Forslag til afgørelse fra generaladvokat Elmer fremsat den 12. juni 1997. - Conserchimica Srl mod Amministrazione delle Finanze dello Stato. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Corte d'appello di Venezia - Italien. - Toldbestemmelser - Efterfølgende opkrævning af importafgifter - Forældelse. - Sag C-261/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-06177



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I denne sag har Corte d'Appello di Venezia, Italien, stillet et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (1) (herefter »forordningen«).

De relevante faellesskabsretlige regler

2 Forordningen indeholder bl.a. foelgende bestemmelser:

»Artikel 2

1. Saafremt de kompetente myndigheder konstaterer, at hele eller en del af den import- eller eksportafgift, der forskriftsmaessigt skulle have vaeret opkraevet for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale disse afgifter, ikke er opkraevet hos debitor, kan disse foretage en efteropkraevning af det manglende afgiftsbeloeb.

En saadan efteropkraevning kan imidlertid ikke foretages efter et tidsrum af tre aar at regne fra bogfoeringstidspunktet for det beloeb, som oprindeligt blev opkraevet hos debitor, eller, hvis der ikke har fundet bogfoering sted, fra det tidspunkt hvor toldskylden for den paagaeldende vare er opstaaet.

...

Artikel 11

Denne forordning traeder i kraft den 1. juli 1980.«

Sagen for den nationale ret og det praejudicielle spoergsmaal

3 I perioden fra maj 1978 til oktober 1980 koebte Conserchimica Srl hos en italiensk importoer olieprodukter, der var indfoert under en ordning med toldlempelser. Conserchimica videresolgte olieprodukterne til tredjemand.

4 Efter fremsaettelse af betalingsanmodninger i perioden fra februar 1981 til maj 1984 paalagde Amministrazione delle Finanze dello Stato den 28. april 1986 Conserchimica at efterbetale moms og importafgifter under henvisning til, at Conserchimica ikke var i besiddelse af fornoeden bevilling til koeb af varer indfoert med toldlempelse.

5 Conserchimica indbragte paalaegget for Tribunale di Venezia, der efter forelaeggelse af praejudicielle spoergsmaal for Domstolen (2) frifandt Amministrazione delle Finanze dello Stato.

6 Conserchimica har appelleret Tribunale di Venezias afgoerelse til Corte d'Appello di Venezia og har bl.a. henvist til, at paalaegget ikke er udstedt inden den i forordningens artikel 2 fastsatte frist paa 3 aar for efteropkraevning af import- og eksportafgifter.

7 Corte d'Appello di Venezia har ved kendelse af 9. maj 1996 bestemt foelgende:

»Sagen forelaegges i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177, stk. 1, litra b), De Europaeiske Faellesskabers Domstol, der anmodes om en praejudiciel afgoerelse af, om artikel 2 i [forordningen], hvori der er fastsat en frist paa tre aar for efteropkraevning af afgifter, der ikke er opkraevet, ogsaa finder anvendelse paa tilfaelde fra tiden foer den 1. juli 1980, paa hvilken dato naevnte forordning traadte i kraft, jf. forordningens artikel 11.«

Stillingtagen

8 Conserchimica har anfoert, at 3 aars-fristen i forordningens artikel 2 fra forordningens ikrafttraeden traeder i stedet for den 5 aars-frist, der tidligere gjaldt efter national ret, ogsaa for saa vidt angaar frister, der loeb paa ikrafttraedelsestidspunktet.

9 Den italienske regering har anfoert, at Domstolen allerede har besvaret spoergsmaalet i domme af 12. november 1981, forenede sager 212/80 - 217/80, Salumi (3), og af 9. december 1982, sag 82/82, Italgrani (4), hvor Domstolen fastslog, at forordningen ikke finder anvendelse paa import- og eksportafgifter, der er fastsat foer den 1. juli 1980.

10 Kommissionen har anfoert, at Salumi-sagen vedroerte afgifter, der var fastsat foer forordningens ikrafttraedelse, hvorimod naervaerende sag vedroerer afgifter, der ikke er fastsat foer forordningens ikrafttraedelse, men som dog kan henfoeres til forhold foer forordningens ikrafttraedelse. Domstolens begrundelse i Salumi-sagen goer sig imidlertid ogsaa fuldt ud gaeldende i naervaerende sag.

11 Jeg skal bemaerke, at naervaerende sag som anfoert af Kommissionen i modsaetning til Salumi-sagen og Italgrani-sagen vedroerer afgifter, der er fastsat efter forordningens ikrafttraedelse. Afgifterne vedroerer dog forhold foer forordningens ikrafttraedelse.

12 I Salumi-sagen anfoerte Domstolen foelgende:

»Mens procuessuelle regler almindeligvis antages at finde anvendelse i samtlige tvister, der verserer paa ikrafttraedelsestidpunktet, forholder det sig anderledes med materielretlige regler. Disse fortolkes normalt saaledes, at de kun omfatter forhold, som ligger forud for ikrafttraedelsen, saafremt det af ordlyden, bestemmelsernes formaal eller opbygning klart fremgaar, at dette har vaeret meningen. (praemis 9)

Denne fortolkning er i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet og princippet om respekt for den berettigede forventning, der begge skal bidrage til at give Faellesskabets lovgivning den fornoedne klarhed og forudberegnelighed. Domstolen har gentagne gange fremhaevet disse princippers betydning, navnlig i dommene af 25. januar 1979 (Racke, sag 98/78, Sml. 1979, s. 101), i hvilke det fastslaas, at retssikkerhedsprincippet i almindelighed forbyder, at en faellesskabsretsakt gives gyldighed fra et tidspunkt, der ligger foer aktens offentliggoerelse, og at undtagelser herfra kun kan tillades, naar det tilstraebte formaal fordrer det, og naar de beroertes berettigede forventning respekteres behoerigt. (praemis 10)

Det skal herved i foerste raekke bemaerkes, at de i denne sag omhandlede regler udtoemmende skal regulere efteropkraevning af import- og eksportsafgifter, hvad enten disse foelger af gennemfoerelsen af den faelles landbrugspolitik eller af traktatens bestemmelser vedroerende Toldunionen. Forordningen erstatter de nationale regler paa omraadet med faellesskabsregler og indeholder baade processuelle og materielretlige regler, der er uadskilleligt forbundne og ikke for saa vidt angaar de enkelte bestemmelsers virkning i tidsmaessig henseende kan vurderes hver for sig. (praemis 11)

Forordningens regler kan derfor ikke tillaegges tilbagevirkende kraft, medmindre der foreligger holdepunkter, der tilstraekkelig klart taler for et saadant resultat. Men det skal bemaerkes, at forordningens ordlyd og opbygning i almindelighed overhovedet ikke taler for at tillaegge den tilbagevirkende kraft, men tvaertimod for, at den kun skal have virkning for fremtiden. (praemis 12)

Dette foelger for det foerste af affattelsen af forordningens bestemmelser om dels forpligtelsen til, dels forbuddet mod at 'foretage efteropkraevning', hvilket ikke kan angaa krav, der allerede var rejst foer tidspunktet for forordningens ikrafttraeden. For det andet foelger det af det tidsrum, der gik mellem forordningens vedtagelse den 24. juli 1979 og dens ikrafttraeden den 1. juli 1980, hvilket viser, at Raadet ikke ansaa det for noedvendigt straks at ivaerksaette faellesskabsreglerne. (praemis 13)

Saafremt forordningens anvendelsesomraade blev udvidet til alle de tvister, der verserede for de nationale domstole paa ikrafttraedelsestidspunktet, ville anvendelsen af enten national ret eller af faellesskabsret desuden komme til at bero paa de nationale myndigheders adfaerd og navnlig paa den stoerre eller mindre hurtighed, hvormed de var i stand til at faa retssager anlagt og afgjort. Herved kunne der opstaa en uberettiget forskelsbehandling af transaktioner gennemfoert under ligeartede forhold i strid med lighedsprincippet og billighedsprincippet. Ved afgraensningen af forordningens tidsmaessige gyldighed skal derfor tidspunktet for den oprindelige afgiftsfastsaettelse tillaegges betydning. (praemis 14)

Resultatet af alle disse overvejelser maa blive, at forordningen kun gaelder de import- eller eksportforretninger, for hvilke afgiftsfastsaettelsen er sket efter den 1. juli 1980«. (praemis 15)

13 Efter min opfattelse goer denne argumentation sig ogsaa gaeldende i naervaerende sag, der jo vedroerer efteropkraevning af afgifter, der burde have vaeret betalt i forbindelse med, at Conserchimica erhvervede de paagaeldende produkter forud for forordningens ikrafttraeden. Se herved foelgende udtalelse i Domstolens dom af 1. april 1993 i forenede sager C-31/91 - C-44/91, Lageder m.fl. (5):

»Denne forordning var imidlertid ikke gaeldende paa det tidspunkt, hvor begivenhederne i hovedsagerne fandt sted, og kan derfor ikke finde anvendelse herpaa (se dom af 12.11.1989, forenede sager 212/80 - 217/80, Meridionale Industria Salumi m.fl., Sml. s. 2735, praemis 15)«. (praemis 26)

Forslag til afgoerelse

14 Jeg foreslaar paa denne baggrund Domstolen at besvare det af Corte d'Appello di Venezia stillede spoergsmaal saaledes:

Artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter, skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke finder anvendelse paa efteropkraevning af afgifter, der skulle have vaeret betalt i forbindelse med begivenheder, der fandt sted forud for den 1. juli 1980.

(1) - EFT L 197, s. 1.

(2) - Dom af 13.7.1989, forenede sager 248/88, 254/88-258/88, 309/88 og 316/88, Sml. s. 2837.

(3) - Sml. s. 2735.

(4) - Sml. s. 4323.

(5) - Sml. I, s. 1761, praemis 26.