ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 280/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy w Opatowie (Polen) den 8. marts 2019 — BW Sp. z o.o. med hjemsted i B. mod D.R.

(Sag C-222/19)

(2019/C 280/23)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy w Opatowie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BW Sp. z o.o. med hjemsted i B.

Sagsøgt: D.R.

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1), navnlig dette direktivs artikel 3, stk. 1, samt EU-rettens principper om forbrugerbeskyttelse og ligevægten mellem aftaleparterne fortolkes således, at de anførte bestemmelser og principper er til hinder for indførelsen af retsinstituttet »maksimale renteuafhængige kreditomkostninger« og den matematiske formel for beregningen af disse omkostninger i henhold til artikel 5, nr. 6a, sammenholdt med artikel 36a i Ustawa o kredycie konsumenckim (forbrugerkreditloven, Dz. U. 2018 993) af 12. maj 2011, hvorefter de omkostninger i forbindelse med kreditten, som skal afholdes af forbrugeren (samlede kreditomkostninger), også omfatter omkostningerne til den erhvervsdrivendes forretningsaktivitet, i den nationale retsorden?

(1) EFT 1993, L 95, s. 29.
2)

Er EU-retten navnlig til hinder for indførelsen af en ordning i national ret, hvorefter det er muligt at opnå »eftergivelse på grund af fordringstab« på den betingelse, at det på tidspunktet for leveringen af varerne eller ydelserne og på dagen før indgivelsen af berigtigelsen af afgiftsangivelsen med henblik på at opnå denne eftergivelse forholder sig således, at — debitor hverken er under insolvensbehandling eller likvidation? — kreditor og debitor er registrerede som aktive momspligtige?
C 280/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil de prud'hommes de Metz (Frankrig) den 18. juni 2019 — Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle mod Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

(Sag C-463/19)

(2019/C 280/39)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil de prud’hommes de Metz

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Syndicat CFTC du personnel de la Caisse primaire d’assurance maladie de la Moselle

Sagsøgt: Caisse primaire d’assurance maladie de Moselle

Procesdeltager: Mission nationale de contrôle et d’audit des organismes de sécurité sociale

Præjudicielt spørgsmål

Skal direktiv 2006/54/EF (1), sammenholdt med artikel 8 og artikel 157 TEUF, de generelle EU-retlige principper om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling samt artikel 20, artikel 21, stk. 1, og artikel 23 i EU’s charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at direktivet fra sit saglige anvendelsesområde udelukker bestemmelserne i artikel 46 i den franske nationale kollektive overenskomst for socialsikringsinstitutionerne, som forbeholder kvindelige ansatte i de nævnte institutioner, som selv passer deres børn, ret til en orlov i tre måneder med halv løn eller en orlov i halvanden måned med fuld løn og en orlov i et år uden løn efter barselsorloven?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5.7.2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (EUT 2006, L 204, s. 23).
1)

Er en national retspraksis som den omhandlede, hvorefter det i henhold til national lov kræves, at retten skal godkende en tilståelsesaftale indgået mellem anklagemyndigheden og forsvaret, at de øvrige tiltaltes samtykke er en betingelse for at en sådan aftale kan godkendes, og at det nævnte samtykke kun er nødvendigt under hovedforhandlingen af sagen, i overensstemmelse med artikel 7, stk. 4, i direktiv 2016/343 (1), chartrets artikel 47 og 52 samt med effektivitetsprincippet og lighedsprincippet
Sag anlagt den 24. maj 2019 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-401/19)

(2019/C 270/24)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget og adwokat W. Gonatarski)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Artikel 17, stk. 4, litra b), og artikel 17, stk. 4, litra c), in fine [dvs. den del med udtrykket »og gjort deres bedste indsats for at forhindre, at de fremover uploades, i overensstemmelse med litra b)«] i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/790 af 17. april 2019 om ophavsret og beslægtede rettigheder på det digitale indre marked og om ændring af direktiv 96/9/EF og 2001/29/EF (1) annulleres.

— Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Republikken Polen har nedlagt påstand om, at artikel 17, stk. 4, litra b), og artikel 17, stk. 4, litra c), in fine [dvs. den del med udtrykket »og gjort deres bedste indsats for at forhindre, at de fremover uploades, i overensstemmelse med litra b)«] i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/790 af 17. april 2019 om ophavsret og beslægtede rettigheder på det digitale indre marked og om ændring af direktiv 96/9/EF og 2001/29/EF (EUT af 17.5.2019, L 130, s. 92) annulleres, og at Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Subsidiært har Republikken Polen, såfremt Domstolen er af den opfattelse, at de anfægtede bestemmelser ikke kan adskilles fra resten af bestemmelserne i artikel 17 i direktiv 2019/790 uden at disse bestemmelsers indhold ændres, nedlagt påstand om, at artikel 17 i direktiv 2019/790 annulleres i sin helhed.

Republikken Polen har gjort gældende, at de anfægtede bestemmelser i direktiv 2019/790 strider mod den i artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder grundfæstede ret til ytrings- og informationsfrihed.

Republikken Polen har navnlig gjort gældende, at tjenesteudbydernes pligt til at gøre deres bedste indsats for at sikre, at specifikke værker og andre frembringelser, for hvilke rettighedshaverne har givet tjenesteudbyderne de relevante og nødvendige oplysninger, ikke er tilgængelige [artikel 17, stk. 4, litra b), i direktiv 2019/790], og til at gøre deres bedste indsats for at forhindre, at værker og andre frembringelser, som rettighedshaverne har givet en tilstrækkelig begrundet meddelelse om, fremover uploades [artikel 17, stk. 4, litra c), in fine, i direktiv 2019/790], for at disse udbydere kan undgå ansvar kræver, at udbyderne foretager en forudgående automatisk prøvelse (filtrering) af det indhold, brugerne stiller til rådighed online, og dermed indfører præventive kontrolmekanismer. En sådan mekanisme undergraver selve kernen i ytrings- og informationsfriheden, og opfylder ikke kravene om forholdsmæssighed og nødvendighed for en indskrænkning af denne ret.

(1) EUT 2019, L 130, s. 92.
2)

Skal artikel 49 TEUF, 56 TEUF, 45 TEUF, 34 TEUF, 35 TEUF, 101 TEUF eller 102 TEUF, eventuelt sammenholdt med artikel 106, stk. 1, TEUF fortolkes således, at de er til hinder for den ordning, der blev indført ved artikel 4, § 1, nr. 2, 3, 6 og 8 i kongelig bekendtgørelse af 5. juli 2004 som affattet ved artikel 4, nr. 2, 4 og 6 i den anfægtede bekendtgørelse af 10. juli 2016, nemlig den ordning, hvorved der som betingelse for at blive anerkendt som havnearbejder kræves, at arbejdstageren a) erklæres for helbredsmæssigt egnet af den eksterne tjeneste for forebyggelse og beskyttelse på arbejdspladsen, som den som repræsentant udpegede arbejdsgiverorganisationen tilhører i henhold til artikel 3a i loven af 8. juni 1972»om havnearbejde«, b) har bestået de psykotekniske prøver, der afholdes af det organ, der i denne anledning er udpeget som repræsentant af den anerkendte arbejdsgiverorganisation i henhold til samme artikel 3a i loven af 8. juni 1972, c) i tre uger har fulgt den forberedende undervisning om arbejdssikkerhed og erhvervelse af faglig egnethed og herved har bestået den afsluttende prøve og d) allerede skal have en arbejdsaftale, såfremt det drejer sig om en havnearbejder, der ikke er optaget i poolen, hvorved udenlandske havnearbejdere i henhold til artikel 4, § 3, i kongelig bekendtgørelse af 5. juli 2004 skal kunne godtgøre, at de i en anden medlemsstat opfylder tilsvarende betingelser, således at de ikke behøver at opfylde betingelserne i henhold til den anfægtede ordning?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Stuttgart (Tyskland) den 24. april 2019 — Eurowings GmbH mod GD, HE og IF

(Sag C-334/19)

(2019/C 288/22)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Stuttgart

Parter i hovedsagen

Appellant: Eurowings GmbH

Appelindstævnte: GD, HE og IF

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne — navnlig artikel 5, stk. 3 — i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (1) fortolkes således, at spontant fravær af en væsentlig del af flypersonalet på grund af sygemeldinger (»vild strejke«) hos det luftfartsselskab, som inden for rammerne af en kontrakt om udlejning af et fly med besætning (»wet lease«) udlejer fly samt besætning til det »transporterende luftfartsselskab« som omhandlet i forordningens artikel 2, litra b), men ikke bærer det operationelle ansvar for flyvningerne, har den konsekvens, at det »transporterende luftfartsselskab« ikke kan påberåbe sig »usædvanlige omstændigheder« som omhandlet i forordningens artikel 5, stk. 3, i overensstemmelse med dom af 17. april 2018, Krüsemann m.fl., C-195/17 m.fl. (2)?

(1) EUT 2004, L 46, s. 1.

(2) EU:C:2018:258
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Cluj (Rumænien) den 15. maj 2019 — SC Banca E S.A. mod G.D.

(Sag C-381/19)

(2019/C 288/29)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Cluj

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC Banca E S.A.

Sagsøgt: G.D.

Præjudicielt spørgsmål

Skal retssikkerhedsprincippet og effektivitetsprincippet inden for rammerne af EU-rettens forrang fortolkes således, at de er til hinder for, at de processuelle regler, der finder anvendelse på en tvist om beskyttelse af forbrugerrettigheder, ændres — efter at forbrugeren har anlagt sag — ved en bindende afgørelse fra Curtea Constituțională (forfatningsdomstol, Rumænien), som gennemført ved en lov om ændring af Codul de procedură civilă (civilprocesloven), idet der indføres et nyt retsmiddel, som kan bruges af den erhvervsdrivende, med heraf følgende forlængelse af sagsbehandlingstiden og forøgelse af sagsomkostningerne?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 26. juni 2019 — Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier mod Société Fromagère du Livradois SAS

(Sag C-490/19)

(2019/C 288/44)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier

Sagsøgt: Société Fromagère du Livradois SAS

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 13, stk. 1, i henholdsvis Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 af 20. marts 2006 (1) om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 (2) om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer fortolkes således, at de alene forbyder tredjemands anvendelse af den registrerede betegnelse, eller skal de fortolkes således, at de forbyder præsentation af et produkt, der er beskyttet af en oprindelsesbetegnelse, navnlig gengivelse af den form eller det udseende, der kendetegner det, og som kan vildlede forbrugeren med hensyn til produktets virkelige oprindelse, selv om den registrerede betegnelse ikke anvendes?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 af 20.3.2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT 2006, L 93, s. 12).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21.11.2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT 2012, L 343, s. 1).
1)

Fritager den omstændighed, at arbejdsmarkedets parter på grundlag af førnævnte udtalelse nr. 1342 fra Conseil national du travail har besluttet at gøre brug af den mulighed for udelukkelse fra den nævnte rammeaftales anvendelsesområde, som er omhandlet i aftalens § 2, [stk. 2], litra a) og b), den belgiske lovgiver for, i forbindelse med ansættelseskontrakter indgået inden for rammerne af et bestemt offentligt eller offentligt støttet program for uddannelse, integration og omskoling, at træffe præcise, objektive og konkrete bestemmelser for at sikre, at de arbejdstagere, som ansættes i disse stillinger med løntilskud, nyder godt af formålene med den nævnte rammeaftale?
2)

Selv om medlemsstaterne ikke har en generel forpligtelse til at fastsætte, at tidsbegrænsede ansættelseskontrakter skal ændres til en tidsubegrænset kontrakt, er § 5 i den rammeaftale, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999, »Rådets direktiv om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP«, med overskriften »Bestemmelser om misbrug«, herunder i lyset af ækvivalensprincippet, da til hinder for, at nationale bestemmelser, såsom artikel 29, stk. 2, litra d), og stk. 4, i lovdekret nr. 81 af 15. juni 2015 samt artikel 36, stk. 2 og 5, i lovdekret nr. 165 af 30. marts 2001, anvendes ved den berørte medlemsstats nationale domstole på en sådan måde, at personer, der er ansat af en myndighed på grundlag af en fleksibel ansættelseskontrakt, der er omfattet af de arbejdsretlige regler, har ret til at opretholde ansættelsesforholdet, mens en sådan ret generelt ikke anerkendes personer, der er tidsbegrænset ansat af denne myndighed i henhold til de forvaltningsretlige regler, og der (som følge af de ovennævnte nationale bestemmelser) ikke eksisterer en anden effektiv foranstaltning i den nationale retsorden med henblik på at sanktionere et sådant misbrug over for disse ansatte?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Constanța (Rumænien) den 12. april 2019 — Ira Invest SRL mod Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

(Sag C-304/19)

(2019/C 288/19)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Constanța

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ira Invest SRL

Sagsøgt: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i artikel 4, stk. 1, litra b), c), e) og f), artikel 10, artikel 21, stk. 1, og artikel 32, stk. 1-5, i forordning (EU) nr. 1307/2013 (1) fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der under omstændigheder som de i tvisten i hovedsagen omhandlede udelukker landbrugeren fra ret til udbetaling af støtte med den begrundelse, at arealer med akvakulturanlæg, der anvendes som agerjord, ikke udgør »landbrugsareal« som omhandlet i nævnte forordnings artikel 4?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 af 17.12.2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landsbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 637/2008 og Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 (EUT 2013, L 347, s. 608).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Constanța (Rumænien) den 10. april 2019 — Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea mod SC Piscicola Tulcea SA

(Sag C-294/19)

(2019/C 288/16)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Constanța

Parter i hovedsagen

Appellant: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

Indstævnt: SC Piscicola Tulcea SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2 og artikel 34, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (1) og artikel 2 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1120/2009 af 29. oktober 2009 om gennemførelsesbestemmelser til enkeltbetalingsordningen i afsnit III i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 (2) om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som under de i hovedsagen omhandlede betingelser udelukker landbrugeren fra direkte betalinger, fordi de akvakulturanlæg, der anvendes som agerjord, ikke udgør »landbrugsarealer« som omhandlet i artikel 2 i forordning nr. 1120/2009, idet de ikke anses for at være støtteberettiget areal i henhold til artikel 34, stk. 2, i forordning (CE) nr. 73/2009.

(1) EUT 2009, L 30, s. 16.

(2) EUT 2009, L. 316, s. 1.
1)

Skal artikel 1, stk. 2, og artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13/EØF (1), som fortolket i dommen i sag C-186/16, Andriciuc m.fl., fortolkes således, at den nationale ret i forbindelse med bedømmelse af et kontraktvilkår om kursrisiko, som afspejler en national bestemmelse, først skal at vurdere relevansen af forbuddet i direktivets artikel 1, stk. 2, eller fastslå, om den erhvervsdrivende har opfyldt sin oplysningspligt i henhold til direktivets artikel 4, stk. 2, uden først at vurdere bestemmelserne i direktivets artikel 1, stk. 2?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Koblenz (Tyskland) den 5. juni 2019 — Remondis GmbH mod Abfallzweckverband Rhein-Mosel-Eifel

(Sag C-429/19)

(2019/C 288/38)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Koblenz

Parter i hovedsagen

Appellant: Remondis GmbH

Indstævnt: Abfallzweckverband Rhein-Mosel-Eifel

Den anden part i appelsagen: Landkreis Neuwied

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 12, stk. 4, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18 (1) fortolkes således, at der allerede er tale om et samarbejde, når en ordregivende myndighed, der i sit område har ansvaret for affaldshåndtering, ikke fuldt ud selv gennemfører en affaldshåndteringsopgave, der kræver flere arbejdsgange, og som i henhold til national ret alene påhviler denne myndighed, men derimod lader en anden ordregivende myndighed, der er uafhængig af førstnævnte myndighed og ligeledes har ansvaret for affaldshåndtering i sit eget område, gennemføre en af de nødvendige arbejdsgange mod vederlag?

(1) EUT 2014, L 94, s. 65.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Schwerin (Tyskland) den 8. maj 2019 — FD mod Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

(Sag C-365/19)

(2019/C 288/26)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Schwerin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FD

Sagsøgt: Staatliches Amt für Landwirtschaft und Umwelt Mittleres Mecklenburg

Præjudicielt spørgsmål

Begrunder artikel 30, stk. 6, i forordning (EU) 1307/2013 (1) — eventuelt sammenholdt med artikel 28, stk. 2, i den delegerede forordning (EU) 639/2014 (2) — et retskrav på tildeling af betalingsrettigheder for ansøgningsåret 2016 for en ung landbruger også i tilfælde, hvor denne på grundlag af artikel 24 i forordning (EU) 1307/2013 allerede tidligere er blevet tildelt gratis betalingsrettigheder fra det nationale loft for 2015 svarende til sit daværende areal?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 af 17.12.2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landsbrugspolitik og om ophævelse af Rådet forordning (EF) nr. 637/2008 og Rådet forordning (EF) nr. 73/2009 (EUT 2013, L 347, s. 608)

(2) Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 639/2014 af 11.3.2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 om regler for direkte betalinger til landbrugere under den fælles landbrugspolitiks støtteordninger og om ændring af bilag X til nævnte forordning (EUT 2014, L 181, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Milano (Italien) den 23. april 2019 — Condominio di Milano mod Eurothermo SpA

(Sag C-329/19)

(2019/C 288/21)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Milano

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Condominio di Milano

Sagsøgt: Eurothermo SpA

Præjudicielt spørgsmål

Er begrebet »forbruger« i direktiv 93/13/EØF (1) til hinder for, at en enhed (såsom en ejerforening i den italienske retsorden), der ikke kan henføres under begrebet »fysisk person« eller »juridisk person«, kvalificeres som forbruger, i det tilfælde, at denne enhed indgår en aftale uden for rammerne af dens erhvervsmæssige aktiviteter og befinder sig i en svagere stilling end den erhvervsdrivende såvel hvad angår forhandlingsstyrke som informationsniveau?

(1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).
3)

Opfylder den erhvervsdrivende sin pligt til at angive oplysningerne i de generelle betingelser, hvis han til forbrugeren ud over dokumentet med de generelle betingelser også udleverer et særskilt dokument med en fortegnelse over priser og tjenester, der indeholder de i artikel 13, stk. 1, i direktiv 2013/11/EU omhandlede oplysninger?
2)

Følger det af EU-Domstolens dom af 6. september 2016 i sagen Petruhhin (C-182/15), at den medlemsstat, hvor den retsforfulgte person er statsborger, og som er blevet underrettet om udleveringsanmodningen, er forpligtet til over for det anmodende tredjeland at fremsætte en begæring om fremsendelse af sagsakterne med henblik på at kunne undersøge, om medlemsstaten vil overtage retsforfølgningen?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varhoven administrativen sad (Bulgarien) den 21. maj 2019 — »Unipack« AD mod Direktor na Teritorialna direktsia »Dunavska« der Agentsia »Mitnitsi« og statsadvokaten ved Varhovna administrativna prokuratura i Republikken Bulgarien

(Sag C-391/19)

(2019/C 280/32)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad

Parter i hovedsagen

Kassationsappellant:»Unipack« AD

Kassationsindstævnt: Direktor na Teritorialna direktsia »Dunavska« der Agentsia »Mitnitsi« og statsadvokaten ved Varhovna administrativna prokuratura i Republikken Bulgarien

Præjudicielt spørgsmål

Foreligger der ekstraordinære omstændigheder som omhandlet i artikel 172, stk. 2, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/2446 (1) af 28. juli 2015 til supplering af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 med nærmere regler angående visse bestemmelser i EU-toldkodeksen, som kan danne grundlag for at udstede en bevilling med tilbagevirkende kraft efter EU-toldkodeksens artikel 211, stk. 2, til at anvende toldproceduren for særlige anvendelsesformål i henhold til EU-toldkodeksens artikel 254 vedrørende en import af varer, som er gennemført før datoen for antagelsen af anmodningen om bevilling og efter ophøret af BTO-afgørelsens gyldighed til fordel for indehaveren af proceduren for disse varer på grund af ændring af den kombinerede nomenklatur, når der i perioden (på ca. ti måneder) mellem ophøret af BTO-afgørelsen gyldighed og den import, for hvilken der begæres anvendelse af proceduren for særlige anvendelsesformål, blev gennemført nogle (ni) importer af varer, uden at toldmyndighederne korrigerede den angivne KN-kode, og varerne blev anvendt til et formål, som er fritaget for antidumpingtold?

(1) EUT 2015, L 343, s. 1.
Er fortolkningen af den primære og/eller sekundære EU-ret til hinder for anvendelsen af en national straffebestemmelse, hvorefter det er strafbart at tilbageholde et barn fra dets værge i udlandet, når bestemmelsen ikke sondrer mellem, om det drejer sig om medlemsstater i Den Europæiske Union eller tredjelande?