I henhold til artikel 2, stk. 2, litra d), i direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF følger status som familiemedlem, der »forsørges« af en unionsborger, der er indehaver af opholdsret, af en faktisk situation, der er karakteriseret ved, at familiemedlemmets materielle behov dækkes af indehaveren af opholdsretten, således at når det er den omvendte situation, der er tale om, dvs. at indehaveren af opholdsretten forsørges af tredjelandsstatsborgeren, kan sidstnævnte ikke påberåbe sig at være en slægtning, der »forsørges« af den pågældende indehaver, med henblik på at få opholdsret i værtsmedlemsstaten.

I henhold til artikel 2, stk. 2, litra a), i direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF kan en ægtefælle til en unionsborger, som har udøvet sin ret til fri bevægelighed, anses for at være familiemedlem til den nævnte unionsborger. Der kræves ikke andre betingelser af den pågældende person end dennes status som ægtefælle. Ægtefællen skal dermed ikke nødvendigvis til stadighed bo sammen med unionsborgeren for at have en afledt opholdsret. De ægteskabelige bånd kan således ikke anses for brudt, så længe ægteskabet ikke er blevet opløst ved en afgørelse fra den dertil kompetente myndighed. Dette er ikke tilfældet, når ægtefællerne blot har ophævet samlivet, heller ikke selv om de har til hensigt senere at lade sig skille.

Artikel 3, stk. 1, i direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF tildeler kun en afledt opholdsret til familiemedlemmer til en unionsborger, der ledsager eller slutter sig til denne. Et sådant krav er i overensstemmelse med formålet med de afledte rettigheder med hensyn til indrejse og ophold, som direktiv 2004/38 fastsætter for familiemedlemmer til unionsborgere, da den omstændighed, at det ikke er muligt for unionsborgeren at blive ledsaget af sin familie, eller at denne slutter sig til unionsborgeren i værtsmedlemsstaten, i modsat fald kan gribe ind i den frie bevægelighed for unionsborgeren, idet han afholdes fra at udøve sine rettigheder med hensyn til indrejse og ophold i denne medlemsstat. En opholdsret kan dermed ikke tildeles på grundlag af direktiv 2004/38 til en tredjelandsstatsborger, der hverken har ledsaget eller sluttet sig til familiemedlemmet, der er unionsborger, som har udøvet sin ret til fri bevægelighed, i værtsmedlemsstaten.

I situationer, der ikke er reguleret ved direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF, og hvori der heller ikke foreligger nogen anden tilknytning til de EU-retlige bestemmelser om unionsborgerskab, kan en tredjelandsstatsborger ikke gøre krav på en opholdsret, som er afledt af en unionsborger.

Der er ikke godtgjort en sådan forbindelse, når afslaget på opholdstilladelse til en tredjelandsstatsborger, der er familiemedlem til en unionsborger, risikerer at fratage unionsborgeren den effektive nydelse af kerneindholdet i de rettigheder, der er tilknyttet hans status som unionsborger, eller at han hindres i at udøve sin ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område. De rent hypotetiske udsigter til, at der gribes ind i unionsborgeres ret til fri bevægelighed skaber ikke i denne forbindelse en sådan tilknytning til EU-retten, at den kan begrunde en anvendelse af EU-rettens bestemmelser.

For at afgøre, om et sådant afslag henhører under gennemførelsen af EU-retten som omhandlet i artikel 51, i chartret om grundlæggende rettigheder, skal der bl.a. foretages en efterprøvelse af, om de pågældende nationale bestemmelser har til formål at gennemføre en EU-retlig bestemmelse, disse bestemmelsers karakter, og om de forfølger andre formål end dem, der er omfattet af EU-retten, selv om de indirekte vil kunne påvirke sidstnævnte, samt om der foreligger specifikke EU-retlige bestemmelser på området, eller som kan påvirke dem.

Da afslag på udstedelse af en opholdstilladelse dermed ikke henhører under gennemførelsen af EU-retten som omhandlet i artikel 51 i chartret om grundlæggende rettigheder, idet situation for ansøgeren om opholdstilladelse ikke er reguleret af EU-retten, kan dette afslags overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder ikke prøves i lyset af de rettigheder, der er indført ved chartret.

(jf. præmis 76, 77 og 79-82 samt domskonkl.)