ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 27. november 2017 –

Schwenk Zement mod Kommissionen

(Sag T-907/16)

»Annullationssøgsmål – konkurrence – fusioner – markedet for grå cement i Kroatien – afgørelse om at indlede den indgående undersøgelse i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 139/2004 – retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål – forberedende akt – afvisning«

1. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–akter, der fremkalder bindende retsvirkninger–forberedende akter–ikke omfattet–Kommissionens afgørelse om at foretage en indgående undersøgelse af en fusion [Art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 139/2004, art. 6, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 14-22 og 25)

2. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–akter, der fremkalder bindende retsvirkninger–bedømmelse af disse virkninger ud fra retsaktens indhold–kommissionsafgørelse, hvorved en anmeldt fusion erklæres forenelig med fællesmarkedet–afgørelsen i princippet ikke bebyrdende–pligt for Retten til at undersøge, om betragtningerne eventuelt har bindende retsvirkninger (Art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 139/2004, art. 8, stk. 1) (jf. præmis 23 og 24)

Angående

Påstand støttet på artikel 263 TEUF om annullation af Kommissionens afgørelse C(2016) 6591 final af 10. oktober 2016 om at indlede den indgående undersøgelse i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 med henblik på at efterprøve foreneligheden med det indre marked af HeidelbergCements og Schwenk Zement KG’s erhvervelse af kontrollen med Cemex Hungária Épitöanyagok Kft. og Cemex Hrvatska d.d. gennem Duna-Dráva Cement Kft.

Konklusion

1) Sagen afvises.
Ved afgørelsen af, om en retsakt har bindende retsvirkninger som omhandlet i artikel 263, stk. 1, TEUF, skal vægten lægges på denne retsakts indhold. Spørgsmålet, om der foreligger sådanne virkninger, skal afgøres ud fra den pågældende retsakts indhold og kan ikke fastslås på grundlag af andre omstændigheder, herunder navnlig adressaternes opfattelse heraf. En sådan opfattelse vil i sagens natur være af subjektiv karakter. Betingelserne for at antage et søgsmål til realitetsbehandling kan imidlertid ikke afhænge af omstændigheder, som kan variere alt efter, om der er tale om myndigheder, virksomheder eller enkeltpersoner.

Kommissionen er i forbindelse med en støtteordning ikke forpligtet til at foretage en undersøgelse af den støtte, der i hvert enkelt individuelt tilfælde er tildelt i henhold til denne ordning. Den kan tage stilling til den omhandlede støtteordnings generelle kendetegn uden at skulle undersøge hver eneste anvendelse af denne ordning. Når Kommissionen træffer afgørelse på grundlag af en generel og abstrakt gennemgang af en statsstøtteordning, som den finder uforenelig med det indre marked, og bestemmer, at der skal ske tilbagesøgning af den støtte, der er modtaget i henhold til denne ordning, påhviler det medlemsstaten at undersøge situationen for hver af de pågældende virksomheder ved en sådan tilbagesøgningsforanstaltning.

Hvis en medlemsstat støder på uforudsete og uforudsigelige vanskeligheder ved gennemførelsen af en afgørelse på statsstøtteområdet, skal den rette henvendelse til Kommissionen. Skrivelser, som Kommissionen sender til de nationale myndigheder med henblik på at gennemføre en afgørelse fra Kommissionen, som erklærer en støtteordning ulovlig og uforenelig med det indre marked og anordner tilbagebetaling af den pågældende støtte, men ikke identificerer de enkelte modtagere af denne støtte og ikke fastlægger de nøjagtige beløb, der skal tilbagesøges, er uden bindende virkning. Kommissionen giver i denne forbindelse alene udtryk for sin holdning til, hvorvidt de gennemførelsesforanstaltninger, som den pågældende medlemsstat har foreslået, er acceptable ud fra et EU-retligt synspunkt, henset til de vanskeligheder, som denne medlemsstat er stødt på.

En retsakts form er principielt uden betydning for, om et annullationssøgsmål kan fremmes til realitetsbehandling. Det undgås således, at den form eller benævnelse, som ophavsmanden giver retsakten, fører til, at retsakten ikke kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål, selv om den reelt har retsvirkninger. Det kan til gengæld tages i betragtning, i hvilken form en retsakt er vedtaget, når formen kan bidrage til at fastslå dens karakter.

Hvad i denne henseende angår en akt, der er udformet som et udateret og ikke-underskrevet brev, der ikke bærer Kommissionens brevhoved, fremstår denne akt som et uformelt dokument, som ikke opfylder de formkrav, der normalt anvendes af en institution, når den vedtager en retsakt, der har til virkning eller til formål at afføde retsvirkninger. Den anfægtede akts manglende bindende retsvirkninger, hvilket følger af dens indhold, bekræftes af den form, hvori den er vedtaget.

(jf. præmis 85-89 og 92)
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 16. oktober 2017 –

Salehi mod Kommissionen

(Sag T-773/16)

»Passivitetssøgsmål – forordning (EF) nr. 539/2001 – Kommissionens undladelse af at vedtage gennemførelsesretsakter vedrørende midlertidig suspension af visumfritagelsen for visse kategorier af tredjelandsstatsborgere – Kommissionens stillingtagen – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Passivitetssøgsmål–stillingtagen som omhandlet i artikel 265, stk. 2, TEUF inden anlæggelsen af søgsmålet–begreb–afvisning af at handle i overensstemmelse med en opfordring til at handle–omfattet (Art. 265, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 14-17)

2. Passivitetssøgsmål–fysiske eller juridiske personer–retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt–forordning nr. 539/2001–Kommissionens undladelse af at vedtage gennemførelsesretsakter vedrørende midlertidig suspension af visumfritagelsen for visse kategorier af tredjelandsstatsborgere–sagsøgeren ikke umiddelbart berørt af en sådan retsakt–afvisning (Art. 263 TEUF og 265 TEUF; Rådets forordning nr. 539/2001, art. 1, stk. 4) (jf. præmis 25-30)

Angående

Søgsmål anlagt på grundlag af artikel 265 TEUF med påstand om, at det fastslås, at Kommissionen ulovligt undlod at vedtage en gennemførelsesretsakt som omhandlet i artikel 1, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 af 15. marts 2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav (EFT 2001, L 81, s. 1), og at underrette sagsøgeren herom.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
Rettens kendelse (Niende Afdeling) af 17. oktober 2017 –

Andreassons Åkeri m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-746/16)

»Annullationssøgsmål – social sikring – Kommissionens beslutning om at afslutte en EU-pilotprocedure – henlæggelse af en klage – Kommissionens afslag på at iværksætte en traktatbrudsprocedure – retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål – ikke umiddelbart berørt – åbenbart afvisningsgrundlag – påstand om idømmelse af påbud – Domstolen åbenbart inkompetent«

1. Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–Kommissionens afslag på at iværksætte en traktatbrudsprocedure–ikke omfattet (Art. 258 TEUF og 263 TEUF) (jf. præmis 12-18)

2. Annullationssøgsmål–Unionens retsinstansers kompetence–påstand om, at en institution meddeles et påbud–afvisning (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 19-21)

Angående

Søgsmål i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse, der var indeholdt i en skrivelse af 10. august 2016 vedrørende afslutningen på EU-pilotproceduren 7504/15/EMPL.

Konklusion

1) Sagen afvises.
3.

Tjenestemænd – godtgørelse af udgifter – årlige rejseudgifter og rejsedage – nærmere betingelser – krav om en forbindelse mellem tildelingen af disse goder og status som bosat i udlandet – forskelsbehandling af ansatte, som er statsborgere i den stat, hvor tjenestestedet er beliggende, men som har et oprindelsessted, der er forskelligt fra tjenestestedet – foreligger ikke – forpligtelse for EU-lovgiver til at fastsætte en særlig regel for ansatte med dobbelt statsborgerskab – foreligger ikke (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 20; tjenestemandsvedtægten, som ændret ved forordning nr. 1023/2013, bilag VII, art. 4) (jf. præmis 38-49)
Rettens kendelse af 15. februar 2019 –

Aresu mod Kommissionen

(Sag T-524/16 R)

»Særlige rettergangsformer – personalesag – tjenestemænd – ændring af vedtægten pr. 1. januar 2014 – nedsat antal årlige feriedage – erstatning af rejsedage med tjenestefrihed i forbindelse med rejse til hjemstedet – begæring om foreløbige forholdsregler – ingen uopsættelighed«

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser for tildeling – fumus boni juris – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – kumulativ karakter – rækkefølge for undersøgelse og metode til efterprøvelse – skønsbeføjelse for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler – afvejning af samtlige interesser i sagen (Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF og art. 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 19-22)

2. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser for tildeling – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – bevisbyrde – rent hypotetisk skade, der bygger på fremtidige og usikre begivenheders indtræden – utilstrækkelig karakter til at begrunde uopsættelighed (Art. 278 TEUF og 279 TEUF) (jf. præmis 32 og 33)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 278 TEUF og 279 TEUF med påstand dels om udsættelse af gennemførelsen af afgørelsen om nedsættelse af antallet af de supplerende feriedage, som sagsøgeren har ret til, fra fem til to og en halv dag, på grundlag af artikel 7 i bilag V til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, som ændret ved Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1023/2013 af 22. oktober 2013 (EUT 2013, L 287, s. 15), dels om vedtagelse af foreløbige foranstaltninger, som gør det muligt for sagsøgeren fortsat at –foreløbigt – at have ret til samme antal supplerende feriedage, som han havde ret til, i henhold til tjenestefrihed i forbindelse med rejse til hjemstedet, før den 1. januar 2014, og dette med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 2014 og indtil afsigelsen af afgørelsen i hovedsagen eller indtil datoen for sagsøgerens pensionering, hvis denne ligger forud for denne afsigelse.

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
1.

Annullationssøgsmål – formaliteten – afgørelse om at forkaste et søgsmål i realiteten uden at tage stilling til formaliteten – Unionens retsinstansers skønsbeføjelse (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 30)
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 13. december 2018 –

Scandlines Danmark og Scandlines Deutschland mod Kommissionen

(Sag T-890/16)

»Annullationssøgsmål – statsstøtte – offentlig finansiering af den faste jernbane- og vejforbindelse over Femern Bælt – individuel støtte – retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål – rent bekræftende retsakt – forberedende akt – afvisning«

1. Annullationssøgsmål – søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse, der blot bekræfter en forudgående afgørelse – afvisning – begrebet bekræftende afgørelse (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 30, 35, 38 og 39)

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – kommissionsskrivelse, der begrænser sig til at meddele en første foreløbig analyse med hensyn til en eventuel statsstøtteforanstaltning – udelukket (Art. 263 TEUF; Rådets forordning 2015/1589, art. 24, stk. 2) (jf. præmis 47-50)

3. Statsstøtte – undersøgelse af klager – Kommissionens forpligtelser – begrundelse – rækkevidde (Art. 108, stk. 2 og 3, TEUF og art. 296 TEUF) (jf. præmis 68 og 69)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Kommissionens skrivelse af 30. september 2016 om Danmarks statsstøtte til finansiering af den faste jernbane- og vejforbindelse over Femern Bælt.

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Scandlines Danmark ApS og Scandlines Deutschland GmbH bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 13. december 2018 –

Scandlines Danmark og Scandlines Deutschland mod Kommissionen

(Sag T-891/16)

»Passivitetssøgsmål – statsstøtte – offentlig finansiering af den faste jernbane- og vejforbindelse over Femern Bælt – individuel støtte – Kommissionens stillingtagen – afvisning«

Passivitetssøgsmål – stillingtagen som omhandlet i artikel 265, stk. 2, TEUF inden anlæggelsen af søgsmålet – afvisning

(Art. 265 TEUF; Rådets forordning 2015/1589, art. 24, stk. 2, andet afsnit)

(jf. præmis 46-50 og 55)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 265 TEUF med påstand om, at det fastslås, at Europa-Kommissionen uretmæssigt har undladt at tage stilling til støtteforanstaltninger vedrørende finansieringen af planlægningen, konstruktionen og driften af den faste jernbane- og vejforbindelse over Femern Bælt.

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Scandlines Danmark ApS og Scandlines Deutschland GmbH bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.
Rettens kendelse (Første Afdeling) af 11. december 2018 –

QC mod Det Europæiske Råd

(Sag T-834/16)

»Annullationssøgsmål – erklæring EU-Tyrkiet af 18. marts 2016 – pressemeddelelse – begrebet »international aftale« – identifikation af ophavsmanden til retsakten – retsaktens rækkevidde – samling i Det Europæiske Råd – møde mellem stats- og regeringscheferne for Den Europæiske Unions medlemsstater i Rådet for Den Europæiske Unions lokaler – status som repræsentanter for Unionens medlemsstater i forbindelse med et møde med en repræsentant for en tredjestat – artikel 263, stk. 1, TEUF – manglende kompetence«

1. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – Det Europæiske Råds retsakter – omfattet – grænser (Art. 15, TEU; art. 263 TEUF) (jf. præmis 26-29)

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter fra en EU-institution eller et EU-organ, kontor eller agentur, der fremkalder bindende retsvirkninger – erklæring fremsat i form af en pressemeddelelse på Rådets websted med det formål at give en redegørelse for resultatet af et møde mellem statscheferne for medlemsstaterne og den tyrkiske ministerpræsident – udelukket (Art. 263 TEUF; statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1) (jf. præmis 31-36)

3. Ulovlighedsindsigelse – anfægtelige retsakter – generel retsakt, der er hjemmel for den anfægtede afgørelse – formaliteten – betingelser (Art. 277 TEUF) (jf. præmis 46)

Angående

Dels et søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af en aftale, som angiveligt skulle være indgået mellem Det Europæiske Råd og Republikken Tyrkiet den 18. marts 2016 med overskriften »Erklæring EU-Tyrkiet, 18. marts 2016«, dels et søgsmål støttet på artikel 265 TEUF med påstand om, at det fastslås, at Det Europæiske Råd retsstridigt har undladt at træffe foranstaltninger.

Konklusion

1) Det Europæiske Råd frifindes.
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 19. november 2018 –

Credito Fondiario mod SRB

(Sag T-661/16)

»Annullationssøgsmål – Den Økonomiske og Monetære Union – bankunion – den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) – Den Fælles Afviklingsfond (SRF) – fastsættelse af ex ante-bidrag for 2016 – søgsmålsfrist – for sent anlagt – ulovlighedsindsigelse – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – retsakt, der hverken er offentliggjort eller meddelt sagsøgeren – præcist kendskab til indholdet og begrundelsen – pligt til at anmode om oplysning om retsaktens fulde ordlyd inden for en rimelig frist efter opnåelse af kendskab til dens eksistens – overholdelse af en rimelig frist – bedømmelseskriterier (Art. 263, stk. 6, TEUF) (jf. præmis 36, 42-44 og 49)

2. Ulovlighedsindsigelse – accessorisk karakter – hovedsagen afvist – afvisning af indsigelsen (Art. 277 TEUF) (jf. præmis 51)

Angående

Påstand dels i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af afgørelse fra SRB truffet på ledelsesmøde af 15. april 2016 om ex ante-bidrag for 2016 til Den Fælles Afviklingsfond (SRB/ES/SRF/2016/06) og af afgørelse fra SRB truffet på ledelsesmøde af 20. maj 2016 om justering af ex ante-bidrag for 2016 til Den Fælles Afviklingsfond, der supplerer afgørelse fra SRB af 15. april 2016 (SRB/ES/SRF/2016/13), for så vidt som de vedrører sagsøgeren, dels i henhold til artikel 277 TEUF.

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Credito Fondiario SpA bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) afholdte omkostninger.
Rettens kendelse (Første Afdeling) af 16. november 2018 –

OT mod Kommissionen

(Sag T-576/16)

»Personalesag – midlertidigt ansatte – ansøgning til stillingen som direktør for EONN – afslag på ansøgningen – litispendens – afslag på en ansøgning om bistand – manglende søgsmålsinteresse – åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. Retslig procedure – indsigelse om litispendens – samme parter, sagsgenstand og anbringender i to sager – afvisning af sidst anlagte sag (jf. præmis 44-46, 86 og 87)

2. Tjenestemandssager – søgsmålsinteresse – nødvendigheden af en eksisterende og faktisk interesse – vurdering på tidspunktet for sagens anlæg – søgsmål, der kan tilføre sagsøgeren en fordel (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 53 og 54)

3. Tjenestemænd – søgsmål – søgsmålsinteresse – annullationssøgsmål til prøvelse af udnævnelsen af en anden tjenestemand – sagsøger, som ikke kan udnævnes – afvisning (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 62-69)

4. Tjenestemandssager – erstatningspåstand tilknyttet en annullationspåstand – afvisning af annullationspåstanden medfører afvisning af erstatningspåstanden (Tjenestemandsvedtægten, art. 91) (jf. præmis 89, 96 og 97)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand dels om annullation af for det første »[Kommissionens] afgørelse af 26. september 2014 om afslag på [hans] ansøgning […] til stillingen som direktør for Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug« (EONN), for det andet af afgørelsen af 9. april 2015, hvorved Kommissionen afslog hans klage over denne afgørelse samt ansøgningen om bistand og for det tredje af afgørelsen af 22. oktober 2015, hvorved Kommissionen afslog hans klage over afslaget på hans ansøgning om bistand, dels om tildeling af erstatning for det økonomiske og ikke-økonomiske tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
Rettens kendelse (Første Afdeling) af 16. november 2018 –

OT mod Kommissionen

(Sag T-552/16)

»Personalesag – midlertidigt ansatte – ansøgning til stillingen som direktør for EONN – afslag på ansøgningen – udtalelse fra CCN – akt, der ikke er genstand for søgsmål – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Tjenestemandssager – søgsmål rettet mod afgørelsen om afvisning af klage – retsvirkning – sagsanlæg til prøvelse af den anfægtede akt – undtagelse – afgørelse, der ikke har bekræftende karakter – hensyntagen til begrundelsen heri (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 34 og 35)

2. Tjenestemandssager – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – forberedende akt – udtalelse fra et rådgivende organ i en udnævnelsesprocedure – ikke omfattet (Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2) (jf. præmis 42-47 og 55)

3. Tjenestemandssager – erstatningspåstand tilknyttet en annullationspåstand – afvisning af annullationspåstanden medfører afvisning af erstatningspåstanden (Tjenestemandsvedtægten, art. 91) (jf. præmis 89-91)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand dels om annullation af »[Kommissionens] afgørelse af 26. september 2014 om afslag på [hans] ansøgning […] til stillingen som direktør for Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug« (EONN), dels om tildeling af erstatning for det økonomiske og ikke-økonomiske tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt.

Konklusion

1) Sagen afvises.
2.

Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–udsættelse af fuldbyrdelse–foreløbige forholdsregler–betingelser for ydelse–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–bevisbyrde–økonomisk tab–pligt til at fremlægge konkrete og præcise oplysninger, der underbygges af detaljerede dokumenter–situation, der kan bringe det sagsøgende selskabs eksistens i fare–vurdering under hensyntagen til situationen for den koncern, som det tilhører–en almen interesse, der er knyttet til gennemførelsen af afgørelser, der træffes af Unionens institutioner, og som vejer tungere end det sagsøgende selskabs aktionærers personlige interesser–ingen uopsættelighed (Art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 32-39, 44-47, 53 og 56)
3.

Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–foreløbige forholdsregler–betingelser–uopsættelighed–alvorlig og uoprettelig skade–bevisbyrde–økonomisk tab–pligt til at fremlægge konkrete og præcise oplysninger, der underbygges af detaljerede dokumenter–situation, der kan bringe det sagsøgende selskabs eksistens i fare–sagsøgende selskab under insolvensbehandling–vurdering under hensyntagen til situationen for den koncern, som det tilhører–uopsættelighed fastslået (Art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 69-73, 75, 77, 85, 94, 99, 107, 108, 115, 118 og 119)
42

For det tredje og afslutningsvis skal tvister vedrørende aktindsigt nævnes. For så vidt angår beskyttelsen af angiveligt fortrolige dokumenter har dommeren i sager om foreløbige forholdsregler fastslået, at selv om det ikke kan godtgøres, at den påberåbte uoprettelige skade foreligger, vil den accessoriske og dermed begrænsede karakter af dommerens beføjelser såvel som det forhold, at sagen om foreløbige forholdsregler er accessorisk og midlertidig i forhold til hovedsagen, være til hinder for en tilladelse til at offentliggøre visse individuelle oplysninger, der fremgår af disse dokumenter, når det ikke kan udelukkes, at den retsinstans, der behandler sagens realitet, ønsker at undersøge, hvorvidt der i forhold til de pågældende dokumenter på grund af deres art bør anlægges en generel formodning om fortrolighed, hvilket vil være til hinder for, at dokumenterne blev underlagt delvis aktindsigt. I princippet kan dommeren i sager om foreløbige forholdsregler således ikke, når henses til denne dommers rent accessoriske beføjelser, give adgang til delvis aktindsigt uden herved at fratage en afgørelse, der træffes af hovedsagens dommere, dens effektive virkning. Da disse betragtninger om arten af sagen om foreløbige forholdsregler er bestemmende for det endelige resultat af proceduren som sådan, finder disse betragtninger imidlertid ikke kun finde anvendelse på områderne med fumus boni juris og ved interesseafvejningen, men de skal også gøre det muligt for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler efter omstændighederne direkte at anvende artikel 278 TEUF og 279 TEUF, som er primærretlige bestemmelser, der bemyndiger dommeren til at udsætte gennemførelsen af en retsakt, såfremt det fastslås, at »forholdene kræver det«, og til at foreskrive de »nødvendige« foreløbige forholdsregler (jf. i denne retning kendelse af 25.7.2014, Deza mod ECHA, T-189/14 R, ikke trykt i Sml., EU:T:2014:686, præmis 99-101, 104 og 105, og af 1.9.20151, Pari Pharma mod EMA, T235/15 R, EU:T:2015:587, præmis 104-106, 109 og 110).