I sag 92/74

angående en anmodning, der i medfør af EØF-traktatens artikel 177 er forelagt Domstolen af College van Beroep voor het Bedrifjsleven for i den for nævnte ret verserende sag mellem

MELKPRODUKTENMAATSCHAPPIJ G. VAN DEN BERGH B.V.

og

PRODUKTSCHAP VOOR ZUIVEL

at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 1, litra c) i Rådets forordning (EØF) nr. 986/68 af 15. juli 1968 om fastsættelse af almindelige regler for ydelse af støtte til skummetmælk og skummetmælkspulver til foderbrug,

afsiger

DOMSTOLEN

sammensat af: præsidenten R. Lecourt, afdelingsformændene Mertens de Wilmars og Mackenzie Stuart (refererende), dommerne A. M. Donner, R. Monaco, P. Pescatore, H. Kutscher, M. Sørensen og O'Keeffe,

generaladvokat: A. Trabucchi

justitssekretær: A. Van Houtte

følgende

DOM

Sagsfremstilling

Sagens faktiske omstændigheder, retsforhandlingernes forløb og de indlæg, som er indgivet i henhold til artikel 20 i protokollen vedrørende statutten for EØF's Domstol, kan sammenfattes således:

I — De faktiske omstændigheder og retsforhandlingernes forløb

Produktschap voor Zuivel, der er sagsøgte i hovedsagen, har afvist at yde Melkproduktenmaatschappij G. van den Bergh en sådan støtte til to partier denatureret mælkepulver på henholdsvis 1850 kg og 3600 kg, som er omhandlet i Rådets forordning (EØF) nr. 986/68 (EFT-specialudgave 1968 (I), s. 250; org. ref. JO L 109/68, s. 4) om fastsættelse af almindelige regler for ydelse af støtte til mælkepulver og skummetmælkspulver til foderbrug.

Ifølge Produktschap voor Zuivel havde de to partier et større fedtindhold end den procent på 1,5, der i forordningen er fastsat som maksimum.

Sagsøgeren anlagde sag ved College van Beroep voor het Bedrifjsleven mod denne afvisning.

Af forskellige årsager var College van Beroep af den opfattelse, at resultaterne af en analyse efter Röse-Gottliebmetoden af udtagne prøver måtte lægges til grund.

Sagsøgeren i hovedsagen hævdede heroverfor, at der i den fedtprocent, der måles ved Röse-Gottliebmetoden, også er indeholdt en vis mængde fosfatider, at denne mængde udgør 0,165 %, og at den skal trækkes fra for, at man kan nå frem til det indhold af rent fedtstof i mælkepulver, der er nævnt i artikel 1, litra c) i forordning (EØF) nr. 986/68, hvilket betyder, at fedtindholdet i det konkrete tilfælde kommer ned på under 1,5 %.

Den af College van Beroep indkaldte sagkyndige sagde i sin forklaring »en kemiker kan ikke skære fedt og fedtholdige stoffer over en kam. Fosfatider er nemlig kemisk set forskellig fra fedt. Der er tale om 6 forskellige forbindelser, der opfører sig kemisk identisk. Fedt er opbygget af glycerol og 3 esterificerede fedtsyrer. Fosfatider derimod er opbygget af glycerol og 2 fedtsyrer og endnu en særlig gruppe. Denne særlige gruppe er karakteristisk for fosfatiderne.«

College van Beroep mente herefter, at der var opnået et problem om fortolkningen af fællesskabsretten og stillede Domstolen følgende spørgsmål:

»Skal artikel 1, litra c) i Rådets forordning (EØF) nr. 986/68 fortolkes således, at der ved det i denne artikel nævnte udtryk »fedtindhold« skal forstås det i mælkepulveret tilstedeværende indhold af ren mælkefedt, og at udtrykket ikke omfatter indholdet af andre i mælkepulver tilstedeværende fedtholdige stoffer såsom de såkaldte fosfatider?«

Forelæggelseskendelsen er registreret på Domstolens justitskontor den 12. december 1974.

Produktschap voor Zuivel og Kommissionen for De europæiske Fællesskaber har afgivet skriftlige indlæg.

På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse.

II — Skriftlige indlæg

Produktschap voor Zuivel har anført, at Röse-Gottliebmetoden er blevet foreskrevet af FAO og af WHO til brug for måling af fedtindholdet i mælkepulver. Metoden er ligeledes anerkendt bl.a. i Belgien, Danmark, Frankrig, England, Irland, Italien, Luxembourg, Nederlandene, Australien, New Zealand og USA.

En måling af fedtindholdet i mælkepulver efter Röse-Gottliebmetoden omfatter såvel mælkefedtet som de fedtholdige stoffer (fosfatider); de fedtholdige stoffer i mælkepulveret betragtes som mælkefedt.

Produktschap har konkluderet, at da Röse-Gottliebmetoden er internationalt anvendt som standardmetode til bestemmelse af fedtindholdet i mælkepulver, bør de fedtholdige stoffer i mælkepulver (fosfatider) regnes med til mælkefedtet, også på fællesskabsplan.

Kommissionen har anført, at udtrykket »fedtindhold« uden nærmere præcisering er anvendt i flere forordninger, navnlig anvendes det i grundforordningen for mælkesektoren i forbindelse med indikativprisen for sødmælk.

For sødmælks vedkommende omfatter udtrykket »fedtindhold« både rent fedt og fedtholdige stoffer, der udgør et hele, hvad der ligeledes gælder for skummetmælken i det omfang, det drejer sig om utilstrækkelig skummet sødmælk.

Dernæst må reglen om, at der er fastsat et maksimumindhold af fedt i skummetmælk, søge sin begrundelse i, at et mælkeprodukt, der får støtte på grundlag af dets fedtholdige stoffer, ikke samtidig må få støtte på grundlag af dets proteinholdige stoffer. Som eksempel har Kommissionen nævnt kærnemælk: da kærnemælk er et biprodukt ved forarbejdningen af fløde til smør, vil den støtte, der ydes til smør, også blive ydet til kærnemælk. På samme måde som for skummetmælkspulver kan der for kærnemælk i pulverform søges om støtte, eftersom de to produkter ligner hinanden hvad angår indholdet af rent fedt. Dog adskiller kærnemælken sig fra skummetmælkspulveret ved sit karakteristiske store indhold af fosfatider.

Til sidst har Kommissionen anført, at lovgiver ved fastsættelse af fedtindholdet har anvendt de almindeligt brugte analysemetoder, der ikke skelner mellem rene fedtstoffer og fosfatiderne.

Kommissionen har konkluderet, at:

»Udtrykket »fedtindhold« i artikel 1, litra c) i forordning nr. 986/68 bør fortolkes således, at det omfatter fedtindholdet i skummetmælkspulver herunder fedtholdige stoffer som fosfatider, i det omfang disse fedtholdige stoffer ikke kan ekstraheres ved anvendelsen af almindeligt brugte analysemetoder.«

III — Mundtlig forhandling

Det offentlige retsmøde fandt sted den 23. april 1975.

Advokat A. Marres gjorde for van den Bergh B. V. gældende, at der ved anvendelsen af Röse-Gottliebmetoden på en skummetmælkspulverprøve fremkommer et resultat, hvori der er indeholdt en vis procentdel fosfatider. Fosfatiderne, der kemisk set ikke er fedt, udgør mindst 0,14 %.

Da fællesskabsbestemmelsen imidlertid kun taler om »fedtindhold«, bør man trække procentdelen af forsfatider fra det fremkomne resultat for at nå frem til en mere nøjagtig procentsats.

En fortolkning af udtrykket »fedtindhold«, hvorefter dette omfatter de ikke udskilte fosfatider, ville ikke alene medføre, at der ikke kunne ydes støtte på grundlag af den ringe mængde fedt i skummetmælken fra van den Bergh, men desuden at der heller ikke kunne ydes støtte på grundlag af det væsentlige proteinindhold.

Advokat Bodeldijk har for Produktschap voor Zuivel anført, at efter hans opfattelse er spørgsmålet ikke, hvad udtrykket »fedtindhold« betyder for en kemiker, men snarere hvad man i handelskredse forstår ved dette udtryk.

Her antager man, at resultatet af Röse-Gottliebmetoden betegner fedtindholdet i mælkepulver.

Såfremt toldmyndighederne skulle foretage yderligere fratrækninger, ville dette være uheldigt for eksportørerne af andre mælkeprodukter, idet disse derved ville blive henført til en anden gruppe og miste en vigtig støtte.

Advokat Bourgeois har for Kommissionen gjort gældende, at fællesskabslovgiver må kunne anvende udtryk således, at de ikke skal anvendes i henhold til deres kemiske betydning men i henhold til den betydning, som de har i almindelig handelspraksis: if. sag 51/70 — Lütticke mod Hauptzollamt Passau»chocolat« (Sml. 1971, s. 121).

Inden for handelen er »fedtindhold« simpelt hen det indhold af fedt, der. beregnes ved hjælp af den almindeligt anvendte analysemetode.

I alle Fællesskabets medlemsstater, med undtagelse af Irland og Danmark, anvendes Röse-Gottliebmetoden uden dog at være obligatorisk. I Danmark anvendes der en mindre nøjagtig metode, men hvis resultaterne ligger lige på grænsen, anbefales en analyse i henhold til Röse-Gottliebmetoden. Det rene mælkefedt og de ikke-ekstraherede fosfatider anses for at være fedt i fællesskabsbestemmelsernes betydning.

Generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 7. maj. 1975.

Præmisser

1 Ved kendelse af 10. december 1974, indgået til Domstolens justitskontor den 12. s.m., har College van Beroep voor het Bedrifsleven i medfør af artikel 177 i traktaten anmodet Domstolen om at svare på, hvorvidt begrebet »fedtindhold« i artikel 1, litra c) i Rådets forordning (EØF) nr. 986/68 af 15. juli 1968 EEF-specialudgave 1968, I, s. 250; org. ref. JO. L 169, s. 4) betegner ikke blot indholdet af rent mælkefedt, man også indholdet af andre i mælkepulver forekommende fedtholdige stoffer såsom fosfatider.

2 Det fremgår af sagens akter, at selskabet Van den Bergh fik afslag på fællesskabsstøtte til et kvantum skummetmælkspulver til foderbrug med den begrundelse, at dette produkt havde et fedtindhold, der oversteg den grænse på 1,5 %, der var beregnet i henhold til den mest udbredte analysemetode såvel inden for Fællesskabet som i den øvrige verden og i overensstemmelse med FAO's og WHO's forskrifter;

3 selskabet har gjort gældende, at eftersom de fedtholdige stoffer, fosfatiderne, som kemisk adskiller sig fra rent fedt, hverken kan ekstraheres ved hjælp af denne metode og heller ikke ved hjælp af de fleste andre analysemetoder, bør det anslåede indhold af fosfatider trækkes fra det fedtindhold, der er målt ved hjælp af. denne metode.

4 Begrebet fedtindhold er anvendt i fællesskabslovgivningen ikke blot i forbindelse med støtte til skummetmælk men ligeledes i forbindelse med indikativprisen for sødmælk, interventionsprisen for smør og i forbindelse med hovedparten af de produkter, der henhører under position 04.04 i den fælles toldtarif;

5 det minimale eller maksimale fedtindhold anvendes overalt af de nationale myndigheder som det grundlæggende kriterium ved efterprøvelsen af tariferingen af produkter og biprodukter inden for mælkesektoren.

6 Det pågældende kriteriums tilnærmelsesvise karakter og det forhold, at der ikke findes nogen fællesskabsbestemmelse, der foreskriver én ankelt analysemetode for hvert produkt, viser, at det ikke er den kemiske definition af mælkefedt, der er afgørende, men snarere en fortolkning, der er praktisk anvendelig for de nationale myndigheder som grundlag for deres kontrolopgaver;

7 i alle medlemsstaterne anvendes i praksis udtrykket »fedtindhold« i skummetmælkspulver om det indhold, der er fastsat ved hjælp af den anvendte analysemetode;

8 en fortolkning af udtrykket »fedtindhold«, der fører til, at de nationale myndigheder på en eller anden måde må analysere resultatet, ville skabe usikkerhed og er derfor uantagelig.

9 Under disse omstændigheder bør der gives den nationale ret det svar, at udtrykket »fedtindhold« i artikel 1, litra c) i forordning nr. 986/68 skal fortolkes således, at det betegner fedtindholdet i skummetmælkspulver herunder fedtholdige stoffer såsom fosfatiderne, i det omfang disse fedtholdige stoffer ikke er ekstraheret ved almindeligt anvendte analysemetoder.

Vedrørende sagsomkostningerne

10 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, som har fremsat indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres; da retsforhandlingerne i forhold til hovedsagens parter er et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne.

På grundlag af disse præmisser, kender DOMSTOLEN vedrørende det spørgsmål, som College van Beroep voor het Bedrijfsleven ved kendelse af 10. december 1974 har forelagt den, for ret:

Udtrykket »fedtindhold« i artikel 1, litra c) i forordning nr. 986/68 skal fortolkes således, at det betegner fedtindholdet i skummetmælkspulver herunder fedtholdige stoffer såsom fosfatider, i det omfang disse fedtholdige stoffer ikke er ekstraheret ved almindeligt anvendte analysemetoder.