ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende om, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 4, stk. 3, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1049/2001, eftersom der er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelse af de ønskede dokumenter, og om, at disse dokumenter bør være omfattet af den udvidede adgang til aktindsigt, som gælder for »lovgivningsdokumenter«.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder de omkostninger, der opstod under sagen for appelkammeret.
3.

Tredje anbringende om, at sagsøgtes afgørelser af 17. april 2020 (i) om tildeling af delkontrakt 22 EN>MT i forbindelse med offentlig udbudsprocedure TRAD19/2019 til tilslagsmodtageren, og ii) om afvisning af sagsøgerens bud på delkontrakt 22 er ulovlige under henvisning til, at sagsøgte har undladt at give en begrundelse for afgørelsen om at afvise sagsøgerens bud som krævet i medfør af EU-retten og Domstolens praksis.
6.

Sjette anbringende, som fremsættes subsidiært, vedrører, at det var en fejl, at den anfægtede afgørelse blev vedtaget af REA, som er et af Den Europæiske Unions forvaltningsorganer, og ikke af Europa-Kommissionen.
—

Følgelig: — Annullation af afgørelsen af 15. april 2020, for så vidt som denne forkaster sagsøgerens anmodning om fornyet gennemgang af udvælgelseskomitéens afgørelse af 16. december 2019 om ikke at opføre sagsøgeren på reservelisten fra den interne udvælgelsesprøve COM/03/AD/18 (AD6) — 1 Administratorer, og, om fornødent, annullation af denne afgørelse af 16. december 2019. — Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
Sag anlagt den 10. juli 2020 — Jindal Saw og Jindal Saw Italia mod Kommissionen

(Sag T-440/20)

(2020/C 297/58)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Jindal Saw Ltd (New Delhi, Indien), Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Italien) (ved advokaterne R. Antonini, E. Monard og B. Maniatis)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/527 af 15. april 2020 om genindførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse rør af duktilt støbejern (også kendt som kuglegrafitstøbejern) med oprindelse i Indien for så vidt angår Jindal Saw Limited som følge af Rettens dom i sag T-301/16 annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat syv anbringender.

1. Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 10, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1225/2009 og det generelle princip om forbud mod tilbagevirkende kraft.

2. Andet anbringende om tilsidesættelse af det generelle princip om forbud mod tilbagevirkende kraft og det almindelige retssikkerhedsprincip.

3. Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 266 TEUF og artikel 264 TEUF.

4. Fjerde anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet samt artikel 5, stk. 1, TEUF og artikel 5, stk. 4, TEU.

5. Femte anbringende om tilsidesættelse af retten til adgang til effektive retsmidler og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

6. Sjette anbringende om tilsidesættelse af EU-toldkodeksens artikel 103 og artikel 296 TEUF.
—

Det gøres gældende, at EU-Udenrigstjenestens afgørelser af 17. september 2019 og 3. april 2020 ikke er tilstrækkeligt begrundede, hvilket er i strid med pligten for forvaltningen til at begrunde sine afgørelser (artikel 41, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 18 i den europæiske adfærdskodeks for god forvaltningsskik).
4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af princippet om upartiskhed. Dels har sagsøgeren fremført en ulovlighedsindsigelse, for så vidt som artikel 40 i personalevedtægten for Den Europæiske Investeringsbank (EIB) tilsidesætter princippet om upartiskhed, hvad angår objektiv upartiskhed. Dels har sagsøgeren anført, at den procedure, som EIB har indført, tilsidesætter princippet om upartiskhed, hvad angår subjektiv upartiskhed.
3.

Tredje anbringende om, at de faktiske og retlige fejl, som er beskrevet under de første to anbringender, har afsløret tilstrækkelige vanskeligheder ved Kommissionens vurdering af nærværende sag og en utilstrækkelig undersøgelse af de relevante omstændigheder forud for afgørelsens vedtagelse, som begrunder en formel undersøgelsesprocedure. Disse vanskeligheder forværres af andre processuelle vanskeligheder, som anføres i dette tredje anbringende. Kommissionen var som følge af disse vanskeligheder forpligtet til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, og den har ved at undlade at gøre dette tilsidesat sagsøgerens processuelle rettigheder i medfør af artikel 108, stk. 2, TEUF.
3.

Tredje anbringende om, at debetnotaen under alle omstændigheder er ugyldig, idet afviste VERIGRAFT-omkostninger er tilskudsberettigede i henhold til tilskudsaftalen: — VERIGRAFT har afholdt omkostninger, der overstiger de beløb, som EASME søger at inddrive gennem pålægget om tilbagesøgning, og debetnotaen er således under alle omstændigheder også på dette grundlag ugyldig.
—

Subsidiært (i) annulleres den anfægtede dataafgørelses artikel 1 delvist, for så vidt som der heri ulovligt anmodes om interne dokumenter, der er irrelevante for undersøgelsen, og/eller (ii) annulleres den anfægtede dataafgørelses artikel 1 delvist, for at uafhængige EØS-kvalificerede advokater kan få tilladelse til at foretage en manuel gennemgang af de dokumenter, der er omfattet af den anfægtede dataafgørelse, for at udelukke dokumenter, der er åbenbart irrelevante for undersøgelsen, og/eller personlige dokumenter fra fremlæggelse, og/eller (iii) annulleres den anfægtede dataafgørelses artikel 1 delvist, for så vidt som der heri ulovligt kræves fremlæggelse af irrelevante dokumenter, der er personlige og/eller af privat karakter.
—

Subsidiært (i) annulleres den anfægtede Marketplace-afgørelses artikel 1 delvist, for så vidt som der heri ulovligt anmodes om irrelevante dokumenter, (ii) annulleres den anfægtede Marketplace-afgørelses artikel 1 delvist, for at uafhængige EU-kvalificerede advokater kan få tilladelse til at foretage en relevansbedømmelse af de dokumenter, der er omfattet af Marketplace-dokumentanmodningen, for at udelukke dokumenter, der er åbenbart irrelevante for undersøgelsen, og/eller personlige dokumenter fra fremlæggelse, og/eller (iii) annulleres den anfægtede Marketplace-afgørelses artikel 1 delvist, for så vidt som der heri ulovligt kræves fremlæggelse af irrelevante dokumenter, der er personlige eller af privat karakter.
—

Sagsøgeren har vedrørende dette gjort gældende, at den anfægtede afgørelse i det væsentlige savner en begrundelse, med den deraf følgende virkning for sagsøgerens ret til forsvar og for parternes ligestilling i sagen.
—

EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger, herunder omkostningerne forbundet med sagen for appelkammeret.
—

Indehaveren af det omtvistede design tilpligtes at betale de omkostninger, der er forbundet med sagens behandling for Retten, for annullationsafdelingen og for Tredje Appelkammer.
C 313/30

Sag anlagt den 20. juli 2020 — LF mod Kommissionen

(Sag T-466/20)

(2020/C 313/43)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: LF (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Annullation af afgørelsen af 11. september 2019, hvorved sagsøgeren fik afslag på tildeling af udlandstillæg.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet påberåbt sig et enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, litra b), i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres delvist, for så vidt som indsigelsen derved blev taget til følge for varer og tjenesteydelser i klasse 29, 30, 35 og 43, og det fastslås, at der ikke foreligger risiko for forveksling som omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 for alle de anfægtede varer og tjenesteydelser.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten over for tjenestemænd. Overflytningen til et andet tjenestested var i strid med arbejdsgiverens omsorgspligt over for tjenestemænd, eftersom den var uforenelig med flere grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Navnlig er følgende rettigheder blevet tilsidesat: — Retten til privatliv og familieliv (artikel 7 og artikel 33) og retten for en mindreårig datter til regelmæssigt at have personlig forbindelse og direkte kontakt med begge sine forældre (artikel 24) blev tilsidesat, eftersom sagsøgerens familie vil være nødt til at bo adskilt. Datteren vil forblive i Berlin med sin far, mens sagsøgeren vil flytte alene til Luxembourg. — Retten til lighed for loven (artikel 20) og ikke-forskelsbehandling (artikel 21) blev tilsidesat. Som gift EPLO tjenestemand og mor til en mindreårig datter, som hun sammen med sin mand har delt forældremyndighed over, er sagsøgeren genstand for mobilitet, på grundlag af hvilken hun skal forflyttes til Luxembourg. Separerede og skilte EPLO-tjenestemænd, som har delt forældremyndighede over et mindreårigt barn, er undtaget fra mobilitet indtil barnet er myndigt, og der er ikke nogen objektiv begrundelse for denne ulige behandling.
—

Europa-Kommissionen og enhver intervenient, der gives tilladelse til at støtte Kommissionen, tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet beregningen af beløbet for ex ante-bidragene, som fastsat i SRM-forordningen, gennemførelsesforordningen og i den delegerede forordning, dels ikke med tilstrækkelig præcision kan forudses, dels ikke så meget afhænger af instituttets egen situation og overordnede risikoprofil, som instituttets situation i forhold til andre bidragydende institutter. Endelig er sagsøgerne af den opfattelse, at Kommissionen ikke burde have haft ansvaret for at fastlægge risikoindikatorer inden for rammerne af den delegerede forordning, for så vidt som disse kriterier har en særdeles strukturel og afgørende funktion ved fastsættelsen af bidragsbeløbene (artikel 290 TEUF).
—

I henhold til artikel 263 TEUF annulleres afgørelse nr. SRB/ES/2020/24 om ex ante-bidrag for 2020 til Den Fælles Afviklingsfond, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
—

I henhold til artikel 263 TEUF annulleres afgørelse nr. SRB/ES/2020/24 om ex ante-bidrag for 2020 til Den Fælles Afviklingsfond, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.
Sag anlagt den 5. august 2020 — Junqueras i Vies mod Parlamentet

(Sag T-485/20)

(2020/C 304/30)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Oriol Junqueras i Vies (Sant Joan de Vilatorrada, Spanien) (ved advokat A. Van den Eynde Adroer)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

Annullation af afgørelsen fra Europa-Parlamentet (Directorate-General for Finance — Directorate for Members' Financial and Social Entitlements), meddelt ved skrivelse af 7. maj 2020 fra Didier KLETHI, hvorefter vederlaget til medlem af Europa-Parlamentet, Oriol Junqueras i Vies, kun kan udbetales for perioden fra den 25. september 2019 til den 2. januar 2020, i overensstemmelse med artikel 10 i vedtægten for Europa-Parlamentets medlemmer, og påstand om, at sagsøgte tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.

1. Første anbringende om tilsidesættelse af dom af 19. december 2019, Junqueras Vies (C-502/19, EU:C:2019:1115), for så vidt som det heri fastslås, at Oriol Junqueras i Vies har egenskab af parlamentsmedlem fra den 13. juni 2019, således at den grund vedrørende uforenelighed, der er fastsat i artikel 7, stk. 2, i akten om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet af 1976 (EFT 1976, L 278, s. 5) i medfør af den nævnte dom ikke foreligger.

2. Andet anbringende om nødvendigheden af, i det foreliggende tilfælde, at lægge en ikke-formalistisk fortolkning af artikel 7, stk. 2, i akten om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet af 1976 til grund, for så vidt som Oriol Junqueras i Vies, henset til Parlamentets manglende handling med henblik på at beskytte sidstnævntes immunitet, materielt og fysisk mod sin vilje var forhindret i at frasige sig hvervet som medlem af Congreso de los Diputados (deputérkammeret, Spanien) og fuldt ud udøve hvervet som medlem af Europa-Parlamentet.
—

Det gøres herved gældende, at der hverken foreligger en effektiv behandling eller profylakse for den biologiske agens SARS-CoV-2, at der er tale om en virus, som betegnes som meget smitsom, og som muterer, og som dermed med stor sandsynlighed spreder sig i samfundet, og at coronavirus SARA-CoV-2 fremkalder alvorlige lidelser og symptomer, hvorfor de påfører mennesket alvorlig sygdom, der udgør en alvorlig fare for arbejdstagerne.
Sag anlagt den 10. juli 2020 — Jindal Saw og Jindal Saw Italia mod Kommissionen

(Sag T-441/20)

(2020/C 297/59)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Jindal Saw Ltd (New Delhi, Indien), Jindal Saw Italia SpA (Trieste, Italien) (ved advokaterne R. Antonini, E. Monard og B. Maniatis)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/526 af 15. april 2020 om genindførelse af en endelig udligningstold på importen af visse rør af duktilt støbejern (også kendt som kuglegrafitstøbejern) med oprindelse i Indien for så vidt angår Jindal Saw Limited som følge af Rettens dom i sag T-300/16, annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat seks anbringender.

1. Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 16, stk. 1, i forordning (EF) nr. 597/2009 og det generelle princip om forbud mod tilbagevirkende kraft.

2. Andet anbringende om tilsidesættelse af det generelle princip om forbud mod tilbagevirkende kraft og det almindelige retssikkerhedsprincip.

3. Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 266 TEUF og artikel 264 TEUF.

4. Fjerde anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet samt artikel 5, stk. 1, TEUF og artikel 5, stk. 4, TEU.

5. Femte anbringende om tilsidesættelse af retten til adgang til effektive retsmidler og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

6. Sjette anbringende om tilsidesættelse af EU-toldkodeksens artikel 103 og artikel 296 TEUF.
C 329/25

Sag anlagt den 19. august 2020 — Aldi mod EUIPO (CUCINA)

(Sag T-527/20)

(2020/C 329/45)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Tyskland) (ved advokaterne N. Lützenrath, C. Fürsen og M. Minkner)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket CUCINA — registreringsansøgning nr. 18 135 080

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 19. juni 2020 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 463/2020-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, og EU-varemærket MUNICH10A.T.M. nr. 10 727 899, som Importaciones Issar, SL er indehaver af, og som er registreret for varer i klasse 9 (solbriller), klasse 14 (ure og kronometriske instrumenter) og klasse 35 (engros- detailsalg samt salg via globale computernetværk af solbriller, ædle metaller og legeringer heraf, juvelerarbejder, smykker, ure og kronometriske instrumenter) i den internationale nomenklatur, erklæres ugyldigt, og [annullationsafdelingens] afgørelse bekræftes, for så vidt som det hermed blev fastslået, at [det omtvistede varemærke] er ugyldigt med hensyn til tjenesteydelser i klasse 35 (reklamevirksomhed, forretningsledelse, forretningsadministration, varetagelse af kontoropgaver), der gives medhold i kontraappellen, [registreringen af det omtvistede varemærke] ophæves med hensyn til de varer i klasse 14, dvs. ædle metaller og legeringer heraf samt varer lavet af ædle metaller eller overtrukket hermed, der ikke er omfattet af andre klasser, og klasse 35, dvs. udlejning af salgsautomater, og EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) og anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte ikke har godtgjort at have foretaget en undersøgelse af sagsøgerens fortjenester og ikke har sammenlignet sagsøgerens fortjenester med fortjenesterne for de øvrige tjenestemænd, der er indplaceret i lønklasse AD 13.
—

EUIPO tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagen for Retten og for appelkammeret.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen med urette fastslog, at en del af den kompensation, som staten har udbetalt i den undersøgte periode, skulle henregnes til perioden før 2011, og nærmere bestemt til perioden 2007-2010. Såfremt hensigten er at gøre gældende, at den omhandlede budgetpost omfatter Correos’ opfyldelse af befordringspligten i årene 2008, 2009 og 2010, og at den derfor skal anses for at være støtte, som kan henregnes til disse perioder, burde dette fremgå af budgetkoden med indledningsvis angivelse af henholdsvis år »2007«, »2008«, »2009« eller »2010«. Dette var imidlertid ikke tilfældet. Budgetposterne blev derimod angivet som 2011 1701 491N 441 og 2013 1703 491N 442. Dette betyder, at de blev tilskrevet en tjeneste, der var udført og betalt i dette år og ikke i et andet.
—

Sagsøgte har ydermere tilsidesat artikel 12, stk. 2, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 725/2011 ved at fastslå, at der ikke skal tages hensyn til miljøinnovationerne for 2018, til trods for at den pågældende bestemmelse fastsætter, at det kun er muligt ikke at tage hensyn til en afgørelse for det følgende kalenderår.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den, idet indsigerens klage afvises, stadfæster indsigelsesafdelingens afgørelse i indsigelsessag B 2 834 862 og anerkender, at EU-varemærke nr. 15 853 245, SFORA WEAR (ordmærke), delvis kan registreres for visse varer i klasse 18 og 25, som det adskiller fra andre varer.
—

Manglende hensyntagen til, at EUIPO’s egen konstatering af de faktiske omstændigheder var tilstrækkelig til, at det kunne anses for godtgjort, at der var opnået goodwill, og at der forelå en vildledende præsentation og skade i henhold til Det Forenede Kongeriges lov om utilbørlig udnyttelse.
1.

Første anbringende om en ulovlighedsindsigelse i medfør af artikel 277 TEUF, der tilsigter, at Retten fastslår, at artikel 5, stk. 1, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/63 af 21. oktober 2014 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår ex ante-bidrag til afviklingsfinansieringsordninger (EUT 2015, L 11, s. 44) ikke skal finde anvendelse. — Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at denne artikel i den delegerede forordning: — Udgør en tilsidesættelse af artikel 103, stk. 7, i direktiv 2014/59 ved at fastsætte et beregningssystem, som pålægger et institut med en konservativ risikoprofil et ex ante-bidrag for et institut med en meget høj risikoprofil. — Udgør en tilsidesættelse af artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den med urette begrænser sagsøgerens grundlæggende frihed til at oprette og drive egen virksomhed. — Udgør en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet ved ikke at tage hensyn til den dobbelte medregning af visse af sagsøgerens passiver, hvilket hermed udgør en åbenbart ugrundet, unødvendig og uforholdsmæssig begrænsning.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ved ikke at give indsigeren medhold i klagen har stadfæstet indsigelsesafdelingens afgørelse i indsigelsessag B 3 055 001, hvorved der blev givet tilladelse til at registrere EU-varemærke nr. 17 741 133 -Vpro (figurmærke) for varer i klasse 24 og 25.
—

Tilsidesættelse af artikel 128, stk. 2, litra c), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, for så vidt som Europa-Parlamentet fejlagtigt fortolker denne artikel således, at den kræver en ren straffeattest. Denne artikel vedrører imidlertid garantier forbundet med stillingen, hvorefter en anmærkning på et uddrag af straffeattesten kun er relevant, når den kan stride imod et aspekt forbundet med stillingen eller kan have indvirkning på udøvelsen af stillingen i praksis. Begrundelsen for den anfægtede afgørelse strider mod førnævnte artikel, eftersom sagsøgte i den anden anfægtede afgørelse bekræfter, at der ikke foreligger nogen eksisterende, reel og tilstrækkelig alvorlig trussel mod en lovformelig udøvelse af stillingen, eftersom der kun foreligger »tvivl« om sagsøgerens moralske integritet.
Sag anlagt den 27. august 2020 — Stada Arzneimittel mod EUIPO — Pfizer (RUXIMBLIS)

(Sag T-542/20)

(2020/C 339/40)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Tyskland) (ved advokaterne J.-C. Plate og R. Kaase)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Pfizer Inc. (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Stada Arzneimittel AG

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket RUXIMBLIS — registreringsansøgning nr. 17 865 738

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 16. juni 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1877/2019-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.

Anbringende

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.
—

Annullation af sagsøgtes afgørelse af 15. maj 2020 om afslag på sagsøgerens ansøgning af 19. februar 2020 om anerkendelse af hans ret til bosættelsespenge for det tilfælde, at Den Europæiske Unions Ret eller Den Europæiske Unions Domstol måtte finde, at sagsøgerne i sag T-387/19, DF og DG mod EIB, har ret til bosættelsespenge.