FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT G. REISCHL

FREMSAT DEN 1. APRIL 1976 ( 1 )

Høje Ret.

Den sag, som jeg idag skal tage stilling til, drejer sig om problemer vedrørende eksportrestitutioner under den fælles markedsordning for korn.

Sagens fakta er i korthed følgende:

Firmaet Merkur, Hamburg, toldangav i tiden fra den 26.-29. juli 1972 en del varer til udførsel, som firmaet betegnede som »flager af byg, ikke tariferet i position 11.02 E I b) 1 (aa)« i de toldpositioner, der anvendes for restitutionerne, henholdsvis som »bygflager med et råcelluloseindhold på over 0,9 vægtprocent og et askeindhold i tør tilstand på over 1 vægtprocent«. Eksporten foregik i henhold til licenser med forudfastsat eksportrestitution for positionen 11.02.E.I. b.1 (»flager: af byg«). Der udtoges prøver af varer, som blev undersøgt af Zolltechnische Prüfungs- und Lehranstalt i Berlin. Herved kom ovennævte institution, især på grund af de udførte varers høje aske- og råcelluloseindhold til det resultat, at der var tale om valset byg under position 11.02 E I a) 1 men ikke bygflager under positionen 11.02 E I b) 1. Da der ikke i den dengang gældende restitutionsordning, Kommissionens forordning nr. 1383/72 (ABl. L 149, s. 30), var fastsat nogen restitution for valset korn, nægtedes firmaet Merkur den eksportrestitution, som det havde gjort krav på. Også firmaets subsidiære ansøgning, en restitution for byg under positionen 10.03 — der var fastsat en restitutionssats for denne position — blev afslået.

Efter at have klaget over disse afgørelser uden resultat anlagde firmaet Merkur sag ved Finansgericht Hamburg. Firmaet har principalt nedlagt påstand om tildeling af eksportrestitution for bygflader, subsidiært for byg. Firmaet har i sine anbringender anerkendt, at de udførte varer ikke er fremstillet af afskallet byg. Firmaet mener imidlertid, at en afskalningsproces ikke er nødvendig for begrebet bygflager; det er tværtimod tilstrækkeligt, at en del af skallen er fjernet ved en bearbejdning i en børste og afskalningsmaskine, dvs. — som det her er tilfældet — at 20 % af alle avner er fjernet I denne forbindelse har firmaet henvist til de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen.

Såfremt retten skulle finde, at der er tale om eksport af valset byg, har firmaet Merkur gjort gældende, at det ikke er en betingelse for restitutionen, at der foreligger en eksportlicens for de pågældende varer. Firmaet kan derfor, da der på udførselstidspunktet ikke var fastsat nogen restitution for valset byg, i hvert fald kræve restitutionen for råproduktet, nemlig byg.

Det sagsøgte hovedtoldkontor har herimod indvendt, at en forudgående afskalningsproces er vigtig for begrebet »bygflager«. Dette fremgår af de forklarende bemærkninger til position 11.02 E I b) i Den fælles Toldtarif. Tidspunktet for udstedelsen af disse forklarende bemærkninger er i denne forbindelse uden betydning. Da de udførte varer ikke har gennemgået nogen afskalningsproces, kan det kun antages, at det drejer sig om valset byg. Udførslen af disse varer skaber ikke noget krav på restitution, fordi der ikke på udførselstidpunktet var fastsat nogen restitutionssats for valset byg. Der kan derfor ikke kræves restitution for byg, da det nemlig ikke er byg, som er udført.

Finanzgericht har ved kendelse den 29. august 1975 udsat sagen og i henhold til EØF-traktatens artikel 177 anmodet om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:

1. Adskiller den fælles toldtarifs underposition 11.02 E I a) 1»korn, valset: af byg« sig fra underposition 11.02 E I b) 1»flager: af byg« i position 11.02 ved, at bygflager i modsætning til valsede bygkorn skal være fremstillet af afskallede (avnefrie) bygkorn, eller er forskellen mellem disse to positioner blot, at bygflager uden forudgående afskalning af bygkornene valses (eller presses) grundigere, (således at de taber en del af deres skal ved forarbejdningen) end valsede bygkorn?

2. I tilfælde af et bekræftende svar på spørgsmål 1's første alternative spørgsmål: Kan artikel 12, stk. 1 i forordning nr. 120/67, hvorefter det for enhver eksport fra Fællesskabet af de i artikel 1 nævnte produkter kræves fremlagt en eksportlicens, jfr. artikel 2, stk. 1 i forordning (EØF) nr. 1373/70, hvorefter eksportlicensen berettiger og forpligter til inden for licensens gyldighedsperiode at eksportere den angivne mængde af produktet, fortolkes således, at der også erhverves ret til en eksportrestitution i henhold til artikel 16 i forordning nr. 120/67 og artikel 1 og 3 i forordning nr. 1041/67, selvom der udføres et andet produkt end det, for hvilket der er udstedt eksportlicens?

3. I tilfælde af et bekræftende svar på spørgsmål 2: Såfremt der på det relevante tidspunkt ikke er fastsat nogen restitutionssats for det faktisk udførte produkt (valsede bygkorn under position 11.02 E I a) 1, giver det restitutionsberettigende råprodukt (byg under position 10.03) da ret til restitution?

Hertil skal følgende anføres.

Vedrørende det første spørgsmål

Det første spørgsmål drejer sig især om, hvorvidt det er et væsentligt kriterium ved bygflager, at de fremstilles af afskallet byg, eller om de kun adskiller sig fra valset byg ved, at de presses grundigere.

Spørgsmålet har betydning for restitutionsordningen for produkter forarbejdet på basis af korn og ris, der, for så vidt angår det for denne sag relevante tidspunkt, er indeholdt i Kommissionens forordning nr. 1383/72 af 30. juni 1972.

I forbindelse med denne forordning skal jeg indledningsvis fremhæve, at der i dens bilag, som indeholder restitutionsbeløbene, henvises til den fælles toldtarifs positioner. Der er her udtrykkeligt tale om en »forenklet nomenklatur«. Hvad sæligt »flager af byg« angår, så henvises der her helt præcist til positionen 11.02 E I b) 1. Det må følge heraf, at der ikke efter forordningen gælder andre definitioner med hensyn til anvendte varebeskrivelser end den fælles toldtarifs. Det er heller ikke i strid hermed, at der i restitutionsretten er oprettet to særlige underpositioner for bygflager ud fra aske- og råcelluloseindhold, da intet i forordningen jo tyder på, at de grænser for begrebet bygflager, som uden videre fremgår af den fælles toldtarif, at disse grunde skal lades ude af betragtning.

Den fælles toldtarif definerer ikke nærmere, hvad der skal forstås ved »flager af byg« og »valset bygkorn«. Så meget fremgår dog af overskriften til underpositionen E »korn, valset; flager«, at der også ved fremstilling af flager finder en valsning sted. Bortset fra at flager selvfølgelig skal frembyde et flageagtigt udseende, kan man derimod ikke af underpositionen udlede noget om, hvad der derudover adskiller flager fra bygkorn, der kun er valset.

Med hensyn til det mest interessante spørgsmål, om bygflager forudsætter en afskalningsproces, kan dette heller ikke, modsat sagsøgers synspunkt, løses ud fra opdelingen i underposition 11.02. Sagsøger har i denne forbindelse som bekendt henvist til hovedoverskriften til position 11.02, hvori der står: »gryn af korn samt afskallet, afrundet, knust og valset korn (herunder flager), undtagen ris henhørende under position 10.06; kim af korn samt mel deraf.«. Sagsøger har gjort gældende, at hver bestanddel af overskriften gentages i en underposition, som hver gang går ud fra en særlig forarbejdningsproces. Sagsøger har anført, at der kun tales om en afskalningsproces i underpositionen B med overskriften »korn, afskallet, også skåret eller knust«.

Heraf må man dog ikke nødvendigvis slutte, at afskalning er uden betydning i underpositionen E (»korn, valset; flager«), for det kan sagtens tænkes, at afskalning ved fremstilling af flager er en typisk bearbejdningsmetode, også selv om dette ikke er udtrykkeligt anført, eftersom de enkelte underpositioner i positionen 11.02, som også Kommissionen har understreget, jo vedrører typiske bearbejdningsmetoder indenfor kornmølleindustrien. Desuden fremgår det af de eksperterklæringer, som sagsøger selv har fremlagt, at fremstilling af havreflager, som jo også hører under underposition 11.02.E.I.b), på grund af havrekornets beskaffenhed ikke er mulig uden en forudgående afskalning, hvorved der forstås en fjernelse af avnerne.

Som så ofte, når indholdet og inddelingen i den fælles toldtarif ikke muliggør et klart svar, og andre fællesskabsretlige akter ikke kan gøre meningen tydelig, må man ty til de Forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen, som efter retspraksis er et gyldigt fortolkningsmiddel og undersøge hvilken hjælp, som kan hentes dér. Med hensyn til det i denne sag relevante problem er især den franske udgave nyttig, idet denne indeholder forklarende bemærkninger, som ikke findes i den tilsvarende også bindende engelske version ( 2 ). Som forklaring til positionen 11.02 står der under punkt 6 følgende: »Les flocons (principalement d'avoine et d'orge), qui sont des grains écrasés ou aplatis conservant encore une partie de leur pellicule …« ( 3 ).

Væsentligt er endvidere, at der ikke ved begrebet »skal« skal forstås »avne«, som sagsøger har anført. Ganske vist anføres det i de forklarende bemærkninger til positionen 10.03 — som sagsøger har henvist til — i tilslutning til konstateringen »visse arter (byg) adskiller sig fra de fleste andre kornsorter ved, at avnerne er vokset sammen med kernen og derfor ikke kan fjernes ved almindelig tærskning eller rensning«, at sådanne bygarter hører kun under positionen 10.03, ville være helt meningsløs, hvis det også var muligt at fremstille flager af uafskallede korn. Formuleringen forudsætter endvidere, at der har fundet en forarbejdning sted, hvorved frøhinden for en betydelig dels vedkommende er blevet fjernet; for kun således kan anvendelsen af ordet »endnu« give mening. I øvrigt må den nævnte sætning, som Kommissionen med rette har anført, forklares ved, at det på grund af beskaffenheden af de i denne sag relevante korn — de er furede, og avnerne er vokset sammen med frøhinden — er umuligt selv ved grundig afskalningsproces at fjerne hele skallen.

Det synes derfor også ganske indlysende, når Kommissionen af Bruxelles-bemærkningerne har draget den slutning, at bygkornet må gennemgå en bearbejdnings-proces, førend flagerne fremstilles, hvorunder ikke kun avnerne, men også en betydelig del af skallen fjernes, fordi dette er en uundgåelig følge af en typisk afskalningsproces, som tilbundsgående fjerner avnerne.

Endvidere er det i denne sammenhæng også interessant, selv om det ikke på grund af tidspunktet for deres udstedelse såfremt de endnu har påsiddende avner; »afskallet byg af disse arter hører under position 11.02 (denne afskalning kan kun ske ved en særlig bearbejdning, der undertiden delvis fjerner frøhinden)«. Dette betyder imidlertid ikke at der ved »afskallet« således som det er anvendt i positionen 11.02 kun skal forstås »avnefri«. For så vidt er det navnlig vigtigt at sammenligne de anvendte betegnelser i de forskellige forklarende bemærkninger til positionen 11.02. Om et af begreberne står der under punkt 3, altså afskallet korn: »Les grains mondés, c'est-à-dire les grains qui ont été pratiellement dépouilles de leur pellicule propre (péricarpe) et, dans le cas particulier des grains d'orge vêtue …, ceux qui ont été dépourvus de leurs enveloppes ou brachtées, lesquelles adhèrent fortement aux graines même après le battage ou le vannage …« ( 4 ) Modsat anvendes der i punkt 6 betegnende nok begrebet »pellicule«, men derimod ikke begrebet »enveloppe« eller »bractée«.

Relvant er blandt andet også den i punkt 6 i Bruxellesnomenklaturen anvendte betegnelse for flagebegrebet »korn, som endnu har bevaret en del af deres skal«. ( 5 ) Formulering forudsætter, at en del af skallen er blevet fjernet, for betegnelsen kan være afgørende for den nuværende sag, at Nomenklaturudvalget i forklaringerne til den fælles toldtarif, altså de fællesskabsretlige forklaringer, næsten kommer til det samme resultat. Det hedder nemlig i disse forklaringer til position 11.02 E I b: »denne positions flager er afskallede (avnefri) og udvalsede kom, som ofte delvis har bevaret deres skal …«.

Derimod kan en række af sagsøgerens indvendinger næppe rokke ved rigtigheden af den oven for anførte konstatering.

Dette gælder for det første de fremførte redegørelser om kendetegnede for havreflager og om den ordning, som gælder for disse. Jeg mener, at det er tilstrækkeligt at konstatere, at enhver kornart som bevist har sine særlige egenskaber, og at det derfor er umuligt, blot at overføre den viden, som man har opnået til en kornart og til indholdet af de bestemmelser der gælder for denne, til en anden kornart

Herved kan det lades ude af betragtning, at sagsøger også har anført, at nyere udvikling inden for flagefremstilling har sprængt rammerne i de Forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen, hvorfor der idag ikke alene er flager i handelen til menneskebrug, men også foderflager af dårligere kvalitet. Det er i dette tilfælde afgørende, at man — hvis ikke man ønsker at indføre en utålelig usikkerhed i tarifretten — ikke bare kan tage denne tilstand i betragtning uden der sker en klar tilpasning af de nuværende bestemmelser og forklaringer.

Med hensyn til sagsøgerens henvisning til, at der ikke i bilaget til forordning nr. 1383/72 er fastsat nogen overgrænse for en anden kategori af bygflager, hvad angår aske- og råcelluloseindhold, mens et råcelluloseindhold, som forudsætter en vis afskalning, efter den i året 1968 gældende restitutionsordning stadig havde betydning for en fjerde kategori af bygflager, kan disse omstændigheder heller ikke ændre resultatet. For konklusionen, at mangelen på en overgrænse for aske- og råcelluloseindholdet i forordningen nr. 1383/72 beviser, at en forudgående afskalning ikke er påkrævet, holder efter min mening ikke over for den netop nævnte omstændighed, at restitutionsordningen i forordning nr. 1383/72 utvetydigt refererer til den fælles toldtarif. Det er altså flagebegrebet i den fælles toldtarif, der er afgørende, især da der ikke findes nogen holdepunkter for at fravige denne og navnlig ikke for at antage, at formålet med ordningen i forordning nr. 1383/72 var at udviske grænserne i forhold til andre positioner, især dem, der gælder for valset korn.

Uden betydning er endelig også sagsøgers argument, som vedrører ordningen for ind- og udførsel af produkter forarbejdet af korn og fastsættelse af mængderne af de råprodukter, der danner grundlaget for beregningen af det variable element i afgiftssatsen for forarbejdede produkter. I denne forbindelse har sagsøger som bekendt henvist til de vægtandele som henholdsvis avner og skal udgør af byg (nemlig gennemsnitligt 11 % og 8 %). Sagsøger har gjort gældende, at når der for bygflager af mindre god kvalitet gælder en omregningssats på 100:102 (forarbejdede produkter i forhold til råprodukter), kan det på ingen måde antages, at der før fremstillingen af bygflager skal gå en afskalningsproces af den tidligere eskrevne karakter. Hvis Kommissionens opfattelse lægges til grund, skulle mængdeforholdet snarere være 100: 110 — ved anvendelse af avnefrit byg — eller endog 100: 122, ved en forudgående fjernelse af også frøhinden. — Jeg mener, at man kan imødegå dette argument blot ved at gøre opmærksom på, at de angivne satser kun er vejledende i restitutionsbestemmelserne, og at de kun udgør en af flere faktorer, der er afgørende for fastsættelsen af restitutionen. Dernæst blev den forordning, hvori omregningssatsen 102 for bygflager findes (nr. 360/67 (ABl. L 174, 1967, s. 13) allerede før gennemførelsen af den i denne sag relevante udførsel afløst af forordningen nr. 1052/68 (EFT-specialudgave, 1968 (II), s. 317; org. ref. ABl. L 179, 1968, s. 8). Men efter dennes bilag er koefficienten for bygflager væsendigt højere, idet man går ud fra, at der kræves 200 kg byg til fremstilling af 100 kg flager.

Med hensyn til det første spørgsmål kan man herefter, uden det dog er nødvendigt at komme ind på det alligevel usikre kriterium om handelsmæssig skik og brug, og hvis en udtømmende beskrivelse af bygflager opgives, slå fast, at fremstillingen af bygflager hovedsagelig beror på en typisk afskalningsproces, hvorved kornene grundigt befries for avner og hvorved også en betydelig del af skallen fjernes.

Vedrørende det andet spørgsmål

Efter det andet spørgsmål skal det dernæst opklares, om der også består et restitutionskrav, hvis der udføres et andet produkt end det produkt, hvortil der er udstedt en licens, altså om eksportrestitutionen er betinget af, at der forelægges en eksportlicens.

Jeg skal hertil bemærke, at restitutionsret og licensordning principielt udgør to adskilte emner, to af hinanden uafhængige midler til regulering af markedet og med hver sit selvstændige grundlag — henholdsvis artikel 12 og artikel 16 i forordning nr. 120/67 (EFT-specialudgave 1968, s. 42; org. ref. ABl. L 117, 1967, s. 2269) — og hver for sig er særlige gen-nemførelsesforeskrifter. Licenser, som enhver i princippet har retskrav på at få udstedt og som principielt er en betingelse for eksport, tjener til at bedømme og kontrollere markedsforholdene. Eksportrestitutionerne beregnes efter forskellene mellem verdensmarkedsprisen og prisen i Fællesmarkedet. Eksportrestitutionen skal muliggøre afsætning af fællesskabsprodukter på verdensmarkedet.

Udføres der varer, som ikke svarer til angivelserne i licensen, er der — i artikel 14, stk. 2 i forordning nr. 1373/70 (EFT-specialudgave 1970 (II), s. 81; org. ref. ABl. L 158, 1970, s. 1) - kun bestemt, at medlemsstaterne oplyser Kommissionen herom. Eventuelt kan den sikkerhed, som er stillet ved udstedelsen af licensen, fortabes. Yderligere sanktioner findes derimod ikke i licensordningen. Med rette betones det især, at bortfald af restitutionsretten ikke ville stå i et passende forhold til det mål, som licensordningen tilsigter.

Efter restitutionsordningen er det på den anden side klart, at forudsætningen for at der opstår et krav, er den faktisk gennemførte eksport, et bevis på, at den pågældende vare har forladt Fællesskabets geografiske område og at udførselsformaliteterne er opfyldt. Herved forstås opfyldelse af eksporttoldformaliteterne efter artikel 1 i forordning nr. 1041/67 (EFT-specialudgave 1967, s. 305; org. ref. JO 314, 1967, s. 9), dvs. toldvæsenets godkendelse af det dokument, hvori anmelderen angiver varerne til udførsel mod at drage fordel af en restitution. Forelæggelse af licensen er klart ikke en del af eksporttoldformaliteterne; licensen er heller ikke, som det fremgår af artikel 5 i forordning nr. 1041/67, et afgørende bevis for eksporten.

Et andet resultat ville i øvrigt kun vanskeligt kunne forstås i betragtning af, at der anvendes tilsvarende procedurer ved indførsel. Importafgift opkræves jo faktisk, som det statueredes i sagen 35/71 (dom af 15. december 1971, Schleswig-Holsteinische landwirtschaftliche Hauptgenossenschaft GmbH mod Hauptzollamt Itzehoe (Sml. 1971, s. 1083), uafhængig af, om der foreligger en importlicens. Desuden må det heller ikke glemmes, at der for den eksterne fællesskabshandel med en række landbrugsprodukter ikke gælder nogen licenspligt, men at der alligevel ydes restitutioner. Dette er, som vi har fået at vide, tilfældet for oksekød (forordning nr. 805/68 (EFT-specialudgave 1968, (I), s. 179; org. ref. ABl. L 148, 1968, s. 24.) såvel som for svinekød, fjerkræ og æg (forordningerne 121 (EFT-specialudgave 1967, s. 42; org. ref. ABl. L 117, 1967, s. 2283), 122 (EFT-specialudgave 1967, s. 50; org. ref. ABl. L 117, 1967, s. 2293) og 123/67 (EFT-specialudgave 1967, s. 57; org. ref. ABl. L 117, 1967, s. 2301)).

Man kan altså med hensyn til det andet spørgsmål slå fast, at når bortses fra den forudfastsatte restitution, hvilket sker i licensen, og hvor licensen således er hjemmelen for restitutionskravet, er der ingen forbindelse mellem licensordning og restitutionskrav, det er altså ikke en betingelse for sidstnævnte, at der foreligger en licens.

Vedrørende det tredje spørgsmål

Det tredje spørgsmål drejer sig endelig om, hvorvidt der skal betales restitution for et restitutionsberettigende råprodukt — her: byg —, når der ikke er fastsat nogen restitutionssats for det faktisk udførte produkt — i den foreliggende sag valsede bygkorn.

Kommissionen og sagsøgte i hovedsagen har henvist til ordningen i restitutionsbestemmelserne og har herved anført, at dette spørgsmål må besvares benægtende. Sagsøgeren derimod har gjort gældende, at dette spørgsmål må besvares bekræftende, og har navnlig henvist til, at byg og valsede bygkorn har omtrent ens sammensætning. Desuden bør der også tages hensyn til, om eksportøren har udført varen i tiltro til, at den var restitutionsberettigende.

Artikel 16 i forordning nr. 120/67 er den principielle hovedregel hvad angår restitutioner efter den fælles markedsordning for korn. Bestemmelsen er udformet deklaratorisk, og indeholder altså kun en bemyndigelse til at tildele restitutioner. Desuden indeholder den bl. a. også en bestemmelse om, at Rådet fastsætter de almindelige regler for ydelse af restitutioner, at gennemførelsesbestemmelserne udstedes efter den i artikel 26 omhandlede fremgangsmåde, altså efter forvaltningskomitéproceduren, og at også fastsættelsen af restitutionerne skal følge nævnte fremgangsmåde. Det må heraf sluttes, at der for så vidt kun er et generelt krav på restitution ved udførsel af et landbrugsprodukt, som denne restitutionsret er udtrykkeligt fastsat i en fællesskabsretsakt

De almindelige regler for ydelse af restitutioner ved kornudførsel er ligesom kriterierne for fastsættelse af restitutionsbeløbene fastlagt i Rådsforordning nr. 139/67 af 21. juni 1967 (EFT-specialudgave 1967, s. 82; org. ref. ABl. L 125, 1967, s. 2453). For produkter, som er fremstillet på basis af korn må desuden henvises til Rådsforordning nr. 1052/68 af 23. juli 1968 (EFT-specialudgave 1968 (II), s. 317; org. ref. ABl. nr. L 179, 1968, s. 8). Efter den førstnævnte forordning skal der tages hensyn til — jeg undlader på nuværende tidspunkt at remse alle faktorerne op — situationen og udviklingen af de disponible mængder og kornpriserne i Fællesskabet, kornpriserne på verdensmarkedet målet, at stræbe efter en ligevægt på markedet og en naturlig udvikling, for så vidt angår priser og handel, interessen i at undgå forstyrrelser på Fællesskabets marked, såvel som den påtænkte udførsels økonomiske aspekt. Efter den sidstnævnte forordning er — jeg indskrænker mig til dette punkt — det hovedsagelig mulighederne og betingelserne for de forarbejdede produkters afsætning på verdensmarkedet, der er afgørende.

På dette grundlag er den her relevante Kommissionsforordning nr. 1383/72 af 30. juni 1972 (L 149, 1972 s. 30) udstedt. Denne forordning angiver i bilaget, således som det foreskrives efter den netop skitserede ordning, hver enkelt af de produkter, som kommer i betragtning og angiver restitutionsbeløbene herfor. Der er ikke blandt disse angivelser fastsat nogen restitutionssats for valsede bygkorn af den grund, at dette produkt — hvilket i øvrigt også sagsøgeren har bekræftet — ikke på dette tidspunkt spillede nogen handelsmæssig rolle.

Efter denne ordning og de kriterier, den indeholder, må man utvivlsomt gå ud fra det princip, at der kun ydes restitution, når den udførte vare falder ind under de i restitutionslisten angivne varebetegnelser. Ellers ville der ikke være nogen fornuft i den meget detaljerede ordning og de særlige markedspolitiske betragtninger, som ligger til grund for ordningen, kunne let udhules. Derfor mener jeg ikke, at det ville være korrekt at overveje, om der kan ydes den for råvaren fastsatte restitution, når — som det er tilfældet i den foreliggende sag — der ikke er fastsat nogen resitution for den vare, der er fremstillet af råproduktet. Intetsteds i den her beskrevne ordning findes der en antydning af et sådant princip, som for øvrigt også kunne medføre betragtelige vanskeligheder ved blandede produkter. Desuden mener jeg, at man skal være varsom med i enkelttilfælde at godkende en sådan løsning ud fra billighedsgrunde, især i tilfælde hvor et produkt kun er fremstillet af én råvare og sammenlignet med denne kun udviser ubetydelige forskelle. Dette følger af, at der som Kommissionen har anført, hverken i nationale eller i fællesskabsretlige bestemmelser på markedsområdet kan påvises noget tilsvarende princip. Herudover kan man anføre, at der ikke består noget virkeligt behov for sådanne billighedsløsninger. For faktisk er jo restitutionsskemaet med beskrivelse af hver enkelt vare tilstrækkelig kendt af de pågældende erhvervskredse. Disse kan, hvis de ønsker at få del i sådan eksportstøtte, indrette sig herefter og bl.a. anmode om at restitutionen forudfastsættes i eksportlicensen. Beslutter eksportørerne sig alligevel for forretninger med varer, som ikke utvetydigt er indeholdt i restitutionsskemaet, i tilfælde hvor der altså er tvivl om hjemmelen for et restitutionskrav, så er dette et forhold, som de selv er ansvarlige for, og som sker på deres egen risiko. Men markedsmyndighederne behøver dog ikke bagefter at rette op den ovenfor nævnte situation ved at anvende en restitutionssats, som klart gælder for en anden vare.

Derfor vil jeg som Kommissionen besvare Finanzgericht's tredje spørgsmål benægtende.

Sammenfatning

På baggrund af ovenstående foreslår jeg, at anmodningen om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Hamburg besvares på følgende måde:

a) Position 11.02 E I a) 1 — »valset korn: af byg« — adskiller sig især fra positionen 11.02 E I b) 1 — »flager: af byg« — derved, at fremstillingen af bygflager sker efter en typisk afskalningsproces, hvorved bygkornene grundigt befries for avner og en betragtelig del af frøhinden.

b) En ret til eksportrestitution efter artikel 16 i forordning nr. 120/67 kan, når undtages tilfælde, hvor restitutionen er forudfastsat, også erhverves såfremt den udførte vare er en anden end den, som er angivet i den tilhørende eksportlicens.

c) Er der ikke på eksporttidspunktet fastsat nogen restitutionssats for det faktisk udførte forarbejdede produkt, erhverves der intet krav på den eksportrestitution, som gælder for den restitutionsberettigende råvare.

( 1 ) – Oversat fra tysk.

( 2 ) – Heller ikke i den danske version.

( 3 ) – Flager (hovedsagelig af byg og havre), fremstillet ved presning eller valsning af hele korn, som endnu har bevaret en del af deres skal…

( 4 ) – »Afskallet kom, hvor frøhinden (hinden under avnerne) er delvis fjernet. Under denne position hører også… visse bygarter, hvis avner er fjernet, således at kernen almindeligvis er synlig (avnerne kan kun fjernes ved formaling, idet de er for fastvoksede til at kunne fjernes alene ved tærskning…

( 5 ) – Denne oplysning findes som nævnt ikke i den danske version aí de Forklarende Bemærkninger.