ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

a) Den i artikel 53 udtrykkelige omtale af artikel 3 fritager ikke Den Høje Myndighed fra at overholde traktatens øvrige artikler, navnlig artiklerne 2, 4 og 5. Artiklerne 2 til 5 skal altid overholdes, fordi de fastsætter Fællesskabets grundlæggende målsætning. Disse bestemmelser er af samme tvingende karakter og skal iagttages samtidig for at sikre en korrekt anvendelse. b) Bestemmelserne i artikel 2 til 5, der er tilstrækkelige i sig selv, er umiddelbart anvendelige, når de ikke er gentaget i nogen bestemmelse i traktaten. Hvis de er gentaget eller reguleret i andre bestemmelser i denne, skal disse, som vedrører én og samme bestemmelse, betragtes i deres helhed og anvendes samtidig. I praksis må man, da målene i artikel 3 udgør almindelige principper, mod vis gennemførelse og indbyrdes overensstemmelse man i videst muligt omfang skal stræbe, dog tilvejebringe en vis overensstemmelse mellem disse forskellige mål, idet det er åbenbart umuligt at gennemføre dem alle samtidig og hver især fuldt ud. c) Beskyttelsen af den fælles interesse er ikke til hinder for, at et indgreb, som forfølger de forskellige formål i traktatens artikel 3 samtidigt, når omstændighederne kræver det, omfatter alle foranstaltninger af selektiv og progressiv karakter, som er forenelige med lighedsprincippet og nødvendige til gennemførelsen af de i den nævnte artikel fastlagte opgaver; følgelig kan et indirekte virkegreb i produktionen ikke under påskud af, at det indebærer forskellig behandling, betragtes som uforeneligt med beskyttelsen af den fælles interesse.
4.

a) Den i artikel 53 udtrykkelige omtale af artikel 3 fritager ikke Den Høje Myndighed fra at overholde traktatens øvrige artikler, navnlig artiklerne 2, 4 og 5. Artiklerne 2 til 5 skal altid overholdes, fordi de fastsætter Fællesskabets grundlæggende målsætning. Disse bestemmelser er af samme tvingende karakter og skal iagttages samtidig for at sikre en korrekt anvendelse. b) Bestemmelserne i artiklerne 2 til 5, som er tilstrækkelige i sig selv, er umiddelbart anvendelige, når de ikke er gentaget i nogen bestemmelse i traktaten. Hvis de er gentaget eller reguleret i andre bestemmelser i denne, skal disse, som vedrører én og samme bestemmelse, betragtes i deres helhed og anvendes samtidig. I praksis må man, da målene i artikel 3 udgør almindelige principper, mod hvis gennemførelse og indbyrdes overensstemmelse, man i videst muligt omfang skal stræbe, dog tilvejebringe en vis overensstemmelse mellem disse forskellige mål, idet det åbenbart er umuligt at gennemføre dem alle samtidig og hver især fuldt ud. c) Beskyttelsen af den fælles interesse er ikke til hinder for, at et indgreb, som forfølger de forskellige mål i traktatens artikel 3 samtidig, når omstændighederne kræver det, omfatter alle foranstaltninger af selektiv og progressiv karakter, som er forenelige med lighedsprincippet og nødvendige til gennemførelsen af de i den nævnte artikel fastlagte opgaver; følgelig kan et indirekte indgreb i produktionen ikke under påskud af, at det indebærer forskellig behandling, betragtes som uforeneligt med beskyttelsen af den fælles interesse.
2.

Et søgsmål, indgivet af en organisation af virksomheder, kan antages til realitetsbehandling, når organisationen udtrykkeligt påberåber sig et eller flere tilfælde af magtfordrejning over for dens medlemmer, når den på relevant måde angiver de grunde, hvoraf det eller de påberåbte tilfælde af magtfordrejning efter dens mening udspringer, og når de fremførte anbringender tilsigter at få fastslået, at Den Høje Myndighed ved sin vedtagelse af de anfægtede beslutninger har anvendt de beføjelser, som traktaten har tillagt den, til andre formål end de, med henblik på hvilke beføjelserne blev tillagt den.
2.

Et søgsmål indgivet af en organisation af virksomheder kan antages til realitetsbehandling, når organisationen udtrykkeligt påberåber sig et eller flere tilfælde af magtfordrejning over for dens medlemmer, når den på relevant måde angiver de grunde, hvoraf det eller de påberåbte tilfælde af magtfordrejning efter dens mening udspringer, og når de fremførte anbringender tilsigter at få fastslået, at Den Høje Myndighed ved sin vedtagelse af de anfægtede beslutninger har anvendt de beføjelser, traktaten har tillagt den, til andre formål end de, med henblik på hvilke beføjelserne blev tillagt den.
5.

Det offentlige er ved vedtagelsen af økonomiske regler forpligtet til at handle med forsigtighed og kun at gribe ind efter omhyggeligt at have afvejet de forskellige interesser, der står på spil, og skal i videst muligt omfang begrænse de forudseelige skader for tredjemand. Den opfattelse, hvorefter Den Høje Myndighed ved vedtagelsen af sine forholdsregler skulle påse, at der ikke sker nogen ændring i konkurrencesituationen for dens råjernsproducenter i forhold til andre skrotforbrugere, er dog et for vidtgående krav.
1.

Under sagens gang må der sondres mellem fremsættelsen af nye søgsmålsgrunde og nye argumenter. Der er ikke noget til hinder for, at Domstolen kan undersøge nye argumenter, der er fremført til støtte for søgsmålsgrunde, som allerede er angivet i stævningen.
3.

Artikel 4 i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 27/55 af 20. juli 1955 hjemler udelukkende en frist for forelæggelsen af investeringsprogrammer. Principperne for fornuftig forvaltning kræver, at Den Høje Myndigheds udtalelse skal være afgivet inden for en rimelig frist, dvs. før udløbet af de i artikel 4 i beslutning nr. 57/55 fastsatte tre måneder. En frist, som udtrykkelig er anerkendt af en offentlig myndighed, kan ikke tilsidesættes uden videre.
b)

Sagsøgte frifindes i det omfang, sagen er rettet mod Den Høje Myndigheds stiltiende nægtelse af at henstille til regeringen for Forbundsrepublikken Tyskland til fordel for Fællesskabets ikke-tyske jern- og stålværker at indføre en tarifordning for transport af mineralske brændstoffer svarende til den, de tyske jern- og stålværker nyder godt af.
5.

En understøttelsestarif er kun i usædvanlige tilfælde forenelig med traktaten, og især kun når den begunstigede virksomhed er udsat for ulemper, som beror på andre faktorer end økonomiske. En sådan tarif er kun lovlig for så vidt, som den er påkrævet for at sætte virksomheden i stand til at tilpasse sig nye forhold eller til at klare sig igennem en ufordelagtig situation, som er opstået på grund af omstændigheder, der ikke kan tilregnes denne.
6.

Det er forkert at hævde, at forbudet i artikel 4, litra c skal anvendes på de i artikel 67 fastsatte vilkår. De beskyttelsesforanstaltninger, der er fastsat i denne artikel, berører slet ikke artikel 4, men har til formål at opveje de økonomiske ulemper, der følger på det fælles marked af en statslig handling, som Den Høje Myndighed ikke har beføjelse til at bringe direkte til ophør.
3.

En skade forvoldt ved forskelsbehandling kan anses for et indicium for, at der foreligger en forskelsbehandling, men dog ikke for en nødvendig bestanddel af forskelsbehandlingsbegrebet selv; dette forudsætter frem for alt, at der er skabt ulige vilkår for sammenlignelige tilfælde.
2.

I det omfang en generel beslutning ændres ved en ny beslutning, bliver denne ligeledes af generel karakter. En beslutnings generelle karakter kan følge direkte af dens indhold, især hvis den opstiller flere normative grundregler, angiver betingelserne for disses anvendelse på abstrakt måde, og bestemmer retsvirkningerne heraf. En beslutning er generel, nar den opstiller generelle, normative regler, der kan få ligelig betydning i et ubestemt antal tilfælde, og som gælder for enhver, der befinder sig eller vil komme til at befinde sig under de vilkår, som er fastsat for dens anvendelse.
b)

Når Den Høje Myndighed tilstiller et hjælpeorgan, som den har overdraget gennemførelsen af bestemte opgaver, en skrivelse, hvori den opstiller generelle principper og navnlig opfordrer dette organ til at fortsætte med en bestemt, indtil da fulgt praksis, kan denne skrivelse udgøre en rent intern tjenesteforskrift, selv hvis den er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (Amtsblatt), og opfordringen vedrører foranstaltninger, som dette organ skal træffe over for virksomheder i Fællesskabet. Dette gælder i alle tilfælde, når det fremgår af skrivelsen, at Den Høje Myndighed ikke havde til hensigt at vedtage en beslutning, men derimod blot ville bekræfte principper, som den med rette eller urette antog logisk fulgte af dens tidligere beslutninger. Denne opfattelse ændres ikke af, at en ansat ved Den Høje Myndighed over for tredjemand har betegnet skrivelsen som »beslutning« ( 1 )
b)

Når Den Høje Myndighed tilstiller et hjælpeorgan, som den har overdraget gennemførelsen af bestemte opgaver, en skrivelse, hvori den opstiller generelle principper og navnlig opfordrer dette organ til at fortsætte med en bestemt, indtil da fulgt praksis, kan denne skrivelse udgøre en rent intern tjenesteforskrift, selv hvis den er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (Amtsblatt), og opfordringen vedrører foranstaltninger, som dette organ skal træffe over for virksomheder i Fællesskabet. Dette gælder i alle tilfælde, når det fremgår af skrivelsen, at Den Høje Myndighed ikke havde til hensigt at vedtage en beslutning, men derimod ville bekræfte principper, som den med rette eller urette antog logisk fulgte af dens tidligere beslutninger. Denne opfattelse ændres ikke af, at en ansat ved Den Høje Myndighed over for tredjemand har betegnet skrivelsen som »beslutning« ( 1 ).
b)

Når Den Høje Myndighed tilstiller et hjælpeorgan, som den har overdraget gennemførelsen af bestemte opgaver, en skrivelse, hvori den opstiller generelle principper og navnlig opfordrer dette organ til at fortsætte med en bestemt, indtil da fulgt praksis, kan denne skrivelse udgøre en rent intern tjenesteforskrift, selv hvis den er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende. (Amtsbaltt), og opfordringen vedrører foranstaltninger, som dette organ skal træffe over for virksomheder i Fællesskabet. Dette gælder i alle tilfælde, når det fremgår af skrivelsen, at Den Høje Myndighed ikke havde til hensigt at vedtage en beslutning, men derimod blot ville bekræfte principper, som den med rette eller urette antog fulgte af dens tidligere beslutninger. Denne opfattelse ændres ikke af, at en ansat ved Den Høje Myndighed over for tredjemand har betegnet skrivelsen som »beslutning« ( 1 ).
Når Den Høje Myndighed tilstiller et hjælpeorgan, som den har overdraget gennemførelsen af bestemte opgaver, en skrivelse, hvori den opstiller generelle principper og navnlig opfordrer dette organ til at fortsætte med en bestemt, indtil da fulgt praksis, kan denne skrivelse udgøre en rent intern tjenesteforskrift, selv hvis den er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (Amtsblatt), og opfordringen vedrører foranstaltninger, som dette organ skal træffe over for virksomheder i Fællesskabet. Dette gælder i alle tilfælde, når det fremgår af skrivelsen, at Den Høje Myndighed ikke havde til hensigt at vedtage en beslutning, men derimod blot ville bekræfte principper, som den med rette eller urette antog logisk fulgte af dens tidligere beslutninger.

Denne opfattelse ændres ikke af, at en ansat ved Den Høje Myndighed over for tredjemand har betegnet skrivelsen som »beslutning«.
b)

Når Den Høje Myndighed tilstiller et hjælpeorgan, som den har overdraget gennemførelsen af bestemte opgaver, en skrivelse, hvori den opstiller generelle principper og navnlig opfordrer dette organ til at tortsætte med en bestemt, indtil da fulgt praksis, kan denne skrivelse udgøre en rent intern tjenesteforskrift, selv hvis den er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (JO) og opfordringen vedrører foranstaltninger, som dette organ skal træffe over for virksomheder i Fællesskabet. Dette gælder i alle tilfælde, når det fremgår af skrivelsen, at Den Høje Myndighed ikke havde til hensigt at vedtage en beslutning, men derimod ville bekræfte principper, som den med rette eller urette antog logisk fulgte af dens tidligere beslutninger. Denne opfattelse ændres ikke af, at en ansat ved Den Høje Myndighed over for tredjemand har betegnet skrivelsen som »beslutning«.
Når den Høje Myndighed tilstiller et hjælpeorgan, som den har overdraget gennemførelsen af bestemte opgaver, en skrivelse, hvori den opstiller generelle principper og navnlig opfordrer dette organ til at fortsætte med en bestemt, indtil da fulgt praksis, kan denne skrivelse udgøre en rent intern tjenesteforskrift, selv hvis den er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende og opfordringen vedrører foranstaltninger, som dette organ skal træffe over for virksomheder i Fællesskabet. Dette gælder i hvert tilfælde, når det fremgår af skrivelsen, at Den Høje Myndighed ikke havde til hensigt at vedtage en beslutnirig, men derimod blot ville bekræfte-principper, som den med rette eller urette antog logisk fulgte af dens tidligere beslutninger.

Denne opfattelse ændres ikke af, at en ansat ved Den Høje Myndighed over for tredjemand har betegnet skrivelsen som »beslutning«.
10.

Fællesskabets kartelret er i alt fald siden den 10. februar 1953 (dagen for oprettelsen af det fælles kulmarked) på kulområdet trådt i stedet for national ret. Den Høje Myndighed havde derfor ret til på basis af fællesskabsretten at undersøge gyldigheden af kartelaftaler og -vedtagelser, som ganske vist er indgået før denne dato, men efter parternes vilje først skulle anvendes efter denne dato. Den omstændighed, at forbudet i artikel 65 i medfør af artikel 12 i konventionen om overgangsbestemmelserne først senere skulle have retsvirkninger for disse aftaler og vedtagelser, ændrer intet herved.
For at en virksomhed kan anlægge sag mod en individuel beslutning, som angår denne, er det ikke nødvendigt, at den er den eneste eller næsten den eneste, som berøres af denne beslutning.

At forbyde intervenienten ethvert anbringende, som ikke er blevet gjort gældende af den part, han støtter, ville være ensbetydende med at berøve interventionsproceduren ethvert indhold.

De tilskuds- eller støtteformer, som efter artikel 4, litra c er uforenelige med det fælles marked, og som følgelig er ophævede og forbudte, skal bedømmes ud fra normal sprogbrug, hvorefter et tilskud er en penge-eller naturalydelse, som gives til hjælp for en virksomhed ud over køberens eller forbrugerens betaling for de varer eller tjenesteydelser, som virksomheden producerer.

Efter denne sprogbrug er en støtte et nært beslægtet begreb, som imidlertid understreger den formålsbestemte karakter, idet støtten særlig sigter mod et bestemt mål, som mormalt ikke kan nås uden bistand udefra.

Støttebegrebet er imidlertid mere generelt end tilskudsbegrebet, fordi det ikke blot omfatter positive ydelser, såsom selve tilskudene, men ligeledes de indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger.
2.

a) Hvis der ved udstedelsen af oprindelsescertifikater, som af Den Høje Myndighed er anerkendt som bevisdokumenter, begås en fejl af en national tjenestemand, som hverken handler efter Den Høje Myndigheds instrukser, for denne institutions regning eller i dennes navn, men udøver rent nationale beføjelser, kan denne fejl ikke tilregnes Den Høje Myndighed, og er ikke en personlig fejl, som medfører dennes ansvar. b) Hvis Den Høje Myndighed overlader det til en national myndighed at udstede de omhandlede certifikater i stedet for selv at påtage sig det, foreligger der ikke mangelfuld organisation og således ikke en tjenstlig fejl i EKSF-traktatens artikel 40's forstand, når dette krav overlades til en overordnet myndighed — såsom et ministerium — der måtte synes mest egnet hertil og bedst skikket til at byde de bedste garantier mod ethvert misbrug, og når de nationale bestemmelser fastsætter en omhyggelig fremgangsmåde for udstedelsen af de nævnte certifikater. c) Under disse betingelser er det heller ikke en tjenstlig fejl, at Den Høje Myndighed ikke kontrollerer certifikaternes pålidelighed, så længe der ikke er noget tegn, der kan afsløre, at der foreligger et misbrug.
DOMSTOLENS DOM

AF 16. DECEMBER 1960

Hamborner Bergbau AG, Friedrich Thyssen Bergbau AG mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Forenede sager 41 og 50/59

Processprog: Tysk

Angående:

1. Sag 41/59: Annullationssøgsmål mod den beslutning, som meddeltes sagsøgeren af Den Høje Myndighed ved skrivelse af 24. juli 1959, ved hvilken begæringen om fritagelse for afgiftsbetalingen for regnskabsåret 1959/60 blev afslået.

2. Sag 50/59: Annullationssøgsmål mod Den Høje Myndigheds stiltiende beslutning om afslag, som fremgår af dens tavshed over for skrivelsen af 6. august, i hvilken sagsøgeren beder om at blive tilstillet den i den nævnte skrivelse af 24. juli indeholdte beslutning.

Domskonklusion:

1. Sag 41/59:

Annullationssøgsmålet mod Den Høje Myndigheds beslutning, som fremgår af skrivelsen af 24. juli 1959 til sagsøgeren, forkastes, da det findes at savne fornødent grundlag.

2. Sag 50/59:

Annullationssøgsmålet mod Den Høje Myndigheds stiltiende beslutning om afslag, som fremgår af tavsheden over for sagsøgerens skrivelse af 6. august 1959, afvises fra realitetsbehandling.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

1. Af 18. maj 1960:

Jeg foreslår Domstolen at afvise sagerne 41/59 og 50/59 fra realitetsbehandling.

2. Af 17. november 1960:

1. Jeg fastholder resultatet af det første forslag til afgørelse. Sagerne bør af de der angivne grunde afvises fra realitetsbehandling.

2. Subsidiært skal det bemærkes: a) Afvisningen forekommer også nødvendig, fordi sagsøgerne har mistet retten til, selv indirekte, gennem indsigelsen om retsstridighed at anfægte stiftelsen og opretholdelsen garantifonden og den særlige reserve. b) Skulle Domstolen være af en anden opfsattelse og anse sagerne, retsstridighedsindsigelsen (og dermed også kontrollen med fondene) for antagelig til realitetsbehandling, så frembyder der sig følgende mulige resultat i sagen: aa) Garantifondens opretholdelse i det nuværende omfang er ikke traktatstridig; bb) den særlige reserves stiftelse og anvendelse synes for den overvejende del ikke berettiget efter traktaten. Men disse midler er kun delvist disponible. Man kan ikke gå ud fra, at den anden del ville kunne gøres disponibel inden for regnskabsåret 1959/60. Domstolens afgørelse må derfor lade denne del ude af betragtning. Søgsmålet kan således kun admitteres delvist. cc) Sagsøgerens begæring om konstatering (af Fællesskabets erstatningsansvar) forkastes.

Sammendrag

Retspleje — passivitetssøgsmål — ændring af retsgrundlaget — afvisning fra realitetsbehandling

(EKSF-traktaten, artikel 35)

Bliver en sag »indbragt« for Den Høje Myndighed i henhold til artikel 35, betyder dette, at den opfordres til at tage stilling til et krav, som er støttet på et bestemt retsgrundlag. Da den indholdsmæssige rækkevidde af en eventuel stiltiende beslutning om afslag bestemmes på grundlag af denne begæring og dét deri angivne retsgrundlag, skal søgsmål, som rettes mod denne beslutning, afvises fra realitetsbehandling, såfremt det indeholder en ny begæring og er støttet på et andet retsgrundlag end den oprindelige begæring.
6.

Når de omtvistede ansættelseskontrakter alligevel er indgået på ubestemt tid, skyldes dette, at det på tidspunkter for deres indgåelse ikke ved anvendelse af de i traktatens artikel 246, stk. 3 nævnte tidsbegrænsede kontrakter var muligt at tilgodese det varige personalebehov inden for Kommissionens forskellige tjenestegrene, som på dette tidspunkt ikke i tilstrækkeligt omfang kunne forudses. De omtvistede kontrakter udgør således en forud for indgåelsen af de i traktatens artikel 246, stk. 3 nævnte kontrakter indledende fase, og indebærer på ingen måde en mellem parterne fælles hensigt til at skabe det for en kontrakt om fastansættelse særlige retsforhold, da en sådan hensigt ville stride klart mod det i artikel 246, stk. 3 anførte princip.
Hverken traktatens bestemmelser eller dens generelle struktur tillægger Den Høje Myndighed en underforstået normativ beføjelse vedrørende transporttariffernes offentliggørelse.

Fra pligten til at offentliggøre priserne kan der ikke udledes en pligt til at offentliggøre transporttarifferne. Udtrykket »prislister og salgsbetingelser« i artikel 60 angår kun priserne og salgsbetingelserne for varer og ikke for transport, idet transportomkostningerne for sælgeren kun udgør en del af produktionsprisen, som han ikke har pligt til at offentliggøre.

Det er heller ikke muligt ud fra Den Høje Myndigheds generelle beføjelser angående kontrol af forskelsbehandling at udlede en organisk og funktionel sammenhæng mellem forpligtelsen til at offentliggøre produkternes pris og forpligtelsen til at offentliggøre transportomkostningerne. Den Høje Myndighed er ikke i medfør af disse beføjelser berettiget til at træffe en beslutning om at indføre en forudgående kontrol ved at foreskrive offentliggørelse af tariffer eller priser. Dens normative beføjelse på dette område har karakter af en undtagelse og er afhængig af et afkald fra medlemsstaterne, som traktaten hverken udtrykkeligt eller stiltiende hjemler på området for transporttariffernes offentliggørelse.
Hverken traktatens bestemmelser eller dens generelle struktur tillægger Den Høje Myndighed en underforstået normativ beføjelse vedrørende transporttariffernes offentliggørelse.

Fra pligten til at offentliggøre priserne kan der ikke udledes en pligt til at offentliggøre transporttarifferne. Udtrykket »prislister og salgsbetingelser« i artikel 60 angår kun priserne og salgsbetingelserne for varer og ikke for transport, idet transportomkostningerne for sælgeren kun udgør en del af produktionsprisen, som han ikke har pligt til at offentliggøre.

Det er heller ikke muligt ud fra Den Høje Myndigheds generelle beføjelser angående kontrol af forskelsbehandling at udlede en organisk funktionel sammenhæng mellem forpligtelsen til at offentliggøre produkternes pris og forpligtelsen til at offentliggøre transportomkostningerne. Den Høje Myndighed er ikke i medfør af disse beføjelser berettiget til at træffe beslutning om at indføre en forudgående kontrol ved at foreskrive offentliggørelse af tariffer eller priser. Dens normative beføjelse på dette område har karakter af en undtagelse og er afhængig af et afkald fra medlemsstaterne, som traktaten hverken udtrykkeligt eller stiltiende hjemler på området for transport-tariffernes offentliggørelse.
3.

Ifølge artikel 65, stk. 2 tillader Den Høje Myndighed aftaler om specialisering eller om fælles indkøb eller salg, hvis den finder, at de i stk. 2, litra a, b og c nævnte forudsætninger er til stede. En sådan tilladelse afhænger følgelig af en konstatering, som efter sin karakter omfatter en bedømmelse af situationen som helhed, som den fremgår af de økonomiske kendsgerninger eller omstændigheder, og som derfor delvist er unddraget en retlig efterprøvelse. Der gælder således for Den Høje Myndighed en præceptiv regel om, at sådanne tilladelser skal ledsages af en egentlig begrundelse. Dette påbud skal ubetinget efterkommes. Begrundelsen skal gøre det muligt for de pågældende og i givet fald for dommeren at konstatere de omstændigheder, som har ligget til grund for Den Høje Myndigheds antagelse af, at de forudsætninger, som er påkrævet for tilladelsens tildeling, er til stede, således at disse omstændigheders rigtighed kan prøves såvel i faktisk som i retlig henseende.
5.

Når de omtvistede ansættelseskontrakter alligevel er indgået på ubestemt tid, skyldes dette, at det på tidspunktet for deres indgåelse ikke ved anvendelse af de i traktatens artikel 246, stk. 3 nævnte tidsbegrænsede kontrakter var muligt at tilgodese det varige personalebehov inden for Kommissionens forskellige tjenestegrene, som på dette tidspunkt ikke i tilstrækkeligt omfang kunne forudses. De omtvistede kontrakter udgør således en forud for indgåelsen af de i traktatens artikel 246, stk. 3 nævnte kontrakter indledende fase, og indebærer på ingen måde en mellem parterne fælles hensigt til at skabe det for en kontrakt om fastansættelse særlige retsforhold, da en sådan hensigt ville stride klart mod det i artikel 246, stk. 3 anførte princip.