Sag C-51/18

Europa-Kommissionen

mod

Republikken Østrig

»Traktatbrud – skatter og afgifter – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 2, stk. 1 – administrativ praksis, hvorefter det følgeretsvederlag, som skal betales til ophavsmanden til et originalkunstværk, pålægges moms«

Sammendrag – Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 19. december 2018

Harmonisering af afgiftslovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftspligtige transaktioner – levering af varer og tjenesteydelser mod vederlag – administrativ praksis, hvorefter det følgeretsvederlag, som skal betales til ophavsmanden til et originalkunstværk, pålægges moms – ikke tilladt

(Rådets direktiv 2006/112, art. 2, stk. 1)

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem, hvis den fastsætter, at det følgeretsvederlag, som skal betales til ophavsmanden til et originalkunstværk, pålægges merværdiafgift.

Det følger således af fast retspraksis, at en levering af varer eller tjenesteydelser kun foretages mod vederlag som omhandlet i momsdirektivet, såfremt der mellem leverandøren eller tjenesteyderen på den ene side og erhververen eller modtageren på den anden side består et retsforhold, der vedrører en gensidig udveksling af ydelser, idet det af leverandøren eller tjenesteyderen modtagne vederlag udgør den faktiske modværdi af den vare eller ydelse, som leveres til erhververen eller modtageren.

Det retsforhold, inden for rammerne af hvilket videresalget af et originalkunstværk gennemføres, indgås imidlertid udelukkende mellem sælgeren og køberen, uden at den følgeret, som kommer dette værks kunstner til gode, har nogen betydning for dette forhold. Derfor kan det ikke antages, at ophavsmanden til dette værk, fordi han tillægges denne følgeret, på nogen måde deltager i videresalgstransaktionen, end ikke indirekte, bl.a. ved at tåle denne transaktion.

For det første indgår parterne i videresalgstransaktionen således frit en aftale om sælgerens overdragelse af det pågældende værk samt om den pris, som køberen skal betale, uden at de på den ene eller den anden vis skal rette en anmodning til eller rådføre sig med værkets ophavsmand. Sidstnævnte har for sit vedkommende ingen midler til at gribe ind i videresalgstransaktionen navnlig for at forhindre, at den finder sted, såfremt han eller hun måtte være uenig i denne.

Dernæst modtager ophavsmanden til et originalkunstværk, der videresælges, i henhold til artikel 1, stk. 1, i direktiv 2001/84, en procentdel af den pris, som opnås ved værkets videresalg, og som i princippet skal betales af sælgeren. I det omfang den følgeret, der kommer denne ophavsmand til gode, og som indebærer en pligt for sælgeren til at betale sidstnævnte det i medfør af denne ret fastsatte beløb, er affødt af EU-lovgivers ønske, må det imidlertid antages, at følgeretten ikke finder anvendelse inden for rammerne af ethvert retsforhold mellem køberen og sælgeren.

Endelig har følgeretten ifølge EU-lovgivers ønske, der kommer til udtryk i tredje betragtning, første punktum, til direktiv 2001/84, til formål at sikre ophavsmænd til originalkunstværker, der er omfattet af direktivet, dvs. billedkunstværker, del i deres originale kunstværkers økonomiske succes. Det fremgår, at EU-lovgiver på ingen måde har lagt til grund, at disse ophavsmænd kan deltage i videresalgstransaktioner vedrørende deres værker, men alene tillægger dem en ret til at få del i det økonomiske resultat af sådanne videresalg, når de er blevet gennemført.

(Jf. præmis 44, 47-50 og 60 samt domskonkl. 1)