Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 13. januar 1988. - GEORG VON DEETZEN MOD HAUPTZOLLAMT HAMBURG-JONAS. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF FINANZGERICHT HAMBURG. - TILLAEGSAFGIFT PAA MAELK. - SAG 170/86.



Samling af Afgørelser 1988 side 02355



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

Denne anmodning om en praejudiciel afgoerelse fra Finanzgericht Hamburg rejser reelt de samme spoergsmaal som sag 120/86 ( Mulder mod Minister van Landbouw en Visserij, Sml . 1989, s . 0000 ), hvorfor jeg i fornoedent omfang skal henvise til mit forslag til afgoerelse i sidstnaevnte sag af samme dato for at undgaa gentagelser .

I Forbundsrepublikken Tyskland blev der til gennemfoerelse af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 af 17 . maj 1977 ( EFT L 131, s . 1 ) udstedt en bekendtgoerelse af forbundsministeren for foedevarer, landbrug og forstvaesen af 22 . juni 1977 ( BGBl . I, s . 1006 ). Tillaegsafgiften, der blev indfoert ved Raadets forordninger ( EOEF ) nr . 856/84 og nr . 857/84 ( EFT L 90, s . 10 og 13 ) blev gennemfoert ved "Verordnung oeber die Abgaben im Rahmen von Garantimengen im Bereich der Marktorganisation foer Milch und Milcherzeugnisse" ( anordning om maelkegarantimaengder ) af 25 . maj 1984 ( BGBl . I, s . 720 ), som senest aendret ved anordning af 18 . juni 1986 ( BGBl . I, s . 911 ). I anordningen valgte Forbundsrepublikken Tyskland formel A, dvs . en afgift, betalt af producenten (§ 1 ), og referencemaengderne blev fastsat paa grundlag af produktionen i 1983 (§ 4 ). I henhold til §6 kan der tildeles referencemaengder i visse saerlige situationer, der ikke er omfattet af §4 . Disse situationer vedroerer maelkeproducenter, der har modtaget udviklingsstoette i medfoer af direktiv 72/159/EOEF ( EFT 1972 II, s . 212 ), maelkeproducenter, som i perioden 1 . juli 1978-29 . februar 1984 har modtaget offentlige midler til gennemfoerelse af investeringer uden en formel udviklingsplan, maelkeproducenter, som mellem den 1 . juli 1979 og den 29 . februar 1984 har faaet godkendt et byggeprojekt og maelkeproducenter, der har afsluttet et byggeprojekt i samme tidsrum .

Sagens ubestridte faktiske forhold, som de fremgaar af forelaeggelseskendelsen, kan sammenfattes saaledes :

Von Deetzen er en 63-aarig landmand, som i Weser-marsken besidder i alt 41,7 ha graesningsareal, der efter hans oplysninger ikke er egnet til agerdyrkning . Hans yngste soen er under uddannelse som mejerist, og det er meningen, at den naestyngste soen paa 22 aar skal arve gaarden . Paa nuvaerende tidspunkt ejer von Deetzen ca . 40 malkekoeer og 80 ungkreaturer .

I 1980 indgav von Deetzen en ansoegning om en ikke-markedsfoeringspraemie ( og ikke - som jeg laeser bilag 1 til sagsfremstillingen for Finanzgericht - en omstillingspraemie ) i henhold til bestemmelserne i forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 . Praemien blev ydet paa grundlag af en maelkeproduktion paa 190 665 kg og bevilget ved afgoerelse af 12 . juli 1980 . Von Deetzen var saaledes forpligtet til ikke at markedsfoere maelk i en femaarsperiode . Denne periode omfattede aaret 1983, som Forbundsrepublikken Tyskland valgte at laegge til grund som referenceaar i forbindelse med tillaegsafgiften . Von Deetzens femaarsperiode, hvori han ikke kunne markedsfoere maelk, udloeb den 7 . september 1985 .

Den 22 . maj 1985 rettede von Deetzen henvendelse til Hauptzollamt Oldenburg med henblik paa at faa tildelt en referencemaengde paa 190 665 kg maelk i henhold til bekendtgoerelsen om maelkegarantimaengder . Ved afgoerelse af 2 . oktober 1985 fik han tildelt en referencemaengde paa 0 kg . Von Deetzens klage over afgoerelsen blev afvist, hvorefter han anlagde sag ved Finanzgericht Hamburg, som den 26 . juni 1986 besluttede at forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal, der er fremkommet under sagens behandling :

" Er Raadets forordninger ( EOEF ) nr . 856/84 og nr . 857/84 af 31 . marts 1984 (( forordning ( EOEF ) nr . 857 senest aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 3571/85 )) og Kommissionens forordning nr . 1371/84 af 16 . maj 1984, senest aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 3005/85, gyldige, i det omfang landmaend, som ikke har produceret maelk og derfor ikke faar tildelt en referencemaengde i henhold til maelkekvoteordningen, fordi de har oppebaaret en ikke-markedsfoerings - eller omstillingspraemie i den relevante referenceperiode, ved genoptagelsen af maelkeproduktionen efter udloebet af den ved praemieudbetalingen fastsatte femaarsperiode skal erlaegge en afgift paa 75% af indikativprisen for maelk?"

I modsaetning til hvad der var tilfaeldet i Mulder-sagen, har den forelaeggende ret ikke stillet spoergsmaal specielt vedroerende medlemsstaternes befoejelser og forpligtelser i forbindelse med gennemfoerelsen af tillaegsafgiften .

Det skriftlige indlaeg, som sagsoegeren i hovedsagen har fremlagt, behandler snarere de grundlaeggende rettigheder i tysk lovgivning end i Faellesskabets lovgivning . Under den mundtlige forhandling har sagsoegeren lagt vaegt paa princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, paa forskelsbehandlingen mellem de producenter, hvis ikke-markedsfoeringsaftaler udloeb i tide, saaledes at de kunne genoptage maelkeproduktionen i referenceaaret, og de producenter - som ham selv - der endnu var bundet af deres aftaler, samt paa de begraensninger i hans ret til fri erhvervsudoevelse, han er blevet paalagt .

I mit forslag til afgoerelse i Mulder-sagen kom jeg til det resultat, at der var sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning hos de landmaend, som for en ikke-markedsfoeringspraemie havde forpligtet sig til ikke at producere maelk i en femaarsperiode, omfattende det relevante referenceaar, og at de samme landmaend herved var blevet diskrimineret; foelgelig var forordning ( EOEF ) nr . 857/84 ugyldig i det omfang der ikke heri var fastsat saerlige bestemmelser for landmaend i den situation, som ogsaa sagsoegeren befandt sig i .

Spoergsmaalet i den foreliggende sag er i alt vaesentligt det samme . Og jeg kommer til samme resultat paa grundlag af de to naevnte grunde .

I den foreliggende sag har sagsoegeren i hovedsagen fremfoert endnu et argument stoettet paa hans ret til udoevelse af ejendomsret, nemlig at han er blevet begraenset i sin ret til fri erhvervsudoevelse . Af de grunde, som fremgaar af sag 44/79 ( Hauer mod Land Rheinland-Pfalz, Sml . 1979, s . 3727 ), ville jeg ikke kunne medgive, at der var sket en tilsidesaettelse af denne ret, hvis jeg ikke var kommet til det resultat, at der var sket en tilsidesaettelse af de to oevrige fremfoerte principper . Under de foreliggende omstaendigheder er det imidlertid unoedvendigt yderligere at behandle dette punkt, da der ikke dermed tilfoejes noget nyt .

Sammenfattende skal jeg foreslaa, at det spoergsmaal, der er forelagt Domstolen til afgoerelse, besvares saaledes :

" Raadets forordninger ( EOEF ) nr . 856/84 og 857/84 af 31 . marts 1984 (( sidstnaevnte som senest aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 1371/85 )), samt Kommissionens ( EOEF ) nr . 1371/84 af 16 . maj 1984, som senest aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 3005/85, er ugyldige, i det omfang de ikke indeholder nogen udtrykkelig bestemmelse om, at der skal tages hensyn til situationen for de tidligere maelkeproducenter, som ikke havde produceret maelk i de referenceaar, der blev fastsat i medfoer af artikel 2, stk . 1 og 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 857/84, fordi de havde forpligtet sig til ikke at markedsfoere maelk i denne periode i henhold til artikel 2, stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1078/77 ."

Det tilkommer den nationale retsinstans at traeffe afgoerelse om de omkostninger, som parterne i hovedsagen skal afholde . De af Raadet og Kommissionen afholdte omkostninger kan ikke godtgoeres .

(*) Oversat fra engelsk .