Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – fusioner – forordning nr. 139/2004 – kontrolprocedure – offentlige interesser omhandlet i forordningens artikel 21, stk. 4, tredje afsnit – Kommissionens kompetence til at vedtage en beslutning om anerkendelse af en offentlig interesse, der beskyttes af nationale foranstaltninger – grænser

(Rådets forordning nr. 139/2004, art. 8 og art. 21, stk. 4)

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan gøres til genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – Kommissionens beslutning om, efter tilbagetrækningen af en planlagt fusion, ikke at fortsætte en procedure, der er indledt i henhold til artikel 21, stk. 4, i forordning nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser – procedure, der har karakter af en traktatbrudsprocedure – ikke omfattet

(Art. 86, stk. 3 EF, art. 226 EF og 230 EF; Rådets forordning nr. 139/2004, art. 21, stk. 4)

Sammendrag

1. Når en medlemsstat giver Kommissionen meddelelse om en anden offentlig interesse end de interesser, hvortil der henvises i forordning nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, og som den ønsker at sikre beskyttelsen af, indleder Kommissionen den kontrolprocedure, der er fastsat i forordningens artikel 21, stk. 4, tredje afsnit. Den skal undersøge, om den pågældende interesse er forenelig med fællesskabsrettens generelle principper og øvrige bestemmelser, inden den inden 25 arbejdsdage efter meddelelsen meddeler den berørte medlemsstat sin beslutning, idet den i videst muligt omfang undgår, at beslutningen først fremkommer, efter at de nationale foranstaltninger endegyldigt har forhindret den planlagte fusion. I et sådant tilfælde påhviler det således Kommissionen for at sikre effektiviteten af den beslutning, den træffer i henhold til artikel 8 i forordning nr. 139/2004, at vedtage en beslutning over for medlemsstaten, som består i enten en anerkendelse af den pågældende interesse som følge af, at den er forenelig med fællesskabsrettens generelle principper og øvrige bestemmelser, eller en manglende anerkendelse af interessen som følge af, at den er uforenelig med de nævnte principper og bestemmelser.

Eftersom proceduren i henhold til artikel 21, stk. 4, i forordning nr. 139/2004 vedrører kontrollen med konkrete fusioner, afhænger Kommissionens kompetence til at vedtage en beslutning dog af, at fusionsaftalen er indgået. Ligesom Kommissionen i denne forbindelse ikke har kompetence til at vedtage en beslutning i medfør af forordning nr. 139/2004 før indgåelsen af en sådan fusionsaftale, ophører dens kompetence, så snart denne aftale ophæves, også selv om de pågældende virksomheder fortsætter deres forhandlinger med henblik på indgåelse af en aftale »i en anden form«.

I tilfælde af tilbagetrækning af en planlagt fusion har Kommissionen derfor ikke længere kompetence til at afslutte den procedure, der var indledt i henhold til artikel 21, stk. 4, i forordning nr. 139/2004 ved en beslutning om anerkendelse af en offentlig interesse, der beskyttes af nationale foranstaltninger.

(jf. præmis 112 og 115-117)

2. En skrivelse, hvorved Kommissionen meddeler en medlemsstat sin beslutning om ikke at fortsætte en procedure indledt i henhold til artikel 21, stk. 4, i forordning nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, har ingen bindende retsvirkninger, der kan berøre interesserne hos en sagsøgende virksomhed, som var part i en planlagt fusion, som derefter trækkes tilbage, gennem en væsentlig ændring af dennes retsstilling. En sådan beslutning kan derfor ikke udgøre en anfægtelig retsakt.

Ved at fortsætte en procedure, der er blevet indledt i henhold til artikel 21, stk. 4, i forordning nr. 139/2004, efter at fusionsplanen er blevet opgivet af de berørte virksomheder, imødeser Kommissionen således ikke længere, at den skal træffe en beslutning om anerkendelse af en offentlig interesse, der er beskyttet af nationale foranstaltninger, men en beslutning, hvori det fastslås, at den pågældende medlemsstat har tilsidesat forordningens artikel 21.

Derved forlader Kommissionen i realiteten den ramme, som udgøres af den procedure, der var blevet indledt i henhold til nævnte artikel 21, stk. 4, i forordningen, og fortsætter proceduren som en traktatbrudsprocedure som omhandlet i artikel 226 EF eller artikel 86, stk. 3, EF. Kommissionen råder imidlertid i denne forbindelse over en skønsmæssig beføjelse med hensyn til, om den skal indlede en traktatbrudsprocedure i henhold til nævnte artikel 226 EF og artikel 86, stk. 3, EF.

(jf. præmis 120, 124 og 125)