Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning – identificering af de sanktionerede overtrædelser – konklusionens forrang for begrundelsen

(EF-traktaten, art. 85 og 86 (nu art. 81 EF og 82 EF))

2. Konkurrence – aftaler – aftaler mellem virksomheder – begreb – enighed om adfærd på markedet

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

3. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – forsætlig overtrædelse – begreb

[EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF)]

4. Fællesskabsret – principper – ret til kontradiktion – overholdelse heraf under administrative procedurer

(Rådets forordning nr. 17, art. 14, og nr. 4056/86, art. 18)

5. Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens kontrolbeføjelser – grænser – beskyttelse mod offentlige myndigheders vilkårlige eller uforholdsmæssige indgreb

(Rådets forordning nr. 17, art. 14, og nr. 4056/86, art. 18)

6. Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens kontrolbeføjelser – rækkevidde – adgang til virksomhedernes lokaler – grænser – angivelse af kontrolundersøgelsens genstand og formål – ret til at anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser

(Rådets forordning nr. 17, art. 14, og nr. 4056/86, art. 18)

7. Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens kontrolbeføjelser – adgang til virksomhedernes lokaler – virksomhed, som ikke er omfattet af beslutningen om kontrolundersøgelse – betingelser for adgang

(Rådets forordning nr. 4056/86, art. 18)

8. Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens kontrolbeføjelser – virksomhedens frivillige samarbejde – følger med hensyn til muligheden for at påberåbe sig en for kraftig indblanding fra offentlige myndigheders side

(Rådets forordning nr. 4056/86, art. 18)

9. Institutionernes retsakter – begrundelse – pligt – rækkevidde – afgørelse om anvendelse af konkurrenceregler

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

10. Konkurrence – aftaler – forbud – karteller, der har virkninger efter deres formelle ophør – anvendelse af traktatens artikel 85 (nu artikel 81 EF)

(EF-traktaten, art. 85 (nu art. 81 EF))

11. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsernes grovhed – anvendelse ved en overtrædelse, der er blevet begået af flere virksomheder

(Rådets forordning nr. 17, art. 15)

12. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsernes grovhed – overholdelse af proportionalitets- og lighedsprincippet

(Rådets forordning nr. 4056/86, art. 19, stk. 2)

Sammendrag

1. Det er gennem en beslutnings konklusion, at Kommissionen angiver karakteren og rækkevidden af de overtrædelser af traktatens artikel 85 eller 86 (nu artikel 81 EF og 82 EF), den sanktionerer. I princippet er det, når det drejer sig om netop rækkevidden og karakteren af de sanktionerede overtrædelser, konklusionen og ikke betragtningerne, som er afgørende. Det er alene i tilfælde af, at de i konklusionen anvendte formuleringer ikke er klare, at det er nødvendigt at fortolke dem ved hjælp af betragtningerne til beslutningen. Ved vurderingen af hvorvidt Kommissionen har sanktioneret en sammenhængende overtrædelse eller to særskilte overtrædelser, bør denne beslutnings konklusion lægges til grund, når den ikke giver anledning til tvivl.

(jf. præmis 31 og 33)

2. Det er ikke et krav for, at en aftale mellem selskaber svarer til en aftale, der er forbudt ved traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), at der er tale om en bindende kontrakt. Det er tilstrækkeligt, at de pågældende virksomheder har givet udtryk for en fælles vilje til at optræde på markedet på en bestemt måde.

(jf. præmis 52 og 64)

3. Det ikke er nødvendigt for, at en overtrædelse af traktatens konkurrenceregler kan antages at være begået forsætligt, at virksomheden vidste, at den overtrådte et forbud i disse bestemmelser; det er tilstrækkeligt, at virksomheden ikke kunne være uvidende om, at den pågældende adfærd havde til formål at begrænse konkurrencen.

(jf. præmis 54 og 92)

4. I alle procedurer for anvendelse af traktatens konkurrenceregler skal kontradiktionsprincippet overholdes af Kommissionen, såvel under administrative procedurer, der kan føre til en pålæggelse af sanktioner, som under forudgående undersøgelsesprocedurer, fordi retten til kontradiktion ikke må undergraves på uoprettelig måde under procedurer, hvorved der foretages en indledende undersøgelse, herunder i form af kontrolundersøgelser, som kan være afgørende for tilvejebringelse af bevismateriale, der godtgør, at virksomheder har handlet retsstridigt på en sådan måde, at de ifalder ansvar.

(jf. præmis 117 og 118)

5. Hvad angår de beføjelser til at foretage kontrolundersøgelser, som er tillagt Kommissionen ved artikel 14 i forordning nr. 17, og spørgsmålet om, i hvilken grad retten til kontradiktion begrænser deres omfang, er kravet om en beskyttelse mod offentlige myndigheders vilkårlige eller uforholdsmæssige indgreb i forhold af privat karakter, hvad enten der er tale om fysiske eller juridiske personer, et generelt fællesskabsretligt princip. Det gælder i henhold til retsordenerne i samtlige medlemsstater, at offentlige myndigheders indgriben i forhold af privat karakter, hvad enten der er tale om fysiske eller juridiske personer, skal være hjemlet og begrundet af årsager, der er fastlagt ved lov, og at medlemsstaternes retsordener på dette grundlag indeholder – om end forskellige – ordninger om beskyttelse mod vilkårlige eller uforholdsmæssige indgreb.

(jf. præmis 119)

6. Det fremgår af såvel formålet med forordning nr. 17 som af opregningen i forordningens artikel 14 af de beføjelser, som Kommissionens repræsentanter har, at kontrolundersøgelser kan være meget omfattende. Udøvelsen af denne vide beføjelse er imidlertid underlagt en række betingelser, som skal sikre, at den omhandlede virksomheds rettigheder respekteres.

Kommissionens forpligtelse til at angive en kontrolundersøgelses genstand og formål er i denne forbindelse et grundlæggende krav, som ikke alene har til formål at klarlægge, hvorfor det påtænkte indgreb inden for den pågældende virksomhed er berettiget, men også at skabe et grundlag for, at virksomheden bliver bekendt med omfanget af dens samarbejdspligt, samtidig med at dens ret til kontradiktion bevares.

Det påhviler ligeledes Kommissionen i beslutningen om en kontrolundersøgelse så klart som muligt at angive, hvad der efterspores, og hvad kontrolundersøgelsen skal vedrøre. Et sådant krav tjener til at beskytte de berørte virksomheders ret til kontradiktion, idet denne ret i alvorlig grad ville blive undergravet, såfremt Kommissionen over for virksomheder kunne benytte sig af bevismateriale, som tilvejebringes ved en kontrolundersøgelse, og som ikke har sammenhæng med dennes genstand og formål.

Den virksomhed, som beslutningen er rettet til, kan anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af en sådan beslutning ved Fællesskabets retsinstanser. Såfremt beslutningen annulleres, vil Kommissionen være afskåret fra at benytte ethvert dokument eller andet bevismateriale, som den måtte være kommet i besiddelse af under kontrolundersøgelsen.

(jf. præmis 121 og 124-126)

7. Kommissionen skal, når den udøver sin kontrolvirksomhed, overholde det legalitetsprincip, der gælder for fællesskabsinstitutionernes handlinger, og princippet om beskyttelse mod offentlige myndigheders vilkårlige indgriben i enhver fysisk eller juridisk persons forhold af privat karakter. Det ville være uforholdsmæssigt og i strid med bestemmelserne i forordning nr. 4056/86 om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86 på søtransport og med grundlæggende retsgrundsætninger generelt at anerkende en ret for Kommissionen til, på grundlag af en beslutning om kontrolundersøgelse rettet til en bestemt juridisk person, at få adgang til en udenforstående juridisk persons lokaler blot med det påskud, at denne er nært forbundet med adressaten for beslutningen om kontrolundersøgelse, eller at Kommissionen mener dér at kunne finde den sidstnævntes dokumenter, og retten til at gennemføre kontrolundersøgelser i disse lokaler på grundlag af nævnte beslutning.

Kommissionen har ikke overskredet sine kontrolundersøgelsesbeføjelser, når den har handlet med omhu og i rigeligt omfang overholdt sin forpligtelse til, før kontrolundersøgelsen så vidt muligt at sikre sig, at de lokaler, som den agtede at undersøge, faktisk var den juridiske enheds lokaler, som den ønskede at undersøge. Kommissionen handlede lovligt, idet den, selv da den vidste, at de lokaler, der blev undersøgt, ikke tilhørte den virksomhed, der var nævnt i beslutningen, med rette kunne antage, at lokalerne blev anvendt af den virksomhed, der oprindeligt var omfattet af beslutningen, til udøvelse af dens erhvervsaktiviteter, idet den virksomhed, der havde adresse i lokalerne, skønt den fra et retligt synspunkt var forskellig fra beslutningens adressat, var dennes repræsentant og eneforretningsfører for aktiviteter, der var genstand for Kommissionens undersøgelse. Det er af særlig betydning, at Kommissionen har krav på at få adgang til virksomhedernes samtlige lokaler, grunde og transportmidler, idet Kommissionen herved sættes i stand til at indsamle bevismateriale, der godtgør, at der er sket overtrædelser af konkurrencereglerne, dér, hvor et sådant materiale normalt befinder sig, dvs. i den pågældende virksomheds forretningslokaler. Følgelig kan Kommissionen ved udøvelsen af sine kontrolundersøgelsesbeføjelser tage i betragtning, at det er logisk, at dens muligheder for at finde beviser for den formodede overtrædelse er større, hvis den foretager undersøgelser i de lokaler, hvorfra den pågældende virksomhed sædvanligt og de facto udøver sin aktivitet som virksomhed.

(jf. præmis 146, 147, 151, 152 og 156)

8. Der er ikke tale om en uforholdsmæssig indblanding fra de offentlige myndigheders side i en virksomheds aktivitetssfære, når en kontrolundersøgelse er foretaget i samarbejde med den pågældende virksomhed, og der ikke er påberåbt noget forhold til støtte for det synspunkt, at Kommissionen har overskredet grænserne for det samarbejde, der blev tilbudt af de ansatte i den virksomhed, som var genstand for kontrolundersøgelsen.

(jf. præmis 162)

9. Selv om Kommissionen i henhold til traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF) er forpligtet til at begrunde sine beslutninger ved at anføre de faktiske og retlige omstændigheder, som ligger til grund for dens retlige bedømmelse af det pågældende forhold, samt de grunde, der har ført til dens beslutning, kræves det ikke, at den imødegår samtlige retlige og faktiske indsigelser, der er rejst under den administrative procedure.

(jf. præmis 174)

10. Konkurrenceordningen i traktatens artikel 85 ff. (nu artikel 81 EF ff.) vedrører de økonomiske virkninger af de pågældende aftaler eller af enhver anden tilsvarende form for samordning eller koordination, og ikke så meget aftalernes juridiske form. Det er derfor, for så vidt angår beviset for overtrædelsens fortsættelse, tilstrækkeligt til, at traktatens artikel 85 finder anvendelse, at aftaler, selv om de ikke længere er i kraft, stadig har virkninger også efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophørt med at have gyldighed.

(jf. præmis 182)

11. Når en overtrædelse af konkurrencereglerne er blevet begået af flere virksomheder, skal Kommissionen tage hensyn til den rolle, hver enkelt virksomhed har haft i overtrædelsen, og skal således foretage en undersøgelse af, hvor intensiv den enkelte virksomheds deltagelse har været. Særligt skal det ved vurderingen af overtrædelsens grovhed og, i givet fald, ved udmålingen af bøden tages i betragtning, at en virksomhed eventuelt ikke har deltaget i samtlige de elementer, som skal være til stede, for at der er tale om et kartel, eller at den eventuelt kun har spillet en mindre rolle i de elementer, som den har deltaget i.

(jf. præmis 200)

12. Da Kommissionen i én beslutning har sanktioneret to forskellige overtrædelser, er det ud fra rimeligheds- og proportionalitetsbetragtninger vigtigt, at et selskab, der alene har deltaget i en overtrædelse, straffes mindre hårdt end de selskaber, der har deltaget i to overtrædelser. Det fremgår heraf, at idet Kommissionen har beregnet bøderne ud fra et grundbeløb, som var ens for alle selskaberne, udmålt ud fra deres respektive størrelse, men uden at sondre efter deres deltagelse i én eller to af de sanktionerede overtrædelser, har den pålagt et selskab, som alene er holdt ansvarlig for at have deltaget i en aftale, en bøde, som ikke er proportional med grovheden af den begåede overtrædelse.

(jf. præmis 217-220)