DOMSTOLENS DOM AF 8. JUNI 1993. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET NEDERLANDENE. - FISKERI - FORVALTNING AF KVOTER - MEDLEMSSTATERNES FORPLIGTELSER. - SAG C-52/91.



Samling af Afgørelser 1993 side I-03069



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Fiskeri ° bevarelse af havets ressourcer ° kvoteordning for fiskeri ° medlemsstaternes fastsaettelse af reglerne vedroerende udnyttelsen af kvoter ° graenser ° overensstemmelse med faellesskabsretten ° medlemsstaternes kontrolforpligtelser ° midlertidigt rettidigt forbud mod fiskeri for at undgaa overskridelse af kvoter

(Raadets forordning nr. 2057/82, art. 10, stk. 2, og nr. 170/83, art. 5, stk. 2)

Sammendrag

Selv om medlemsstaterne i henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 170/83 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne kan fastsaette regler vedroerende udnyttelsen af de kvoter, som de er blevet tildelt, kraever bestemmelsen tillige, at fastsaettelsen af de nationale regler sker i henhold til de gaeldende faellesskabsbestemmelser. Heraf foelger, at medlemsstaterne ikke kan fastsaette disse regler uden at opfylde deres forpligtelser, navnlig med hensyn til foreloebigt forbud mod fiskeri, som er bestemt til at undgaa overskridelse af kvoter, saaledes som det er fastsat ved artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 2057/82 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartoejer hjemmehoerende i medlemsstaterne.

Det tilkommer medlemsstaterne, som faellesskabsordningen giver mulighed for hurtigt at skaffe sig oplysninger om de reelle fangster, hurtigt at organisere en indsamling af oplysninger og endog foreskrive midlertidigt rettidigt forbud mod fiskeri for at undgaa overskridelse af kvoter. En medlemsstat kan ikke paaberaabe sig bestemmelser, fremgangsmaader eller forhold i sin nationale retsorden til stoette for en tilsidesaettelse af sine forpligtelser paa omraadet.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 5. februar 1991 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Nederlandene ved at overskride de for Nederlandene fastsatte fangstmaengder for 1986 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartoejer hjemmehoerende i medlemsstaterne (EFT L 220, s. 1, herefter benaevnt "kontrolforordningen"), jf. Raadets forordning (EOEF) nr. 2374/86 af 24. juli 1986 om fjerde aendring af forordning (EOEF) nr. 3721/85 om fastsaettelse for 1986 af de samlede tilladte fangstmaengder for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande i Faellesskabets fiskerizone samt af visse betingelser for fiskeri af disse fangstmaengder (EFT L 206, s. 4, herefter benaevnt "fjerde forordning om aendring af kvoteforordningen for 1986").

2 Ved forordning (EOEF) nr. 170/83 af 25. januar 1983 har Raadet indfoert en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne (EFT L 24, s. 1, herefter benaevnt "bevarelsesforordningen"). I henhold til forordningens artikel 2, 3 og 4 kan der fastsaettes fangstbegraensninger. De fangstmaengder, der er til raadighed, fordeles hvert aar blandt medlemsstaterne i form af kvoter. Det bestemmes i forordningens artikel 5, stk. 2, at medlemsstaterne i henhold til gaeldende faellesskabsbestemmelser skal fastsaette de naermere regler for udnyttelsen af de tildelte kvoter.

3 For 1986 var kvoterne fastsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3721/85 af 20. december 1985 (EFT L 361, s. 5, herefter benaevnt "kvoteforordningen for 1986"), som derefter er blevet aendret fire gange, senest ved ovennaevnte forordning (EOEF) nr. 2374/86.

4 I kontrolforordningen er der fastsat visse foranstaltninger med hensyn til medlemsstaternes fiskerfartoejers aktiviteter. I henhold til forordningens artikel 1, stk. 1, skal hver medlemsstat i sine farvande foretage inspektion af fiskerfartoejer, der foerer en medlemsstats flag eller er registreret i en medlemsstat, for at sikre, at alle gaeldende regler vedroerende bevarelses- og kontrolforanstaltninger overholdes. I henhold til artikel 1, stk. 2, har de kompetente myndigheder pligt til i tilfaelde af en overtraedelse af reglerne at anlaegge straffesag eller at traeffe administrative foranstaltninger mod skipperen paa det paagaeldende fartoej. Endvidere bestemmes det i forordningens artikel 9, at hver medlemsstat hver maaned skal give Kommissionen meddelelse om de maengder af en bestand eller grupper af bestande undergivet en tilladt fangstmaengde, som er landet i loebet af den foregaaende maaned, samt fremsende oplysning om fangststedet og de paagaeldende fiskerfartoejers nationalitet.

5 I henhold til kontrolforordningens artikel 10, stk. 1, afskrives alle fangster af en kvoteret bestand eller gruppe af bestande, som tages af fiskerfartoejer, der foerer en medlemsstats flag eller er registreret i en medlemsstat, paa den kvote, der for den paagaeldende bestand eller gruppe af bestande er tildelt denne stat, uanset landingsstedet. I henhold til artikel 10, stk. 2, skal hver medlemsstat fastsaette den dato, paa hvilken fangsterne af en kvoteret bestand eller gruppe af bestande, taget af fiskerfartoejer, som foerer dens flag eller er registreret i denne, maa antages at have opbrugt den paagaeldende kvote. Fra denne dato skal medlemsstaten nedlaegge foreloebigt forbud mod fiskeri af fisk af denne bestand eller gruppe af bestande samt forbud mod opbevaring om bord, omladning og landing, saafremt fangsterne er foretaget efter denne dato. Denne foranstaltning skal straks meddeles Kommissionen, som underretter de oevrige medlemsstater herom.

6 Da de klagepunkter, som Kommissionen har fremfoert mod Kongeriget Nederlandene med hensyn til overholdelse af disse bestemmelser, er blevet aendret adskillige gange under proceduren, skal det paagaeldende forloeb undersoeges med henblik paa en afgraensning af den traktatbrudssag, som Domstolen til slut skal tage stilling til.

7 Den 2. oktober 1986 tilsendte Kommissionen den nederlandske regering en aabningsskrivelse vedroerende overskridelse af tre kvoter, som var tildelt Nederlandene for 1986, samt vedroerende seks tilfaelde, hvor der i forskellige omraader var fisket efter bestemte fiskearter, som Nederlandene ikke havde faaet tildelt kvoter for. Kommissionen forbeholdt sig ret til at aendre disse tal, saafremt den fik naermere oplysninger. I hvert fald mente den, at disse overskridelser var en overtraedelse af bevarelsesforordningens artikel 5, stk. 2, af forskellige bestemmelser i kvoteforordningen for 1986 og af kontrolforordningens artikel 1 og 10. Den udbad sig oplysninger om, hvilke strafferetlige eller administrative skridt der var blevet truffet imod skipperne paa de fartoejer, der var ansvarlige for disse fangster.

8 Den nederlandske regering besvarede denne henvendelse ved skrivelse af 17. februar 1987. Den erkendte overskridelserne, men anfoerte, at de ikke var en foelge af Nederlandenes tilsidesaettelse af de faellesskabsretlige fangstbegraensende foranstaltninger. De skyldtes omstaendigheder, der laa uden for den nederlandske regerings indflydelse, som f.eks. ulovlige fangster eller urigtige angivelser fra fiskerne eller det forhold, at oplysningerne om de landede fangster foerst var blevet meddelt de nationale myndigheder, efter at fiskeriet officielt var blevet lukket. Den nederlandske regering redegjorde derefter for, hvilke foranstaltninger den havde truffet til kontrol af fiskeriet.

9 Den 13. maj 1987 tilsendte Kommissionen den nederlandske regering en skrivelse, hvori den efter at have naevnt de samme forordninger som dem, der var naevnt i aabningsskrivelsen, denne gang gav meddelelse om fjorten tilfaelde af nederlandske overskridelser af kvoterne, dvs. elleve tilfaelde mere end dem, der var naevnt i aabningsskrivelsen, og om tolv tilfaelde af fiskefangst paa bestande, for hvilke der ikke var tildelt Nederlandene kvoter, dvs. seks tilfaelde mere end oprindelig naevnt. I sit svar af 7. juli 1987 forklarede den nederlandske regering endnu en gang, hvilke foranstaltninger den havde truffet for at sikre overholdelsen af de faellesskabsretlige bestemmelser.

10 Den 21. november 1988 tilsendte Kommissionen de nederlandske myndigheder en begrundet udtalelse. Den vedroerte overskridelsen af tolv kvoter, nemlig dem, der var anfoert i Kommissionens skrivelse af 13. maj 1987, bortset fra overskridelserne af torske- og kullerkvoterne i visse omraader, som blev anset for at vaere for ubetydelige. Kommissionen mente, at disse overskridelser skyldtes to forhold. For det foerste havde den nederlandske regering ikke overholdt den forpligtelse til at foretage inspektion og forfoelge overtraedelser, der paahvilede den i henhold til kontrolforordningens artikel 1. Endvidere burde den nederlandske regering baere ansvaret for, at den ikke rettidigt havde udstedt et fangstforbud. Udtalelsen konkluderede, at Kongeriget Nederlandene ikke havde overholdt sine forpligtelser i medfoer af bevarelsesforordningens artikel 5, stk. 2, og kontrolforordningens artikel 1 og artikel 6-10, sammenholdt med kvoteforordningen for 1986.

11 Ved skrivelser af 9. januar 1989 og 13. juni 1990 svarede den nederlandske regering paa disse klagepunkter.

12 Kommissionen var ikke tilfreds med disse svar, hvorfor den har anlagt naervaerende sag.

13 Kommissionen har i staevningen anfoert, at den frafalder klagepunktet vedroerende fiskeri paa fiskebestande, for hvilke Nederlandene ikke havde faaet tildelt kvoter, og at den koncentrerer sine klagepunkter om tolv tilfaelde af overskridelser af kvoterne. I den forbindelse kritiserer den Nederlandene for i ti tilfaelde ikke at have lukket fiskeriet og endvidere for i to andre tilfaelde at have taget dette skridt for sent. Kommissionen anser dette for at vaere en tilsidesaettelse af forpligtelserne i medfoer af kontrolforordningens artikel 10, stk. 2, og af kvoteforordningerne for 1986. Den ser endvidere bort fra eventuelle forsoemmelser i forbindelse med strafforfoelgning og idoemmelse af straf for overtraedelser.

14 Efter at have faaet kendskab til den nederlandske regerings anbringender erkender Kommissionen i replikken at have taget fejl i staevningen, da der faktisk var udstedt et foreloebigt fangstforbud for ni af de ti kvoter, med hensyn til hvilke Kommissionen havde kritiseret den nederlandske regering for ikke at have lukket fiskeriet. Den bemaerker dog, at de nederlandske myndigheder har undladt at meddele Kommissionen syv af disse fangstforbud, saaledes som det er foreskrevet i kontrolforordningens artikel 10, stk. 2. Med hensyn til de kvoter, for hvilke der ikke var udstedt noget forbud, nemlig for sild i omraade IVc (den sydlige del af Nordsoeen) og VIId (den oestlige del af Kanalen), frafalder den sine klagepunkter. Kommissionen er dog i alle tilfaelde af den opfattelse, at i de elleve tilfaelde, som sagen stadig drejer sig om, har de foreloebige fangstforbud ikke kunnet hindre en overskridelse af kvoterne, og de har derfor ikke vaeret effektive.

15 Under den mundtlige forhandling har Kommissionens repraesentant frafaldet klagepunktet vedroerende undladelse af at give meddelelse om de foreloebige fangstforbud og erklaeret, at kun klagepunktet vedroerende for sen lukning af fiskeriet, og dermed tilsidesaettelse af kontrolforordningens artikel 10, stk. 2, fastholdes for saa vidt angaar de elleve kvoter. Af de elleve kvoter er de to naevnt i aabningsskrivelsen og ni i berigtigelsesskrivelsen af 13. maj 1987.

16 Af ovenstaaende maa udledes, at Kommissionens soegsmaal nu er begraenset til en paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Nederlandene ved at overskride elleve fangstkvoter, der var tildelt Nederlandene for 1986, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til kontrolforordningens artikel 10, stk. 2.

17 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i sagen og retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Formaliteten

18 Under den mundtlige forhandling har den nederlandske regering paastaaet sagen afvist for saa vidt angaar paastanden om tilsidesaettelse af forordningen om fjerde aendring af kvoteforordningen for 1986, idet denne aendringsforordning vedroerer kvoten for sild i omraade IIIa (Skagerrak og Kattegat), som ikke var tildelt Nederlandene, og som nederlandske statsborgere ikke havde fisket paa.

19 Denne indsigelse er uden genstand. Kommissionen har nemlig under den mundtlige forhandling begraenset klagepunkterne til tilsidesaettelse af en bestemmelse i kontrolforordningen.

Klagepunktet vedroerende for sent indfoert fiskeriforbud

20 Foerst skal der foretages en undersoegelse af den nederlandske regerings argument om, at saa laenge der ikke er fastsat faellesskabsretlige bestemmelser, er fastsaettelsen af bestemmelser vedroerende udnyttelsen af kvoterne, og dermed om organisationen af inspektionen og registreringen af fangsterne, udelukkende medlemsstaternes eget ansvar. Den nederlandske regering henviser herved til bevarelsesforordningens artikel 5, stk. 2.

21 Dette argument kan ikke tiltraedes. Ganske vist kan medlemsstaterne i henhold til ovennaevnte bestemmelse fastsaette regler vedroerende udnyttelsen af kvoterne, men bestemmelsen kraever tillige, at fastsaettelsen af de nationale regler sker i henhold til de gaeldende faellesskabsbestemmelser. Heraf foelger, at medlemsstaterne ikke kan fastsaette disse regler uden at opfylde deres forpligtelser, navnlig med hensyn til det i kontrolforordningens artikel 10, stk. 2, fastsatte foreloebige forbud mod fiskeri.

22 Den nederlandske regering goer endvidere gaeldende, at ved bedoemmelsen af de nationale myndigheders adfaerd i forbindelse med det foreloebige forbud mod fiskeri kan der kun tages hensyn til de tal, som myndighederne havde kendskab til paa det tidspunkt, da de traf deres beslutninger, og ikke de oplysninger, der senere blev meddelt, og hvoraf det fremgaar, at paa det tidspunkt, da beslutningen blev truffet, var kvoterne allerede overskredet. Den nederlandske regering anfoerer i den forbindelse, at den, da den besluttede at nedlaegge forbud mod fiskeriet, ikke raadede over de endelige tal vedroerende overskridelserne, som er anfoert i Kommissionens skrivelser af 2. oktober 1986 og 13. maj 1987. Ifoelge den nederlandske regering kan disse tal derfor ikke komme den til skade.

23 Ved afgoerelsen af, om der kan gives sagsoegte medhold i dette argument, skal de elleve kvoter, som sagen drejer sig om, opdeles i tre grupper med udgangspunkt i de oplysninger, som den nederlandske regering anfoerer, at den har haft kendskab til paa det tidspunkt, da den besluttede at lukke fiskeriet, og den faktiske situation vedroerende fangsterne paa dette tidspunkt ifoelge de af Kommissionen fremlagte tal.

Den foerste gruppe kvoter

24 Den foerste gruppe omfatter de kvoter, med hensyn til hvilke det ikke er noedvendigt at foretage en naermere undersoegelse af tallene fra Kommissionen, fordi det af de af den nederlandske regering fremlagte oplysninger fremgaar, at den nedlagde et foreloebigt forbud mod fiskeriet paa et tidspunkt, da den vidste, at kvoten allerede var opbrugt.

25 Det drejer sig her foerst og fremmest om tungefangsten i omraade VIII (EF-omraade) (benaevnes som regel Biscaya-bugten), for hvilken Nederlandene i 1986 fik tildelt en fangstmaengde paa 105 tons, og for hvilke der den 2. april 1986 blev udstedt et foreloebigt fangstforbud, selv om de nederlandske myndigheder allerede den 18. marts havde registreret fangster paa i alt 161 tons. Det samme gaelder fangsterne af hvilling i omraade VII, bortset fra omraade VIIa (dvs. vest for Irland og Porcupine Bank, Irlands sydkyst, Bristolkanalen og Kanalen), for hvilke der var tildelt en kvote paa 100 tons, og for hvilke der blev truffet beslutning om et foreloebigt forbud den 29. april 1986, selv om de nederlandske myndigheder allerede den 15. april havde registreret fangster paa 117 tons. Det samme gaelder ligeledes for fangsterne af kuller i omraade IIIa, b, c og d (EF-omraade) (Skagerrak, Kattegat, Sundet, Baelterne og OEstersoeen), hvor kvoten androg 10 tons, og for hvilke der den 3. juli 1986 blev truffet beslutning om at nedlaegge et foreloebigt forbud, selv om de nederlandske myndigheder siden den 15. juni havde vidst, at kvoten var overskredet. Det samme gaelder endelig ogsaa for fangsterne af hvilling i omraade IIa (EF-omraade) (Norskehavet) og IV (Nordsoeen), for hvilke der var tildelt en kvote paa 12 422 tons, og for hvilke der blev nedlagt foreloebigt forbud den 10. december 1986, skoent de nederlandske myndigheder paa det tidspunkt vidste, at kvoten allerede var opbrugt.

26 Ifoelge Domstolens domme af 20. marts 1990 (sag C-62/89, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 925, praemis 17 og 18) og af 31. januar 1991 (sag C-244/89, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 163, praemis 17) skal medlemsstaterne i henhold til kontrolforordningens artikel 10, stk. 2, rettidigt traeffe enhver noedvendig foranstaltning for at forhindre overskridelser af de paagaeldende kvoter, saaledes at de kvoter, som er tildelt medlemsstaterne, overholdes af hensyn til bevarelsen af fiskeressourcerne. Derfor er medlemsstaterne forpligtet til, allerede inden kvoterne er opbrugt, at traeffe effektive foranstaltninger til foreloebig at forbyde alle fiskeriaktiviteter.

27 Det maa derfor fastslaas, at den nederlandske regering, ved med hensyn til de paagaeldende fire kvoter at have lukket fiskeriet paa et tidspunkt, da den var bekendt med overskridelsen, klart har truffet de i kontrolforordningens artikel 10, stk. 2, foreskrevne foranstaltninger for sent.

Den anden gruppe kvoter

28 Den anden gruppe omfatter seks kvoter, for hvilke fangsttallene, der dannede grundlag for den nederlandske regerings beslutning om en foreloebig lukning af fiskeriet, ikke giver udtryk for en overskridelse. Kommissionen har fremlagt tallene for de faktiske fangster paa den dato, da de foreloebige fangstforbud blev udstedt, hvoraf overskridelsen fremgaar. Kongeriget Nederlandene har hertil anfoert, at disse oplysninger foerst blev kendt, da der var truffet beslutning om at lukke fiskeriet.

29 Den nederlandske regering besluttede saaledes den 2. juni 1986 at lukke fiskeriet paa makrel i omraade II (med undtagelse af EF-omraadet, nemlig Norskehavet, Spitsbergen og Bjoerneoeen), Vb (EF-omraade, Faeroeerne), VI (Rockall og vest for Skotland), VII, VIII (EF-omraade) og XII (de nordlige Azorer), for hvilke kvoten androg 31 170 tons, paa grundlag af oplysninger om fangster, der androg 22 271 tons, mens der ifoelge oplysninger fra Kommissionen i maj var fanget 51 312 tons af denne fisk. For roedspaette i omraade III a (Skagerrak og Kattegat), for hvilke kvoten androg 2 170 tons, blev fiskeriet lukket den 13. august 1986 paa grundlag af oplysninger, hvoraf fremgik, at der paa det tidspunkt var fanget 2 160 tons, mens fangsterne ifoelge Kommissionen allerede i juni androg 2 752 tons. Med hensyn til makrel i omraade IIa (EF-omraade), IIIa, IIIb, c og d (EF-omraade) (Sundet, Baelterne og OEstersoeen) og IV, for hvilke kvoten androg 1 200 tons, besluttede Nederlandene den 10. oktober 1986 at lukke fiskeriet, selv om det paa det tidspunkt havde registreret fangster paa i alt 919 tons. Der var dog paa dette tidspunkt allerede fisket 1 746 tons. Med hensyn til sild i omraade VIa (Rockall) og VIIb og c (vest for Irland og Porcupine Bank), for hvilke kvoten androg 1 550 tons, besluttede den nederlandske regering den 31. oktober 1986 at lukke fiskeriet paa grundlag af en fangst paa kun 1 391 tons, mens fangsterne ifoelge Kommissionens oplysninger paa det tidspunkt allerede androg 2 109 tons. For sild i omraade Vb (EF-omraade), VIa (vest for Irland) og VIb (Rockall), for hvilke kvoten var fastsat til 5 160 tons, erklaerer den nederlandske regering, at den paa det tidspunkt, da regeringen den 21. november 1986 besluttede at lukke fiskeriet, var bekendt med fangster paa 4 763 tons, mens der ifoelge Kommissionens oplysninger paa det tidspunkt allerede var fisket 8 314 tons. Med hensyn til torsk i omraade IIa (EF-omraade) og IV, for hvilke kvoten androg 18 670 tons, besluttede den nederlandske regering den 21. november 1986 at lukke fiskeriet, fordi den var bekendt med fangster paa 16 264 tons, mens fangsterne paa det tidspunkt androg 22 276 tons.

30 Som begrundelse for forskellene mellem regeringens og Kommissionens tal har den nederlandske regering anfoert tre argumenter.

31 For det foerste har den anfoert, at ved beslutningen om lukning af fiskeriet tager den hensyn til tre faktorer: for det foerste de oplysninger, der er til raadighed om de allerede gennemfoerte og registrerede fangster, dernaest vurderingerne vedroerende de allerede gennemfoerte, men endnu ikke registrerede fangster, og endelig forventningerne med hensyn til de maengder, der vil blive fanget inden datoen for forbuddets ikrafttraeden. Beslutningerne traeffes saaledes i vaesentlig grad paa grundlag af anslaaede maengder, hvilket kan forklare, at de endelige fangsttal undertiden er hoejere end de tal, der er bekendt ved lukningen af fiskeriet.

32 For det andet har den nederlandske regering anfoert, at der forloeber en vis tid mellem landingen og registreringen af fangsterne. Den henviser til, at i det nederlandske system indberettes de landede fangstmaengder i princippet en gang om maaneden til Landbrugs- og Fiskeriministeriet, som regel omkring den femtende i hver maaned. Saaledes faar de nationale myndigheder indsigt i fangstmaengderne indtil udgangen af den foregaaende maaned. At der ved maanedlige indberetninger sker en vis forsinkelse, er ikke unormalt. I den forbindelse henviser den nederlandske regering til, at der i kontrolforordningens artikel 9 er fastsat et lignende system for meddelelse til Kommissionen om de maengder, som er landet.

33 For det tredje har den nederlandske regering anfoert, at der undertiden landes store maengder i andre medlemsstater, og at Kommissionens informationssystem i 1986 arbejdede med forsinkelser. Det varede saaledes som regel en maaned, foer oplysningerne om de landede maengder fra nederlandske fiskerfartoejer var blevet meddelt de nationale myndigheder i andre medlemsstater, og det var saaledes umuligt at tage hensyn til disse oplysninger, naar der skulle traeffes beslutninger om foreloebig lukning af fiskeriet.

34 Det bemaerkes, at forskellen mellem de tal, som den nederlandske regering har anfoert, at den havde kendskab til paa det tidspunkt, da den traf beslutning om at lukke fiskeriet, og de af Kommissionen fremlagte ° og ikke af Nederlandene bestridte ° endelige fangsttal paa det paagaeldende tidspunkt er betydelig.

35 Der er kun to mulige forklaringer paa saa store forskelle; enten blev fangsterne registreret for sent, eller den nederlandske regering har ikke vaeret i stand til at give en korrekt vurdering af de fangster, der endnu ikke var registreret, eller som ville blive registreret under proceduren med foreloebig lukning.

36 Ifoelge Domstolens faste praksis kan en medlemsstat ikke paaberaabe sig bestemmelser, fremgangsmaader eller forhold i sin nationale retsorden til stoette for, at forpligtelser og frister, der foelger af faellesskabsretten, ikke overholdes.

37 Faellesskabsordningen gav i hvert fald de nederlandske myndigheder mulighed for hurtigt at skaffe sig oplysninger om de reelle fangster.

38 I henhold til punkt 4.2.1 i bilag IV til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2807/83 af 22. september 1983 om naermere bestemmelser for registrering af oplysninger om medlemsstaternes fangster (EFT L 276, s. 1) skal ved landing i en havn i den medlemsstat, under hvis flag fartoejet sejler, eller hvor det er registreret, originalen eller originalerne af logbogen ° hvori maengderne af fanget fisk, der opbevares om bord, er anfoert ° og landingsopgoerelsen afleveres eller, senest 48 timer efter, at landingen er afsluttet, af skipperen paa fartoejet sendes til de ansvarlige myndigheder i denne medlemsstat. Ved dette system kan fangsterne derfor naesten registreres paa samme tidspunkt, som de landes. Endvidere er det i bilag VIII til denne forordning bestemt, at saafremt landing eller omladning finder sted mere end 15 dage efter fangsten, skal der gives oplysninger om fangsten af hver art, samt hvor stor del heraf der opbevares om bord, er blevet omladet, eller er blevet landet uden for Faellesskabets fiskerizone, samt om det omraade, hvor fangsterne er taget, via de saedvanligt anvendte radiostationer. Derefter skal skipperen paa fartoejet sikre, at de meddelelser, radiostationerne modtager, formidles i skriftlig form til de ansvarlige myndigheder. Gennem dette system kan de nationale myndigheder derfor faa kendskab til fjerne fangster, allerede inden de er landet.

39 Derfor kan den nederlandske regerings indsigelser ikke tiltraedes, og det maa fastslaas, at den nederlandske regering ville have kunnet traeffe de i kontrolforordningens artikel 10, stk. 2, fastsatte foranstaltninger vedroerende de paagaeldende seks kvoter paa et tidligere tidspunkt, saafremt den havde soerget for en hurtig indsamling af fangstoplysningerne.

Den tredje gruppe

40 Den tredje gruppe vedroerer kun én kvote, nemlig tungekvoten i omraade IIIa og IIIb, c og d (EF-omraade), som er paa 50 tons.

41 For denne kvote har Kommissionen ikke fremlagt tal vedroerende fangsterne indtil den 17. april 1986, den dato, da Nederlandene besluttede at lukke fiskeriet, men kun tallet for de samlede fangster i dette aar, nemlig 111 tons.

42 Som Domstolen har udtalt i dom af 5. august 1989 (sag 290/87, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. s. 3083, praemis 13), kan Domstolen i det tilfaelde ikke afgoere, om de konstaterede overskridelser skyldes for sen lukning af fiskeriet eller ulovlige fangster, som er foretaget, efter at de nationale myndigheders afgoerelse er truffet.

43 Derfor skal det fastslaas, at Kommissionen for denne kvote ikke har godtgjort, at der foreligger det paastaaede traktatbrud.

44 Det foelger af ovenstaaende, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartoejer hjemmehoerende i medlemsstaterne, ved i 1986 ikke rettidigt at have lukket fiskeriet paa tunge i omraade VIII (EF-omraade), paa hvilling i omraade VII, bortset fra VIIa, paa kuller i omraade IIIa, b, c, d (EF-omraade), paa hvilling i omraade IIa (EF-omraade) og IV, paa makrel i omraade II, Vb (EF-omraade), VI, VII, VIII (EF-omraade) og XII, paa roedspaette i omraade IIIa, paa makrel i omraade IIa (EF-omraade), IIIa, IIIb, c, d (EF-omraade) og IV, paa sild i omraade VIa og VIIb, c, paa sild i omraade Vb (EF-omraade), VIa og VIb, og paa torsk i omraade IIa (EF-omraade) og IV.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

45 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. I henhold til artikel 69, stk. 3, kan Domstolen dog fordele sagens omkostninger, hvor der foreligger ganske saerlige grunde.

46 I den foreliggende sag boer denne mulighed anvendes. Det er nemlig klart, at Kommissionen har anlagt naervaerende sag uden en tilstraekkelig forundersoegelse, saaledes at dens klagepunkter igen og igen har maattet aendres, og den nederlandske regerings forsvar er derved blevet vanskeliggjort. Omkostningerne boer derfor fordeles.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 om fastsaettelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartoejer hjemmehoerende i medlemsstaterne, ved i 1986 ikke rettidigt at have lukket fiskeriet paa tunge i omraade VIII (EF-omraade), paa hvilling i omraade VII, bortset fra VIIa, paa kuller i omraade IIIa, b, c, d (EF-omraade), paa hvilling i omraade IIa (EF-omraade) og IV, paa makrel i omraade II, Vb (EF-omraade), VI, VII, VIII (EF-omraade) og XII, paa roedspaette i omraade IIIa, paa makrel i omraade IIa (EF-omraade), IIIa, IIIb, c, d (EF-omraade) og IV, paa sild i omraade VIa og VIIb, c, paa sild i omraade Vb (EF-omraade), VIa og VIb, og paa torsk i omraade IIa (EF-omraade) og IV.

2) I oevrigt frifindes sagsoegte.

3) Hver part betaler sine omkostninger.