Den søgsmålsret for fysiske og juridiske personer, der er omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF, er betinget af, at der på tidspunktet for søgsmålets anlæggelse foreligger en søgsmålsinteresse, som udgør en i forhold til søgsmålskompetencen særskilt betingelse for, at en sag kan antages til realitetsbehandling. Ligesom sagens genstand skal denne søgsmålsinteresse bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse. En sådan søgsmålsinteresse foreligger kun, såfremt en annullation af den anfægtede retsakt i sig selv kan have retsvirkninger, og søgsmålet således med sit resultat kan tilføre den person, der har anlagt det, en fordel.

Hvad angår et søgsmål, der anlægges af en indenstatslig enhed til prøvelse af en kommissionsafgørelse, hvorved en af den nævnte enhed ydet støtte erklæres uforenelig og ulovlig samt anordnes tilbagesøgt, er en sådan afgørelse bebyrdende for sagsøgeren, for så vidt som denne kan opnå en fordel ved en annullation af denne afgørelse. Denne afgørelses retsvirkninger for gyldigheden af sagsøgerens retsakter om ydelse af den omtvistede støtte og de heraf følgende forpligtelser for denne myndighed – dvs. forbuddet mod at iværksætte disse retsakter og forpligtelsen til at tilbagesøge den omhandlede støtte – ville således alene som følge af denne annullation automatisk ophøre med at gøre sig gældende for myndigheden, og dens retsstilling ville nødvendigvis blive ændret heraf.

Denne konklusion ændres ikke af støttemodtagerens likvidation under sagens behandling, eftersom den anfægtede afgørelse ikke er blevet ophævet eller trukket tilbage, således at søgsmålet bevarer sin genstand. Desuden vedbliver den anfægtede afgørelse med at have retsvirkninger over for sagsøgeren, hvilke retsvirkninger ikke er bortfaldet alene på grund af støttemodtagerens likvidation. Det forhold, at en virksomhed er under konkursbehandling – herunder når denne behandling fører til virksomhedens likvidation – kan således ikke i sig selv rejse tvivl om princippet om, at støtten skal tilbagesøges. I et sådant tilfælde kan genoprettelsen af den tidligere situation og fjernelsen af den konkurrenceforvridning, der er en følge af den ulovligt udbetalte støtte, således principielt opnås derved, at der som en gældspost for virksomheden under likvidation registreres en forpligtelse til tilbagebetaling af den pågældende støtte. Sagsøgeren forbliver derfor som minimum forpligtet til at sørge for, at de fordringer, som denne myndighed på grundlag af den allerede udbetalte del af den omtvistede støtte har på støttemodtageren, opføres under dette selskabs passiver. Spørgsmålet om, hvorvidt støttemodtageren kan eller ikke kan videreføre sin økonomiske aktivitet, og følgelig spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgeren har en interesse i videreførelsen af denne aktivitet, er i øvrigt uden betydning for sagsøgerens fortsatte søgsmålsinteresse. Da det ikke er i egenskab af støttemodtagerens kreditor, men i egenskab af offentlig myndighed, der tildelte den omtvistede støtte, at sagsøgeren er berettiget til at anlægge søgsmålet, er den omstændighed, at sagsøgeren som støttemodtagerens kreditor ikke skulle have nogen interesse i en annullation af den anfægtede afgørelse som følge af sidstnævntes likvidation, ligeledes uden betydning.

(jf. præmis 45, 50, 56-58, 60, 63 og 64)