I tilfælde af en selv åbenbart urigtig bedømmelse af betingelserne for anvendelse af forordning nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved forordning nr. 465/2012, og selv hvis det viser sig, at betingelserne for de udsendte arbejdstageres virksomhed åbenbart ikke er omfattet af det materielle anvendelsesområde for den bestemmelse, der ligger til grund for udstedelsen af A1-attesten, skal den procedure, der skal følges med henblik på at løse en eventuel uenighed mellem de omhandlede medlemsstaters institutioner vedrørende gyldigheden eller rigtigheden af en A1-attest, overholdes.

Hvis man anerkendte, at den medlemsstat, hvor arbejdstageren er udstationeret, ville kunne vedtage en lovgivning, der bemyndigede medlemsstatens egne institutioner til ensidigt at få en A1-attest erklæret ugyldig ved at anlægge sag ved en domstol i denne medlemsstat, ville det bringe systemet, som er baseret på et loyalt samarbejde mellem medlemsstaternes kompetente institutioner, i fare. Så længe A1-attesten ikke er trukket tilbage eller erklæret ugyldig, skal den derfor i princippet lægges til grund i den medlemsstats nationale retsorden, hvor de pågældende arbejdstagere er udstationeret, og er dermed bindende for denne medlemsstats institutioner.

Følgelig er en lovgivning fra den udstationerende medlemsstat, der bemyndiger sine kompetente myndigheder til ensidigt at underlægge en arbejdstager denne medlemsstats lovgivning på området for social sikring i strid med princippet om lønmodtageres tilknytning til én enkelt social sikringsordning som fastsat i artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 883/2004, og med retssikkerhedsprincippet, der bl.a. kræver, at retsregler skal være klare, præcise og forudsigelige i deres retsvirkninger, især når de kan have bebyrdende virkninger for personer og virksomheder.

Nævnte lovgivning er heller ikke forenelig med bestemmelserne i forordning nr. 883/2004 og nr. 987/2009, der regulerer den procedure, som skal følges, hvis fortolkningen eller anvendelsen af forordningerne giver anledning til vanskeligheder, bl.a. når den medlemsstat, hvor arbejdstageren er udstationeret, vurderer, at betingelserne for anvendelsen af artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 883/2004 ikke er opfyldt.

Hvad angår en mulighed for at se bort fra en A1-attest, der er opnået ved svig, når institutionen i den medlemsstat, hvori arbejdstagere er blevet udstationeret, under den dialog, der er fastsat i artikel 76, stk. 6, i forordning nr. 883/2004, forelægger den institution, der har udstedt A1-attesterne, konkrete oplysninger, der giver anledning til at tro, at disse attester er blevet opnået ved svig, påhviler det i medfør af princippet om loyalt samarbejde den sidstnævnte institution i lyset af disse oplysninger at foretage en fornyet undersøgelse af, om udstedelsen af de nævnte attester er sket på et korrekt grundlag, og i givet fald at tilbagekalde disse.

Såfremt denne sidstnævnte institution undlader at foretage en sådan fornyet undersøgelse inden for en rimelig frist, bør de nævnte oplysninger kunne påberåbes under en retssag med henblik på at opnå, at en ret i den medlemsstat, hvori arbejdstagerne er blevet udstationeret, ser bort fra de pågældende attester.

Den ovenfor nævnte nationale lovgivning fra den udstationerende medlemsstat opfylder imidlertid ikke disse betingelser.

På den ene side fastsætter denne lovgivning således ingen forpligtelse til at indlede dialog- og forligsproceduren, der er fastsat i forordning nr. 883/2004 og nr. 987/2009. På den anden side begrænser nævnte lovgivning sig ikke til kun at overlade den nationale retsinstans beføjelsen til at fastslå, hvorvidt der foreligger svig, og til af denne årsag at beslutte at se bort fra en A1-attest, men fastsætter, at de nationale sociale sikringsinstitutioner og de nationale sociale tilsynsførende udenretsligt kan henføre de udsendte arbejdstagere under denne medlemsstats sociale sikringslovgivning.

(jf. præmis 93-96, 100, 101, 104 og 105)