ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, eftersom der er vedtaget en ensartet tværsektoriel korrektionsfaktor for alle sektorer, hvorved der ikke er taget hensyn til den omstændighed, at de sektorer, der må anses for at være udsat for en betydelig risiko for carbon leakage, heriblandt sektoren for fremstilling af cement, burde behandles anderledes end de sektorer, som ikke udsættes for en sådan risiko. Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
—

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og den anden part i sagen for appelkammeret, såfremt denne intervenerer i sagen, tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med sagen for Retten og klagesagen for Harmoniseringskontoret.
4.

Fjerde anbringende: Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 125/2014 er ugyldig for så vidt den vedrører PKK, idet afgørelsen delvist er baseret på oplysninger, som er indhentet ved brug af tortur eller andre former for mishandling, og der er derfor tale om en tilsidesættelse af de grundlæggende rettigheder, manglende overholdes af principperne og manglende fremme af anvendelsen heraf i overensstemmelse med artikel 51 i chartret om grundlæggende rettigheder.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøger et beløb på 25 000 EUR eller et større eller mindre beløb, som Personaleretten anser for ret og rimeligt, som erstatning for den skade, som sagsøgeren mener at have lidt som følge af den urimeligt lange rettergang i den sag, der var anlagt af sagsøgeren, eller som erstatning for den urimeligt lange rettergang i den omhandlede sag.
—

I overensstemmelse med den i den administrative sag foreliggende dokumentation og den dokumentation, der er blevet indgivet i forbindelse med den foreliggende sag, anses sagsøgeren for i tilstrækkeligt omfang at have godtgjort reel brug af dennes ældre varemærke »JUMEX« for frugtsaft i klasse 32.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelse er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, for så vidt som Kommissionen fastslog, at »ingen virksomhed, der operer under markedsvilkår, ville have været villig til at investere på betingelser og vilkår, der svarer til disse sidstnævnte i aktiekøbskontrakten« (93. betragtning), at »foranstaltningerne er følgelig ikke i overensstemmelse med princippet om markedsøkonomiske investorer« (93. og 99. betragtning) og i artikel 1, stk. 1, at overdragelsen af aktiver udgjorde statsstøtte.
—

Harmoniseringskontoret og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at bære deres egne omkostninger i forbindelse med sagen for Harmoniseringskontoret og Retten og at betale sagsøgerens omkostninger.
—

Den anfægtede afgørelse ændres, således at der gives afslag på klagen over annullationsafdelingens afgørelse nr. 5589 C af 21. november 2012.
1.

Første anbringende om en retlig fejl, for så vidt som den anførte begrundelse for at opretholde de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren ikke henhører under de begrundelser, der giver sagsøgte beføjelse til at vedtage restriktive foranstaltninger.
1.

Første anbringende om en retlig fejl, for så vidt som den anførte begrundelse for at opretholde de restriktive foranstaltninger, der er truffet over for sagsøgeren, ikke er tilstrækkelig.
—

Afgørelse truffet den 5. juli 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag 824/2013-1, annulleres, og dermed stadfæstes annullationsafdelingens afgørelse af 18. juli 2013, hvorved denne afslog den af Administradora y Franquicias América, SA og Inversiones Ged Ltda indgivne ugyldighedsbegæring rettet mod EF-varemærke no 8 8 94 826 (DOGGIS), de andre parter i sagen for appelkammeret tilpligtes at efterkomme denne afgørelse med de virkninger, det måtte indebære, og sagsøgte og de andre parter i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
1.

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet for den Europæiske Union (»Rådet«) savnede et korrekt retsgrundlag for afgørelsen og forordningen. Argumenter til støtte herfor inkluderer, (a) at betingelserne for, at Rådet kunne basere sig på artikel 29 TEU, ikke var opfyldt med hensyn til afgørelsen. Bl.a. er følgende anført: (i) Rådets udtrykkeligt angivne formål (konsolidering af retsstatsprincippet og respekt for menneskerettighederne i Ukraine) kunne ikke faktisk påberåbes af Rådet, som dernæst angav grunde til opførelse på listen (i forbindelse med påstået underslæb med ukrainske statsmidler og ulovlig overførsel til udlandet heraf, hvilket sagsøgeren nægter), som ikke er i overensstemmelse med og ikke opfylder de angivne formål eller noget andet relevant formål i artikel 21 TEU. (ii) Afgørelsen og forordningen er i strid med andre relevante formål i artikel 21 TEU, eftersom de ikke »konsolidere[r] og styrke[r] demokrati […] og folkerettens principper«), navnlig idet det fejlagtigt påstås og lægges til grund, at den lovligt demokratisk valgte præsident i Ukraine, præsident Yanukovych, er en »tidligere præsident«, hvilket er i strid med ukrainsk ret og folkeretten, og idet de støtter den såkaldte »midlertidige præsident og regering«, som ikke er blevet valgt ved lovlige, demokratiske valg, og som fra tid til anden har taget den magt, de måtte have, ved ulovlig anvendelse af magt, hvilket er i strid med retsstatsprincippet, demokratiske principper og folkeretten. (b) Betingelserne for at anvende artikel 215 TEUF som retsgrundlag var ikke opfyldt, da der ikke forelå en gyldig afgørelse på grundlag af kapitel 2 i afsnit V i EU-traktaten. (c) Der forelå ikke en tilstrækkelig forbindelse med henblik på at anvende artikel 215 TEUF som retsgrundlag over for sagsøgeren.
1.

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet for den Europæiske Union (»Rådet«) savnede et korrekt retsgrundlag for afgørelsen og forordningen. Argumenter til støtte herfor inkluderer, (a) at betingelserne for, at Rådet kunne basere sig på artikel 29 TEU, ikke var opfyldt med hensyn til afgørelsen. Bl.a. er følgende anført: (i) Rådets udtrykkeligt angivne formål (konsolidering af retsstatsprincippet og respekt for menneskerettighederne i Ukraine) kunne ikke faktisk påberåbes af Rådet, som dernæst angav grunde til opførelse på listen (i forbindelse med påstået underslæb med ukrainske statsmidler og ulovlig overførsel til udlandet heraf, hvilket sagsøgeren nægter), som ikke er i overensstemmelse med og ikke opfylder de angivne formål eller noget andet relevant formål i artikel 21 TEU. (ii) Afgørelsen og forordningen er i strid med andre relevante formål i artikel 21 TEU, eftersom de ikke »konsolidere[r] og styrke[r] demokrati […] og folkerettens principper«), navnlig idet det fejlagtigt påstås og lægges til grund, at den lovligt demokratisk valgte præsident i Ukraine, sagsøgeren, er en »tidligere præsident«, hvilket er i strid med ukrainsk ret og folkeretten, og idet de støtter den såkaldte »midlertidige præsident og regering«, som ikke er blevet valgt ved lovlige, demokratiske valg, og som fra tid til anden har taget den magt, de måtte have, ved ulovlig anvendelse af magt, hvilket er i strid med retsstatsprincippet, demokratiske principper og folkeretten. (b) Betingelserne for at anvende artikel 215 TEUF som retsgrundlag var ikke opfyldt, da der ikke forelå en gyldig afgørelse på grundlag af kapitel 2 i afsnit V i EU-traktaten. (c) Der forelå ikke en tilstrækkelig forbindelse med henblik på at anvende artikel 215 TEUF som retsgrundlag over for sagsøgeren.
2.

Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet ikke har opfyldt kriteriet for opførelse på listen, dvs. at personen er »identificeret som ansvarlig« for uretmæssig tilegnelse af ukrainske statsmidler eller for menneskerettighedskrænkelser i Ukraine eller har tilknytning til således identificerede personer. Den eneste grund, der er angivet med hensyn til sagsøgerens opførelse på listen, er, at han angiveligt var genstand for en »efterforskning« i Ukraine for at have været involveret i lovovertrædelser i forbindelse med underslæb med ukrainske statsmidler og ulovlig overførsel til udlandet heraf. Der foreligger således ikke engang en beskyldning om (her anvendes Rettens argumentation i sag T-256/11, Ezz), at sagsøgeren er en person, der er ansvarlig for uretmæssig tilegnelse af ukrainske statsmidler eller menneskerettighedskrænkelser i Ukraine, eller har tilknytning til personer, der korrekt er blevet således identificeret.
5.

Femte anbringende vedrørende et åbenbart fejlskøn, for så vidt som (i) sagsøgeren aldrig har været genstand for nogen form for retslig efterforskning på baggrund af uretmæssig tilegnelse af offentlige midler, (ii) Ahmed Abdelaziz Ezz’ handlinger udgjorde normal forretningsmæssig adfærd og derfor ikke kunne anses for uretmæssig tilegnelse af offentlige midler, og (iii) Rådet på tidspunktet for vedtagelsen af afgørelse 2014/153 ikke tog hensyn til den omstændighed, at Ahmed Abdelaziz Ezz’ retlige situation tre år efter vedtagelsen af de første foranstaltninger fortsat er mildest talt usikker.
—

Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsøgeren de omkostninger, der er opstået i forbindelse med sagen for appelkammeret og for Retten.
—

Afgørelse truffet den 27. marts 2014 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre marked (Varemærker og Design) i sag R 1200/2013-5 ændres således at det fastslås, at betingelserne for anvendelse af den relative ugyldighedsgrund i artikel 53, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009, den absolutte ugyldighedsgrund i denne forordnings artikel 52, stk. 1, litra a), eller den ugyldighedsgrund, der er fastsat i artikel 14 i forordning nr. 510/2006, er opfyldt i det foreliggende tilfælde med hensyn til alle de varer og tjenesteydelser, som ugyldighedsbegæringen er rettet imod.
—

Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med sagen for appelkammeret og for Retten.
—

Det fastslås, at Den Europæiske Unions adfærd udgør en alvorlig forseelse, der har medført sagsøgeren et tab, som med forbehold vurderes til 3 2 99 855,45 EUR, med forbehold for nedsættelser eller forøgelser under sagen som følge bl.a. af renter og omkostninger som i givet fald skal betales.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at de kriterier for opførelse, som er fastsat i artikel 23, stk. 2, litra d), i forordning nr. 267/2012 (1) eller artikel 20, stk. 1, litra c), i afgørelse 2010/413 (2), ikke er opfyldt, og at Rådet ved at finde, at kriterierne var opfyldt og fortsat er opfyldt, foretog et åbenbart urigtigt skøn, idet sagsøgerne hverken ejes eller kontrolleres af National Iranian Oil Company (NIOC).
—

Rådets afgørelse som indeholdt i skrivelse af 14. marts 2014 til sagsøgerens advokater vedrørende revision af listen over udpegede personer og enheder i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran, som ændret ved Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012, og i bilag IX til forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran, som gennemført ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012, annulleres, for så vidt som den anfægtede afgørelse udgør en afvisning af at fjerne sagsøgeren fra listen over de personer og enheder, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger.
—

Rådets afgørelse, der er indeholdt i den til sagsøgerens advokater fremsendte skrivelse af 14. marts 2014, og som vedrører en revision af listen over udpegede personer og enheder i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran, som ændret ved Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012, og i bilag IX til forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran, som gennemført ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012, annulleres, for så vidt som den anfægtede afgørelse udgør et afslag på at slette sagsøgeren fra listen over de personer og enheder, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 253/62

Sag anlagt den 17. juni 2014 — Laboratoires CTRS mod Kommissionen

(Sag T-452/14)

2014/C 253/84

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Laboratoires CTRS (Boulogne-Billancourt, Frankrig) (ved barrister K. Bacon og solicitors M. Utges Manley og M. Vickers)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Artikel 1 i den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som afgørelsen i det væsentlige angiver, at Cholic Acid FGK er godkendt for Orphacol indikationerne. Subsidiært annulleres afgørelsens artikel 1 i sin helhed.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøger er indehaver af en markedsføringstilladelse for lægemidlet til sjældne sygdomme, Orphacol, som er godkendt til behandling af to meget sjældne og alvorlige genetiske leversygdomme, og hvis aktive stof er kolsyre. Siden den 16. september 2013 har Orphacol haft en tiårs markedseneret for disse to indikatorer i henhold til artikel 8 i forordning nr. 141/2000 (1).

Med den anfægtede afgørelse af 4. april 2014 gav Kommissionen markedsføringstilladelse til et andet lægemiddel til behandling af sjældne sygdomme (Cholic Acid FGK) med kolsyre som det virksomme stof. Selv om Cholic Acid FGK var godkendt for tre andre terapeutiske indikatorer end dem, som Orphacol var godkendt for, indeholdt produktresuméet og vurderingsrapporten for Cholic Acid FGK, som ifølge sagsøgeren er en integreret del af den anfægtede afgørelse, omfattende henvisninger til Cholic Acid FGK’s effekt og henvisninger til sikkerheden heraf i de terapeutiske indikatorer, som Orphacol var godkendt for.

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet henvist til et enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 141/2000, idet Kommissionen ved at give en markedsføringstilladelse til Cholic Acid FGK på de vilkår, der er angivet i produktresuméet og vurderingsrapporten, har omgået sagsøgerens markedseneret, eftersom de vilkår, som markedsføringstilladelsen for Cholic Acid FGK blev givet på, i det væsentlige indebærer, at Cholic Acid FGK også er godkendt for de to terapeutiske indikatorer, som Orphacol er godkendt for.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 141/2000 af 16.12.1999 om lægemidler til sjældne sygdomme (EFT 2000 L 18, s. 1).
—

Afgørelserne af 1. og 14. april 2014, truffet af generalsekretæren for Europa-Kommissionen, om ikke at give aktindsigt i alle dokumenterne vedrørende udbudsprocedure nr. 02/2013/01L »Sikkerhedskontrol« for parti 1, herunder i den valgte tilbudsgivers bud, prislisten og evalueringsrapporten for dette bud samt den kontrakt om tjenesteydelser, der er indgået med ordremodtageren, annulleres.
1.

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 107 TEUF, idet SEAF og de foranstaltninger, som SEAF består af, blev kvalificeret som statsstøtte. Sagsøgeren har anført, at Kommissionens samlede tilgang er urigtig, da Kommissionen sammenblander en række private kontrakter indgået af afgiftspligtige med henblik på at optimere udbyttet med afgiftsmyndighedernes oprettelse af en ad hoc-mekanisme, som indebærer skattefordele.
5.

Beslutningen om, at det alene er de økonomiske interessegrupper, som skal bære tilbagebetalingsbyrden, blev truffet af andre grunde end dem, der kan begrunde, at Kommissionen gives beføjelse til at træffe afgørelse om en tilbagesøgning.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af retten til forsvar, idet Personaleretten foreholdt appellanten, at denne ikke havde fremlagt tilstrækkelige bevismidler for at godtgøre en åbenbar vurderingsfejl, selv om Personaleretten var klar over, at appellanten ikke havde reel mulighed for at godtgøre dette, og afslog, at Rådet skulle fremlægge alle de relevante dokumenter med henblik på bedømmelsen af, om dette anbringende var begrundet.
2.

Andet anbringende om åbenbare fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder. Sagsøgeren har gjort gældende, at der inden eller på tidspunktet for vedtagelsen af de anfægtede foranstaltninger ikke var blevet indledt nogen undersøgelse mod ham i forbindelse med underslæbet med ukrainske statslige midler og/eller den ulovlige overførsel heraf ud af Ukraine. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at selv om den påståede undersøgelse havde fundet sted, ville den ikke have haft noget faktisk eller retligt grundlag og ville udelukkende have været politisk motiveret. Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at Rådets begrundelse for at opføre sagsøgeren på listen hverken opfylder de betingelser, der er fastsat i de anfægtede foranstaltninger, eller er underbygget med beviser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 261/29

Sag anlagt den 15. maj 2014 — Klyuyev mod Rådet

(Sag T-341/14)

2014/C 261/52

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Sergiy Klyuyev (Donetsk, Ukraine) (ved solicitor R. Gherson)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— For så vidt som de vedrører sagsøgeren, annulleres følgende retsakter: — Rådets afgørelse 2014/119/FUSP af 5. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine — Rådets forordning (EU) nr. 208/2014 af 5. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført syv anbringender, hvoraf de seks i det væsentlige er identiske eller svarer til dem, der er gjort gældende i sag T-340/14, Klyuyev mod Rådet.

Sagsøgeren har derudover gjort gældende, at Rådet ikke har opfyldt kriteriet for at opføre sagsøgeren på listen over personer, enheder og organer, der er underlagt de restriktive foranstaltninger, nemlig at personen er identificeret som ansvarlig for uretmæssig tilegnelse af ukrainske statsmidler eller for menneskerettighedskrænkelser i Ukraine, idet den eneste grund, der er angivet med hensyn til sagsøgerens opførelse på listen, er, at han angiveligt var genstand for en efterforskning i Ukraine for at have været involveret i lovovertrædelser i forbindelse med underslæb med ukrainske statsmidler og ulovlig overførsel til udlandet heraf.
—

Rådets afgørelse som indeholdt i skrivelse af 14. marts 2014 til sagsøgerens advokater vedrørende revision af listen over udpegede personer og enheder i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran, som ændret ved Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 15. oktober 2012, og i bilag IX til forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran, som gennemført ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 af 15. oktober 2012, annulleres, for så vidt som den anfægtede afgørelse udgør en afvisning af at fjerne sagsøgeren fra listen over de personer og enheder, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 261/43

Sag anlagt den 16. juni 2014 — TAO/AFI og SFIE mod Rådet

(Sag T-456/14)

2014/C 261/69

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Association of Independent Officials for the Defence of the European Civil Service (TAO/AFI) (Bruxelles, Belgien) og Union of International and European Civil Servants (SFIE) (Bruxelles, Belgien) (ved advokat M. Casado García-Hirschfeld)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet

Sagsøgernes påstande

— Det fastslås, at dette annullationssøgsmål kan antages til realitetsbehandling ved Retten.

— De anfægtede forordninger annulleres med alle de heraf følgende retlige konsekvenser.

— Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har til støtte for søgsmålet fremsat ét anbringende om tilsidesættelse af de beføjelser, de har som faglige organisationer, dvs. retten til høring og retten til forhandling.

Sagsøgeren er nemlig ikke blevet hørt hverken under fasen med forberedelse af forslagene eller under fasen med forhandling af de anfægtede forordninger.
—

Afgørelse truffet den 14. marts 2014 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 224/2012-4 annulleres, og varemærke nr. 1 15 824, »Cipriani«, som Hotel Cipriani er indehaver af, erklæres ugyldigt for alle varer og tjenesteydelser, som det er registreret for, jf. artikel 52, stk. 1, litra b), og artikel 53, stk. 2, litra a), i forordning nr. 207/2009, sammenholdt med artikel 8, stk. 3, i den italienske lov om industriel ejendomsret.
—

Delvis annullation af Kommissionens afgørelse af 14. april 2014 hvorved det blev fastslået, at det er berettiget at give fritagelse for importafgifter i henhold til artikel 236 sammenholdt med artikel 220, stk. 2, litra b), i EF-toldeks [forordning (EØF) nr. 2913/92], og at det ikke er berettiget at give fritagelse for importafgifter for et andet beløb i et særligt tilfælde (REM 02/2013), for så vidt som Kommissionen har afvist at give fritagelse for visse importafgifter, som den med urette har betragtet som uberettigede
1.

Med det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at artikel 29 TEU ikke var det korrekte retsgrundlag for den anfægtede afgørelse, idet det klagepunkt, der er rejst over for sagsøgeren, ikke identificerer ham som en person, der har krænket retsstatsprincippet eller menneskerettighederne i Ukraine som omhandlet i artikel 21, stk. 2, TEU og artikel 23 TEU. Sagsøgeren har gjort gældende, at eftersom den anfægtede afgørelse er ugyldig, kunne Rådet ikke anvende artikel 215, stk. 2, TEUF som retsgrundlag for gennemførelse af den anfægtede forordning. På det tidspunkt, hvor de restriktive foranstaltninger blev pålagt, var sagsøgeren ifølge sin egen opfattelse ikke tiltalt eller anklaget for, at hans aktiviteter truede med at undergrave retsstatsprincippet eller krænkede menneskerettighederne i Ukraine.
—

Afgørelse truffet den 14. februar 2014 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sagerne R 649/2013-2 og R 744/2013-2 annulleres, således at EF-varemærkeansøgning nr. 1 0 1 25 284»BANKIA« imødekommes for alle varer og tjenesteydelser.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen ikke kunne erklære sig kompetent i forhold til sagsøgerens adfærd, idet den ikke havde godtgjort, at sagsøgeren havde deltaget i en overtrædelse, som den kan sanktionere i henhold til artikel 101 TEUF, eftersom genstanden for den påståede konkurrencebegrænsende adfærd ikke vedrørte EØS-markedet, og dets angivelige deltagelse i den konkurrencebegrænsende adfærd kunne ikke have og havde ikke nogen virkning på handelen på EØS-markedet.
2.

Andet anbringende om, at Sina Bank ikke er tilknyttet interesser i forbindelse med »Daftar« og hverken bidrager økonomisk til finansieringen af statens såkaldte strategiske interesser eller dets nukleare program. Det væsentlige kriterium for opførelse i de anfægtede retsakter er således ikke opfyldt for Sina Banks vedkommende, og/eller Rådet foretog et åbenbart urigtigt skøn i forhold til at fastslå, om disse kriterier var opfyldt. Rådet anvendte heller ikke det korrekte kriterium.
1.

Første anbringende, hvorved det gøres gældende, at afgørelsen skal annulleres, fordi Kommissionen ikke har bevist, at der foreligger en samlet, kompleks og vedvarende overtrædelse, der involverede en aftale mellem asiatiske og europæiske producenter om at holde sig fra hinandens hjemmemarkeder og en aftale om at fordele projekter blandt europæiske selskaber inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS).
3.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at afgørelsen tilsidesætter artikel 23 i forordning (EF) 1/2002, punkt 20 i retningslinjerne for bøder og proportionalitetsprincippet ved ikke at tage behørigt hensyn til overtrædelsens grovhed ved fastsættelsen af sagsøgerens del af bøden, idet den ikke tager hensyn til: — den omstændighed, at sagsøgeren kun producerede UG-el-kabler; — sagsøgerens manglende viden om SM-delen og visse centrale elementer af UG-delen af overtrædelsen, og — sagsøgerens konkurrencemæssige adfærd i EØS og på eksportområderne og dens ophør med at deltage i kartellets UG-del.