ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/23

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 4. juni 2014 — LFB Biomédicaments og Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France) mod Ministre du travail, de l’emploi et de la santé og Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat

(Sag C-271/14)

2014/C 282/28

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: LFB Biomédicaments og Association des déficitaires en Alpha 1 Antitrypsine (Association ADAAT Alpha 1-France)

Sagsøgte: Ministre du travail, de l’emploi et de la santé og Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l’Etat

Præjudicielt spørgsmål

De af selskabet LFB Biomédicaments og association ADAAT Alpha 1 — France anlagte sager udsættes, indtil Den Europæiske Unions Domstol har truffet afgørelse om følgende spørgsmål: »Kræver bestemmelserne i artikel 6, nr. 5), i Rådets direktiv 89/105/EØF af 21. december 1988 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger (1), at en beslutning om at slette et lægemiddel fra listen over lægemidler, som dispenseres til patienter indlagt på sundhedsinstitutioner, og som kan dækkes af de lovpligtige sygesikringsordninger i tillæg til de hospitalsydelser, der er omfattet af faste takster for ophold og behandling for så vidt angår diagnoserelaterede grupper, skal begrundes?

(1) EFT L 40, s. 8.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/23

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Frankrig) den 5. juni 2014 — Pierre Fabre Médicament mod Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat og Ministre des affaires sociales et de la santé

(Sag C-273/14)

2014/C 282/29

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pierre Fabre Médicament

Sagsøgte: Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat og Ministre des affaires sociales et de la santé

Præjudicielt spørgsmål

Finder bestemmelserne i artikel 6, nr. 3) og nr. 5), i Rådets direktiv 89/105/EØF af 21. december 1988 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger (1) anvendelse på beslutninger om at slette et lægemiddel fra listen over lægemidler, som dispenseres til patienter, der er indlagt på sundhedsinstitutioner, og som kan dækkes af de lovpligtige sygesikringsordninger i tillæg til hospitalsydelser, der er omfattet af faste takster for ophold og behandling for så vidt angår diagnoserelaterede grupper?

(1) EFT L 40, s. 8.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 7. april 2014 — MedEval — Qualitäts-, Leistungs- und Struktur-Evaluierung im Gesundheitswesen GmbH mod Bundesvergabeamt

(Sag C-166/14)

2014/C 282/22

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MedEval — Qualitäts-, Leistungs- und Struktur-Evaluierung im Gesundheitswesen GmbH

Sagsøgt: Bundesvergabeamt

Procesdeltagere: Bundesminister für Wissenschaft, Forschung und Wirtschaft; Hauptverband der österreichischen Sozialversicherungsträger og Pharmazeutische Gehaltskasse für Österreich

Præjudicielt spørgsmål

Skal EU-retten — navnlig det almindelige ækvivalensprincip og effektivitetsprincip samt Rådets direktiv 89/665/EØF (1) af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som affattet ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF (2) af 11. december 2007 om ændring af Rådets direktiv 89/665/EØF og 92/13/EØF for så vidt angår forbedring af effektiviteten af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter — fortolkes således, at den er til hinder for en national retsstilling, hvorefter en begæring om, at det fastslås, at der foreligger en udbudsretlig tilsidesættelse, skal indgives inden for seks måneder fra kontraktens indgåelse, når anerkendelsen af, at der foreligger en udbudsretlig tilsidesættelse, ikke blot er en forudsætning for annullation af kontrakten, men også for, at et krav om skadeserstatning kan gøres gældende?

(1) EFT L 395, s. 33.

(2) EFT L 335, s. 31.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Nacional (Spanien) den 2. juni 2014 — Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones Obreras (CC.OO.) mod Tyco Integrated Security, S.L. og Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios, S.A.

(Sag C-266/14)

2014/C 282/25

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Nacional — Sala de lo Social

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones Obreras (CC.OO.)

Sagsøgte: Tyco Integrated Security, S.L. og Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios, S.A.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2 i direktiv 2003/88/EF (1) fortolkes således, at den tid, som en arbejdstager, der ikke har noget fast arbejdssted, men hver dag skal begive sig fra sit hjem til en af virksomhedens kunder, som er forskellig hver dag, og tage hjem til sig selv fra en anden kunde, som også er forskellig (ifølge en rejserute eller en liste, som virksomheden fremsender til ham dagen i forvejen), inden for grænserne af en mere eller mindre stor geografisk zone på de betingelser, der er nævnt i tvisten i hovedsagen, bruger på transport ved arbejdsdagens begyndelse og afslutning, skal anses for »arbejdstid« som omhandlet i den definition, der gives heraf i direktivets artikel 2, eller skal den derimod anses for en »hvileperiode«?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4.11.2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 299, s. 9).
2

Det andet anbringende: selvmodsigende og ulogisk begrundelse for undersøgelsen af påstanden om Kommissionens tilsidesættelse af artikel 296 TEUF. Med det andet anbringende har Italmobiliare gjort gældende, at Rettens begrundelse er selvmodsigende og ulogisk, for så vidt som Retten, selv om den har indrømmet, at Kommissionens begrundelse var utilstrækkelig i forhold til genstanden for og formålet med begæringen, fandt, at den, såfremt den blev sat i forbindelse med det i indledningsafgørelsen anførte, var dækkende, selv om denne ikke tilføjede noget væsentligt til den anfægtede afgørelses indhold. Begrundelsen for først den anfægtede afgørelse og derefter for dommen er ligeledes mangelfuld, hvad angår kravet om, at de begærede oplysninger er nødvendige samt hvad angår valget af at benytte afgørelsesinstrumentet i henhold til artikel 18, stk. 3, i forordning nr. 1/2003.
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 TEUF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen (1) ved at kræve, at kandidater til stillinger ved de lokale myndigheder, der er hjemmehørende i de fransk- eller tysksprogede regioner, hvor det ikke fremgår af kandidaternes eksamensbeviser eller certifikater, at de har gennemført deres studier på det pågældende sprog, opnår et af SELOR udstedt certifikat, efter at have bestået en af dette organ afholdt eksamen, som eneste bevis på sprogkundskaber for at få adgang til disse stillinger.
1)

Skal Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1896/2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure (herefter »forordning nr. 1896/2006«) (1) fortolkes således, at skyldneren også har ret til at anmode om domstolsprøvelse af det europæiske betalingspåkrav i henhold til artikel 20, stk. 2, i forordning nr. 1896/2006, såfremt betalingspåkravet ganske vist er blevet forkyndt for skyldneren på gyldig vis, men denne som følge af oplysningerne om kompetence i anmodningsformularen blev udstedt af en ret, som ikke havde kompetence hertil?
4)

Såfremt artikel 45 og 49 TEUF samt direktiv 2005/36 af 7. september 2005 finder anvendelse i det foreliggende tilfælde, skal disse bestemmelser da fortolkes således, at de er til hinder for, at udvælgelseskomitéen for den udvælgelsesprøve, der gennemføres med henblik på ansættelse af referendarer ved Cour de cassation, gør adgangen til deltagelse i udvælgelsesprøven betinget af, at den pågældende har erhvervet en juridisk doktor- eller kandidatgrad ved et belgisk universitet, eller af, at det franske fællesskab [org. s. 17], der er kompetent inden for uddannelsesområdet, har anerkendt, at den mastergrad, som sagsøgeren har erhvervet ved Poitiers universitet i Frankrig, kan ligestilles med en juridisk doktor-, kandidat- eller mastergrad, der er erhvervet ved et belgisk universitet?
1)

Skal den relevante EU-ret, navnlig artikel 1, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser (1), fortolkes således, at den er til hinder for nationale lovbestemmelser eller national praksis, hvorefter et medlem af et kapitalselskabs styrelseskomité ikke medregnes ved beregningen af personale i henhold til den nævnte bestemmelse, selv om det pågældende medlem udfører sin virksomhed efter anvisninger fra og under tilsyn af et andet organ i dette selskab, for denne virksomhed modtager et vederlag og ikke selv ejer anparter i selskabet?
2)

Er afgørelse 2013/448/EU ugyldig og strider den mod artikel 3e og 3u i direktiv 2003/87/EF i sig selv og/eller sammenholdt med artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF, i det omfang den bestemmer, at CO2-emissioner i forbindelse med affaldsgasser — som produceres af anlæg, der henhører under bilag I til direktiv 2003/87/EF — eller med varme, der udnyttes i anlæg, som henhører under bilag I til direktiv 2003/87/EF og er erhvervet af kraftvarmeanlæg, er emissioner fra »elektricitetsgeneratorer«?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/20

Appel iværksat den 12. juni 2014 af Faci SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 20. marts 2014 i sag T-46/10, Faci SpA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-291/14 P)

2014/C 303/26

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Faci SpA (ved advokaterne S. Piccardo og S. Crosby)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 20. marts 2014 i sag T-46/10 ophæves.

— Subsidiært annulleres den bøde, som blev pålagt appellanten, eller den nedsættes væsentligt.

— Sagen hjemvises til Retten til fornyet behandling.

— Rådet tilpligtes under alle omstændigheder at betales appellantens omkostninger i begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen er iværksat til prøvelse af Den Europæiske Unions Rets dom af 20. marts 2014 i sag T-46/10. I dommen frifandt Retten Kommissionen i et af appellanten den 28. januar 2010 anlagte annullationssøgsmål til prøvelse af Kommissionens beslutning K(2009) 8682 endelig af 11. november 2009 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38 589 — Varmestabilisatorer) (1).

Appellanten har fremsat to anbringender:

Med det første appelanbringende har appellanten gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den ikke undersøgte overtrædelsens grovhed efter november 1996 med henvisning til ændringen i kartellets karakter og dermed undlod at tage hensyn til alle de relevante forhold i forbindelse med beregningen af den bøde, som appellanten blev pålagt, og således tilsidesatte punkt 20 i retningslinjerne for beregningen af bøder af 2006 og/eller artikel 23 i forordning nr. 1/2003 (2) og artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

Med det andet appelanbringende har appellanten gjort gældende, at Retten undlod at gennemføre en effektiv og tilbundsgående domstolsprøvelse af beslutningen, idet den uden at undersøge de faktiske omstændigheder fastslog, at appellanten havde opført sig ligesom de øvrige implicerede virksomheder, bortset fra, at appellantens gennemførelse var mindre streng, og idet den uden at foretage nogen vurdering afviste, at årsagen til den ulovlige konkurrencefordrejning til skade for appellanten var anvendelsen af punkt 35 i retningslinjerne for beregningen af bøder på konkurrenten, Bärlocher.

(1) EUT C 307 af 12.11.2010, s. 9.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. 12. 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT L 1, 4.1.2003, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 5. juni 2014 — Gmina Wrocław mod Minister Finansów

(Sag C-276/14)

2014/C 303/20

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gmina Wrocław

Sagsøgt: Minister Finansów

Præjudicielt spørgsmål

Kan en organisatorisk enhed under en kommune (der er en lokal myndighed i Polen) i lyset af artikel 4, stk. 2, jf. artikel 5, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union, anses for momspligtig, hvis den udøver andre former for virksomhed end dem, der påhviler den i dens egenskab af offentlig myndighed som omhandlet i artikel 13 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), selv om den ikke opfylder betingelsen om selvstændighed (uafhængighed) i henhold til dette direktivs artikel 9, stk. 1?

(1) EUT L 347, s. 1.
3)

Er 57. [betragtning] til forordning (EF) nr. 796/2004 eller 75. [betragtning] til forordning (EF) nr. 1122/2009 og navnlig proportionalitetsprincippet til hinder for en administrativ praksis, der — når der ikke foreligger et certifikat om en sjælden planteart, uden at tage hensyn til hverken forsætligheden, uagtsomheden eller de faktiske omstændigheder — pålægger en sanktion for anmeldelse af for stort et areal i forhold til den samlede ansøgning, når betalingsansøgningen i øvrigt overholder kravene vedrørende det samlede areal, og landbrugeren dyrker den anmeldte planteart på det anmeldte areal?
2)

Skal artikel 1, nr. 6) og 11), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF (2) af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter [samt forskrifter for informationssamfundets tjenester] fortolkes således, at hvis en teknisk forskrift (i den foreliggende sag en ministeriel bekendtgørelse udstedt i medfør af en lovbestemt bemyndigelse) er i kraft, kan anvendelsen af en national standard, som er vedtaget inden for samme område, kun være frivillig, dvs. at loven ikke kan foreskrive, at anvendelsen heraf er obligatorisk?
1)

Skal artikel 1, stk. 2, i Kommissionens beslutning 2011/5/EF (1) af 28. oktober 2009 om skattemæssig afskrivning af finansiel goodwill i forbindelse med erhvervelse af kapitalandele i udenlandske virksomheder C 45/07 fortolkes således, at den deri anerkendte berettigede forventning i den deri fastsatte form også finder anvendelse på muligheden for skattemæssige afskrivning af finansiel goodwill i henhold til artikel 12, stk. 5, i TRLIS, i forbindelse med indirekte erhvervelse af kapitalandele i udenlandske virksomheder gennemført ved en direkte erhvervelse af et udenlandsk holdingselskab?
1)

Er artikel 13, punkt A, stk. 1, litra b) og c), i sjette momsdirektiv (1) til hinder for, at transport af prøver og organer med henblik på medicinske analyser eller medicinsk pleje eller behandling, som udføres af en selvstændig tredjemand, hvis ydelser indgår i refusionen fra socialsikringssystemet til klinikker og laboratorier, fritages for moms som værende ydelser i nær tilknytning til ydelser af medicinsk karakter, dvs. ydelser, hvis formål er diagnosticering, behandling og så vidt muligt helbredelse af sygdomme eller lidelser?
2)

Når de lokale administrative myndigheder opkræver afgiften for brug af jordbunden under udøvelse af deres myndighedsbeføjelser uden at beregne moms, er EU-retten da til hinder for, at der beregnes moms, når de beløb, der svarer til den nævnte afgift, som er blevet betalt af en privat virksomhed, der stiller infrastruktur til naturgasdistribution til rådighed, overvæltes på en virksomhed, som erhverver den førstnævnte virksomheds tjenesteydelser?
2)

I benægtende fald: I betragtning af, at en (EF) forordning har direkte virkning, hvad skal der forstås ved »prøvelse af retsafgørelsen« i artikel 19, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav? Skal der kun gennemføres en prøvelsesprocedure [udelades] i de tilfælde, hvor stævningen/det indledende processkrift i sagen er blevet forkyndt eller bragt til kundskab på en af de måder, der omhandles i artikel 14, stk. 1, i Europa Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav, med andre ord uden bevis for modtagelsen? Giver den belgiske lovgivning i kraft af retten til efterfølgende anfægtelse af udeblivelsesdomme i henhold til artikel 1047 ff. i Belgisch Gerechtelijk Wetboek (»den belgiske retsplejelov«) og til anke heraf i henhold til artikel 1050 ff. i Belgisch Gerechtelijk Wetboek ikke tilstrækkeligt med garantier til at opfylde kravene til den »prøvelsesprocedure«, der omhandles i artikel 19, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 805/2004 af 21. april 2004 om indførelse af et europæisk tvangsfuldbyrdelsesdokument for ubestridte krav?
1)

Er der tale om en dyretransport, der ikke finder sted i forbindelse med økonomisk virksomhed, som omhandlet i artikel 1, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1/2005 (1), hvis den pågældende transport gennemføres af en almennyttig anerkendt dyrevelfærdsforening og har til formål at formidle herreløse hunde til tredjemand mod et vederlag (»beskyttelsesgebyr«), som a) er mindre end foreningens udgifter til dyret, transporten og formidlingen eller netop dækker disse, b) overstiger disse udgifter, men overskuddet anvendes til at finansiere udækkede udgifter til formidling af andre herreløse dyr, udgifter til herreløse dyr eller andre dyrevelfærdsprojekter?
—

Spørgsmål 3: Skal en indehaver af et toldoplag, som på grundlag af et tjenesteydelsesforhold oplagrer et gode fra et tredjeland i sit toldoplag, uden at kunne råde over dette gode, betale den merværdiafgift for indførsel, der er opstået som følge af den pågældendes manglende opfyldelse af en forpligtelse i henhold til artikel 10, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 77/388/EØF, sammenholdt med toldkodeksens artikel 204, stk. 1, selv om godet ikke anvendes i forbindelse med hans afgiftspligtige transaktioner som omhandlet i artikel 17, stk. 2, litra a)?
—

Anses merværdiafgift ved indførsel for varer, som er blevet genudført som ikke-fællesskabsvarer under toldtilsyn, men for hvilke der som følge af en tilsidesættelse af en forpligtelse i henhold til toldkodeksens artikel 204 (1) — i det foreliggende tilfælde undladelse af rettidigt at afslutte proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse ved frembydelse for det kompetente toldsted før indførsel i et tredjeland — er opstået toldskyld, for ikke-skyldig efter lovgivningen som omhandlet i toldkodeksens artikel 236, stk. 1, sammenholdt med bestemmelserne i direktiv 2006/112/EF (2), i det mindste når den, som den tilsidesatte forpligtelse påhvilede, anses for debitor, uden at den pågældende var berettiget til at disponere over varerne?
2)

Åbner artikel 27, stk. 2, litra d), i direktiv 92/83 mulighed for, at der, efter at medlemsstaterne ved lov har fastsat, at alkohol kan fritages for den harmoniserede punktafgift på den betingelse, at alkoholen anvendes i en fremstillingsproces, og det færdige produkt ikke indeholder alkohol, indføres en bestemmelse, hvorefter den alkohol, der anvendes til rengøring, med henblik på anvendelsen af denne fritagelse ikke anses for at indgå i fremstillingsprocessen?
—

Det fastslås, at Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU af 19. maj 2010 om bygningers energimæssige ydeevne (1), eftersom den hvad angår det finske fastland ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre direktivets artikel 2, nr. 2), og artikel 9, stk. 1, i national ret, eller i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen herom, og hvad angår Åland ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre direktivet i national ret, eller i hvert fald ikke underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/37

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 16. juni 2014 — ADM Hamburg AG mod Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Sag C-294/14)

2014/C 315/60

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ADM Hamburg AG

Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Præjudicielt spørgsmål

Skal betingelsen i artikel 74, stk. 1, første punktum i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (1), som affattet ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1063/2010 af 18. november 2010 (2), hvorefter de produkter, som angives til overgang til fri omsætning i Den Europæiske Union, skal være de samme som dem, der er udført fra det præferenceberettigede land, i hvilket de anses for at have oprindelse, opfyldt i en situation som den foreliggende, når flere delpartier rå palmekerneolie fra forskellige GSP-udførselslande, i hvilke de anses for at have oprindelse, ikke blev udført og indført i Den Europæiske Union fysisk adskilt, men ved udførslen påfyldtes samme tank på transportskibet og i blandet tilstand indførtes i Den Europæiske Union i denne tank, i hvilken forbindelse det kan udelukkes, at der under transporten af disse produkter og indtil deres overgang til fri omsætning kom andre — navnlig ikke-præferenceberettigede — produkter i transportskibets tank?

(1) EFT L 253, s. 1.

(2) EUT L 307, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/33

Appel iværksat den 17. januar 2014 af Three-N-Products Private Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 7. november 2013 i sag T-63/13 — Three-N-Products Private Ltd mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

(Sag C-22/14 P)

2014/C 315/54

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Three-N-Products Private Ltd (ved avocats M. Thewes og T. Chevrier)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Ved kendelse den 2. juli 2012 forkastede Domstolen (Sjette Afdeling) appellen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Baden-Württemberg (Tyskland) den 16. maj 2014 — Roman Bukovansky mod Finanzamt Lörrach

(Sag C-241/14)

2014/C 303/11

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Roman Bukovansky

Sagsøgt: Finanzamt Lörrach

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer (1) af 21. juni 1999 (BGBl. II 2001, s. 810 ff.), som af Forbundsdagen den 2. september 2001 blev vedtaget som lov (BGBl. II 2001, s. 810), og som trådte i kraft den 1. juni 2002, herunder navnlig aftalens præambel, artikel 1, 2, 21, samt artikel 7 og 9 i aftalens bilag I, fortolkes således, at den ikke tillader, at en arbejdstager, der er flyttet fra Tyskland til Schweiz, som ikke har schweizisk statsborgerskab, og som efter flytningen til Schweiz betragtes som en såkaldt omvendt grænsearbejder som omhandlet artikel 15a, stk. 1, i DBO-Schweiz 1971/2002, undergives tysk beskatning efter artikel 4, stk. 4, DBO-Schweiz, sammenholdt med artikel 15a, stk. 1, fjerde punktum, i DBO-Schweiz 1971/2002?

(1) EFT L 114, s. 6.