Sag C-87/02

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Italienske Republik

»Traktatbrud – miljø – direktiv 85/337/EØF – vurdering af visse offentlige eller private projekters indvirkning – »Lotto zero-projektet««

Sammendrag af dom

1. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver − traktatbrud − begrundet i, at traktatbruddet må tilskrives decentrale myndigheder − ulovlig

(Art. 226 EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – nationale foranstaltninger uforenelige med fællesskabsretten – mulighed for anvendelse af nationale retsmidler – uden betydning for anlæggelse af traktatbrudssøgsmål

(Art. 226 EF)

3. Miljø − vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet − direktiv 85/337 − vurdering af projekter, der henhører under de i bilag II anførte grupper − medlemsstaternes skøn − omfang og grænser

(Rådets direktiv 85/337, art. 4, stk. 2)

1. Den omstændighed, at en medlemsstat har overdraget gennemførelsen af et direktiv til sine egne regionale myndigheder, kan på ingen måde få indvirkning på anvendelsen af artikel 226 EF. Ingen medlemsstat kan nemlig påberåbe sig forhold i sin interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser eller frister i henhold til fællesskabsdirektiver. Ganske vist kan den enkelte medlemsstat frit fordele de retsanordnende beføjelser internt, men i forhold til Fællesskabet har den ikke desto mindre i medfør af artikel 226 EF fortsat eneansvaret for, at forpligtelserne ifølge fællesskabsretten overholdes.

(jf. præmis 38)

2. Den omstændighed, at der ved en national ret anlægges sag til prøvelse af en national myndigheds beslutning, som er genstand for et traktatbrudssøgsmål, og at den pågældende ret træffer afgørelse om ikke at udsætte gennemførelsen af nævnte beslutning, er uden betydning for, om det af Kommissionen anlagte traktatbrudssøgsmål kan antages til realitetsbehandling. Muligheden for at anvende retsmidler ved de nationale domstole kan ikke foregribe anlæggelsen af en sag i henhold til artikel 226 EF, da de to retsskridt forfølger forskellige mål og har forskellige virkninger.

(jf. præmis 39)

3. Artikel 4, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet nævner som vejledning en række metoder, som medlemsstaterne kan anvende for at fastlægge, hvilke af projekterne henhørende under direktivets bilag II der skal underkastes en vurdering efter direktivet.

Følgelig indrømmer direktiv 85/337 medlemsstaterne et skøn og forhindrer dem således ikke i at anvende andre metoder ved bestemmelsen af de projekter, som ifølge direktivet skal underkastes en vurdering af deres indvirkning på miljøet. Blandt de mulige metoder udelukker direktivet således på ingen måde de metoder, som består i på grundlag af en individuel undersøgelse af hvert af de pågældende projekter eller i medfør af en national lovgivningsforanstaltning at udpege et bestemt projekt, der henhører under direktivets bilag II, og bestemme, at det ikke er undergivet nogen procedure for vurdering af dets indvirkning på miljøet.

Den omstændighed, at medlemsstaten har et sådant skøn, kan imidlertid ikke i sig selv udelukke et bestemt projekt fra at være omfattet af vurderingsproceduren i henhold til direktivet. I modsat fald kunne medlemsstaterne udnytte det skøn, de er indrømmet ved artikel 4, stk. 2, i direktiv 85/337, til at unddrage et bestemt projekt fra vurderingsforpligtelsen, selv om det på grund af sin art, dimension eller placering kan have væsentlig indvirkning på miljøet.

Uanset hvilken metode en medlemsstat vælger til bestemmelse af, om et bestemt projekt skal vurderes eller ej – dvs. uanset om et bestemt projekt udpeges ad lovgivningsvejen eller på grundlag af en individuel undersøgelse af projektet – må metoden altså ikke bringe direktivets formål i fare, som er, at intet projekt, der kan have væsentlig indvirkning på miljøet i direktivets forstand, må unddrages en vurdering, medmindre det bestemte projekt, der udelukkes herfra, på grundlag af en samlet bedømmelse kan anses for ikke at have væsentlig indvirkning på miljøet.

I denne forbindelse bør en beslutning, hvorved den kompetente nationale myndighed skønner, at et projekt er af en sådan karakter, at det ikke er nødvendigt at foretage en vurdering af dets indvirkning på miljøet, indeholde eller være ledsaget af alle de oplysninger, der er fornødne for at kunne kontrollere, om beslutningen er truffet på grundlag af en forudgående passende undersøgelse, foretaget i overensstemmelse med kravene i direktiv 85/337.

(jf. præmis 41-44 og 49)