne og deres ansatte. I medfoer af reglementets artikel 122 finder artikel 70 imidlertid ikke anvendelse ved appel ivaerksat af institutionernes tjenestemaend eller oevrige ansatte. Da appellanten har tabt sagen, paalaegges det ham at betale appelsagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)

1) Appellen forkastes.

2) Appellanten betaler sagens omkostninger.