DOMSTOLENS DOM (SJETTE AFDELING) AF 19. JANUAR 1995. - FITMAY LTD, H. A. VAN DER LINDE OG TRACOTEX HOLLAND BV MOD MINISTER VAN LANDBOUW, NATUURBEHEER EN VISSERIJ. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: COLLEGE VAN BEROEP VOOR HET BEDRIJFSLEVEN - NEDERLANDENE. - FAELLES MARKEDSORDNING FOR PRODUKTER FORARBEJDET PAA BASIS AF FRUGT OG GROENSAGER - INDFOERSEL TIL FAELLESSKABET AF TOERREDE DRUER OG SURKIRSEBAER (MORELLER) - UDLIGNINGSAFGIFT VED MANGLENDE OVERHOLDELSE AF MINIMUMSIMPORTPRISEN - FASTLAEGGELSE AF DEN REELLE IMPORTPRIS - RAEKKEVIDDEN AF DE BEFOEJELSER, DER TILLAEGGES DE NATIONALE MYNDIGHEDER. - FORENEDE SAGER C-351/93, C-352/93 OG C-353/93.



Samling af Afgørelser 1995 side I-00085



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Landbrug ° faelles markedsordning ° produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager ° beskyttelsesforanstaltninger ved indfoersel af toerrede druer ° udligningsafgift med henblik paa at sikre overholdelsen af minimumsimportprisen ° beregning ° hjemmel ° forordning nr. 2742/82 med de begraensninger, der foelger af Domstolens dom i sag 77/86

(Kommissionens forordning nr. 2742/82, art. 2, stk. 2)

2. Landbrug ° faelles markedsordning ° produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager ° beskyttelsesforanstaltninger ved indfoersel af toerrede druer og moreller ° anvendelse af en udligningsafgift ved manglende overholdelse af minimumsimportprisen ° fastlaeggelse af den reelle importpris ° befoejelser tillagt de nationale myndigheder af Kommissionen efter bemyndigelse ° raekkevidde ° lovligt

(Raadets forordning nr. 516/77, art. 14, stk. 2, og nr. 426/86, art. 9, stk. 6, og art. 18, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2742/82, art. 4, stk. 3, nr. 1626/85, art. 3, stk. 3, og nr. 2237/85, art. 2, stk. 3)

3. Landbrug ° faelles markedsordning ° produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager ° beskyttelsesforanstaltninger ved indfoersel af moreller ° eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse ° begreb

(Kommissionens forordning nr. 1626/85, art. 3, stk. 3)

Sammendrag

1. Artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2742/82 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af toerrede druer udgoer fortsat hjemmelen for beregningen af en udligningsafgift, som opkraeves for foerste gang efter Domstolens dom af 11. februar 1988 i sag 77/86, i det omfang beregningen af afgiften ikke foerer til et beloeb, der overstiger forskellen mellem minimumsimportprisen og den reelle importpris. Bestemmelsen blev nemlig ved den naevnte dom alene kendt ugyldig i det omfang, den i forordningen hjemlede faste udligningsafgift oversteg forskellen mellem disse to priser

2. Da den reelle importpris er af afgoerende betydning for, at beskyttelsesordningen, som er baseret paa en minimumsimportpris og en udligningsafgift ved indfoersel af toerrede druer og moreller til Faellesskabet, kan fungere korrekt, skal artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82, artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2237/85 og artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85 ° for de to foerste bestemmelsers vedkommende om fastlaeggelse af den reelle importpris for toerrede druer og for den sidste bestemmelses vedkommende om fastlaeggelse af den reelle importpris for visse moreller ° fortolkes saaledes, at naar de kompetente myndigheder er i tvivl om rigtigheden af den angivne importpris, kan de traeffe alle fornoedne foranstaltninger for at fastlaegge denne pris.

Naar henses til de meget forskellige og komplicerede situationer, de nationale myndigheder bliver stillet overfor, har Kommissionen ved i henhold til de tre naevnte bestemmelser at give medlemsstaterne de paagaeldende befoejelser holdt sig inden for rammerne af sin bemyndigelse i henhold til Raadets forordning nr. 516/77 og nr. 426/86. De paagaeldende befoejelser udgoer nemlig

- for saa vidt angaar bestemmelsen i forordning nr. 2742/82 en noedvendig foranstaltning som omhandlet i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 516/77

- for saa vidt angaar bestemmelsen i forordning nr. 2237/85 en gennemfoerelsesbestemmelse som omhandlet i artikel 9, stk. 6, i forordning nr. 426/86, som er traadt i stedet for forordning nr. 516/77

- for saa vidt angaar bestemmelsen i forordning nr. 1626/85 en noedvendig foranstaltning som omhandlet i artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 426/86.

3. Artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse surkirsebaer skal fortolkes saaledes, at der ved udtrykket "eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse", udelukkende skal forstaas den eksportoer, hvis virksomhed har hjemsted i det land, hvor varerne har oprindelse.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 23. april 1993 (sag C-351/93), indgaaet til Domstolen den 12. juli 1993, har College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nederlandene) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 2, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2237/85 af 30. juli 1985 om gennemfoerelsesbestemmelserne til ordningen med minimumsimportpriser for toerrede druer (EFT L 209, s. 24), og fortolkningen af artikel 9 i Raadets forordning (EOEF) nr. 426/86 af 24. februar 1986 om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 49, s. 1).

2 Ved kendelse af 23. april 1993 (sag C-352/93), indgaaet til Domstolen den 12. juli 1993, som berigtiget ved kendelse af 27. oktober 1993, indgaaet til Domstolen den 12. november 1993, har College van Beroep voor het Bedrijfsleven i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt fire praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 994/88 af 15. april 1988 om anvendelse af en udligningsafgift som fastsat i forordning (EOEF) nr. 2742/82 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af toerrede druer (EFT L 99, s. 12), fortolkningen og gyldigheden af artikel 4, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2742/82 af 13. oktober 1982 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af toerrede druer (EFT L 290, s. 28) og fortolkningen af artikel 14 i Raadets forordning (EOEF) nr. 516/77 af 14. marts 1977 om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 73, s. 1).

3 Ved kendelse af 23. april 1993 (sag C-353/93), indgaaet til Domstolen den 12. juli 1993, har College van Beroep voor het Bedrijfsleven i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 3, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1626/85 af 14. juni 1985 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse surkirsebaer (EFT L 156, s. 13) og fortolkningen af artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 426/86, jf. ovenfor.

4 Spoergsmaalene i sagerne C-351/93 og C-352/93 er blevet rejst under to sager, som bl.a. toldklarerer H.A. van der Linde har anlagt mod Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (ministeren for landbrug, naturforvaltning og fiskeri) angaaende betaling af en udligningsafgift, som er paalagt Van der Linde med den begrundelse, at denne ikke har overholdt minimumsprisen ved indfoersel af forskellige partier toerrede druer med oprindelse i Tyrkiet.

5 Spoergsmaalene i sag C-353/93 er blevet rejst under en sag, som Tracotex Holland BV (herefter benaevnt "Tracotex"), Rotterdam, et selskab af anpartsselskabstypen, har anlagt mod Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij angaaende betaling af en udligningsafgift, som er paalagt Tracotex med den begrundelse, at selskabet ikke har overholdt minimumsprisen ved indfoersel af visse partier surkirsebaer med oprindelse i det tidligere Jugoslavien.

6 Ved kendelse af 6. september 1993 har Domstolens praesident i henhold til procesreglementets artikel 43 besluttet at forene de tre sager med henblik paa den skriftlige forhandling, den mundtlige forhandling og dommen.

7 Da visse af de forelagte spoergsmaal vedroerer faellesskabsbestemmelser, som er traadt i kraft successivt, skal de tre sager behandles i den raekkefoelge, der svarer til tidspunkterne for udstedelsen af de relevante faellesskabsbestemmelser. Sag C-352/93 vil saaledes blive behandlet foer sagerne C-351/93 og C-353/93.

Sag C-352/93

Faellesskabsbestemmelserne

8 Det fremgaar af sagens akter, at den i hovedsagen omhandlede indfoersel fandt sted i juni 1984. De dagaeldende relevante bestemmelser var foelgende:

9 I henhold til artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 516/77, jf. ovenfor, kan der traeffes passende beskyttelsesforanstaltninger for samhandelen med tredjelande, saafremt markedet inden for Faellesskabet for et eller flere af de i forordningen omhandlede produkter paa grund af indfoersel eller udfoersel rammes af eller trues af alvorlige forstyrrelser, der kan bringe maalene i traktatens artikel 39 i fare. Ifoelge artikel 14, stk. 1, andet afsnit, skal gennemfoerelsesbestemmelserne hertil vedtages af Raadet paa forslag af Kommissionen.

10 Forordningens artikel 14, stk. 2, bemyndiger Kommissionen til at traeffe de noedvendige foranstaltninger, saafremt den i stk. 1 omhandlede situation opstaar.

11 Paa grundlag af artikel 14, stk. 1, udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 521/77 af 14. marts 1977 om naermere fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende beskyttelsesforanstaltninger for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 73, s. 28). I henhold til forordningens artikel 2, stk. 1, litra c), er de foranstaltninger, som kan traeffes for alle produkter, foelgende:

"° en minimumsprisordning, som indfoerslen kan underlaegges paa betingelse af, at den foretages til en pris, der er mindst lig med den minimumspris, som er fastsat for det omhandlede produkt,

° hel eller delvis suspension af udfoerslen".

12 Som foelge af forstyrrelser paa markedet for toerrede druer i produktionsaaret 1981/1982 udstedte Kommissionen, paa grundlag af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 516/77, forordning nr. 2742/82, jf. ovenfor. Artikel 2 i sidstnaevnte forordning fastsaetter minimumsprisen ved indfoersel af toerrede druer (stk. 1) og den udligningsafgift, som ° efter en fast sats ° anvendes, hvis minimumsprisen ikke overholdes (stk. 2).

13 Ifoelge artikel 4, stk. 1, i samme forordning, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 936/84 af 5. april 1984 (EFT L 96, s. 13) bestaar importprisen af foelgende komponenter: a) fob-prisen i oprindelseslandet, og b) transport- og forsikringsomkostninger indtil det sted, hvor varen kommer ind paa Faellesskabets toldomraade.

14 Artikel 4, stk. 3, som ligeledes aendret ved forordning nr. 936/84, lyder saaledes:

"Hvis den faktura, der forelaegges toldmyndighederne, ikke er udfaerdiget af eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse, eller hvis myndighederne ikke finder det godtgjort, at den angivne pris afspejler fob-prisen i oprindelseslandet, traeffer medlemsstatens kompetente myndigheder de fornoedne foranstaltninger til at bestemme denne pris, specielt under hensyntagen til importoerens pris ved videresalg."

15 Udligningsafgiftens karakter af et fast beloeb har givet anledning til soegsmaal vedroerende gyldigheden af forordning nr. 2742/82. I sin dom af 11. februar 1988 i sag 77/86, National Dried Fruit Trade Association (Sml. s. 757), fastslog Domstolen, at forordning nr. 2742/82 var ugyldig, for saa vidt som den herved indfoerte udligningsafgift udgjorde et fast beloeb.

16 Som foelge af dommen udstedte Kommissionen forordning nr. 994/88, jf. ovenfor. I henhold til forordningens artikel 1 har de erhvervsdrivende, der har betalt den i forordning nr. 2742/82 fastsatte udligningsafgift, ret til tilbagebetaling af forskellen mellem:

"a) den udligningsafgift, der er opkraevet i henhold til forordning (EOEF) nr. 2742/82 og eventuelle senere aendringer af denne forordning, og

b) det beloeb, der svarer til forskellen mellem den minimumspris, der er fastsat i naevnte forordnings artikel 2, stk. 1, og importprisen i forbindelse med overgang til fri omsaetning".

Hovedsagen og de praejudicielle spoergsmaal

17 Van der Linde indfoerte paa vegne af selskabet Fitmay Limited nogle partier toerrede druer med oprindelse i Tyrkiet til Nederlandene. Indfoerselsangivelsen blev indgivet den 25. juni 1984, og den blev antaget af toldmyndighederne. Efter verifikationen, som maatte udsaettes paa grund af en undersoegelse, som foerst skulle foretages, paalagde Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen (told- og forbrugsafgiftsmyndigheden, herefter benaevnt "Inspecteur") imidlertid ved afgoerelse af 17. februar 1989 Van der Linde at betale en udligningsafgift.

18 Afgoerelsen var baseret paa resultaterne af en undersoegelse, som Fiscale Inlichtingen- en Opsporingsdienst (de nederlandske told- og afgiftsmyndigheders oplysnings- og efterforskningstjeneste ° FIOD) havde foretaget i 1984 og 1985 af eventuelle svigagtige forhold i forbindelse med import af toerrede druer fra Tyrkiet. Det fremgaar af sagens akter, at en af grundene til, at det var noedvendigt at indlede undersoegelsen, ifoelge sagsoegte i hovedsagen var, at der naesten aldrig blev opkraevet udligningsafgift i forbindelse med import af tyrkiske toerrede druer til Nederlandene, selv om markedspriserne for disse toerrede druer var (meget) lavere end minimumsimportprisen. Undersoegelsen viste, at der blev anvendt forskellige konstruktioner for at undgaa at betale udligningsafgift. De bestod navnlig i at indskyde forskellige udenlandske virksomheder i faktureringsprocessen for at naa frem til en kunstig hoej importpris, som laa over minimumsimportprisen. Fitmay Limited var en af disse udenlandske virksomheder, der fungerede som mellemled.

19 Den foretagne kontrol havde ifoelge sagsoegte naermere vist, at Alpaslan Besikcioglu, en tyrkisk eksportoer af toerrede druer, solgte varerne til Fitmay Limited, London, til en pris, der var hoejere end minimumsimportprisen. Fakturaen blev vedlagt indfoerselsangivelsen, som blev indgivet af Fitmay Limited som importoer. Efter indfoerslen blev de toerrede druer videresolgt til Izmir Fig Packers, et tyrkisk firma, hvoraf 99% ejes af Alpaslan Besikcioglu. Salgsprisen til Izmir Fig Packers var lidt hoejere end Fitmay Limited' s koebspris. Izmir Fig Packers solgte dernaest de toerrede druer til selskabet Stolp International, som er en af de stoerste importoerer af toerrede druer i Nederlandene, til en pris, der var meget lavere end minimumsimportprisen. Stolp' s salgspris til sine aftagere var ogsaa lavere end minimumsimportprisen. Izmir Fig Packers led saaledes et tab ved videresalget. Tabet blev bl.a. daekket ind ved, at Alpaslan Besikcioglu indbetalte beloeb paa Izmir Fig Packers' bankkonto.

20 Fitmay Limited og Van der Linde anlagde sag ved College van Beroep voor het Bedrijfsleven til proevelse af Inspecteur' s afgoerelse. De gjorde under sagen bl.a. gaeldende, at Kommissionens forordning nr. 994/88, jf. ovenfor, ikke giver gyldig hjemmel for beregningen af udligningsafgiften. De gjorde endvidere gaeldende, at artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82, jf. ovenfor, er ugyldig, for saa vidt som det derved overlades til myndighederne i medlemsstaterne selv at fastsaette importprisen, saafremt de ikke finder det godtgjort, at den angivne pris er korrekt.

21 College van Beroep voor het Bedrijfsleven har paa den baggrund bestemt, at sagen udsaettes, indtil Domstolen har besvaret foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Skal forordning (EOEF) nr. 994/88 fortolkes saaledes, at den ° i stedet for den bestemmelse i forordning (EOEF) nr. 2742/82, som Domstolen har erklaeret ugyldig ved dom af 11. februar 1988 i sag 77/86 ° skal betragtes som gyldig hjemmel for beregningen af en udligningsafgift, som opkraeves for foerste gang?

2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares bekraeftende, skal den omhandlede forordning da fortolkes saaledes, at udligningsafgiften skal beregnes paa grundlag af forskellen mellem minimumsimportprisen og den konstaterede importpris, eller skal der tages udgangspunkt i det faste beregningsgrundlag, der er erklaeret ugyldigt, for derefter, om noedvendigt, at korrigere dette ved anvendelse af ovennaevnte forordning?

3) Skal artikel 4, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2742/82 fortolkes saaledes, at der ° saafremt toldmyndighederne ikke finder det godtgjort, at den angivne pris svarer til fob-prisen i oprindelseslandet °

a) udelukkende maa indsamles oplysninger om faktiske omstaendigheder med henblik paa at afgoere, hvilken importpris der virkelig er aftalt og direkte eller indirekte betalt mellem eksportoeren og importoeren,

eller saaledes, at det i samme situation

b) staar de ansvarlige myndigheder frit for selv at rekonstruere en for den paagaeldende transaktion gaeldende importpris, jf. artikel 4, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2742/82, og derved tage hensyn til

° andre transaktioner end de mellem eksportoeren og importoeren gennemfoerte, som efter myndighedernes opfattelse udelukkende eller ogsaa er foretaget med det formaal, at der ikke ved importen skal betales udligningsafgift, eller som i det mindste ikke ville vaere blevet foretaget, saafremt opkraevning af udligningsafgift ikke dermed helt eller delvis var blevet forhindret,

og

° den prisudvikling, produktet har gennemgaaet i de efter importen foelgende handelsled?

4) Saafremt spoergsmaal 3 b) besvares bekraeftende, er ovennaevnte bestemmelse da ugyldig, fordi Kommissionen ikke ifoelge raadsforordningen har faaet kompetence til at give de ansvarlige nationale myndigheder saa vide skoensbefoejelser med henblik paa afgoerelsen af, om importprisen i et givet tilfaelde er lavere end minimumsimportprisen?"

Foerste spoergsmaal

22 Med det foerste spoergsmaal oensker den nationale ret at faa oplyst, hvad hjemmelen er for beregningen af en udligningsafgift, der opkraeves for foerste gang efter dommen af 11. februar 1988 i sagen National Dried Fruit Trade Association, jf. ovenfor ° hvorved artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2742/82 blev erklaeret delvis ugyldig ° naar henses til, at det i forordning nr. 994/88 kun er bestemt, hvilket beloeb der skal tilbagebetales til de erhvervsdrivende, der har betalt udligningsafgiften efter den faste sats i henhold til den artikel, som er erklaeret delvis ugyldig.

23 Van der Linde har anfoert, at forordning nr. 2742/82, hvorved udligningsafgiften blev indfoert, er kendt ugyldig af Domstolen, og at man ikke kan paalaegge en udligningsafgift for varer indfoert i 1984 med hjemmel i en forordning fra 1988. Desuden kan en forordning om tilbagebetaling af beloeb, som medlemsstaterne uretmaessigt har opkraevet, ikke give hjemmel for en oprindelig betalingsforpligtelse.

24 Den nederlandske regering og Kommissionen har anfoert, at Domstolen i sin dom af 11. februar 1988, jf. ovenfor, ikke erklaerede forordning nr. 2742/82 ugyldig i sin helhed, men alene for saa vidt som den ved forordningen indfoerte udligningsafgift udgjorde et fast beloeb. Det foelger heraf, at artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2742/82 fortsat var gaeldende som hjemmel, men skulle anvendes i overensstemmelse med Domstolens dom. I artikel 1, stk. 1, litra b), i forordning nr. 994/88 blev det netop fastlagt, hvorledes udligningsafgiften skulle beregnes efter Domstolens dom. Hjemmelen for en udligningsafgift, der opkraeves for foerste gang efter Domstolen dom, er saaledes artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2742/82, sammenholdt med artikel 1, stk. 1, litra b), i forordning nr. 994/88.

25 Det bemaerkes, at Domstolen i sin dom af 11. februar 1988 ° efter at have konstateret, at formaalet med udligningsafgiften er at sikre overholdelsen af minimumsprisen og dermed af princippet om faellesskabspraeferencen i forbindelse med handelen med toerrede druer, men ikke at ramme den erhvervsdrivende, der har importeret til en pris under minimumsprisen, med en oekonomisk sanktion ° udtalte, at indfoerelsen af en udligningsafgift med en fast sats, der opkraeves selv i tilfaelde af en ganske lille forskel mellem importprisen og minimumsprisen, virker som en oekonomisk sanktion (praemis 32). Paa baggrund heraf fastslog Domstolen, at forordning nr. 2742/82 var ugyldig, for saa vidt som den herved indfoerte udligningsafgift udgjorde et fast beloeb.

26 Det foelger heraf, at artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2742/82 ikke blev kendt ugyldig i sin helhed, men alene i det omfang, den i forordningen hjemlede faste udligningsafgift oversteg forskellen mellem minimumsprisen og importprisen. Artikel 2, stk. 2, udgoer saaledes fortsat hjemmelen for en udligningsafgift svarende til forskellen mellem disse to priser efter Domstolens dom.

27 Det blev netop paa grundlag heraf i forordning nr. 994/88 bestemt, at de erhvervsdrivende, der havde betalt afgiften med den faste sats, skulle have tilbagebetalt den del af beloebet, som oversteg forskellen mellem den gaeldende minimumspris og importprisen. Forordningen har saaledes ikke paavirket retsstillingen for de erhvervsdrivende, der paa tidspunktet for afsigelsen af Domstolens dom endnu ikke var blevet paalagt at betale udligningsafgiften.

28 Det foerste spoergsmaal skal herefter besvares med, at faellesskabsretten skal fortolkes saaledes, at hjemmelen for beregningen af en udligningsafgift, som opkraeves for foerste gang efter dommen af 11. februar 1988 i sagen National Dried Fruit Trade Association, jf. ovenfor, er artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2742/82 i det omfang, bestemmelsen ikke blev erklaeret ugyldig ved dommen.

Andet spoergsmaal

29 Paa baggrund af besvarelsen af foerste spoergsmaal bortfalder andet spoergsmaal.

Tredje spoergsmaal

30 Med dette spoergsmaal oensker den nationale ret at faa oplyst, om artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82 skal fortolkes saaledes, at de kompetente myndigheder med henblik paa at afgoere, hvilken importpris der virkelig er betalt, ikke blot kan tage hensyn til oplysninger om faktiske omstaendigheder vedroerende den pris, der virkelig er aftalt og betalt mellem eksportoeren og importoeren, men ogsaa til andre forhold saasom andre transaktioner foretaget med henblik paa at undgaa at betale udligningsafgiften samt produktets prisudvikling i de efter importen foelgende handelsled.

31 Van der Linde har anfoert, at de nationale myndigheder ikke kan fastlaegge importprisen paa grundlag af forhold, der er indtraadt efter importen. Dette ville vaere i strid med retssikkerhedsprincippet og forbuddet mod forskelsbehandling og ville foere til, at faellesskabsbestemmelserne om en minimumsimportpris blev omdannet til en ordning med minimumsmarkedspriser for importerede produkter.

32 Den nederlandske og den graeske regering samt Kommissionen har under henvisning til ordlyden af artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82 og formaalet med faellesskabsbestemmelserne anfoert, at hvis de nationale myndigheder ikke finder rigtigheden af den angivne pris godtgjort, kan de traeffe alle de fornoedne foranstaltninger, herunder rekonstruere den pris, der virkelig er aftalt mellem eksportoeren og importoeren.

33 Indledningsvis bemaerkes, at sigtet med beskyttelsesforanstaltningerne boer vaere at udelukke, at indfoerte toerrede druer saelges til unormalt lave priser, og at dette maal kan naas ved, at der indfoeres en minimumspris, der skal overholdes ved indfoersel til Faellesskabet, og ved, at der anvendes en udligningsafgift paa produkter, der ikke overholder denne pris (tredje og fjerde betragtning til forordning nr. 2742/82).

34 Da forordningen saaledes skal foere til, at de omhandlede produkter indfoeres til Faellesskabet til en pris, der mindst svarer til minimumsprisen, er den reelle importpris af afgoerende betydning for, at den indfoerte ordning kan fungere korrekt.

35 Endvidere bemaerkes, at det i artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82, som aendret ved forordning nr. 936/84, udtrykkeligt er bestemt, at hvis myndighederne ikke finder det godtgjort, at den i fakturaen angivne pris afspejler fob-prisen i oprindelseslandet, "traeffer medlemsstatens kompetente myndigheder de fornoedne foranstaltninger til at bestemme denne pris, specielt under hensyntagen til importoerens pris ved videresalg".

36 Det foelger af denne bestemmelse, at hvis de kompetente myndigheder er i tvivl om rigtigheden af den angivne pris, kan de afgoere, hvilken pris der virkelig er betalt, under hensyntagen til samtlige faktorer, der kan vaere relevante i saa henseende.

37 Tredje spoergsmaal skal herefter besvares med, at artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82 skal fortolkes saaledes, at naar de kompetente myndigheder er i tvivl om rigtigheden af den angivne importpris, kan de traeffe alle fornoedne foranstaltninger for at fastlaegge denne pris.

Fjerde spoergsmaal

38 Med dette spoergsmaal oensker den nationale ret at faa oplyst, om artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82 paa baggrund af den fortolkning af bestemmelsen, der er anlagt i det foregaaende, er ugyldig, fordi forordning nr. 516/77, jf. ovenfor, ikke giver Kommissionen kompetence til at indroemme de nationale myndigheder saa vide skoensbefoejelser med henblik paa fastlaeggelsen af importprisen.

39 Van der Linde har anfoert, at bestemmelsen er ugyldig, da grundforordningen nr. 516/77 ikke bemyndiger Kommissionen til at give de nationale myndigheder en skoensbefoejelse.

40 Den nederlandske og den graeske regering samt Kommissionen finder derimod, at bestemmelsen er gyldig. De har bl.a. henvist til noedvendigheden af at sikre, at faellesskabsbestemmelserne om minimumsprisen fortsat kan virke efter hensigten paa trods af de erhvervsdrivendes talrige forsoeg paa at undgaa udligningsafgiften. Kommissionen har endvidere til stoette for sin opfattelse paaberaabt sig kompetencefordelingen mellem Faellesskabet og medlemsstaterne paa det paagaeldende omraade.

41 Det bemaerkes, at Kommissionens forordning nr. 2742/82 ° som det fremgaar af den anden henvisning i forordningen ° blev udstedt paa grundlag af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 516/77. Det hedder i denne bestemmelse, at saafremt markedet inden for Faellesskabet for et eller flere af de i forordningen omhandlede produkter paa grund af indfoersel eller udfoersel rammes af eller trues af alvorlige forstyrrelser, der kan bringe maalene i traktatens artikel 39 i fare, "vedtager Kommissionen paa anmodning af en medlemsstat eller paa eget initiativ de noedvendige foranstaltninger, der meddeles medlemsstaterne, og som finder oejeblikkelig anvendelse".

42 Det er ubestridt i hovedsagen, at der paa tidspunktet for vedtagelsen af forordning nr. 2742/82 inden for Faellesskabet paa markedet for toerrede druer forelaa den i artikel 14, stk. 2, i Raadets forordning nr. 516/77 omhandlede situation. Det er ogsaa ubestridt, at de nationale myndigheder har kompetence til at undersoege, om den pris, der er anfoert i angivelsen om overgang til fri omsaetning, afspejler den reelle pris. Spoergsmaalet er saaledes alene, om den kompetence, Kommissionen har givet de nationale myndigheder til at afgoere, hvilken importpris der virkelig er betalt, saafremt der er tvivl herom, og herved traeffe alle de fornoedne foranstaltninger, er en noedvendig foranstaltning, som omhandlet i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 516/77.

43 I betragtning af, hvilken betydning det har at fastlaegge den reelle importpris, saafremt beskyttelsesordningen skal kunne fungere korrekt, og naar henses til de meget forskellige og komplicerede situationer, de nationale myndigheder bliver stillet over for, er den kompetence, Kommissionen har givet de nationale myndigheder til om fornoedent at bestemme importprisen ° paa baggrund af behovet for at sikre anvendelsen af de foranstaltninger, der er truffet for at afhjaelpe forstyrrelserne paa markedet for toerrede druer ° en noedvendig foranstaltning, som omhandlet i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 516/77.

44 Besvarelsen maa herefter vaere, at gennemgangen af det forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82.

Sag C-351/93

Faellesskabsbestemmelserne

45 Det fremgaar af sagens akter, at den i hovedsagen omhandlede indfoersel fandt sted i 1989. De dagaeldende relevante bestemmelser var foelgende:

46 Forordning nr. 426/86, jf. ovenfor, traadte med virkning fra den 1. marts 1986 i stedet for Raadets grundforordning nr. 516/77.

47 I henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 426/86 anvendes der en minimumsimportpris for visse produkter, herunder toerrede druer. Prisen har ikke laengere karakter af en beskyttelsesforanstaltning, men gaelder permanent. Ifoelge artikel 9, stk. 3, anvendes der en udligningsafgift, saafremt minimumsprisen ikke overholdes.

48 I henhold til forordningens artikel 9, stk. 5, fastsaetter Raadet paa forslag af Kommissionen de generelle gennemfoerelsesbestemmelser til artiklen.

49 Raadets forordning (EOEF) nr. 2089/85 af 23. juli 1985 om fastsaettelse af almindelige regler for systemet med minimumsimportpriser for toerrede druer (EFT L 197, s. 10) ° som var udstedt i medfoer af Raadets tidligere grundforordning, forordning nr. 516/77 ° blev opretholdt ved artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 426/86, hvorefter "henvisninger til forordning (EOEF) nr. 516/77 skal betragtes som henvisninger til denne forordning".

50 Ifoelge artikel 1 i forordning nr. 2089/85 fastsaettes minimumsimportprisen for toerrede druer inden produktionsaarets begyndelse. I henhold til forordningens artikel 2, stk. 1, fastsaettes udligningsafgifterne i forhold til en skala af importpriser.

51 Kommissionens forordning nr. 2237/85, jf. ovenfor, blev udstedt paa grundlag af Raadets tidligere grundforordning nr. 516/77. Den blev opretholdt ved artikel 25, stk. 2, i den nye grundforordning nr. 426/86. I henhold til artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2237/85 er importprisen sammensat af foelgende elementer: a) fob-prisen i oprindelseslandet; b) transport- og forsikringsomkostninger indtil det sted, hvor produkterne passerer ind i Faellesskabets toldomraade. I artikel 1, stk. 3, defineres "fob-prisen".

52 I henhold til forordningens artikel 2, stk. 2, anfoeres importprisen i angivelsen om overgang til fri omsaetning, og angivelsen skal vaere ledsaget af alle de dokumenter, der er noedvendige for at kontrollere prisen.

53 Artikel 2, stk. 3, lyder saaledes:

"De ansvarlige myndigheder skal,

a) hvis den faktura, der fremlaegges for toldmyndighederne, ikke er udfaerdiget af eksportoeren i produkternes oprindelsesland

b) hvis myndighederne ikke finder det godtgjort, at den i angivelsen anfoerte pris er den egentlige importpris

c) hvis betaling ikke har fundet sted inden for den i artikel 1, stk. 4, fastsatte frist,

traeffe de noedvendige foranstaltninger til fastlaeggelse af denne pris, isaer under hensyntagen til importoerens pris ved videresalg."

Hovedsagen og de praejudicielle spoergsmaal

54 Van der Linde indfoerte paa vegne af Fitmay Limited nogle partier toerrede druer med oprindelse i Tyrkiet til Nederlandene. Indfoerselsangivelsen blev indgivet den 15. februar 1989.

55 Efter en verifikation paalagde Inspecteur ved afgoerelse af 21. februar 1989 Van der Linde at betale en udligningsafgift. Afgoerelsen var baseret paa resultaterne af den af FIOD foretagne undersoegelse (jf. ovenfor, praemis 18 og 19).

56 Fitmay Limited og Van der Linde anlagde sag ved College van Beroep voor het Bedrijfsleven til proevelse af Inspecteur' s afgoerelse. De gjorde under sagen bl.a. gaeldende, at artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2237/85, jf. ovenfor, er ugyldig, for saa vidt som det derved overlades til myndighederne i medlemsstaterne selv at fastsaette importprisen, saafremt de ikke finder det godtgjort, at den pris, der er naevnt i angivelsen om overgang til fri omsaetning, svarer til den faktiske importpris.

57 College van Beroep voor het Bedrijfsleven har paa den baggrund bestemt, at sagen udsaettes, indtil Domstolen har besvaret foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Skal artikel 2, stk. 3, litra b), i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2237/85, sammenholdt med artikel 9 i Raadets forordning (EOEF) nr. 426/86, fortolkes saaledes, at der ° saafremt de ansvarlige myndigheder ikke finder det godtgjort, at den i angivelsen om overgang til fri omsaetning anfoerte pris er den egentlige importpris °

a) udelukkende maa indsamles oplysninger om faktiske omstaendigheder med henblik paa at afgoere, hvilken importpris der virkelig er aftalt og direkte eller indirekte betalt mellem eksportoeren og importoeren

eller saaledes, at det i samme situation

b) staar de ansvarlige myndigheder frit for selv at rekonstruere en for den paagaeldende transaktion gaeldende importpris, jf. artikel 1, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 2237/85, og derved tage hensyn til

° andre transaktioner end de mellem eksportoeren og importoeren gennemfoerte, som efter myndighedernes opfattelse udelukkende eller ogsaa er foretaget med det formaal, at der ikke ved importen skal betales udligningsafgift, eller som i det mindste ikke ville vaere blevet foretaget, saafremt opkraevning af udligningsafgift ikke dermed helt eller delvis var blevet forhindret,

og

° den prisudvikling, produktet har gennemgaaet i de efter importen foelgende handelsled?

2) Saafremt spoergsmaal 1 b) besvares bekraeftende, er ovennaevnte bestemmelse da ugyldig, fordi Kommissionen ikke ifoelge raadsforordningen har faaet kompetence til at give de ansvarlige nationale myndigheder saa vide skoensbefoejelser med henblik paa afgoerelsen af, om importprisen i et givet tilfaelde er lavere end minimumsimportprisen?"

Foerste spoergsmaal

58 Med undtagelse af de bestemmelser, der henvises til, er dette spoergsmaal formuleret paa samme maade som tredje spoergsmaal i sag C-352/93. De omhandlede bestemmelser i forordning nr. 2237/85 adskiller sig ganske vist fra dem, der henvises til i tredje spoergsmaal i sag C-352/93, men de svarer i det vaesentlige til disse. Naar henses til de faktiske omstaendigheder i hovedsagerne, kan de faa formuleringsforskelle under alle omstaendigheder ikke have indflydelse paa den ovenfor anlagte fortolkning. Alle parter har da ogsaa i deres indlaeg behandlet det tredje spoergsmaal i sag C-352/93 og det her omhandlede spoergsmaal samlet.

59 Der skal blot henvises til foelgende forskel. Som det fremgaar af den anden henvisning i forordning nr. 2237/85, hvis artikel 2, stk. 3, oenskes fortolket, blev forordningen udstedt paa grundlag af artikel 4a, stk. 7, i grundforordning nr. 516/77, som indsat ved artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 988/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 516/77 om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager og forordning (EOEF) nr. 950/68 om den faelles toldtarif (EFT L 103, s. 11). Ved ikrafttraedelsen af den nye grundforordning nr. 426/86 blev henvisningen til artikel 4a i forordning nr. 516/77, jf. den anden henvisning i forordning nr. 2237/85, erstattet med en henvisning til artikel 9 i forordning nr. 426/86, der har samme indhold som artikel 4a i forordning nr. 516/77 (jf. artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 426/86 og sammenligningstabellen i forordningens bilag V). Dette er grunden til, at der i spoergsmaalet henvises til artikel 9 i forordning nr. 426/86.

60 Under disse omstaendigheder og af de ovenfor i praemis 34, 35 og 36 anfoerte grunde, som gaelder tilsvarende, skal artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2237/85 fortolkes saaledes, at naar de nationale myndigheder er i tvivl om rigtigheden af den angivne importpris, kan de traeffe alle fornoedne foranstaltninger for at fastlaegge denne pris.

Andet spoergsmaal

61 Med undtagelse af de bestemmelser, der henvises til, er dette spoergsmaal identisk med det fjerde spoergsmaal i sag C-352/93. Alle parter har i deres indlaeg behandlet det fjerde spoergsmaal i sag C-352/93 og det her omhandlede spoergsmaal samlet.

62 Det hedder i artikel 9, stk. 6, i forordning nr. 426/86, at "minimumsimportprisen, udligningsafgiftens stoerrelse og gennemfoerelsesbestemmelserne til denne artikel fastsaettes efter fremgangsmaaden i artikel 22". Der er herved tale om den saakaldte "forvaltningskomitéprocedure", hvorefter Kommissionen vedtager foranstaltninger, som straks finder anvendelse, men som, hvis de ikke er i overensstemmelse med komitéens udtalelse, straks meddeles Raadet. Raadet kan da traeffe anden afgoerelse inden en maaned.

63 Spoergsmaalet er, om artikel 2, stk. 3, i Kommissionens forordning nr. 2237/85, som fortolket ovenfor i praemis 60, er en gennemfoerelsesbestemmelse, som omhandlet i artikel 9, stk. 6, i forordning nr. 426/86.

64 I betragtning af, hvilken betydning det har at fastlaegge den reelle importpris, saafremt den ved artikel 9 i forordning nr. 426/86 indfoerte minimumsprisordning skal kunne fungere korrekt, og naar henses til de meget forskellige og komplicerede situationer, de nationale myndigheder bliver stillet over for, er den kompetence, Kommissionen har givet de nationale myndigheder til om fornoedent at bestemme importprisen ° paa baggrund af behovet for at sikre anvendelsen af reglerne om minimumsprisen i forordning nr. 426/86 ° en gennemfoerelsesbestemmelse, som omhandlet i artikel 9, stk. 6, i sidstnaevnte forordning.

65 Besvarelsen maa herefter vaere, at gennemgangen af det forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2237/85.

Sag C-353/93

Faellesskabsbestemmelserne

66 Denne sag drejer sig om indfoersler af surkirsebaer (moreller) med oprindelse i det tidligere Jugoslavien i perioden fra december 1986 til august 1988. De dagaeldende relevante bestemmelser var foelgende:

67 Artikel 9 i forordning nr. 426/86, jf. ovenfor, hvorefter der anvendes en minimumsimportpris for visse produkter, finder ikke anvendelse paa moreller. Der er imidlertid som en beskyttelsesforanstaltning i henhold til nedenstaaende bestemmelser indfoert en forpligtelse til at overholde en minimumsimportpris for moreller.

68 Artikel 18, stk. 1, og artikel 18, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 426/86, lyder saaledes:

"1. Saafremt Faellesskabets marked for et eller flere af de i artikel 1 omhandlede produkter paa grund af indfoersel eller udfoersel er ramt eller trues af alvorlige forstyrrelser, der kan bringe maalene i traktatens artikel 39 i fare, kan der traeffes passende forholdsregler for samhandelen med tredjelande, indtil forstyrrelsen eller faren for forstyrrelse er forsvundet.

Raadet fastsaetter med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen gennemfoerelsesbestemmelser til dette stykke og fastlaegger, i hvilke tilfaelde og inden for hvilke graenser medlemsstaterne kan traeffe beskyttelsesforanstaltninger.

2. Opstaar den i stk. 1 omhandlede situation, vedtager Kommissionen paa anmodning af en medlemsstat eller paa eget initiativ de noedvendige foranstaltninger, der meddeles medlemsstaterne, og som finder oejeblikkelig anvendelse."

69 Ved samme forordnings artikel 25 blev forordning nr. 516/77 ophaevet, og det blev samtidig bestemt, at henvisninger til sidstnaevnte forordning skulle betragtes som henvisninger til forordning nr. 426/86.

70 Det er i kraft af denne bestemmelse, at artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 516/77, som er naevnt i den anden henvisning i forordning nr. 1626/85, jf. ovenfor, svarer til artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 426/86.

71 Artikel 1 i forordning nr. 1626/85 fastsaetter minimumsimportprisen for surkirsebaer (stk. 1) og foreskriver, at der anvendes en udligningsafgift, hvis minimumsprisen ikke overholdes (stk. 2).

72 Forordningens artikel 3, stk. 1 og 3, lyder saaledes:

"1. Importprisen bestaar af foelgende komponenter:

a) fob-prisen i oprindelseslandet

b) transport- og forsikringsomkostninger indtil det sted, hvor produktet kommer ind paa Faellesskabets toldomraade.

2. [...]

3. Hvis den faktura, der forelaegges toldmyndighederne, ikke er udfaerdiget af eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse, eller hvis myndighederne ikke finder det godtgjort, at den angivne pris afspejler fob-prisen i oprindelseslandet, traeffer medlemsstatens kompetente myndigheder de fornoedne foranstaltninger til at bestemme denne pris, specielt under hensyntagen til importoerens pris ved videresalg."

Hovedsagen og de praejudicielle spoergsmaal

73 Selskabet Tracotex angav som toldklarerer flere partier moreller med oprindelse i det tidligere Jugoslavien til fri omsaetning. Det handlede paa vegne af importoeren, De Leeuw' s Handelsonderneming BV, Barendrecht (Nederlandene).

74 Indfoerselsangivelserne blev indgivet i perioden fra den 17. december 1986 til den 8. august 1988. En del af angivelserne var vedlagt en faktura udstedt af en saelger, der ikke havde hjemsted i det tidligere Jugoslavien. De oevrige angivelser var vedlagt en faktura udstedt af en saelger, der havde hjemsted i det tidligere Jugoslavien, men som paa fakturaen havde angivet, at betaling skulle ske til en anden virksomhed, som havde hjemsted i Tyskland eller i det mindste ikke havde hjemsted i det tidligere Jugoslavien.

75 I loebet af 1989 indledte FIOD en undersoegelse hos importoeren. Ved afgoerelse af 23. november 1989 paalagde Inspecteur Tracotex at betale en udligningsafgift.

76 Tracotex anlagde sag ved College van Beroep voor het Bedrijfsleven til proevelse af Inspecteur' s afgoerelse. Tracotex gjorde under sagen bl.a. gaeldende, at artikel 3, stk. 3, i Kommissionens forordning nr. 1626/85, jf. ovenfor, er ugyldig, for saa vidt som det derved overlades til myndighederne i medlemsstaterne selv at fastsaette importprisen, saafremt de ikke finder det godtgjort, at den angivne pris er korrekt.

77 College van Beroep voor het Bedrijfsleven har paa den baggrund bestemt, at sagen udsaettes, indtil Domstolen har besvaret foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Skal artikel 3, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1626/85, sammenholdt med artikel 18, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 426/86, fortolkes saaledes, at der ° saafremt det ikke over for toldmyndighederne er godtgjort, at den angivne pris svarer til fob-prisen i oprindelseslandet °

a) udelukkende maa indsamles oplysninger om faktiske omstaendigheder med henblik paa at afgoere, hvilken importpris der virkelig er aftalt og direkte eller indirekte betalt mellem eksportoeren og importoeren,

eller saaledes, at det i samme situation

b) staar de ansvarlige myndigheder frit for selv at rekonstruere en for den paagaeldende transaktion gaeldende importpris, jf. artikel 3, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1626/85, og derved tage hensyn til

° andre transaktioner end de mellem eksportoeren og importoeren gennemfoerte, herunder navnlig transaktioner i handelsleddet mellem eksportoeren og importoeren,

og

° den pris, hvortil varerne videresaelges af importoeren, saaledes at prisen nedsaettes med forskellige faste beloeb for omkostninger (faste beloeb pr. 100 kg brutto) og fortjeneste (8% saafremt der er tale om mellemhandel), som ikke udledes af importoerens og/eller mellemhandlerens dokumenter?

2) Saafremt spoergsmaal 1 b) besvares bekraeftende, er ovennaevnte bestemmelse da ugyldig, fordi Kommissionen ikke ifoelge raadsforordningen har faaet kompetence til at give de ansvarlige nationale myndigheder saa vide skoensbefoejelser med henblik paa afgoerelsen af, om importprisen i et givet tilfaelde er lavere end minimumsimportprisen?

3) Skal artikel 3, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1626/85 fortolkes saaledes, at udtrykket 'eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse' , udelukkende omfatter den eksportoer, hvis virksomhed har hjemsted i det land, hvor produkterne har oprindelse?"

Foerste spoergsmaal

78 Med undtagelse af de bestemmelser, der henvises til, er dette spoergsmaal formuleret paa samme maade som det tredje spoergsmaal i sag C-352/93. De omhandlede bestemmelser i grundforordningen nr. 426/86 og i forordning nr. 1626/85 er identiske med henholdsvis artikel 14, stk. 2, i grundforordningen nr. 516/77 og artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82, som aendret ved forordning nr. 936/84. Kommissionen, den nederlandske og den graeske regering har hver isaer i deres indlaeg behandlet det tredje spoergsmaal i sag C-352/93 og det her omhandlede spoergsmaal samlet.

79 Tracotex har under den mundtlige forhandling anfoert, at denne sag er forskellig fra de to andre. Tracotex har bl.a. understreget, at der ikke bestaar nogen forbindelse mellem selskabet og den mellemhandler, det koebte morellerne af, og at der heller ikke bestaar nogen forbindelse med de virksomheder, selskabet solgte til. Det staar i oevrigt fast, at selskabets ordregiver, De Leeuw' s Handelsonderneming, koebte og videresolgte morellerne til en pris, der var hoejere end minimumsprisen.

80 Ifoelge Tracotex blev importprisen i dets tilfaelde ikke rekonstrueret, fordi det var umuligt at naa frem til, hvilken pris der reelt var betalt, men blot fordi prisen var fastsat af en mellemhandler. En saadan fremgangsmaade er imidlertid i strid med den fortolkning, Domstolen anlagde i sin dom af 2. august 1993 i Dinter-sagen (sag C-81/92, Sml. I, s. 4601).

81 Under alle omstaendigheder boer importprisen efter Tracotex' opfattelse rekonstrueres paa en rimelig maade og ikke vilkaarligt. At give toldmyndighederne et fuldstaendig frit skoen i saa henseende strider mod retssikkerhedsprincippet og forrykker handelsstroemmene.

82 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen i Dinter-dommen (praemis 17 og 18) fastslog, at den metode til bestemmelse af importprisen, som skal anvendes i henhold til artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85, hvis den faktura, der forelaegges toldmyndighederne, ikke er udfaerdiget af eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse, kun gaelder for det tilfaelde, at der ikke foreligger andre holdepunkter, eller toldmyndighederne er i tvivl om rigtigheden af den i fakturaen angivne pris. I samme dom udtalte Domstolen, at der end ikke kan opkraeves udligningsafgift, naar importoeren har koebt varerne af en mellemhandler, som ikke har hjemsted i det land, hvor varerne har oprindelse, saafremt det er godtgjort, at baade den af importoeren til mellemhandleren betalte pris og importoerens pris ved videresalg er hoejere end minimumsprisen, idet maalet med beskyttelsesforanstaltningerne i saa fald er naaet.

83 Hvis der derimod er tvivl om rigtigheden af den angivne pris, goer de hensyn, der er lagt til grund for den i det foregaaende anlagte fortolkning af artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82 (jf. navnlig praemis 34 og 36), sig ogsaa gaeldende i relation til artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85, da de to bestemmelser har samme indhold.

84 Det foerste spoergsmaal skal herefter besvares med, at artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85 skal fortolkes saaledes, at naar de kompetente myndigheder er i tvivl om rigtigheden af den angivne importpris, kan de traeffe alle fornoedne foranstaltninger for at fastlaegge denne pris.

Andet spoergsmaal

85 Med undtagelse af de bestemmelser, der henvises til, er dette spoergsmaal identisk med det fjerde spoergsmaal i sag C-352/93. De relevante bestemmelser i grundforordningen nr. 426/86 og i forordning nr. 1626/85 har ligeledes samme indhold som de tilsvarende bestemmelser, der henvises til i naevnte fjerde spoergsmaal. Kommissionen, den nederlandske og den graeske regering har hver isaer i deres indlaeg behandlet det fjerde spoergsmaal i sag C-352/93 og det her omhandlede spoergsmaal samlet.

86 Tracotex har under den mundtlige forhandling anfoert, at forordning nr. 426/86 ikke bemyndiger Kommissionen til at give de nationale myndigheder saa omfattende befoejelser i forbindelse med fastsaettelsen af importprisen.

87 Af de ovenfor i praemis 41, 42 og 43 anfoerte grunde, som gaelder tilsvarende, maa besvarelsen vaere, at gennemgangen af det forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85.

Tredje spoergsmaal

88 Den nederlandske regering og Kommissionen finder, at den i artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85 omhandlede eksportoer kun kan vaere den eksportoer, der har hjemsted i det land, hvor varerne har oprindelse.

89 Tracotex finder, at spoergsmaalet boer besvares benaegtende. Selskabet har anfoert, at mellemhandlerens hjemsted i betragtning af formaalet med forordning nr. 1626/85 og under hensyn til Dinter-dommen ikke er et relevant kriterium med henblik paa anvendelsen af artikel 3, stk. 3, saafremt det er godtgjort, at importoeren har koebt og videresolgt varerne til en pris, der er hoejere end minimumsprisen.

90 Tracotex' synspunkt hviler paa en fortolkning, hvorefter der skal betales udligningsafgift, naar blot eksportoeren ikke har hjemsted i det land, hvor produkterne har oprindelse. Denne fortolkning er imidlertid ikke korrekt. Som det fremgaar af Dinter-dommen, kan der ikke opkraeves udligningsafgift, saafremt det er godtgjort, at baade den af importoeren til mellemhandleren betalte pris og importoerens pris ved videresalg er hoejere end minimumsprisen (jf. ovenfor, praemis 82).

91 I oevrigt er det tilstraekkeligt at bemaerke, at formuleringen af artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85 er saa klar og utvetydig, at ordene "eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse", kun kan omfatte den eksportoer, hvis virksomhed har hjemsted i det land, hvor varerne har oprindelse.

92 Det tredje spoergsmaal skal derfor besvares med, at artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85 skal fortolkes saaledes, at der ved udtrykket "eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse", udelukkende skal forstaas den eksportoer, hvis virksomhed har hjemsted i det land, hvor varerne har oprindelse.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

93 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske og den graeske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af College van Beroep voor het Bedrijfsleven ved tre kendelser af 23. april 1993, for ret:

Sag C-352/93

1) Faellesskabsretten skal fortolkes saaledes, at hjemmelen for beregningen af en udligningsafgift, som opkraeves for foerste gang efter dommen af 11. februar 1988 i sag 77/86, National Dried Fruit Trade Association (Sml. s. 757), er artikel 2, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2742/82 af 13. oktober 1982 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af toerrede druer i det omfang, bestemmelsen ikke blev erklaeret ugyldig ved dommen.

2) Artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82 skal fortolkes saaledes, at naar de kompetente myndigheder er i tvivl om rigtigheden af den angivne importpris, kan de traeffe alle fornoedne foranstaltninger for at fastlaegge denne pris.

3) Gennemgangen af det forelagte spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 2742/82.

Sag C-351/93

1) Artikel 2, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2237/85 af 30. juli 1985 om gennemfoerelsesbestemmelserne til ordningen med minimumsimportpriser for toerrede druer skal fortolkes saaledes, at naar de nationale myndigheder er i tvivl om rigtigheden af den angivne importpris, kan de traeffe alle fornoedne foranstaltninger for at fastlaegge denne pris.

2) Gennemgangen af det forelagte spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2237/85.

Sag C-353/93

1) Artikel 3, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1626/85 af 14. juni 1985 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse surkirsebaer skal fortolkes saaledes, at naar de kompetente myndigheder er i tvivl om rigtigheden af den angivne importpris, kan de traeffe alle fornoedne foranstaltninger for at fastlaegge denne pris.

2) Gennemgangen af det forelagte spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85.

3) Artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 1626/85 skal fortolkes saaledes, at der ved udtrykket "eksportoeren i det land, hvor produkterne har oprindelse", udelukkende skal forstaas den eksportoer, hvis virksomhed har hjemsted i det land, hvor varerne har oprindelse.