b)

Ved det fjerde anbringende gør sagsøgeren gældende, at der også er sket en tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet og af princippet om retten til forsvar ved, at afhøringen af de tre vidner, som afgav forklaring for disciplinærrådet, fandt sted uden sagsøgerens tilstedeværelse, og uden at det mundtligt eller skriftligt blev meddelt ham, hvornår afhøringerne ville finde sted. Sagsøgeren anfører, at dette navnlig strider mod artikel 6 i bilag IX, men også mod et almindeligt princip, der er fælles for retssystemerne i de forskellige medlemsstater. Europa-Parlamentet har om det faktiske forløb i forbindelse med afhøringen af de af institutionen indkaldte vidner anført, at de tre afhøringer er blevet optaget på bånd, og at der er blevet udarbejdet referater af dem, som er blevet godkendt af vidnerne, og som efter eventuel oversættelse er blevet overgivet sagsøgeren og hans advokat ( 1 ). Sagsøgeren har således før afslutningen af disciplinærrådets behandling af sagen haft mulighed for at fremsætte sine bemærkninger vedrørende afhøringen af vidnerne. Europa-Parlamentet har anført, at dette er tilstrækkeligt til at antage, at kontradiktionsprincippet blev overholdt. Der henvises i denne forbindelse til Domstolens dom af 11. juli 1968 i den første A. J. van Eick-sag (sag 35/67, Sml. 1965-1968, s. 523; org. ref. Recueil 1968, s. 481, navnlig præmis 2). Jeg bemærker imidlertid hertil, at hverken den nævnte præmis eller nogen af de andre præmisser i dommen beskæftiger sig med spørgsmålet om kontradiktionsprincippets anvendelse i forbindelse med vidneafhøringer. Den nævnte præmis vedrører udelukkende spørgsmålet om undersøgelsen af de aktstykker, som den pågældende institution har fremlagt. Rent bortset fra, at meddelelsen til sagsøgeren om forløbet af den sidste og meget vigtige vidneafhøring i sagen under alle omstændigheder blev givet så sent, at disciplinærrådet ikke kan anses for at have givet sagsøgeren en rimelig frist til at fremsætte sine bemærkninger, mener jeg, at det af Europa-Parlamentet anførte må forkastes. I den forbindelse lader jeg det være et åbent spørgsmål, om denne slutning allerede kan udledes af ordlyden af artikel 6 i vedtægtens bilag IX. Jeg mener, at der kan være tvivl herom. For det første fremgår det efter min opfattelse allerede af den sammenligning mellem de forskellige sproglige versioner af denne bestemmelse, som blev foretaget under retsmødet, at i hvert fald nogle af disse sproglige versioner vil kunne fortolkes anderledes. For det andet er det efter min opfattelse ikke utvivlsomt, at spørgsmålet om gennemførelsen af den i bilagets artikler 4 og 5 omhandlede vidneafhøring udelukkende er reguleret af artikel 6. Det er under alle omstændigheder klart, at artikel 6 i hvert fald ikke udelukkende vedrører sådanne vidneafhøringer. Det må i hvert enkelt tilfælde afgøres, hvilken fortolkning der skal anlægges af begrebet »kontradiktorisk undersøgelse« i bestemmelsen, alt efter hvilken form for undersøgelse der er tale om. Når jeg mener, at der burde være givet sagsøgeren mulighed for at være til stede under vidneafhøringerne, skyldes det mest disciplinærsagernes karakter og kontradiktionsprincippet, som ikke alene fremgår af disciplinærsagernes karakter, men også af en samlet vurdering af bestemmelserne i vedtægtens bilag IX. Hvad angår spørgsmålet om disciplinærsagernes karakter, kan jeg som sagsøgeren fuldt ud tilslutte mig generaladvokat Roemer's bemærkninger herom i hans forslag til afgørelse i den førnævnte sag 35/67 (Recueil 1968, s. 520 (tysk udgave)). På grundlag af en analyse af disciplinærrådets stilling i disciplinærsager mod EFansatte, som endnu i dag fortjener at blive læst, konkluderer generaladvokat Roemer, at det »vel er ubetænkeligt at antage, at disciplinærrådets opgaver i høj grad ligner en undersøgelsesdomstols«, ligesom det »givet [måtte] tiltrædes, at en disciplinærsag bør gennemføres under retsplejelignende former«. For så vidt angår indholdet af det nævnte bilag til vedtægten, fremgår det efter min opfattelse navnlig af artikel 1, stk. 2, artikel 2, artikel 4, artikel 6, stk. 1, og artikel 7, at der gælder et kontradiktionsprincip. Den nærmere fastlæggelse af, hvad en kontradiktorisk sagsbehandling i den konkrete sag må indebære, afhænger efter min opfattelse af den måde, de argumenter eller beviser, i forbindelse med hvilke retten til forsvar skal udøves, fremlægges på. Når det drejer sig om skriftligt fremsatte argumenter eller dokumenter, der skal tjene som bevismateriale (som i sag 35/67), kan den berørte tjenestemand selvsagt ikke forlange at være til stede under udfærdigelsen af de pågældende aktstykker. Han kan kun efterfølgende fremsætte sine bemærkninger skriftligt eller mundtligt. Hvad angår afhøringer af vidner, mener jeg derimod som sagsøgeren, at kontradiktionsprincippet klart indebærer, at der må gives tjenestemanden mulighed for at stille supplerende spørgsmål i forbindelse med en sådan vidneafhøring. Det står fast, at sagsøgeren i sagen ikke har haft en sådan mulighed. Jeg mener på denne baggrund, at sagsøgerens fjerde anbringende bør lægges til grund, og at den pågældende formmangel også er så væsentlig, at den i sig selv bør medføre en annullation af den anfægtede beslutning, idet det er fremgået, at disciplinærrådets udtalelse er afgivet efter en sagsbehandling, hvorunder denne tilsidesættelse af væsentlige formregler er sket. Den af Europa-Parlamentet under retsmødet anførte dom fra det belgiske Raad van State kan ikke ændre noget heri. Det er åbenbart, at fortolkningen af vedtægtens bilag DC ikke kan afhænge af fortolkningen af en national disciplinærforfølgningsordning, hvis indhold der i øvrigt ikke er fremlagt nøjagtige oplysninger om. Domstolens nylige dom af 29. januar 1985 i sagen F. (sag 228/83, Sml. 1985, s. 290), som sagsøgte har henvist til, kan heller ikke ændre den nævnte konklusion. Tværtimod fremgår det af præmis 21 i denne dom, at sagsøgeren i den pågældende sag netop havde mulighed for at være til stede under alle vidneafhøringerne og derfor selv dels kunne stille spørgsmål til vidnerne, dels straks over for alle disciplinærrådets medlemmer kunne fremkomme med sine synspunkter om vidneforklaringerne.