Sag T-44/00

Mannesmannröhren-Werke AG

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Konkurrence — karteller — markeder for sømløse stålrør — overtrædelsens varighed — bøder«

Rettens dom (Anden Afdeling) af 8. juli 2004 II-2233

Sammendrag af dom

Retspleje – bevis – bevisbyrde – overførsel fra sagsøgeren til sagsøgte i et særligt tilfælde – Kommissionen ude af stand til at oplyse datoen for udløbet af en aftale med et tredjeland, som blev indgået på Kommissionens foranstaltning

Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – tilskrivelse af ansvar – den juridiske person, der var ansvarlig for virksomhedens drift på tidspunktet for overtrædelsen – ansvarsovertagelse af ansvaret af en anden person, der har overtaget driften – lovlig – rækkevidde i tilfælde af, at overtageren har deltaget i overtrædelsen

Konkurrence – bøder – størrelse – Kommissionens skønsmæssige beføjelse – mulighed for at forhøje bødeniveauet for at forstærke bødernes afskrækkende virkning

Konkurrence – karteller – karteller, der anses for at udgøre dele af en samlet konkurrencebegrænsende aftale – betingelser – en samlet plan med et fælles mål – virksomheder, over for hvem det kan gøres gældende, at de har deltaget i den samlede aftale – betingelser

Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – beslutningen ikke identisk med meddelelsen af klagepunkter – tilsidesættelse af retten til kontradiktion – betingelse – umuligt for virksomheden at forsvare sig overfor et endeligt fastholdt klagepunkt

Konkurrence – karteller – aftaler mellem virksomheder – bevis for overtrædelsen – Kommissionens fremlæggelse af et dokument uden at angive, hvorfra det stammer – lovlig

Der gælder i fællesskabsretten et princip om fri bevisbedømmelse, og det eneste relevante kriterium for bedømmelsen af fremlagte beviser er disses troværdighed. Det kan endvidere være nødvendigt for Kommissionen at beskytte informanternes anonymitet, og denne omstændighed er ikke tilstrækkelig til at forpligte Kommissionen til at se bort fra et bevis, den er i besiddelse af. Heraf følger, at selv om en sagsøgers argumenter, der støttes på, at Kommissionen ikke har oplyst, hvem der er ophavsmanden til et dokument, der påberåbes over for sagsøgeren, og heller ikke dets oprindelse, kan være relevante med henblik på bedømmelsen af troværdigheden og dermed af bevisværdien af dette dokument, kan det ikke anses for et uanvendeligt bevis, der skal udtages af sagsakten. (jf. præmis 84 og 85)

Retten til kontradiktion er ikke tilsidesat, fordi der foreligger en uoverensstemmelse mellem meddelelsen af klagepunkter og den endelige beslutning, medmindre et klagepunkt, der er lagt til grund i beslutningen, ikke er blevet fremført i meddelelsen på en måde, der er tilstrækkelig til, at adressaterne kan varetage deres interesser. Kommissionen er således i en meddelelse af klagepunkter blot forpligtet til at beskrive de fremførte klagepunkter og til at give en klar beskrivelse af de faktiske omstændigheder, som den lægger til grund, samt hvorledes disse kvalificeres, således at modtagerne af meddelelsen effektivt kan varetage deres interesser. Den retlige kvalifikation, der er givet af de faktiske omstændigheder i meddelelsen af klagepunkter, kan i denne forbindelse kun være foreløbig, og en senere kommissionsbeslutning kan ikke annulleres med den ene begrundelse, at de endelige konklusioner, der er draget af disse faktiske omstændigheder, ikke nøjagtigt svarer til denne midlertidige kvalifikation. Det påhviler således Kommissionen at høre adressaterne for meddelelsen af klagepunkter og i givet fald tage hensyn til de bemærkninger, hvormed de besvarer de fremførte klagepunkter, ved at ændre sin opfattelse for netop hermed at tage hensyn til deres ret til kontradiktion. (jf. præmis 98-100)

Virksomheder, der indgår en aftale med et konkurrencebegrænsende formål, kan principielt ikke undgå, at artikel 81, stk. 1, EF finder anvendelse, under anbringende af, at aftalen ikke kan antages at påvirke konkurrencen mærkbart. (jf. præmis 130 og 196)

Det påhviler alene Kommissionen at foretage en afgrænsning af markedet i en beslutning, der er vedtaget i henhold til artikel 81 EF, såfremt det uden en sådan afgrænsning ikke er muligt at fastslå, om den pågældende aftale kan påvirke handelen mellem medlemsstater og har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet. Hvis selve formålet med en aftale er at begrænse konkurrencen ved hjælp af en »markedsopdeling«, er det principielt ikke nødvendigt at definere de relevante geografiske markeder præcist, da den aktuelle eller potentielle konkurrence på de berørte områder nødvendigvis er blevet begrænset, uanset om disse områder udgør »markeder i streng forstand«. (jf. præmis 132)

I en konkurrencesag kan former for adfærd, der er en del af en samlet plan og forfølger et fælles mål, anses for at høre til en enkelt aftale. Såfremt Kommissionen beviser, at en virksomhed, nålden har deltaget i karteller, vidste eller burde have vidst, at den dermed medvirkede i en enkelt aftale, kan dens deltagelse i de pågældende karteller således være udtryk for, at den tilsluttede sig denne aftale. (jf. præmis 181)

I forbindelse med et annullationssøgsmål er anbringendet om manglende eller utilstrækkelig begrundelse for en fællesskabsretsakt et anbringende, der til forskel fra et anbringende, som vedrører sagens realitet, angår grundlæggende retsprincipper, der som sådanne skal tages under påkendelse af Fællesskabets retsinstanser ex-officio, og som derfor kan påberåbes af parterne på et hvilket som helst trin af sagen. (jf. præmis 192 og 210)

Selv om Kommissionen har et vist skøn ved bødeudmålingen, kan den ikke fravige de regler, som den har pålagt sig selv. Kommissionen skal således faktisk tage hensyn til bestemmelserne i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF traktaten, og især til de faktorer, der heri er angivet som bindende. (jf. præmis 212, 230, 231 og 274)

Kommissionen har et vist skøn i forbindelse med udmålingen af bøderne, således at virksomhederne tilskyndes til at overholde konkurrencereglerne. Endvidere kan den omstændighed, at Kommissionen tidligere har pålagt bøder af en bestemt størrelsesorden i tilfælde af visse typer overtrædelser, ikke berøve den muligheden for at forhøje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er nødvendigt for at gennemføre Fællesskabets konkurrencepolitik. For at Fællesskabets konkurrenceregler kan gennemføres effektivt, må Kommissionen tværtimod til enhver tid have mulighed for at tilpasse bødeniveauet efter konkurrencepolitikkens krav. (jf. præmis 217)

Størrelsen af den bøde, der pålægges en virksomhed på grund af en overtrædelse af konkurrencereglerne, skal fastsættes i forhold til overtrædelsen, når denne bedømmes i sin helhed, hvorved der navnlig skal tages hensyn til dennes grovhed. Ved vurderingen af overtrædelsens grovhed skal der tages hensyn til en lang række faktorer af forskellig art og betydning alt efter en pågældende overtrædelse og de særlige omstændigheder i forbindelse hermed. (jf. præmis 229)

I betragtning af ordlyden af punkt 1 A, sjette afsnit, i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten må Kommissionen antages at have bevaret et vist skøn med hensyn til, om det er rimeligt at variere bøderne under hensyn til den enkelte virksomheds størrelse. Det påhviler således ikke Kommissionen ved bødeudmålingen at sikre, at de endelige bødebeløb i tilfælde, hvor flere virksomheder, der er involveret i samme overtrædelse, pålægges bøder, afspejler en forskel mellem de berørte virksomheder med hensyn til deres samlede omsætning. (jf. præmis 247)

I en konkurrencesag er det som udgangspunkt den fysiske eller juridiske person, der ledede den pågældende virksomhed på det tidspunkt, hvor overtrædelsen af Fællesskabets konkurrenceregler blev begået, der er ansvarlig for overtrædelsen, selv om det på tidspunktet for vedtagelsen af den beslutning, hvorved overtrædelsen blev fastslået, var en anden person, der havde ansvaret for virksomhedens drift. Dette er dog ikke tilfældet, såfremt den person, der nu har ansvaret for virksomhedens drift, har erklæret at være villig til at blive holdt ansvarlig for de forhold, der lægges hans forgænger til last. En sådan regel giver dog ikke under alle omstændigheder grundlag for at antage, at der i den situation, hvor den, der afgiver erklæringen, også selvstændigt har medvirket i overtrædelsen, skal pålægges denne en enkelt bøde, hvis beløb skulle sættes lavere end summen af de to bøder, som selvstændige virksomheder ville være blevet pålagt. (jf. præmis 254 og 255)

Selv om en sagsøger i almindelighed ikke kan overføre bevisbyrden på sagsøgte ved at påberåbe sig omstændigheder, som denne ikke er i stand til at bevise, kan bevisbyrdebegrebet, når Kommissionen har besluttet ikke at anse en overtrædelse af konkurrencereglerne for at foreligge i den periode, hvorunder selvbegrænsningsaftaler mellem et tredjeland og Fællesskabet, repræsenteret ved Kommissionen, var gældende, ikke anvendes til fordel for Kommissionen for så vidt angår spørgsmålet om udløbsdatoen for de nævnte aftaler. Det uforklarlige forhold, at Kommissionen ikke er i stand til at fremlægge beviser vedrørende en omstændighed, der berører den direkte, fratager nemlig Retten muligheden for at træffe afgørelse med fuldt kendskab til sagen for så vidt angår den nævnte udløbsdato, og det ville være i strid med princippet om god retspleje at lade følgerne af denne brist fra Kommissionens side blive båret af virksomhederne, der er adressater for den anfægtede beslutning, og som til forskel fra den sagsøgte institution ikke er i stand til at føre det bevis, der mangler. (jf. præmis 261-263)

I forenede sager, hvor alle parterne har haft lejlighed til at gennemgå samtlige sagsakter, kan Retten ex officio tage hensyn til beviser, der foreligger i sagsakterne i de parallelle sager. (jf. præmis 264)

Selv om de omstændigheder, der er opregnet på listen i punkt 3 i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5 i EKSFtrataten, utvivlsomt er blandt dem, der kan tages i betragtning af Kommissionen i et konkret tilfælde, kan den, når henses til formuleringen af det nævnte punkt 3, ikke anses for at være forpligtet til automatisk at give en yderligere nedsættelse på dette grundlag, fordi en virksomhed fremlægger oplysninger, der tyder på, at en af disse omstændigheder foreligger. Spørgsmålet om, hvorvidt en eventuel nedsættelse af bøden er rimelig på grund af formildende omstændigheder, skal nemlig bedømmes ud fra en samlet betragtning under hensyntagen til samtlige relevante omstændigheder. (jf. præmis 274)

Det forhold, at en virksomhed, der bevisligt har deltaget i en samordning med sine konkurrenter om at opdele markederne, ikke har udvist en adfærd på markedet, der svarer til den, der blev aftalt med konkurrenterne, skal ikke nødvendigvis tages i betragtning som en formildende omstændighed ved bødeudmålingen. Punkt 3, andet led, i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten skal derfor fortolkes således, at Kommissionen ikke er forpligtet til at anerkende, at der foreligger en formildende omstændighed, fordi et kartel ikke er blevet gennemført, medmindre virksomheden, der påberåber sig denne omstændighed, kan bevise, at den klart og virkningsfuldt har modsat sig gennemførelsen af dette kartel, således at den har forstyrret selve dettes funktion, og at den ikke tilsyneladende har tilsluttet sig aftalen og dermed tilskyndet andre virksomheder til at gennemføre det pågældende kartel. (jf. præmis 277)

Det forhold, at »overtrædelsen bringes til ophør straks efter Kommissionens første indgreb«, der nævnes i punkt 3 i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, kan logisk kun udgøre en formildende omstændighed, hvis der er grundlag for at antage, at de pågældende virksomheder blev tilskyndet til at indstille deres konkurrencestridige adfærd på grund af disse indgreb. Det fremgår således, at formålet med denne bestemmelse er at tilskynde virksomhederne til at indstille deres konkurrencestridige adfærd øjeblikkeligt, når Kommissionen iværksætter en undersøgelse heraf. Der kan ikke foretages en nedsættelse af bødebeløbet på dette grundlag i den situation, hvor overtrædelsen allerede var ophørt før datoen for Kommissionens første indgreb, eller i den situation, hvor virksomhederne allerede før denne dato endeligt havde besluttet at bringe den til ophør. (jf. præmis 280 og 281)

For så vidt som virksomheder, på samme trin af den administrative procedure og under lignende omstændigheder, forsyner Kommissionen med sammenlignelige oplysninger vedrørende de forhold, som de kritiseres for, må omfanget af deres samarbejde betragtes som sammenligneligt, hvoraf følger, at disse virksomheder skal behandles på lige fod ved fastsættelsen af størrelsen af den bøde, som de pålægges. (jf. præmis 295 og 298)