Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – beskatningsgrundlag – nationale foranstaltninger, der fraviger fællesskabsreglerne

(Rådets direktiv 77/388, art. 11, punkt C, stk. 1, og art. 27, stk. 1 og 5)

Sammendrag

Artikel 11, punkt C, stk. 1, og artikel 27, stk. 1 og 5, i Rådets sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 2004/7, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som for at forenkle opkrævningen af merværdiafgift og bekæmpe svig eller unddragelse vedrørende forarbejdet tobak – idet den foreskriver, at denne afgift skal opkræves ved banderolering, på én gang og ved kilden af producenten eller importøren af disse produkter – udelukker de mellemleverandører, der indtræder senere i kæden af successive leveringer, fra retten til at få merværdiafgiften refunderet i tilfælde af erhververens manglende betaling for disse produkter.

Sjette direktivs artikel 27, stk. 1, er således kun til hinder for foranstaltninger, der i ikke ubetydelig grad påvirker størrelsen af den skyldige afgift, der opkræves ved det endelige forbrug. Selv om producenten eller importøren under visse omstændigheder – såsom hvor varen forsvinder, sælges med tab eller sælges ulovligt til en anden pris end den detailpris, der er angivet på banderolerne – kan være pligtig at betale et større afgiftsbeløb i henhold til de nævnte undtagelsesbestemmelser, end det ville være tilfældet, hvis den harmoniserede fællesskabsretlige ordning for opkrævning af merværdiafgift havde fundet anvendelse, er den eventualitet, at sådanne omstændigheder vil kunne opstå, imidlertid ikke i sig selv tilstrækkelig til at fastslå, at denne ordning i ikke ubetydelig grad vil kunne påvirke størrelsen af den skyldige afgift, der opkræves ved det endelige forbrug. En forenklingsforanstaltning indebærer således efter sin natur en mere generaliseret behandling end i henhold til den regel, som den træder i stedet for, og den tager derfor ikke nødvendigvis nøjagtigt hensyn til den enkelte afgiftspligtige persons situation.

Derudover gælder det, at når mellemleverandørerne ikke er forpligtede til at betale merværdiafgift ved levering af forarbejdet tobak, kan de ikke kræve refusion derfor i henhold til sjette direktivs artikel 11, punkt C, stk. 1, i tilfælde af erhververens manglende betaling af købsprisen for disse leverancer. Det er i denne sammenhæng uden betydning, at beløbet for den merværdiafgift, som producenten eller importøren har betalt ved kilden i form af banderoler, økonomisk set er indeholdt i prisen for de leverancer, som disse leverandører har leveret. En sådan omstændighed kan ikke rejse tvivl om den kendsgerning, at disse leverandører ikke har noget afgiftstilsvar i henhold til bestemmelserne om merværdiafgift.

Det beløb, som producenten eller importøren betaler i merværdiafgift ved banderolering i henhold til en forenklet merværdiafgiftsopkrævningsordning, knytter sig i øvrigt ikke til den reelt modtagne modydelse for hver enkelt leverandør, men til varernes pris på tidspunktet for deres endelige forbrug, således at en mellemleverandørs tab af sin fordring på en medkontrahent ikke medfører nogen reduktion i afgiftsgrundlaget.

Endelig ville det, hvis man skulle tillade en mellemleverandør at opnå refusion for en del af eller hele merværdiafgiften under en sådan ordning, hvis erhververen ikke betaler prisen for en leverance, indebære en risiko for en betydelig komplicering af merværdiafgiftspålæggelsen og for at fremme misbrug og svig, selv om forenkling af opkrævningen af denne afgift og forebyggelse af sådant misbrug og svig netop i overensstemmelse med sjette direktivs artikel 27, stk. 1, udgør formålene med denne ordning. Det følger heraf, at udelukkelsen af retten til refusion af merværdiafgiften for en mellemleverandør i tilfælde af, at erhververen ikke betaler prisen for forarbejdet tobak leveret til sidstnævnte, er en naturlig følge af en sådan ordning, der i overensstemmelse med de i sjette direktivs artikel 27, stk. 1, fastlagte kriterier har til formål og virkning at forenkle merværdiafgiftsopkrævningen og bekæmpe svig eller unddragelse vedrørende disse produkter.

(jf. præmis 30, 31, 38-40, 43, 45 og 46 samt domskonkl.)