DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (ANDEN AFDELING) DEN 29. MAJ 1991. - BAYER AG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - FORMALITETEN - SOEGSMAALSFRIST - FORSKRIFTSMAESSIG FORKYNDELSE - UNDSKYLDELIG FEJL - UFORUDSELIGE OMSTAENDIGHEDER ELLER FORCE MAJEURE. - SAG T-12/90.



Samling af Afgørelser 1991 side II-00219



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Institutionernes retsakter - individuel beslutning - meddelelse - begreb

(EOEF-Traktaten, art. 191, stk. 2)

2. Retspleje - soegsmaalsfrister - sagsanlaeg efter fristens udloeb - undskyldelig vildfarelse - begreb

3. Retspleje - soegsmaalsfrister - sagsanlaeg efter fristens udloeb - uforudselige omstaendigheder eller force majeure - begreb

(Statutten for EOEF-Domstolen, art. 42, stk. 2)

Sammendrag

1. En beslutning er blevet behoerigt meddelt, saa snart den er naaet frem til adressaten, og denne har haft mulighed for at goere sig bekendt med den. Naar meddelelsen sker ved anbefalet brev med modtagelsesbevis, anses datoen for underskrivelsen af dette bevis for meddelelsestidspunktet, uden at det er noedvendigt at tage hensyn til datoen for adressatens tilbagesendelse af en blanket til kvittering for modtagelse, der saedvanligvis vedlaegges beslutningen for at afhjaelpe eventuelle fejl fra postvaesenets side.

2. Da faellesskabsbestemmelserne om soegsmaalsfrister er ufravigelige regler, maa begrebet undskyldelig vildfarelse, der paa grundlag af principperne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning kan medfoere, at der goeres undtagelse herfra, fortolkes snaevert, og kan kun omfatte usaedvanlige omstaendigheder, hvor specielt den paagaeldende institution har givet anledning til fejlen gennem en adfaerd, der enten i sig selv eller i afgoerende omfang, maa antages at kunne medfoere en vildfarelse hos en retsundergiven, som er i god tro, og som har udvist den agtpaagivenhed, der normalt kan kraeves af en paapasselig erhvervsdrivende.

3. For at et soegsmaal, der anlaegges efter soegsmaalsfristens udloeb, kan admitteres i medfoer af artikel 42, stk. 2, i statutten for Domstolen som foelge af uforudselige omstaendigheder eller force majeure, kraeves det, at der foreligger usaedvanlige vanskeligheder, som sagsoegeren ikke har indflydelse paa, og som viser sig uundgaaelige, selv om der udvises al den agtpaagivenhed, som maa forventes.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder

1 Ved beslutning af 13. december 1989 (EFT 1990 L 21, s. 71, herefter benaevnt "beslutningen") fastslog Kommissionen, at der for perioden 10. juli 1986 til 13. november 1989 var indgaaet aftaler mellem Bayer AG (herefter benaevnt "Bayer"), som beslutningen var rettet til, og selskabets kunder, hvorved kunderne forpligtede sig til udelukkende at anvende "Bayo-n-ox Premix 10%" til daekning af deres eget behov i deres fabrikker. Efter Kommissionens opfattelse udgjorde disse aftaler overtraedelser af EOEF-Traktatens artikel 85. Kommissionen paalagde derfor Bayer en boede paa 500 000 ECU, jf. artikel 15, stk. 2, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81).

2 Beslutningen fremsendtes til Bayer den 20. december 1989 som anbefalet brev med modtagelsesbevis. Af sagens akter, hvis rigtighed ikke bestrides, fremgaar, at skrivelsen indgik til Bayer' s postafdeling den 28. december 1989.

3 Paa konvoluttens forside var der for det foerste et portostempel; for det andet en paaklaebet maerkat, hvor Kommissionens navn og adresse var anfoert, samt Bayer' s navn og adresse, der var angivet med paaskriften "An die BAYER AKTIENGESELLSCHAFT-D-5090 LEVERKUSEN RÉPUBLIQUE FÉDÉRALE D' ALLEMAGNE"; for det tredje et stempel "A.R.-RECOMMANDÉ-Avec Accusé de réception-AANGETEKEND-Met Ontvangstbewijs" (anbefalet/med modtagelsesbevis), der var anbragt i oeverste venstre hjoerne; og for det fjerde yderligere en klaebemaerkat, der var anbragt i nederste venstre hjoerne, og hvori angivelsen "R (roed)/BRUXELLES 4-BRUSSEL 4-663 (roed)" var anfoert i roed indramning. Paa konvoluttens bagside var der i begge sider paaklaebet en maerkat af tykt roedt papir til afrivning med betegnelsen "avis de réception/de paiement/d' inscription" (kvittering for modtagelse/betaling/indfoersel). Denne maerkat blev revet af konvolutten i forbindelse med postafdelingens behandling, men har efterladt tydelige spor.

4 En fuldmaegtig i Bayer' s postafdeling anfoerte i rubrikken "date et signature du destinataire" (dato og modtagerens underskrift) paa den naevnte kvittering datoen den 28. december 1989 samt sin underskrift. Postkontoret i Leverkusen forsynede den paagaeldende kvittering med et stempel, der ligeledes angav datoen den 28. december 1989, og tilbagesendte den til Kommissionen, som ogsaa modtog den.

5 En ansat i Bayer' s postafdeling antog, at forsendelsen var bestemt til patentafdelingen, og videresendte den hertil, uden at aabne konvolutten og uden at anfoere postafdelingens modtagelsesdato. Patentafdelingen anbragte et roedt stempel paa konvoluttens forside "NICHT K-RP Patentabteilung" (ikke til patentafdelingen) og sendte forsendelsen tilbage til postafdelingen med intern post. En medarbejder i postafdelingen aabnede den 3. januar 1990 konvolutten og forsynede den paa forsiden med et datostempel af samme dato. Herefter videresendte han konvolutten med indhold til Bayer' s retsafdeling.

6 Den paagaeldende konvolut indeholdt Kommissionens beslutning, en foelgeskrivelse af 19. december 1989, en standardformular vedroerende bankgaranti og en blanket med overskriften "Acknowledgement of receipt/Accusé de réception" (Kvittering for modtagelse). Retsafdelingens sekretariat stemplede beslutningen som indgaaet den 3. januar 1990. To medarbejdere i retsafdelingen anfoerte datoen den 3. januar 1990 paa kvitteringen for modtagelse og underskrev den. Herefter blev formularen tilbagesendt til Kommissionen, som ogsaa modtog den.

7 Den 15. januar 1990 sendte Bayer' s retsafdeling en skrivelse til Kommissionens naestformand, Sir Leon Brittan, angaaende den omtvistede beslutning. I skrivelsen var datoen den 3. januar 1990 anfoert som modtagelsesdato.

Retsforhandlinger

8 Ved staevning, indgaaet til Rettens Justitskontor den 9. marts 1990, anlagde Bayer sag med paastand om, at den naevnte kommissionsbeslutning annulleres, subsidiaert at den selskabet paalagte boede paa 500 000 ECU ophaeves, og mere subsidiaert at boeden nedsaettes.

9 Ved saerskilt processkrift, indgivet den 30. marts 1990, fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 91, stk. 1, i Domstolens procesreglement, der ifoelge artikel 11, tredje afsnit, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans finder tilsvarende anvendelse for Retten, begaering om, at Retten, uden at indlede behandlingen af sagens realitet, tager stilling til en formalitetsindsigelse om, at sagen var anlagt for sent. Den 7. maj 1990 indgav Bayer sine bemaerkninger hertil.

10 Paa grundlag af retsmoederapporten har Retten (Anden Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling vedroerende formalitetsindsigelsen. Sagens parter er blevet anmodet om at besvare visse spoergsmaal; sagsoegeren er desuden blevet anmodet om at fremlaegge den originale konvolut, som indeholdt Kommissionens beslutning. Parterne har rettidigt imoedekommet disse opfordringer. Fremlaeggelsen af konvolutten, der naermere er beskrevet i parternes skriftlige indlaeg, har gjort det muligt for Retten at fastslaa det i praemis 3-7 anfoerte.

11 Den mundtlige forhandling vedroerende formalitetsindsigelsen fandt sted den 6. december 1990. Ved retsmoedets afslutning erklaerede afdelingsformanden den mundtlige forhandling for afsluttet.

12 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Afvisning, da sagen ikke er anlagt inden for den fastsatte frist.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

13 Bayer har gjort gaeldende, at sagen blev anlagt inden for den foreskrevne frist. Subsidiaert har selskabet henvist til, at en eventuel tilsidesaettelse af den i EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 3, fastsatte frist ikke kan tilskrives selskabet.

Formaliteten

14 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren ved den den 9. marts 1990 anlagte sag har paastaaet annullation af en beslutning, der blev meddelt selskabet den 28. december 1989. Fristen for at anlaegge et annullationssoegsmaal udloeb imidlertid den 6. marts 1990. Fristen for at anlaegge et annullationssoegsmaal er ved EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 3, fastsat til to maaneder. Ifoelge artikel 81, stk. 1, i Domstolens procesreglement begynder fristen at loebe dagen efter den dag, hvor den paagaeldende har faaet meddelelse om retsakten, idet dog den frist, der finder anvendelse i naervaerende sag, under hensyn til afstanden skal forlaenges med 6 dage, jf. artikel 81, stk. 2, i Domstolens procesreglement, sammenholdt med artikel 1, andet led, i bilag II hertil, da sagsoegeren har hjemsted i Forbundsrepublikken Tyskland. Den den 9. marts 1990 indgivne staevning maa saaledes anses for at vaere indgivet for sent, hvorfor sagen maa afvises.

15 Bayer har fremfoert tre argumenter til stoette for sin indsigelse mod, at sagen afvises: For det foerste har selskabet gjort gaeldende, at Kommissionens meddelelse ikke var forskriftsmaessig, for det andet, subsidiaert, at der forelaa omstaendigheder, som medfoerte, at fejlen med hensyn til soegsmaalsfristens begyndelse var undskyldelig, og for det tredje, at der var tale om omstaendigheder, der ikke kunne forudses, eller et tilfaelde af force majeure. Sagsoegerens tre indsigelser skal i det foelgende behandles enkeltvis.

16 Retten henviser for det foerste til, at det er korrekt, at soegsmaalsfristen i naervaerende sag ifoelge EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 3, sammenholdt med artikel 81 i Domstolens procesreglement og artikel 1 i bilag II hertil, andrager to maaneder og seks dage, og at fristen begynder at loebe dagen efter den dag, hvor sagsoegeren har faaet meddelelse om eller kendskab til den omtvistede beslutning.

Meddelelsen ikke forskriftsmaessig

17 Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at tomaanedersfristen i EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 3, for at anlaegge annullationsssoegsmaal foerst begyndte at loebe den 3. januar 1990, samt at fristen foerst udloeb den 9. marts 1990, henset til fristforlaengelsen paa seks dage under hensyn til afstanden, jf. artikel 1 i bilag II til Domstolens procesreglement. Den omstaendighed, at den omtvistede beslutning, som kun var adresseret "BAYER AKTIENGESELLSCHAFT-D-5090 LEVERKUSEN" indgik til selskabets postafdeling den 28. december 1989, er ikke ensbetydende med, at den blev meddelt denne dag, eller at den kom til selskabets kendskab pr. denne dato. Sagsoegeren har henvist til, at en saadan beslutning i medfoer af artikel 10 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42) skal tilstilles modtagerne i anbefalet brev med modtagelsesbevis eller afleveres til de paagaeldende mod kvittering. Kommissionen har anvendt begge meddelelsesformer, idet blanketten "Acknowledgement of receipt/Accusé de réception" (kvittering for modtagelsen) var vedlagt det anbefalede brev. Denne samtidige anvendelse af begge meddelelsesformer foerer i naervaerende sag til, at meddelelsen ikke er sket forskriftsmaessigt. Derfor begyndte soegsmaalsfristen foerst at loebe den dag, da sagsoegeren faktisk fik kendskab til beslutningen, dvs. den 3. januar 1990, hvilket maa anses for godtgjort. Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen har modtaget kvitteringen for modtagelsen, der er dateret den 3. januar 1990, uden at fremkomme med nogen form for indsigelser herimod, hvorfor det er i strid med princippet om beskyttelse af berettigede forventninger samt retssikkerhedsprincippet, at Kommissionen efterfoelgende paaberaaber sig en postkvittering af en tidligere dato.

18 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt meddelelsen er sket forskriftsmaessigt, bemaerker Retten, at det af Domstolens faste praksis fremgaar, at fremsendelse ved anbefalet brev med modtagelsesbevis er en egnet meddelelsesform, idet den goer det muligt med sikkerhed at fastlaegge det noejagtige tidspunkt for fristens begyndelse. En beslutning er saaledes blevet behoerigt meddelt, saa snart den er naaet frem til adressaten, og denne har haft mulighed for at goere sig bekendt med den (dom af 26.11.1985, sag 42/85, Cockerill-Sambre mod Kommissionen, Sml. s. 3749).

19 I den foreliggende sag har Retten fastslaaet, at Kommissionen har tilstillet sagsoegeren beslutningen ved anbefalet brev med modtagelsesbevis, samt at denne skrivelse er blevet behoerigt modtaget paa sagsoegerens hjemsted i Leverkusen den 28. december 1989. Heraf foelger, at sagsoegeren fra dette tidspunkt at regne var i stand til at faa kendskab til skrivelsens indhold og dermed beslutningens ordlyd.

20 Den omstaendighed, at konvolutten indeholdt en blanket "Acknowledgement of receipt/Accusé de réception" (kvittering for modtagelse), indebaerer paa ingen maade, at der foruden den forskriftsmaessige meddelelse pr. brev tillige er givet meddelelse i en anden form. For indevaerende kan den vedlagte blankets eventuelle betydning i henseende til begreberne "undskyldelig vildfarelse", "uforudselige omstaendigheder" og "force majeure" lades ude af betragtning, idet det paa dette punkt er tilstraekkeligt at henvise til, at der kun kan ske meddelelse ved "Acknowledgement of receipt/Accusé de réception" (kvittering for modtagelse), saafremt beslutningen var blevet overbragt en af Bayer' s overordnede medarbejdere af en befuldmaegtiget fra Kommissionen personlig, hvilket imidlertid ikke var tilfaeldet. Som Kommissionen har anfoert, er formaalet med at fremsende denne blanket sammen med beslutningen i én og samme konvolut alene at sikre, at Kommissionen med sikkerhed kan fastslaa den dato, da beslutningen er kommet til virksomhedens kendskab, saafremt postvaesenet svigter og ikke returnerer modtagelsesbeviset til Kommissionen, hvilket imidlertid ikke var tilfaeldet i denne sag. Den omtvistede beslutning blev saaledes behoerigt og gyldigt meddelt Bayer den 28. december 1989.

21 Det fremgaar af det saaledes anfoerte, at sagsoegerens foerste argument maa afvises.

Undskyldelig vildfarelse

22 Sagsoegeren har subsidiaert gjort gaeldende, at selv om det antages, at fristen i EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 3, begyndte at loebe den 28. december 1989, boer dette ikke medfoere, at sagen afvises. Dette foelger af Domstolens praksis, hvorefter overskridelse af de foreskrevne frister ikke er til hinder for, at sagen admitteres, naar dette skyldes en undskyldelig vildfarelse om fristens begyndelsestidspunkt fra sagsoegerens side (dom af 18.10.1977, sag 25/68, Schertzer mod Parlamentet, Sml. s. 1729 samt dom af 5.4. 1979, sag 117/78, Orlandi mod Kommissionen, Sml. s. 1613, jf. s. 1620). Sagsoegeren har i denne forbindelse fremfoert fire argumenter til stoette for, at vildfarelsen i dette tilfaelde var undskyldelig.

23 Sagsoegeren har for det foerste anfoert, at Kommissionen under den administrative procedure, der gik forud for beslutningen, uden undtagelse havde fremsendt alle meddelelser til selskabet direkte til dets retsafdeling ved anbefalede breve med modtagelsesbevis. Sagsoegeren havde derfor grund til at antage, at den endelige beslutning ligeledes ville blive fremsendt direkte til retsafdelingen. I strid med sin hidtidige praksis adresserede Kommissionen beslutningen til "BAYER AKTIENGESELLSCHAFT" uden naermere angivelse af den afdeling, den var bestemt for.

24 Bayer har for det andet anfoert, at selskabet har gjort alt, hvad der stod i dets magt, for at undgaa fejl under den interne postfordeling. Sagsoegeren har imidlertid anerkendt, at selskabets fuldmaegtig i postafdelingen har tilsidesat interne regler, hvorefter de ansatte for det foerste skulle aabne alle forsendelser, der ikke var forsynet med en tilstraekkelig praecis angivelse af, hvilken afdeling, den var bestemt for; for det andet skulle forsyne forsendelsen med et stempel med datoen for modtagelsen i postafdelingen og endelig skulle videresende den paagaeldende forsendelse, sammen med den datostemplede konvolut til den relevante afdeling.

25 Sagsoegeren har for det tredje gjort gaeldende, at den omstaendighed, at konvolutten indeholdt en kvittering for modtagelse, der var vedlagt Kommissionens beslutning, helt klart foerer til, at selskabets vildfarelse er undskyldelig. I henhold til artikel 10 i forordning nr. 99/63 maatte retsafdelingen gaa ud fra, at denne modtagelseskvittering var det eneste dokument, Kommissionen anvendte ved meddelelse af beslutningen, hvorfor den ikke havde haft grund til at formode, at postafdelingen allerede havde udfyldt og tilbagesendt et modtagelsesbevis med en anden dato.

26 For det fjerde er det sagsoegerens opfattelse, at den omstaendighed, at Kommissionen paa intet tidspunkt - hverken da den modtog kvitteringen for modtagelsen eller under den senere korrespondance, specielt ikke ved modtagelsen af skrivelsen af 15. januar 1990 - har gjort opmaerksom paa selskabets fejltagelse, helt klart taler til stoette for, at vildfarelsen er undskyldelig. Kommissionen har ved sin passivitet handlet i strid med saavel retssikkerhedsprincippet som princippet om beskyttelse af berettigede forventninger, som Kommissionen over for sagsoegeren var forpligtet til at respektere.

27 Kommissionen har under de mundtlige forhandlinger hertil sammenfattende anfoert, at det ikke kan antages, at en vildfarelse, der er opstaaet som foelge af alvorlige fejl, begaaet inden for virksomheden, og som dennes ansatte baerer ansvaret for, kan udskyde begyndelsestidspunktet for soegsmaalsfristen, henset til soegsmaalsfristernes betydning.

28 Retten finder, at begrebet undskyldelig vildfarelse, der undtagelsesvis kan foere til, at soegsmaalsfristen ikke anses for udloebet, som fastslaaet af Domstolen i dom af 18. oktober 1977 i sag 25/68 (Schertzer, a.st.), foerst boer defineres. Dette begreb, der er forskelligt fra begreberne omstaendigheder, som ikke kunne forudses, eller force majeure, der udtrykkeligt er omhandlet i artikel 42 i protokollen vedroerende statutten for De Europaeiske Faellesskabers Domstol (herefter benaevnt "statutten for Domstolen"), udspringer direkte af hensynet til at sikre principperne om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning.

29 Med hensyn til soegsmaalsfrister, der ifoelge fast praksis hverken er undergivet rettens eller parternes raadighed, men er ufravigelige regler, maa begrebet undskyldelig vildfarelse fortolkes snaevert og kan kun omfatte usaedvanlige omstaendigheder, hvor specielt den paagaeldende institution har udvist en adfaerd, der enten i sig selv eller i afgoerende omfang maa antages at kunne medfoere en vildfarelse hos en retsundergiven, som er i god tro, og som har udvist den agtpaagivenhed, der kan kraeves af en normalt paapasselig erhvervsdrivende. I dette tilfaelde kan administrationen nemlig ikke paaberaabe sig, at den selv har tilsidesat principperne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning, da dette er aarsagen til den fejl, den retsundergivne har begaaet.

30 Paa denne baggrund skal det vurderes, om de fire omstaendigheder, sagsoegeren i denne sag har paaberaabt sig, kan antages at medfoere, at vildfarelsen med hensyn til soegsmaalsfristens begyndelse er undskyldelig.

31 Henset til, hvad der kan kraeves af en normalt paapasselig erhvervsdrivende, finder Retten for det foerste, at den omstaendighed, at Kommissionen har fremsendt den anfaegtede beslutning til sagsoegerens forretningssted, hvorimod den angiveligt tidligere havde fremsendt alle meddelelser direkte til selskabets retsafdeling, ikke kan anses for en usaedvanlig begivenhed, der kan medfoere, at sagsoegerens vildfarelse anses for undskyldelig.

32 Retten finder for det andet, at Bayer' s argument om, at selskabet havde gjort alt, hvad der stod i dets magt, for at undgaa fejl ved behandlingen af den indkomne post, paa ingen maade kan anses for godtgjort, idet det af sagens akter fremgaar, hvilket ikke er blevet bestridt, at der faktisk blev begaaet fejl inden for virksomheden ved modtagelsen af det anbefalede brev.

33 Den foerste fejl, som Bayer ikke har bestridt, bestod i, at postafdelingen undlod at overholde interne virksomhedsregler, hvorefter det paahvilede denne afdelings ansatte at aabne alle konvolutter, saafremt den interne modtager paa virksomheden ikke var klart angivet. Den anden fejl bestod i, at postafdelingen undlod at forsyne konvolutten med et datostempel, som angav, hvornaar den var indgaaet til postafdelingen. Den tredje fejl er en foelge af de to netop anfoerte, og bestod i, at det paagaeldende dokument, tillige med konvolutten, ikke straks blev videresendt til den rette afdeling. Den fjerde fejl bestod i, at virksomhedens retsafdeling hverken tillagde stemplet "NICHT K-RP Patentabteilung", som patentafdelingen havde anfoert paa konvoluttens bagside, eller de tydelige spor efter postvaesenets modtagelsesbevis, der fremtraeder paa konvolutten, betydning.

34 Retten finder dels, at Bayer' s retsafdeling noedvendigvis ville have faaet kendskab til, at den anfaegtede beslutning var blevet behoerigt meddelt af Kommissionen den 28. december 1989, saafremt postafdelingen ikke havde begaaet de ovenfor anfoerte tre fejl, dels at Bayer' s retsafdeling - som det kan kraeves af en normalt paapasselig virksomhedsafdeling - henset til alle disse fejl, noeje og omhyggeligt burde have undersoegt, hvilken dato forsendelsen, der var blevet videresendt fra patentafdelingen, oprindelig var blevet modtaget af virksomhedens postafdeling. Bayer har imidlertid hverken i sine skriftlige indlaeg eller under den mundtlige forhandling gjort gaeldende, at en saadan undersoegelse har fundet sted.

35 Det fremgaar af det saaledes anfoerte, at Bayer hverken kan paaberaabe sig en mangelfuld arbejdsgang inden for virksomheden eller tilsidesaettelse af interne regler som grundlag for, at selskabets fejl var undskyldelig, naar det staar fast, at disse anvisninger ikke er blevet overholdt, samt at Kommissionen under ingen omstaendigheder har bidraget til Bayer' s mangelfulde arbejdsgang.

36 Med hensyn til Bayer' s tredje argument, nemlig at konvolutten indeholdt en "kvittering for modtagelse", som Kommissionen havde vedlagt beslutningen, kan det ikke udelukkes, at denne omstaendighed kan have skabt en vis usikkerhed hos adressaten for meddelelsen om, hvilken meddelelsesform, Kommissionen faktisk anvendte, naar henses til, at Kommissionen, som udtrykkeligt vedgaaet under retsmoedet, generelt anvender samme formular baade ved meddelelse ved aflevering mod kvittering, og som i denne sag, af hensyn til dens egen administrative registrering. I denne sag ville blanketten "Acknowledgement of receipt/Accusé de réception" imidlertid ikke have skabt nogen usikkerhed hos Bayer, saafremt sagsoegeren havde udvist saedvanlig agtpaagivenhed, og saafremt virksomhedens forskellige afdelinger ikke havde begaaet de naevnte fejl.

37 Det fremgaar af det saaledes anfoerte, at Bayer' s tredje argument herefter maa afvises.

38 For saa vidt angaar sagsoegerens argument om, at Kommissionen dels ikke reagerede ved modtagelsen af blanketten "Acknowledgement of receipt/Accusé de réception", hvorpaa Bayer havde anfoert datoen den 3. januar 1990 som tidspunkt for dets modtagelse af meddelelsen, dels at Kommissionen ikke henledte sagsoegerens opmaerksomhed paa fejlen vedroerende meddelelsesdatoen under den senere korrespondance, navnlig efter at have modtaget sagsoegerens skrivelse af 15. januar 1990, hvori samme forkerte meddelelsesdato var anfoert, bemaerkes endelig, at sagsoegeren ikke kan paaberaabe sig et saadant argument til stoette for sin paastand om, at selskabets fejl var undskyldelig, eller at Kommissionen har tilsidesat principperne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning ved beregningen af selskabets soegsmaalsfrist.

39 For saa vidt angaar foerste del af Bayer' s argumentation om, at Kommissionen ikke paapegede uoverensstemmelsen mellem datoen den 28. december 1989, paa hvilket tidspunkt meddelelse ved anbefalet brev med modtagelsesbevis fandt sted, og datoen den 3. januar 1990, der ved en fejl blev anfoert paa blanketten "Acknowledgement of receipt/Accusé de réception" (kvittering for modtagelse) af Bayer' s retsafdeling, bemaerkes for det foerste, at Kommissionen faktisk modtog modtagelsesbeviset, der var dateret den 28. december 1989, og underskrevet af en fuldmaegtig hos Bayer. I betragtning af formaalet med blanketten "Acknowledgement of receipt/Accusé de réception" , (kvittering for modtagelse) der, som anfoert af Kommissionen, er at give institutionen mulighed for i hvert fald at raade over en dato, paa hvilken meddelelsen med sikkerhed er kommet til kendskab, i de undtagelsestilfaelde, hvor postmodtagelsesbeviset ikke tilbagesendes af postvaesenet, finder Retten, at Kommissionen ikke under disse konkrete omstaendigheder, og som sagen forelaa, efter at modtagelsesbeviset faktisk var blevet returneret, var forpligtet til at kontrollere, om der var overensstemmelse mellem de datoer, der var anfoert i de to dokumenter, idet alene datoen for den forskriftsmaessige meddelelse, som fremgaar af postmodtagelsesbeviset, var afgoerende. Kommissionen var saa meget mindre forpligtet til at foretage denne kontrol, som en saadan uoverensstemmelse mellem datoerne i de to dokumenter i princippet ikke kan forekomme, medmindre den beror paa en fejl, som virksomheden, som i denne sag, er ansvarlig for.

40 For saa vidt angaar anden del af argumentationen om Kommissionens passivitet, efter at den havde modtaget Bayer' s skrivelse af 15. januar 1990, bemaerker Retten, at det ikke med rimelighed kan kraeves, at Kommissionen af egen drift skal berigtige samtlige datofejl, der tilfaeldigt forekommer i den post, der modtages fra forskellige erhvervsdrivende, naar en indsigelse - som i denne sag - ikke netop angaar soegsmaalsfristens begyndelsestidspunkt.

41 Det fremgaar af det saaledes anfoerte, at de fire argumenter, Bayer har fremfoert til stoette for sit andet anbringende, ikke er holdbare, hvorfor anbringendet herefter maa afvises.

Uforudselige omstaendigheder eller force majeure

42 Bayer har endelig anfoert, at der foreligger uforudselige omstaendigheder eller force majeure i den i artikel 42, stk. 2, i statutten for Domstolen omhandlede betydning. Da selskabet i enhver henseende havde opfyldt dets organisations- og kontrolforpligtelser, har selskabet ikke begaaet nogen fejl, hvorfor det ikke, henset til Kommissionens adfaerd, kan lastes for at have overskredet den fastsatte frist.

43 Kommissionen har hertil anfoert, at omstaendighederne i denne sag ikke boer foranledige Retten til at antage, at undtagelsen om uforudselige omstaendigheder eller force majeure finder anvendelse. Bayer' s ansatte er alene ansvarlige for de fejl, der blev begaaet af virksomheden. Kommissionen finder, at den er uden ansvar for den raekke af fejl, der er begaaet.

44 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren har godtgjort, at der forelaa uforudselige omstaendigheder eller force majeure, bemaerker Retten, at dette ifoelge Domstolens faste praksis kraever, at der foreligger usaedvanlige vanskeligheder, som sagsoegeren ikke har indflydelse paa, og som viser sig uundgaaelige, selv om der udvises al den agtpaagivenhed, som maa forventes, (Domstolens dom af 9.2.1984, sag 284/82, Busseni mod Kommissionen, Sml. s. 557 og dom af 30.5.1984, sag 224/83, Ferriera Vittoria mod Kommissionen, Sml. s. 2349).

45 Bayer har imidlertid til stoette for dette anbringende fremfoert samme argumenter som dem, det paaberaabte til stoette for, at der forelaa en undskyldelig vildfarelse fra selskabets side. Af de tidligere anfoerte betragtninger vedroerende en eventuel undskyldelig vildfarelse fremgaar klart, at de naevnte betingelser, der kunne begrunde en overskridelse af soegsmaalsfristen, saa meget desto mindre, for saa vidt angaar forekomsten af omstaendigheder, der ikke kunne forudses, eller force majeure som omhandlet i artikel 42 i statutten for Domstolen, ikke er opfyldt i naervaerende sag.

46 Det fremgaar af det saaledes anfoerte, at Bayer' s tre anbringender maa afvises, samt at sagen, der blev indfoert i Domstolens register den 9. marts 1990, er blevet anlagt efter udloebet af den frist paa to maaneder og 6 dage, der tilkom sagsoegeren i naervaerende sag, hvorfor den maa afvises.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

47 I henhold til artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesreglement doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Bayer har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Anden Afdeling)

1) Sagen afvises.

2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.