77

Ved skrivelse sendt til appelkammeret den 30. marts 2009 afgav sagsøgeren en serie kritikpunkter og indsigelser såvel i forhold til referatet af forhandlingsmødet som i forhold til dettes afvikling den 23. januar 2009, der begge ifølge sagsøgeren er behæftet med alvorlige fejl, hvilket han har tilbudt at bevise ved vidner for Retten. Denne skrivelse indeholder bl.a. følgende påstande: »2. Upræcis fremstilling af den angivelige aftale mellem [Sortsmyndigheden] og Bundessortenamt. a) Fremstillingen på s. 2 i referatet, hvorefter [Sortsmyndigheden] »senere« fremsendte en kopi af den aftale, den havde indgået med Bundessortenamt, giver et fordrejet og derfor et upræcist billede af hændelserne. Sagsøgeren har ikke haft lejlighed til at udtale sig om den »aftale«, der var udarbejdet af [Sortsmyndigheden], førend appelkammeret havde truffet sin afgørelse om Mennes deltagelse i forhandlingsmødet. I virkeligheden havde [Sortsmyndigheden] lige inden rådslagningen sendt et dokument til appelkammeret uden samtidig at meddele sagsøgeren dette. Det var først under den efterfølgende afbrydelse af forhandlingsmødet, da appelkammeret havde trukket sig tilbage for at rådslå og foretage afstemning, at sagsøgeren modtog en kopi af et dokument med overskriften »EXAMINATION OFFICE – DESIGNATION AGREEMENT« (Afprøvningskontor – repræsentationsbemyndigelse). Sagsøgeren fik ikke lejlighed til at udtale sig om dokumentet inden appelkammerets afstemning og afgørelse. Derfor gør sagsøgeren gældende, at hans ret til at blive hørt er blevet tilsidesat. Da appelkammeret efter afstemningen meddelte sin afgørelse om at lade Menne deltage i forhandlingsmødet, begrundede appelkammeret sin afgørelse både med den omstændighed, at »intet element i aftalen mellem Sortsmyndigheden og Bundessortenamt var til hinder for«, at Menne deltog i forhandlingsmødet, og således også med det dokument, sagsøgeren havde modtaget. Dette bør betragtes som en tilsidesættelse af forordningens […] artikel 75, henset til, at sagsøgeren ikke har kunnet tage stilling til denne aftale hverken mundtligt eller skriftligt. b) Selv om de indsigelser, som sagsøgeren efterfølgende gjorde gældende over for det dokument, der var udarbejdet af [Sortsmyndigheden], »EXAMINATION OFFICE – DESIGNATION AGREEMENT«, ikke indgår i referatet, bør de dog tages i betragtning i forbindelse med den materielle afgørelse: Den kopi, der blev udleveret til sagsøgeren, indeholder ingen underskrifter. Sagsøgeren har udtrykkeligt oplyst, at aftalen siden den 31. december 2006 under alle omstændigheder ikke længere er gyldig (jf. aftalens artikel 11, stk. 1). Sagsøgeren har ligeledes på grundlag af dokumentets artikel 11, stk. 1, modsagt det svar Sortsmyndighedens præsident gav under forhandlingsmødet, hvorefter aftalen var gyldig på tidspunktet for den omtvistede afprøvning. I overensstemmelse med den nævnte bestemmelse var aftalen nemlig højst gyldig fra den 1. januar 2005. Dette er heller ikke blevet nævnt i referatet. [Sortsmyndighedens] præsidents erklæring om, at aftalen var blevet forlænget, blev ligeledes, henset til, at der ikke forelå oplysninger i denne retning, anfægtet af sagsøgeren under forhandlingsmødet, uden at denne anfægtelse indgår i referatet. Endelig indgår appelkammerets påbud til [Sortsmyndigheden] om at fremskaffe en gyldig udgave af aftalen heller ikke i referatet. Af hensyn til fuldstændigheden tillader vi os endvidere at bemærke, at det til sagsøgeren udleverede dokument endda ikke angiver Bundessortenamt som kontraherende part til [Sortsmyndigheden]. Endvidere kræver gennemførelsesforordningens artikel 15, stk. 2, at de handlinger, som medlemmer af prøvningsmyndighedens personale foretager, skal være »i overensstemmelse med aftalen«. Følgelig kan alene de handlinger, der udtrykkeligt fremgår af aftalen, i forhold til tredjemand anses for at være handlinger foretaget af [Sortsmyndigheden]. Modsætningsvis er det således ikke tilstrækkeligt, at aftalen »ikke udtaler sig om« visse handlinger. 3. Oplysninger afgivet af Menne De oplysninger, der blev afgivet af Menne under forhandlingsmødet, gengives kun ufuldstændigt og upræcist i referatet: a) Den alvorligste udeladelse fra referatet er sandsynligvis følgende: Under forhandlingsmødet spurgte sagsøgeren Menne, om DUS-prøvelsen af sorten LEMON SYMPHONY var blevet foretaget på de planter, der var sendt af [intervenienten], eller på de planter, der var dyrket på stiklinger fra sidstnævnte. Menne udtalte, at hun ikke havde nogen erindring derom, hvorfor hun på nuværende tidspunkt ikke længere var i stand til at udtale sig bekræftende om, hvorvidt DUS-prøvelsen af sorten LEMON SYMPHONY var blevet foretaget på de fremsendte planter eller på den efterfølgende generation. På det grundlag må de samlede oplysninger afgivet af Menne vedrørende afviklingen af afprøvningen imidlertid anses for at mangle bevisværdi, idet det ikke står klart, hvordan denne dame kunne udtale sig om en afprøvning, for hvilken hun end ikke kendte genstanden. Mennes udtalelse om, at hun kunne bekræfte, at den vækstregulator, der fandt anvendelse på sorten LEMON SYMPHONY, ikke havde haft nogen indflydelse på den tekniske afprøvning, mangler ligeledes bevisværdi. Når Menne således ikke kunne huske de planter, der blev anvendt under afprøvningen, er det heller ikke muligt for hende at fastslå en forbindelse mellem planterne og vækstregulatoren. Referatet undlader ligeledes at nævne den omstændighed, at appelkammeret har afvist at behandle sagsøgerens spørgsmål, hvorved denne spurgte Menne, hvordan hun forklarede den håndskrevne note på [Sortsmyndighedens] sagsakter, ifølge hvilken stiklingerne var taget fra de fremsendte planter. b) Den konstatering, der fremgår på s. 4 i referatet, hvorefter Menne ikke var i tvivl om, at virkningen af en vækstregulator ikke kunne vare længere end en måned, er fejlagtig. I virkeligheden oplyste Menne, at vækstregulatorer efter hendes opfattelse medfører virkninger på planterne i højst seks til otte uger. c) Endvidere må den konstatering i referatet om, at Menne har bekræftet, at sorten LEMON SYMPHONY i 1997 var den eneste kendte sort af denne type, anses for at være upræcis. Menne har derimod begrundet det »unikke kendetegn« med den omstændighed, at denne sort i modsætning til alle de tidligere kendte sorter blomstrede hele året uden hvilefase. Sagsøgeren svarede hende, at dette kendetegn ikke var relevant i forhold til sortens ydre fremtoning. Dette kendetegn alene gør det følgelig ikke muligt at fastslå, om sorten er selvstændig i den betydning, hvori ordet anvendes i forordningens artikel 7 […]. Det ville være hensigtsmæssigt, hvis appelkammeret tog de ovenfor nævnte aspekter i betragtning, når det træffer afgørelse. 4. Sagsøgerens tilbud om beviser i processkriftet af 12. januar 2009 I punkt 48 og 49 i [Sortsmyndighedens] bemærkninger har denne anmodet appelkammeret om at afslå tilbuddene om beviser. Referatet indeholder imidlertid ingen oplysninger om de forklaringer, der blev afgivet af sagsøgeren om dennes tilbud om at føre beviser, og som fremgik af dennes processkrift af 12. januar 2009. Referatet omtaler ikke den omstændighed, at sagsøgeren under forhandlingsmødet tilbød at fremlægge et yderligere bevis for sin oplysning om, at behandlingen med vækstregulatorer havde virkninger på tidspunktet for den afprøvning, der blev foretaget i 1997. I denne henseende foreslog sagsøgeren, at der foretages et nyt dyrkningsforsøg med plantemateriale i knop, beskåret og kemisk behandlet, og at dette forsøg vurderes af en uafhængig sagkyndig. 5. Andre usikkerheder og udeladelser Referatet er kendetegnet ved en række andre unøjagtigheder og udeladelser, der kort resumeres nedenfor: a) I forbindelse med afgørelsen om at tillade Menne at deltage i resten af forhandlingsmødet, krævede appelkammeret ikke af Menne, at hun skulle udtale sig »i egenskab af sagkyndig«. Den dertil svarende konstatering, der fremgår af referatets s. 3, er fejlagtig og modsiger andet afsnit på s. 4, hvorefter Menne som part i sagen »indgår som en del af [Sortsmyndigheden]«. Den omstændighed, at appelkammeret hvad angår høringen af Menne ikke traf afgørelse om beviserne som omhandlet i gennemførelsesforordningens artikel 60, stk. 1, taler ligeledes imod tesen om Mennes egenskab af sagkyndig. b) Bemærkningen i referatet om, at sagsøgeren (kun) har anført den omstændighed, at DUS-prøvelsen i 1997 »ikke var pålidelig«, er upræcis. Sagsøgeren erklærede derimod, at hans ugyldighedsbegæring var begrundet i argumentet om, at sorten LEMON SYMPHONY som defineret ved beskrivelsen af sorten i 1997 ikke var selvstændig, henset til, at konstateringen af forekomsten af kendetegn ikke skyldtes den afprøvede plantes genotype. 6. Anmodning Sagsøgeren anmoder om, at referatet af forhandlingsmødet tilpasses, og at unøjagtighederne, udeladelserne og usikkerhederne rettes. Den materielle afgørelse bør baseres på afviklingen af forhandlingsmødet, således som det vil fremgå af det tilpassede referat.«