Sag C-179/13

Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

mod

L.F. Evans

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Centrale Raad van Beroep)

»Præjudiciel forelæggelse — afgørelse af, hvilken lovgivning der skal anvendes på en arbejdstager på området for social sikring — forordning (EØF) nr. 1408/71 — anvendelighed — ansættelse af en statsborger i en medlemsstat ved en tredjestats konsulat, der er etableret på en anden medlemsstats område, hvor den pågældende er bosiddende — Wienerkonventionen om konsulære forbindelser — artikel 71, stk. 2 — national lovgivning, der giver fast bosiddende personer lettelser, forrettigheder og immuniteter«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 15. januar 2015

Social sikring – vandrende arbejdstagere – EU-regler – personelt anvendelsesområde – statsborger i en medlemsstat, som er ansat ved en tredjestats konsulære repræsentation, der er etableret på en anden medlemsstats område, hvor den pågældende er bosiddende – person, der har en privilegeret status i henhold til artikel 71, stk. 2, i Wienerkonventionen af 1963 om konsulære forbindelser, der vedrører fritagelse med hensyn til social tryghed – person, der ikke er forsikret i den nationale sociale sikringsordning i bopælsmedlemsstaten – ikke omfattet

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 2, 13, stk. 2, litra a), og art. 16]

Artikel 2 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1992/2006, sammenholdt med denne forordnings artikel 16, skal fortolkes således, at i den periode, hvor en statsborger i en medlemsstat har været ansat ved en tredjestats konsulære repræsentation, der er etableret på en anden medlemsstats område, hvor den pågældende ikke er statsborger, men er bosiddende, er denne statsborger ikke omfattet af en medlemsstats lovgivning som omhandlet i denne bestemmelse, såfremt nævnte statsborger i henhold til bopælsmedlemsstatens lovgivning, der er vedtaget i medfør af artikel 71, stk. 2, i Wienerkonventionen om konsulære forbindelser, udfærdiget i Wien den 24. april 1963, ikke er tilknyttet den nationale sociale sikringsordning.

Ifølge artikel 2, stk. 1, gælder forordning nr. 1408/71 således for arbejdstagere, som er eller har været omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater. Imidlertid må begrebet »omfattet af en medlemsstats lovgivning« som omhandlet i denne bestemmelse fortolkes i lyset af de relevante bestemmelser i folkeretlig sædvaneret, der er kodificeret i Wienerkonventionen af 1963. Hvad angår den sociale sikringsordning, der omfatter konsulatspersonale, bestemmer nævnte konvention i artikel 48, at konsulatsmedlemmer i udøvelsen af deres tjeneste for udsenderstaten i princippet er fritaget for de i modtagerstaten eventuelt gældende bestemmelser om social tryghed, mens det i artikel 71, stk. 2, anerkendes, at konsulatsmedlemmer, som er statsborgere eller fast bosiddende i modtagerstaten, nyder lettelser, forrettigheder og immuniteter i det omfang, sådanne rettigheder tilstås dem af modtagerstaten. Når en medlemsstat gør brug af muligheden for at fritage visse personalegrupper ved en tredjestats konsulære repræsentationer, der er permanent bosiddende i denne medlemsstat, fra medlemsstatens sociale sikringsordning i ansættelsesperioden ved disse konsulære repræsentationer, er disse personer således ikke omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1408/71.

Endelig bevirker hverken artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 eller dens artikel 16, at statsborgere fra medlemsstater, der er ansat ved tredjelandes konsulære repræsentationer og ikke er omfattet af en medlemsstats sociale sikringsordning som omhandlet i denne forordnings artikel 2, tildeles en ret til tilknytning til en medlemsstats sociale sikringsordning eller pålægges en pligt til at tilknytte sig en sådan ordning.

(jf. præmis 29, 36, 37, 39, 40, 47, 49 og domskonkl.)

Sag C-179/13

Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank

mod

L.F. Evans

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Centrale Raad van Beroep)

»Præjudiciel forelæggelse — afgørelse af, hvilken lovgivning der skal anvendes på en arbejdstager på området for social sikring — forordning (EØF) nr. 1408/71 — anvendelighed — ansættelse af en statsborger i en medlemsstat ved en tredjestats konsulat, der er etableret på en anden medlemsstats område, hvor den pågældende er bosiddende — Wienerkonventionen om konsulære forbindelser — artikel 71, stk. 2 — national lovgivning, der giver fast bosiddende personer lettelser, forrettigheder og immuniteter«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 15. januar 2015

Social sikring — vandrende arbejdstagere — EU-regler — personelt anvendelsesområde — statsborger i en medlemsstat, som er ansat ved en tredjestats konsulære repræsentation, der er etableret på en anden medlemsstats område, hvor den pågældende er bosiddende — person, der har en privilegeret status i henhold til artikel 71, stk. 2, i Wienerkonventionen af 1963 om konsulære forbindelser, der vedrører fritagelse med hensyn til social tryghed — person, der ikke er forsikret i den nationale sociale sikringsordning i bopælsmedlemsstaten — ikke omfattet

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 2, 13, stk. 2, litra a), og art. 16]

Artikel 2 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1992/2006, sammenholdt med denne forordnings artikel 16, skal fortolkes således, at i den periode, hvor en statsborger i en medlemsstat har været ansat ved en tredjestats konsulære repræsentation, der er etableret på en anden medlemsstats område, hvor den pågældende ikke er statsborger, men er bosiddende, er denne statsborger ikke omfattet af en medlemsstats lovgivning som omhandlet i denne bestemmelse, såfremt nævnte statsborger i henhold til bopælsmedlemsstatens lovgivning, der er vedtaget i medfør af artikel 71, stk. 2, i Wienerkonventionen om konsulære forbindelser, udfærdiget i Wien den 24. april 1963, ikke er tilknyttet den nationale sociale sikringsordning.

Ifølge artikel 2, stk. 1, gælder forordning nr. 1408/71 således for arbejdstagere, som er eller har været omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater. Imidlertid må begrebet »omfattet af en medlemsstats lovgivning« som omhandlet i denne bestemmelse fortolkes i lyset af de relevante bestemmelser i folkeretlig sædvaneret, der er kodificeret i Wienerkonventionen af 1963. Hvad angår den sociale sikringsordning, der omfatter konsulatspersonale, bestemmer nævnte konvention i artikel 48, at konsulatsmedlemmer i udøvelsen af deres tjeneste for udsenderstaten i princippet er fritaget for de i modtagerstaten eventuelt gældende bestemmelser om social tryghed, mens det i artikel 71, stk. 2, anerkendes, at konsulatsmedlemmer, som er statsborgere eller fast bosiddende i modtagerstaten, nyder lettelser, forrettigheder og immuniteter i det omfang, sådanne rettigheder tilstås dem af modtagerstaten. Når en medlemsstat gør brug af muligheden for at fritage visse personalegrupper ved en tredjestats konsulære repræsentationer, der er permanent bosiddende i denne medlemsstat, fra medlemsstatens sociale sikringsordning i ansættelsesperioden ved disse konsulære repræsentationer, er disse personer således ikke omfattet af anvendelsesområdet for forordning nr. 1408/71.

Endelig bevirker hverken artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 eller dens artikel 16, at statsborgere fra medlemsstater, der er ansat ved tredjelandes konsulære repræsentationer og ikke er omfattet af en medlemsstats sociale sikringsordning som omhandlet i denne forordnings artikel 2, tildeles en ret til tilknytning til en medlemsstats sociale sikringsordning eller pålægges en pligt til at tilknytte sig en sådan ordning.

(jf. præmis 29, 36, 37, 39, 40, 47, 49 og domskonkl.)