ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Princippet om EU-rettens forrang og den i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder sikrede ret til en effektiv domstolsbeskyttelse skal fortolkes således, at de, når der ikke foreligger nogen national bestemmelse, som fastsætter en adgang til retslig prøvelse af lovligheden af en administrativ afgørelse om frihedsberøvelse af ansøgere om international beskyttelse eller af tredjelandsstatsborgere, der har fået afslag på deres asylansøgning, forpligter den nationale retsinstans til at erklære sig kompetent til at udtale sig om lovligheden af en sådan frihedsberøvelse og giver denne retsinstans beføjelse til straks at løslade de pågældende personer, såfremt den finder, at denne frihedsberøvelse udgør en frihedsberøvelse, som er i strid med EU-retten.

Artikel 26 i direktiv 2013/33 skal fortolkes således, at den kræver, at en ansøger om international beskyttelse, hvis frihedsberøvelse — der er konstateret ulovlig — er ophørt, for den retsinstans, som er kompetent i henhold til national ret, skal kunne påberåbe sig sin ret til at modtage enten en kontantydelse, der gør det muligt for den pågældende at finde en bolig, eller gratis indkvartering, og denne retsinstans råder i medfør af EU-retten over muligheden for at indrømme foreløbige foranstaltninger, indtil den træffer endelig afgørelse.

Princippet om EU-rettens forrang og den i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder sikrede ret til en effektiv domstolsbeskyttelse skal fortolkes således, at de, når der ikke foreligger nogen national bestemmelse, som fastsætter en adgang til retslig prøvelse af retten til indkvartering som omhandlet i artikel 17 i direktiv 2013/33, forpligter den nationale retsinstans til at erklære sig kompetent til at påkende det søgsmål, hvorved det tilsigtes at sikre den sidstnævnte ret.
1)

Artikel 7, 11 og 15 i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer og artikel 5 i Rådets direktiv 92/84/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for alkohol og alkoholholdige drikkevarer skal fortolkes således, at det ikke i medfør heraf kræves, at der fastsættes den samme punktafgiftssats for alkoholholdige drikkevarer, der er omfattet af kategorien »vin« som omhandlet i direktiv 92/83, og for alkoholholdige drikkevarer, der er omfattet af kategorien »andre gærede drikkevarer end vin og øl« som omhandlet i dette direktiv.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 30. april 2020 — UO mod Készenléti Rendőrség (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)

(Sag C-211/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - direktiv 2003/88/EF - anvendelsesområde - undtagelse - artikel 1, stk. 3 - direktiv 89/391/EØF - artikel 2, stk. 2 - politiets indsatsstyrkers aktiviteter)

(2020/C 240/29)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Miskolci Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UO

Sagsøgt: Készenléti Rendőrség

Konklusion

Artikel 1, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at dette direktivs artikel 2, nr. 1) og 2), finder anvendelse på medlemmer af ordensmagten, som udøver overvågningsfunktioner ved en medlemsstats ydre grænser i tilfælde af en tilstrømning af tredjelandsstatsborgere til disse grænser, medmindre det, henset til samtlige relevante omstændigheder, fremgår, at de udførte opgaver blev udført inden for rammerne af ekstraordinære begivenheder, hvis alvor og omfang nødvendiggjorde vedtagelsen af foranstaltninger, der var absolut nødvendige til beskyttelsen af befolkningens liv, sundhed og sikkerhed, og hvor det ikke ville være muligt at udføre foranstaltningerne på hensigtsmæssig vis, hvis alle reglerne i dette direktiv skulle overholdes, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 187 af 3.6.2019.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 14. maj 2020 — A.m.a. — Azienda Municipale Ambiente SpA mod Consorzio Laziale Rifiuti — Co.La.Ri. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-15/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - miljø - affald - direktiv 1999/31/EF - bestående deponeringsanlæg - efterbehandlingsperiode på deponeringsanlæg efter nedlukning - forlængelse - omkostninger ved affaldsdeponering - princippet om, at forureneren betaler - tidsmæssig anvendelse af direktivet)

(2020/C 240/20)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A.m.a. — Azienda Municipale Ambiente SpA

Sagsøgt: Consorzio Laziale Rifiuti — Co.La.Ri.

Konklusion

Artikel 10 og 14 i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en fortolkning af en national bestemmelse, hvorefter et deponeringsanlæg, som var i drift på datoen for dette direktivs gennemførelse, skal være underlagt de forpligtelser, som følger af direktivet, og navnlig en forlængelse af efterbehandlingsperioden efter nedlukning af dette deponeringsanlæg, uden at der skal tages hensyn til datoen for deponeringen af affaldet eller fastsættes foranstaltninger med henblik på at begrænse de finansielle virkninger af denne forlængelse for affaldsindehaveren.

(1) EUT C 164 af 13.5.2019.
2)

Artikel 2, nr. 3) og 4), og artikel 16, litra c), i direktiv 2011/83 skal fortolkes således, at en aftale indgået mellem en arkitekt og en forbruger, i henhold til hvilken førstnævnte forpligter sig til for sidstnævnte, i henhold til dennes anvisninger og ønsker, at projektere et enfamiliehus, der skal opføres, og i denne forbindelse at udarbejde planer, ikke udgør en aftale om levering af varer, som er fremstillet efter forbrugerens specifikationer eller har fået et tydeligt personligt præg som omhandlet i sidstnævnte bestemmelse.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 30. april 2020 — OI mod Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Frankfurt am Main — Tyskland)

(Sag C-191/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - lufttransport - forordning (EF) nr. 261/2004 - kompensation til luftfartspassagerer ved boardingafvisning - boardingafvisning - aflysning - direkte tilsluttet flyforbindelse - ændring af reservationen for en af de flyafgange, som indgår i lufttransporten, mod passagerens vilje - passagerens ankomst uden forsinkelse til det endelige bestemmelsessted)

(2020/C 240/27)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Frankfurt am Main

Parter i hovedsagen

Sagsøger: OI

Sagsøgt: Air Nostrum Líneas Aéreas del Mediterráneo SA

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, og navnlig dennes artikel 7, skal fortolkes således, at en passager, som har en samlet reservation til en direkte tilsluttet flyforbindelse, ikke har ret til kompensation, når dennes reservation er blevet ændret mod dennes vilje, hvilket har medført, dels at vedkommende ikke er rejst med den første flyafgang, som indgik i den reserverede transport, selv om denne flyafgang er blevet gennemført, dels at vedkommende er blevet tildelt en plads på en senere flyafgang, der har givet denne mulighed for at rejse på den anden flyafgang, som indgik i den reserverede transport, og således nå sit endelige bestemmelsessted på det oprindeligt planlagte ankomsttidspunkt.

(1) EUT C 206 af 17.6.2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. juli 2020 — Blackrock Investment Management (UK) Limited mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-231/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - fritagelser - artikel 135, stk. 1, litra g) - fritagelser af transaktioner bestående i forvaltning af investeringsforeninger - én enkelt ydelse, der anvendes til forvaltning af investeringsforeninger og andre fonde)

(2020/C 279/15)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Blackrock Investment Management (UK) Limited

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Konklusion

Artikel 135, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at én enkelt forvaltningsydelse, der leveres via en softwareplatform tilhørende en tredjepartsleverandør til et fondsforvaltningsselskab, der forvalter såvel investeringsforeninger som andre fonde, ikke er omfattet af den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse.

(1) EUT C 172 af 20.5.2019.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. juli 2020 — WM mod Stadt Frankfurt am Main (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-18/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - direktiv 2008/115/EF - fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold - forholdene under frihedsberøvelsen - artikel 16, stk. 1 - frihedsberøvelse i et fængsel med henblik på udsendelse - tredjelandsstatsborger, der udgør en alvorlig trussel mod den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed)

(2020/C 279/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: WM

Sagsøgt: Stadt Frankfurt am Main

Konklusion

Artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en tredjelandsstatsborger kan frihedsberøves i et fængsel med henblik på udsendelse, adskilt fra almindelige indsatte, med den begrundelse, at den pågældende udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse eller den omhandlede medlemsstats indre eller ydre sikkerhed.

(1) EUT C 112 af 25.3.2019.
1)

Artikel 135, stk. 1, litra l), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2008/8/EF af 12. februar 2008, skal fortolkes således, at datacentertjenesteydelser, hvor tjenesteyderen stiller kabinetter til rådighed for sine kunder til anbringelse af deres servere og tilbyder varer og tilknyttede ydelser såsom elektricitet og diverse ydelser, der skal sikre servernes anvendelse under optimale forhold, ikke udgør ydelser bestående i udlejning af fast ejendom, der er omfattet af merværdiafgiftsfritagelsen i denne bestemmelse, idet — hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve — denne tjenesteyder for det første ikke passivt stiller et areal eller en plads til rådighed for kunden, således at denne sikres en ret til at råde over arealet eller pladsen, som om den pågældende var ejer, og kabinetterne for det andet ikke er en integrerende del af den bygning, hvori de er installeret, og heller ikke er permanent installeret heri.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 25. juni 2020 — Europa-Kommissionen mod CX

(Sag C-131/19 P) (1)

(Appel - personalesag - disciplinærsag - ret til forsvar - ret til kontradiktion - bilag IX til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union - artikel 4 - mulighed for den tjenestemand, som ikke kan høres, for at fremsætte sine bemærkninger skriftligt eller for at lade sig repræsentere - artikel 22 - ansættelsesmyndighedens høring af tjenestemanden forud for vedtagelsen af den disciplinære sanktion - angiveligt umuligt for tjenestemanden at blive hørt samt at formulere skriftlige bemærkninger eller at lade sig repræsentere - bedømmelse af de lægelige beviser - Den Europæiske Unions Rets manglende svar på argumenter fremført i første instans)

(2020/C 279/13)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved G. Berscheid, T S. Bohr og C. Ehrbar, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: CX (ved avocat É. Boigelot)

Konklusion

1) Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 13. december 2018, CX mod Kommissionen (T-743/16 RENV, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:937), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

3) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

(1) EUT C 182 af 27.5.2019.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 2. juli 2020 — IE mod Magistrat der Stadt Wien (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Wien — Østrig)

(Sag C-477/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter - direktiv 92/43/EØF - artikel 12, stk. 1 - streng beskyttelsesordning for dyrearter - bilag IV - Cricetus cricetus (den europæiske hamster) - raste- eller yngleområder - beskadigelse eller ødelæggelse - forladte områder)

(2020/C 279/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IE

Sagsøgt: Magistrat der Stadt Wien

Konklusion

Artikel 12, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter skal fortolkes således, at begrebet »rasteområder« som omhandlet i denne bestemmelse ligeledes omfatter de rasteområder, der ikke længere benyttes af en af de beskyttede dyrearter, der er nævnt i litra a) i bilag IV til dette direktiv, såsom Cricetus cricetus (den europæiske hamster), når der er en tilstrækkelig stor sandsynlighed for, at den pågældende art vender tilbage til disse rasteområder, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 328 af 30.9.2019.
C 279/9

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 25. juni 2020 — Gregor Schneider mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-116/19 P) (1)

(Appel - personalesag - kontraktansatte - intern omstrukturering af tjenestegrenene i Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) - forflyttelse - retsgrundlag - artikel 7 vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union - tjenestens interesse - væsentlige ændringer af arbejdsopgaverne - kvalifikation - overførsel - forflyttelse - magtfordrejning - ret til at blive hørt - begrundelsespligt - ret til en retfærdig rettergang - effektiv retsbeskyttelse - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder)

(2020/C 279/12)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Gregor Schneider (ved Rechtsanwalt H. Tettenborn)

Den anden part i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved A. Lukošiūtė, som befuldmægtiget, og Rechtsanwalt B. Wägenbaur)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

2) Gregor Schneider betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 213 af 24.6.2019.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 25. juni 2020 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. mod Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-380/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 2013/11/EU - alternativ tvistbilæggelse - artikel 13, stk. 1 og 2 - obligatoriske oplysninger - adgang til oplysningerne)

(2020/C 279/16)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Sagsøgt: Deutsche Apotheker- und Ärztebank eG

Konklusion

Artikel 13, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/11/EU af 21. maj 2013 om alternativ tvistbilæggelse i forbindelse med tvister på forbrugerområdet og om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og direktiv 2009/22/EF (direktiv om ATB på forbrugerområdet) skal fortolkes således, at en erhvervsdrivende, der gør generelle betingelser for købs- eller tjenesteydelsesaftaler tilgængelige på sit websted, men som ikke indgår aftaler med forbrugerne via dette websted, har pligt til i disse generelle betingelser at angive oplysninger vedrørende den ATB-instans eller de ATB-instanser, som den erhvervsdrivende hører under, når denne sidstnævnte forpligter sig til at gøre brug af denne eller disse instanser eller har pligt til at gøre brug af dem til løsning af tvisterne med forbrugerne. Det er i denne forbindelse ikke tilstrækkeligt, at den erhvervsdrivende enten meddeler disse oplysninger i andre dokumenter, der er tilgængelige på det pågældende websted, eller i andre faneblade på webstedet eller giver forbrugeren de pågældende oplysninger i forbindelse med indgåelsen af den aftale, der er undergivet de generelle betingelser, i et særskilt dokument.

(1) EUT C 288 af 26.8.2019.
—

den mulighed, som den bistandssøgte medlemsstat har til at foretage modregning i tilfælde af konkurrerende fordringer, skal betragtes som en fortrinsstilling i disse bestemmelsers forstand, når anvendelsen af denne mulighed betyder, at denne medlemsstat indrømmes en fortrinsret eller ret til betaling forud for andre, som andre kreditorer ikke har, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
2)

Artikel 38, stk. 9 og 10, i direktiv 2014/23 skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at undersøgelsen af, om de afhjælpende foranstaltninger, der træffes af en økonomisk aktør, er passende, overdrages til de retslige myndigheder, på betingelse af, at den nationale ordning, der indføres med henblik herpå, overholder alle de krav, der er fastsat i direktivets artikel 38, stk. 9, og at proceduren er forenelig med de frister, der er fastsat for procedurerne for tildeling af koncessionskontrakter. Endvidere skal artikel 38, stk. 9, i direktiv 2014/23 fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning, der giver de retslige myndigheder mulighed for at ophæve en persons forbud mod at deltage i procedurerne for tildeling af koncessionskontrakter, der er indført, efter at personen har modtaget en straffedom, slette et sådant forbud eller undlade at opføre dommen i strafferegistret, på betingelse af, at sådanne retslige procedurer rent faktisk opfylder de fastsatte betingelser og det formål, der forfølges med ordningen, og særligt gør det muligt, når en økonomisk aktør ønsker at deltage i en procedure for tildeling af koncessionskontrakter, i rette tid at ophæve det forbud, aktøren er omfattet af, på baggrund alene af den passende karakter af de afhjælpende foranstaltninger, som aktøren har påberåbt sig, og som er blevet vurderet af den kompetente retslige myndighed i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i bestemmelsen, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Artikel 90, stk. 1, og artikel 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, i medfør af hvilken en afgiftspligtig person kan nægtes retten til nedsættelse af den merværdiafgift, der er betalt vedrørende en ikke-inddrevet fordring, hvis denne har undladt at anmelde denne fordring under den konkursbehandling, der er indledt over for dennes debitor, selv om denne afgiftspligtige person godtgør, at den pågældende, selv om fordringen var anmeldt, ikke var blevet dækket.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 11. juni 2020 — »KOB« SIA mod Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administratīvā rajona tiesa — Letland)

(Sag C-206/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 49 TEUF og 63 TEUF - etableringsfrihed og frie kapitalbevægelser - direktiv 2006/123/EF - erhvervelse af landbrugsarealer i Letland med henblik på drift heraf - forudgående tilladelsesordning for juridiske personer - særlige betingelser, der udelukkende gælder for juridiske personer, der er kontrolleret eller repræsenteret af statsborgere fra en anden medlemsstat - krav om bopæl og kendskab til det officielle sprog i Republikken Letland - direkte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet)

(2020/C 271/20)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Administratīvā rajona tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»KOB« SIA

Sagsøgt: Madonas novada pašvaldības Administratīvo aktu strīdu komisija

Konklusion

Artikel 9, 10 og 14 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter retten til for en juridisk person, hvis parthaver eller parthavere, som i forening repræsenterer mere end halvdelen af selskabets stemmeberettigede kapital, og samtlige de personer, der har ret til at repræsentere dette selskab, er statsborgere i andre EU-medlemsstater, at erhverve ejendomsretten til landbrugsarealer beliggende på denne medlemsstats område er betinget af, at disse partshavere og repræsentanter fremlægger dels et bevis for registrering som bosiddende i nævnte medlemsstat, dels dokumentation for, at deres sprogfærdigheder i det officielle sprog i denne samme medlemsstat i det mindste gør dem i stand til at føre en samtale om dagligdags- og arbejdsrelaterede emner.

(1) EUT C 155 af 6.5.2019.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. juni 2020 — Foreningen »Alianța pentru combaterea abuzurilor« mod TM, UN og Direcția pentru Monitorizarea și Protecția Animalelor (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Judecătoria Zărnești — Rumænien)

(Sag C-88/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter - direktiv 92/43/EØF - artikel 12, stk. 1 - streng beskyttelsesordning for dyrearter - bilag IV - Canis lupus (ulv) - artikel 16, stk. 1 - naturligt udbredelsesområde - indfangning og transport af en enhed af et vildt dyr af arten Canis lupus - offentlig sikkerhed)

(2020/C 271/16)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Judecătoria Zărnești

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Foreningen »Alianța pentru combaterea abuzurilor«

Sagsøgte: TM, UN og Direcția pentru Monitorizarea și Protecția Animalelor

Konklusion

Artikel 12, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som ændret ved direktiv 2013/17/EU af 13. maj 2013, skal fortolkes således, at indfangning og transport af en enhed af en dyreart, der er beskyttet i henhold til bilag IV til dette direktiv, såsom en ulv, i udkanten af et befolket område eller inden for et sådant område er omfattet af det i denne bestemmelse omhandlede forbud.

Dette direktivs artikel 16, stk. 1, skal fortolkes således, at alle former for forsætlig indfangning af enheder af denne dyreart under de ovennævnte omstændigheder er forbudt, hvis den nationale kompetente myndighed ikke har indrømmet en fravigelse på grundlag af denne bestemmelse.

(1) EUT C 172 af 20.5.2019.
2)

Bestemmelserne i Rådets direktiv 2008/9/EF af 12. februar 2008 om detaljerede regler for tilbagebetaling af merværdiafgift i henhold til direktiv 2006/112/EF til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, men i en anden medlemsstat, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat nægter en afgiftspligtig person, der er etableret på en anden medlemsstats område, ret til tilbagebetaling af merværdiafgift alene med den begrundelse, at denne afgiftspligtige person er eller burde have været merværdiafgiftsregistreret i tilbagebetalingsmedlemsstaten.