Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 13. juli 1989. - KOMMANDITGESELLSCHAFT IN FIRMA EAU DE COLOGNE & PARFUEMERIE-FABRIK, GLOCKENSTRASSE N. 4711 MOD PROVIDE. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: LANDGERICHT KOELN - TYSKLAND. - TILNAERMELSE AF LOVGIVNINGERNE - NATIONALE REGLER OM MARKEDSFOERING AF KOSMETISKE MIDLER. - SAG 150/88.



Samling af Afgørelser 1989 side 03891

svensk specialudgave side 00249

finsk specialudgave side 00263



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Landgericht Koeln har forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 76/768/EOEF af 27 . juli 1976 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler ( 1 ).

2 . Sagens faktiske omstaendigheder er foelgende . Det italienske selskab Provide havde hos et tysk selskab, "Firma Eau de Cologne & Parfuemerie-Fabrik", bestilt kosmetiske midler, der var fremstillet paa basis af vitaminerne A - og D-panthenol . Det tyske selskab garanterede, at produktet var i overensstemmelse med de gaeldende italienske retsforskrifter og kunne bringes i handelen i Italien . Provide naegtede imidlertid at modtage de bestilte varer med den begrundelse, at de ikke kunne bringes i handelen i Italien . Paa det kosmetiske middels emballage og i brugsanvisningen var det nemlig anfoert, at midlet indeholdt vitaminer og specielt D-panthenol, men vitaminmaengden var ikke oplyst . Den italienske importoer var heller ikke angivet . Det bestemmes imidlertid i artikel 8, stk . 1, i den italienske lov nr . 713 af 11 . oktober 1986 ( 2 ), at "emballager, beholdere eller etiketter til kosmetiske midler ..." bl.a . skal vaere forsynet med "( firma)navn og hovedsaede for fabrikanten eller den ansvarlige for markedsfoeringen af det kosmetiske middel" samt "en angivelse af arten og maengden af de stoffer, der naevnes paa emballagen, i reklamer eller i midlets betegnelse, dog ikke af de stoffer, der anvendes til parfumering af midlet, eller af alkoholholdige parfumeessenser ".

3 . I henhold til en vaernetingsklausul i kontrakten mellem de to selskaber anlagde det tyske selskab sag ved Landgericht Koeln . Selskabet gjorde herunder gaeldende, at bestemmelserne i den italienske lov var i strid med direktiv 76/768 .

4 . Landgericht Koeln har herefter forelagt to praejudicielle spoergsmaal, hvormed det i det vaesentlige oenskes afklaret, dels hvilke krav en medlemsstat har ret til at stille med hensyn til etikettering af kosmetiske midler for at opfylde formaalene med direktiv 76/768, dels hvorledes direktivet skal fortolkes med hensyn til de angivelser af kosmetiske midlers oprindelse, som emballagen skal vaere forsynet med .

5 . Jeg skal straks naevne - og jeg vil ikke senere i mit forslag vende tilbage hertil - at Domstolen i den foreliggende sag ikke har nogen anledning til at indtage samme holdning som i sag 244/80 ( 3 ). De nationale bestemmelser, sagen drejer sig om, har nemlig foert til, at Provide har naegtet at modtage den bestilte vare, hvorefter selskabets medkontrahent har anlagt sag mod det ved det i kontrakten angivne vaerneting . I en sag, hvori Landgericht Hamburg under lignende omstaendigheder stillede et praejudicielt spoergsmaal vedroerende den belgiske lov om markedsfoering af margarine, har Domstolen allerede udtalt, at der ikke var grundlag for at betvivle, at der forelaa en reel retstvist ( 4 ).

6 . De praejudicielle spoergsmaal boer derimod efter min opfattelse omformuleres, idet Domstolen efter fast praksis, jfr . bl.a . dommen i Pretore di Salò-sagen,

"ikke inden for rammerne af EOEF-Traktatens artikel 177 (( kan )) traeffe afgoerelse om, hvorvidt en national bestemmelse er forenelig med faellesskabsretten" ( 5 ).

7 . Som Domstolen gentagne gange har udtalt, kan den dog

"meddele den nationale ret de fortolkningselementer fra faellesskabsretten, som kan saette den nationale ret i stand til at tage stilling til det problem, der er forelagt den" ( 6 ).

8 . Jeg skal herefter gennemgaa de to praejudicielle spoergsmaal .

9 . Det foerste spoergsmaal drejer sig om artikel 8, stk . 1, litra d ), i den italienske lov, der kraever "en angivelse af arten og maengden af de stoffer, der naevnes paa emballagen, i reklamer eller i midlets betegnelse ". Denne bestemmelse haevdes af den italienske regering ( 7 ) at vaere i overensstemmelse med artikel 6, stk . 2, i direktiv 76/768, hvorefter medlemsstaterne "traeffer alle hensigtsmaessige foranstaltninger for, at der paa etiketter og salgspakninger samt i forbindelse med reklamering for kosmetiske midler ikke anvendes tekster, betegnelser, maerker, afbildninger eller andre figurer eller symboler, der tillaegger disse midler egenskaber, som de ikke besidder ". Artikel 6, stk . 1, indeholder imidlertid en opregning af de angivelser, der skal vaere anfoert paa kosmetiske midlers omslagskarton, paa beholderen eller etiketten . Blandt disse angivelser naevnes ikke oplysninger om arten af de stoffer, der er anfoert paa etiketterne . Desuden kan medlemsstaterne i henhold til direktivets artikel 7, stk . 1, ikke forbyde eller begraense markedsfoeringen af kosmetiske midler, der opfylder betingelserne i direktiv 76/768 . Den eneste undtagelse herfra fremgaar af artikel 7, stk . 2, hvorefter en medlemsstat kan kraeve, at nogle af de i artikel 6, stk . 1, foreskrevne angivelser er affattet paa i det mindste det eller de nationale sprog .

10 . Det tyske selskab goer gaeldende, at den italienske lov strider mod saavel direktivets artikel 6, stk . 2, som Traktatens artikel 30 i det vaesentlige af foelgende grunde : Dels udgoer forpligtelsen til at give oplysninger om arten og maengden af de stoffer, der naevnes, en handelshindring, fordi den foerer til en opdeling af markederne, dels kan de tvingende hensyn til forbrugerbeskyttelsen lige saa vel tilgodeses ved et generelt forbud mod enhver form for vildledende etikettering, emballage eller reklame . De italienske bestemmelser maa derfor vaere uforenelige med EF-reglerne, fordi de strider mod proportionalitetsprincippet .

11 . Kun hvis der ved direktiv 76/768 blot er sket en delvis harmonisering af reglerne om emballering og etikettering af kosmetiske midler, har medlemsstaterne fortsat befoejelse til at traeffe de foranstaltninger, der er berettigede, fordi de tilgodeser tvingende hensyn eller hensyn, der er opregnet i Traktatens artikel 36 . Domstolen har saaledes gentagne gange udtalt, at :

"naar de i medfoer af Traktatens artikel 100 udstedte faellesskabsdirektiver foreskriver harmonisering af foranstaltninger, som er noedvendige for at sikre beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed og indfoerer faellesskabsprocedurer for at kontrollere, om disse foranstaltninger respekteres, ophoerer begrundelsen for at anvende artikel 36, og de egnede kontrolforanstaltninger og beskyttelsesforanstaltninger maa traeffes inden for de rammer, som harmoniseringsdirektiverne angiver" ( 8 )

12 . Jeg skal herefter undersoege, om der ifoelge den generelle systematik og de enkelte regler i direktiv 76/768 er sket en fuldstaendig harmonisering af bestemmelserne om emballering og etikettering af kosmetiske midler .

13 . En gennemgang af direktivets praeambel synes at vise, at dette spoergsmaal maa besvares bekraeftende . I foerste betragtning udtales det saaledes, at de "i medlemsstaterne gaeldende ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser ... indeholder ... reglerne for etiketteringen og emballeringen (( af kosmetiske midler ))". I anden betragtning hedder det videre, at "som foelge af disse forskellige lovgivninger maa de virksomheder i Faellesskabet, som producerer kosmetiske midler, differentiere deres produktion efter den medlemsstat, i hvilken midlet skal anvendes ". I fjerde betragtning udtales det, at "de regler, som skal overholdes, for saa vidt angaar ... etikettering og emballering af kosmetiske midler, skal fastsaettes paa faellesskabsplan ". Paa grundlag af disse betragtninger har man udstedt hovedbestemmelsen i direktivet, dvs . artikel 7, stk . 1, hvorefter medlemsstaterne ikke laengere kan begraense eller forhindre markedsfoering af kosmetiske midler, som opfylder direktivets betingelser . Efter min opfattelse viser denne bestemmelse, at den dermed gennemfoerte harmonisering er fuldstaendig . Hertil kommer, at en medlemsstat i henhold til direktivets artikel 12 midlertidigt kan forbyde markedsfoering paa sit omraade af kosmetiske midler, der udgoer en fare for sundheden, selv om de opfylder kravene i direktivet . I medfoer af direktivets artikler 9, 10 og 12 kan Kommissionen derefter indbringe spoergsmaalet for et saerligt udvalg ( Udvalget for Tilpasning af Direktiverne om Fjernelse af Tekniske Handelshindringer paa Omraadet for Kosmetiske Midler til de Tekniske Fremskridt ) og foreslaa, at der foretages tekniske tilpasninger . Den ordning, der er indfoert ved direktivet, er saaledes fuldstaendig, og der er navnlig mulighed for at skride ind i tilfaelde, hvor der skal handles hurtigt for at beskytte sundheden . Jeg mener derfor, at der paa dette omraade - dvs . etikettering og emballering af kosmetiske midler - er sket en fuldstaendig harmonisering, og at medlemsstaterne saaledes ikke laengere kan kraeve, at kosmetiske midler, der bringes i handelen, forsynes med angivelser, der ikke er naevnt i direktivet, ligesom de heller ikke laengere kan modsaette sig, at produkter, der ikke er forsynet med saadanne angivelser, bringes i handelen . Bestemmelsen i artikel 6, stk . 2, tager sigte paa at forbyde vildledning, dvs . at bestemmelsen er affattet negativt . Medlemsstaterne kan derfor ikke gennemfoere bestemmelsen ved at opstille positive krav, som kan hindre samhandelen inden for Faellesskabet paa et omraade, hvor der er sket en fuldstaendig harmonisering . Det ville vaere fuldstaendig paradoksalt at tillade, at bestemmelserne i et direktiv om fri omsaetning af kosmetiske midler inden for Faellesskabet blev anvendt til at hindre de frie varebevaegelser . I en kommentar til direktiv 76/768 hedder det da ogsaa : "The composition of cosmetics need not be indicated ..." ( 9 ).

14 . Med hensyn til de tilsvarende bestemmelser i Raadets direktiv 70/524/EOEF af 23 . november 1970 om tilsaetningsstoffer til foderstoffer ( 10 ) har Domstolen da ogsaa i sagen Dansk Denkavit udtalt, at

"direktivet tilsigtede en harmonisering af alle de materielle betingelser for markedsfoering af foderstoffer ... herunder de kvalitative kriterier ".

Herefter fandt Domstolen, at det

"ikke laengere (( tilkom )) medlemsstaterne paa nationalt plan at fastsaette saadanne kvalitative kriterier" ( 11 ).

15 . Det skal desuden naevnes, at bestemmelsen i artikel 7, stk . 2 - der som allerede naevnt giver en medlemsstat ret til at kraeve, at de foreskrevne angivelser er affattet paa det eller de nationale sprog i vedkommende medlemsstat - er den eneste undtagelse, der i henhold til direktivet gaelder fra den harmonisering, der er foretaget med hensyn til emballering og etikettering af kosmetiske midler . Med andre ord har faellesskabslovgiveren selv opstillet en regel for det ene tilfaelde, hvor en medlemsstat kan modsaette sig markedsfoering paa sit omraade af produkter, der opfylder direktivets betingelser, i den forstand at medlemsstaterne kan kraeve, at angivelserne er affattet paa et bestemt sprog . Heraf foelger, at medlemsstaterne ikke kan modsaette sig markedsfoering af importerede produkter i den forstand, at de kraever, at produkterne er forsynet med andre angivelser, som ikke er naevnt i direktivet .

16 . Endelig skal jeg naevne, at der ogsaa paa levnedsmiddelomraadet er udstedt et direktiv, der indeholder tilsvarende bestemmelser, jfr . artikel 2, stk . 1 og 2, i Raadets direktiv 79/112/EOEF ( 12 ). I henhold hertil maa maerkningen ikke vaere af en saadan art, at den vildleder koeberen, isaer med hensyn til levnedsmidlets beskaffenhed . I direktivets artikel 2, stk . 3, bestemmes det, at "forbuddene eller restriktionerne i stk . 1 og 2 ... ligeledes (( gaelder )) levnedsmidlers praesentationsmaade" ( 13 ). Den omstaendighed, at man her har anvendt ordene "forbud eller restriktioner" i EF-retsakten, viser klart, at man ikke vil tillade, at der paalaegges positive forpligtelser for at naa det tilsigtede maal . Endvidere bestemmes det i direktivets artikel 2, stk . 2, at Raadet "fastlaegger ... en ikke udtoemmende liste over de i stk . 1 anfoerte anprisninger, hvis anvendelse under alle forhold forbydes eller begraenses" ( 14 ). Ogsaa her drejer det sig kun om forbud eller begraensninger .

17 . Det maa paa denne baggrund fastslaas, at naar medlemsstaterne i artikel 6, stk . 2, opfordres til at traeffe alle hensigtsmaessige foranstaltninger for, at kosmetiske midlers salgspakninger og etiketter ikke anvendes til at tillaegge midlerne egenskaber, som de ikke besidder, giver bestemmelsen medlemsstaterne ret til at traeffe en repressiv foranstaltning, hvorved enhver praesentationsform, der er vildledende, forbydes, eller - jfr . Domstolens dom i De Kikvorsch-sagen ( 15 ) - ret til at udstede et forbud mod at give bestemte oplysninger om produktet, hvis disse oplysninger kan fremkalde en vildfarelse, og produkterne tillaegges egenskaber, som de ikke har . Bestemmelsen giver derimod ikke medlemsstaterne ret til at handle i strid med den harmonisering, der er foretaget, ved at kraeve, at produkternes emballage forsynes med angivelser, der ikke er hjemmel for i EF-reglerne .

18 . De retsforskrifter, nogle af medlemsstaterne har udstedt paa dette omraade, paalaegger dog ikke de samme forpligtelser . Disse medlemsstater har foretrukket at udstede et generelt forbud mod vildledende salgspakninger eller etiketter, og dette forbud gaelder for nogle staters vedkommende specielt for kosmetiske produkter ( Forbundsrepublikken Tyskland ( 16 ), Belgien ( 17 ), Luxembourg ( 18 ), Nederlandene ( 19 )), mens det i andre stater har et mere generelt anvendelsesomraade ( Det Forenede Kongerige ( 20 ), Danmark ( 21 ), Portugal ( 22 )).

19 . Det forekommer mig saaledes, at bestemmelser som de italienske - der kraever en angivelse af arten og maengden af de stoffer, der er naevnt paa kosmetiske midlers emballage - udgoer en hindring for samhandelen mellem medlemsstaterne, idet de indebaerer, at det er noedvendigt at aendre den etiket, hvormed produktet lovligt er bragt i handelen i nogle medlemsstater . De italienske bestemmelser foerer til en opdeling af markederne, mens det netop er en saadan opdeling, direktiv 76/768 har til formaal at forhindre .

20 . Maalet med direktivets artikel 6, stk . 2, kunne vaere naaet ved hjaelp af foranstaltninger, der er mindre indgribende for samhandelen inden for Faellesskabet . Et generelt forbud mod salgspakninger eller etiketter, der kan vaere vildledende for brugerne, forekommer at vaere fuldt tilstraekkeligt til at sikre saavel redelige handelsforhold som beskyttelse af forbrugerne . Det er nemlig ikke saerlig sandsynligt, at almindelige forbrugere af kosmetiske midler har kendskab til, om et bestemt stof, der naevnes paa emballagen, skal indgaa i produktets sammensaetning med 5% eller 0,05% for at have virkning . Desuden hindrer en saadan bestemmelse ikke, at mindre haederlige producenter anfoerer maengdeangivelser, der overhovedet ikke svarer til de faktiske forhold, og i saa fald vil de nationale myndigheder - for at sikre sig, at kravene i artikel 6, stk . 2, i direktiv 76/768 overholdes fuldt ud - vaere tvunget til at lade foretage analyser af produkterne for at kunne afsloere forfalskningen . De fleste medlemsstater har som naevnt valgt et generelt forbud, og under de foreliggende omstaendigheder mener jeg ikke, at et saadant forbud er utilstraekkeligt til at naa det tilsigtede maal .

21 . Til slut skal jeg naevne, at Domstolen allerede har udtalt, at

"(( beskyttelsen )) af forbrugerne ... ogsaa (( kan )) indebaere et forbud mod at give bestemte oplysninger om produktet, saerlig hvis oplysningerne af forbrugerne kan forveksles med andre oplysninger, som skal gives i henhold til de nationale bestemmelser" ( 23 ),

men Domstolen har ikke accepteret, at man for at naa det samme maal kan paalaegge en positiv forpligtelse .

22 . Jeg mener derfor, at artiklerne 6 og 7 i direktiv 76/768 er til hinder for, at der traeffes en national foranstaltning som den, spoergsmaalet drejer sig om .

23 . Det andet praejudicielle spoergsmaal, der er forelagt, angaar den italienske lovs artikel 8, stk . 1, litra a ), hvorefter kosmetiske midlers emballage, beholdere eller etiketter skal vaere forsynet med en angivelse af ( firma)navnet eller hjemstedet for fabrikanten eller den ansvarlige for markedsfoeringen .

24 . Formaalet med denne bestemmelse er at gennemfoere artikel 6, stk . 1, litra a ), i direktiv 76/768 i italiensk ret . Ifoelge direktivbestemmelsen kraeves der en angivelse af "( firma)navn og adresse eller hovedsaede for fabrikanten eller den for markedsfoeringen af det kosmetiske middel ansvarlige person, der er etableret inden for Faellesskabet" ( 24 ).

25 . I det italienske Sundhedsministeriums cirkulaere nr . 1 af 2 . februar 1987 ( 25 ) hedder det imidlertid, at den italienske lovbestemmelse maa forstaas saaledes, at den henviser til angivelsen af den italienske fabrikant eller angivelsen af den, der i Italien er ansvarlig for markedsfoeringen af produktet .

26 . Jeg mener ikke, at direktivbestemmelsen kan fortolkes saaledes, at der er adgang til at stille et saadant krav . Det, man har villet kraeve med bestemmelsen i artikel 6, stk . 1, litra a ), er kun en angivelse af fabrikanten eller den ansvarlige for markedsfoeringen inden for Faellesskabet, og ikke paa en medlemsstats indenlandske marked . Paa levnedsmiddelomraadet, hvor der findes tilsvarende bestemmelser i artikel 3, stk . 1, litra b ), i direktiv 79/112, bestemmes det udtrykkeligt i artikel 3, stk . 2, at medlemsstaterne "uanset bestemmelserne i stk . 1 ... kan opretholde nationale bestemmelser, som foreskriver angivelse af fremstillings - eller pakkevirksomheden for saa vidt angaar deres nationale produktion ". En saadan undtagelsesbestemmelse findes ikke i direkiv 76/768 .

27 . Desuden kan det naevnes, at man paa produktansvarsomraadet - jfr . artikel 3, stk . 2, i Raadets direktiv 85/374/EOEF ( 26 ) - definerer importoeren som den, der importerer produktet til Faellesskabet . Produktansvarsdirektivet omfatter ogsaa kosmetiske produkter . Der er helt generelt tale om, at man med hensyn til saavel vilkaarene for markedsfoeringen som produktansvarsreglerne betragter samhandelen mellem medlemsstaterne som en samhandel inden for et enhedsmarked, og at man derfor kun laegger vaegt paa, hvem der bringer produktet paa markedet inden for Faellesskabet .

28 . Den italienske regering har i sit skriftlige indlaeg henvist til nogle aendringsbestemmelser i cirkulaere nr . 22 af 13 . maj 1987 ( 27 ) til stoette for, at "den forudsaetning, det andet praejudicielle spoergsmaal bygger paa, ikke laengere er tilstede i gaeldende italiensk ret" ( 28 ).

29 . I denne forbindelse skal jeg blot naevne, at der ved det naevnte cirkulaere er givet mulighed for, at produktets emballage forsynes med en angivelse af den virksomhed, der er ansvarlig for markedsfoeringen i Italien, inden produktet saelges til forbrugerne . Direktiv 76/768 - hvorved der er sket en fuldstaendig harmonisering af reglerne om markedsfoering af kosmetiske produkter inden for Faellesskabet - paalaegger imidlertid ikke en forpligtelse til at angive, hvem der er ansvarlig for markedsfoeringen i det enkelte land . Enhver forpligtelse af denne karakter, der goer markedsfoeringen af produkterne mere byrdefuld, medfoerer en konkurrencefordrejning mellem virksomhederne i Faellesskabet, og det er netop denne konkurrencefordrejning, direktivet har haft til formaal at fjerne .

30 . I denne forbindelse vil man ikke kunne paaberaabe sig Domstolens dom af 11 . maj 1989, idet Domstolen dér udtalte, at

"en ensidigt udstedt bestemmelse, der hindrer samhandelen inden for Faellesskabet ... kun (( vil )) vaere begrundet, saafremt der paa det paagaeldende omraade ikke er foretaget en faellesskabsretlig regulering" ( 29 ).

31 . Herefter foreslaar jeg, at Domstolen traeffer foelgende afgoerelse :

"Artikel 6, stk . 1 og 2, og artikel 7, stk . 1, i Raadets direktiv 76/768 af 27 . juli 1976 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler skal fortolkes saaledes, at bestemmelserne ikke giver en medlemsstat adgang til - som en betingelse for markedsfoering af kosmetiske midler - at stille krav om, at andre end de i artikel 6, stk . 1, naevnte angivelser anfoeres paa omslagskartonen, beholderen eller etiketten, herunder navnlig oplysninger om arten og maengden af de stoffer, der naevnes paa emballagen, i reklamer eller i midlets betegnelse, samt - for saa vidt angaar indfoerte produkter - ( firma)navn og adresse eller hovedsaede for den, der er ansvarlig for markedsfoeringen i vedkommende medlemsstat ."

(*) Originalsprog : fransk .

( 1 ) EFT L 262 af 27.9.1976, s . 169 .

( 2 ) Om fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelser til Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskabs direktiver om fremstilling og salg af kosmetiske midler ( Gazzetta Ufficiale della Repubblica italiana af 30.10.1986, Serie generale, nr . 253, s . 3 ).

( 3 ) Dom af 16 . december 1981, Foglia mod Novello II, Sml . s . 3045 .

( 4 ) Dom af 10 . november 1982 i sag 261/81, Rau, Sml . s . 3961, praemis 9 .

( 5 ) Dom af 11 . juni 1987 i sag 14/86, Sml . s . 2545, praemis 15, jfr . ogsaa dom af 9 . oktober 1984 i sagerne 91 og 127/83, Heineken, Sml . s . 3435 .

( 6 ) Dom af 13 . marts 1984 i sag 16/83, Prantl, Sml . s . 1299, praemis 10, jfr . ogsaa dom af 18 . februar 1987 i sag 98/86, Hathot, Sml . s . 809, praemis 6 .

( 7 ) Den italienske regerings indlaeg, s . 5 .

( 8 ) Dom af 5 . oktober 1977 i sag 5/77, Tedeschi, Sml . s . 1555, praemis 35, jfr . ogsaa dom af 5 . april 1979 i sag 148/78, Ratti, Sml . s . 1629, praemis 36, dom af 8 . november 1979 i sag 251/78, Denkavit, Sml . s . 3369, praemis 14, og dom af 3 . oktober 1985 i sag 26/84, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, Sml . s . 3097, praemis 25 .

( 9 ) L . Kraemer, "EEC Consumer Law", Série Droit et Consommation, 1986, nr . 191, s . 143 .

( 10 ) EFT 1970 III, s . 743 .

( 11 ) Dom af 14 . juni 1988 i sag 29/87, Dansk Denkavit, Sml . s . 2965 praemis 16 .

( 12 ) Raadets direktiv af 18 . december 1978 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler ( EFT L 33 af 8.2.1979, s . 1 ).

( 13 ) Min fremhaevelse .

( 14 ) Min fremhaevelse .

( 15 ) Dom af 17 . marts 1983 i sag 94/82, Sml . s . 947, praemis 12 .

( 16 ) Kosmetik-Verordnung, BGBl I, s . 1082 .

( 17 ) Arrêté royal af 10 . maj 1978, Moniteur belge af 1.9.1978 .

( 18 ) Règlement grand-ducal af 24 . oktober 1978 relatif aux produits cosmétiques, M.A . 1978, s . 1936 .

( 19 ) Arrêté royal af 3 . april 1980, Stb . 256 .

( 20 ) Trade Descriptions Act af 1968 .

( 21 ) Lovbekendtgoerelse nr . 574 af 26 . august 1987 om kemiske stoffer og produkter .

( 22 ) Decreto-lei nr . 28-84 af 20 . januar 1984 .

( 23 ) Sag 94/82, jfr . ovenfor, praemis 12, min fremhaevelse .

( 24 ) Min fremhaevelse .

( 25 ) Gazzetta Ufficiale nr . 44 af 23.2.1987 .

( 26 ) Raadets direktiv af 25 . juli 1985 om tilnaermelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar ( EFT L 210 af 7.8.1985, s . 29 ).

( 27 ) Gazzetta Ufficiale nr . 126 af 2.6.1987 .

( 28 ) Side 7 .

( 29 ) Sag 25/88, Bouchara, Sml . s . 0000, praemis 12 .