ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 31. januar 2012, The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs mod Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani

(Sag C-49/12)

2012/C 118/17

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter

Sagsøger: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Sagsøgte: Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1 i Rådets forordning 44/2001 (1) af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område fortolkes således, at den inden for sit anvendelsesområde omfatter en sag, hvor myndighederne i en medlemsstat fremsætter et erstatningskrav over for virksomheder og fysiske personer, der har hjemsted i en anden medlemsstat, baseret på et anbringende om — i henhold til den første medlemsstats nationale ret — ansvarspådragende sammensværgelse om at begå bedrageri ved deltagelse i unddragelse af moms, der skal betales til den første medlemsstat?

(1) EFT L 12, s. 1
3)

Såfremt et personkøretøj opfylder alle kravene i nævnte direktiver, er der ingen begrundelse for, at en medlemsstat, hvor der er højrekørsel, kræver, at rattet flyttes til venstre side af køretøjet, for at det kan blive registreret. Med henblik på at sikre færdselssikkerheden kræves det ikke i henhold til rammedirektivet og særdirektiverne, at et køretøj med rattet i højre side tilpasses højrekørslen ved at flytte rattet til venstre side af køretøjet.
2)

Såfremt artikel 15, stk. 1, litra c), i forordning nr. 44/2001 derimod skal fortolkes således, at aftaleindgåelsen i så fald skal ske i form af en aftale om fjernsalg: Er forbrugerværnetinget i henhold til artikel 15, stk. 1, litra c), i forordning nr. 44/2001, sammenholdt med forordningens artikel 16, stk. 2, fastsat, når aftaleparterne indgår en bindende aftale forud for aftaleindgåelsen om fjernsalg, som umiddelbart derefter munder ud i aftalens indgåelse?
2)

Såfremt det første spørgsmål skal besvares bekræftende: Hvilke homoseksuelle aktiviteter er omfattet af direktivet, og såfremt sådanne aktiviteter udsættes for forfølgelse, og de øvrige krav er opfyldt, kan dette da føre til anerkendelse af flygtningestatus? Dette spørgsmål omfatter også følgende underspørgsmål: a) Kan det af en udlænding med en homoseksuel orientering forventes, at han i sit hjemland holder sin orientering hemmelig for alle for at undgå forfølgelse? b) Såfremt det forrige spørgsmål besvares benægtende: Kan der af en udlænding med en homoseksuel orientering forventes tilbageholdenhed med at give sin orientering et indhold i hjemlandet for at undgå forfølgelse, og hvis ja, i hvilket omfang? Kan der herved forventes en større tilbageholdenhed af homoseksuelle end heteroseksuelle? c) Såfremt der i denne sammenhæng kan sondres mellem tilkendegivelser, der vedrører orienteringens kerneområde, og tilkendegivelser, der ikke gør det, hvad skal der da forstås ved en seksuel orienterings kerneområde, og på hvilken måde kan dette fastslås?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 126/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 17. februar 2012 — straffesag mod Minh Khoa Vo

(Sag C-83/12)

2012/C 126/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Tiltalt i straffesagen

Minh Khoa Vo

Anden part i sagen: Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 21 og 34 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) (1), som regulerer udstedelse og annullering af et ensartet visum, fortolkes således, at de er til hinder for, at indsmugling af udlændinge er strafbar i henhold til nationale retsforskrifter i tilfælde, hvor de indsmuglede personer ganske vist besidder et visum, men har opnået dette ved svig over for de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat med hensyn til det egentlige formål med rejsen?

(1) EUT L 243, s. 1.
1)

Skal artikel 211 i direktiv 2006/112/EF (1) fortolkes således, at den er til hinder for indførelsen af en yderligere betingelse (om at der inden for en bestemt periode skal opnås et certifikat om opdeling af betalingen på de betingelser, der er fastsat i økonomi- og finansministerens dekret) ud over betingelsen om, at de afgiftspligtige personer, der er berettiget til ikke at betale skyldig moms for import til toldmyndighederne, skal anføre de relevante oplysninger i momserklæringerne?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2009/145/EF af 26.11.2009 om visse undtagelser med henblik på godkendelse af grøntsagslandracer og -sorter, der traditionelt har været dyrket i særlige områder og regioner og er truet af genetisk erosion, og af grøntsagssorter, der er uden egentlig kommerciel produktionsværdi, men som er udviklet med henblik på dyrkning under særlige forhold, og om handel med frø af de pågældende landracer og sorter (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 126/7

Sag anlagt den 21. februar 2012 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-90/12)

2012/C 126/15

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved K. Simonsson og M. Owsiany-Hornung)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 5 og 6 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 847/2004 af 29. april 2004 om forhandling og gennemførelse af luftfartsaftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande (1), idet den ikke har truffet passende foranstaltninger som påkrævet for at efterkomme de nævnte artikler i direktivet eller i hvert fald ikke har underrettet Kommissionen om sådanne foranstaltninger.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Artikel 5 i forordning nr. 847/2004 forpligter medlemsstaterne til at sikre, at »trafikrettighederne fordeles blandt de berettigede [EU]-luftfartsselskaber på grundlag af en ikke-diskriminerende og gennemskuelig procedure«. Ifølge forordningens artikel 6 har medlemsstaterne pligt til straks at underrette Kommissionen om de procedurer, de påtænker at anvende med henblik på artikel 5. Kommissionen sikrer, at disse procedurer offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende. Gennemførelsen af procedurerne med henblik på nævnte bestemmelse afhænger af, at den minister, der er ansvarlig for transport, udsteder en forskrift til gennemførelse heraf. På tidspunktet, hvor nærværende søgsmål blev anlagt, var den pågældende forskrift endnu ikke blevet udstedt, eller de polske myndigheder havde i hvert fald ikke meddelt Kommissionen behørige oplysninger herom. Under disse omstændigheder er det Kommissionens opfattelse, at gennemførelsen af procedurer som forudsat i artikel 5 i forordning nr. 847/2004 og behørig underretning af Kommissionen herom i henhold til denne forordnings artikel 6 ikke er mulig, eftersom der ikke findes forskrifter herom i polsk ret.

(1) EUT L 157, s. 7.
1)

Skal artikel 143b, stk. 4 og 5, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 (1), fortolkes således, at for høståret 2008 er digeskråninger og jordvolde, der er opført for at forebygge oversvømmelser, udelukket fra den generelle arealbetalingsordning (SAPS) finansieret af Den Europæiske Garantifond for Landbruget, også selv om de græsarealer, de er beplantet med, pr. 30. juni 2003 og efter denne dato er holdt i god stand, idet de regelmæssigt bliver slået og udnyttet til græsning, og det drejer sig om arealer, der er holdt i god landbrugsmæssig stand?
1)

Skal retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, der anses for at udgøre grundlæggende EU-retlige principper, fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat indfører bestemmelser, der ændrer indholdet af en kontrakt, som medlemsstaten har indgået i sin egenskab af indehaver af ejendomsretten til skade for medkontrahenten, hvorved genstanden for kontrakten kvalificeres som uomsættelig, og hvorved medkontrahenten på denne måde afskæres fra at udøve de rettigheder, der kan udledes af kontrakten?
1)

Skal Romkonventionens (1) artikel 6, stk. 2, fortolkes således, at såfremt en arbejdstager til opfyldelse af aftalen ikke blot sædvanligvis, men også langvarigt og uden afbrydelse udfører sit arbejde i et og samme land, er det under alle omstændigheder retten i dette land, der skal finde anvendelse, også selv om alle øvrige omstændigheder peger på, at arbejdsaftalen har snæver tilknytning til et andet land?
—

Forpligtelsen der følger af artikel 14, stk. 1, sammenholdt med artikel 16, stk. 1, og stk. 2, litra b), i forordning (EF) nr. 715/2009 til at sikre alle markedsdeltagere den størst mulige kapacitet og navnlig tjenesteydelser til en virtuel gastransport i den modsatte retning. Ifølge de bulgarske myndigheder skyldes den manglende opfyldelse af den ovenfor nævnte forpligtelse til at sikre den størst mulige kapacitet, at der ikke findes en fysisk forbindelse mellem transitgastransportsystemet og det nationale gastransportsystem i Republikken Bulgarien, og at disse systemer er undergivet forskellige retlige ordninger. De bulgarske myndigheder har som en yderligere grund til den manglende opfyldelse af den ovennævnte forpligtelse anført, at der findes tre gældende mellemstatslige aftaler mellem Republikken Bulgarien og USSR’s regering, der blev indgået mellem 1986 og 1989. Kommissionen har fremhævet, at såfremt den handelsaftale, der blev indgået den 27. april 1998 på grundlag af disse mellemstatslige aftaler mellem OOO Gazprom og Bulgartransgaz EAD, udgør en hindring for opfyldelsen af forpligtelsen til at stille den størst mulige kapacitet til rådighed, skal Republikken Bulgarien efter artikel 351, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde bringe alle egnede midler i anvendelse med henblik på at fjerne en sådan mulig uforenelighed med bestemmelserne i EU-retten.
1)

Skal artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/8/EF af 11. februar 2004 om fremme af kraftvarmeproduktion på grundlag af en efterspørgsel efter nyttevarme på det indre energimarked og om ændring af direktiv 92/42/EØF (1), sammenholdt med i givet fald artikel 2 og 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF af 27. september 2001 om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet (2) og artikel 22 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23. april 2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF (3), fortolkes i lyset af det almindelige lighedsprincip, artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder således: a) at bestemmelsen ikke finder anvendelse på anlæg til højeffektiv kraftvarmeproduktion i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i bilag III til direktivet, b) at bestemmelsen indebærer, at det kan tillades eller forbydes, at en støtteforanstaltning, som den, der er fastsat i artikel 38, stk. 3, i regionen Valloniens dekret af 12. april 2001 om den regionale markedsordning for elektricitet, omfatter alle de kraftvarmeanlæg, der i det væsentligste udnytter biomasse, og som opfylder de i artiklen fastsatte betingelser, med undtagelse af de kraftvarmeanlæg, der i det væsentligste udnytter træ eller træaffald?
2)

Såfremt det første spørgsmål skal besvares bekræftende: Hvilke homoseksuelle aktiviteter er omfattet af direktivet, og såfremt sådanne aktiviteter udsættes for forfølgelse, og de øvrige krav er opfyldt, kan dette da føre til anerkendelse af flygtningestatus? Dette spørgsmål omfatter også følgende underspørgsmål: a) Kan det af en udlænding med en homoseksuel orientering forventes, at han i sit hjemland holder sin orientering hemmelig for alle for at undgå forfølgelse? b) Såfremt det forrige spørgsmål besvares benægtende: Kan der af en udlænding med en homoseksuel orientering forventes tilbageholdenhed med at give sin orientering et indhold i hjemlandet for at undgå forfølgelse, og hvis ja, i hvilket omfang? Kan der herved forventes en større tilbageholdenhed af homoseksuelle end af heteroseksuelle? c) Såfremt der i denne sammenhæng kan sondres mellem tilkendegivelser, der vedrører orienteringens kerneområde, og tilkendegivelser, der ikke gør det, hvad skal der da forstås ved en seksuel orienterings kerneområde, og på hvilken måde kan dette fastslås?
1)

Er artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88 (1) af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden til hinder for en fortolkning af den nationale lovgivning, hvorefter en ferieperiode ikke kan afbrydes med henblik på efterfølgende at afholde den fulde eller resterende periode, hvis en situation med midlertidig uarbejdsdygtighed opstår forud for ferieperioden, og hensyn til produktiviteten eller arbejdets tilrettelæggelse hindrer afholdelse af ferien på et senere tidspunkt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 184/6

Sag anlagt den 26. april 2012 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-196/12)

2012/C 184/11

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Currall, J.-P. Keppenne og D. Martin, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Rådet har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til tjenestemandsvedtægten, idet det ikke har vedtaget Kommissionens forslag til Rådets forordning om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2011 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte ved Den Europæiske Union samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med dette søgsmål har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har fraveget Kommissionens forslag til forordning om tilpasning af tjenestemændenes vederlag og pensioner i henhold til artikel 3 i bilag XI til vedtægten, selv om det fremgår af denne artikels bindende ordlyd, at metoden til årlig tilpasning af de nævnte vederlag og pensioner er en automatisk procedure, der ikke overlader Rådet nogen skønsmargin. I henhold til nævnte artikel er Rådet forpligtet til at vedtage Kommissionens forslag inden den 31. december hvert år. Efter sagsøgerens opfattelse havde Rådet ikke beføjelse til at unddrage sig denne forpligtelse med den begrundelse, at det fandt, at Kommissionen burde have forelagt et forslag for det i medfør af artikel 10 i bilag XI. Under alle omstændigheder var de materielle betingelser for at anvende artikel 10 ikke opfyldt i 2011, således som det i øvrigt fremgår af to økonomiske rapporter, som Kommissionen havde fremlagt for Rådet på dettes anmodning. Ved selv at vedtage afgørelse 2011/866/EU (1) i henhold til artikel 10 i bilag XI til vedtægten tilsidesatte Rådet således de gældende institutionelle betingelser.

Kommissionen har ligeledes foreholdt Rådet, at det afviste at tilpasse de justeringskoefficienter, som skal anvendes på disse vederlag og pensioner afhængigt af de berørtes forskellige tjenestesteder eller bopæl. Efter sagsøgerens opfattelse kan det ikke bestrides, at Rådets »afgørelse« er fuldstændig tavs på dette punkt, idet den underliggende begrundelse udelukkende består i en henvisning til »undtagelsesklausulen« i artikel 10 i bilag XI. Rådets holdning må derfor anses for en retsstridig undladelse af at handle.

(1) Rådets afgørelse af 19.12.2011 om Kommissionens forslag til Rådets forordning om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2011 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte ved Den Europæiske Union samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner (EUT L 341, s. 54).
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til momsdirektivet (1), og særligt direktivets artikel 148, litra a), c) og d), idet den ikke betinger momsfritagelsen for de transaktioner, der omhandles i artikel 262, stk. II, nr. 2, 3, 6 og 7, i den franske skattelov, af, at de anvendes til sejlads i rum sø for så vidt angår fartøjer, som mod betaling udfører passagerbefordring, og fartøjer, der anvendes i forbindelse med handelsvirksomhed.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 287/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 4. maj 2012 — Helmut Butz, Christel Bachman-Butz og Frederike Butz mod Société Air France SA

(Sag C-212/12)

2012/C 287/28

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Helmut Butz, Christel Bachman-Butz og Frederike Butz

Sagsøgt: Société Air France SA

Præjudicielt spørgsmål

Har en luftfartspassager ret til et kompensationsbeløb i henhold til forordningens (1) artikel 7, når afgangen forsinkes i et tidsrum, der ligger under de i forordningens artikel 6, stk. 1, definerede grænser, og når ankomsten til det endelige bestemmelsessted sker mindst tre timer efter det planlagte ankomsttidspunkt?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, EUT L 46, s. 16.
1)

Er det en betingelse for, at retten kan pålægge sagsøgte at meddele sagsøger et Schengenvisum, at retten i henhold til visumkodeksens artikel 21, stk. 1 (1), finder det godtgjort, at sagsøger agter at forlade medlemsstaternes område inden udløbet af det visum, der ansøges om, eller er det tilstrækkeligt, at retten efter en efterprøvelse i henhold til visumkodeksens artikel 32, stk. 1, litra b), ikke på grundlag af særlige omstændigheder nærer begrundet tvivl om sagsøgerens hensigt om at forlade medlemsstaternes område inden udløbet af det visum, der ansøges om?
Er det en forudsætning for at godtgøre, at der for så vidt angår en konkret faktura i forbindelse med udøvelsen af retten i henhold til direktivets artikel 178, litra a), til at fradrage den faktisk betalte afgift, der er anført på denne faktura, er sket en »levering af varer« som omhandlet i artikel 14, stk. 1, i direktiv 2006/112, at modtageren af leveringen godtgør leverandørens ejendomsret, når leveringen vedrører generisk bestemte løsøregenstande og ejendomsretten til disse efter medlemsstatens nationale ret overdrages ved deres overgivelse, idet det efter den pågældende ret også er tilladt at erhverve ejendomsretten til sådanne varer fra en person, der ikke ejer disse, når erhvervelsen sker i god tro og mod vederlag?

Kan en »levering af varer« med henblik på fradrag af moms som omhandlet i direktivet anses for godtgjort, når modtageren under de omstændigheder, der foreligger i hovedsagen, efterfølgende har foretaget en levering af samme varer (mærkningspligtige dyr) i form af eksport med indgivelse af toldangivelse og der ikke foreligger beviser for tredjemands rettigheder til disse varer?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 133/16

Sag anlagt den 13. februar 2012 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik

(Sag C-76/12)

2012/C 133/29

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Roels og C. Soulay, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet den har opretholdt en skatteordning, der fritager udbytte, der udbetales af et fransk selskab til investeringsfonde med hjemsted i Frankrig, fra skat, mens udbytte, der udbetales til investeringsfonde med hjemsted i andre medlemsstater i Den Europæiske Union eller i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, er undergivet en kildeskat.

— Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har med søgsmålet anfægtet den forskellige skattemæssige behandling af udbytte, der udbetales af franske selskaber til institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter), efter om disse investeringsinstitutter er hjemmehørende i eller uden for Frankrig. Et af elementerne ved skatteordningen for investeringsinstitutter, der er hjemmehørende i Frankrig, består i manglende beskatning af udbytte, der udbetales af franske selskaber. Derimod opkræves der i medfør af artikel 119a, stk. 2, i den almindelige skattelov (code général des impôts) kildeskat af udbytte, der udbetales af franske selskaber til ikke-hjemmehørende investeringsinstitutter. Kommissionen finder, at den forskellige skattemæssige behandling af hjemmehørende investeringsinstitutter og ikke-hjemmehørende investeringsinstitutter, selv om disse befinder sig i en objektivt sammenlignelig situation, uanset i hvilken stat de er hjemmehørende, udgør en hindring af de frie kapitalbevægelser, og at denne hindring hverken er begrundet i hensynet til en effektiv skattekontrol eller nødvendigheden af at sikre en afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen.

Kommissionen har anført, at Domstolen har fastslået som fast praksis, der bl.a. er kommet til udtryk i dom af 19. november 2009, Kommissionen mod Italien (sag C-540/07), og af 20. oktober 2011, Kommissionen mod Tyskland (sag C-284/09), at medlemsstater, der undergiver udbytte, som udbetales til selskaber, der er hjemmehørende i andre medlemsstater, en skatteordning, som er mindre fordelagtig end den ordning, der gælder for udbytte, som udbetales til hjemmehørende selskaber, uden at denne forskellige behandling er begrundet i, at situationerne er objektivt forskellige, eller i almene hensyn, tilsidesætter deres forpligtelser vedrørende de frie kapitalbevægelser.
3)

Skal artikel 35, stk. 4, litra c), i Kommissionens forordning (EF) nr. 1291/2000 for så vidt angår den del, hvori det fastsættes, at »[h]ar der for et bestemt produkt været licenser med forskellige satser for sikkerhedsstillelsen, anvendes den laveste sats for indførslen […] ved beregning af det beløb, der fortabes«, fortolkes således, at såfremt en indførsel af korn er blevet udført korrekt af en EF-erhvervsdrivende, skal den manglende overholdelse af den fastlagte frist for [org. s. 6] forelæggelse af beviset for den gennemførte indførsel i Fællesskabet sanktioneres med et beløb, der beregnes på grundlag af den laveste sats for sikkerhedsstillelsen, som var gældende på tidspunktet for indførsel af produktet, uafhængigt af, om de særlige toldbetingelser har været anvendt (som anført af Martini) eller udelukkende i tilfælde af at de pågældende særlige toldbetingelser (som anført af den italienske stat) har været anvendt?