DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING) AF 19. NOVEMBER 1992. - JAN MOLENBROEK MOD BESTUUR VAN DE SOCIALE VERZEKERINGSBANK. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: RAAD VAN BEROEP AMSTERDAM - NEDERLANDENE. - LIGEBEHANDLING AF MAEND OG KVINDER - SOCIAL SIKRING - ALDERSPENSION - TILLAEG FOR AEGTEFAELLE DER FORSOERGES. - SAG C-226/91.



Samling af Afgørelser 1992 side I-05943



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Socialpolitik ° ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring ° direktiv 79/7, artikel 4, stk. 1 ° tildelingen og stoerrelsen af et tillaeg til alderspensionen knyttet til de erhvervsindkomster, der oppebaeres af den forsoergede aegtefaelle, som endnu ikke har naaet pensionsalderen ° lovligt ° betingelser

(Raadets direktiv 79/7, art. 4, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for at anvende en national lovbestemmelse om alderspensionsforsikring, som ° uanset koen ° udelukkende lader tildelingen og stoerrelsen af et tillaeg til en pensionsberettiget, hvis forsoergede aegtefaelle endnu ikke har naaet pensionsalderen, afhaenge af aegtefaellens indtaegter fra eller i forbindelse med erhvervsarbejde.

En saadan lovbestemmelse bevirker ubestrideligt, at et betydeligt stoerre antal maend end kvinder rent faktisk oppebaerer tillaegget, men den er i overensstemmelse med et berettiget formaal i socialpolitikken, nemlig at sikre aegtefaeller, hvor den ene part endnu ikke har naaet pensionsalderen, en indtaegt, svarende til det socialt bestemte minimum, som de vil oppebaere, naar de begge er pensioneret, og de i bestemmelsen hjemlede tillaeg er egnede til at opfylde dette formaal og noedvendige herfor, saaledes at den er begrundet ud fra hensyn, som intet har at goere med forskelsbehandling paa grundlag af koen.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 24. juli 1991, indgaaet til Domstolen den 10. september 1991, har Raad van Beroep, Amsterdam, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt flere praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24).

2 Disse spoergsmaal er blevet rejst i forbindelse med en retssag mellem modtageren af en alderspension, Jan Molenbroek, og Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (herefter benaevnt "SVB") vedroerende fastsaettelsen af stoerrelsen af et tillaeg, som den pensionsberettigede modtager for sin forsoergede aegtefaelle, som endnu ikke har naaet pensionsalderen.

3 Ifoelge sagsakterne i hovedsagen har i Nederlandene i medfoer af Algemene Ouderdomswet (lov om almindelig alderspension, herefter benaevnt "AOW") enhver gift person, mand eller kvinde, naar vedkommende fylder 65 aar, ret til en alderspension, som svarer til 50% af den gaeldende nettomindsteloen, saafremt vedkommende har tilbagelagt forsikringsperioder paa i alt 50 aar. Modtageren af en saadan pension, hvis forsoergede aegtefaelle endnu ikke er fyldt 65 aar, har ret til et tillaeg, som paa aegtefaellens begaering kan udbetales direkte til denne.

4 Siden den 1. april 1988 svarer den maksimale pension for en gift person, hvis forsoergede aegtefaelle endnu ikke er fyldt 65, til pensionen for en ugift, dvs. 70% af netto-mindsteloennen, og det hoejeste tillaeg, som vedkommende kan oppebaere for sin aegtefaelle, svarer til 30% af nettomindsteloennen. Fra den naevnte dato afhaenger tildelingen og stoerrelsen af tillaegget, bortset fra visse overgangsordninger, imidlertid af aegtefaellens egne indtaegter. Saaledes traekkes aegtefaellens indtaegter ved eller i forbindelse med erhvervsarbejde i et vist omfang fra tillaegget.

5 I medfoer af AOW fik sagsoegeren i hovedsagen, Jan Molenbroek, pr. 1. maj 1990, hvor han fyldte 65 aar, tildelt en fuld pension for en gift mand, svarende til 70% af nettomindsteloennen. Da hans aegtefaelle ° som var yngre ° fortsat oppebar en ydelse for uarbejdsdygtighed, trak SVB, inden for de tilladte graenser, denne indtaegt fra det Molenbroek tilkommende tillaeg i henhold til AOW, saaledes at dette reduceredes til 27,70% af det hjemlede hoejeste tillaeg.

6 Raad van Beroep, Amsterdam, som Molenbroek har indbragt SVB' s beslutning om nedsaettelse af tillaegget for, har besluttet at udsaette sagen med henblik paa Domstolens besvarelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Skal artikel 4, stk. 1, i Raadets direktiv 79/7 af 19. december 1978 fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for en national lovbestemmelse om alderspensionsforsikring, som ° uanset koen ° udelukkende lader tildelingen og stoerrelsen af et tillaeg til en pensionsberettiget for dennes aegtefaelle, som endnu ikke er fyldt 65 aar, afhaenge af, om denne yngre aegtefaelle har indtaegter fra eller i forbindelse med erhvervsarbejde, saafremt bestemmelsen har til foelge, at betydeligt flere maend end kvinder kan opnaa et tillaeg?

2) a) Skal artikel 4, stk. 1, i Raadets direktiv 79/7 af 19. december 1978 fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af den i spoergsmaal 1) naevnte nationale lovbestemmelse, som har til formaal at sikre den pensionsberettigede, som forsoerger en yngre aegtefaelle, et socialt mindsteniveau, men som samtidig indebaerer, at der tildeles tillaeg for en yngre aegtefaelle, der har en lav, eller slet ingen, arbejdsindtaegt, naar den pensionsberettigede ved siden af sin AOW-ydelse har egne indtaegter fra eller i forbindelse med erhvervsarbejde, saasom supplerende firmapension eller formueindkomst, saaledes at der i saadanne tilfaelde principielt ikke behoever at vaere tale om et behov for at sikre et socialt mindsteniveau?

b) Kan anvendelsen af den i spoergsmaal 1) naevnte nationale lovbestemmelse, som foerer til, at der tildeles langt flere maend end kvinder tillaeg for en yngre aegtefaelle, inden for rammerne af direktiv 79/7 begrundes i AOW-ydelsens karakter af grundydelse, uanset det forhold, at der ogsaa kan ydes tillaeg i situationer, hvor tillaegget ikke er noedvendigt for at sikre den pensionsberettigede og dennes yngre aegtefaelle et tilstraekkeligt eksistensminimum?

3) Indebaerer en tilsidesaettelse af artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 i tilfaelde som det her foreliggende, at en pensionsberettiget med en aegtefaelle, der endnu ikke er fyldt 65 aar, i alle tilfaelde ° uanset den yngre aegtefaelles eventuelle indtaegter fra eller i forbindelse med erhvervsarbejde ° kan goere krav paa (fuldt) tillaeg?"

7 Ved kendelse af 9. juli 1992 har Domstolen (Anden Afdeling) bevilget sagsoegeren i hovedsagen fri proces.

8 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

9 Med de foerste to praejudicielle spoergsmaal, som skal behandles under ét, oensker den nationale ret oplyst, om artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 er til hinder for, at tildelingen og stoerrelsen af et tillaeg i henhold til den nationale lovgivning om aldersforsikring, hvilket tillaeg kan ydes til pensionsberettigede, hvis forsoergede aegtefaelle endnu ikke har opnaaet pensionsalderen, uden hensyn til koen alene beror paa aegtefaellens indtaegter fra eller i forbindelse med erhvervsarbejde, uden hensyn til den pensionsberettigedes eventuelle andre indtaegter, naar dette indebaerer, at et vaesentligt stoerre antal maend end kvinder oppebaerer tillaegget, og at dette kan ydes, selv om det ikke er noedvendigt for at sikre et eksistensminimum for den pensionsberettigede og dennes aegtefaelle.

10 Indledningsvis bemaerkes, som Domstolen har fastslaaet i dom af 11. juni 1987 (sag 30/85, Teuling, Sml. s. 2497, praemis 12), at det fremgaar af selve ordlyden af artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, at ydelse af et pensionstillaeg for en forsoerget aegtefaelle er forbudt, naar det direkte eller indirekte sker paa grundlag af de ydelsesberettigedes koen.

11 Endvidere bemaerkes, at Domstolen i samme dom (praemis 13) har udtalt, at en ydelsesordning, hvor tillaeggene ikke er fastsat direkte paa grundlag af de ydelsesberettigedes koen, men under hensyntagen til deres aegteskabelige eller familiemaessige stilling, og hvor det viser sig, at den procentdel, der har fordel af disse tillaeg, klart er mindre for kvindernes vedkommende end for maendenes, er i strid med artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, hvis ordningen ikke kan begrundes i hensyn, der er forskelsbehandling paa grundlag af koen uvedkommende.

12 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen samt af de skriftlige indlaeg for Domstolen, at der foreligger enighed om, at det overvejende er maend, som oppebaerer det i hovedsagen omhandlede tillaeg. Dette forhold skyldes dels, at manden i et parforhold normalt er den aeldste, dels, at selv i de tilfaelde, hvor manden er den yngste, har han hyppigere end en kvinde i samme stilling erhvervsindtaegt, saaledes at der ikke kan tildeles en kvindelig pensionsberettiget et tillaeg.

13 Det maa herefter fastslaas, at en lovgivning som den i sagen omhandlede, som goer tildeling og stoerrelse af et pensionstillaeg til den pensionsberettigede alene afhaengig af den yngste aegtefaelles arbejdsindtaegt, i princippet foerer til en indirekte forskelsbehandling af kvindelige arbejdstagere i forhold til mandlige arbejdstagere, hvilket er i strid med artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, medmindre den paagaeldende lovgivning begrundes med objektive faktorer, som intet har at goere med forskelsbehandling paa grundlag af koen. Det fremgaar af Domstolens praksis, at dette er tilfaeldet, hvis de valgte midler er i overensstemmelse med et berettiget formaal i socialpolitikken i den medlemsstat, hvis lovgivning der er tale om, er egnede til at opfylde det af lovgivningen forfulgte formaal og er noedvendige hertil (jf. dom af 7.5.1991, sag C-229/89, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 2205, praemis 19).

14 Det bemaerkes herved, at det fremgaar af sagens akter, at den i henhold til AOW tildelte ydelse har karakter af en grundydelse, dvs. at den har til formaal at sikre de paagaeldende en indtaegt svarende til et eksistensminimum, uanset de eventuelle indtaegter, de i oevrigt maatte oppebaere.

15 Det bemaerkes endvidere, at Domstolen tidligere har fastslaaet, at ydelsen af en minimumsindtaegt er en integrerende del af medlemsstaternes socialpolitik, og at medlemsstaterne har en rimelig skoensmargen med hensyn til de sociale beskyttelsesforanstaltningers art og de konkrete betingelser for deres gennemfoerelse (jf. foernaevnte dom i sagen Kommissionen mod Belgien, praemis 22 og 23).

16 Det bemaerkes endvidere, at naar der ikke tages hensyn til den alderspensionsberettigedes eventuelle andre indtaegter ved fastsaettelsen af det tillaeg, som han kan oppebaere paa grund af sin yngre, forsoergede aegtefaelle, medfoerer den i sagen omhandlede nationale lovgivning, at der ydes aegtefaellerne en samlet indtaegt, svarende til den, som de vil have ret til, naar de begge er pensionsberettigede, og tillaegget foelgelig bortfalder.

17 Tillaegsordningen er saaledes noedvendig for at sikre ydelsernes karakter af grundydelser i henhold til AOW og for at sikre aegtefaeller, hvor den ene endnu ikke har naaet pensionsalderen, en indtaegt svarende til det socialt bestemte minimum, som de vil oppebaere, naar de begge bliver pensionsberettigede.

18 Under disse omstaendigheder kan det forhold, at tillaegget i visse situationer ydes til personer, for hvem det ikke er noedvendigt for at sikre et eksistensminimum, naar henses til de indtaegter, som de i oevrigt oppebaerer, ikke rejse tvivl om, at det valgte middel er noedvendigt i relation til det forfulgte formaal.

19 Det foelger heraf, at den paagaeldende nationale lovgivning er i overensstemmelse med et berettiget socialpolitisk formaal, at den omfatter tillaeg, som er egnede til at opfylde dette formaal, og som er noedvendige hertil, og at lovgivningen saaledes er begrundet i forhold, som intet har at goere med en forskelsbehandling paa grundlag af koen.

20 De foerste to spoergsmaal fra den nationale ret maa foelgelig besvares med, at artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for at anvende en national lovbestemmelse om alderspensionsforsikring, som ° uanset koen ° udelukkende lader tildelingen og stoerrelsen af et tillaeg til en pensionsberettiget, hvis forsoergede aegtefaelle endnu ikke har naaet pensionsalderen, afhaenge af aegtefaellens indtaegter fra eller i forbindelse med erhvervsarbejde, selv om bestemmelsen har til foelge, at betydelig flere maend end kvinder kan opnaa et tillaeg.

21 Under hensyn til svaret paa de foerste to praejudicielle spoergsmaal er det ufornoedent at besvare den nationale rets tredje spoergsmaal om foelgerne af, at der i et tilfaelde som det i hovedsagen omhandlede eventuelt foreligger en tilsidesaettelse af artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

22 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Raad van Beroep, Amsterdam, ved kendelse af 24. juli 1991, for ret:

Artikel 4, stk. 1, i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for at anvende en national lovbestemmelse om alderspensionsforsikring, som ° uanset koen ° udelukkende lader tildelingen og stoerrelsen af et tillaeg til en pensionsberettiget, hvis forsoergede aegtefaelle endnu ikke har naaet pensionsalderen, afhaenge af aegtefaellens indtaegter fra eller i forbindelse med erhvervsarbejde, selv om bestemmelsen har til foelge, at betydelig flere maend end kvinder kan opnaa et tillaeg.