Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – lovgivning, der finder anvendelse – person, der samtidig udøver lønnet beskæftigelse og selvstændig beskæftigelse i to forskellige medlemsstater

[EF-traktaten, art. 48 og 52 (efter ændring nu art. 39 EF og 43 EF); Rådets forordning nr. 1408/71, art. 14c, litra b), som ændret ved forordning nr. 1606/98]

Sammendrag

For så vidt angår en person, der samtidig udøver lønnet beskæftigelse og selvstændig beskæftigelse i to forskellige medlemsstater, skal traktatens artikel 48 og 52 (efter ændring nu artikel 39 EF og 43 EF) og artikel 14c, litra b), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, der er ændret ved forordning nr. 1606/98, fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter der i grundlaget for beregningen af sociale bidrag indgår renter som dem, der udbetales af et selskab med hjemsted i denne medlemsstat til en statsborger i førstnævnte medlemsstat, der er bosat i den sidstnævnte medlemsstat, og som i henhold til den nævnte forordning og henset til arten af den pågældendes erhvervsmæssige beskæftigelse er omfattet af lovgivningen om social sikring i begge disse medlemsstater.

Selv hvis det antages, at reglen om forbud mod dobbelt beskatning, der fremgår nævnte artikel 14c, litra b), i forordning nr. 1408/71, hvorefter hver af de berørte medlemsstater kun kan opkræve bidrag af den del af indkomsten, der er optjent på dens område, ikke blot finder anvendelse på indkomst, der hidrører fra lønnet beskæftigelse, og indkomst fra selvstændig beskæftigelse, men også omfatter al indkomst, som er optjent af personer, der er omfattet af bestemmelserne i nævnte artikel, kan den omstændighed, at forordningen ikke indeholder noget kriterium for tilknytning til den medlemsstat, hvor arbejdstageren udøver en beskæftigelse, af indkomst, der er oppebåret i form af renter, ikke i sig selv være til hinder for, at den samme indkomst i henhold til denne medlemsstats lovgivning pålægges bidragspligt, når den ikke er undergivet bidragspligt til den sociale sikring i den medlemsstat, hvor arbejdstageren har bopæl og udøver den anden beskæftigelse.

I denne henseende giver traktaten ikke en arbejdstager, der udvider sin beskæftigelse til at omfatte mere end én medlemsstat eller overflytter den til en anden medlemsstat, nogen garanti for, at dette har neutrale virkninger for så vidt angår den sociale sikring. På grund af forskellene i medlemsstaternes lovgivninger om social sikring, i hvilke lovgivninger det i mangel af en harmonisering på fællesskabsplan tilkommer medlemsstaterne at fastsætte betingelserne for retten eller forpligtelsen til at være forsikret i en social sikringsordning, kan en sådan udvidelse eller overflytning alt efter omstændighederne være mere eller mindre fordelagtig eller ufordelagtig for arbejdstageren for så vidt angår den sociale beskyttelse. Det følger heraf, at selv i tilfælde af, at det er mindre fordelagtigt, at en sådan lovgivning finder anvendelse, er den ikke i strid med bestemmelserne i traktatens artikel 48 og 52, såfremt den ikke stiller den pågældende arbejdstager ringere i forhold til dem, der har hele deres beskæftigelse i den medlemsstat, hvor denne lovgivning finder anvendelse, eller i forhold til dem, der allerede tidligere var omfattet af den i vedkommende stat, og såfremt den ikke blot indebærer, at den pågældende indbetaler sociale bidrag, som ikke kommer ham til gode.

(jf. præmis 29-32, 34 og 40 samt domskonkl.)