FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

CARL OTTO LENZ

fremsat den 29. november 1984 ( *1 ).

Høje Domstol.

Det væsentlige punkt i denne tjenestemandssag er spørgsmålet om, hvorvidt ancienniteten for en tjenestemand, der efter at have bestået en almindelig udvælgelsesprøve, overgår fra kategori B til kategori A, skal afgøres efter vedtægtens regler om forfremmelse eller efter reglerne om ansættelse.

1. De faktiske omstændigheder kan sammenfattes således:

Sagsøgeren Bernard Michel, der er født i 1945, har siden 1975 været tjenestemand ved Kommissionen for De europæiske Fællesskaber. Han var først assistent i lønklasse B 4 og blev i 1979 forfremmet til overassistent i lønklasse B 3. I fritiden gennemførte sagsøgeren et studium ved Institut d'enseignement supérieur Lucien Cooremans i Bruxelles, som han afsluttede i 1977 med eksamen i Licence en sciences commerciales et consulaires (afgangseksamen i handelsvidenskab) og eksamen som Agrégé de l'enseignement secondaire supérieur pour les sciences commerciales (kandidateksamen i handelsvidenskab).

Efter at have bestået Kommissionens almindelige udvælgelsesprøve KOM/A/325 på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af fuldmægtige i lønklasse A 7/6 (EFT C 233, 1981, s. 21) blev sagsøgeren, der da var indplaceret i lønklasse B 3, løntrin 4, ved Kommissionens beslutning af 11. maj 1983 med virkning fra 1. maj 1983 udnævnt til fuldmægtig i lønklasse A 7, løntrin 1. Beslutningen hvilede blandt andet pa vedtægtens artikler 1, 2, 29 og 30 og på Kommissionens afgørelse af 10. marts 1971 vedrørende kriterierne for indplacering i lønklasse og løntrin ved udnævnelse, der medfører et skift til ny kategori, som ændret ved beslutning af 7. januar 1976 (kriterier for indplacering ved skift til ny kategori).

Ifølge disse beslutninger skal enhver tjenestemand, der får tildelt en stilling i en stillingsgruppe, der henhører under en højere kategori indplaceres i stillingsgruppens første lønklasse. I tilslutning til vedtægtens artikel 46, stk. 1, er det endvidere bestemt, at den pågældende tjenestemand i denne lønklasse får den anciennitet, der er lig med eller ligger umiddelbart over løntrinnet i den lønklasse, som han indtil da var indplaceret i.

Ved forskriftsmæssig og rettidig klage har sagsøgeren anfægtet den indplacering på første løntrin i lønklasse A 7, der er sket efter disse kriterier. Han har i det væsentlige påberåbt sig, at han efter deltagelse i en »ekstern« udvælgelsesprøve skal have de samme rettigheder og fordele som de ansøgere, der ikke hidtil har været ansat som tjenestemænd i Fællesskabet. Om disse ansøgere gælder det, at de i medfør af artikel 5 i Kommissionens afgørelse vedrørende kriterierne for indplacering i lønklasse og løntrin ved ansættelsen af juni 1973 (indplaceringskriterier ved ansættelse) skal gives en vis forbedring med hensyn til indplacering på løntrin, dersom der foreligger faglig erfaring af en bestemt varighed. Sagsøgeren skulle ifølge denne bestemmelse under hensyn til sin faglige erfaring efter at have bestået eksamen i handelsvidenskab i 1977 have været indplaceret på løntrin 4 i lønklasse A 7.

Klagen blev ved Kommissionens beslutning af 20. september 1983 afvist, i det væsentlige med den begrundelse, at sagsøgerens udnævnelse skulle anses som en tjenestemands overgang fra én kategori til en anden, ikke som en nyansættelse.

Sagsøgeren har den 14. december 1983 anlagt sag til prøvelse af dette afslag, idet han i det væsentlige har nedlagt påstand om, at beslutningen annulleres, samt at det statueres, at han ifølge Kommissionens indplaceringskriterier ved ansættelse havde det samme krav på en forbedring af sit løntrin som nyansatte ansøgere. Sagsøgeren har endvidere nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at anerkende hans faglige erfaring, regnet fra udstedelsen af hans eksamensbevis i handelsvidenskab, subsidiært, at ansættelsesmyndigheden tilpligtes at foretage en ny indplacering af ham under hensyn til de førnævnte synspunkter.

2. Jeg tager følgende stilling til disse påstande:

2.1. Vedrørende påstanden om annullation af indplaceringen på det første løntrin i lønklasse A 7, der skete i henhold til kriterierne for indplacering ved skift til ny kategori

2.1.1.

Efter sagsøgerens opfattelse indebærer den foretagne indplacering på første løntrin i henhold til kriterierne for indplacering ved skift til ny kategori en tilsidesættelse af princippet om ligebehandling af tjenestemænd i samme lønklasse, således som det er kommet til udtryk i vedtægtens artikel 5, stk. 3. Ifølge denne grundsætning skal indplaceringen af samtlige deltagere i en almindelig udvælgelsesprøve ske på grundlag af de samme kriterier. Medens det forholder sig således, at en særlig faglig erfaring medfører en forbedring med hensyn til løntrinnet for udnævnte ansøgere, der kommer udefra, ifølge disse indplaceringskriterier, der blandt andet hviler på vedtægtens artikel 32, er dette ikke tilfældet for de tjenestemænds vedkommende, der allerede er ansat ved Fællesskabet, idet deres forhold behandles i henhold til kriterierne for indplacering ved skift til ny kategori. Eftersom disse kriterier ikke kan indebære en fravigelse af de obligatoriske regler i tjenestemandsvedtægten, skal der foretages en indplacering på løntrin i henhold til indplaceringskriterierne ved ansættelse.

a) Jeg skal vedrørende dette anbringende indledningsvis bemærke, at der er enighed om, at indplaceringskriterierne ved ansættelse hviler på vedtægtens gældende bestemmelser om ansættelse, medens kriterierne for indplacering ved skift til ny kategori særligt tager hensyn til vedtægtens bestemmelser om forfremmelse, især artikel 46. Herefter er de sidstnævnte regler kun blevet anvendt med urette på sagsøgerens tilfælde, dersom hans udnævnelse til fuldmægtig i lønklasse A 7 ikke skulle være sket i henhold til bestemmelserne i vedtægtens artikler 45 og 46 om forfremmelse, men alene efter bestemmelsen i artikel 32, der er indeholdt i kapitlet »ansættelse«.

b) I modsætning til, hvad der er sagsøgerens opfattelse, kan retsstridigheden i forbindelse med behandlingen af hans overgang fra kategori B til kategori A i henhold til forfremmelsesreglerne ikke udledes af den omstændighed, at sagsøgte ved meddelelsen om udvælgelsesprøven og i andre standardiserede skrivelser, der er affattet efter situationen som den i reglen foreligger i forbindelse med almindelige udvælgelsesprøver, har skabt det indtryk, således som sagsøgeren mener det, at det drejer sig om en »ansættelse«. Den anfægtede beslutning af 11. maj 1983 er endvidere heller ikke behæftet med nogen mangel, fordi den blandt andet er blevet støttet på vedtægtens artikler 29 og 30. Disse bestemmelser rummer alene et udsagn om den fremgangsmåde, der skal følges ved besættelse af ledige stillinger, hvorimod bestemmelserne ikke giver noget svar på det spørgsmål, der her skal behandles, nemlig om efter hvilke regler indplaceringen på løntrin i tilfælde som det foreliggende skal foretages.

c) Svaret herpå kan herved alene findes gennem en afgrænsning af anvendelsesområdet for vedtægtens artikler 32 og 45 ff. En sådan afgrænsning har Domstolen allerede foretaget i sagen Angelidis (17/83 ( 1 )), hvor det skulle afgøres, hvorledes indplacering på løntrin skulle ske for en tjenestemands vedkommende, der først havde været midlertidigt ansat i lønklasse A 7 og derefter var blevet udnævnt til tjenestemand i lønklasse A 5. Som Domstolen har fastslået i denne dom, er det med reglerne om forfremmelse hensigten at regulere avancementsforholdene for fællesskabsansatte, der på tidspunktet for deres forfremmelse allerede er tjenestemænd i Fællesskabet. Formålet med artikel 32 består derimod i at fastlægge den vedtægtsmæssige retsstilling for ansatte, der for første gang i tilslutning til en ansættelsesprocedure udnævnes til tjenestemænd ved Fællesskabet. Ganske vist indeholder denne beslutning ikke noget udtrykkeligt udsagn om, hvorledes det tilfælde skal behandles, hvor en tjenestemand efter deltagelse i en almindelig udvælgelsesprøve overgår til den umiddelbart højere kategori; alligevel kan det af beslutningen udledes, at artikel 32, der allerede efter sin ordlyd taler om en ansat tjenestemand, ikke umiddelbart kan anvendes på nærværende tilfælde.

d) Sagsøgerens overgang fra stillingsgruppe B 3 til stillingsgruppe A 7, der her skal bedømmes, efter deltagelse i en almindelig udvælgelsesprøve udgør heller ikke, således som sagsøgeren har indrømmet det, nogen forfremmelse i henhold til vedtægtens artikel 45, stk. 1. En sådan medfører nemlig, som det hedder i bestemmelsen, at tjenestemanden overgår til den nærmeste højere lønklasse inden for sin kategori. Dette var tilfældet i sagen Moussis (227/83 ( 2 )). Jeg fremførte under denne sag det synspunkt, at en tjenestemands deltagelse i en almindelig udvælgelsesprøve ikke kan afbryde kontinuiteten i hans karriere i den forstand, at den faglige erfaring, der allerede er blevet lagt til grund ved den første indplacering, på ny kan tages op til vurdering.

e) Af umiddelbar relevans for den foreliggende sag er derimod artikel 45, stk. 2, hvorefter »en tjenestemands overgang fra en... kategori til en... højere kategori, [kun] kan... finde sted på grundlag af en udvælgelsesprøve«. Da bestemmelsen imidlertid, bortset fra kriteriet om udvælgelsesprøve, ikke indeholder nogen retsfølge, kan man enten i denne bestemmelse — i lighed med sagsøgeren — se en henvisningsbestemmelse til artikel 29 ff., der blandt andet omhandler udvælgelsesproceduren, herunder artiklerne 31 og 32, eller man kan i lighed med Kommissionen fortolke denne bestemmelse således, at den til forskel fra artikel 45, stk. 1, fastsætter en udvælgelsesprøve for de nævnte tilfælde, men ikke tilsigter nogen fravigelse fra den indplacering på løntrin, der er reguleret ved artikel 46. aa) Denne bestemmelses systematiske placering og ordlyden af reglerne vedrørende forfremmelse taler imidlertid efter min opfattelse snarere for Kommissionens fortolkning. Man kan således ikke se bort fra, at den pågældende bestemmelse er en bestanddel af artikel 45, der fastsætter betingelser for og virkninger af en forfremmelse, og som umiddelbart følges af artikel 46, der fastsætter retsfølgerne for et sådant avancement. Dersom lovgiver havde villet fravige disse retsfølger for de forhold, der omfattes af artikel 45, stk. 2, havde han af hensyn til lovens klarhed kunnet bringe dette til udtryk gennem en tilsvarende affattelse og burde også have gjort det. Endelig tyder også ordlyden af denne bestemmelse i samtlige bindende sproglige versioner på, at artikel 46 skal finde anvendelse både på tilfældene ifølge artikel 45, stk. 1, og ifølge artikel 45, stk. 2. Medens der i artikel 45, stk. 1, tales om, at forfremmelsen medfører udnævnelse til den nærmeste højere lønklasse inden for kategorien, tales der i bestemmelsens stk. 2 om en tjenestemands overgang til en højere kategori. Ordlyden af artikel 46 gør klart, at bestemmelsen omfatter begge tilfælde, idet den foreskriver, at en tjenestemand, der udnævnes til en højere lønklasse, skal indplaceres med den i bestemmelsen nærmere fastsatte anciennitet. bb) At dette omhyggeligt afstemte ordvalg ikke beror på en tilfældighed eller en redaktionel lapsus, fremgår endelig også af artikel 15 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne. Ifølge bestemmelsens stk. 1 sker den første indplacering af en midlertidig ansat i overensstemmelse med vedtægtens artikel 32. Hvis den midlertidig ansatte derimod gennem en tillægskontrakt til ansættelseskontrakten indplaceres i en stilling, der svarer til en højere lønklasse end den, som han blev ansat i, gælder det ifølge bestemmelsens stk. 2, at den pågældende »indplaceres... i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 46 i vedtægten«. Dersom det havde været lovgivers hensigt, at en fællesskabsansats faglige erfaring på ny skulle vurderes ved hans overgang til en højere stilling, ville netop henvisningen til forfremmelsesreglerne i artikel 46 for midlertidigt ansatte i tilfælde af en ændring af ansættelseskontrakten ganske enkelt være uforklarlig. Det følger efter min opfattelse entydigt af denne bestemmelse, at lovgiver ønsker en vurdering af hensyn til ligebehandlingen af alle Fællesskabernes ansatte, hvis faglige erfaring principielt kun én gang bedømmes ved indtrædelsen i Fællesskabernes tjeneste i henhold til artikel 32, der åbner mulighed for et skøn. Overgang til en højere stilling ifølge kontrakt skal derimod ske efter beregningsformlen i vedtægtens artikel 46. Denne betragtning må imidlertid så meget mere også gælde for en højere indplacering af tjenestemænd, som vedtægten åbner en karrieremulighed for — hvilket den ikke gør for Fællesskabernes øvrige ansatte — og som der ifølge vedtægtens artikel 5, stk. 3, principielt må gælde de samme betingelser for. En gentagen vurdering af den faglige erfaring, særligt når denne til dels er erhvervet i Fællesskabernes tjeneste, i tilslutning til deltagelse i en almindelig udvælgelsesprøve, ville almindeligvis ikke tilgodese målsætningen bag artikel 5, stk. 3. Følgelig kan den skete indplacering af sagsøgeren i henhold til kriterierne for indplacering ved skift til ny kategori, der i det væsentlige hviler på vedtægtens regler om forfremmelse, ikke kritiseres. Man kunne ganske vist forestille sig en anden bedømmelse, dersom en særlig faglig erfaring, der ikke kan anerkendes i forbindelse med en slags arbejde (f.eks. sprogtjenesten), vil være særdeles relevant og derfor må anerkendes i forbindelse med en anden slags arbejde (f.eks. administrativt arbejde). Der er imidlertid ikke holdepunkter for noget sådant i denne sag.

2.1.2.

Når sagen stiller sig således, skal det endvidere afgøres, hvorvidt — således som sagsøgeren mener det — anvendelsen af disse bestemmelser er udelukket på grund af en tilsidesættelse af kravet om ligebehandling, når denne anvendelse medfører en ringere stilling for tjenestemanden i forhold til ansøgere »udefra«, der har deltaget i den samme udvælgelsesprøve, og hvis faglige erfaring vurderes i henhold til artikel 32, 2. pkt., hhv. indplaceringskriterierne ved ansættelse.

Efter Kommissionens opfattelse kan der af denne grundsætning alene udledes, dels at alle deltagere i en almindelig udvælgelsesprøve underkastes ens prøvebetingelser, dels, at deltagerne, dersom der foreligger ens forudsætninger, indplaceres i den samme lønklasse, hhv. på det samme løntrin. Da imidlertid en tjenestemands stilling i betragtelig grad afviger fra stillingen for en ansøger udefra, er ligebehandlingsprincippet ikke blevet tilsidesat ved en forskellig indplacering.

a) Det skal vedrørende denne argumentation principielt bemærkes, at anvendelsen af reglerne om forfremmelse på sådanne deltagere i en udvælgelsesprøve, der allerede er tjenestemænd i Fællesskabet, kan føre til, at disse stilles ringere i forhold til ansøgere udefra, der indplaceres efter ansættelsesreglerne, men at dette ikke behøver at være tilfældet. Man kan lige så godt tænke sig tilfælde, hvor — om jeg forstår det ret — anvendelsen af artikel 46 på tjenestemænd, der allerede befinder sig i en højere lønklasse, hhv. på et højere løntrin, kan føre til, at disse opnår en fordel i forhold til ansøgere udefra, der i henhold til vedtægtens artikel 32, 2. pkt., højst kan blive indplaceret på det tredje løntrin.

b) En forskel i behandlingen er imidlertid lige præcis hvad vedtægten tilsigter, således som den forskellige udformning af reglerne for ansættelse og reglerne om forfremmelse viser det. Især indebærer reglerne ikke nogen tilsidesættelse af grundsætningen om ligebehandling af tjenestemænd i samme kategori, fordi stillingen for deltagere i en udvælgelsesprøve, der allerede er tjenestemænd, i en række henseender adskiller sig fra stillingen for ansøgere, der for første gang træder i Fællesskabernes tjeneste. Allerede vedtægtens artikel 29, stk. 1, tager hensyn til denne forskel, idet bestemmelsen fastsætter, at ansættelsesmyndigheden ved besættelse af ledige stillinger inden gennemførelsen af en almindelig udvælgelsesprøve først skal tage følgende i betragtning: mulighederne for forfremmelse og forflyttelse inden for institutionen; mulighederne for gennemførelse af udvælgelsesprøver inden for institutionen, samt ansøgninger om overflyttelse indgivet af tjenestemænd i andre af De europæiske Fællesskabers institutioner. For så vidt angår ansatte, der allerede er i Fællesskabets tjeneste, kan til forskel fra andre ansøgere aldersgrænsen forhøjes i medfør af artikel 1, stk. 1, litra g), i bilag III til vedtægten. Ikke mindst gælder det, at med undtagelse af tjenestemænd i lønklasserne A 1 og A 2 skal enhver tjenestemand ifølge vedtægtens artikel 34 ansættes på prøve, inden han fastansættes. En sådan prøvetid kan imidlertid — i modsætning til, hvad sagsøgeren mener — ikke kræves af tjenestemænd, der allerede er blevet udnævnt til tjenestemænd. Den bedre stilling, som tilkommer tjenestemænd efter vedtægten, begrunder efter min opfattelse, at disse principielt må acceptere en mulig ringere stilling, der skyldes anvendelsen af forfremmelsesreglerne, og som i ekstreme tilfælde kan omfatte to løntrin.

c) Sagsøgerens stilling adskiller sig også — således som Kommissionen med rette har bemærket det — fra stillingen for sagsøgeren i sagen Williams (9/81 ( 3 )) I nævnte sag drejede det sig til forskel fra det foreliggende tilfælde om, at personalet var blevet ansat på forskellige betingelser i en nyoprettet institution inden for Fællesskaberne. Nye tjenestemænd, der kom udefra, blev ansat på grundlag af interne indplaceringsregler, der ikke kendtes i denne form inden for andre fællesskabsinstitutioner. Sagsøgeren, der fra en anden fællesskabsinstitution indtrådte med samme tjenstlige indplacering og senere blev forfremmet, blev indplaceret i medfør af vedtægtens artikel 46. Da de ansatte tjenestemænd herefter var indtrådt i Fællesskabets tjeneste under forskellige betingelser, kendte Domstolen det for ret, at den sagsøgte ansættelsesmyndighed ikke kunne begrunde sagsøgerens ringere stilling under henvisning til artikel 46, idet denne bestemmelse kun kan forenes med grundsætningen om ligebehandling, dersom kategorierne fra først afer udformet ens. Man kan derfor ikke af denne dom udlede, at artikel 46 af hensyn til ligebehandlingen ikke kan anvendes på tjenestemænd, der på grundlag af deltagelse i en udvælgelsesprøve udnævnes til en lønklasse, der henhører under en højere kategori.

2.2. Vedrørende påstandene, der angår spørgsmålet om hensyntagen til sagsøgerens faglige erfaring

Da sagsøgerens indplacering på løntrin 1 i lønklasse A 7 efter kriterierne for indplacering ved skift til ny kategori efter den her anlagte opfattelse er sket med rette, er der kun grund til subsidiært og i al korthed at behandle de øvrige påstande, der hænger sammen med nyvurderingen af sagsøgerens faglige erfaring. Sagsøgeren har i denne forbindelse nedlagt påstand om, at det kendes for ret, at hans faglige erfaring anerkendes fuldt ud, regnet fra erhvervelsen af hans eksamensbevis i handelsvidenskab, og har subsidiært nedlagt påstand om, at sagsøgte tilpligtes at indplacere ham på ny på grundlag af denne retsopfattelse.

Som Domstolen har understreget, blandt andet i sagen Blomefield (190/82 ( 4 )), tilkommer der inden for rammerne af vedtægtens artikel 32, 2. pkt., ansættelsesmyndigheden et vidt skøn med hensyn til samtlige synspunkter, der kan være af betydning for anerkendelsen af den ansatte tjenestemands tidligere erfaring, både med hensyn til arten og varigheden af denne, og med hensyn til den mere eller mindre snævre sammenhæng, hvori den kan stå til kravene ifølge den stilling, der skal besættes. Efter fast retspraksis kan det således — hvad angår udøvelsen af dette skøn — ikke være Domstolens opgave at sætte sig selv i stedet for ansættelsesmyndigheden. Såfremt Domstolen følger sagsøgerens opfattelse, hvorefter fastsættelsen af løntrinnet skal ske under hensyntagen til vedtægtens artikel 32, bør indplaceringen i så fald annulleres, mens der i øvrigt bør ske frifindelse, og den kompetente myndighed må i så fald på ny vurdere sagsøgerens faglige erfaring.

3. Sammenfattende foreslår jeg, at sagsøgte frifindes, og at hver part i medfør af procesreglementets artikel 69, stk. 2, og artikel 70 pålægges at betale sine egne omkostninger.

( *1 ) – Oversat fra tysk.

( 1 ) – Dom af 12. juli 1984 i sag 17/83 — Angel Angelidis mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber — Sml. 1984, s. 2907.

( 2 ) – Forslag til afgørelse af den 21. juni 1984 i sag 227/83 — Sophie Moussis mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber —Sml. 1984, s. 3133, 3147.

( 3 ) – Dom af 6. okiobcr 1982 i sag 9/81 — Calvin E. Williams mod Revisionsretten for De europæiske Fællesskaber — Sml 1982, s 3301.

( 4 ) – Dom af 1 december 1983 i sag 190/82- Adam PH. Blomcficld mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber — Sml. 1983, s. 3981.