FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

E. SHARPSTON

fremsat den 10. oktober 2017 ( 1 )

Sag C-363/16

Europa-Kommissionen

mod

Den Hellenske Republik

»Traktatbrud – statsstøtte – tilbagesøgningsforpligtelse – artikel 108, stk. 2, TEUF – foranstaltninger, der skal træffes af medlemsstaterne – insolvensbehandling – anmeldelse af ulovlig statsstøtte i konkursboet – ophør af virksomhedens aktiviteter – udsættelse af tvangsauktioner over virksomhedens aktiver«

1. I februar 2012 vedtog Europa-Kommissionen en afgørelse ( 2 ), hvori det blev fastslået, at visse foranstaltninger i form af økonomisk støtte, der blev ydet af Grækenland til United Textiles S.A., var statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked, og hvori Grækenland blev pålagt at tilbagesøge støtten. Kommissionen har nu i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF nedlagt påstand om, at det fastslås, at Grækenland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til denne afgørelse inden for den fastsatte frist.

2. Grækenland har gjort gældende, at den konkurrencefordrejning, der udspringer af den ulovlige statsstøtte, som modtageren har fået, ikke længere foreligger, idet støttemodtageren blev erklæret konkurs ved kendelse i juli 2012, og idet den har indstillet sine aktiviteter. Heraf følger, at Grækenland har truffet samtlige nødvendige foranstaltninger til at gennemføre afgørelsen, og at Grækenland ikke har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til afgørelsen.

Retsforskrifter

3. Artikel 108, stk. 2, TEUF bestemmer følgende: »Finder Kommissionen – efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger – at en støtte, som ydes af en stat eller med statsmidler, ifølge artikel 107 ikke er forenelig med det indre marked, eller at denne støtte misbruges, træffer den afgørelse om, at den pågældende stat skal ophæve eller ændre støtteforanstaltningen inden for den tidsfrist, som Kommissionen fastsætter. Såfremt den pågældende stat ikke retter sig efter denne afgørelse inden udløbet af den fastsatte frist, kan Kommissionen eller en anden interesseret stat, uanset bestemmelserne i artiklerne 258 og 259, indbringe sagen direkte for Den Europæiske Unions Domstol. […]«

4. Rådets forordning nr. 659/1999 ( 3 ) fastlagde detaljerede regler for anvendelsen af lovgivningen om ulovlig statsstøtte.

5. Det fulgte af sjette betragtning til forordningen, at medlemsstaterne »i overensstemmelse med [artikel 4, stk. 3, TEU] skal […] samarbejde med Kommissionen og give den alle oplysninger, som er nødvendige, for at den kan opfylde sine forpligtelser i henhold til denne forordning«.

6. Følgende fremgår af 13. betragtning: »[I] tilfælde af ulovlig støtte, som er uforenelig med fællesmarkedet, skal den effektive konkurrence genetableres; til det formål er det nødvendigt, at støtten, inklusive renter, omgående tilbagebetales; tilbagebetalingen bør ske i overensstemmelse med procedurerne i national ret; anvendelsen af disse procedurer må ikke – ved at forhindre en omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning – være til hinder for en genskabelse af normale konkurrencevilkår; med henblik herpå bør medlemsstaterne træffe alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at Kommissionens beslutning fungerer efter hensigten.«

7. Forordningens artikel 14, der bærer overskriften »Tilbagebetaling af støtte«, bestemmer: »1. I negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren […]. Kommissionen kræver ikke tilbagebetaling af støtten, hvis det vil være i modstrid med et generelt princip i [EU-]lovgivningen. […] 3. Med forbehold af eventuel kendelse fra Domstolen efter [artikel 278 TEUF] skal tilbagebetalingen ske omgående og i overensstemmelse med gældende procedurer i den pågældende medlemsstats nationale ret, forudsat at disse giver mulighed for omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning. Til det formål og i tilfælde af søgsmål ved de nationale domstole træffer de pågældende medlemsstater alle nødvendige foranstaltninger, som er til rådighed i deres respektive retssystemer, herunder også foreløbige foranstaltninger, dog med forbehold af [EU-retten].«

Baggrunden for tvisten og tilbagesøgningsafgørelsen

8. United Textiles er en græsk tekstilvirksomhed, der fremstiller tøj, fiber og stof. Det fremgår af betragtningerne til tilbagesøgningsafgørelsen, at virksomhedens situation i hvert fald siden 2004 er blevet gradvist forværret, og at dens fabrikker ikke har været i drift siden 2008 som følge af manglende driftskapital. Næsten samtlige af virksomhedens banklån har været forfaldne siden 2008. Ifølge virksomhedens årsrapporter har en stor del af virksomhedens drift stået stille siden marts 2009, og handelen med virksomhedens aktier på børsen i Athen har været indstillet siden februar 2010 ( 4 ).

9. I 2007 ydede Grækenland United Textiles en garanti i forbindelse med omlægningen af et eksisterende banklån og udstedelsen af et nyt banklån (herefter »2007-garantien«). I 2009 omlagde Grækenland virksomhedens socialsikringsgæld for perioden fra 2004-2009 (herefter »2009-omlægningen«) ( 5 ).

10. Den 22. februar 2012 vedtog Kommissionen tilbagesøgningsafgørelsen, som den meddelte Grækenland den 23. februar 2012. Kommissionen fastslog i afgørelsens artikel 1, stk. 1, at 2007-garantien og 2009-omlægningen udgjorde ulovlig statsstøtte, der var uforenelig med det indre marked ( 6 ). Det samlede beløb af den ulovlige støtte blev anslået til 30,57 mio. EUR ( 7 ).

11. Artikel 2 pålagde Grækenland at tilbagesøge den ulovlige statsstøtte med tillæg af renter fra United Textiles.

12. Artikel 3 bestemte, at tilbagesøgningen af støtte iværksættes omgående og effektivt, og at tilbagesøgningsafgørelsen skulle efterkommes senest fire måneder efter dens meddelelse.

13. Yderligere var det i henhold til artikel 4, stk. 1, et krav, at Grækenland skulle sende følgende oplysninger til Kommissionen senest to måneder efter meddelelsen af afgørelsen: »a) det samlede beløb (hovedstol og tilbagesøgningsrenter), som skal tilbagesøges fra støttemodtageren b) en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger, der allerede er truffet eller planlagt for at efterkomme [tilbagesøgningsafgørelsen] c) dokumentation for, at støttemodtageren har fået påbud om at tilbagebetale støtten«.

14. I henhold til artikel 4, stk. 2, skal »Grækenland [holde] Kommissionen orienteret om udviklingen i de foranstaltninger, der på nationalt plan træffes for at efterkomme [tilbagesøgningsafgørelsen], indtil […] støtte[n] er fuldt tilbagebetalt. Grækenland indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om de foranstaltninger, der allerede er truffet eller planlagt for at efterkomme [tilbagesøgningsafgørelsen]. Grækenland giver tillige detaljerede oplysninger om de støttebeløb og tilbagesøgningsrenter, som støttemodtagerne allerede har tilbagebetalt«.

15. Efter meddelelsen af tilbagesøgningsafgørelsen fastsatte de kompetente græske myndigheder den 21. juni 2012 en gæld på 19181729,10 EUR (svarende til 2007-garantien). Den 19. juli 2012 blev United Textiles erklæret konkurs ved en afgørelse fra Polymeles Protodikeio Athinon (retten i første instans i civile sager i Athen).

16. Den 29. august 2012 fastsatte de kompetente græske myndigheder en yderligere gæld på 15827427,78 EUR (svarende til 2009-omlægningen).

17. Gælden blev anmeldt i konkursboet den 3. august 2012 (2007-garantien) og den 14. september 2012 (2009-omlægningen).

18. Det første møde for kreditorerne fandt sted den 18. december 2012. Den sidste anmeldelse af gæld, der udsprang af den støtte, der skulle tilbagesøges, fandt sted den 7. februar 2013. Listen over anmeldte krav var endelig den 11. september 2013.

19. I begyndelsen af 2013 blev der afholdt tvangsauktioner over United Textiles’ aktiver.

20. I perioden fra maj 2012 til maj 2015 udvekslede Kommissionen og Grækenland en række breve vedrørende gennemførelsen af tilbagesøgningsafgørelsen og insolvensbehandlingens forløb.

21. Ved e-mails af 7. og 17. december 2015 oplyste kurator for United Textiles Kommissionen om, at Grækenland gjorde forsøg på at genoptage virksomhedens aktiviteter, og spurgte Kommissionen, i hvilket omfang den støttede dette projekt. Ved brev af 18. december 2015 anmodede Kommissionen Grækenland om at præcisere, hvorvidt der forelå et projekt om at udsætte insolvensbehandlingen af United Textiles og genoptage dets aktiviteter.

22. Ved en retsakt af 30. december 2015 (herefter »retsakten af 30. december 2015«) blev det besluttet, at »tvangsauktionerne over aktiverne tilhørende aktieselskabet […] [United Textiles] udsættes i en periode på seks måneder fra datoen for offentliggørelse i statstidende« ( 8 ).

23. Grækenland svarede på Kommissionens brev af 18. december 2015 den 19. januar 2016, idet medlemsstaten bekræftede, at salget af aktiverne var blevet udsat. Grækenland gav Kommissionen yderligere oplysninger om dette forhold ved brev af 11. april 2016.

24. Tvangsauktionerne over virksomhedens aktiver blev i praksis udsat fra offentliggørelsen af retsakten af 30. december 2015 i en periode på seks måneder frem til den 30. juni 2016. Den græske regering bekræftede i retsmødet, at auktionerne over United Textiles’ aktiver var begyndt på ny i september 2016.

Retsforhandlingerne og parternes påstande

25. Kommissionen indgav stævning i denne sag den 30. juni 2016.

26. Kommissionen har nedlagt påstand om, at det fastslås, at Grækenland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 3 og 4 i tilbagesøgningsafgørelsen samt i henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet Grækenland ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for fra modtageren af statsstøtte, der er fastslået at være ulovlig og uforenelig med det indre marked i afgørelsens artikel 1, stk. 1, at tilbagesøge denne støtte, og idet Grækenland ikke på passende vis i henhold til afgørelsens artikel 4 har oplyst Kommissionen om de vedtagne foranstaltninger.

27. Den græske regering og Kommissionen afgav mundtlige indlæg og besvarede spørgsmålene fra Domstolen i retsmødet den 21. juni 2017.

28. Kommissionen har i sin stævning anført, at Grækenland »formelt set« ikke havde sikret opfyldelsen af forpligtelserne i tilbagesøgningsafgørelsen inden udløbet af den deri fastsatte frist (jf. punkt 39 nedenfor). Imidlertid har størsteparten af dens skriftlige og mundtlige indlæg omhandlet den udsættelse af salget af virksomhedens aktiver, der fandt sted tre år senere, dvs. den 30. december 2015.

29. Da Kommissionen i retsmødet blev bedt om at præcisere, hvori traktatbruddet begået af Grækenland skulle bestå, identificerede Kommissionen tre primære grunde til, at Grækenland efter dens opfattelse havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til tilbagesøgningsafgørelsen, nærmere bestemt: i) ved at undlade at tilbagesøge støtten inden for fristen på fire måneder, der var fastsat i afgørelsen (United Textiles blev erklæret konkurs efter udløbet af denne frist), ii) ved ikke at have oplyst Kommissionen fuldstændigt om udviklingen i tilbagesøgningen af den ulovlige statsstøtte, idet Grækenland hverken gav Kommissionen de oplysninger, der var påkrævet i henhold til tilbagesøgningsafgørelsens artikel 4, stk. 1, inden to måneder fra meddelelsen af denne afgørelse eller oplyste Kommissionen om, at tvangsauktionerne var blevet udsat i december 2015, og iii) ved at udsætte tvangsauktionerne over United Textiles’ aktiver ved retsakten af 30. december 2015.

Indledende bemærkninger

30. Det er indledningsvis vigtigt at præcisere visse aspekter ved den procedure, der er fastsat i artikel 108, stk. 2, TEUF, den relevante dato for bedømmelsen af, om der foreligger et traktatbrud i henhold til denne procedure, og karakteren af den forpligtelse, der pålægges medlemsstaterne ved en tilbagesøgningsafgørelse.

Proceduren i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF og bevisbyrden

31. Såfremt en medlemsstat ikke efterlever en tilbagesøgningsafgørelse, kan Kommissionen eller en anden medlemsstat som en undtagelse til artikel 258 TEUF og 259 TEUF anlægge sag ved Domstolen i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF. Til forskel fra artikel 258 TEUF omfatter denne sidstnævnte mulighed ikke et administrativt stadium ( 9 ).

32. Valget af procedure i en given sag skal foretages af Kommissionen ( 10 ). Domstolen har fastslået, at søgsmålsadgangen i artikel 108, stk. 2, TEUF blot er en variant af traktatbrudssøgsmålet, der specifikt er tilpasset de særlige problemer, som statsstøtte rejser for konkurrencen i det indre marked ( 11 ). I den foreliggende sag har Kommissionen anlagt sag i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF.

33. Der er i henhold til denne bestemmelse hurtigere og nemmere adgang til domstolsprøvelse, idet den formelle udveksling af synspunkter med medlemsstaten og med (eventuelle) andre berørte parter allerede har fundet sted under den administrative procedure, der førte til vedtagelsen af den pågældende kommissionsafgørelse ( 12 ). Den adfærd, der udvises af en medlemsstat, mod hvilken der er anlagt en sag i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF, skal således udelukkende bedømmes i lyset af de forpligtelser, som denne medlemsstat pålægges ifølge den relevante afgørelse ( 13 ).

34. Uagtet Kommissionens valg af procedure, følger det af fast retspraksis, at det i traktatbrudssager »påhviler Kommissionen at godtgøre, at det hævdede traktatbrud foreligger. Kommissionen skal for Domstolen fremlægge de oplysninger, som er nødvendige for, at denne kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud, og Kommissionen kan ikke herved påberåbe sig nogen formodning« ( 14 ). Så snart den manglende tilbagesøgning af ulovlig statsstøtte eller en del af den er blevet godtgjort, tilkommer det på den anden side medlemsstaterne at godtgøre de grunde, der begrunder denne tilsidesættelse ( 15 ).

Den relevante dato for bedømmelsen af, hvorvidt der foreligger et traktatbrud

35. I sager som den foreliggende, hvor de nationale procedurer for tilbagesøgningen af den ulovlige statsstøtte har været i gang i adskillige år, er det afgørende at fastslå den relevante dato for bedømmelsen af, hvorvidt der foreligger et traktatbrud. I denne henseende er valget mellem den generelle traktatbrudsprocedure og proceduren i artikel 108, stk. 2, TEUF ikke helt uden betydning. Eftersom sidstnævnte ikke kræver, at Kommissionen afgiver en begrundet udtalelse, følger det, at den relevante dato for bedømmelsen af, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, ikke (som i sager i henhold til artikel 258 TEUF) kan være den dato, der er fastsat for efterlevelsen af en sådan udtalelse.

36. Den relevante dato i sager i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF er i henhold til fast retspraksis i stedet den dato, der er fastsat i afgørelsen om tilbagesøgning af statsstøtten, eller efter omstændighederne den dato, der efterfølgende er fastsat af Kommissionen ( 16 ). Der kan ikke i forbindelse med bedømmelsen af, hvorvidt der foreligger en tilsidesættelse, tages hensyn til efterfølgende begivenheder, der ligger efter den relevante dato ( 17 ).

37. I den foreliggende sag fastsætter tilbagesøgningsafgørelsens artikel 3, stk. 2, en frist på fire måneder efter meddelelse af afgørelsen. Kommissionen har ikke efterfølgende fastsat en ny frist. Følgelig er den relevante dato fire måneder fra den 23. februar 2012, der var datoen for meddelelse af afgørelsen, dvs. den 23. juni 2012 ( 18 ). Idet dette er en lørdag, er den relevante dato den 25. juni 2012.

38. Det er yderligere et krav i henhold til artikel 4, stk. 1, i tilbagesøgningsafgørelsen, at Grækenland skal give detaljerede oplysninger til Kommissionen inden for to måneder fra meddelelsesdatoen, dvs. inden den 23. april 2012.

39. De relevante datoer for bedømmelsen af, hvorvidt Grækenland har tilsidesat forpligtelsen til at give oplysninger og forpligtelsen til at tilbagesøge statsstøtten, er følgelig henholdsvis den 23. april 2012 og den 25. juni 2012.

40. Kommissionen anførte i retsmødet, at udsættelsen af tvangsauktionerne over United Textiles’ aktiver den 30. december 2015 ved retsakten af 30. december 2015 er en anden relevant dato for bedømmelse af, hvorvidt der foreligger et traktatbrud.

41. Kommissionen gjorde i denne forbindelse endvidere gældende i retsmødet, at det følger af Domstolens praksis, at en medlemsstat, som har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til en afgørelse, der pålægger den at tilbagesøge statsstøtte inden den relevante dato, begår en vedvarende overtrædelse ( 19 ).

42. Jeg er ikke enig i denne fortolkning af retspraksis. Selv om det er korrekt, at Domstolen i nogle af disse sager fastslog, at traktatbruddet fortsatte efter den relevante dato og frem til retsmødet, begrænsede Domstolens egentlige konklusion sig til at fastslå, at der forelå et traktatbrud ved udløbet af den frist, der var angivet i Kommissionens afgørelse ( 20 ).

43. Det fremgår endvidere klart af dommen i sagen Kommissionen mod Belgien ( 21 ), at begivenheder, der ligger efter den dato, der er angivet i afgørelsen om tilbagesøgning af ulovlig statsstøtte, ikke kan tages betragtning i forbindelse med fastlæggelsen af, hvorvidt der foreligger et traktatbrud i henhold til proceduren i artikel 108, stk. 2, TEUF. Når det er sagt, påhviler der medlemsstaterne en vedvarende forpligtelse til efter denne dato at gennemføre tilbagesøgningen af den ulovlige støtte i henhold til pligten til loyalt samarbejde ( 22 ).

Tilbagesøgningsforpligtelsens karakter

44. Forpligtelsen til at tilbagesøge ulovlig statsstøtte udspringer af artikel 108, stk. 2, TEUF, således som den med henblik på den foreliggende sag er fastsat i forordning nr. 659/1999. Det følger af Domstolens faste praksis, at »tilbagesøgning [af ulovlig støtte] er den logiske følge af, at støtten er fundet ulovlig« ( 23 ). Tilbagesøgningen har til formål at genoprette situationen før støtten, for så vidt som det er muligt, og fjerne de konkurrencebegrænsende fordele, der skabes ved den ulovlige statsstøtte ( 24 ).

45. Tilbagesøgningsforpligtelsen er en forpligtelse for så vidt angår det resultat, der skal opnås ( 25 ). Forordning nr. 659/1999 pålægger medlemsstaterne omgående at tilbagesøge ulovlig statsstøtte i overensstemmelse med procedurerne i national ret, idet gennemførelsen af tilbagesøgningsafgørelsen skal være »omgående og effektiv« ( 26 ). Det står i denne forbindelse i henhold til fast retspraksis medlemsstaterne frit for at vælge de midler, hvormed de vil opfylde deres forpligtelse til at tilbagesøge støtte, forudsat at de valgte foranstaltninger ikke er til skade for EU-rettens rækkevidde og effektivitet ( 27 ).

46. Tilbagesøgningen skal både være fuldstændig og rettidig – dvs. inden for den frist, der er fastsat i afgørelsen (eller den dato, der efterfølgende er fastsat af Kommissionen). Forsinket tilbagesøgning opfylder ikke betingelserne i TEUF ( 28 ).

47. Det følger af Domstolens faste praksis, at kun absolut umulighed kan undskylde en manglende tilbagesøgning af ulovlig statsstøtte ( 29 ). Denne indsigelse skal fortolkes snævert i retspraksis, således at »simpel frygt for [interne] vanskeligheder« ikke udgør absolut umulighed ( 30 ). Medlemsstaterne kan ikke påberåbe sig krav i national ret såsom den manglende adgang til tilbagesøgning i henhold til national ret ( 31 ), et retligt tomrum ( 32 ), administrative eller tekniske vanskeligheder ( 33 ) eller de retlige, politiske eller praktiske vanskeligheder, som gennemførelsen af afgørelsen indebærer, uden at have gjort noget reelt forsøg på at tilbagesøge støtten hos de pågældende virksomheder eller foreslå Kommissionen sådanne alternative metoder til gennemførelse af afgørelsen, som ville have gjort det muligt at overvinde vanskelighederne ( 34 ).

48. Kan en medlemsstat gøre gældende, at der er tale om »absolut umulighed« for tilbagesøgningen, hvis støttemodtagerens økonomiske situation er til hinder for tilbagesøgningen af støtten?

49. Domstolen har fastslået, at denne situation ikke er bevis for, at gennemførelsen er umulig, eftersom en likvidation af virksomheden også kan tjene til at opnå målet om at ophæve støtten ( 35 ). Den eneste måde, hvorpå det kan godtgøres, at det er absolut umuligt at tilbagesøge støtten, er ved at påvise, at der ikke findes aktiver, og det påhviler medlemsstaten at søge virksomheden tvangslikvideret, således at den kan anmelde deres krav til dækning gennem virksomhedens aktiver, hvis der overhovedet findes aktiver, og hvis deres fordrings plads i prioritetsordenen gør det muligt ( 36 ).

50. Indsigelsen om absolut umulighed finder anvendelse på det resultat, der skal opnås: tilbagesøgningen af den ulovlige støtte. Såfremt den kunne påberåbes i forhold til den måde, hvorpå tilbagesøgningen skal finde sted, ville det blive alt for let for en medlemsstat at vælge en fremgangsmåde for tilbagesøgning af den ulovlig støtte, der viste sig at være umulig, og derefter erklære, at den var frigjort fra forpligtelsen til at tilbagesøge støtten ( 37 ).

51. Der opstår visse supplerende forpligtelser, såfremt en medlemsstat støder på vanskeligheder ved tilbagesøgningen af støtten. En medlemsstat kan kun påberåbe sig undtagelsen vedrørende absolut umulighed, hvis den har forelagt disse problemer for Kommissionen og har forsøgt at løse de vanskeligheder, den stod over for ( 38 ). Følgelig skal en medlemsstat, der støder på uforudsete og uforudsigelige vanskeligheder eller får kendskab til følger, der ikke er forudset af Kommissionen, forelægge Kommissionen disse problemer til vurdering med forslag om passende ændringer af den pågældende afgørelse. I sådanne tilfælde skal Kommissionen og medlemsstaterne i henhold til reglerne, der pålægger medlemsstaterne og EU-institutionerne en gensidig pligt til loyalt samarbejde i navnlig artikel 4, stk. 3, TEU, samarbejde efter bedste evne med henblik på at overvinde vanskelighederne ( 39 ).

Traktatbrud

Forpligtelsen til at tilbagesøge statsstøtten

Parternes argumenter

52. Kommissionen har i sin stævning gjort gældende, at Grækenland ikke inden for den fastsatte frist tilbagesøgte den ulovlige støtte.

53. Kommissionen har anført, at når det ikke er muligt at foretage fuldstændig tilbagesøgning af den ulovlige statsstøtte, idet virksomheden er i vanskeligheder eller insolvent, skal medlemsstaten anmelde krav vedrørende tilbagebetaling af støtte i konkursboet for denne virksomhed i forbindelse med insolvensbehandlingen. Virksomhedens aktiviteter skal ophøre endeligt. Grækenland efterkom i den foreliggende sag ikke disse forpligtelser inden udløbet af fristen den 25. juni 2012.

54. Grækenland har gjort gældende, at United Textiles blev erklæret konkurs den 19. juli 2012, og at virksomhedens aktiviteter er ophørt. Den konkurrenceforvridning, der er forårsaget ved den konkurrencefordel, som støttemodtageren har opnået, er følgelig blevet fjernet i overensstemmelse med tilbagesøgningsafgørelsen.

Bedømmelse

55. I en sag som den foreliggende, hvor den omhandlede virksomhed ikke har de nødvendige midler til at tilbagebetale den ulovlige statsstøtte, vedbliver der at bestå en tilbagesøgningsforpligtelse. Det følger således af Domstolens faste praksis, at tilbagesøgningsforpligtelsen for ulovlig statsstøtte omfatter tilbagesøgning fra modtagere som United Textiles, der er i vanskeligheder eller er insolvente ( 40 ).

56. I et sådant tilfælde kan »en genoprettelse af den tidligere situation og en eliminering af konkurrencefordrejningen som følge af den ulovligt ydede støtte i princippet […] opnås ved, at kravet på tilbagebetaling af den omhandlede støtte anmeldes som en fordring i konkursboet« ( 41 ). Medlemsstaten skal som kreditor eller aktionær i virksomheden selv om nødvendigt indlede likvidation af virksomheden ( 42 ).

57. Såfremt myndighederne i medlemsstaterne ikke kan tilbagesøge hele støtten, er det ikke i sig selv tilstrækkeligt at anmelde kravet som en fordring i boet. Insolvensbehandlingen skal »[føre] til likvidation af den virksomhed, der har modtaget den ulovlige støtte, dvs. endeligt ophør af dens aktivitet« ( 43 ).

58. Følgelig skal i) virksomheden erklæres konkurs, og ii) kravet på tilbagebetaling af den omhandlede støtte skal anmeldes i konkursboet, når medlemsstaten ikke kan tilbagesøge hele den ulovlige støtte på grund af virksomhedens økonomiske situation. Når det fortsat er umuligt at tilbagesøge hele støtten, skal insolvensbehandlingen føre til en likvidation af virksomheden og endeligt ophør af dens aktivitet. Det er kun i dette tilfælde, at tilbagesøgningsforpligtelsen er opfyldt.

59. Et yderligere spørgsmål vedrører det tidspunkt, hvor tilbagesøgningsafgørelsen skal gennemføres. Det synes usandsynligt, at de forskellige skridt i en insolvensbehandling fra den indledende konkursbegæring til at virksomheden erklæres konkurs, til likvidationen af støttemodtageren og endeligt ophør af dens aktivitet normalt vil kunne finde sted inden for fristen på fire måneder, der normalt er fastsat af Kommissionen for tilbagesøgningen af den ulovlige støtte. Hvor meget kan der under sådanne omstændigheder rimeligvis forventes af en medlemsstat, der forsøger fuldstændigt og rettidigt at efterleve tilbagesøgningsafgørelsen?

60. Det er Domstolens opfattelse, at det er anmeldelsen af kravet, der hidrører fra den ulovlige statsstøtte i konkursboet, der er egnet til at opnå elimineringen af konkurrenceforvridningen, og det er et krav, at den skal finde sted inden fristen i tilbagesøgningsafgørelsen ( 44 ).

61. Medlemsstaterne forventes således at indlede insolvensbehandling (såfremt der ikke er kreditorer, der allerede har gjort dette) og anmelde sine krav i konkursboet til kurator i henhold til procedurerne i national ret inden for den i tilbagesøgningsafgørelsen fastsatte frist.

62. Det kan tænkes, at omstændighederne eller grunde, der vedrører interne procedurer, i en særlig sag afskærer medlemsstaterne fra at anmelde kravene i konkursboet inden for den fastsatte frist. Medlemsstaterne skal i sådanne tilfælde i henhold til Domstolens praksis forelægge Kommissionen disse problemer til vurdering med forslag om passende ændringer af den pågældende afgørelse. Både medlemsstaterne og Kommissionen skal iagttage pligten til loyalt samarbejde og samarbejde i god tro ( 45 ).

63. Følgelig gælder, at når en medlemsstat har vanskeligheder ved at overholde den plan, der er fastsat i tilbagesøgningsafgørelsen som følge af de særlige forhold ved insolvensbehandlingen, skal den foretage en fuld orientering af Kommissionen og anmode om en yderligere frist for efterlevelsen af denne afgørelse, idet den giver en passende begrundelse for forlængelsen af fristen. Kommissionen, som endvidere er underlagt en pligt til loyalt samarbejde, er dernæst efter min opfattelse underlagt en forpligtelse til at give en rimelig forlængelse af tilbagesøgningsfristen, når sagens omstændigheder kræver det.

64. I den foreliggende sag er der enighed om, at United Textiles ikke blev erklæret konkurs før den 19. juli 2012. De beløb, der skulle tilbagesøges, blev anmeldt i konkursboet den 3. august 2012 (2007-garantien) og den 14. september 2012 (2009-omlægningen). Grækenland anførte i retsmødet, at den sidste anmeldelse af et krav vedrørende den ulovlige statsstøtte skete den 7. februar 2013. Listen over anmeldte krav blev endelig den 11. september 2013. Samtlige begivenheder fandt sted efter den relevante dato, dvs. den 25. juni 2012.

65. Selv om de skridt, der blev taget med henblik på gennemførelsen af tilbagesøgningsafgørelsen (United Textiles blev erklæret konkurs, anmeldelse af kravene i konkursboet og udarbejdelsen af listen over anmeldte krav, herunder krav der udspringer af den ulovlige statsstøtte), fandt sted efter den af Kommissionen fastsatte frist for tilbagesøgning, anmodede Grækenland ikke Kommissionen om en yderligere frist til at gennemføre tilbagesøgningsafgørelsen i overensstemmelse med procedurerne i national ret. Gennemførelsesforanstaltningerne fandt følgelig sted efter det relevante tidspunkt.

66. Det kan følgelig fastslås, at der foreligger en tilsidesættelse.

Forpligtelsen til at holde Kommissionen orienteret

Parternes argumenter

67. Kommissionen har gjort gældende, at Grækenland ikke på passende vis oplyste Kommissionen om de foranstaltninger, der blev truffet til gennemførelse af tilbagesøgningsafgørelsen. Den har anført, at Grækenland undlod at orientere Kommissionen forud for udsættelsen af tvangsauktionerne over United Textiles’ aktiver ved retsakten af 30. december 2015. Yderligere har Grækenland ikke fremlagt oplysninger om sagens udvikling siden brev af 11. april 2016.

68. Grækenland har gjort gældende, at medlemsstaten på passende vis har oplyst Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet med henblik på at gennemføre tilbagesøgningsafgørelsen.

Bedømmelse

69. Tilbagesøgningsafgørelsens artikel 4 pålagde Grækenland detaljerede rapporteringskrav. For det første var Grækenland forpligtet til at give detaljerede oplysninger om tre forhold inden en frist på to måneder fra datoen for meddelelse af afgørelsen (artikel 4, stk. 1). Grækenland var for det andet underlagt en forpligtelse til at holde Kommissionen løbende orienteret om udviklingen i de foranstaltninger, der var truffet med henblik på tilbagesøgning af støtten, indtil støtten var fuldt tilbagebetalt (artikel 4, stk. 2).

70. Domstolen har fastslået, at såfremt en medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser til at tilbagesøge statsstøtte inden for den fastsatte frist, har den også tilsidesat sin forpligtelse til at orientere Kommissionen om de foranstaltninger, som den har truffet ( 46 ). Idet Grækenland ikke tog skridt til at gennemføre tilbagesøgningsafgørelsen forud for den 23. april 2012, kan medlemsstaten således heller ikke oplyse Kommissionen om dem.

71. Det må følgelig fastslås, at denne forpligtelse endvidere er tilsidesat.

72. Jeg bemærker her, at den græske regering i retsmødet bekræftede, at de detaljerede oplysninger om de tre forhold, der var påkrævet i henhold til tilbagesøgningsafgørelsens artikel 4, stk. 1, ikke blev givet inden den 23. april 2012. Det fremgår yderligere af brevvekslingen mellem parterne, at den græske regering ikke rettede henvendelse til Kommissionen før maj 2012, hvilket igen ligger efter fristen.

73. For så vidt angår forpligtelsen til at holde Kommissionen orienteret om udviklingen i de foranstaltninger, der var truffet med henblik på tilbagesøgningen af støtten, indtil der var sket fuld tilbagesøgning af støtten (tilbagesøgningsafgørelsens artikel 4, stk. 2), fremlagde parterne en række breve for Domstolen, der viser omfattende brevveksling mellem Grækenland og Kommissionen siden maj 2012. Grækenland orienterede ved disse breve Kommissionen om udviklingen i insolvensbehandlingen af United Textiles. Imidlertid oplyste Grækenland ikke Kommissionen forud for vedtagelsen af retsakten af 30. december 2015, der udsatte tvangsauktionerne over United Textiles. Det var først efter, at Kommissionen (ved brev af 18.12.2015) anmodede Grækenland en uddybning, at Grækenland (ved brev af 19.1.2016) oplyste Kommissionen om, at medlemsstaten havde udsat tvangsauktionerne over United Textiles’ aktiver i en periode på seks måneder med henblik på at vurdere en plan om at genoptage virksomhedens aktiviteter.

74. Dette er efter min opfattelse en tilsidesættelse af forpligtelserne i tilbagesøgningsafgørelsens artikel 4, stk. 2.

75. Det er følgelig min konklusion, at Grækenland undlod på passende vis at oplyse Kommissionen, således som medlemsstaten var pålagt ved tilbagesøgningsafgørelsens artikel 4, om de foranstaltninger, der blev truffet med henblik på at tilbagesøge den ulovlige støtte.

Udsættelsen af tvangsauktionerne og muligheden for at genoptage United Textiles’ aktiviteter

76. Udsættelsen af tvangsauktionerne over United Textiles’ aktiver fandt sted efter den relevante dato for vurderingen af, hvorvidt der foreligger en tilsidesættelse (jf. punkt 35-43 ovenfor). Der kan følgelig ikke tages hensyn hertil i denne forbindelse. Idet en betydelig del af parternes indlæg omhandlede dette forhold, vil jeg imidlertid kortfattet tage stilling til det for fuldstændighedens skyld.

77. Kommissionen har gjort gældende, at tilbagesøgning skal finde sted i henhold til procedurerne i national ret og skal være omgående og effektiv. Når det ikke er muligt at foretage fuldstændig tilbagesøgning af den ulovlige statsstøtte, og medlemsstaterne vælger at indlede insolvensbehandling, skal denne behandling i sidste ende føre til likvidationen af virksomheden og endeligt ophør af dens aktivitet. Udsættelsen af tvangsauktionerne over United Textiles’ aktiver bremser likvidationen af virksomheden, som bør være irreversibel, og forsinker tilbagesøgningen af den ulovlige statsstøtte.

78. Grækenland har gjort gældende, at United Textiles’ aktiviteter var ophørt, og at den konkurrencemæssige fordel, som virksomheden havde opnået, følgelig var blevet fjernet. Det er hverken et krav efter retspraksis eller Kommissionens praksis, at insolvensbehandlingen nødvendigvis skal føre til en likvidation og en opløsning af den omhandlede virksomhed. Udsættelsen af tvangsauktionerne varede kun i seks måneder, hvorefter likvidationen fortsatte som normalt. Endvidere omfattede projektet om at genoptage United Textiles’ aktiviteter den omgående tilbagesøgning af statsstøtte.

79. Kan en medlemsstat, der tilbagesøger ulovlig statsstøtte i forbindelse med insolvensbehandlingen, udsætte denne behandling med henblik på at tage stilling til en plan for genoptagelsen af støttemodtagerens aktiviteter?

80. Man skal med henblik på at besvare dette spørgsmål holde sig adskillige principper for øje.

81. For det første skal tilbagesøgningen foretages straks, og gennemførelsen af tilbagesøgningsafgørelsen skal være omgående og effektiv ( 47 ).

82. For det andet kan medlemsstaterne frit vælge de midler, hvormed den vil opfylde tilbagesøgningsforpligtelsen, forudsat at de valgte foranstaltninger ikke er til skade for EU-rettens rækkevidde og effektivitet og ikke gør tilbagesøgningen praktisk umulig. De af medlemsstaten trufne foranstaltninger skal være egnede til at genoprette de normale konkurrencevilkår, som er blevet fordrejet ved tildelingen af den ulovlige støtte ( 48 ).

83. De specifikke forpligtelser vedrørende tilbagesøgningen af statsstøtte og den mere generelle pligt til loyalt samarbejde i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU er for det tredje tæt forbundne. Artikel 4, stk. 3, danner rammerne for den måde, hvorpå en medlemsstat skal handle i løbet af tilbagesøgningsprocessen ( 49 ).

84. Endelig skal det overordnede formål med tilbagesøgningen af ulovlig statsstøtte, dvs. elimineringen af konkurrenceforvridningen ( 50 ), sammenholdes med EU’s generelle formål i artikel 3 TEU og navnlig en afbalanceret økonomisk vækst og en social markedsøkonomi med høj konkurrenceevne, hvor der tilstræbes fuld beskæftigelse, som hjørnestenene for den bæredygtige udvikling af EU ( 51 ).

85. Jeg er på denne baggrund uenig med den opfattelse, som Kommissionen gav udtryk for i retsmødet, om, at tilbagesøgning ved hjælp af insolvensbehandling skal anses for en ensrettet vej, der nødvendigvis skal føre til støttemodtagerens likvidation.

86. For det første fremgår det udtrykkeligt af Domstolens praksis, at insolvensbehandlingen med henblik på at opfylde tilbagesøgningsforpligtelsen skal »[føre] til likvidation af den virksomhed, der har modtaget den ulovlige støtte, dvs. endeligt ophør af dens aktivitet«, men at denne forpligtelse kun gælder, »hvor de statslige myndigheder ikke kan tilbagesøge hele støtten« ( 52 ). Såfremt hele støttebeløbet kan tilbagesøges i forbindelse med insolvensbehandlingen og likvidationen af virksomheden, er det omvendt ikke længere et krav, at dens aktiviteter ophører endeligt.

87. For det andet er tanken om, at reglerne om statsstøtte i et system, der er rettet mod økonomisk vækst og fuld beskæftigelse, automatisk skulle kræve, at levedygtige virksomheder ophører med det deraf følgende tab af arbejdspladser, i sig selv forkastelig.

88. Som Grækenland for det tredje med rette bemærker, anfører Kommissionen selv påviseligt, at »[h]vis der […] fremsættes en videreførelsesplan, der bevirker, at modtagerens forretningsaktivitet fortsættes, kan de nationale myndigheder, der har ansvaret for gennemførelsen af tilbagesøgningsafgørelsen, kun støtte en sådan plan, hvis den sikrer, at støtten tilbagebetales fuldt ud inden for den frist, der er fastsat i Kommissionens tilbagesøgningsbeslutning« ( 53 ). Det er korrekt, at Kommissionen dernæst anfører, at »[n]avnlig kan medlemsstaten ikke eftergive en del af dens tilbagebetalingskrav, og den kan heller ikke acceptere nogen anden løsning, som ikke ville føre til omgående nedlukning af modtagerens forretningsaktivitet. I fraværet af fuld og omgående tilbagebetaling af den ulovlige og uforenelige støtte bør de myndigheder, der har ansvaret for gennemførelsen af tilbagesøgningsafgørelsen, træffe alle til rådighed værende foranstaltninger for at afvise vedtagelsen af en videreførelsesplan og insistere på nedlukning af modtagerens forretningsaktivitet inden for den frist, der er fastsat i tilbagesøgningsafgørelsen« ( 54 ). Dette ændrer ikke det forhold, at Kommissionen selv bifalder en videreførelsesplan, der fører til fuldstændig og rettidig tilbagesøgning af den tidligere udbetalte ulovlige statsstøtte.

89. Jeg mener følgelig, at en medlemsstat principielt kan genoptage aktiviteterne for en støttemodtager, der har modtaget ulovlig statsstøtte, under omstændighederne som i den foreliggende sag.

90. Jeg foreslår imidlertid, at i det mindste følgende minimumsbetingelser skal være opfyldt: i) Projektet skal give mulighed for fuldstændig tilbagesøgning af den ulovlige statsstøtte, ii) proceduren skal være i overensstemmelse med national ret, iii) Kommissionen skal have modtaget fuldstændig forudgående orientering, iv) pligten til loyalt samarbejde og EU-rettens effektivitet skal iagttages, v) Kommissionen skal godkende projektet og fastsætte en bindende plan for dens gennemførelse, og vi) medlemsstaten skal overholde Kommissionens frist.

91. I den foreliggende sag vedrørte udsættelsen af insolvensbehandlingen ved retsakten af 30. december 2015 kun tvangsauktionerne over United Textiles’ aktiver. Den berørte hverken anmeldelsen i konkursboet eller ophøret af virksomhedens aktiviteter ( 55 ). Følgelig forlængede den ikke i sig selv den konkurrencebegrænsende fordel, som United Textiles opnåede.

92. Imidlertid gav Grækenland først Kommissionen oplysninger om retsakten af 30. december 2015 efter dens vedtagelse og på Kommissionens anmodning. Jeg kan ikke tiltræde Grækenlands argument om, at Grækenland ikke straks kunne oplyse Kommissionen om projektet, idet det dengang stadig var under bedømmelse. Endvidere indeholder sagens akter intet, der tyder på, at Grækenland inddrog Kommissionen i proceduren, som medlemsstaten skulle have gjort i henhold til pligten til loyalt samarbejde.

93. Jeg mener følgelig, at udsættelsen af tvangsauktionerne ved retsakten af 30. december 2015 med henblik på at vurdere en plan om at genoptage United Textiles’ aktiviteter var i strid med Grækenlands forpligtelser i henhold til tilbagesøgningsafgørelsen og pligten til at samarbejde, navnlig i artikel 4, stk. 3, TEU.

Sagsomkostninger

94. I henhold til artikel 138, stk. 1, i Domstolens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Grækenland tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Grækenland har tabt sagen, bør det pålægges Grækenland at betale sagens omkostninger.

Forslag til afgørelse

95. På baggrund af ovenstående betragtninger er det min opfattelse, at Domstolen bør 1) fastslå, at Grækenland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens afgørelse 2012/541/EU af 22. februar 2012 om statsstøttesag nr. SA.26534 (C 27/2010, ex NN 6/09) vedrørende Grækenlands støtte til United Textiles S.A., idet medlemsstaten ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for fra modtageren af statsstøtte, der er fastslået at være ulovlig og uforenelig med det indre marked i afgørelsens artikel 1, stk. 1, at tilbagesøge denne støtte, og idet den ikke på passende vis i henhold til afgørelsens artikel 4 har oplyst Kommissionen om de vedtagne foranstaltninger 2) tilpligte Grækenland at betale sagsomkostningerne.

( 1 ) – Originalsprog: engelsk.

( 2 ) – Kommissionens afgørelse 2012/541/EU af 22.2.2012 om Grækenlands statsstøtte til Enómeni Klostoÿfantourgía (United Textiles) AE (statsstøttesag nr. SA.26534 (C 27/10, ex NN 6/09) (EUT 2012, L 279, s. 30) (herefter »tilbagesøgningsafgørelsen«).

( 3 ) – Forordning af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT 1999, L 83, s. 1). Denne forordning er efterfølgende blevet ophævet og erstattet af Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13.7.2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT 2015, L 248, s. 9). Det var førstnævnte forordning, der var i kraft på den dato, hvor tilbagesøgningsafgørelsen blev vedtaget, og på den relevante dato for bedømmelsen af, hvorvidt der foreligger et traktatbrud. Sidstnævnte forordning trådte i kraft den 14.10.2015. Under alle omstændigheder svarer indholdet af artikel 16 i sidstnævnte forordning til indholdet af artikel 14 i forordning nr. 659/1999 bortset fra nummereringen af bestemmelserne.

( 4 ) – 11.-15. betragtning til tilbagesøgningsafgørelsen.

( 5 ) – 18.-21. betragtning til tilbagesøgningsafgørelsen.

( 6 ) – Tilbagesøgningsafgørelsens artikel 1, stk. 1.

( 7 ) – 98. og 99. betragtning til tilbagesøgningsafgørelsen.

( 8 ) – Artikel 17 i retsakten af 30.12.2015. Det retlige grundlag for vedtagelsen af denne retsakt var artikel 44, stk. 1, i den græske forfatning, der bestemmer, at »republikkens præsident under ekstraordinære omstændigheder af hastende og uforudsigelig karakter efter regeringens forslag kan vedtage retsakter med et lovgivningsmæssigt indhold. […]«

( 9 ) – Dom af 3.7.2001, Kommissionen mod Belgien (C-378/98, EU:C:2001:370, præmis 26).

( 10 ) – Jf. dom af 26.6.2003, Kommissionen mod Spanien (C-404/00, EU:C:2003:373, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis). Jeg kan følgelig ikke tilslutte mig Kommissionens bemærkning i retsmødet om, at dens eneste mulighed, såfremt en medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til en afgørelse, der truffet i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF, er at indbringe sagen for Domstolen i henhold til denne bestemmelse.

( 11 ) – Dom af 3.7.2001, Kommissionen mod Belgien (C-378/98, EU:C:2001:370, præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).

( 12 ) – Generaladvokat Wahls forslag til afgørelse Kommissionen mod Tyskland (C-527/12, EU:C:2014:90, punkt 26).

( 13 ) – Dom af 2.2.1988, Kommissionen mod Nederlandene (213/85, EU:C:1988:39, præmis 8). Det er tilbagesøgningsafgørelsen, der afgrænser anvendelsesområdet for en procedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF (fuldstændig og rettidig gennemførelse). Andre forhold som eksempelvis en medlemsstats efterfølgende adfærd skal gøres gældende i henhold til artikel 258 TEUF (efter afgivelsen af en begrundet udtalelse) eller artikel 260 TEUF (hvor Domstolen allerede har fastslået, at en medlemsstat har begået et traktatbrud) efter den deri fastsatte procedure.

( 14 ) – Dom af 26.6.2003, Kommissionen mod Spanien (C-404/00, EU:C:2003:373, præmis 26 og den deri nævnte retspraksis).

( 15 ) – Jf. i denne retning dom af 12.2.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-37/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:90, præmis 71).

( 16 ) – Dom af 12.12.2013, Kommissionen mod Italien (C-411/12, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:832, præmis 30 og den deri nævnte retspraksis). De omhandlede afgørelser vedrørte tilbagesøgningsforpligtelsen. Tilsvarende principper regulerer efter min opfattelse pligten til at give oplysninger til Kommissionen.

( 17 ) – Jf. i denne retning dom af 3.7.2001, Kommissionen mod Belgien (C-378/98, EU:C:2001:370, præmis 28).

( 18 ) – Domstolen bemærkede eksempelvis i dom af 9.7.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-63/14, EU:C:2015:458), at afgørelsen blev meddelt den 3.5.2013 (præmis 14), og at den relevante dato var den 3.9.2013 (præmis 46). Jf. endvidere dom af 12.2.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-37/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:90), hvor afgørelsen blev meddelt den 29.1.2009 (præmis 15), og datoen for bedømmelsen af tilsidesættelsen af forpligtelserne i henhold til afgørelsen var den 29.5.2009 (præmis 58).

( 19 ) – De tre sager, der nævnes af Kommissionen til støtte herfor, er dom af 9.7.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-63/14, EU:C:2015:458), af 12.2.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-37/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:90), og af 13.10.2011, Kommissionen mod Italien (C-454/09, ikke trykt i Sml., EU:C:2011:650).

( 20 ) – Domstolen bemærkede eksempelvis i dom af 12.2.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-37/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:90), for så vidt angår forpligtelsen til at holde Kommissionen orienteret om tilbagesøgningen af den ulovlige støtte, at medlemsstaterne hverken i den oprindelige frist på to måneder, der er fastsat i afgørelsen, eller forud for retsmødet ved Domstolen havde givet samtlige påkrævede oplysninger (præmis 88).

( 21 ) – Dom af 3.7.2001, Kommissionen mod Belgien (C-378/98, EU:C:2001:370, præmis 28). Jf. punkt 36 ovenfor.

( 22 ) – Jf. punkt 80 ff. nedenfor, navnlig punkt 83.

( 23 ) – Jf. dom af 9.7.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-63/14, EU:C:2015:458, præmis 44).

( 24 ) – Jf. i denne retning dom af 14.4.2011, Kommissionen mod Polen (C-331/09, EU:C:2011:250, præmis 56), og mit forslag til afgørelse Kommissionen mod Frankrig (C-214/07, EU:C:2008:343, punkt 39).

( 25 ) – Jeg er i denne forbindelse enig med generaladvokat Wahl i hans forslag til afgørelse Kommissionen mod Tyskland (C-527/12, EU:C:2014:90, punkt 31-38).

( 26 ) – 13. betragtning til forordning nr. 659/1999 og artikel 14, stk. 3, heri.

( 27 ) – Dom af 11.9.2014, Kommissionen mod Tyskland (C-527/12, EU:C:2014:2193, præmis 40 og den deri nævnte retspraksis).

( 28 ) – Dom af 9.7.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-63/14, EU:C:2015:458, præmis 45).

( 29 ) – Dom af 26.6.2003, Kommissionen mod Spanien (C-404/00, EU:C:2003:373, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).

( 30 ) – Dom af 29.1.1998, Kommissionen mod Italien (C-280/95, EU:C:1998:28, præmis 14-16).

( 31 ) – Dom af 21.3.1991, Italien mod Kommissionen (C-303/88, EU:C:1991:136, præmis 60).

( 32 ) – Dom af 17.10.2013, Kommissionen mod Grækenland (C-263/12, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:673, præmis 36).

( 33 ) – Dom af 29.1.1998, Kommissionen mod Italien (C-280/95, EU:C:1998:28, præmis 18-26).

( 34 ) – Dom af 5.5.2011, Kommissionen mod Italien (C-305/09, EU:C:2011:274, præmis 33). Jf. endvidere om begrebet »absolut umulighed« M. Karpenschif, Droit européen des aides d’État, Bruylant, Bruxelles, 2015, s. 383-387.

( 35 ) – Jf. i denne retning dom af 2.7.2002, Kommissionen mod Spanien (C-499/99, EU:C:2002:408, præmis 37 og 38 og den deri nævnte retspraksis).

( 36 ) – Dom af 2.7.2002, Kommissionen mod Spanien (C-499/99, EU:C:2002:408, præmis 37).

( 37 ) – Jf. mit forslag til afgørelse Kommissionen mod Frankrig (C-214/07, EU:C:2008:343, punkt 44).

( 38 ) – Dom af 14.2.2008, Kommissionen mod Grækenland (C-419/06, ikke trykt i Sml., EU:C:2008:89, præmis 40), og af 12.2.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-37/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:90, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis).

( 39 ) – Dom af 26.6.2003, Kommissionen mod Spanien (C-404/00, EU:C:2003:373, præmis 46).

( 40 ) – Dom af 11.12.2012, Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 71 og den deri nævnte retspraksis).

( 41 ) – Dom af 11.12.2012, Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis).

( 42 ) – Jf. dom af 6.12.2007, Kommissionen mod Italien (C-280/05, ikke trykt i Sml., EU:C:2007:753, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis).

( 43 ) – Dom af 11.12.2012, Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 104 og den deri nævnte retspraksis).

( 44 ) – Dom af 13.10.2011, Kommissionen mod Italien (C-454/09, ikke trykt i Sml., EU:C:2011:650, præmis 38-42), af 14.4.2011, Kommissionen mod Polen, (C-331/09, EU:C:2011:250, præmis 60-65), og af 11.12.2012, Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 73-75).

( 45 ) – Jf. punkt 51 og fodnote 38 ovenfor.

( 46 ) – Jf. bl.a. dom af 9.7.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-63/14, EU:C:2015:458, præmis 62 og 63).

( 47 ) – Jf. punkt 45 ovenfor.

( 48 ) – Dom af 11.9.2014, Kommissionen mod Tyskland (C-527/12, EU:C:2014:2193, præmis 40-42).

( 49 ) – Jf. bl.a. dom af 12.2.2015, Kommissionen mod Frankrig (C-37/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:90, præmis 67), og mit forslag til afgørelse Kommissionen mod Frankrig (C-214/07, EU:C:2008:343, punkt 48).

( 50 ) – Jf. punkt 44 ovenfor.

( 51 ) – Artikel 3, stk. 3, TEU.

( 52 ) – Dom af 11.12.2012, Kommissionen mod Spanien (C-610/10, EU:C:2012:781, præmis 104 og den deri nævnte retspraksis).

( 53 ) – Meddelelse fra Kommissionen, »Mod en effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutninger, som pålægger en medlemsstat at tilbagesøge ulovlig og uforenelig statsstøtte« (EUT 2007, C 272, s. 4, punkt 67).

( 54 ) – Meddelelse fra Kommissionen, »Mod en effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutninger, som pålægger en medlemsstat at tilbagesøge ulovlig og uforenelig statsstøtte« (EUT 2007, C 272, s. 4, punkt 67).

( 55 ) – Kommissionen har ikke fremlagt dokumentation for Domstolen for, at United Textiles’ aktiviteter fortsætter. Det fremgår omvendt af 13. betragtning til tilbagesøgningsafgørelsen, at virksomhedens fabrikker ikke har været i drift siden 2008 på grund af mangel på driftskapital. Grækenland gør på sin side gældende, at når en virksomhed erklæres konkurs, er den eneste måde, som dens aktiviteter kan fortsætte på i henhold til græsk ret, ved bemyndigelse fra skifteretten eller beslutning truffet under et møde for kreditorer. Grækenland har ved breve af 12.11.2014 og 15.5.2015 oplyst Kommissionen om, at dette ikke var tilfældet. På den baggrund mener jeg, at Kommissionens anbringender i retsmødet om en eventuel egentlig videreførelse af United Textiles’ aktiviteter ikke er tilstrækkelige til at løfte den bevisbyrde, som hviler på den (jf. punkt 34 ovenfor).