Forenede sager C-359/14 og C-475/14

»ERGO Insurance« SE

mod

»If P&C Insurance« AS

og

»Gjensidige Baltic« AAS

mod

»PZU Lietuva« UAB DK

(anmodninger om præjudiciel afgørelse indgivet af Vilniaus miesto apylinkės teismas og Lietuvos Aukščiausiasis Teismas)

»Præjudiciel forelæggelse — retligt samarbejde i civile sager — lovvalg — forordning (EF) nr. 864/2007 og (EF) nr. 593/2008 — direktiv 2009/103/EF — ulykke forårsaget af en lastbil med påhængskøretøj, hvor de to køretøjer er forsikret af forskellige forsikringsgivere — ulykke, der har fundet sted i en anden medlemsstat end den, hvor forsikringsaftalerne er indgået — regressøgsmål mellem forsikringsgiverne — lov, der finder anvendelse — begreberne »kontraktlige forpligtelser« og »forpligtelser uden for kontrakt««

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. januar 2016

Retligt samarbejde i civile sager — lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser — forordning nr. 593/2008 — lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt — forordning nr. 864/2007 — ulykke forårsaget af et trækkende køretøj med et påhængskøretøj, der bliver trukket, idet hvert af køretøjerne er forsikret hos forskellige forsikringsgivere — regressøgsmål mellem forsikringsgiverne — lov, der finder anvendelse

Retligt samarbejde i civile sager — lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser — forordning nr. 593/2008 — lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt — forordning nr. 864/2007 — de nævnte forordningers anvendelsesområde — begreberne »kontraktlig forpligtelse« og »forpligtelse uden for kontrakt« — selvstændig fortolkning

Artikel 14, litra b), i direktiv 2009/103 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke indeholder nogen særlig lovvalgsregel til fastlæggelse af den lov, der finder anvendelse på et regressøgsmål anlagt af et trækkende køretøjs forsikringsgiver, som har ydet erstatning til ofrene for en ulykke forårsaget af føreren af det nævnte køretøj, mod forsikringsgiveren for det påhængskøretøj, der blev trukket i forbindelse med denne ulykke. Bestemmelsen opfylder derfor ikke de krav, som er opstillet i henholdsvis artikel 23 i forordning nr. 593/2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) og artikel 27 i forordning nr. 864/2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II). Det fremgår nemlig hverken af ordlyden af eller formålene med direktiv 2009/103, at direktivet tilsigter at fastsætte lovvalgsregler. Nærmere bestemt begrænser direktivets artikel 14, sammenholdt med 26. betragtning til direktivet, sig til at pålægge medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger, således at ansvarsforsikringerne for motorkøretøjer på grundlag af en enkelt præmie dækker hele Den Europæiske Unions område i hele aftalens løbetid, og til på grundlag af denne præmie at sikre den dækning i hver medlemsstat, som er foreskrevet i dennes lovgivning, eller den dækning, der kræves efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor køretøjet er hjemmehørende, når denne dækning er større. Denne bestemmelse omhandler derfor alene det territoriale omfang for og det niveau af dækning, som forsikringsgiveren skal garantere med henblik på at sikre ofrene for færdselsulykker en tilstrækkelig beskyttelse. Der kan ikke heraf udledes en regel, hvorefter den således fastlagte lovgivning i medlemsstaten regulerer ansvarsdelingen mellem forsikringsgivere. (jf. præmis 38, 40-42 og 63 samt domskonkl.)

Hvad angår det respektive anvendelsesområde for forordning nr. 593/2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) og forordning nr. 864/2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II) skal de heri indeholdte begreber »kontraktlig forpligtelse« og »forpligtelse uden for kontrakt« fortolkes selvstændigt, primært ud fra forordningernes opbygning og mål. Der skal, således som det fremgår af syvende betragtning til begge disse forordninger, ligeledes tages hensyn til formålet om overensstemmelse ved gensidig anvendelse af disse forordninger, men også til forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, der i artikel 5 navnlig indeholder en sondring mellem sager om kontraktforhold og sager om erstatning uden for kontrakt. For det første bemærkes, at begrebet »kontraktlige forpligtelser« som omhandlet i Rom I-forordningens artikel 1 nemlig vedrører retlige forpligtelser, som en person frivilligt har påtaget sig over for en anden person. For det andet skal »forpligtelser uden for kontrakt« som omhandlet i Rom II-forordningen forstås som forpligtelser, der udspringer af en af de begivenheder, der er opregnet i denne forordnings artikel 2, dvs. en skadevoldende handling, uberettiget berigelse, uanmodet forretningsførelse og culpa in contrahendo. (jf. præmis 43-46)