FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

SIR GORDON SLYNN

FREMSAT DEN 9. FEBRUAR 1983 ( *1 )

Høje Domstol.

Tribunal de police de Strasbourg, Frankrig, har i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen følgende spørgsmål:

»Fører en fortolkning af EØF-traktaten og navnlig af dens artikel 30 til, at betingelserne i artikel 1 og 2 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 749/78 af 10. april 1978 (EFT L 101 af 14. 4. 1978, s. 7) for, at visse tekstilvarer i relation til toldordningen retligt kan betegnes som varer med oprindelse i en EØF-medlemsstat, udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ ¡udførselsrestriktion?«

Forordning nr. 749/78 blev udstedt i henhold til artikel 14 i Rådets forordning (EØF) nr. 802/68 af 27. juni 1968 (EFT 1968 I, s. 157) med det formål at lade denne forordnings artikel 5 omfatte tekstilvarer henhørende under kapitel 51 og 53-62 i den fælles toldtarif (herefter »FTT«). Den blev udstedt af Kommissionen, fordi der i vareoprindelsesudvalget, som fik forelagt et udkast, ikke kunne opnås flertal for godkendelse, og fordi Rådet ikke reagerede på Kommissionens forslag inden for den fastsatte frist.

Artikel 5 i forordning nr. 802/68 bestemmer følgende:

En vare, ved hvis fremstilling to eller flere lande har deltaget, har oprindelse i det land, hvor den sidste væsentlige og økonomisk berettigede bearbejdning eller forarbejdning har fundet sted, når denne er foretaget i en dertil udstyret virksomhed og har ført til fremstilling af et nyt produkt eller vigtigt led i fremstillingen.«

Præamblen til forordning nr. 749/78 bestemmer, at med hensyn til tekstilvarer henhørende under de nævnte kapitler i FTT kan de i artikel 5 i forordning nr. 802/68 fastsatte kriterier »... betragtes som opfyldt, når de fremstillede varer har undergået en fuldstændig forarbejdning, der udgør et trin i fremstillingen; dette er således i almindelighed tilfældet, såfremt bearbejdningen eller forarbejdningen bevirker, at den fremstillede vare henføres under en anden toldposition end den, der gælder for hver af de benyttede varer; ... for visse varer er det generelle kriterium med toldpositions-skifte imidlertid ikke udtryk for, at der har fundet en fuldstændig forarbejdning sted; der bør derfor, for så vidt angår disse varer, fastsættes yderligere betingelser end blot toldpositionsskifte; ... visse operationer kan imidlertid udgøre en fuldstændig forarbejdning, selv om de ikke medfører et toldpositionsskifte; der bør derfor, for så vidt angår disse operationer, fastsættes visse undtagelser fra reglen om toldpositionsskifte ...«.

Artikel 1 bestemmer følgende :

»Tekstilvarer henhørende under kapitel 51 og 53-62 i den fælles toldtarif anses som varer med oprindelse i et land eller i Fællesskabet, hvis de efter artikel 2 har undergået en fuldstændig forarbejdning dér.«

Artikel 2 bestemmer, for så vidt det er relevant her, følgende:

»Som fuldstændige bearbejdninger eller forarbeidninger anses:

a) bearbejdninger eller forarbejdninger, der bevirker, at de fremstillede varer henføres under en anden toldposition end den, der gælder for de benyttede varer, dog med undtagelse af de bearbejdninger eller forarbejdninger, som er anført i liste A, og for hvilke de særlige bestemmelser i denne liste gælder;

b) bearbejdninger eller forarbejdninger, der er anført i liste B«.

På Kommissionens vegne blev det fremført, at forordning nr. 749/78 var inspireret af Kommissionens forordning nr. 2966/77 af 23. december 1977 (EFT L 350 af 30. 12. 1977, s. 1), som indeholder definitionen af begrebet varer med oprindelsesstatus til brug ved anvendelsen af de toldpræferencer, der af Det europæiske økonomiske Fællesskab indrømmes visse varer fra udviklingslande. Artikel 3 ligger tæt op ad artikel 2 i forordning nr. 749/78, men den førstnævnte henviser til »tilstrækkelige bearbejdninger eller forarbejdninger«, mens den sidstnævnte taler om »fuldstændige bearbejdninger eller forarbejdninger«.

Denne sag er opstået i forbindelse med. import til Frankrig af flere partier bomuldsgarn. Garnet blev først importeret til Tyskland fra et tredjeland af et selskab, der er registreret i Forbundsrepublikken, og som hedder Wuppertaler Garnbleicherei und Färberei Eduard Goebel (herefter benævnt »WGF«), der driver virksomhed med forarbejdning af ubehandlede tekstilprodukter. Selskabet fik først og fremmest bomuldsgarnet fra Ægypten og USA og underkastede det derefter følgende processer før videresalg:

1. Svidning. Under denne proces brændes fnug og småfibre af tråden ved hjælp af elektriske brændere. Garnet passerer hen over brænderne med en fart, der er tilstrækkelig til at sikre, at det fremstikkende materiale brændes bort, uden at garnet svides eller brændes. Virkningen af denne proces er, at garnet bliver lettere, glattere og blødere at røre ved. Dets handelsværdi og anvendelighed forøges.

2. Mercerisering. Under denne proces imprægneres garnet under strækning med kaustisk soda. Dette forøger dets styrke med mellem 30 og 40 % og giver det et silkeagtigt skær efter tørringen.

3. Farvning. Der anvendes en computer for at sikre, at farvningen af garnet bliver ensartet, og de anvendte farver er vaskeægte indtil mindst 80 °C; det af WGF forarbejdede garn har også stor holdbarhed over for sved og frottering.

4. Spoling.

WGF har anført, at disse processer forøger garnets handelsværdi med 159 %. Selv om visse processer, såsom svidning og mercerisering, foretages i fremstillingslandet (i hvilket tilfælde de ikke gentages efter import til Tyskland), er værdiforøgelsen som følge af farvning alene 99 °/o. Ifølge WGF har det ubehandlede garn ingen »særlige« anvendelsesmuligheder, selv om det kan væves og det færdige produkt derefter farves. Det garn, som WGF sælger, er beregnet til strikvarer og kan i praksis ikke anvendes af selskabets kunder, medmindre det er blevet forarbejdet.

Mellem 1978 og 1980 solgte WGF adskillige partier forarbejdet bomulds-garn til to selskaber, der er registreret i Frankrig, nemlig Établissements Tricotage mécanique de Marmoutier og SA AUenbach (herefter benævnt »importørerne«). Varerne blev importeret til Frankrig af tre speditionsfirmaer, der også er registreret i Frankrig, nemlig SA Transports Seegmuller, Société Heppner og Société Woehl et Cie (»speditørerne«). Nogle af partierne blev frembudt for de franske toldmyndigheder, før forordning nr. 749/78 trådte i kraft. I overensstemmelse med skriftlige instrukser fra WGF udfyldte speditørerne toldangivelserne og angav Tyskland som oprindelsesland, og varerne blev fortoldet under toldposition 55.05 Β II. Derefter foretog de franske toldmyndigheder en undersøgelse, der viste sig, at garnet oprindeligt stammede fra et tredjeland uden for Fællesskabet. Der blev derfor rejst tiltale mod bestyrelsesformændene og direktørerne i alle de involverede selskaber, selskaberne selv og WGF's repræsentant i Frankrig, en hr. Deltour, for falsk angivelse af varernes oprindelse i strid med forskellige bestemmelser i Code des Douanes.

I henhold til fransk lov skal der tilsyneladende udarbejdes en fortoldningsbegæring, åbenbart med statistiske formål, før import af bl.a. bomuldsgarn med oprindelse i et tredjeland. Dette har givet anledning til den formodning, at speditørerne havde fået instruks om at angive Tyskland som garnets oprindelsessted for at undgå forsinkelser på op til en måned ved behandlingen af varer, der kræver en fortoldningsbegæring. Det er ikke helt klart, hvilken form for toldprocedurer de franske myndigheder egentlig anvendte, og deres forenelighed med fællesskabsretten er, skønt den drages i tvivl af nogle af parterne, ikke et spørgsmål, der skal behandles i denne sag.

På baggrund af sag 41/76, Donckerwolcke mod Procureur de la République (1976), Smi. 1976, s. 1921, antog Tribunal de police, at det var foreneligt med fællesskabsretten at kræve varernes oprindelsesland anført på toldangivelsen. Heraf sluttede den, at de franske toldmyndigheder også kunne kræve det »første oprindelsesland« anført på angivelsen. Det problem, der beskæftigede Tribunal de police, var åbenbart importørernes og speditørernes viden om det »første oprindelsesland«, og den antog, at dette spørgsmål kun kunne afgøres, når den korrekte fortolkning af forordning nr. 749/78, navnlig artikel 2, var blevet fastlagt; Tribunal henviste også til, at Domstolen i Donckerwolcke-sngtn på den anden side havde antaget, at et krav (fra en medlemsstat) om, at en vares oprindelsesland oplyses i toldangivelses-dokumentet, når den pågældende vare er i fri omsætning i Fællesskabet og er omfattet af et EØF-varecertifikat, omfattes af forbudet i artikel 30, »hvis det med hensyn til oprindelsen pålægges importøren at angive andet, end hvad han har med rimelighed kan have kendskab til«.

I forelæggelsesdommen siges det videre: »Forordningen [dvs. forordning nr. 749/78] rejser spørgsmålet om, hvad bearbejdningen og forarbejdningen betyder for tariferingen [af varen] og ikke kun om betydningen i relation til de faktiske produktionsprocesser, varen har været udsat for, og som kan være en væsentlig bearbejdning som fastlagt i forordning nr. 802/68 og Kommissionens forordning nr. 1039/71 af 24. maj 1971 (EFT 1971 I, s. 245). Logisk set vil det spørgsmål følgelig kunne rejses, om de undtagelser, der gælder efter artikel 2 i forordning (EØF) nr. 749/78, udgør en kvantitativ restriktion eller foranstaltning med tilsvarende virkning som i henhold til Rom-traktatens artikel 30 er forbudt.«

Der er enighed om, at varerne i denne sag, bomuldsgarn, ikke tariferes under en anden toldposition, efter at de har været genstand for den pågældende bearbejdning. I liste B er anført »bearbejdning eller forarbejdning, der ikke medfører et positionsskifte, men som alligevel giver de fremstillede varer oprindelsesstatus«. Bomuldsgarn findes ikke i denne liste.

Selv om det forelagte spørgsmål for en umiddelbar betragtning kun går ud på, om kravene i artiklerne 1 og 2 i forordning nr. 749/78 skal anses for at være i strid med traktatens artikel 30, synes dette spørgsmål, når henses til Tribunal's holdning og de fremførte argumenter, nødvendigvis at indebære, at det under denne sag må afgøres :

a) om bearbejdninger af den i sagen beskrevne art med hensyn til fortolkningen af forordning nr. 749/78 fører til, at Tyskland anses for oprindelsesland for det garn, der blev importeret til Frankrig,

b) i benægtende fald, om forordning nr. 749/78 skulle finde anvendelse og er forenelig med artikel 5 i forordning nr. 802/68, og

c) om forordning nr. 749/78 herefter er en foranstaltning, der er forbudt i henhold til traktatens artikel 30.

Det er blevet gjort gældende, at forordning nr. 749/78 efter en korrekt fortolkning slet ikke finder anvendelse på bomuldsgarn. Den skulle ændre og erstatte to tidligere kommissionsforordninger, som også var gennemførelsesforanstaltninger til artikel 5 i forordning nr. 802/68. Den første af disse er forordning nr. 1039/71, som nævnes i forelæggelsesdommen, og som definerede de processer eller behandlinger, som efter Kommissionens mening opfyldte kriteriet i artikel 5 i forordning nr. 802/68, for så vidt angik visse vævede tekstilvarers oprindelse. Den anden forordning, forordning nr. 1480/77 af 24. juni 1977 (EFT L 164 af 2. 7. 1977, s. 16) gjorde det samme for en lang række varer, herunder trikotagevarer, visse beklædningsgenstande og fodtøj. Artikel 4 i forordning nr. 749/78 bestemmer, at reglerne i begge forordninger for varer henhørende under kapitel 51 og 53-62 i FTT erstattes af reglerne i forordning nr. 749/78. Imidlertid omfattede hverken forordning nr. 1039/71 eller forordning nr. 1480/77 bomuldsgarn. Det kan derfor hævdes, at den omstændighed, at bomuldsgarn er udeladt af liste Β i forordning nr. 749/78 skal forklares ved, at forordningen skulle erstatte to andre forordninger, som ikke gjaldt for bomuldsgarn. I så fald kunne det siges, at forordning nr. 749/78 lader spørgsmålet om bomuldsgarn stå åbent, og at dette må afgøres i henhold til artikel 5 i forordning nr. 802/68.

Jeg kan ikke tilslutte mig dette argument. Kommissionen har gjort gældende, at forordning nr. 749/78 udtømmende skulle gælde for alle tekstilvarer henhørende under kapitel 51 og 53-62 i FTT, herunder bomuldsgarn, som tariferes under positionerne 55.05 og 55.06. Dette argument støttes dels af forordningens præambel, som omtaler tekstilvarer i almindelige vendinger og kun nævner forordningerne nr. 1039/71 og 1480/77 i tredjesidste betragtning, dels af den omstændighed, at bomuldsgarn er medtaget på liste A. Efter min mening blev bomuldsgarn derfor udeladt af liste B, fordi Kommissionen ikke mente, at nogen af de processer eller behandlinger, som det blev underkastet, opfyldte kriterierne i artikel 5 i forordning nr. 802/68 uden at påvirke tariferingen af varerne. Følgelig kan de i denne sag omhandlede varers oprindelse i henhold til forordning nr. 749/78 ikke være Tyskland, da de ikke er medtaget i liste B.

Da Kommissionen fastsatte de kriterier, der er bestemmende for oprindelsen af tekstilvarer henhørende under kapitel 51 og 53-62 i FTT, begrænsede den sig ikke til toldpositionsændringer. Hvis den havde gjort det, kunne en sådan fremgangsmåde have været i strid med, hvad Domstolen statuerede i sag 49/76, Gesellschaft für Überseehandel mod Handelskammer Hamburg, Smi. 1977, s. 41, præmis 5. I stedet anfører den som sit udgangspunkt »en fuldstændig forarbejdning«. Nogle forarbejdninger, som resulterede i et toldpositionsskifte, blev udelukket, medmindre særlige betingelser var opfyldt. Andre blev accepteret, selv hvis de ikke førte til et toldpositionsskifte.

I artikel 5 bestemmes oprindelseslandet for varer, i hvis fremstilling to eller flere lande har deltaget, med henvisning til det sted, hvor den »sidste væsentlige og økonomisk berettigede bearbejdning eller forarbejdning har fundet sted«, forudsat at denne bearbejdning eller forarbejdning 1) »er foretaget i en dertil udstyret virksomhed« og 2) har ført til »fremstilling af et nyt produkt« eller udgør »et vigtigt trin i fremstillingen«. Der kan tilsyneladende næppe være tvivl om, at a) de afsluttende bearbejdninger, som bomuldsgarnet undergår, enten særskilt eller samlet faktisk udgør en »bearbejdning eller forarbejdning«, b) at de er økonomisk berettigede, dvs. skyldes forøgelsen af varernes handelsværdi; (det kan gøres gældende, at der også må være en økonomisk begrundelse for at udføre bearbejdningen eller forarbejdningen i det pågældende land fremfor et andet sted, men jeg er i denne forbindelse villig til at antage, at dette også er tilfældet); c) at de er »sidst«, fordi der ikke finder yderligere bearbejdning eller forarbejdning sted før markedsføring eller brug (bortset fra emballering); og d) at de foretages i en dertil udstyret virksomhed. Tilbage står det spørgsmål, om bearbejdningen var »væsentlig« og har »ført til fremstilling af et nyt produkt« eller udgør »et vigtigt trin i fremstillingen«.

I Überseehandel-sagen statuerede Domstolen, at den sidste bearbejdning eller forarbejdning kun er »væsentlig« efter artikel 5, »hvis det derved fremkomne produkt har særlige egenskaber og en særlig sammensætning, som det ikke havde før denne bearbejdning eller forarbejdning« (dommens præmis 6). Domstolen udtalte videre, at »når det i artikel 5 bestemmes, at en bearbejdning eller forarbejdning for at kunne give en bestemt oprindelse skal føre til fremstilling af et nyt produkt eller udgøre et vigtigt trin i fremstillingen, viser dette nemlig, at arbejdsprocesser, der ændrer produktets ydre fremtræden med henblik på dets anvendelse, men som ikke medfører en betydelig kvalitativ ændring af dets særlige egenskaber, ikke kan være afgørende for dets oprindelse«. Ved at anlægge det synspunkt, at en bearbejdnings eller forarbejdnings væsentlige karakter skal bestemmes af dennes resultat, har Domstolen tilsyneladende føjet dette krav til det yderligere krav, at bearbejdningen eller forarbejdningen skal føre til fremstilling af et nyt produkt eller udgøre et vigtigt trin i fremstillingen. (Se også sag 34/78, Yoshida mod Kamer van Koophandel en Fabrieken voor Friesland, Sml. 1979, s. 115, og sag 114/78, Yoshida mod Industrie- und Handelskammer Kassel, Sml. 1979, s. 151).

Resultatet af disse sager synes at være, at hvis en bearbejdning eller forarbejdning skal opfylde betingelserne i artikel 5, skal den enten give den forarbejdede vare særlige egenskaber, som den ikke havde tidligere, eller bevirke en betydelig kvalitativ ændring af egenskaber, som varen havde, før den blev bearbejdet eller forarbejdet.

Efter min mening opfylder de bearbejdninger, der er tale om i denne sag, bortset fra spoling, betingelserne i artikel 5; svidning reducerer garnets vægt og gør det glattere med deraf følgende virkninger for det stof, der væves af garnet; den styrkeforøgelse, der er et resultat af mercerisering, og som udgør 30-40 °/o, er efter min mening en betydelig kvalitativ ændring; Kommissionen har accepteret, at farvning af vævede stoffer er en forarbejdning, som vil påvirke oprindelsen i henhold til både forordning nr. 1039/71 og forordning nr. 749/78 (når den ledsages af afsluttende forarbejdninger såsom mercerisering), og der er ikke givet nogen tilfredsstillende forklaring på, hvorfor det samme ikke gælder for bomuldsgarn. Følgelig må de til Frankrig indførte varer i henhold til artikel 5 i forordning nr. 802/68 anses for at have oprindelse i Tyskland.

Det følger heraf, at Kommissionen ved at undlade at træffe bestemmelser om disse bearbejdninger i relation til bomuldsgarn i forordning nr. 749/78 ikke har gennemført artikel 5 i forordning nr. 802/68; i det omfang, dette er undladt, er forordningen ugyldig, og forordning nr. 749/78 er ikke til hinder for, at disse varer anses for at have oprindelse i Tyskland. Det er derfor ikke nødvendigt at gå videre og overveje, om forordning nr. 749/78 kan være en foranstaltning, der er forbudt i henhold til artikel 30.

Hvis det var nødvendigt at tage stilling til, om forordning nr. 749/78 udgør en foranstaltning, der er forbudt i henhold til artikel 30, ville jeg være af den opfattelse, at noget sådant ikke på grundlag af denne sags faktiske omstændigheder er blevet godtgjort. Den blotte definition af oprindelse er efter min mening ikke i sig selv en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, der direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt kan hindre samhandelen inden for Fællesskabet. En medlemsstats måde at anvende definitionen på og formål med anvendelsen kan være en sådan foranstaltning, men det er ikke det spørgsmål, der er forelagt i denne sag.

Af de anførte grunde er det min opfattelse, at det forelagte spørgsmål bør besvares således: Forordning nr. 749/78 er ugyldig, for så vidt som den ikke bestemmer, at svidning, mercerisering og farvning er bearbejdninger eller forarbejdninger, som kan give bomuldsgarn, der har undergået sådanne bearbejdninger, oprindelsesstatuts.

( *1 ) – Oversat fra engelsk.