Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 20. september 2001. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik. - Traktatbrud - Miljø - Affald - Direktiv 75/442/EØF, 91/689/EØF og 94/62/EF - Affaldshåndteringsplaner. - Sag C-466/99.



Samling af Afgørelser 2002 side I-00851



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har i en sag anlagt i medfør af artikel 226 EF, hvor påstanden er blevet begrænset i replikken, nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald , som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 , artikel 6 i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald , som ændret ved Rådets direktiv 94/31/EF af 27. juni 1994 , og artikel 14 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald , idet den hverken har meddelt Kommissionen oplysninger vedrørende planerne for håndtering og bortskaffelse af affald og af farligt affald i regionerne Sicilien og Basilicata eller oplysninger vedrørende planer for håndtering af emballage og af emballageaffald i samtlige italienske regioner.

2. Artikel 7, stk. 1 og 2, i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, bestemmer:

»1. For at nå de mål, der er nævnt i artikel 3, 4 og 5, skal den eller de i artikel 6 omhandlede kompetente myndigheder hurtigst muligt udarbejde en eller flere planer for håndtering af affaldet. [...]

2. Medlemsstaterne samarbejder i givet fald med de øvrige medlemsstater og Kommissionen ved udarbejdelsen af disse planer. De giver Kommissionen meddelelse herom.«

3. I henhold til artikel 2, stk. 1, i direktiv 91/156 ændres forpligtelsen til at underrette Kommissionen ikke, og tidspunktet for udløbet af fristen for medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet fastsættes til den 1. april 1993.

4. Det hedder i artikel 6 i direktiv 91/689:

»1. I overensstemmelse med artikel 7 i direktiv 75/442/EØF udarbejder de kompetente myndigheder, enten separat eller som led i deres almindelige planer for affaldshåndtering, planer for håndtering af farligt affald og offentliggør disse planer.

2. Kommissionen foretager en sammenlignende vurdering af planerne, især med hensyn til metoderne for bortskaffelse og nyttiggørelse. Kommissionen stiller på begæring disse oplysninger til rådighed for medlemsstaternes kompetente myndigheder.«

5. I henhold til artikel 1 i direktiv 94/31 ændres den forpligtelse til at underrette Kommissionen, der påhviler medlemsstaterne, ikke, og tidspunktet for udløbet af fristen for medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet fastsættes til den 27. juni 1995.

6. Artikel 14 i direktiv 94/62 har følgende ordlyd:

»I overensstemmelse med de i dette direktiv omhandlede mål og foranstaltninger indføjer medlemsstaterne i de affaldshåndteringsplaner, der kræves i artikel 7 i direktiv 75/442/EØF, et særligt kapitel om håndtering af emballage og emballageaffald [...]«

7. Ifølge artikel 22, stk. 1, i direktiv 94/62 skulle medlemsstaterne senest den 30. juni 1996 sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet og underrette Kommissionen herom.

8. De italienske myndigheder har tilsendt Kommissionen en række regionale affaldshåndteringsplaner. Eftersom Kommissionen hverken havde modtaget planer for regionerne Sicilien og Basilicata eller for de fire provinser i regionen Toscana (Firenze, Livorno, Pisa og Lucca) og havde konstateret, at visse af planerne var ufuldstændige, og endelig, at ingen af planerne omfattede emballage og emballageaffald, indledte den traktatbrudsproceduren ved en åbningsskrivelse af 14. januar 1998, hvori den opfordrede de italienske myndigheder til at fremkomme med deres bemærkninger inden for en frist på to måneder.

9. Kommissionen fremsatte den 21. oktober 1998 en begrundet udtalelse over for de italienske myndigheder, hvori den præciserede, at Den Italienske Republik havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, til artikel 6 i direktiv 91/689, som ændret ved direktiv 94/31, og artikel 14 i direktiv 94/62, idet den ikke inden for den fastsatte frist havde vedtaget eller under alle omstændigheder ikke havde underrettet Kommissionen om de foranstaltninger, der er fastsat i de nævnte direktiver.

10. Da den begrundede udtalelse ikke affødte en reaktion fra den italienske regering, har Kommissionen anlagt nærværende traktatbrudssag mod Den Italienske Republik. I denne sag påstår Kommissionen ikke længere, at det fastslås, at Den Italienske Republik ikke har vedtaget planerne, men udelukkende, at den ikke har meddelt Kommissionen oplysninger om de håndteringsplaner, der er omhandlet i de tre direktiver.

11. I stævningen præciserer Kommissionen, at selv om artikel 6 i direktiv 91/689 og artikel 14 i direktiv 94/62 ikke efter deres ordlyd fastsætter en forpligtelse til at give meddelelse om affaldshåndteringsplanerne, kan en sådan forpligtelse udledes af den henvisning, artiklerne indeholder til artikel 7 i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156.

12. Jeg kan tilslutte mig denne fortolkning, selv om meddelelsespligten i forhold til artikel 6 i direktiv 91/689 snarere synes at fremgå af stk. 2, hvorefter Kommissionen pålægges at foretage en sammenlignende vurdering af planerne, hvilket nødvendigvis først kan ske efter, at de er meddelt, end af stk. 1, som Kommissionen henviser til, og som fastsætter, at planerne skal offentliggøres.

13. Uanset hvordan det forholder sig, er det ikke dette forhold, den italienske regering har villet bestride. I svarskriftet af 27. marts 2000 bestrider den ikke, at dette forhold udgør et traktatbrud, men anfægter snarere, at Kommissionen i stævningen lader forstå, som den gjorde i den begrundede udtalelse, at den ikke har modtaget nogen planer overhovedet, hvilket ikke er korrekt.

14. Kommissionen har erkendt dette, idet den i replikken har begrænset sin påstand. Som jeg allerede har nævnt i punkt 1 i dette forslag til afgørelse, opretholder Kommissionen ikke påstanden om, at bestemmelserne i artikel 7 i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, og artikel 6 i direktiv 91/689 er tilsidesat for så vidt angår regionerne Sicilien og Basilicata. Med hensyn til artikel 14 i direktiv 94/62 (emballage) opretholder den påstanden for alle de italienske regioner. Hvad angår forholdene i regionerne Calabrien, Lazio, Lombardiet, Puglia, Sardinien, Toscana og Veneto, der alle har meddelt Kommissionen ufuldstændige planer, har Kommissionen præciseret, at de er genstand for en særskilt undersøgelse.

15. Under retsmødet har Den Italienske Republik redegjort for de hasteforanstaltninger, der er truffet i de pågældende to regioner. For så vidt angår emballage og emballageaffald har den gjort Domstolen opmærksom på en rammeaftale, der er indgået mellem den nationale sammenslutning af industrielle emballageproducenter og landsforeningen af kommuner. Denne plan finder ifølge Den Italienske Republik allerede udbredt anvendelse.

16. Det er imidlertid ubestridt, at Den Italienske Republik på tidspunktet for udløbet af den frist, der er fastsat i den begrundede udtalelse, ikke havde meddelt Kommissionen alle de oplysninger, der er fastsat i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, i direktiv 91/689, som ændret ved direktiv 94/31, og i direktiv 94/62, og at de nye foranstaltninger, der var blevet truffet med hensyn til emballage, ikke var blevet indarbejdet i de håndteringsplaner, som de kompetente myndigheder, dvs. regionerne, havde udarbejdet.

17. Med hensyn til sagens omkostninger mener jeg, at da Kommissionen i stævningen med urette foreholdt Den Italienske Republik, at den fuldstændigt havde tilsidesat sine forpligtelser, hvilket faktisk førte til, at Kommissionen i replikken nærmest hævede sagen, bør Den Italienske Republik ikke betale alle sagens omkostninger. Jeg kan imidlertid konstatere, at Den Italienske Republik ikke har nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. Den kan derfor ikke undgå at skulle betale alle sagens omkostninger (artikel 69, stk. 5 og 2, i Domstolens procesreglement).

Forslag til afgørelse

18. Henset til ovenstående betragtninger vil jeg foreslå Domstolen at træffe følgende afgørelse:

» Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991, artikel 6 i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald, som ændret ved Rådets direktiv 94/31/EF af 27. juni 1994, og artikel 14 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald, idet den hverken har meddelt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber oplysninger vedrørende planerne for håndtering og bortskaffelse af affald og af farligt affald i regionerne Sicilien og Basilicata eller oplysninger vedrørende planer for håndtering af emballage og af emballageaffald i samtlige italienske regioner.

Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.«