Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Institutionernes retsakter ° begrundelse ° forpligtelse ° raekkevidde ° beslutning om anvendelse af konkurrencereglerne

(EF-traktaten, art. 190; Raadets forordning nr. 17, art. 3)

2. Institutionernes retsakter ° begrundelse ° selvmodsigelse ° virkninger

(EF-traktaten, art. 190)

3. Konkurrence ° administrativ procedure ° behandling af klager ° pligt for Kommissionen til at traeffe beslutning om, hvorvidt der foreligger en overtraedelse ° foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 85 og 86)

4. Konkurrence ° administrativ procedure ° behandling af klager ° hensyntagen til Faellesskabets interesse i at behandle en sag ° bedoemmelseskriterier

(EF-traktaten, art. 85 og 86)

Sammendrag

1. Begrundelsen for en bebyrdende beslutning skal dels goere det muligt for den beroerte part at goere sig bekendt med begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik paa, at den paagaeldende kan varetage sine interesser og afgoere, om beslutningen er lovlig, dels goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres kontrol. Kommissionen er imidlertid ikke forpligtet til i begrundelsen for sine beslutninger i henhold til konkurrencereglerne at tage stilling til alle de argumenter, som de beroerte parter har fremfoert til stoette for deres begaering om at faa fastslaaet en overtraedelse af de naevnte regler. Den behoever kun at redegoere for de faktiske omstaendigheder og retlige betragtninger, der har vaeret afgoerende for beslutningen.

En beslutning, hvorved Kommissionen afviser en klage indeholdende tre klagepunkter, og hvori Kommissionen behandler to af disse klagepunkter uden at angive grundene til at afvise klagen for saa vidt angaar det tredje punkt, opfylder ikke kravene i traktatens artikel 190.

2. En selvmodsigelse i begrundelsen for en beslutning udgoer en tilsidesaettelse af forpligtelsen i henhold til traktatens artikel 190, som kan paavirke gyldigheden af den omhandlede retsakt, saafremt det godtgoeres, at adressaten for retsakten paa grund af selvmodsigelsen helt eller delvis er afskaaret fra at goere sig bekendt med den egentlige begrundelse for beslutningen, og at der derfor ikke er nogen som helst retlig stoette for retsaktens konklusion eller dele heraf.

3. Bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86 har umiddelbare virkninger i forholdet mellem private og fremkalder umiddelbart rettigheder for borgerne, som de nationale domstole skal beskytte. Paa baggrund af denne kompetencefordeling mellem Kommissionen og de nationale domstole og den beskyttelse, den medfoerer for borgerne for de nationale domstole, findes artikel 3 i forordning nr. 17 ikke at give den, der har fremsat en begaering i henhold til denne bestemmelse, krav paa, at Kommissionen traeffer en beslutning efter traktatens artikel 189 om, hvorvidt der foreligger en overtraedelse af de foernaevnte bestemmelser i traktaten, selv om Kommissionen maatte vaere overbevist om, at der foreligger en saadan overtraedelse. Et saadant krav foreligger kun, saafremt genstanden for klagen henhoerer under Kommissionens enekompetence, saasom en tilbagekaldelse af en fritagelse meddelt i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3.

4. Kommissionen er berettiget til at afvise en klage, saafremt den ° uden at have indledt en undersoegelse eller efter at have taget skridt hertil ° konstaterer, at der ikke er en tilstraekkelig interesse for Faellesskabet i en fortsat behandling af sagen. Ved vurderingen af Faellesskabets interesse i at fortsaette behandlingen af en sag skal Kommissionen tage hensyn til sagens konkrete omstaendigheder, herunder navnlig de faktiske omstaendigheder og retlige betragtninger, der er gjort gaeldende. Den skal blandt andet foretage en afvejning af den paastaaede overtraedelses betydning for faellesmarkedets funktion, sandsynligheden for, at det kan godtgoeres, at der foreligger en overtraedelse, og omfanget af de undersoegelser, der vil vaere noedvendige, for at give Kommissionen det bedst mulige grundlag for at udfoere sin opgave med at sikre overholdelsen af traktatens artikel 85 og 86. Det forhold, at spoergsmaalet om, hvorvidt en aftale eller en praksis er i overensstemmelse med traktatens artikel 85 eller 86, allerede bliver behandlet ved en national domstol eller en national konkurrencemyndighed, er et moment, som Kommissionen kan tage hensyn til ved vurderingen af sagens interesse for Faellesskabet.

Naar virkningerne af de overtraedelser, der er genstand for en klage, i det vaesentlige kun er maerkbare i en enkelt medlemsstat, og naar klageren allerede har indbragt spoergsmaalet om overtraedelserne for denne medlemsstats domstole og dens kompetente administrative myndigheder, er Kommissionen berettiget til at afvise klagen med den begrundelse, at sagen ikke har tilstraekkelig interesse for Faellesskabet, idet det dog herved forudsaettes, at klagerens rettigheder kan beskyttes i tilstraekkelig grad af de nationale instanser, hvilket kun er tilfaeldet, hvis disse er i stand til at indhente de noedvendige faktiske oplysninger med henblik paa afgoerelsen af, om den anfaegtede praksis udgoer en overtraedelse af de naevnte bestemmelser i traktaten.