DA Den Europæiske Unions Tidende C 86/40

Sag anlagt den 17. februar 2006 — Irland mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag T-50/06)

(2006/C 86/79)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Irland (ved D. O'Hagan, som befuldmægtiget, og barrister P. McGarry)

Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Sagsøgerens/sagsøgernes påstande

— Hel eller delvis annullation i henhold til traktatens artikel 230 af Kommissionens beslutning K(2005) 4436 endelig. udg. af 7. december 2005 for så vidt angår den fritagelse for punktafgifter på mineralolier, der anvendes som brændstof ved fremstilling af aluminium i Shannon-regionen, som Irland har gennemført.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I 1970 blev der til dem, der ønskede at udvikle Aughinish, givet et tilsagn om fritagelse for told på brændselsolie til brug ved fremstilling af aluminium i det dengang foreslåede anlæg ved Shannon, Irland. I 1983 påbegyndte anlægget ved Aughinish driften, og de irske myndigheder underrettede Kommissionen om, at de agtede at gennemføre tilsagnene vedrørende fritagelse for punktafgift. Sagsøgeren udtaler, at fritagelsen endvidere blev godkendt ved efterfølgende rådsbeslutninger (1). I 2000 rejste Kommissionen spørgsmålet om, hvorvidt der var tale om statsstøtte, hvilket førte til, at den formelle undersøgelse indledtes, og endelig til vedtagelsen af den anfægtede beslutning.

Til støtte for sit søgsmål gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen foretog urigtig retsanvendelse, idet den konkluderede, at den omhandlede støtte udgør ny støtte og ikke eksisterende støtte.

Selv hvis støtten udgjorde ny støtte, og der skulle være sket underretning herom ved dens gennemførelse i 1983, medgiver Kommissionen ifølge sagsøgeren, at underretning om støtten blev foretaget på det tidspunkt. Det forhold, at Kommissionen ikke traf nogen beslutning inden for de tidsfrister, den selv har fastsat, medførte, at den omhandlede støtte blev eksisterende støtte. Det gøres subsidiært gældende, at Kommissionen i alle relevante sammenhæng behandlede støtten som eksisterende støtte, hvilket forhold bekræftes af den entydige udtalelse, som Kommissionen fremsatte i 1992.

Endvidere følger det af artikel 15, sammenholdt med artikel 1, litra b), nr. iv), i forordning nr. 659/1999 (2), at støtte, der har eksisteret i mere end ti år, når den i bestemmelsen fastsatte forældelsesfrist er udløbet, er overgået til at være eksisterende støtte, og de procedurer for kontrol heraf, som Kommissionen har fastsat, er fejlbehæftede.

I forbindelse med det første anbringende gør sagsøgeren endvidere gældende, at støtten var genstand for retligt bindende tilsagn, som af de irske myndigheder meddeltes inden Irlands tiltrædelse af Fællesskaberne i 1973. Det er sagsøgerens opfattelse, at støtten allerede derfor skulle have været betragtet som eksisterende støtte.

Sagsøgeren gør som et yderligere anbringende gældende, at beslutningen udgør en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet i en situation, hvor den strider mod en enstemmig rådsbeslutning, som er vedtaget på baggrund af et af Kommissionen fremsat forslag. Beslutningen er endvidere i direkte modstrid med artikel 8, stk. 5, i direktiv 92/81EØF (3) om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolie, der pålægger Kommissionen at fremsætte forslag vedrørende konkurrencefordrejning eller uforenelighed med det indre marked, hvilket forslag vedtages af Rådet med enstemmighed.

Det hævdes endvidere, at Kommissionen — i hvert fald for så vidt angår støtteforanstaltningens begunstigede — har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, når henses til, at Rådet udtrykkeligt har godkendt fravigelsen indtil 31. december 2006.

Det gøres endelig gældende, at Kommissionen har tilsidesat en grundrettighed og ved sin adfærd har foretaget magtmisbrug, herunder ved forsinkelse af vedtagelsen af den anfægtede beslutning, navnlig når henses til den omstændighed, at Kommissionen første gang blev underrettet om den omhandlede støtte i 1983. Kommissionen tilsidesatte endvidere de i direktiv 92/81/EØF fastsatte procedurer, og udtalte sig offentligt om det omhandlede støtteprograms forenelighed. Som følge af sin adfærd er Kommissionen derfor under alle omstændigheder afskåret fra at kræve støtten tilbagebetalt.

(1) Rådets beslutning 92/510/EØF af 19.10.1992 om bemyndigelse af medlemsstaterne til fortsat at anvende de eksisterende punktafgiftsnedsættelser eller -fritagelser, der gælder for visse typer mineralolie, når disse anvendes til særlige formål, i overensstemmelse med procedurerne i artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF (EFT L 316, s. 16) og andre lignende beslutninger.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).

(3) Rådets direktiv 92/81/EØF af 19.10.1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier (ET L 316, s. 12).