Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Unionsborgerskab – traktatens bestemmelser – materielt anvendelsesområde – rent interne forhold ikke omfattet – national skattelovgivning vedrørende fradragsret for underholdsbidrag i den skattepligtige indkomst – hensyntagen til den skattemæssige behandling af bidrag, der betales til en modtager, der har bopæl i en anden medlemsstat – ikke rent interne forhold

(Art. 17 EF)

2. Unionsborgerskab – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – national lovgivning, der opstiller som betingelse for ret til fradrag i den skattepligtige indkomst for underholdsbidrag, der betales til en modtager, der har bopæl i en anden medlemsstat, at bidraget beskattes i den anden medlemsstat – lovlig

(Art. 12 EF og 18, stk. 1, EF)

Sammendrag

1. Det i artikel 17 EF omhandlede unionsborgerskab har ikke til formål at udvide det materielle anvendelsesområde for traktaten, således at det omfatter interne forhold, der ikke har nogen tilknytning til fællesskabsretten. Situationen for en statsborger i en medlemsstat, der ikke har gjort brug af retten til fri bevægelighed, kan imidlertid ikke alene af den grund sidestilles med et rent internt forhold.

Hvad angår en national skattelovgivning, hvorefter der ved fastsættelsen af fradragsretten for underholdsbidrag, som betales af en skattepligtig person, der har bopæl i den pågældende medlemsstat, til en modtager, der har bopæl i en anden medlemsstat, tages hensyn til den skattemæssige behandling af underholdsbidraget i modtagerens bopælsmedlemsstat, har modtagerens udøvelse af sin ret til frit at færdes og tage ophold i en anden medlemsstat i henhold til artikel 18 EF en indflydelse på fradragsretten for den skattepligtige person i hans bopælsmedlemsstat.

En sådan situation kan derfor ikke anses for et internt forhold, der ikke har nogen tilknytning til fællesskabsretten.

(jf. præmis 20, 22, 24 og 25)

2. Artikel 12, stk. 1, EF og artikel 18, stk. 1, EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en skattepligtig person, der har bopæl i en medlemsstat, i henhold til en national lovgivning ikke kan fradrage underholdsbidrag til sin fraskilte ægtefælle, der har bopæl i en anden medlemsstat, hvor bidraget ikke er skattepligtigt, i sin skattepligtige indkomst, skønt han ville have haft ret hertil, hvis hans fraskilte ægtefælle havde haft bopæl i den samme medlemsstat.

Artikel 12 EF tager således ikke sigte på en eventuel forskellig behandling, som for de af fællesskabsretten omfattede personer og virksomheder kan følge af eksisterende forskelle mellem medlemsstaterne, såfremt disse rammer alle personer, der henhører under deres anvendelsesområde, efter objektive kriterier og uden hensyn til nationalitet.

I øvrigt garanterer traktaten ikke en unionsborger, at overflytningen af hans virksomhed til en anden medlemsstat end den, hvor han indtil da havde bopæl, har neutrale virkninger med hensyn til opkrævning af afgifter. På grund af forskellene i medlemsstaternes lovgivninger på dette område kan en sådan overflytning alt efter omstændighederne være mere eller mindre fordelagtig eller ufordelagtig for borgeren for så vidt angår indirekte beskatning. Det samme princip gælder a fortiori for en situation, hvor den pågældende person ikke selv har udøvet sin ret til fri bevægelighed, men påstår at være offer for en forskelsbehandling som følge af sin fraskilte ægtefælles flytning af bopæl til en anden medlemsstat.

(jf. præmis 34 og 45-47 samt domskonkl.)