Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 4, stk. 2, art. 10, stk. 1, art. 20 og 25)

2. Statsstøtte – begreb – ydelse af fordele, som kan tilregnes staten

[Art. 87, stk. 1, EF; Rådets direktiv 92/81, art. 8, stk 1, litra b)]

3. Statsstøtte – undersøgelse af klager

(Art. 253 EF; Rådets direktiv 92/81)

4. Transport – luftfart – direktiv 92/81

[Rådets direktiv 92/81, art. 8, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Det er kun de foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, der udgør retsakter, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål som omhandlet i artikel 230 EF. Enhver af institutionerne vedtagen bestemmelse, som er bestemt til at afføde retsvirkninger, uanset dens art eller form, kan således gøres til genstand for annullationssøgsmål.

Dette er tilfældet, når Kommissionen tilsender en klagende virksomhed en skrivelse – efter at have modtaget oplysninger vedrørende en påstået ulovlig støtte, og den af denne grund er forpligtet til omgående at undersøge sådanne oplysninger i medfør af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 – og ikke nøjes med, som den har mulighed for efter forordningens artikel 20, at oplyse klageren om, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag til at undersøge sagen, men indtager et klart, begrundet og endeligt standpunkt ved at bemærke, at den pågældende foranstaltning ikke udgør statsstøtte, idet Kommissionen ved at gøre dette kun kan vedtage en beslutning i overensstemmelse med forordningens artikel 4, stk. 2. Kommissionen er derfor ikke berettiget til at udelukke beslutningen fra Fællesskabets retsinstansers kontrol ved at påstå, at den ikke har truffet en sådan beslutning, ved at forsøge at trække den tilbage eller ved at bestemme, at beslutningen ikke skal tilsendes den pågældende medlemsstat, hvilket er i strid med artikel 25 i forordning nr. 659/1999.

Grunden til, at Kommissionen kom frem til, at der ikke var tale om statsstøtte, og at den foreløbige undersøgelse ikke gjorde det nødvendigt for Kommissionen at foretage en dybtgående og længerevarende undersøgelse af de oplysninger, som lå til grund for klagen, er i denne forbindelse uden betydning.

Det er også uden betydning, at den anfægtede skrivelse ikke følger af en endelig beslutning vedrørende klagen, som er truffet af kommissærkollegiet, eftersom en sådan beslutning kun kan træffes, hvis et forslag herom fremsættes af det ansvarlige kommissionsmedlem.

Det er endelig uden betydning, at skrivelsen ikke er blevet offentliggjort; det er således ikke nødvendigt, at en retsakt offentliggøres for at kunne gøres til genstand for et annullationssøgsmål.

(jf. præmis 35, 41, 43, 49, 51, 52, 58 og 59)

2. Artikel 87, stk. 1, EF tager sigte på de beslutninger fra medlemsstaterne, hvorved disse med henblik på gennemførelsen af deres egne økonomiske og sociale mål ensidigt og selvstændigt stiller økonomiske midler til rådighed for virksomheder eller andre retssubjekter eller giver dem fordele, der skal begunstige virkeliggørelsen af de ønskede økonomiske eller sociale mål. Det følger heraf, at fordele, for at kunne kvalificeres som støtte i medfør af artikel 87, stk. 1, EF, navnlig skal kunne tilregnes staten.

Dette er ikke tilfældet for en afgiftsfritagelse i en national ordning, som alene er en gennemførelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, idet sidstnævnte bestemmelse pålægger medlemsstaterne en klar og præcis forpligtelse til ikke at lade den harmoniserede punktafgift gælde for motorbrændstof til erhvervsmæssig lufttransport. Når de gennemfører fritagelsen i national ret, gennemfører medlemsstaterne blot fællesskabsbestemmelserne i overensstemmelse med deres forpligtelser i henhold til traktaten. Det følger heraf, at den pågældende nationale bestemmelse ikke kan tilregnes medlemsstaten, men at den reelt følger af en retsakt fra fællesskabslovgiver. Det er i denne forbindelse uden betydning, at støtten blev ydet ved hjælp af statsmidler, da der skal sondres mellem spørgsmålet, om en støtte kan tilregnes staten, og spørgsmålet, om støtten blev ydet ved hjælp af statsmidler. Der er således tale om to forskellige og kumulative betingelser. Idet visse af de grundlæggende betingelser for anvendelsen af artikel 87 EF ikke er opfyldt, er en sådan fritagelse herefter ikke omfattet af denne artikels anvendelsesområde.

(jf. præmis 99-104)

3. Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 253 EF, skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det nærmere indhold af begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af den pågældende retsakt, indholdet af de anførte grunde samt den interesse, som retsaktens adressater samt andre, der må anses for umiddelbart og individuelt berørt af retsakten, kan have i begrundelsen. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Et sådant krav er opfyldt ved en beslutning fra Kommissionen, hvorved en klage afvises med den begrundelse, at den påklagede afgiftsfritagelse er en gennemførelse af direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, og ikke et forsøg på at yde en støtte, idet en sådan begrundelse – selv om den er kortfattet – er tilstrækkelig klar og forståelig.

(jf. præmis 119 og 120)

4. Ligebehandlingsprincippet indebærer, at ensartede forhold ikke må behandles forskelligt, hvorved visse erhvervsdrivende stilles dårligere i forhold til andre, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet.

Afgiftsfritagelsen for flybrændstof, som er givet med hjemmel i artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier og i henhold til lovgivningen om gennemførelse af denne bestemmelse i national ret, er ikke i strid med ligebehandlingsprincippet, eftersom virksomhederne inden for lufttransport befinder sig i en klart anden situation end virksomhederne inden for jernbanetransport. Hvad angår de operationelle egenskaber, udgiftsstrukturen og de retsregler, som transportydelserne er undergivet, er luft- og jernbanetransporten meget forskellige og kan ikke sammenlignes i ligebehandlingsprincippets forstand. Denne forskelsbehandling er endvidere, og under alle omstændigheder, objektivt begrundet, henset til Rådets vide skønsmæssige beføjelser med hensyn til den objektive begrundelse for en eventuel forskelsbehandling. I betragtning af international praksis for punktafgiftsfritagelser for flybrændstof, som blev nedfældet i Chicago-konventionen af 7. december 1944 angående international civil luftfart, såvel som i bilaterale aftaler indgået mellem staterne, ville konkurrencen mellem Fællesskabets lufttransportvirksomheder og erhvervsdrivende fra tredjelande blive fordrejet, hvis fællesskabslovgiver ensidigt pålagde punktafgifter på dette brændstof.

(jf. præmis 137-139)