ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 235/8

Appel iværksat den 1. juni 2012 af Guillermo Cañas til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 26. marts 2012 i sag T-508/09, Cañas mod Kommissionen

(Sag C-269/12 P)

2012/C 235/15

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Guillermo Cañas (ved avocat Y. Bonnard)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Det Internationale Antidopingagentur og ATP Tour Inc.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens kendelse af 26. marts 2012 i sag T-508/09 ophæves.

— Retten pålægges at realitetsbehandle det af Guillermo Cañas den 22. december 2009 anlagte annullationssøgsmål.

— Appellanten frifindes for enhver anden påstand nedlagt af enhver anden part.

— Samtlige sagens andre parter tilpligtes at betale Guillermo Cañas sagsomkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten gør tre anbringender gældende mod Rettens afgørelse.

For det første gør appellanten gældende, at Retten har tilsidesat den ret, som en virksomhed, der midlertidigt er udelukket fra et marked, har til at anlægge et søgsmål til prøvelse af en henlæggelse af en klage vedrørende tilsidesættelse af konkurrencereglerne, ved at betinge virksomhedens retlige interesse af, at virksomheden kunne opnå en umiddelbar fordel ved annullationssøgsmålet. En annullation af en henlæggelse af en klage kan efter appellantens opfattelse aldrig i sig selv give anledning til en umiddelbar fordel for sagsøgeren, idet den kun kan føre til, at klagen behandles, uden nogen garanti for resultatet.

For det andet gør appellanten gældende, at Retten med urette har fundet, at appellantens retlige interesse var bortfaldet, idet han fortsat var offer for de påtalte konkurrencebegrænsende hindringer. Appellanten anfører, at på trods af at hans sportslige karriere er endt, har han stadig en retlig interesse, nemlig interessen i at opnå annullation af Kommissionens beslutning om at henlægge hans klage, samt i at Kommissionen fastslår ulovligheden af de påtalte hindringer, hvilket er nødvendige forudgående skridt før fremsættelsen af et krav om skadeserstatning mod Det Internationale Antidopingagentur, ATP Tour Inc. og Det Internationale Råd for Voldgift på Sportsområdet.

For det tredje gør appellanten gældende, at Retten fandt, at en annullation af henlæggelsen af appellantens klage ikke havde nogen virkning på appellantens ret til at anlægge erstatningssag mod de virksomheder, han har påtalt, idet den administrative procedure ved Kommissionen ikke kan hindre et sagsanlæg ved de kompetente civile domstole. Dette argument bygger imidlertid på en faktuel fejl, idet voldgiftstribunalet for sport i sin afgørelse af 23. maj 2007 fandt, at de påtalte hindringer ikke stred mod EU’s konkurrencelovgivning, hvilket er grunden til, at appellanten ikke kan indgive et krav om erstatning uden en gunstig beslutning fra Kommissionens side.
Retten har overtrådt procesreglementets artikel 113, idet den skulle have afsagt kendelse om, at sagen var blevet uden genstand i lyset af den omstændighed, at det ældre varemærke på tidspunktet for dommen ikke var blevet fornyet, samt at den yderligere seks måneders frist i varemærkeforordningens artikel 47, stk. 3, (1) var udløbet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 250/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 30. maj 2012 — Frédéric Hay mod Crédit agricole mutuel de Charente-Maritime et des Deux-Sèvres

(Sag C-267/12)

2012/C 250/15

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Frédéric Hay

Sagsøgt: Crédit agricole mutuel de Charente-Maritime et des Deux-Sèvres

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2, stk. 2, litra b), i direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 (1) fortolkes således, at en nationale lovgivers valg om at forbeholde indgåelsen af ægteskab for personer af forskelligt køn, kan udgøre et legitimt, hensigtsmæssigt og nødvendigt hensyn, der kan begrunde den indirekte forskelsbehandling, der følger af, at en kollektiv arbejdsaftale, der forbeholder en fordel på området for løn- og arbejdsvilkår for personer, der indgår ægteskab, nødvendigvis udelukker partnere af samme køn, der har indgået en civil socialpagt, fra at være omfattet af denne fordel?

(1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, EFT L 303, s. 16.
4)

Skal retten til værdige arbejdsforhold, der er fastsat i nævnte artikel 31, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at den svarer til retten til en rimelig løn, der er tilstrækkelig til, at arbejderne kan opretholde en passende levestandard for sig selv og deres familie?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 243/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 29. maj 2012 — Association Vent De Colère! Fédération nationale, Alain Bruguier, Jean-Pierre Le Gorgeu, Marie-Christine Piot, Eric Errec, Didier Wirth, Daniel Steinbach, Sabine Servan-Schreiber, Philippe Rusch, Pierre Recher, Jean-Louis Moret og Didier Jocteur Monrozier mod Ministre de l'écologie, du développement durable, des transports et du logement og Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie

(Sag C-262/12)

2012/C 243/14

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Association Vent De Colère! Fédération nationale, Alain Bruguier, Jean-Pierre Le Gorgeu, Marie-Christine Piot, Eric Errec, Didier Wirth, Daniel Steinbach, Sabine Servan-Schreiber, Philippe Rusch, Pierre Recher, Jean-Louis Moret og Didier Jocteur Monrozier

Sagsøgt: Ministre de l'écologie, du développement durable, des transports et du logement og Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie

Præjudicielt spørgsmål

I betragtning af den ændrede finansieringsmåde af kompensationen for de meromkostninger, som er blevet pålagt Électricité de France og de i artikel 23 i lov nr. 46-628 af 8. april 1946 om nationalisering af elektricitets- og gasindustrien omhandlede ikke-nationaliserede distributører, på grund af forpligtelsen til at købe elektricitet udvundet i anlæg, der anvender vindenergi, til en højere pris end markedsprisen for den pågældende energi i medfør af lov nr. 2003-8 af 3. januar 2003, skal denne ordning da fremover anses for at være en statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler, i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i bestemmelserne i artikel 87 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 258/10

Appel iværksat den 29. maj 2012 af Jarosław Majtczak til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 21. marts 2012 i sag T-227/09 — Feng Shen Technology Co. Ltd mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-266/12 P)

2012/C 258/16

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Jarosław Majtczak (ved radca prawny J. Radłowski)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Feng Shen Technology Co. Ltd

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 21. marts 2012 i sag T-227/09 ophæves i sin helhed og sagsøgeren meddeles afslag på søgsmålet.

— Subsidiært ophæves Rettens dom af 21. marts 2012 i sag T-227/09 i sin helhed og sagen hjemvises til Retten.

— Sagsøgeren tillægges sagsomkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten gør gældende, at den appellerede dom tilsidesætter artikel 52, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 (1) om EF-varemærker, med senere ændringer (erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (2) (om EF-varemærker)), særlig med hensyn til Rettens fortolkning af begrebet »at være i ond tro«.

Appellanten gør endvidere gældende, at Retten har begået rettergangsfejl, idet den har foretaget en forkert vurdering af de faktiske omstændigheder og ved at være selektiv i dens bedømmelse af de fremlagte beviser.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT L 11, s. 1).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT L 78, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Italien) den 20. februar 2012 — Swm Costruzioni 2 SpA og D.I. Mannocchi Luigino mod Provincia di Fermo

(Sag C-94/12)

2012/C 151/24

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Swm Costruzioni 2 SpA og D.I. Mannocchi Luigino

Sagsøgt: Provincia di Fermo

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 47, stk. 2, i direktiv 2004/18/EF (1) fortolkes således, at den i princippet er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, såsom den italienske artikel 49, stk. 6, i bekendtgørelse nr. 163/2006, som undtagen i særlige tilfælde indeholder forbud mod at benytte sig af mere end én hjælpevirksomhed, idet den bestemmer, at »[i] forbindelse med bygge- og anlægsarbejde må deltageren udelukkende benytte sig af én hjælpevirksomhed for hver kvalifikationskategori. I udbudsmaterialet kan det tillades, at der gøres brug af flere hjælpevirksomheder alt efter udbudsbeløbet og ydelsernes natur […]«

(1) EUT L 134, s. 114.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Italien) den 24. februar 2012 — Fastweb SpA mod Azienda Sanitaria Locale di Alessandria

(Sag C-100/12)

2012/C 151/25

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fastweb SpA

Sagsøgt: Azienda Sanitaria Locale di Alessandria

Procesdeltagere: Telecom Italia S.p.A. og Path-net S.p.A.

Præjudicielt spørgsmål

Er principperne om parternes lighed, ikke-forskelsbehandling og sikring af konkurrencen i offentlige udbud i medfør af direktiv 89/665/EØF (1), som ændret ved direktiv 2007/66/EF (2), til hinder for en fast retspraksis som den, der fremgår af afgørelse nr. 4 af 2011 truffet af Consiglio di Statos plenarforsamling, hvori det fastslås, at behandlingen af en særskilt begæring, hvorved sagsøgeren i hovedsagens kompetence anfægtes, idet den pågældendes deltagelse i udbuddet anfægtes, nødvendigvis må gå forud for behandlingen af hovedsøgsmålet, også selv om sagsøgeren i hovedsagen har en instrumentel interesse i en ny udbudsprocedure og uanset antallet af deltagere, idet der navnlig sigtes på det tilfælde, at der kun er to deltagere i udbuddet (som er de samme som sagsøger i hovedsagen og sagsøger i det særskilte søgsmål), som begge ønsker at udelukke modparten fra udbuddet på grund af manglende opfyldelse af minimumskravene i de fremførte tilbud?

(1) EFT L 395, s. 33.

(2) EUT L 335, s. 31.
1)

Er en ordning som den i artikel 70, stk. 1, nr. 2, i loven om merværdiafgift omhandlede, hvorefter en afgiftspligtig ikke har ret til fradrag af moms erlagt for befordringsydelser, arbejdsbeklædning og beskyttelsesudstyr samt udgifter i forbindelse med tjenesterejser, fordi disse varer og tjenester er stillet vederlagsfrit til rådighed for fysiske personer, nærmere bestemt for arbejdstagere beskæftiget hos den afgiftspligtige, i overensstemmelse med artikel 168, litra a), og artikel 176 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), når følgende omstændigheder tages i betragtning: — Den afgiftspligtige har ikke indgået ansættelseskontrakter med arbejdstagerne, men beskæftiger dem på grundlag af en kontrakt om »tilrådighedsstillelse af personale«, som er indgået med en anden afgiftspligtig, som er de beskæftigedes arbejdsgiver — de modtagne befordringsydelser udgøres af transport af arbejdstagerne fra de enkelte opsamlingssteder i forskellige områder til og fra arbejdspladsen, og der findes ikke nogen organiseret offentlig transport til og fra arbejdspladsen — tilrådighedsstillelsen af arbejdsbeklædning og beskyttelsesudstyr er obligatorisk i henhold til loven om arbejdsforhold og loven om beskyttelse af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen — med hensyn til transportydelser, arbejdsbeklædning, beskyttelsesudstyr og udgifter til tjenesterejser ville der ikke være strid om retten til fradrag af indgående moms, såfremt disse varer og tjenester var erlagt og stillet til rådighed af de beskæftigedes arbejdsgiver. I det foreliggende tilfælde erhvervedes disse varer og ydelser af en afgiftspligtig, der ikke er arbejdsgiver, men som på grundlag af en kontrakt om tilrådighedsstillelse af personale har nytten af arbejdet og bærer de hermed forbundne omkostninger?
2)

Hvis svinegylle er affald eller klassificeres som affald under anvendelse af de relevante kriterier, har en medlemsstat så ret til at holde en national producent — der ikke anvender gyllen på sin egen jord, men afhænder den til andre jordejere, for at de kan anvende den som gødning på deres jord — personligt ansvarlig for, at disse brugere overholder EU’s regler om kontrol med affald og/eller gødningsstoffer, for at sikre, at der ikke opstår alvorlig miljøforurening, når de andre jordejere anvender denne svinegylle ved at sprede den ud på jorden?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 273/5

Sag anlagt den 14. juni 2012 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-296/12)

2012/C 273/07

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og W. Roels, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, navnlig artikel 56 og 63, for så vidt som indrømmelse og opretholdelse af skattelempelse for pensionsopsparinger kun finder anvendelse på betalinger til belgiske institutioner og pensionskasser.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen er af den opfattelse, at den omstændighed, at der ikke indrømmes skattelempelse for betalinger til institutioner, der er etableret i en anden medlemsstat, hvorimod der indrømmes skattelempelse for betalinger til institutioner, der er etableret i Belgien, udgør en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser for såvel modtagerne af disse ydelser som for de tjenesteydere, der ikke er etableret på det belgiske område.

Kommissionen er også af den opfattelse, at den omstændighed, at der ikke indrømmes skattelempelse for indskud for individuel eller kollektiv regning i eller betalinger af præmier på livsforsikringsaftaler til institutioner, der er etableret i en anden medlemsstat, hvorimod der indrømmes skattelempelse for tilsvarende indskud i og betalinger til institutioner, der er etableret i Belgien, udgør en hindring for de frie kapitalbevægelser i den forstand, at belgiske indskudsholdere og forsikringstagere afskrækkes fra at oprette indskud i eller tegne livsforsikringer hos et institut, der ikke er etableret i Belgien, idet et sådant indskud eller en sådan livsforsikringsaftale ikke kan give ret til skattelempelse og følgelig er mindre fordelagtig.

Der foreligger efter Kommissionens opfattelse ingen begrundelse for disse hindringer.
—

Der gives i overensstemmelse med artikel 15 TEUF aktindsigt i referatet eller optagelsen af det retsmøde, der fandt sted for Retten den 23. maj 2011, og der afholdes et retsmøde.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 258/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Ireland (Irland) den 11. juni 2012 — Digital Rights Ireland Ltd mod Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Justice, Equality and Law Reform, The Commissioner of the Garda Síochána, Ireland og Attorney General

(Sag C-293/12)

2012/C 258/18

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Ireland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Digital Rights Ireland Ltd

Sagsøgte: Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Justice, Equality and Law Reform, The Commissioner of the Garda Síochána, Ireland og Attorney General

Præjudicielle spørgsmål

1) Er begrænsningen af sagsøgerens rettigheder hvad angår dets brug af mobiltelefoni, der fremgår af kravene i artikel 3, 4 og 6 i direktiv 2006/24/EF (1), uforenelig med artikel 5, stk. 4, TEU, for så vidt som den er uforholdsmæssig og unødvendig eller uhensigtsmæssig i forhold til at opfylde de lovlige mål at: a) sikre, at der er adgang til visse data i forbindelse med efterforskning, afsløring og retsforfølgning af grov kriminalitet? og/eller b) sikre den rette funktion af Den Europæiske Unions indre marked?

2) Navnlig spørges, om i) direktiv 2006/24/EF er foreneligt med borgeres ret til at færdes og opholde sig frit inden for medlemsstaternes område, således som fastsat i artikel 21 TEUF? ii) direktiv 2006/24/EF er foreneligt med retten til privatliv, der er fastsat i chartrets artikel 7 og EMRK’s artikel 8? iii) direktiv 2006/24/EF er foreneligt med retten til beskyttelse af personlige oplysninger, således som fastsat i chartrets artikel 8? iv) direktiv 2006/24/EF er foreneligt med ytringsfriheden, således som fastsat i chartrets artikel 11 og EMRK’s artikel 10? v) direktiv 2006/24/EF er foreneligt med retten til god forvaltning, således som opstillet i chartrets artikel 41?

3) I hvilket omfang kræver traktaterne — navnlig princippet om loyalt samarbejde, der er opstillet i artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union — at en national ret skal undersøge og bedømme, om de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 2006/24/EF er forenelige med den beskyttelse, der ydes med chartret om grundlæggende rettigheder, herunder dettes artikel 7 (således som oplyst ved EMRK’s artikel 8)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF af 15.3.2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF (EUT L 105, s. 54).
2)

Det ønskes oplyst, om en bestemmelse, der giver adgang til at fastsætte en tidsfrist i en ansættelseskontrakt med et vikarbureau og til at forny kontrakten af tekniske, organisations- eller produktionsmæssige hensyn, som ikke vedrører bureauet og det specifikke tidsbegrænsede ansættelsesforhold, men som sker på grundlag af generelle krav til den vikaransatte uden tilknytning til det specifikke ansættelsesforhold[,] såfremt ingen andre begrænsninger foreligger, opfylder kravene i § 5, stk. 1, litra a), i [bilaget til] direktiv 1999/70/EF, eller kan udgøre en omgåelse af direktivet. Endvidere ønskes oplyst, om de objektive hensyn nævnt i § 5, stk. 1, litra a), i [bilaget til] direktiv 1999/70/EF skal præciseres i et dokument og omhandle det specifikke tidsbegrænsede ansættelsesforhold og fornyelsen heraf, således at en henvisning til de generelle objektive hensyn, som begrundede indgåelse af vikarformidlingsaftalen, ikke kan anses for tilstrækkelig med hensyn til opfyldelsen af § 5, litra a).
a)

Skal artikel 106, stk. 1, jf. artikel 102, i traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde samt de frie varebevægelser, etableringsretten og den fri udveksling af tjenesteydelser fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat tillader, at en virksomhed, der driver et affaldsbehandlingsanlæg i et bestemt område, mod vederlag får eneret til forarbejdning af kommunalt affald, såfremt der i en omkreds af 260 km findes adskillige konkurrerende virksomheder, som ejer flere forskellige affaldsbehandlingsanlæg, der opfylder miljøkravene og anvender ligeværdige teknologier?
Hvad angår Kommissionens beslutning af 12. november 2009 vedrørende statsstøtte nr. N 510/2008 (salg af Alitalia SpA’s aktiver): 1) Der foreligger en tilsidesættelse af loven og procedurereglerne vedrørende formaliteten. Retten har afvist at anerkende Ryanairs indsigelser over for realiteten af Kommissionens beslutning og har omformuleret genstanden for Ryanairs søgsmål til et søgsmål, der udelukkende tilsigter at beskytte dets proceduremæssige rettigheder. 2) Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 4 og 7 i forordning (EF) nr. 659/1999 (1). De forpligtelser og kontrolmekanismer, der er tilføjet foranstaltningen i den oprindeligt anmeldte version, udgjorde ændringer og betingelser af den type, der er knyttet til beslutninger i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 659/1999. Appellanten finder, at Retten har begået en retlig fejl på grund af en fejlagtig kvalificering af forpligtelser og kontrolmekanismer som virksomhed. 3) Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 10 i forordning (EF) nr. 659/1999, idet Retten har afvist at sanktionere Kommissionens manglende undersøgelse af alle relevante aspekter af foranstaltningerne i deres sammenhæng. 4) Der foreligger en tilsidesættelse af artikel 10 i forordning (EF) nr. 659/1999. Retten fandt, at Kommissionen ikke var forpligtet til at undersøge andre muligheder end salget af Alitalias aktiver som meddelt af Italien. Da Retten ikke undersøgte, om en privat investor ville have valgt en alternativ løsning, har den begået en retlig fejl. 5) Andre tilfælde, hvor princippet om den markedsøkonomiske investor ikke er blevet anvendt. 6) Manglende fastlæggelse af, hvilken part der skal tilbagebetale støtten. Appellanten finder, at Retten har begået en retlig fejl, idet den ikke har taget hensyn til den økonomiske kontinuitet mellem Alitalia og CAI.
Endelig er de omtvistede nationale retsregler efter Kommissionens opfattelse ikke hverken hensigtsmæssige eller nødvendige for at opnå de angiveligt legitime formål, idet i) overgangsperioden på højst halvandet år er ekstraordinært kort under hensyntagen til den drastiske nedsættelse fra 70 til 62 år af den obligatoriske maksimale aldersgrænse for at kunne være omfattet af det omhandlede retsforhold, og idet ii) overgangsperioden ikke er i overensstemmelse med den generelle pensionsreform, hvorved den almindelige pensionsalder over en periode på otte år mellem 2014 og 2022 hæves fra 62 til 65 år, hvilket om kun to år vil medføre, at den obligatoriske maksimale aldersgrænse for at kunne være omfattet af det omhandlede retsforhold på ny hæves. Følgelig finder Kommissionen, at de omtvistede nationale retsregler skader de berørte dommeres, offentlige anklageres og notarers legitime interesser uforholdsmæssigt meget, og at de går ud over, hvad der er nødvendigt med henblik på at opnå formålet med de nævnte retsregler.
3)

Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende: a) Er kriteriet selektivitet ikke opfyldt, når den offentlige virksomhed, som driver lufthavnen, på en gennemskuelig måde giver alle flyselskaber, der beslutter at benytte lufthavnen, de samme betingelser herfor? b) Gælder dette også, når den, der driver lufthavnen, forfølger en bestemt forretningsmodel (her: samarbejde med de såkaldte lavprisselskaber — low-cost-carriers), og betingelserne for benyttelsen er tilpasset denne kundekreds og derfor ikke er lige attraktive for alle flyselskaber? c) Foreligger der under alle omstændigheder en selektiv foranstaltning, når den væsentligste del af lufthavnens passagerer over mange år kun benytter ét flyselskab?