Sag T-402/07

Kaul GmbH

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»EF-varemærker - indsigelsessag - anmodning om ARCOL som EF-ordmærke - det ældre EF-ordmærke CAPOL — Harmoniseringskontorets opfyldelse af en dom om annullation af en appelkammerafgørelse — relativ registreringshindring — ingen risiko for forveksling — ret til forsvar — artikel 8, stk. 1, litra b), artikel 61, stk. 2, artikel 63, stk. 6, artikel 73, andet punktum, og artikel 74, stk. 2, i forordning (EF) nr. 40/94«

Rettens dom (Femte Afdeling) af 25. marts 2009 II ‐ 742

Sammendrag af dom

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke

I overensstemmelse med sin forpligtelse i henhold til artikel 63, stk. 6, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker til at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige til opfyldelse af en dom afsagt af Fællesskabets retsinstanser, hvorved en appelkammerafgørelse annulleres, skal Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) sørge for, at klagesagen bliver afsluttet ved en ny appelkammerafgørelse. Harmoniseringskontoret kan i den forbindelse henvise sagen til et andet appelkammer. (jf. præmis 23)

Selv om det er rigtigt, at en svag grad af lighed mellem de omfattede varer eller tjenesteydelser i medfør af princippet om det indbyrdes afhængighedsforhold mellem de faktorer, der tages i betragtning, herunder navnlig ligheden mellem varemærkerne og ligheden mellem de heraf omfattede varer eller tjenesteydelser, kan opvejes af en høj grad af lighed mellem varemærkerne og omvendt, kræves det ved anvendelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker — for at der kan foreligge en risiko for forveksling — både, at det varemærke, der er søgt registreret, er identisk med eller ligner det ældre varemærke, og at de varer eller tjenesteydelser, der er omhandlet i varemærkeansøgningen, er af samme eller lignende art som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det ældre varemærke er blevet registreret. Der er i den henseende tale om kumulative betingelser. Når Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) har konkluderet, at der ikke er nogen lighed mellem det ansøgte og det ældre varemærke, er det således ikke forpligtet til at tage det ældre varemærkes velkendthed i betragtning, eftersom det med rette kan fastslå, at der ikke består nogen risiko for forveksling, uanset det ældre varemærkes påståede stærke særpræg. (jf. præmis 28 og 44)

Når Fællesskabets retsinstanser har annulleret en afgørelse truffet af et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorved en indsigelse mod registrering af et EF-varemærke forkastes, skal det appelkammer, som sagen henvises til, foretage en ny prøvelse af klagen. For så vidt som der ved dommen om annullation ikke er taget stilling til, hvorvidt der er lighed mellem de omtvistede varemærker eller ej, skal appelkammeret foretage en ny vurdering heraf, hvorved det kan nå til sin egen konklusion uafhængigt af den tidligere trufne annullerede afgørelse. (jf. præmis 38 og 39)

Relevansen af kendsgerninger og beviser, der er fremlagt for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) af én af parterne i en indsigelsessag efter udløbet af den frist, det har fastsat herfor, udgør et af de momenter, som Harmoniseringskontoret skal tage hensyn til, når det i medfør af sin skønsbeføjelse i henhold til artikel 74, stk. 2, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker skal afgøre, hvorvidt de nævnte kendsgerninger og beviser skal tages i betragtning. (jf. præmis 42)

Fællesskabets retsinstanser udøver en legalitetsprøvelse af afgørelser truffet af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design). Hvis Fællesskabets retsinstanser finder, at en sådan afgørelse, som er indbragt for dem til prøvelse, er retsstridig, skal de annullere den. De kan ikke forkaste søgsmålet og herved sætte deres egen begrundelse i stedet for den, der er angivet af den kompetente instans ved Harmoniseringskontoret, som har udstedt den anfægtede retsakt. Når Fællesskabets retsinstanser har fastslået, at begrundelsen for en afgørelse truffet af et appelkammer ved Harmoniseringskontoret, hvorved Indsigelsesafdelingens afgørelse om at forkaste indsigelsen stadfæstes, er behæftet med en retlig fejl, kan de følgelig ikke selv forkaste indsigelsen af en grund, som ikke er indeholdt i den afgørelse, som er indbragt for dem til prøvelse. (jf. præmis 47 og 49)

Ifølge artikel 43 i statutten for Domstolen tilkommer det i tvivlstilfælde vedrørende betydningen og rækkevidden af en dom Fællesskabets retsinstanser, som har afsagt dommen, at fortolke den. Der eksisterer følgelig ikke nogen formodning for, at man blandt flere mulige fortolkninger af en dom om annullation af en afgørelse, der er truffet af et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), bør anvende den fortolkning, der er mest fordelagtig for sagsøgeren. Det appelkammer, som sagen efter en sådan annullation henvises til, er ikke forpligtet til at høre sagsøgeren vedrørende fortolkningen af annullationsdommen. Hvis sagsøgeren eller Harmoniseringskontoret, der begge var parter i sagen for Fællesskabets retsinstanser, som førte til denne annullation, finder, at den nævnte dom giver anledning til fortolkningstvivl, er det op til dem at indbringe spørgsmålet for Fællesskabets retsinstanser. (jf. præmis 62 og 63)

For producenter af levnedsmidler og slik er der ikke en risiko for forveksling i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, mellem ordmærket ARCOL, der er søgt registreret som EF-varemærke for dels »kemiske konserveringsmidler til levnedsmidler« i klasse 1 i Nicearrangementet, dels varer i klasse 17 og 20 i Nicearrangementet, og ordmærket CAPOL, der tidligere er blevet registreret som EF-varemærke for varer, der benævnes »kemiske præparater til konservering af levnedsmidler, dvs. råstoffer til konservering af levnedsmiddelfærdigvarer, særlig slik«, i klasse 1 i Nicearrangementet, eftersom de omtvistede varemærker hverken er identiske eller lignende, og den nævnte bestemmelse derfor ikke finder anvendelse, selv om varemærkerne måtte omfatte varer af samme art. (jf. præmis 76 og 92)

Den omstændighed, at to ordmærker består af samme antal bogstaver, har ikke i sig selv nogen særlig betydning for den kundekreds, som disse varemærker er rettet til, selv når det er en specialiseret kundekreds. Eftersom alfabetet består af et begrænset antal bogstaver, som i øvrigt ikke alle anvendes lige hyppigt, er det uundgåeligt, at flere ord består af det samme antal bogstaver og sågar har nogle tilfælles, uden at de alene af den grund må anses for visuelt at være ens. Desuden er kundekredsen generelt ikke opmærksom på det nøjagtige antal bogstaver, som et ordmærke består af, og vil følgelig i de fleste tilfælde ikke være klar over, at de to omtvistede varemærker består af det samme antal bogstaver. Det, der har betydning for vurderingen af visuel lighed mellem to ordmærker, er snarere, om de begge indeholder flere bogstaver i samme rækkefølge. (jf. præmis 81-83)