Domstolens Dom af 23. februar 1999. - Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union. - Rådets beslutning 96/664/EF - Program til støtte af Fællesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet - Hjemmel. - Sag C-42/97.



Samling af Afgørelser 1999 side I-00869



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Industri - aktioner, der er noedvendige for at sikre industriens konkurrencedygtighed - Raadets beslutning om vedtagelse af et fleraarigt program til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet - hjemmel - traktatens artikel 130 - indirekte eller sekundaere virkninger for kulturen - ingen virkninger

(EF-traktaten, art. 128 og 130; Raadets beslutning 96/664)

Sammendrag

Raadet har med rette kunnet vedtage beslutning 96/664 om vedtagelse af et fleraarigt program til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet alene med hjemmel i traktatens artikel 130, hvorefter Faellesskabet kan traeffe saerlige foranstaltninger med henblik paa at stoette aktioner, der gennemfoeres i medlemsstaterne for at sikre Faellesskabets industris konkurrencedygtighed.

Ordlyden af en retsakts titel er nemlig ikke alene afgoerende for, hvilken hjemmel der skal benyttes, og konkret kan ordene »til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed« i beslutningens titel ikke isoleres fra retsakten i dens helhed og fortolkes selvstaendigt. Det fremgaar imidlertid ikke af beslutningens formaal og indhold, at kulturen er en fremherskende bestanddel af den i samme grad som industrien og uadskillelig fra denne. Selv om det er ubestridt, at programmet faar gunstige foelger for udbredelsen af kulturelle vaerker, idet navnlig de vaerktoejer, der skal bruges til oversaettelse, forbedres, er dette kun indirekte foelger, der er sekundaere i forhold til de direkte tilstraebte virkninger, der er af oekonomisk art, og de kan ikke begrunde, at ogsaa traktatens artikel 128 benyttes som hjemmel for beslutningen.

Denne fortolkning er i oevrigt i overensstemmelse med ordlyden af traktatens artikel 128, stk. 4, hvorefter Faellesskabet tager hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i traktaten. Det fremgaar saaledes af denne bestemmelse, at ikke enhver omtale af en faellesskabsaktions kulturelle aspekter medfoerer, at artikel 128 skal benyttes som hjemmel, naar kulturen ikke udgoer en fremherskende bestanddel, der er uadskilleligt forbundet med andre bestanddele i den paagaeldende aktion, men kun er accessorisk eller sekundaer i forhold hertil.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 31. januar 1997 har Europa-Parlamentet i medfoer af EF-traktatens artikel 173, stk. 3, anlagt sag med paastand om annullation af Raadets beslutning 96/664/EF af 21. november 1996 om vedtagelse af et fleraarigt program til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet (EFT L 306, s. 40, herefter »beslutningen«) med den begrundelse, at denne beslutning skulle have vaeret udstedt med hjemmel ikke blot i EF-traktatens artikel 130, men ogsaa dens artikel 128.

2 Traktatens artikel 128 indeholder foelgende bestemmelse:

»1. Faellesskabet bidrager til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale og regionale mangfoldighed og samtidig fremhaever den faelles kulturarv.

2. Faellesskabet skal ved sin indsats fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om noedvendigt stoette og udbygge medlemsstaternes indsats paa foelgende omraader:

- forbedring af kendskabet til og formidlingen af de europaeiske folkeslags kultur og historie

- bevarelse og beskyttelse af den kulturarv, der har europaeisk betydning

- ikke-kommercielle udvekslinger

- kunstneriske og litteraere frembringelser, herunder i den audiovisuelle sektor.

...

4. Faellesskabet tager hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i denne traktat.

5. For at bidrage til virkeliggoerelse af maalene i denne artikel vedtager Raadet

- efter fremgangsmaaden i artikel 189 B og efter hoering af Regionsudvalget: Tilskyndelsesforanstaltninger, men uden at der er tale om nogen form for harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser; Raadet traeffer afgoerelse med enstemmighed under hele den i artikel 189 B omhandlede fremgangsmaade

- med enstemmighed paa forslag af Kommissionen: henstillinger.«

3 Traktatens artikel 130, stk. 1 og 3, indeholder foelgende bestemmelser:

»1. Faellesskabet og medlemsstaterne soerger for, at de noedvendige betingelser for udviklingen af faellesskabsindustriens konkurrenceevne er til stede.

Med henblik herpaa tager deres indsats i overensstemmelse med et aabent og konkurrencepraeget markedssystem sigte paa:

- at industrien hurtigere kan tilpasse sig strukturforandringerne

- at fremme et klima, der er gunstigt for initiativer og udvikling af virksomheder overalt i Faellesskabet, navnlig smaa og mellemstore virksomheder

- at fremme et klima, der er gunstigt for samarbejdet mellem virksomheder

- at fremme udnyttelsen af det industrielle potentiale i politikkerne for innovation, forskning og teknologisk udvikling.

...

3. Faellesskabet bidrager til gennemfoerelsen af maalene i stk. 1 gennem de politikker og aktioner, som det ivaerksaetter i henhold til andre bestemmelser i denne traktat. Raadet, der traeffer afgoerelse med enstemmighed paa forslag af Kommissionen efter hoering af Europa-Parlamentet og Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, kan traeffe beslutning om specifikke foranstaltninger til stoette for medlemsstaternes aktioner med henblik paa virkeliggoerelse af maalene i stk. 1.

Dette traktatafsnit danner ikke grundlag for Faellesskabets indfoerelse af nogen form for foranstaltning, som kan fordreje konkurrencen.«

4 De tre foerste betragtninger til beslutningen lyder saaledes:

»Det fremtidige informationssamfund giver industrien og isaer sprogindustrien nye perspektiver for kommunikation og handel paa baade de europaeiske markeder og verdensmarkederne, der er praeget af en hoej grad af sproglig og kulturel mangfoldighed.

Industrien og alle andre beroerte aktoerer maa udarbejde specifikke og hensigtsmaessige loesninger for at overvinde sprogbarriererne, hvis de til fulde skal kunne drage nytte af fordelene ved det indre marked og fortsat vaere konkurrencedygtige paa verdensmarkederne.

Den private sektor paa omraadet bestaar hovedsagelig af smaa og mellemstore virksomheder (SMV), der har betydelige vanskeligheder ved at komme ind paa andre sprogmarkeder og derfor maa stoettes, navnlig i betragtning af deres beskaeftigelsesskabende rolle.«

5 Det hedder herefter i fjerde betragtning, at det er noedvendigt at fremme anvendelsen af teknologier, vaerktoejer og metoder, der reducerer omkostningerne ved overfoersel af information mellem mennesker.

6 I sjette betragtning udtales det, at informationssamfundets opstaaen kan give Europas borgere bedre adgang til informationer og dermed give dem en enestaaende mulighed for adgang til den sproglige og kulturelle rigdom og mangfoldighed i Europa.

7 Syvende betragtning fastslaar, at »ansvaret for sprogpolitikken paahviler medlemsstaterne under overholdelse af faellesskabsretten; imidlertid er fremme af udviklingen af moderne vaerktoejer til sprogbehandling og deres anvendelse et aktivitetsomraade, hvor en faellesskabsaktion er noedvendig for at opnaa betragtelige stordriftsfordele og samhoerighed mellem de forskellige sprogomraader; foranstaltninger paa faellesskabsplan boer vaere afpasset efter de maal, der skal naas, og udelukkende dreje sig om de omraader, hvor der kan opnaas en ekstra gevinst for Faellesskabet«.

8 De oevrige betragtninger omtaler bl.a.

- noedvendigheden af, at Faellesskabet tilgodeser de kulturelle og sproglige aspekter ved informationssamfundet (niende betragtning)

- den omstaendighed, at det er afgoerende, at borgerne har rimelig adgang til information (ellevte betragtning)

- den omstaendighed, at de sprog, der forbliver udelukket fra informationssamfundet, risikerer en mere eller mindre hurtig marginalisering (tolvte betragtning).

9 Beslutningens artikel 1, stk. 1, indeholder foelgende bestemmelser:

»Der vedtages et faellesskabsprogram, som tager sigte paa:

- at oege kendskabet til og stimulere tilvejebringelsen af flersprogede tjenester i Faellesskabet, som anvender sprogteknologier, -ressourcer og -standarder

- at skabe gunstige betingelser for sprogindustriernes udvikling

- at mindske omkostningerne ved informationsoverfoersel mellem sprog, navnlig af hensyn til SMV

- at bidrage til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed.«

10 Ifoelge beslutningens artikel 1, stk. 2, litra b), forstaas ved »'sprogindustrier': virksomheder, institutioner og erhvervsdrivende, som yder eller muliggoer tilraadighedsstillelse af ensprogede eller flersprogede tjenester paa omraader som f.eks. informationsfremfinding, oversaettelse, sprogteknologi og elektroniske ordboeger.«

11 Beslutningens artikel 2, stk. 1, har foelgende ordlyd:

»For at naa maalene i artikel 1 gennemfoeres nedenstaaende aktioner i overensstemmelse med aktionslinjerne i bilag I og gennemfoerelsesbestemmelserne for programmet i bilag III:

- stoette til skabelse af en ramme af tjenester for sprogressourcer og opmuntring af de paagaeldende sammenslutninger

- tilskyndelse til anvendelse af sprogteknologier, -ressourcer og -standarder og integrering af disse i informatikapplikationer

- fremme af brug af avancerede sprogvaerktoejer i Faellesskabet og i medlemsstaternes offentlige sektor

- ledsageforanstaltninger.«

12 I bilag I til beslutningen beskrives fire aktionslinjer, der svarer til de fire led i beslutningens artikel 2, stk. 1.

13 Den foerste aktionslinje har overskriften »Stoette til skabelse af en ramme af tjenester for sprogressourcer og opmuntring af de paagaeldende sammenslutninger« og har til formaal »for alle europaeiske sprog at stoette opbygningen af en europaeisk infrastruktur for flersproglige ressourcer og at stimulere skabelsen af elektroniske sprogressourcer«. Det naevnes endvidere, at »de fleste af de virksomheder, der opererer i denne sektor, er SMV, som ofte er nyskabende og effektive, men hvis finansielle midler er utilstraekkelige i forhold til det paakraevede investeringsniveau«.

14 Den anden aktionslinje har overskriften »Tilskyndelse til anvendelse af sprogteknologier, -ressourcer og -standarder og integrering af disse i informationsapplikationer« og har til formaal »at mobilisere sprogindustrierne ved at fremme teknologioverfoersel og -efterspoergsel gennem et begraenset antal demonstrationsprojekter med omkostningsdeling, der ogsaa kan faa en afsmittende virkning paa noeglesektorer«.

15 Den tredje aktionslinje har overskriften »Fremme af brug af avancerede sprogvaerktoejer i Faellesskabet og i medlemsstaternes offentlige sektor« og har til formaal »at fremme samarbejdet mellem medlemsstaternes myndigheder og faellesskabsinstitutionerne for at nedbringe udgifterne til flersproget kommunikation i den offentlige sektor i Europa, specielt ved centralisering af avancerede sprogvaerktoejer«.

16 Den fjerde aktionslinje vedroerer ledsageforanstaltninger, herunder navnlig fremme af tekniske standarder, som svarer til brugernes sproglige behov, ivaerksaettelse af samordning og koordinering mellem de hovedaktoerer, som arbejder i samme retning for udviklingen af et flersproget informationssamfund.

17 I beslutningens artikel 3 bestemmes det, at programmet indledes paa datoen for vedtagelsen af denne beslutning og loeber over en periode paa tre aar, og der fastsaettes et beloeb paa 15 mio. ECU til Faellesskabets finansiering af programmet.

18 Ifoelge beslutningens artikel 4 er Kommissionen ansvarlig for programmets gennemfoerelse og dets samordning med andre faellesskabsprogrammer.

19 Beslutningens artikel 6 indeholder foelgende bestemmelser:

»1. Kommissionen soerger for, at der foretages en effektiv forudgaaende vurdering, overvaagning og efterfoelgende evaluering af aktioner, der gennemfoeres i henhold til denne beslutning.

2. Under og efter projekternes gennemfoerelse evaluerer Kommissionen den maade, hvorpaa de er gennemfoert, og den virkning de faar, med henblik paa at fastslaa, om de oprindelige maal er opfyldt.

I denne forbindelse undersoeger Kommissionen navnlig, i hvilket omfang SMV-maalgruppen har haft gavn af de gennemfoerte projekter.«

20 Det fremgaar af sagen, at Kommissionen den 8. november 1995 forelagde Raadet et forslag til Raadets beslutning om vedtagelse af et fleraarigt program til fremme af Faellesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet (EFT 1996 C 364, s. 5, herefter »MLIS-programmet«). Forslaget efterfulgte en meddelelse, der havde overskriften »det flersprogede informationssamfund«. Den foreslaaede hjemmel var traktatens artikel 130, stk. 3.

21 Raadet hoerte Europa-Parlamentet, der i beslutning af 21. juni 1996 (EFT C 198, s. 248) gik ind for at anvende baade artikel 128, stk. 1 og 2, og artikel 130, stk. 3, som hjemmel. Det stillede ogsaa mange aendringsforslag, og fremhaevede herved MLIS-programmets kulturelle aspekt.

22 Parlamentet foreslog bl.a., at der i praeamblen til beslutningen blev indsat flere betragtninger. Europa-Parlamentet foreslog saaledes, at beslutningens foerste betragtninger fik foelgende affattelse:

»Bevarelse og fremme af den europaeiske sproglige mangfoldighed henhoerer under bevarelsen og beskyttelsen af kulturarven i henhold til traktatens artikel 128.

De kulturelle og sociale aspekter i informationssamfundet har lige saa stor betydning som de oekonomiske interesser.«

23 Europa-Parlamentet foreslog endvidere at flytte formaalsangivelsen »at fremme Faellesskabets sproglige mangfoldighed i et globalt informationssamfund« til artikel 1, stk. 1, foerste afsnit, dvs. forrest i bestemmelsen.

24 Kommissionen fastholdt ikke desto mindre i sit aendrede forslag af 2. oktober 1996 (EFT C 364, s. 11) traktatens artikel 130, stk. 3, som eneste hjemmel for beslutningen. Den oenskede ikke at anvende den dobbelte hjemmel med den begrundelse, at »hovedmaalsaetningen er at opmuntre industrien til at tilbyde flersprogede serviceydelser. Det er derfor tilstraekkeligt med ét retsgrundlag (artikel 130). Der er kulturelle og sociale aspekter eller indirekte nyttevirkninger, men det boer ikke foere til et dobbelt retsgrundlag«. Kommissionen forkastede ogsaa de aendringsforslag, der havde forbindelse med aendringen af hjemmelen.

25 Raadet vedtog beslutningen alene med hjemmel i traktatens artikel 130, og Europa-Parlamentet har derfor anlagt naervaerende annullationssoegsmaal.

26 Europa-Parlamentet har til stoette for annullationspaastanden anfoert, at Faellesskabets sproglige rigdom er en del af den kulturarv, som Faellesskabet efter traktatens artikel 128, stk. 2, andet led, har til opgave at bevare og beskytte. MLIS-programmet tager imidlertid sigte paa »stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed« og har hermed et kulturelt formaal, hvorfor det da ogsaa burde have vaeret vedtaget med hjemmel ikke blot i den anvendte bestemmelse, men ogsaa med hjemmel i artikel 128.

27 Europa-Parlamentet har naermere bestemt anfoert, at anvendelsen af ordet »stoette« i beslutningens titel vidner om, at der er tale om en tilskyndelsesforanstaltning som omhandlet i traktatens artikel 128, stk. 5, der gaar langt videre end til forpligtelsen ifoelge samme artikels stk. 4, som blot stiller krav om, at Faellesskabet skal tage hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i traktaten.

28 Europa-Parlamentet har i forbindelse med en analyse af formaalet med beslutningen saerligt henvist til visse af dennes betragtninger, saaledes anden betragtning, hvori det udtales, at programmet har til formaal at »overvinde sprogbarriererne«, niende betragtning, hvorefter »Faellesskabet boer tilgodese de kulturelle og sproglige aspekter ved informationssamfundet«, og tolvte betragtning, der fastslaar, at »sprog, der forbliver udelukket fra informationssamfundet, risikerer en mere eller mindre hurtig marginalisering«. Det er Parlamentets opfattelse, at teknologien, som den er beskrevet i forbindelse med MLIS-programmet, kun er et kulturinstrument, et middel, der giver adgang til kultur.

29 Hvad beslutningens indhold angaar, har Parlamentet fastslaaet, at beslutningens artikel 2, tredje led, vedroerer den offentlige sektor i Faellesskabet og medlemsstaterne; med denne inddragelse af den offentlige sektor gaas der ud over anvendelsesomraadet for traktatens artikel 130, der udelukkende vedroerer fremme af virksomhedernes konkurrenceevne.

30 Raadet har derimod paa grundlag af en analyse af den meddelelse fra Kommissionen, der gik forud for MLIS-programmet, anfoert, at denne foerst og fremmest betoner den oekonomiske og industrielle side af sagen. Maalet er at nedbringe de omkostninger, virksomhederne maa afholde til oversaettelse, samtidig med at man opretholder den sproglige mangfoldighed, der er noedvendig for faellesskabsindustriens levedygtighed. Denne sproglige mangfoldighed kommer alle Europas borgere til gode, men dette kulturelle aspekt er kun en maade, programmet vender udad paa, mens dets formaal er industrielt.

31 Raadet har endvidere analyseret de fire formaal med programmet og har herved fremhaevet den raekkefoelge, hvori de praesenteres i artikel 1, samt programmets rent oekonomiske og industrielle karakter. Hvad specielt det fjerde og sidste formaal angaar (»bidrage til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed«), er der ingen holdepunkter overhovedet for at anse det for kulturelt, selvstaendigt og vaesentligt. Thi stoette af den sproglige mangfoldighed kan i forbindelse med stoette til sprogindustrien kun have et oekonomisk, industrielt eller kommercielt formaal. Selv om man anerkendte, at dette formaal var kulturelt, viser den omstaendighed, at det ikke er blevet gjort til genstand for en saerlig artikel, samt den omstaendighed, at den af Parlamentet foreslaaede aendring, hvorved formaalet skulle kvalificeres paa naevnte maade, blev forkastet, at det ikke kan udskilles som et selvstaendigt formaal. Endelig er det, ogsaa selv om det anerkendtes, at det kunne udskilles som et selvstaendigt formaal, kun sekundaert og beroerer ikke programmets hovedformaal, hvilket viser, at Raadet heller ikke gik ind for Parlamentets aendringsforslag, hvorefter de kulturelle og sociale aspekter skulle tillaegges lige saa stor betydning som de oekonomiske interesser.

32 Hvad endelig angaar beslutningens indhold, er Raadet af den opfattelse, at hver enkelt bestemmelse direkte og udelukkende kan knyttes til en eller flere aktioner som omhandlet i traktatens artikel 130, stk. 1. Hvad angaar den tredje aktionslinje om fremme af brug af avancerede sprogvaerktoejer i Faellesskabet og i medlemsstaternes offentlige sektor goer det gaeldende, at denne i overensstemmelse med naevnte bestemmelse tager sigte paa at fremme en bedre udnyttelse af det industrielle potentiel med hensyn til innovation, forskning og teknologisk udvikling paa den ene side, og til at fremme et miljoe, der er gunstigt for Faellesskabets virksomheders udvikling paa den anden side. Der er saaledes intet forhold, der kan begrunde anvendelsen af artikel 128 som en yderligere hjemmel.

33 Ifoelge Raadet har MLIS-programmet ingen beroering med de omraader, der er omhandlet i traktatens artikel 128, stk. 2. De personer, der direkte nyder godt af programmet, er ikke kulturaktive personer som f.eks. romanforfattere, teaterforfattere, litteraere oversaettere som naevnt af Raadet, men erhvervsdrivende eller institutioner. Endelig er sproget ikke efter beslutningens sammenhaeng en kulturfaktor. Parlamentets argumentation bygger paa en fejltagelse og paa ord og udtryk, der er trukket ud af sammenhaengen.

34 Raadet har for det tilfaelde, at Domstolen skulle annullere beslutningen, paastaaet dennes virkninger opretholdt, indtil der kan vedtages en ny beslutning. Parlamentet har derimod nedlagt paastand om, at opretholdelsen af virkningerne kun sker for saa vidt angaar de foranstaltninger, der er vedtaget med hjemmel i beslutningen forud for afsigelsen af dommen i denne sag. For Domstolens dom ville ved en opretholdelse af virkningerne for fremtiden miste sin effektive virkning og afskraekke Kommissionen fra hurtigt at fremsaette et nyt forslag.

Soegsmaalsgrundene

35 Indledningsvis bemaerkes, at parterne er enige om, at traktatens artikel 130 har kunnet benyttes som hjemmel for beslutningen. Det skal derfor i naervaerende sag kun undersoeges, om beslutningen ogsaa burde have vaere hjemlet ved traktatens artikel 128 og ikke blot ved den benyttede hjemmelsbestemmelse.

36 Ifoelge fast retspraksis skal valget af hjemmel for en retsakt efter kompetencefordelingen i Faellesskabet ske paa grundlag af objektive forhold, som goer det muligt at foretage en domstolskontrol. Disse forhold omfatter navnlig retsaktens formaal og indhold (jf. bl.a. dom af 26.3.1996, sag C-271/94, Parlamentet mod Raadet, Sml. I, s. 1689, praemis 14, og af 28.5.1998, sag C-22/96, Parlamentet mod Raadet, Sml. I, s. 3231, praemis 23).

37 Det bemaerkes, at ordlyden af en retsakts titel ikke alene er afgoerende for, hvilken hjemmel der skal benyttes, og konkret, at ordene »til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed« i beslutningens titel ikke kan isoleres fra retsakten i dens helhed og fortolkes selvstaendigt.

38 Med henblik paa at afgoere, om den af Parlamentet naevnte dobbelte hjemmel har vaeret noedvendig, maa det undersoeges, om beslutningens formaal og indhold, som de foelger af dens ordlyd, viser, at den paa uadskillelig maade vedroerer baade industrien og kulturen (jf. i denne retning dom af 11.6.1991, sag C-300/89, Kommissionen mod Raadet, Sml. I, s. 2867, praemis 13).

39 Det er saaledes ikke tilstraekkeligt, at beslutningen har et dobbelt formaal, eller at det efter en analyse af dens indhold kan fastslaas, at der er tale om en dobbelt maalsaetning.

40 For hvis en undersoegelse af beslutningen skulle vise, at dens »industrielle« bestanddel skulle kunne bestemmes som principal eller fremherskende, mens den »kulturelle« bestanddel kun er sekundaer, maatte den rigtige hjemmel vaere traktatens artikel 130 og kun den.

41 Denne fortolkning foelger af selve ordlyden af traktatens artikel 128, stk. 4, hvorefter Faellesskabet skal tage hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i traktaten.

42 Det fremgaar saaledes af denne bestemmelse, at enhver beskrivelse af en faellesskabsaktions kulturelle aspekter ikke noedvendigvis maa medfoere, at artikel 128 benyttes som hjemmel, naar den kulturelle bestanddel ikke er en hovedbestanddel, der ikke kan skilles fra den anden bestanddel, i forhold til hvilken den dog kun er accessorisk eller sekundaer.

43 Det maa derfor i det foreliggende tilfaelde undersoeges, om kulturen er en fremherskende bestanddel af beslutningen i samme grad som industrien og uadskillelig fra denne, eller om beslutningen har sit tyngdepunkt i faellesskabsaktionens industrielle aspekt.

44 I denne forbindelse maa det foerst fastslaas, at det fremgaar saavel af beslutningens ordlyd som af en raekke af dens betragtninger, at det navnlig er virksomhederne, som MLIS-programmet direkte skal komme til gode. I foerste betragtning naevnes sprogindustrien, som informationssamfundet giver nye perspektiver, i anden betragtning omtales industrien og alle andre beroerte aktoerer paa det indre marked og verdensmarkederne, mens tredje betragtning omhandler den private sektor, dvs. hovedsagelig smaa og mellemstore virksomheder, der har vanskeligheder med at overvinde sprogbarrieren og bevare deres konkurrencedygtighed, naar de soeger at komme ind paa andre sprogmarkeder.

45 Fjerde betragtning vedroerer imidlertid overfoerslen af information mellem mennesker, og sjette betragtning vedroerer Europas borgeres adgang til informationer. Desuden henvises der i tiende og ellevte betragtning til Europas borgere, for saa vidt angaar dels noedvendigheden af at tilvejebringe lige muligheder for at deltage i informationssamfundet, dels betydningen af, at information er tilgaengelig for borgerne paa deres eget sprog.

46 Som disse betragtninger er formuleret, er det ikke muligt at identificere borgerne som dem, programmet direkte skal komme til gode, som tilfaeldet er med de erhvervsdrivende, der beskrives i de foerste betragtninger.

47 Tankegangen er nemlig den, at det inden for informationssamfundet er borgerne, der i al almindelighed nyder godt af den sproglige mangfoldighed, mens de erhvervsdrivende og specielt de smaa og mellemstore virksomheder derimod nyder godt af de konkrete aktioner, som ivaerksaettes efter aktionslinjerne i det program, der fastlaegges i beslutningen.

48 Den slutning, der kan drages paa grundlag af disse betragtninger, om, at beslutningen navnlig skal vaere til fordel for smaa og mellemstore virksomheder, underbygges af ordlyden af beslutningens artikel 6, stk. 2, andet afsnit, hvori de omtales som programmets »maalgruppe«, og Kommissionen paalaegges navnlig at undersoege, i hvilket omfang de har haft gavn af de gennemfoerte projekter, mens der i oevrigt ikke stilles krav om en lignende undersoegelse, for saa vidt angaar Europas borgere.

49 Det bemaerkes dernaest, at selv om visse af beslutningens betragtninger, som f.eks. sjette og niende betragtning, omtaler informationssamfundets kulturelle aspekter, er de dog efter deres formuleringer udtryk for konstateringer eller almindelige oensker, som ikke goer det muligt i og for sig at betragte dem som formaal med programmet. Saaledes angiver sjette betragtning ikke en maalsaetning, men konstaterer derimod, at informationssamfundets opstaaen kan give borgerne en mulighed for adgang til den sproglige og kulturelle rigdom og mangfoldighed i Europa, og i niende betragtning udtales det, at »Faellesskabet boer tilgodese de kulturelle og sproglige aspekter ved informationssamfundet«, hvilket blot - i en lidt aendret formulering - er en gentagelse af traktatens artikel 128, stk. 4.

50 Hvad angaar den i tolvte betragtning omtalte fare for marginalisering af de sprog, der forbliver udelukket fra informationssamfundet, maa det fastslaas, at der ikke er tale om en risiko navnlig af kulturel art. En marginalisering af sprog kan opfattes som et tab af en del af kulturarven, men ogsaa som indfoerelse af en ulige behandling af Faellesskabets erhvervsdrivende, der stilles mere eller mindre gunstigt afhaengigt af den stoerre eller mindre udbredelse af det sprog, de anvender.

51 Saaledes som programmets formaal praesenteres i beslutningens artikel 1, er der tale om et formaal af oekonomisk art. I stk. 1, andet og tredje led, naevnes saaledes skabelsen af gunstige betingelser for sprogindustriernes udvikling og nedbringelse af omkostningerne ved informationsoverfoersel mellem sprog, navnlig af hensyn til SMV, som formaal.

52 Hvad angaar maalsaetningen bestaaende i at »bidrage til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed«, jf. artikel 1, stk. 1, sidste led, kan den ikke betragtes isoleret, men maa undersoeges sammen med de andre i dette stykke naevnte formaal.

53 Det maa i denne forbindelse fastslaas, at det ikke udtrykker en kulturel maalsaetning, der gaelder i og for sig, men kun én side af programmet, hvis vaesentlige og fremherskende sigte har industriel karakter. Sproget betragtes i denne sammenhaeng ikke som en del af kulturarven, men som genstand for eller middel i den oekonomiske aktivitet.

54 Det skal endelig fremhaeves, at Raadet afslog Parlamentets forslag om at placere denne maalsaetning i indledningen til beslutningens artikel 1, og at det dermed gav udtryk for sit oenske om ikke at flytte beslutningens »tyngdepunkt«, men at fastholde dens foerst og fremmest oekonomiske og industrielle karakter.

55 Hvad angaar indholdet af beslutningen bemaerkes, at de i artikel 2 naevnte aktioner og de i bilag I naevnte aktionslinjer vedroerer udvikling af infrastruktur, anvendelse af teknologier og ressourcer, nedbringelse af omkostningerne gennem en centralisering af de disponible vaerktoejer eller tilskyndelse til anvendelse af tekniske standarder paa det sproglige omraade.

56 Aktioner af denne art kan ikke antages direkte at foere til en forbedring af kendskabet til og formidlingen af europaeisk kultur, bevarelse og beskyttelse af en kulturarv, der har europaeisk betydning, eller at tilskynde til kunstneriske og litteraere frembringelser, som omhandlet i traktatens artikel 128, stk. 2.

57 Disse aktioner har tvaertimod foerst og fremmest til foelge, at det undgaas, at virksomheder forsvinder fra markedet eller svaekkes i deres konkurrencedygtighed som foelge af de kommunikationsomkostninger, som den sproglige mangfoldighed giver anledning til.

58 Specielt hvad angaar den aktionslinje, der omhandles i beslutningens artikel 2, stk. 1, tredje led, nemlig fremme af brugen af avancerede sprogvaerktoejer i Faellesskabet og i medlemsstaternes offentlige sektor, bemaerkes, at formaalet hermed i overensstemmelse med syttende betragtning til beslutningen er at mindske udgifterne til udvikling og udnyttelse af sproglige vaerktoejer. Den er desuden begrundet i »den offentlige sektors betydning som igangsaetter af hurtig, omfattende vedtagelse af faelles standarder« samt i oensket om at tilskynde til samordning, for saa vidt angaar den fremtidige udvikling af sprogvaerktoejerne, jf. punkt 3 i bilag I til beslutningen.

59 Gennemgangen af disse forhold viser, at denne aktionslinje ikke har en specielt kulturel karakter. Den maa tvaertimod i sammenhaeng med de oevrige aktionslinjer anses for et af flere elementer i et samlet program, der foerst og fremmest tilstraeber en rationalisering af udviklingen af sprogvaerktoejer og en hurtig tilvejebringelse af infrastrukturer for flersprogethed.

60 Selv om en saadan aktionslinje angaar den offentlige sektor, kan det ikke bestrides, at den overvejende henhoerer under de i traktatens artikel 130, stk. 1, naevnte maal, saavel naar det gaelder en hurtigere tilpasning af industrien til strukturforandringerne, fremme af et klima, der er gunstigt for initiativer og udvikling af virksomheder overalt i Faellesskabet, som »fremme [af] udnyttelsen af det industrielle potentiale i politikkerne for innovation, forskning og teknologisk udvikling«.

61 Denne gennemgang viser, at formaalet med programmet, nemlig at fremme den sproglige mangfoldighed, anskues som et overvejende oekonomisk forhold og kun sekundaert som en kulturfremmende foranstaltning eller et kulturelt element i og for sig.

62 Det er saaledes ubestridt, at programmet faar gunstige foelger for udbredelsen af kulturelle vaerker, idet navnlig de vaerktoejer, der skal bruges til oversaettelse, forbedres. Raadet har derfor med foeje og i overensstemmelse med traktatens artikel 128, stk. 4, taget hoejde herfor, og har omtalt disse kulturelle virkninger forskellige steder i betragtningerne til beslutningen.

63 Der er imidlertid kun tale om indirekte foelger, der er sekundaere i forhold til de direkte tilstraebte virkninger, der er af oekonomisk art, og de kan ikke begrunde, at ogsaa traktatens artikel 128 benyttes som hjemmel for beslutningen.

64 Det fremgaar saaledes i det hele af beslutningen, og navnlig af de i betragtningerne og artikel 1 angivne maalsaetninger samt af de i artikel 2 og bilag I omhandlede aktioner, at beslutningen med rette er blevet udstedt med hjemmel i traktatens artikel 130 alene.

65 Sagsoegte boer derfor frifindes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

66 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den part, der taber sagen, at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Raadet har paastaaet Parlamentet doemt til at betale sagens omkostninger. Da Parlamentet har tabt sagen, doemmes det til at afholde sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Raadet for Den Europaeiske Union frifindes.

2) Europa-Parlamentet betaler sagens omkostninger.