DOMSTOLENS DOM AF 19 SEPTEMBER 1985. - ASTERIS A. E. M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - PRODUCENTSTOETTE FOR TOMATKONCENTRATER OG FERSKNER I SUKKEROPLOESNING - DEN FOR DEN HELLENSKE REPUBLIK GAELDENDE ORDNING. - FORENEDE SAGER 194 TIL 206/83.



Samling af Afgørelser 1985 side 02815

spansk specialudgave side 01001



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . Institutionernes retsakter _ forordninger _ forvaltning af de faelles markedsordninger _ forvaltningskomiteens procedure _ forskel mellem Kommissionens forslag og de af denne trufne foranstaltninger _ ingen indflydelse paa forordningens lovlighed

( Raadets forordning nr . 516/77 , art . 20 ; Kommissionens forordning nr . 1963/81 )

2 . Landbrug _ faelles markedsordning _ forskelsbehandling af producenter eller forbrugere _ stoette til producenter af tomatkoncentrater _ hensyntagen til udgifterne til emballage _ anvendelse af ensartede koefficienter for alle producenterne i Faellesskabet i en stoetteordning , der ikke er ens i alle medlemsstaterne _ ikke tilladt

( EOEF-traktaten , art . 40 , stk . 3 , andet og tredje afsnit ; Kommissionens forordninger nr . 1962/81 og 1602/82 )

3 . Ansvar uden for kontraktsforhold _ generelle retsakter _ Faellesskabets ansvar _ betingelser _ tilstraekkeligt kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel _ teknisk fejl _ ikke ansvar

( EOEF-traktaten , art . 215 , stk . 2 )

Sammendrag

1 . En sagsoeger kan ikke paaberaabe sig en forskel mellem de trufne foranstaltninger og de forberedende dokumenter , der afspejler de forslag , som oprindelig er forelagt for forvaltningskomiteen , naar han anfaegter lovligheden af en kommissionsforordning , der med henblik paa forvaltning af en faelles markedsordning er vedtaget inden for rammerne af den saakaldte forvaltningskomiteprocedure . Angivelserne i forberedende dokumenter kan nemlig ikke saettes i klasse med en retsregel , som goer det muligt at kritisere den afgoerelse , der i sidste ende traeffes af Kommissionen under denne procedure .

2 . Det koefficientsystem , der anvendes paa producentstoetten for tomatkoncentrater for at tage hensyn til udgifterne til emballage , og som er fastsat ved forordningerne nr . 1962/81 og 1602/82 for henholdsvis produktionsaarene 1981/1982 og 1982/1983 , er ulovligt , for saa vidt som det foerer til , at der gives graeske producenter utilstraekkelig kompensation for de ekstraomkost- ninger , der skyldes , at emballagen er forskellig fra den standardemballage , der er angivet i Kommissionens forordning , som fastsaetter et stoettebeloeb , der er forskelligt for Graekenland og de oevrige medlemsstater .

3 . Faellesskabet kan kun ifalde ansvar , saafremt der foreligger en tilstraekkelig kraenkelse af en hoejere retsregel kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private . Konstateringen af , at en generel retsakt er ugyldig , er ikke tilstraekkelig til at paadrage Faellesskabet et ansvar , da private inden for rimelige graenser boer affinde sig med , at en generel retsakt medfoerer visse skadelige virkninger for deres oekonomiske interesser , selv om akten er erklaeret for ugyldig . Erstatning kan kun komme paa tale , hvis den paagaeldende institution aabenbart og groft har overskredet graenserne for udoevelsen af sine befoejelser . Disse betingelser er ikke opfyldt , naar Kommissionen har begaaet en teknisk fejl ved forvaltningen af en faelles markedsordning , og denne fejl , selv om den objektivt set har bevirket en forskelsbehandling af visse producenter , ikke er en kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel .

Dommens præmisser

1 Ved staevninger , indgivet til Domstolens justitskontor den 14 . september 1983 , har selskabet Asteris med hjemsted i Athen og tolv andre selskaber efter graesk ret , der alle fremstiller tomatkoncentrater , anlagt sag i medfoer af EOEF-traktatens artikler 178 og 215 , stk . 2 , med paastand om erstatning for det tab , som de haevder at have lidt paa grund af en ukorrekt fastsaettelse af faellesskabsstoetten for tomatkoncentrater i produktionsaarene 1981/1982 og 1982/1983 .

Baggrunden for sagerne og deres genstand

2 Med hensyn til den retlige baggrund for sagen bemaerkes , at Raadets forordning nr . 516/77 af 14 . marts 1977 ( EFT L 73 , s . 1 ) har kodificeret alle bestemmelserne om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groensager , og at markedsordningen i henhold til forordningens artikel 20 forvaltes af Kommissionen , som traeffer afgoerelse efter den saakaldte forvaltningskomitéprocedure . Ved forordning nr . 1152/78 af 30 . maj 1978 ( EFT L 144 , s . 1 ) har Raadet som supplement til denne ordning indfoert en raekke nye artikler i forordning nr . 516/77 , nemlig artikel 3a til 3c , hvori der indfoeres en producentstoetteordning for visse produkter , herunder tomatkoncentrater og ferskner i sukkeroploesning . Ifoelge praeambelen til forordningen er formaalet med denne ordning , at »faellesskabsprodukterne goeres mere konkurrencedygtige ved at indfoere foranstaltninger , som goer det muligt at saelge disse produkter til priser , der kan konkurrere med de priser , der anvendes af de betydeligste af de producerende tredjelande« .

3 I henhold til artikel 3a er stoetteordningen baseret paa kontrakter indgaaet mellem producenter og forarbejdningsvirksomheder . For de leverancer , der sker i henhold til disse kontrakter , fastsaettes der en »minimumspris« , som forarbejdningsvirksomhederne skal betale producenterne . Denne pris beregnes paa grundlag af de gennemsnitlige priser , der er betalt af forarbejdningsvirksomhederne for raavarer i det produktionsaar , der gaar forud for indfoerelsen af den nye ordning ; minimumsprisen er blevet ajourfoert fra produktionsaar til produktionsaar under hensyntagen til udviklingen saavel i priserne paa raavarer som i produktionsomkostningerne .

4 Artikel 3b bestemmer , at stoettebeloebet fastsaettes paa en saadan maade , at forskellen mellem priserne for faellesskabsprodukter og priserne for produkter fra tredjelande udlignes , idet der ved fastsaettelsen af prisen for faellesskabsprodukter tages hensyn til den minimumspris , der er fastsat efter kriterierne i artikel 3a , og »forarbejdningsomkostningerne« uden hensyntagen til de virksomheder , der har de stoerste omkostninger .

5 Ifoelge artikel 3c fastsaettes gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 3a og 3b efter fremgangsmaaden i artikel 20 , dvs . af Kommissionen efter forvaltningskomitéproceduren . Fastsaettelsen af minimumsprisen og stoettebeloebet sker paa samme maade .

6 Det er paa grundlag af artikel 3c i forordning nr . 516/77 , at Kommissionen har fastsat stoettebeloebene for efterfoelgende produktionsaar . Specielt med hensyn til tomatkoncentrater fastsaettes stoetten for et produkt med en normal koncentrationsgrad , et indhold af toerekstrakt paa 28-30% , i standardemballager af en bestemt vaegt , som har varieret i de forskellige produktionsaar . Ved forordning nr . 1610/78 af 10 . juli 1978 ( EFT L 188 , s . 19 ) har Kommissionen fastsat »koefficienter« , der samtidig skal tage hensyn til produktets forskellige koncentrationsgrader og til den stadig stoerre indflydelse , det har paa prisen , at der anvendes mindre emballager end den , der er valgt i den forordning , der fastsaetter stoettebeloebet . Det maa fremhaeves , at koefficienterne anvendes paa det stoettebeloeb , der er fastsat for standardproduktet , og ikke paa de forskellige momenter , der tages i betragtning ved fastsaettelsen af stoettebeloebet .

7 Paa dette faellesskabsretlige udviklingstrin kom akten vedroerende vilkaarene for Den hellenske Republiks tiltraedelse i stand ( EFT 1979 L 291 , s . 17 ). Aktens artikler 58 og 59 bestemmer , at der skal ske en gradvis tilnaermelse af de graeske landbrugspriser til det prisniveau , der foelger af de forskellige faelles markedsordninger . Som udgangspunkt garanterer artikel 58 , stk . 2 , de graeske producenter markedspriser svarende til dem , der er opnaaet under den tidligere nationale ordning . Artikel 59 , stk . 2 , bestemmer , for saa vidt angaar produkter forarbejdet paa basis af tomater eller ferskner , henhoerende under forordning nr . 516/77 , at tilnaermelsen skal gennemfoeres i syv etaper paa en maade , der er beskrevet naermere i fortsaettelsen af bestemmelsen .

8 Tiltraedelsesaktens artikel 103 fastsaetter retningslinjerne for anvendelsen af stoetteordningen i forordning nr . 516/77 i Graekenland . Artiklens nr . 1 bestemmer , at den minimumspris , der er naevnt i artikel 3a i forordning nr . 516/77 , fastsaettes paa grundlag af de priser , der i Graekenland under den tidligere nationale ordning er betalt til producenter af et produkt bestemt til forarbejdning , og som konstateres i en repraesentativ periode , der skal fastsaettes . Denne periode er blevet fastsat ved Raadets forordning nr . 41/81 af 1 . januar 1981 ( EFT L 3 , s . 12 ).

9 I henhold til artikel 103 , nr . 3 , fastsaettes beloebet for den stoette , der fra Faellesskabet ydes i Graekenland , saaledes , at det udligner forskellen mellem niveauet for de priser for produkter fra tredjelande , der er fastsat i henhold til artikel 3b i forordning nr . 516/77 , og det niveau for priserne for graeske produkter , der er fastlagt under hensyntagen til den minimumspris , der er fastsat som angivet ovenfor , og forarbejdningsomkostningerne »i Graekenland« .

10 I medfoer af alle disse bestemmelser fastsatte Kommissionen foerste gang ved forordning nr . 1963/81 af 10 . juli 1981 ( EFT L 192 , s . 16 ) for produktionsaaret 1981/82 en producentstoette , der var forskellig for medlemsstaterne bortset fra Graekenland og for Graekenland . Samtidig fastsatte Kommissionen ved forordning nr . 1962/81 af 10 . juli 1981 ( EFT L 192 , s . 13 ) koefficienter , der skulle tage hensyn til forskelle i omkostningerne som foelge af emballeringen af produkterne . Denne forordning er i princippet identisk med den oprindelige forordning nr . 1610/78 .

11 Producentstoetten blev _ stadig efter samme principper _ fastsat ved Kommissionens forordning nr . 1585/82 af 21 . juni 1982 for produktionsaaret 1982/83 ; parallelt hermed blev koefficienterne opretholdt ved Kommissionens forordning nr . 1602/82 af 22 . juni 1982 ( EFT L 179 , s . 16 ).

12 Formaalet med sagerne er at opnaa erstatning for det tab , som sagsoegerne haevder at have lidt paa grund af en ukorrekt fastsaettelse af faellesskabsstoetten for tomatkoncentrater i produktionsaarene 1981/82 og 1982/83 . Grundlaget for kravene er til dels forskelligt for de to produktionsaar .

13 For saa vidt angaar produktionsaaret 1981/82 , har sagsoegerne anfoert , at en gennemgang af vedkommende forvaltningskomités dokumenter og en sammenligning mellem dem og de bestemmelser , der er opretholdt i Kommissionens forordning nr . 1963/81 , har vist , at Kommissionen uden begrundelse har nedsat de beloeb , der oprindeligt blev forelagt forvaltningskomiteen , med 6,41 ECU .

14 Desuden har de gjort gaeldende , at de fastsatte koefficienter i betragtning af , at de er afledt af stoetten for tomatkoncentrater , der udbydes i mindre emballager end den standardemballage , der er angivet i forordning nr . 1962/81 , har stillet dem ugunstigt , fordi der inden for de forskellige vaegtkategorier anvendes den samme koefficient paa et stoettebeloeb , der er lavere for de graeske producenter end for producenterne i de oevrige medlemsstater . Denne forskelsbehandling er uforenelig med forbudet mod forskelsbehandling i EOEF-traktatens artikel 40 , stk . 3 , andet afsnit , og tiltraedelsesaktens artikel 103 , nr . 3 , da den ikke tager hensyn til de faktiske udgifter til emballage i Graekenland .

15 Med hensyn til produktionsaaret 1982/83 har sagsoegerne ikke anfaegtet selve fastsaettelsen af stoetten , men kun den forvridning , der er sket til skade for dem ved anvendelsen af de koefficienter , der er fastsat i forordning nr . 1602/82 , og som finder anvendelse i det paagaeldende produktionsaar .

16 For saa vidt angaar nedskaeringen af stoetten for produktionsaaret 1981/82 , har Kommissionen erkendt , at den har nedsat stoetten baade til de graeske producenter og til producenterne i de oevrige medlemsstater med 6,41 ECU efter en anmodning fra Raadet om at spare paa Faellesskabets midler . Kommissionen har gjort gaeldende , at der ikke er nogen bestemmelser , der forpligter den til hvert aar at fastsaette stoettebeloebet for tomatkoncentrater paa noejagtig det niveau , der foelger af de oplysninger , der er gennemgaaet af forvaltningskomiteen , og at den i hvert fald i den henseende har et skoen , som den udoever inden for rammerne af Faellesskabets samlede oekonomiske politik , og isaer landbrugspolitikken .

17 Med hensyn til denne del af sagen bemaerkes , at der ikke kan gives sagsoegerne adgang til at paaberaabe sig en forskel mellem de trufne foranstaltninger og de forberedende dokumenter , der afspejler de forslag , som er forelagt for forvaltningskomiteen , naar de anfaegter lovligheden af en kommissionsforordning . Angivelserne i forberedende dokumenter kan nemlig ikke saettes i klasse med en retsregel , som goer det muligt at kritisere den afgoerelse , der i sidste ende traeffes af Kommissionen efter forhandling med forvaltningskomiteen . De slutninger , sagsoegerne har draget af forskellen mellem de forslag , der oprindeligt blev forelagt forvaltningskomiteen med hensyn til minimumsprisen for raavarer og forarbejdningsomkostningerne , med henblik paa at opgoere deres tab , maa derfor forkastes .

18 Sagsoegerne har som svar paa spoergsmaal om raekkevidden af de anlagte sager udtrykkeligt anerkendt , at de ikke anfaegter de beloeb , der er taget i betragtning ved fastsaettelsen af stoetten , men at de kun anfaegter den fejlagtige fastsaettelse af koefficienterne ; disse goer det muligt af det stoettebeloeb , der er fastsat under hensyn til den standardemballage , der er angivet i Kommissionens forordninger , at udlede det stoettebeloeb , der udbetales for tomatkoncentrater , der udbydes i mindre emballager .

Realiteten

19 Domstolen har allerede i dom af dags dato i sag 192/83 , Den hellenske Republik mod Kommissionen , haft lejlighed til at gennemgaa klagepunkterne mod fastsaettelsen i Kommissionens forordning nr . 1615/83 af 15 . juni 1983 ( EFT L 159 , s . 48 ) af de koefficienter , der gjaldt for produktionsaaret 1983/84 . Som det fremgaar af denne doms praemisser , er der med hensyn til disse koefficienter i virkeligheden kun tale om en forlaengelse af de koefficienter , der gjaldt for de tidligere produktionsaar , og som sagsoegerne har anfaegtet . Da sagsoegerne paa dette punkt har tilsluttet sig Den hellenske Republiks argumentation , er det tilstraekkeligt at henvise til denne dom , som anerkender , at koefficientsystemet er ulovligt , for saa vidt som det foerer til , at der gives graeske producenter utilstraekkelig kompensation for de ekstraomkostninger , der skyldes , at emballagen er forskellig fra den standardemballage , der er angivet i Kommissionens forordning , som fastsaetter et stoettebeloeb , der er forskelligt for Graekenland og de oevrige medlemsstater . Af samme grunde boer denne afgoerelse ogsaa gaelde for Kommissionens forordninger nr . 1962/81 og nr . 1602/82 om fastsaettelse af koefficienterne for henholdsvis produktionsaarene 1981/1982 og 1982/1983 .

20 Der opstaar derfor det spoergsmaal , om konstateringen af , at fastsaettelsen af de af sagsoegerne anfaegtede koefficienter er ulovlig , er tilstraekkelig til at statuere , at Faellesskabet har paadraget sig erstatningsansvar .

21 Sagsoegerne har gjort gaeldende , at Faellesskabet har paadraget sig ansvar paa grund af foelgerne af Kommissionens generelle retsakter . Det fremgaar imidlertid af Domstolens praksis , at Faellesskabet kun i undtagelsestilfaelde paadrager sig erstatningsansvar paa grund af foelgerne af generelle retsakter ( jfr . navnlig dommene af 2 . 12 . 1971 , Zuckerfabrik Schoeppenstedt , 5/71 , Sml . 1971 , s . 275 , og af 25 . 5 . 1978 , Bayerische HNL , 83 og 94/76 og 40/77 , Sml . s . 1209 ).

22 Det bemaerkes , at Faellesskabet i henhold til denne praksis kun kan ifalde ansvar , saafremt der foreligger en tilstraekkeligt kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private . I dommen af 25 . maj 1978 har Domstolen understreget , at konstateringen af , at en generel retsakt er ugyldig , som det er tilfaeldet i denne sag , ikke i sig selv er tilstraekkelig til at paadrage Faellesskabet et ansvar , og at private inden for rimelige graenser boer affinde sig med , at en generel retsakt medfoerer visse skadelige virkninger for deres oekonomiske interesser , selv om akten er erklaeret for ugyldig . Ifoelge samme dom kan erstatning kun komme paa tale , hvis den paagaeldende institution aabenbart og groft har overskredet graenserne for udoevelsen af sine befoejelser .

23 Det maa i den forbindelse erindres , at Domstolen i den dags dato afsagte dom i sag 192/83 mellem Den hellenske Republik og Kommissionen har fastslaaet , at fastsaettelsen af de omtvistede koefficienter skyldes en teknisk fejl , som _ selv om den objektivt set har bevirket en forskelsbehandling af de graeske producenter _ dog ikke kan betragtes som en kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel eller en aabenbar og grov overskridelse fra Kommissionens side af graenserne for udoevelsen af dens befoejelser . Det maa isaer bemaerkes , at den metode , der er anvendt af Kommissionen ved fastsaettelsen af koefficienterne _ som det fremgaar af praemisserne til dommen i sag 192/83 _ ikke er i strid med tiltraedelsesaktens artikel 103 , nr . 3 .

24 Disse betragtninger viser , at sagsoegerne ikke er i en saadan situation , at Faellesskabet kan anses for at have paadraget sig ansvar under hensyn til de kriterier , som EOEF-traktatens artikel 215 , stk . 2 , henviser til . Deres paastand kan derfor ikke tages til foelge .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

25 I henhold til procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den tabende part til at betale sagsomkostningerne . Ifoelge stk . 3 , foerste afsnit , kan Domstolen dog ophaeve sagsomkostningerne , hvis der foreligger ganske saerlige grunde .

26 Det fremgaar af det foregaaende , at sagsoegerne havde rimelig grund til at anfaegte de stoettebeloeb , som blev tildelt dem , selv om det ikke af den grund kan antages , at Faellesskabet har paadraget sig ansvar . Det forekommer derfor rimeligt at ophaeve sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Hver part baerer sine omkostninger .