Sag C-438/14

Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff

mod

Standesamt der Stadt Karlsruhe

og

Zentraler Juristischer Dienst der Stadt Karlsruhe

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Karlsruhe)

»Præjudiciel forelæggelse — unionsborgerskab — artikel 21 TEUF — retten til at færdes og tage ophold på medlemsstaternes område — en medlemsstats lovgivning, som medfører afskaffelse af privilegier og forbud mod at tilkende nye adelstitler — efternavn for en myndig person, som er statsborger i nævnte stat, der er erhvervet under sædvanligt ophold i en anden medlemsstat, hvor denne person også er statsborger — navn, der indeholder adelige bestanddele — bopæl i den første medlemsstat — myndighederne i den første medlemsstats afslag på registrering i civilstandsregistret af det navn, der er erhvervet i den anden medlemsstat — begrundelse — den offentlige orden — manglende forenelighed med væsentlige principper i tysk ret«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. juni 2016

Unionsborgerskab – retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – en medlemsstats lovgivning, som medfører afskaffelse af privilegier og forbud mod at tilkende nye adelstitler – en statsborger i en medlemsstat, som ligeledes er statsborger i en anden medlemsstat, og som i denne anden medlemsstat har erhvervet et navn, der er valgt frit og indeholder flere adelige bestanddele – forpligtelse for myndighederne i den første medlemsstat til at anerkende dette navn – foreligger ikke – begrundet i hensynet til den offentlige orden – den nationale rets efterprøvelse

(Art. 21 TEUF)

Artikel 21 TEUF skal fortolkes således, at myndighederne i en medlemsstat ikke er forpligtet til at anerkende efternavnet for en statsborger i denne medlemsstat, når den pågældende også er statsborger i en anden medlemsstat, hvor denne har erhvervet et navn, som er valgt frit, og som indeholder flere adelige bestanddele, hvilket ikke er tilladt i henhold til den første medlemsstats lovgivning, såfremt det er godtgjort, at et sådant afslag på anerkendelse i denne sammenhæng er begrundet i hensynet til den offentlige orden, og for så vidt som afslaget er egnet til og nødvendigt for at sikre overholdelsen af princippet om lighed for loven for alle den nævnte medlemsstats borgere, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

Det påhviler navnlig den nationale ret at vurdere, om den første medlemsstats kompetente myndigheder på det civilretlige område er gået ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre virkeliggørelsen af det grundlæggende forfatningsretlige mål, som de forfølger, idet de ved at nægte at anerkende det navn, som den pågældende har erhvervet i en anden medlemsstat, med den begrundelse, at virkeliggørelsen af målet om at sikre princippet om alle den første medlemsstats statsborgeres lighed for loven forudsætter, at det under visse omstændigheder er forbudt for denne medlemsstats statsborgere at erhverve og anvende adelstitler eller adelige bestanddele, der kan give det indtryk, at bæreren af navnet er indehaver af en sådan rang.

I denne henseende skal forskellige forhold tages i betragtning ved afvejningen af den ret til fri bevægelighed, som unionsborgerne er tillagt ved artikel 21 TEUF, over for de legitime interesser, der forfølges med den begrænsning af anvendelsen af adelstitler og det forbud mod en genskabelse af indtrykket om en adelig herkomst, som den nationale lovgiver har vedtaget. Selv om disse forhold ikke i sig selv kan tjene som begrundelse, skal de tages i betragtning i forbindelse med proportionalitetsprøvelsen.

Der skal således på den ene side tages hensyn til den omstændighed, at den pgåældende har udøvet denne ret og er statsborger i både den første og den anden medlemsstat, at de navnebestanddele, som den pågældende har erhvervet i den anden medlemsstat, som ifølge myndighederne i den første medlemsstat krænker den offentlige orden, ikke formelt udgør adelstitler i hverken den første eller den anden medlemsstat, og at den ret i den første medlemsstat, som påbød de kompetente myndigheder at registrere den pågældendes datters navn, som består af adelige bestanddele, således som dette navn var blevet registreret af myndighederne i den anden medlemsstat, ikke var af den opfattelse, at registreringen var i strid med den offentlige orden. På den anden side skal det ligeledes tages i betragtning, at den pågældende navneændring hviler på den pågældendes rent personlige valg, at den navneuoverensstemmelse, der er opstået som følge af dette valg, hverken skyldes omstændigheder omkring den pågældendes fødsel, adoption eller erhvervelse af statsborgerskab i den anden medlemsstat, og at det navn, som er valgt i den anden medlemsstat, indeholder bestanddele, der på trods af, at de ikke formelt udgør adelstitler i den første eller den anden medlemsstat, giver indtryk af en adelig herkomst.

Selv om den objektive begrundelse vedrørende den offentlige orden og princippet om den første medlemsstats statsborgeres lighed for loven, såfremt den lægges til grund, kan begrunde afslaget på at anerkende den pågældendes ændring af sit efternavn, kan den under alle omstændigheder ikke begrunde afslaget på at ændre den pågældendes fornavne.

(jf. præmis 79-84 og domskonkl.)