DA Den Europæiske Unions Tidende C 126/8

Appel iværksat den 23. februar 2012 af Louis Vuitton Malletier til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 14. december 2011 i sag T-237/10 — Louis Vuitton Malletier mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Friis Group International ApS

(Sag C-97/12 P)

2012/C 126/16

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Louis Vuitton Malletier (ved avvocati P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto og E. Gavuzzi)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Friis Group International ApS

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves i det omfang, der herved blev meddelt afslag på klagen indgivet af appellanten imod den anfægtede afgørelse, og følgelig annulleres afgørelsen truffet af Første Appelkammer, i det omfang denne afgørelse erklærede EF-varemærkeregistrering nr. 3693116 (figurmærke) ugyldigt for »optiske apparater og instrumenter, inklusive briller, solbriller og brilleetuier« i klasse 9, »smykkeskrin af ædle metaller, legeringer heraf eller belagt hermed« i klasse 14 og »rejsetasker, rejsesæt (lædervarer), kufferter og rejsetasker, dragtposer til rejsebrug, skrin til toiletartikler, såkaldte beautybokse, rygsække, skuldertasker, håndtasker, attachétasker, dokumentmapper og mapper af læder, omslag, tegnebøger, punge, nøglepunge, kortholdere« i klasse 18.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærke og Design) tilpligtes at betale de af Louis Vuitton Malletier S.A. afholdte omkostninger i forbindelse med disse sager.

— Friis Group International ApS tilpligtes at betale de af Louis Vuitton Malletier S.A. afholdte omkostninger i forbindelse med disse sager.

Anbringender og væsentligste argumenter

Denne appel er iværksat med henblik på at godtgøre, at Retten tilsidesatte artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (1), da den fastslog, at den absolutte registreringshindring, der er fastsat i denne bestemmelse, finder anvendelse på EF-varemærkeregistrering nr. 3693116 (figurmærke) (det såkaldte »FERMOIR S«) med hensyn til alle de varer, det omfatter i klasse 9, 14 og 18 med undtagelse af »smykker, inklusive ringe, nøgleringe, spænder og øreringe, manchetknapper, armbånd, nipsgenstande, brocher, halskæder, slipsenåle, pyntegenstande, medaljoner; ure og kronometriske instrumenter og apparater, inklusive ure, urkasser, vækkeure; nøddeknækkere af ædle metaller, legeringer heraf eller belagt hermed, lysestager af ædle metaller, legeringer heraf eller belagt hermed« i klasse 14 og »læder og læderimitationer« samt »paraplyer« i klasse 18.

For det første gør appellanten gældende, at Retten begik en fejl, da den anvendte retspraksis vedrørende tredimensionelle varemærker i den foreliggende sag (i det mindste med hensyn til størstedelen af de varer, der er omfattet af det anfægtede varemærke) og derved som retligt kriterium for særpræg krævede, at »FERMOIR S«»afviger betydeligt fra normen eller branchesædvanen«, hvilket er en grad højere end den generelle (dvs. »minimum af fornødent særpræg«).

Faktisk fremgår det tydeligt af retspraksis, at for at anvende kravet om »betydeligt afvigende«, som oprindeligt alene var møntet på tredimensionelle varemærker, skal det relevante tegn være utvetydigt forbundet med de pågældende varer, hvilket skal fortolkes således, at et sådant tegn skal bestå af og af forbrugerne opfattes som en loyal gengivelse af enten hele varen eller af en af dens hovedbestanddele som umiddelbart genkendeligt.

I stedet fandt Retten, at ethvert tegn, der gengiver en form af en del af en vare, er underlagt de principper, der er fastlagt for tredimensionelle varemærker, medmindre det er fuldstændig umuligt at forestille sig et sådant tegn, som en del af den vare, det betegner. Som følge heraf indskrænkede Retten sig til at tage stilling til, om dette varemærke teoretisk set kunne bruges som en lukkemekanisme for varer i klasse 9, 14 og 18, i stedet for at spørge sig selv om det anfægtede varemærke af offentligheden kunne opfattes som en væsentlig del af den vare, som det betegner.

For det andet gør appellanten gældende, at Retten begik fejl i vurderingen af gyldigheden af det anfægtede varemærke vedrørende de varer, som den havde fundet kunne omfatte en lukkemekanisme, idet den tilsidesatte bevisbyrdereglerne og gengav beviserne urigtigt.

Retten har i særdeleshed undladt at tage tilstrækkeligt hensyn til formodningen om gyldighed, som gælder for EF-varemærkeregistreringer, da den har krævet, at appellanten »fremlægger konkrete og velunderbyggede informationer for at bevise, at det ansøgte varemærke besidder fornødent særpræg«, og Retten har dermed fritaget Friis bevisbyrden for ugyldigheden for det anfægtede varemærke.

Af alle ovenstående grunde anmoder appellanten Domstolen om at ophæve den appellerede dom, i det omfang den delvis stadfæster afgørelsen af 24. februar 2010 truffet af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1590/2008-1), som erklærede det anfægtede varemærke ugyldigt for varer i klasse 9, 14 og 18.

(1) EUT L 11, s. 1.