Sag C-91/01

Den Italienske Republik

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Statsstøtte – henstilling vedrørende definitionen af små og mellemstore virksomheder – rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder – kriteriet om uafhængighed – berettiget forventning – retssikkerhed«

Sammendrag af dom

1. Statsstøtte – forbud – undtagelser – meddelelse fra Kommissionen om Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder – definition af begrebet »små og mellemstore virksomheder« – fortolkning af kriteriet om uafhængighed

(Kommissionens henstilling 96/280 vedrørende definitionen af små og mellemstore virksomheder; meddelelse fra Kommissionen om Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder)

2. Statsstøtte – en støttes forenelighed med fællesskabsbestemmelserne – støttemodtagernes eventuelle berettigede forventning – beskyttelse – betingelser og grænser

(Art. 88 EF)

1. Kommissionen er bundet af de rammebestemmelser og meddelelser, som den vedtager som led i sit tilsyn med statsstøtte, såfremt disse ikke afviger fra traktatens bestemmelser, og de er blevet accepteret af medlemsstaterne.

I denne forbindelse fremgår det af punkt 1.2 i meddelelse fra Kommissionen om Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (SMV), offentliggjort i 1996, at den positive indstilling, Kommissionen har haft til denne statsstøtte, er berettiget af de mangler ved markedet, der betyder, at disse virksomheder står over for en række handicap, og som er til hinder for en økonomisk og socialt set ønskelig udvikling af dem, og af punkt 3.2 i denne meddelelse, at for at falde ind under rammebestemmelsernes definition af SMV skal en virksomhed opfylde tre kriterier, nemlig et kriterium om antal medarbejdere, et finansielt kriterium og et kriterium om uafhængighed. Hvad angår det sidstnævnte kriterium fastsættes det i artikel 1, stk. 3, i bilaget til Kommissionens henstilling 96/280 vedrørende definitionen af SMV, at ved uafhængige virksomheder forstås virksomheder, hvor en enkelt virksomhed eller flere virksomheder i fællesskab, der ikke opfylder definitionerne af en SMV eller en lille virksomhed, alt efter tilfældet, ikke besidder 25% eller derover af kapitalen eller stemmerettighederne.

Man kan imidlertid ikke udskille en retsakts konklusion fra dens betragtninger, hvorfor den om nødvendigt må fortolkes under hensyntagen til de betragtninger, som har ført til dens vedtagelse.

Det fremgår særligt af 18., 19. og 22. betragtning til henstillingen og af punkt 3.2 i meddelelsen om rammebestemmelserne om SMV, at formålet med kriteriet om uafhængighed er at sikre, at de foranstaltninger, der er tiltænkt SMV, faktisk kommer virksomheder, hvis størrelse er et handicap, til gode, og ikke virksomheder, der tilhører en stor koncern, og som således har adgang til økonomiske midler og bistand, som ikke står til rådighed for konkurrenter af lignende størrelse. Det fremgår endvidere, at for kun at tilgodese de virksomheder, der reelt er uafhængige SMV, er der behov for at udelukke juridiske konstruktioner med hensyn til SMV’er, som danner en gruppe, hvis økonomiske styrke er større end en sådan virksomhed. Det må sikres, at definitionen af SMV ikke omgås af rent formelle grunde.

Kriteriet om uafhængighed må derfor fortolkes i lyset af dette formål, således at en virksomhed, der ejes for mindre end 25%’s vedkommende af en stor virksomhed, og således formelt opfylder kriteriet, men som reelt er del af en større virksomhedskoncern, alligevel ikke kan anses for at opfylde kriteriet.

(jf. præmis 45-51)

2. Under hensyn til den bindende karakter af den kontrol, som Kommissionen skal føre med statsstøtte i henhold til artikel 88 EF, kan støttemodtagerne principielt ikke have nogen berettiget forventning om, at den støtte, de har modtaget, er lovlig, medmindre den er blevet ydet under iagttagelse af den i nævnte traktatbestemmelse fastlagte procedure.

Det følger heraf, at så længe Kommissionen ikke har truffet en beslutning om godkendelse, og så længe fristen for at anlægge søgsmål til prøvelse af denne beslutning ikke er udløbet, har støttemodtageren ikke vished med hensyn til lovligheden af den planlagte støtte, hvilket er det eneste, der ville kunne skabe en berettiget forventning hos støttemodtageren.

(jf. præmis 65 og 66)