Domstolens Dom (Anden Afdeling) af 21. februar 2002. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Nea Energeiaki Technologia EPE. - EF-traktatens artikel 181 (nu artikel 238 EF) - voldgiftsklausul - tilbagebetaling af beløb, der er blevet forudbetalt i henhold til en kontrakt, Kommissionen har hævet på grund af misligholdelse. - Sag C-416/98.



Samling af Afgørelser 2002 side I-01759



Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Retspleje forelæggelse for Domstolen på grundlag af en voldgiftsbestemmelse kontrakt om tildeling af finansiel fællesskabsstøtte til gennemførelse af et projekt på energiområdet opsigelse af kontrakten i henhold til dens bestemmelser ret til tilbagebetaling af forskud med tillæg af morarenter

(EF-traktaten, art. 181 (nu art. 238 EF))

Parter

I sag C-416/98,

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved R.B. Wainwright og O. Couvert-Castéra, som befuldmægtigede, bistået af avocat M. Bra og dikigoros K. Kapoutzidou, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøger,

mod

Nea Energeiaki Technologia EPE, Athen (Grækenland), ved dikigoros G. Papacharalampous,

sagsøgt,

angående et søgsmål anlagt af Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 181 (nu artikel 238 EF) med påstand om tilbagebetaling af forskud, som Kommissionen havde indvilliget i at betale sagsøgte i forbindelse med en kontrakt om at gennemføre og varetage demonstrationen af et energiprojekt, benævnt »Øen Kea«, i henhold til hvilken der skulle opføres en vindturbine på en græsk ø,

har

DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, N. Colneric, og dommerne V. Skouris (refererende dommer) og J.N. Cunha Rodrigues,

generaladvokat: P. Léger

justitssekretær: fuldmægtig L. Hewlett,

på grundlag af retsmøderapporten,

efter at parterne har afgivet mundtlige indlæg i retsmødet den 8. marts 2001, hvorunder Kommissionen var repræsenteret af P. Panayotopoulos, som befuldmægtiget, bistået af M. Bra, og Nea Energeiaki Technologia EPE af G. Papacharalampous,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 31. maj 2001,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 20. november 1998 og forkyndt for sagsøgte den 11. december 1998 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i henhold til en voldgiftsbestemmelse, hvori der henvises til EF-traktatens artikel 181 (nu artikel 238 EF), anlagt sag med påstand om, at selskabet Nea Energeiaki Technologia EPE (herefter »NET«) tilpligtes at tilbagebetale sagsøgeren 13 800 000 GRD med tillæg af renter 24 382 218 GRD i henhold til kontrakten, altså i alt et samlet beløb på 38 182 218 GRD, samt renter i henhold til græsk lovgivning beregnet fra forkyndelsen af stævningen for NET og indtil fuldstændig betaling, eller i hvert fald med tillæg af renter beregnet efter den af Den Europæiske Investeringsbanks (herefter »EIB«) anvendte sats for tidsrummet fra indleveringen af nærværende stævning indtil NET's fuldstændige betaling.

Retsforskrifter og faktiske omstændigheder

2 NET er et efter græsk lovgivning oprettet anpartsselskab, hvis virksomhed består i planlægning og opførelse af alternative energisystemer samt deltagelse i offentlige udbud.

3 I 1985 indgik Det Europæiske Økonomiske Fællesskab ved Kommissionen en støttekontrakt med NET under nr. WE 131/83 og WE 72/84 (herefter »kontrakten«), udfærdiget på engelsk og endeligt underskrevet af Kommissionen den 15. juli 1985. Kontrakten blev indgået inden for rammerne af de projekter, der omfattes af Rådets forordning (EØF) nr. 1972/83 af 11. juli 1983 om ydelse af finansiel støtte til demonstrationsprojekter inden for udnyttelse af alternative energikilder, energibesparelser og erstatning af kulbrinter (EFT L 195, s. 6), som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2126/84 af 23. juli 1984 (EFT L 196, s. 4), og Rådets forordning (EØF) nr. 1971/83 af 11. juli 1983 om ydelse af finansiel støtte til industrielle pilotprojekter og demonstrationsprojekter inden for likvefaktion og forgasning af fast brændsel (EFT L 195, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2125/84 af 23. juli 1984 (EFT L 196, s. 3).

Kontrakten

4 I henhold til artikel 1 i og bilag I A, punkt 1, til kontrakten forpligtede NET sig mod ydelse af finansiel støtte fra Kommissionen til at gennemføre et projekt benævnt »Øen Kea«, i henhold til hvilket NET skulle opføre en vindturbine på 300 kW på en græsk ø, varetage demonstrationen af installationens funktion i to år og dernæst overgive den til forbrugerne.

5 I henhold til kontraktens artikel 3 udgjorde Kommissionens støtte 40% af projektets reelle udgifter, kontrolleret og godkendt af Kommissionen, merværdiafgift ikke omfattet, og maksimalt 46 000 000 GRD.

6 I henhold til projektets gennemførelsesplan, som var indeholdt i bilag I A, punkt 2, til kontrakten, skulle opførelsen af vindturbinen påbegyndes den 1. juni 1985 og være færdiggjort inden den 1. januar 1986, på hvilket tidspunkt demonstrationen af installationens funktion skulle påbegyndes. Demonstrationen skulle vare to år, og projektets erhvervsmæssige drift skulle påbegyndes den 1. april 1988.

7 Del I i bilag II til kontrakten med overskriften »Betalingens erlæggelse«, fastsatte i stk. 1, litra a), første og andet afsnit, at Kommissionen inden 30 dage efter kontraktens underskrift skulle betale NET et forskud på 13 800 000 GRD, svarende til 30% af den maksimale støtte til energiprojektet. I henhold til sidstnævnte bestemmelse skulle dette forskud samt de hermed forbundne renter alene anvendes til gennemførelsen af projektet.

8 Desuden bestemtes i bilag II, del 1, stk. 1, litra c), andet afsnit, at de beløb, der var udbetalt i finansiel støtte først definitivt skulle tilkomme kontrahenten, når den endelige rapport og udgiftsoversigten var blevet godkendt.

9 Kontraktens artikel 8 bestemmer:

»Såfremt medkontrahenten misligholder en af de forpligtelser, som påhviler vedkommende i henhold til nærværende kontrakt, kan Kommissionen uden videre ophæve kontrakten efter påkrav meddelt ved anbefalet skrivelse med modtagelsesbevis, der ikke efterkommes inden en måned. Kontrakten kan ophæves, såfremt kontrahenten med henblik på at opnå støtte har afgivet falske oplysninger, såfremt disse kan tilregnes ham. I disse tilfælde skal de beløb, der er udbetalt i støtte, øjeblikkeligt tilbagebetales Kommissionen af kontrahenten med tillæg af renter beregnet fra udløbet af nævnte frist på en måned. Rentesatsen er den, der anvendes af Den Europæiske Investeringsbank, og beregnes fra datoen for Kommissionens beslutning om tildeling af støtte til projektet.«

10 Kontraktens artikel 9 bestemmer:

»Nærværende kontrakt kan ophæves af hver af kontrahenterne med et varsel på to måneder, såfremt gennemførelsen af arbejdsprogrammet i bilag I bliver uden interesse, f.eks. fordi der må påregnes tekniske eller finansielle vanskeligheder vedrørende projektet, eller fordi projektets udgifter er blevet betydeligt overskredet. Kommissionen kan herved kræve tilbagebetaling af alle eller en del af de beløb, den har udbetalt i støtte med tillæg af renter beregnet fra tidspunktet for kontraktens ophævelse, såfremt projektet på dette tidspunkt har frembragt resultater, der kan udnyttes kommercielt. Rentesatsen er EIB's og beregnes fra tidspunktet for Kommissionens beslutning om tildeling af støtte til projektet. Tilbagebetaling skal ske i henhold til betingelserne i stk. 2.1 og 2.2 i bilag II.«

11 I henhold til kontraktens artikel 13 er alene De Europæiske Fællesskabers Domstol kompetent til at afgøre sager vedrørende kontraktens gyldighed, fortolkning og anvendelse. Kontraktens artikel 14 bestemmer, at græsk ret finder anvendelse.

De relevante græske lovbestemmelser

12 Artikel 147 i den græske civillovs lovbog (herefter »civillov«) bestemmer:

»Den, som ved svig er blevet forledt til at afgive en viljeserklæring, kan kræve erklæringen annulleret. I tilfælde af, at erklæringen er rettet til en anden, kan viljeserklæringen, såfremt svigen beror på tredjemand, alene kræves annulleret, hvis den, som viljeserklæringen er afgivet til eller enhver anden person, som har erhvervet rettigheder umiddelbart på grundlag heraf, kendte eller burde være bekendt hermed.«

13 Civillovens artikel 154 lyder således:

»Annullation af en retsakt på grund af vildfarelse, svig eller trusler sker ved retsafgørelse. Alene den person, som besviges, er blevet besviget eller truet samt arvinger, kan kræve annullation.«

14 Civillovens artikel 155 lyder således:

»Annullationssøgsmålet skal anlægges mod kontrahenten og i tilfælde af en ensidig retsakt mod den person, som har udledt en direkte legitim interesse heraf.«

15 Civillovens artikel 157 bestemmer:

»Retten til at kræve viljeserklæringen annulleret udløber to år efter retsaktens stiftelse. Hvis vildfarelsen, svigen eller truslerne fortsætter herefter, begynder toårsfristen at løbe fra den dag, hvor disse ophører. Under alle omstændigheder kan en viljeserklæring ikke kræves annulleret, når der er gået tyve år efter retsaktens stiftelse.«

16 Civillovens artikel 340 bestemmer:

»Forfaldstiden for en forpligtelse indtræder, når fordringshaver fremsender inden- eller udenretligt påkrav.«

17 Civillovens artikel 345 lyder således:

»Ved pengeskyld har fordringshaveren efter påkrav ret til at kræve renter som fastsat i lovgivningen eller i retsakten uden at godtgøre et tab. En fordringshaver, der desuden godtgør at have lidt et tab, er ligeledes berettiget til at kræve erstatning herfor, medmindre andet er bestemt ved lov.«

18 Civillovens artikel 346 bestemmer:

»En pengeskyldner skal, selv om han ikke har modtaget påkrav, betale lovbestemte renter fra forkyndelsen af stævningen i sagen vedrørende den forfaldne gæld.«

Faktiske omstændigheder

19 I henhold til kontrakten udbetalte Kommissionen den 16. juli 1985 NET et forskud på 13 800 000 GRD. Ingen af faserne til projektets gennemførelse i henhold til kontraktens bilag I er blevet iværksat.

20 Fra Kommissionens underskrift af kontrakten og indtil året 1988 anmodede Kommissionen flere gange NET om at påbegynde de planlagte arbejder. NET bekræftede, at arbejdernes påbegyndelse var nært forestående.

21 Ved skrivelse af 28. november 1988 henviste Kommissionen på ny til, at projektets påbegyndelse var forsinket og anmodede NET om inden den 15. december 1988 at tilstille den en kopi af de nødvendige tilladelser for projektets gennemførelse, som skulle være udstedt af de græske myndigheder, samt en rapport om arbejdernes fremskridelse.

22 Da Kommissionen ikke havde modtaget nogen oplysninger, meddelte den ved skrivelse af 22. februar 1989 NET, at den havde besluttet at anvende kontraktens artikel 8, og gav følgelig selskabet en frist på en måned til at opfylde sine forpligtelser, idet Kommissionen ellers uden videre ville hæve kontrakten.

23 Ved udløbet af denne frist fremsendte Kommissionen den 17. maj 1989 et krav om betaling. Da dette krav ikke var blevet efterkommet, tilstillede den ved skrivelse af 23. januar 1990 NET et påkrav om at tilbagebetale gælden inden to uger.

24 Ved skrivelse af 26. juni 1989 besvarede NET Kommissionens skrivelse af 22. februar 1989 og anerkendte, at projektet endnu ikke var blevet iværksat. Selskabet henviste herved til dets resultatløse forhandlinger med Dimosia Epichirisi Ilektrismou (det statslige el-selskab) og kommunen Naxos (Grækenland), det forhold, at forsøgscentret for udnyttelse af vedvarende energikilder i kommunen Apeiranthos (Grækenland) ikke havde overholdt sine forpligtelser over for selskabet, samt til, at det danske selskab Danish Wind Technology, der skulle fremstille og levere vindturbinen, ophævede den kontrakt, som repræsentanten for dette selskab i Grækenland havde indgået.

25 NET angav også i denne skrivelse, at det havde opbrugt en del af det forskud, som Kommissionen havde ydet. Selskabet henviste herved til de adskillige rejser, som dets direktør P. Freris (som havde underskrevet skrivelsen) havde foretaget på øen Naxos og i Danmark med henblik på at sikre henholdsvis en korrekt opførelse af installationen og finansiering af projektet.

26 NET meddelte endvidere i samme skrivelse Kommissionen, at efter fradrag af de udgifter, som selskabet havde måttet udrede for at iværksætte projektet, resterede der af forskudsbeløbet et beløb på 10 000 000 GRD, som selskabet var beredt til at tilbagebetale. Selskabet foreslog endvidere, at Kommissionen begrænsede sit krav til disse 10 000 000 GRD under hensyn til de af selskabet afholdte udgifter, idet selskabet ikke rådede over andre økonomiske midler eller ressourcer.

27 Ved supplerende skrivelse af 21. september 1989 anmodede NET på ny Kommissionen om at tage hensyn til de betydelige udgifter, selskabet havde udredt til administration, rejser, forskning, mv., og ved kontraktens hævelse ikke at anvende kontraktens artikel 8, men kontraktens artikel 9, og godkende de nævnte udgifter.

28 Kommissionen accepterede NET's forslag og godkendte efter en revision udgifter på 11 703 963 GRD. Kommissionen udfærdigede den 27. marts 1990 et nyt betalingskrav på 9 257 051 GRD med tillæg af 241 500 GRD i renter, altså et samlet beløb på 9 498 551 GRD. Kommissionen fastsatte en betalingsfrist, der udløb den 15. maj 1990.

29 Da NET ikke havde betalt de 9 498 551 GRD inden for fristen, gav Kommissionen flere gange NET påkrav om at betale dette beløb, bl.a. ved skrivelse af 30. juli og 10. oktober 1990, 17. marts, 2. august og 3. november 1993. NET besvarede ved skrivelse af 20. november 1990 Kommissionens skrivelse af 27. marts 1990, og anførte heri, at selskabet på grund af finansielle vanskeligheder ikke kunne betale sin gæld og anmodede om en yderligere frist indtil udløbet af 1991. Ved skrivelse af 11. august 1993 henviste NET atter til sine finansielle vanskeligheder og anmodede om yderligere en frist og udtrykte ønske om at opnå en ordning vedrørende gælden.

30 Ved erklæring, påkrav og udenretlig protestskrivelse af 31. marts 1998, forkyndt for NET af en stævningsmand, krævede Kommissionen på ny, at selskabet tilbagebetalte sin gæld som angivet i kontrakten.

31 Ved en udenretlig erklæring af 29. maj 1998, som også blev forkyndt for NET af en stævningsmand, gentog NET sin argumentation, hvorefter det var vanskeligt for selskabet at opnå national støtte til kontraktens projekt, og henviste til problemerne i forbindelse med leveringen af turbinen og reaktionen fra kommunalbestyrelsen på Naxos. NET meddelte desuden Kommissionen, at det længe havde været under opløsning og anmodede om en ny ordning vedrørende betaling af gælden og foreslog Kommissionen at acceptere en tilbagebetaling på 4 000 000 GRD uden renter og i rater.

Parternes påstande

32 Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

Sagsøgte tilpligtes at betale Kommissionen hele det støttebeløb, selskabet har modtaget fra Fællesskabet, idet den af Kommissionen accepterede ordning erklæres ugyldig, fordi Kommissionen indgik ordningen under falske forudsætninger, sagsøgte tilpligtes altså at betale hele hovedstolen på 13 800 000 GRD med tillæg af renter, som i henhold til kontraktbestemmelserne på tidspunktet for forkyndelsen af stævningen i nærværende søgsmål udgjorde 24 382 218 GRD, altså i alt 38 182 218 GRD med tillæg af morarenter i henhold til den græske lovgivning beregnet fra stævningens forkyndelse for sagsøgte og indtil fuldstændig betaling sker, eller i hvert fald med tillæg af renter efter den af EIB anvendte sats, fra tidspunktet for sagens anlæg og indtil fuldstændig betaling sker.

Subsidiært tilpligtes sagsøgte at betale Kommissionen det beløb, der følger af ordningen i præmis 28 i nærværende dom, nemlig 9 498 551 GRD, samt renter af hovedstolen (9 257 051 GRD), der i henhold til kontraktbestemmelserne på tidspunktet for forkyndelsen af nærværende sags stævning udgjorde 14 643 006 GRD, altså i alt 24 141 557 GRD med tillæg af renter i henhold til græsk lovgivning fra stævningens forkyndelse til betaling sker, eller i hvert fald med tillæg af renter efter den af EIB anvendte sats fra sagens anlæg indtil sagsøgtes fuldstændige betaling af gælden.

Sagsøgte tilpligtes i begge tilfælde at betale Kommissionens omkostninger, herunder de befuldmægtigedes honorarer.

33 NET har nedlagt følgende påstande:

Frifindelse.

Subsidiært tilpligtes selskabet at betale Kommissionen 3 986 515 GRD uden renter.

Kommissionen tilpligtes at betale NET's sagsomkostninger, herunder advokathonorar.

Kommissionens principale påstand

34 Kommissionen har indledningsvis anført, at det fremgår dels af kontraktens artikel 8 og 9, dels af kontraktens bilag II, del I, stk. 1, litra c), andet afsnit, at medkontrahenten skal påtage sig ansvaret og risikoen for den fuldstændige gennemførelse af programmet, og at medkontrahenten ikke har ret til at beholde den ydede støtte, hvis projektet ikke kan gennemføres, også selv om medkontrahenten ikke er ansvarlig herfor. Kommissionen kan udelukkende i henhold til kontraktens artikel 9 kræve delvis tilbagebetaling af allerede udbetalte støttebeløb, hvorved Kommissionen godkender afholdte udgifter indtil kontraktens hævelse.

35 Kommissionen har anført, at NET i sin brevveksling med Kommissionen har erkendt, at det projekt, for hvilket selskabet havde opnået støtte fra Fællesskabet, allerede på et tidligt tidspunkt ikke var gennemførligt. Da Fællesskabet havde hævet kontrakten i henhold til dens artikel 8 og i henhold til den deri fastsatte procedure havde meddelt NET dette, er Fællesskabet berettiget til at kræve tilbagebetaling af det forskud, det allerede har udbetalt NET, uanset om selskabet havde handlet culpøst eller ej (Domstolens dom af 8.4.1992, sag C-209/90, Kommissionen mod Feilhauer, Sml. I, s. 2613).

36 Kommissionen benægter ikke, at den dels havde accepteret den af NET foreslåede ordning, dels havde accepteret at hæve kontrakten i henhold til dens artikel 9, og som følge heraf nedsætte Fællesskabets krav til 9 498 551 GRD under hensyn til de udgifter, som NET skulle have afholdt.

37 Kommissionen har imidlertid anført, at den accepterede denne ordning dels på grundlag af NET's oplysninger om, at selskabet rådede over 10 000 000 GRD resten af forskudsbeløbet på 13 800 000 GRD som selskabet havde modtaget og dels på den stiltiende, men klare og utvivlsomme betingelse, at nævnte beløb faktisk blev tilbagebetalt. Kommissionen har anført, at NET havde foreslået denne ordning under falske forudsætninger, idet selskabet aldrig virkeligt havde haft til hensigt at tilbagebetale det beløb, som ordningen omfattede, hvilket klart fremgår af selskabets senere adfærd, og af ordningen, eftersom NET ikke rådede over det nødvendige beløb til tilbagebetalingen, hvilket selskabet første gang har erkendt ved Domstolen. NET's formål med ordningen var at trække sagen i langdrag og således undgå en endelig tilbagebetaling af hele det modtagne støttebeløb. Kommissionen har anført, at det var på grund af denne strategi, at NET bevidst ikke havde givet oplysning om sin senere likvidation.

38 Kommissionen har på dette grundlag anført, at dens accept af den af NET foreslåede ordning og dens heraf følgende nedsættelse af Fællesskabets fordring er ugyldig i henhold til civillovens artikel 147, for så vidt som NET herved har begået svig. Kommissionen har derfor nedlagt påstand om, at den indgåede ordning med NET erklæres ugyldig, og at sidstnævnte tilpligtes at tilbagebetale hele det ydede forskud, nemlig 13 800 000 GRD med tillæg af såvel kontrakt- som lovmæssige renter.

39 Det bemærkes hertil, at i henhold til civillovens artikel 147 kan den, som ved svig er blevet forledt til at afgive en viljeserklæring, kræve erklæringen annulleret.

40 For at en retsakt kan annulleres i henhold til denne bestemmelse skal følgende tre betingelser alle være opfyldt: Der skal foreligge en svigagtig optræden eller handling, ophavsmanden skal have handlet forsætligt, og der skal være årsagssammenhæng mellem den svigagtige adfærd og retsaktens stiftelse.

41 Det bemærkes med hensyn til den første betingelse, at enhver parts adfærd, som tilsigter at fremkalde eller bestyrke et fejlagtigt indtryk eller en vildfarelse ved at lyve om faktisk forhold eller ved at dække herover eller kun delvis angive en del af dem udgør svig. Forpligtelsen til at angive visse forhold eller meddele medkontrahenten visse oplysninger beror på kontrakttypen, loyaliteten mellem kontrahenterne og god handels- og forretningsskik. I forretningsforhold, navnlig når der er tale om at indlade sig på en forretningsrisiko, må forpligtelsen til at give oplysninger om en af parternes økonomiske situation endvidere anses for mere omfattende end normalt.

42 Med hensyn til den anden betingelse bemærkes, at ophavsmanden skal handle forsætlig, dvs. med kendskab til eller i hvert fald en accept af, at hans adfærd er svigagtig, samt at han accepterer følgerne heraf. Heraf følger, at begrebet altså udelukker forsømmelighed også i alvorlig grad fra ophavsmandens side.

43 Med hensyn til den tredje betingelse kan en retsakt kun annulleres og svigens ophavsmand fritages for ethvert ansvar, såfremt det påvises, at svigen ikke har påvirket offerets viljeserklæring, og sidstnævnte ville have indgået kontrakten, selv om der ikke havde foreligget nogen svigagtig adfærd.

44 Det er på grundlag af disse betragtninger, at det må vurderes, om den ordning, som NET foreslog den 26. juni 1989, og som Kommissionen accepterede den 27. marts 1990, skal annulleres i henhold til civillovens artikel 147.

45 Det må hermed fastslås, at den første betingelse for at anvende civillovens artikel 147, nemlig at der foreligger svigagtig adfærd, er opfyldt i denne sag, idet NET har løjet vedrørende de beløb, selskabet rådede over på det tidspunkt, hvor det foreslog den pågældende ordning. Det fremgår nemlig klart af skrivelsen fra NET af 26. juni 1989, at selskabet havde forsikret Kommissionen om, at det efter fradrag af dets afholdte udgifter i forbindelse med dets bestræbelser på at iværksætte projektet, rådede over et restbeløb, som udgjorde 10 000 000 GRD. Som selskabet imidlertid selv har erkendt ved Domstolen, forelå dette beløb imidlertid ikke, men skulle skaffes.

46 Der består heller ikke nogen tvivl om, at NET udviste svigagtig adfærd. Som det fremgår af den skrivelse, selskabet tilstillede Kommissionen den 26. juni 1989, havde selskabets udsagn om, at det rådede over et restbeløb på 10 000 000 GRD af det forskud, som Kommissionen havde betalt, netop til formål at opnå, at Kommissionen accepterede at nedsætte dens fordring til 10 000 000 GRD.

47 Den omstændighed, at det først var efter det tilsagn fra NET, at Kommissionen besluttede at anvende kontraktens artikel 9, skønt den oprindeligt havde ønsket at anvende dens artikel 8, godtgør, at Kommissionens viljeserklæring, hvorved den accepterede den af NET foreslåede ordning, var fremkaldt af nævnte udsagn. NET har ikke modsagt Kommissionen på dette punkt.

48 Det bemærkes dog, at selv om de tre betingelser for at annullere Kommissionens viljeserklæring i henhold til civillovens artikel 147 er opfyldt i denne sag, udløber i henhold til civillovens artikel 157 retten til at kræve annullation af en retsakt på grund af svig to år efter aktens stiftelse. Hvis svigen fortsætter herefter, begynder toårsfristen at løbe fra den dag, hvor denne situation er ophørt.

49 I denne sag er den retshandling, der er fremkaldt ved NET's svigagtige adfærd, stiftet den 27. marts 1990. I skrivelserne af 20. november 1990 og af 11. august 1993 til Kommissionen redegør NET for de betydelige finansielle vanskeligheder, som gjorde det umuligt for selskabet at betale sin skyld inden for den af Kommissionen fastsatte frist. Det fremgår heraf klart, at NET ikke rådede over 10 000 000 GRD på dette tidspunkt. Heraf følger, at Kommissionen ikke med føje kan hævde, at NET's svigagtige adfærd fortsatte efter den 11. august 1993, det seneste tidspunkt, hvor Kommissionen må anses for at være blevet oplyst om selskabets reelle økonomiske situation.

50 Kommissionens ret til at kræve annullation af den pågældende retsakt på grund af svig udløb altså senest den 11. august 1995. Heraf følger, at Kommissionen ved nærværende søgsmål, der blev anlagt den 20. november 1998, ikke længere kan kræve annullation af den viljeserklæring, hvorved den accepterede den af NET foreslåede ordning.

51 Følgelig kan Kommissionens principale påstand ikke tages til følge.

Kommissionens subsidiære påstand

52 Kommissionen har anført, at såfremt Kommissionens accept af den af NET foreslåede ordning findes bindende, skal NET tilbagebetale det beløb, der var en følge af ordningen, nemlig 9 257 051 GRD med tillæg af 241 500 GRD i renter, altså et samlet beløb på 9 498 551 GRD, hvilket beløb i øvrigt er blevet foreslået af NET selv.

53 NET har hertil først principalt gjort gældende, at i henhold til kontraktens artikel 9 kan Kommissionen kun kræve fuldstændig eller delvis tilbagebetaling af støtte, der er udbetalt, såfremt projektet, for så vidt det er blevet gennemført, har ført til resultater, der kan udnyttes kommercielt.

54 Det bemærkes hertil, at i henhold til kontraktens artikel 9 »kan Kommissionen kræve tilbagebetaling af det samlede eller en del af de udbetalte støttebeløb med tillæg af renter beregnet for tidspunktet for kontraktens hævelse, såfremt projektet, når det er blevet gennemført, har frembragt resultater, der kan udnyttes kommercielt«.

55 Denne ordlyd er ikke helt klar. Hvis man dog især tager hensyn til hovedformålet med kontrakten, som er opførelse og installation af en vindturbine på en græsk ø, må bestemmelsen fortolkes således, at Kommissionen kun kan kræve delvis tilbagebetaling af udbetalte støttebeløb, såfremt projektet, når det er gennemført, har frembragt resultater, der kan udnyttes kommercielt. I alle andre tilfælde kan Kommissionen kræve tilbagebetaling af alle nævnte beløb.

56 NET's argumentation kan derfor ikke tiltrædes.

57 NET har subsidiært anført, at udgifterne på 11 703 963 GRD, som Kommissionen har godkendt i forbindelse med ordningen om hævelse af kontrakten i henhold til artikel 9, ikke svarer til de reelt afholdte udgifter i forbindelse med kontrakten, men udgifter, der er opført på selskabets skatteangivelser.

58 NET har anført, at Kommissionen skal anerkende alle reelt afholdte udgifter i forbindelse med gennemførelsen af projektet om vindturbinen, uanset om de græske skattemyndigheder har anerkendt dem. NET har herved angivet yderligere udgifter på 12 830 000 GRD og anført, at de i henhold til kontrakten afholdte udgifter, som er klart dokumenteret, udgør i alt 24 533 963 GRD.

59 Det bemærkes, således som det også fremgår af denne doms præmis 50, at aftalen af 27. marts 1990, hvorved NET og Kommissionen blev enige om, at Kommissionen begrænsede sin fordring til 9 498 551 GRD, og at NET skille tilbagebetale Kommissionen dette beløb, er gyldig, og følgelig forpligter parterne. Det fremgår desuden klart af denne aftale, at parterne ikke blot blev enige om princippet, men også om, hvilke beløb NET skulle tilbagebetale.

60 På dette grundlag må NET tilpligtes at betale Kommissionen 9 257 051 GRD med tillæg af renter på 241 500 GRD, altså et samlet beløb på 9 498 551 GRD i henhold til den aftale, som NET og Kommissionen indgik den 27. marts 1990.

Renter

61 Kommissionen har nedlagt påstand om, at NET i henhold til kontraktens artikel 9 tilpligtes at betale morarenter fra tidspunktet for kontraktens ophævelse i henhold til artikel 9, altså fra den 27. marts 1990, af det skyldige beløb efter EIB's rentesats beregnet på datoen for Kommissionens beslutning om at yde støtte til projektet, altså den 15. juli 1985. Kommissionen har videre nedlagt påstand om, at NET tilpligtes også af det skyldige beløb at betale lovbestemte renter i henhold til civillovens artikel 346 fra tidspunktet for stævningens forkyndelse og indtil fuldstændig betaling af gælden eller at betale renter efter EIB's rentesats beregnet for tidspunktet fra sagens anlæg, indtil fuldstændig betaling sker.

62 NET har hertil anført, at da kontrakten blev ophævet i henhold til dens artikel 9, kan der ikke kræves betaling af renter, eftersom projektet ikke nåede til det stadium, hvor der forelå resultater, som kunne udnyttes kommercielt. Ifølge NET kan der kun kræves betaling af renter i et bestemt tilfælde, nemlig hvor der foreligger mulighed for kommerciel drift, hvilket ikke er tilfældet i denne sag.

63 NET har under alle omstændigheder anført, at rentesatsen bør være den, som anvendes af EIB; der kan ikke under nogen omstændigheder kræves renter i henhold til græsk lovgivning, eftersom dette ikke var aftalt mellem parterne.

64 Det bemærkes hertil, at kontraktens artikel 9 udtrykkeligt bestemmer, at Kommissionen kan kræve tilbagebetaling af alle eller en del af de støttebeløb, den har udbetalt, med tillæg af morarenter beregnet fra tidspunktet for kontraktens hævelse. Bestemmelsen fastsætter desuden, at den rentesats, der skal anvendes, er EIB's sats på tidspunktet for Kommissionens beslutning om at yde støtte til projektet.

65 Det må derfor fastslås, hvilket også fremgår af nærværende doms præmis 55, at denne kontraktbestemmelse ikke gør forpligtelsen til at betale renter betinget af muligheden for kommerciel udnyttelse af projektet, men af, at Kommissionen har mulighed for alene at kræve delvis tilbagebetaling af det allerede udbetalte støttebeløb. Det er derfor ubestridt, at NET's skyld bør forhøjes med renter i medfør af kontrakten i henhold til dens artikel 9.

66 Kommissionen har imidlertid nedlagt påstand om tilkendelse af renter beregnet på grundlag af den græske lovgivnings sats i tidsrummet fra stævningens forkyndelse indtil selskabets fuldstændige betaling af skylden.

67 Det bemærkes herved, at civillovens artikel 346 bestemmer, at debitor for pengeskyld, selv om han ikke har modtaget påkrav, skal betale lovbestemte renter fra forkyndelsen af stævningen i sagen vedrørende de forfaldne beløb.

68 Da kontraktens artikel 9 ikke angiver, om rentesatsen i henhold til kontrakten også finder anvendelse under retssagen, finder rentesatsen i den græske lovgivning i henhold til civillovens artikel 346 anvendelse i tidsrummet fra stævningens forkyndelse for NET indtil endelig betaling.

69 Af de anførte grunde tilpligtes NET at betale Kommissionen 9 498 551 GRD i henhold til aftalen mellem NET og Kommissionen af 27. marts 1990, nemlig 9 257 051 GRD som hovedstol med tillæg af bankrenter 241 500 GRD, samt videre at betale renter af hovedstolen, beregnet efter den af EIB anvendte sats på datoen den 15. juli 1985 for tidsrummet mellem den 27. marts 1990 til den 10. december 1998, og dernæst efter den i græsk lovgivning fastsatte sats for tidsrummet fra den 11. december 1998, tidspunktet for forkyndelse af stævningen for NET indtil endelig betaling.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

70 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at NET tilpligtes at betale sagens omkostninger, og NET har tabt sagen, bør det pålægges NET at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

1) Nea Energeiaki Technologia EPE tilpligtes at betale Kommissionen 9 498 551 GRD i henhold til aftalen mellem Nea Energeiaki Technologia EPE og Kommissionen af 27. marts 1990, nemlig 9 257 051 GRD som hovedstol med tillæg af bankrenter 241 500 GRD, samt videre at betale renter af hovedstolen, beregnet efter den af Den Europæiske Investeringsbank anvendte sats på datoen den 15. juli 1985 for tidsrummet mellem den 27. marts 1990 til den 10. december 1998 og dernæst efter den i græsk lovgivning fastsatte sats for tidsrummet fra den 11. december 1998, tidspunktet for forkyndelse af stævningen for Nea Energeiaki Technologia EPE indtil endelig betaling.

2) Nea Energeiaki Technologia EPE betaler sagens omkostninger.