ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Fællesskabets retsinstanser kan ikke, uden at gribe ind i ansættelsesmyndighedens beføjelser, give den pålæg om at træffe et bestemt valg. Påstande om, at Retten skal tilpligte myndigheden at træffe afgørelse om en tjenestemands ansøgning til en ledig stilling, kan derfor ikke tages til følge.

Med henblik på at besætte en stilling skal institutionen i medfør af vedtægtens artikel 29, stk. 1, i rækkefølge undersøge, først mulighederne for forflyttelse og/eller forfremmelse, dernæst mulighederne for gennemførelse af udvælgelsesprøver inden for institutionen og endelig ansøgninger om overflyttelse, indgivet af tjenestemænd fra andre institutioner. Kun hvis disse muligheder viser sig uegnede, kan institutionen gennemføre en udvælgelsesprøve.

Anvendelsen af udtrykket »muligheder« i vedtægtens artikel 29, stk. l's forstand betyder, at ansættelsesmyndigheden ikke ved besættelsen af en ledig stilling er forpligtet til at foretage en forfremmelse eller en forflyttelse eller til at gennemføre en intern udvælgelsesprøve. Den skal dog i hvert enkelt tilfælde undersøge, om sådanne skridt kan føre til udnævnelsen af en person, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet.

Såfremt ansættelsesmyndigheden finder, at en ansøgning til besættelse af en stilling ved forfremmelse eller forflyttelse ikke er tilfredsstillende nok, skal den dels give afslag på ansøgningen, dels foretage en undersøgelse af mulighederne i vedtægtens artikel 29, stk. 1, litra b) og c), inden den fortsætter en ansættelsesprocedure. Desuden er det nødvendigt at annullere den iværksatte procedure og fastsætte nye betingelser for besættelsen af stillingen, når denne myndighed ved besættelsen af den pågældende stilling vil gøre brug af en reserveliste af statsborgere fra de nye medlemsstater.

(jf. præmis 27, 28 og 42)

Henvisning til: Domstolen, 31. marts 1965, forenede sager 12/64 og 29/64, Ley mod Kommissionen, Sml. s. 143, Domstolen, 5. december 1974, sag 176/73, Van Belle mod Rådet, Sml. s. 1361, præmis 5 og 6; Retten, 12. februar 1992, sagT-52/90, Volger mod Parlamentet, Sml. II, s. 121, præmis 19 og 20; Retten, 18. april 1996, sag T-13/95, Kyrpitsis mod ØSU, Sml. Pers. II, s. 503, præmis 31; Retten, 22. maj 1996, sag T-140/94, Gutierrez de Quijano y Llorens mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 689, præmis 41; Retten, 18. marts 1997, sag T-35/96, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 187, præmis 62.
RETTENS DOM (Femte Afdeling)

9. marts 1999

Sag T-212/97

Agnès Hubert

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — bedømmelsesrapport — princippet om god forvaltningsskik og retssikkerhedsprincippet — utilstrækkelig begrundelse — almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43 — bedømmelsesvejledning — åbenbart urigtigt skøn — magtfordrejning — annullationssøgsmål«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-185

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om den endelige fastsættelse af sagsøgerens bedømmelse for perioden fra den 1. juli 1993 til den 30. juni 1995.

Udfald:

Frifindelse. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Bedømmerens forpligtelse til at godtgøre enhver ændring af de analytiske vurderinger i forhold til den tidligere bedømmelse skal sikre, at tjenestemanden får kendskab til baggrunden for denne ændring, at han kan forvisse sig om, at de anførte faktiske omstændigheder er korrekte, og i kraft af sin ret til at blive hørt at kunne fremkomme med sine bemærkninger til den givne begrundelse. En bedømmelse er behæftet med en væsentlig formmangel, når den manglende begrundelse udgør en tilsidesættelse af tjenestemandens ret til at blive hørt. (jf. præmis 79) Henvisning til: Domstolen, 16. december 1987, sag 178/86, Turner mod Kommissionen, Sml. s. 5367, præmis 18.
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

25. februar 1999

Forenede sager T-282/97 og T-57/98

Antonio Giannini

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — meddelelse om ledig stilling — udnævnelse — opfyldelse af en af Retten afsagt dom — magtfordrejning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-151

Angående:

Påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelser til opfyldelse af Rettens dom af 19. marts 1997 i sagen Giannini mod Kommissionen (sag T-21/96, Sml. Pers. II, s. 211), dels om erstatning for den af sagsøgeren lidte økonomiske og ikke-økonomiske skade som følge af disse afgørelser.

Udfald:

Annullation af Kommissionens afgørelse af 10. april 1997 om ophævelse af meddelelse om ledig stilling KOM/151/94 med henblik på at besætte stillingen som »chef for den administrative enhed med ansvar for forhandlinger om og forvaltning af tekstilaftalerne; fodtøj« samt meddelelsen om ledig stilling KOM/062/97 med henblik på at besætte stillingen som »chef for den administrative enhed med ansvar for forhandlinger om og forvaltning af tekstilaftalerne; fodtøj; diverse«. Annullation af Kommissionens afgørelse af 30. maj 1997 om udnævnelse af X i stillingen som »chef for den administrative enhed med ansvar for forhandlinger om og forvaltning af tekstilaftalerne; fodtøj; diverse«. Frifindelse af sagsøgte i øvrigt. Kommissionen pålagt sagsomkostningerne.

Sammendrag
RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

11. februar 1999

Sag T-244/97

Chantal Mertens

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — udvælgelsesprøve — adgangsbetingelser — bevis«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-91

Angående:

Påstand om annullation af det stiltiende afslag på den klage, som sagsøgeren indgav den 28. januar 1997, og om fornødent af de afgørelser, der blev truffet af udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve KOM/C/3/95, som er meddelt sagsøgeren den 13. januar og den 22. august 1997, og hvorved man nægtede at opføre hende på egnethedslisten for denne udvælgelsesprøve, samt af den afgørelse, der blev meddelt sagsøgeren den 9. juni 1997 af generaldirektøren for Generaldirektoratet for Personale og Administration, og som opfordrede udvælgelseskomiteen til at undersøge situationen på ny med henblik på en ændring af egnethedslisten.

Udfald:

Frifindelse. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver – adgangsbetingelser – faglig erfaring – bevis – udvælgelseskomiteens skøn – domstolsprøvelse

(Tjenestemandsvedtægten, bilag III, art. 5)

Udvælgelseskomiteen for en udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver har et vidt skøn ved vurderingen af ansøgernes kvalifikationsbeviser og faglige erfaring. Retten må begrænse sig til at undersøge, om udøvelsen af dette skøn er behæftet med en åbenbar fejl.

Det kan ikke antages, at udvælgelseskomiteen har gjort sig skyldig i et åbenbart urigtigt skøn ved at antage, at en ansøger kan få adgang til udvælgelsesprøven, når den begrunder dette med skriftlige dokumenter, som er udarbejdet in tempore non suspecto, nemlig ansøgningen og ansøgerens udtalelser, som klart fastslår, at den pågældende har den faglige erfaring, der kræves i meddelelsen om udvælgelsesprøven.

(jf. præmis 44)

Henvisning til: Retten, 6. november 1997, sag T-101/96, Wolf mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 949, præmis 64 og 68.
RETTENS DOM (Anden Afdeling)

28. januar 1999

Sag T-264/97

D.

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Tjenestemænd — afslag på tildeling af husstandstillæg til sagsøgeren for hans partner«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-1

Angående:

Påstand om annullation af Rådets afgørelse, hvorved sagsøgeren fik afslag på tildeling af husstandstillæg for sin partner.

Udfald:

Frifindelse. De oprindelige parter samt intervenienten pålagt at betale deres egne omkostninger.

Sammendrag

Retten bemærkede, at lovligheden af en afvisning af en klage skulle vurderes i forhold til de faktiske og retlige omstændigheder, som forelå på det tidspunkt, hvor beslutningen om afvisning blev vedtaget. (jf. præmis 23) Henvisning til: Retten, 22. oktober 1996, forenede sager T-79/95 og T-80/95, SNCF og British Railways mod Kommissionen, Sml. II, s. 1491, præmis 48.

Retten fastslog, at såfremt en institution alene på grundlag af de relevante fællesskabsretlige bestemmelser kunne finde elementer, der gjorde det muligt for den at fastlægge de pågældende begrebers indhold og rækkevidde ved en selvstændig fortolkning, var denne institution ikke forpligtet til at henvise til medlemsstaternes ret. (jf. præmis 27) Henvisning til: Retten, 18. december 1992, sag T-43/90, Díaz García mod Parlamentet, Smi. II, s. 2619, præmis 36.

Retten bemærkede, at fællesskabsbegreberne »ægteskab« og »ægtefælle«, som er omhandlet i vedtægten, og for så vidt angår husstandstillæg, navnlig i artikel 1 i bilag VII til vedtægten, udelukkende omhandler forhold, som er baseret på ægteskab i udtrykkets traditionelle forstand. Følgelig var en institution, når den optrådte som arbejdsgiver, ikke forpligtet til at sidestille den situation, hvor en person som sagsøgeren, som lever i et fast samlivsforhold med en partner af samme køn - uanset om forholdet officielt er blevet registreret over for en national administrativ myndighed — med den familiemæssige status for en person, som har indgået et traditionelt ægteskab, og tillægge den de retsvirkninger, som følger af ovennævnte bestemmelse. (jf. præmis 26, 29 og 30) Henvisning til: Retten, 17. juni 1993, sag T-65/92, Arauxo-Dumay mod Kommissionen, Sml. II, s. 597, præmis 28; Domstolen, 17. februar 1998, sag C-249/96, Grant, Sml. I, s. 621, præmis 35.

Retten fandt, at et afslag på en ansøgning om husstandstillæg i henhold til artikel 1 i bilag VII til tjenestemandsvedtægten, som var indgivet af en tjenestemand, som levede i et fast samlivsforhold med en partner af samme køn, ikke udgjorde en tilsidesættelse af retten til respekt for familielivet, som er beskyttet af artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention, eftersom varige homoseksuelle forhold ifølge Den Europæiske Menneskerettighedskommission ikke er omfattet af denne ret. (jf. præmis 39, 40 og 41)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Erstatningssoegsmaal - foraeldelsesfrist - begyndelsestidspunkt - ansvar som foelge af forordning nr. 857/84, som indebar, at maelkeproducenter, der havde paataget sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse, ikke fik tildelt en referencemaengde - relevant dato - midlertidigt afkald paa paaberaabelse af foraeldelsen - handling, som ikke afbryder foraeldelsen

(EF-traktaten, art. 178 og 215; EF-statutten for Domstolen, art. 43; Raadets forordning nr. 1078/77, nr. 857/84 og nr. 2187/93; Raadets og Kommissionens meddelelse 92/C 198/04)

Sammendrag

Foraeldelsesfristen i henhold til artikel 43 i Domstolens statut for krav mod Faellesskabet, der stoettes paa ansvar uden for kontraktforhold, kan ikke begynde at loebe, foer alle de betingelser, som er en forudsaetning for erstatningspligten, er opfyldt, og, i tilfaelde, hvor erstatningsansvaret skyldes en generel retsakt, navnlig ikke foer retsaktens skadevoldende foelger har vist sig.

Hvad angaar det tab, som er lidt af producenter af maelk eller mejeriprodukter, der som foelge af forpligtelser til ikke-markedsfoering eller omstilling, indgaaet i henhold til forordning nr. 1078/77, i kraft af forordning nr. 857/84 hverken har kunnet faa tildelt en referencemaengde eller af denne grund kunnet markedsfoere nogen maelkemaengde, som er fritaget for tillaegsafgiften, begyndte foraeldelsesfristen at loebe fra den dag, da de paagaeldende producenter, efter at forpligtelsen til ikke-markedsfoering var ophoert, havde kunnet genoptage leveringerne af maelk, hvis de ikke havde faaet afslag paa at faa tildelt en referencemaengde, dvs. paa datoen for ikrafttraedelsen af forordning nr. 857/84 hvad angaar de forpligtelser, som ophoerte inden denne dato.

Da dette tab i oevrigt ikke indtraadte med oejeblikkelig virkning, men opstod dagligt over en vis periode som foelge af, at en retsstridig handling blev opretholdt, omfatter foraeldelsen efter statuttens artikel 43 den periode, der ligger mere end fem aar forud for datoen for den handling, som afbroed foraeldelsen, og paavirker ikke de senere krav.

Hvad saerlig angaar spoergsmaalet om den handling, som afbryder foraeldelsen, udgoer det afkald paa paaberaabelse af foraeldelsen, som kom til udtryk i Raadets og Kommissionens meddelelse vedroerende den senere vedtagelse af forordning nr. 2187/93 om et tilbud om erstatning til de paagaeldende producenter, ikke en saadan handling, der afbryder foraeldelsen. Meddelelsen vedroerte nemlig udelukkende en frivillig begraensning af retten til at paaberaabe sig foraeldelsen, som producenterne kunne udnytte paa de betingelser, som er fastsat i forordning nr. 2187/93, og dette afkald ophoerte med at have retsvirkning ved udloebet af perioden for accept af tilbuddet om erstatning, fra hvilket tidspunkt institutionerne altsaa paa ny kunne paaberaabe sig foraeldelsen, hvis tilbuddet ikke var accepteret, og der ikke var anlagt sag.
RETTENS DOM (Femte Afdeling)

28. september 1999

Sag T-140/97

Michel Hautem

mod

Den Europæiske Investeringsbank

»Tjenestemænd — fjernelse fra tjenesten — artikel 1, 4, 5 og 40 i vedtægten for Den Europæiske Investeringsbanks ansatte — åbenbar faktisk vildfarelse — modkrav — afslag på en begæring om bevisførelse«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-897

Angående:

Påstand om dels annullation af Den Europæiske Investeringsbanks afgørelse af 31. januar 1997, hvorved sagsøgeren blev fjernet fra tjenesten uden tab af udtrædelsespenge, og genindsættelse af sagsøgeren i sin stilling, dels at Banken tilpligtes at betale sagsøgeren en erstatning.

Udfald:

Den Europæiske Investeringsbanks afgørelse af 31. januar 1997, hvorved sagsøgeren er blevet fjernet fra tjenesten uden tab af udtrædelsespenge, annulleres. Den Europæiske Investeringsbank dømmes til at efterbetale sagsøgeren den løn, han skulle have haft siden sin afskedigelse. Sagsøgerens erstatningskrav tages ikke til følge. Den Europæiske Investeringsbanks erstatningskrav afvises. Den Europæiske Investeringsbank betaler sine egne omkostninger samt sagsøgerens omkostninger.

Sammendrag

En afgørelse om at anvende fjernelse fra tjenesten som sanktion indebærer nødvendigvis, at institutionen foretager omhyggelige overvejelser i betragtning af afgørelsens alvorlige og uafvendelige følger. Institutionen råder i denne henseende over et vidt skøn, og domstolsprøvelsen heraf er begrænset til at angå en undersøgelse af, at de faktiske omstændigheder, der lægges til grund, er materielt rigtige, og at der ikke er anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til de faktiske omstændigheder. (præmis 66) Henvisning til: Retten, 15. maj 1997, sag T-273/94, N. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 289, præmis 125.

Vedtægtens artikel 91, stk. 1, hvorefter Retten har fuld prøvelsesret i tvister, der angår pengebeløb, finder tilsvarende anvendelse på tvister af individuel karakter mellem Den Europæiske Investeringsbank og dens ansatte. (præmis 77)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - antidumpingprocedure - endelige oplysninger tilstillet den eksportør, undersøgelsen omfatter - fremsendelse til virksomhedens hjemsted - behørig meddelelsesform - anmodning om fremsendelse til en anden adresse - uden betydning - pligt til at fremsende den til repræsentanten efter loven - ingen pligt

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 20)

2 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - skade - omfanget af importen - hensyntagen til import, der gennemføres inden for en virksomhedsgruppe

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 3)

3 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - skade - relevante faktorer - omfanget af dumpingimporten - dumpingimportens virkninger vurderes samlet og ikke særskilt for den enkelte eksportør - tilsidesættelse af princippet om ligebehandling og af proportionalitetsprincippet - foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 3)

Sammendrag

1 Kommissionens meddelelse af de endelige oplysninger, der omhandles i artikel 20 i antidumpinggrundforordningen nr. 384/96, til eksportøren af dumpingvaren, er retsgyldig, når den sker til eksportørens hjemsted, selv såfremt virksomheden udtrykkeligt måtte have anmodet Kommissionen om at fremsende den til en anden adresse. Ingen bestemmelse i den nævnte artikel 20 pålægger Kommissionen at sikre sig, at de endelige oplysninger er blevet meddelt den berørte eksportørs repræsentant efter loven.

2 Den omstændighed, at en import gennemføres inden for en virksomhedsgruppe, er ikke i sig selv tilstrækkelig til, at den ikke er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 3 i antidumpinggrundforordningen nr. 384/96.

3 Ingen bestemmelse i antidumpinggrundforordningen nr. 384/96 - og i øvrigt heller ikke i antidumpingkodeksen af 1994 - pålægger fællesskabsinstitutionerne, at de under antidumpingprocedurer skal undersøge, om og i hvilket omfang hver enkelt eksportør, der udøver dumping, selv bidrager til den skade, der forvoldes EF-erhvervsgrenen. Denne skade skal vurderes samlet, og det er berettiget at undersøge de samlede virkninger for industrien i Fællesskabet af den pågældende import og at træffe de i den forbindelse nødvendige forholdsregler over for samtlige eksportører, uanset om omfanget af den enkeltes eksport måtte være ringe.

Heraf følger, at en erhvervsdrivende ikke med føje kan påberåbe sig, at princippet om ligebehandling er tilsidesat som følge af, at han kun har eksporteret en begrænset mængde, idet han i relation til konstateringen af, om der foreligger skade, ikke befinder sig i en anden situation end en erhvervsdrivende, der har eksporteret betydelige mængder. Den pågældende erhvervsdrivende kan heller ikke med føje påberåbe sig, at proportionalitetsprincippet er tilsidesat, idet hensynet til beskyttelse af EF-erhvervsgrenen kan tilsige, at selv om en eksport er begrænset, tages den alligevel i betragtning ved konstateringen af, om der foreligger skade.
En sag, som en tjenestemand formelt har anlagt til prøvelse af en udtrykkelig eller stiltiende afvisning af en forudgående administrativ klage indgivet i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, medfører, at Retten må prøve den bebyrdende afgørelse, som har været genstand for klagen.

Bestemmelserne i artikel 42 i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten, hvorefter de ydelsesberettigede pårørende til en afdød tjenestemand, som ikke anmoder om en opgørelse af deres pensionsrettigheder i det år, der følger umiddelbart efter datoen, på hvilken tjenestemanden er afgået ved døden, mister deres rettigheder, medmindre det godtgøres, at der foreligger force majeure, er af præceptiv karakter og kan ikke fraviges af parterne eller af Retten, idet de er indført af hensyn til retsklarhed og retssikkerhed.

Et annullationssøgsmål til prøvelse af en afgørelse, som er af rent bekræftende art, og som ikke er blevet anfægtet rettidigt, kan ikke fremmes til realitetsbehandling. Begrebet rent bekræftende afgørelse forudsætter, at retsakten ikke indeholder nye omstændigheder i forhold til den tidligere afgørelse, og at der ikke er sket en fornyet gennemgang af adressatens forhold.

En afgørelse kan ikke anses for en rent bekræftende afgørelse, når den er blevet truffet efter, at sagen flere gange har været genstand for en fornyet gennemgang, og den indeholder nye omstændigheder. Derimod udgør den en selvstændig afgørelse, der erstatter den tidligere afgørelse.

(præmis 58 og 60)

Henvisning til: Retten, 3. marts 1994, sag T-82/92, Cortes-Jimenez m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 237, præmis 14; Retten, 8. juli 1998, sag T-130/96, Aquilino mod Rådet, Sml. Pers. II, s. 1017, præmis 34; Retten, 21. oktober 1998, sag T-100/96, Vincente-Nuflezmod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1779, præmis 37.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Landbrug - fælles markedsordning - bananer - importordning - toldkontingent - overgangsforanstaltninger, der skal lette overgangen til fællesskabsordningen - betingelser - vanskeligheder fremkaldt af overgangen til den fælles markedsordning - grænser - virksomheder etableret på den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område efter foreningen med Tyskland

(Rådets forordning nr. 404/93, art. 30)

2 Landbrug - fælles markedsordning - bananer - importordning - toldkontingent - indførelse og fordeling - forskelsbehandling - ingen

(Rådets forordning nr. 404/93)

3 Annullationssøgsmål - anbringender - magtfordrejning - begreb

4 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - individuel beslutning

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

Sammendrag

1 Artikel 30 i forordning nr. 404/93 om den fælles markedsordning for bananer, hvis formål er at lette overgangen fra de nationale ordninger, der eksisterede før den fælles markedsordning, giver Kommissionen kompetence til at træffe overgangsforanstaltninger, som har til formål at imødegå forstyrrelser på det indre marked, som denne overgang fremkalder, og at løse de vanskeligheder, som de erhvervsdrivende står over for efter indførelsen af den fælles markedsordning, men som beror på forholdene på de nationale markeder før forordningens ikrafttræden. Kommissionen skal med henblik herpå tage hensyn til situationen for de erhvervsdrivende, som inden for rammerne af en national ordning før forordning nr. 404/93 har udvist en bestemt adfærd, uden at have kunnet forudsige de konsekvenser, som denne adfærd ville have efter indførelsen af den fælles markedsordning.

Denne bestemmelse, der som en undtagelse fra den almindeligt gældende ordning skal fortolkes indskrænkende, kan dog ikke give mulighed for at kompensere for den konkurrencemæssige ulempe for virksomheder, der er etableret på den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område efter foreningen med Tyskland. Denne ulempe, der er knyttet til forskellene i de muligheder, der består i Tyskland, skyldes nemlig ikke indførelsen af den fælles markedsordning.

2 Selv om det er rigtigt, at alle virksomheder ikke påvirkes på samme måde af forordning nr. 404/93, fremgår det, at en sådan differentieret behandling står i sammenhæng med formålet, nemlig en integration af hidtil opdelte markeder, når det tages i betragtning, at disse forskellige kategorier af erhvervsdrivende befandt sig i en forskellig situation, før den fælles markedsordning for bananer blev indført.

3 En beslutning er kun udtryk for magtfordrejning, når det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier må antages, at der hermed er forfulgt andre hensyn end de angivne.

4 Forpligtelsen til at begrunde en individuel beslutning skal gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at udøve deres legalitetskontrol og for den berørte at gøre sig bekendt med begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik på at varetage sine interesser og at afgøre, om beslutningen er lovlig.
Retten bemærkede, at en institution, som i forbindelse med besættelsen af en stilling dels begår magtfordrejning ved systematisk at favorisere en ansøger til skade for andre i strid med tjenestens interesse, dels tilsidesætter traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF) ved at undlade at efterkomme præmisserne i domme afsagt af Retten, hvorved afgørelser truffet i forbindelse med den pågældende procedure blev annulleret, begår en tjenestefejl, som bevirker, at Fællesskabet ifalder erstatningsansvar.

Retten fastslog, at eftersom adgangen til domstolene er en grundlæggende rettighed og et almindeligt retsprincip, der skal tjene til at opretholde respekten for loven, er det kun under helt ekstraordinære omstændigheder, at en institutions iværksættelse af et søgsmål kan udgøre en tjenestefejl, som bevirker, at Fællesskabet ifalder erstatningsansvar.

Den tilføjede, at i tilfælde af en tvist kan den omstændighed, at en institution afviser et forslag til forlig, som er fremsat af en anden part, eller ikke selv fremsætter et forslag til forlig, ikke udgøre en tjenestefejl.

(præmis 97 og 100)

Henvisning til: Domstolen, 15. maj 1986, sag 222/84, Johnston, Sml. s. 1651, præmis 17 og 18; Retten, 17. juli 1998, sag T-l 11/96, ITT Promedia mod Kommissionen, Sml. II, s. 2937, præmis 60.