DOMSTOLENS KENDELSE AF 17. MAJ 1989. - DEN ITALIENSKE REPUBLIK MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - AFVISNING. - SAG 151/88.



Samling af Afgørelser 1989 side 01255



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Annullationssoegsmaal - akter der kan vaere genstand for soegsmaal - begreb - akter der fremkalder bindende retsvirkninger - udtalelse fra Kommissionen til de nationale organer hvis opgave er at anvende faellesskabsretten inden for rammerne af en faelles markedsordning

( EOEF-Traktaten, artikel 173 )

Sammendrag

Ved afgoerelsen af, om foranstaltninger, der anfaegtes under et annullationssoegsmaal, er retsakter i Traktatens artikel 173' s forstand, skal der laegges vaegt paa indholdet .

Der foreligger kun akter eller beslutninger, der kan soeges proevet under annullationssoegsmaal, i forbindelse med foranstaltninger med retligt bindende virkninger, som kan beroere sagsoegerens interesser gennem en vaesentlig aendring af hans retsstilling .

En saadan foranstaltning foreligger ikke med en udtalelse fra Kommissionen vedroerende fortolkningen af visse forordningsbestemmelser om en stoetteordning for en landbrugsvare, der er omfattet af en faelles markedsordning, naar anvendelsen af faellesskabsbestemmelserne i den paagaeldende sektor paahviler hertil udpegede nationale organer, mens Kommissionen ikke ved nogen forskrift i de omhandlede forordninger er tillagt kompetence til at traeffe afgoerelse vedroerende bestemmelsernes fortolkning og derfor kun - som altid - har mulighed for at tilkendegive sin opfattelse, der aldrig er bindende for de nationale myndigheder .

Dommens præmisser

1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 26 . maj 1988 har Den Italienske Republik anlagt sag i medfoer af Traktatens artikel 173, stk . 1, med paastand om annullation "af den afgoerelse fra Kommissionen, som denne har tilstillet AIMA - Azienda di Stato per gli interventi nel marcato agricolo ( det italienske interventionsorgan ) - ved telex nr . 110836/2/UI/DAN ".

2 Kommissionen meddelte herved Den Italienske Republik sit standpunkt, for saa vidt angaar anvendelsen af faellesskabsforordningerne om stoette til produktion af sojaboenner, navnlig paa baggrund af udstedelsen af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2290/87 af 30 . juli 1987 ( EFT L 209, s . 37 ), hvori det bestemmes, at stoetteansoegninger ikke kan indgives til det kompetente organ inden datoen for begyndelsen af det produktionsaar, som de mellem producenter og koebere afsluttede kontrakter vedroerer .

3 Ordningen om stoette til produktion af sojaboenner blev aendret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1491/85 af 23 . maj 1985 om fastsaettelse af saerlige foranstaltninger for sojaboenner ( EFT L 151, s . 15 ). I denne forordning bestemmes, at stoetten udbetales af den medlemsstat, paa hvis omraade sojaboennerne er hoestet . De udgifter, som medlemsstaterne skal afholde i henhold til de forpligtelser, der opstaar som foelge af anvendelsen af forordningen, afholdes af Faellesskabet .

4 I artikel 2, stk . 2, i samme forordning bestemmes, at stoetten ydes "til alle fysiske eller juridiske personer, som med individuelle eller sammensluttede producenter af sojaboenner har indgaaet en kontrakt, hvori det fastsaettes, at producenten mindst skal opnaa den i stk . 3 omhandlede minimumspris ".

5 Ifoelge samme artikels stk . 3 er den minimumspris, de erhvervsdrivende forpligter sig til at koebe sojaboenner af producenterne for, en pris, som ligger saa taet som muligt paa den "maalpris", der er fastsat i henhold til forordningens artikel 1, og som fastsaettes hvert aar for det foelgende produktionsaar "paa et for producenterne rimeligt niveau under hensyn til Faellesskabets forsyningsbehov ". Stoetten svarer til forskellen mellem den for et produktionsaar gaeldende maalpris og verdensmarkedsprisen, jfr . artikel 2, stk . 1 . Verdensmarkedsprisen og dermed stoetten fastlaegges to gange maanedlig, jfr . artiklerne 1 og 11 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2329/85 af 12 . august 1985 om gennemfoerelsesbestemmelser til de saerlige foranstaltninger for sojaboenner ( EFT L 218, s . 16 ).

6 Ifoelge bestemmelserne i artikel 2, litra b ), i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2194/85 af 25 . juli 1985 ( EFT L 204, s . 1 ) og artikel 7, stk . 1, i Kommissionens foernaevnte forordning ( EOEF ) nr . 2329/85 skal de mellem producenter og opkoebere af sojaboenner afsluttede kontrakter inden en dato, der fastsaettes af den enkelte medlemsstat, men som ikke kan vaere senere end den 15 . august foer begyndelsen af hvert produktionsaar, der begynder den 1 . september og slutter den 31 . august det foelgende aar, jfr . artikel 1, stk . 2, i naevnte forordning ( EOEF ) nr . 1491/85, indgives til det kompetente organ i medlemsstaten .

7 I Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2194/85, artikel 4, stk . 1, hedder det : "Stoettebeloebet er det beloeb, der gaelder den dag, hvor den paagaeldende indgiver stoetteansoegning til det kompetente organ i producentmedlemsstaten ".

8 Raadet har ved forordning ( EOEF ) nr . 1921/87 af 2 . juli 1987 ( EFT L 183, s . 19 ) med henblik paa, at "produktionen af ... boenner udvikler sig langsommere og mere regelmaessigt" med virkning fra produktionsaaret 1987/1988 indfoert en ordning om en maksimalgarantimaengde . En overskridelse af denne maengde medfoerer en nedsaettelse af stoetten .

9 Paa baggrund af den sidste foranstaltning og en nedsaettelse af den for produktionsaaret 1987/1988 i ECU angivne maalpris opstod der risiko for, at der blev indgivet stoetteansoegninger foer produktionsaarets begyndelse, dvs . inden den 1 . september 1987 . De erhvervsdrivende ville hermed have kunnet opnaa hoejere stoette end den stoette, der for det foelgende produktionsaar ville blive resultatet af denne tilpasning af stoettepolitikken for sojaboenneproduktionen .

10 Derfor foretog Kommissionen ved forordning ( EOEF ) nr . 2290/87 af 30 . juli 1987 den tilfoejelse til artikel 12, stk . 1, litra a ), i forordning ( EOEF ) nr . 2329/85, at stoetteansoegningen ikke laengere kunne indgives til det kompetente organ inden datoen for begyndelsen af det produktionsaar, de paagaeldende kontrakter vedroerte .

11 I forordning ( EOEF ) nr . 2290/87 fastsaettes der imidlertid i artikel 2 overgangsforanstaltninger, og disse foranstaltninger ligger til grund for naervaerende tvist mellem Den Italienske Republik og Kommissionen . I artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 2290/87, der traadte i kraft den 31 . juli 1987 hedder det : "De i artikel 12, stk . 1, litra a ), i forordning ( EOEF ) nr . 2329/85 omhandlede stoetteansoegninger vedroerende kontrakter for boenner hoestet i loebet af produktionsaaret 1987/1988, som er indgivet inden datoen for denne forordnings ikrafttraeden, anses for at vaere indgivet den 1 . september 1987 eller annulleres paa vedkommendes anmodning, undtagen hvis der ved de paagaeldende kontrakter fastsaettes en pris, der mindst er lig med den for produktionsaaret 1986/1987 gaeldende minimumspris ".

12 I maj og juni 1987 blev der i Italien afsluttet kontrakter om koeb af soja for produktionsaaret 1987/1988 . Disse kontrakter udtaler, at "parterne er enedes om, at prisen er den mindstepris, der vil blive fastsat ved forordning ( EOEF )"; herved bemaerkes : "Til vejledning oplyses, at denne pris for produktionsaaret 1986/1987 var 78 000 LIT pr . 100 kg ". Stoetteansoegninger paa grundlag af saadanne kontrakter blev indgivet inden udgangen af juli 1987 .

13 I juli 1987, og altsaa foer forordning ( EOEF ) nr . 2290/87 traadte i kraft blev producentsammenslutningerne og opkoeberne enige om, at producenterne skulle betale en pris paa 78 158 LIT pr . 100 kg, hvilken pris var hoejere end prisen det foregaaende produktionsaar ( 1986/1987 ). Dette resultat bekraeftedes ved erklaeringer, opkoeberne fremsatte over for interventionsorganet ( AIMA ), og den 4 . august 1987, altsaa efter at forordning ( EOEF ) nr . 2290/87 var traadt i kraft, blev der afsluttet en brancheaftale, der fastsatte de naermere regler for betaling af den saaledes fastlagte pris .

14 De individuelle kontrakter, der var afsluttet mellem de forskellige producenter og opkoebere, blev derimod ikke aendret .

15 Den italienske landbrugsminister oplyste ved notat af 6 . august 1987 til AIMA, og AIMA ved notat af 7 . august 1987 herefter til de beroerte brancheorganisationer, at de erhvervsdrivende ifoelge artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 2290/87 havde valget mellem at anmode om annullation af forudfastsaettelsesansoegningerne eller fastholdelse af disse ansoegninger med det oprindeligt fastsatte beloeb dog mod i sidstnaevnte fald at forpligte sig til at betale producenterne minimumsprisen for produktionsaaret 1986/1987 .

16 Kommissionen fandt, at alene erhvervsdrivende, i hvis aftaler det inden den 31 . juli 1987 var endeligt vedtaget, at prisen mindst skulle vaere prisen for produktionsaaret 1986/1987, kunne blive omfattet af undtagelsesbestemmelsen i artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 2290/87, og at forhandlingerne og aftalerne i juli og august 1987 ikke inden den 31 . juli 1987 havde kunnet foere til en aendring i overensstemmelse hermed af allerede afsluttede kontrakter . Den meddelte derfor efter et moede med AIMA i oktober 1987 den italienske regering, at det var opfattelsen inden for dens tjenestegrene, "at de omhandlede kontrakter, som er afsluttet i Italien for boenner hoestet i produktionsaaret 1987/1988, er omfattet af grundregler i artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 2290/87, hvorfor stoetteansoegningerne maa anses for at vaere indgivet den 1 . september 1987 og ellers annulleres efter ansoegning fra de paagaeldende erhvervsdrivende . Saaledes er den stoette, der skal udbetales - bortset fra tilfaelde, hvor ansoegningen er annulleret - den stoette, som var gaeldende i begyndelsen af produktionsaaret 1987/1988 ".

17 Den Italienske Republik indvendte heroverfor, at de omhandlede kontrakter "angiver en pris, der mindst er lig med den minimumspris, der var gaeldende for produktionsaaret 1986/1987", og at disse kontrakter derfor er omfattet af undtagelsesbestemmelsen i artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 2290/87 og berettiger til stoette med det beloeb svarende til denne minimumspris, der var gaeldende paa tidspunktet for stoetteansoegningernes indgivelse .

18 Den Italienske Republik har derefter anlagt naervaerende annullationssoegsmaal .

19 Kommissionen har paastaaet den af Den Italienske Republik anlagte sag afvist med den begrundelse, at den anfaegtede akt kun er en udtalelse, der som saadan ikke har karakter af en afgoerelse med et negativt indhold for sagsoegeren . Domstolen har, idet den har ment at raade over tilstraekkelige oplysninger, besluttet straks at tage stilling til denne formalitetsindsigelse uden afholdelse af retsmoede .

20 Kommissionens indsigelse om, at sagen boer afvises, da det paaklagede telex blot indeholder en udtalelse om fortolkningen af forordning ( EOEF ) nr . 2290/87 og saaledes ikke er en negativ afgoerelse, maa anerkendes .

21 Naar det i Domstolens praksis fast antages, at der ved afgoerelsen af, om anfaegtede foranstaltninger er retsakter i Traktatens artikel 173' s forstand, skal laegges vaegt paa indholdet, foreligger der kun akter eller beslutninger som kan soeges proevet under et annullationssoegsmaal, i forbindelse med foranstaltninger med retligt bindende virkninger, som kan beroere sagsoegerens interesser gennem en vaesentlig aendring af hans retsstilling ( dom af 11 . november 1981, IBM mod Kommissionen, 60/81, Sml . s . 2639 ).

22 Kommissionens udtalelse i det paaklagede telex kan imidlertid, som Den Italienske Republik i oevrigt har erkendt, ikke have retsvirkninger, idet anvendelsen af faellesskabsbestemmelserne om stoette til produktionen af sojaboenner paahviler de hertil udpegede nationale organer, mens Kommissionen ikke ved nogen forskrift i de omhandlede forordninger herom er tillagt kompetence til at traeffe afgoerelse vedroerende bestemmelsernes fortolkning; Kommissionen har dog - som altid - mulighed for at tilkendegive sin opfattelse, som aldrig er bindende for de nationale myndigheder ( dom af 10 . marts 1978, Société pour l' exportation des sucres SA mod Kommisionen, sag 132/77, Sml . s . 1061; dom af 27 . marts 1980, Sucrimex SA og Westzucker GmbH mod Kommissionen, sag 133/79, Sml . s . 1299; dom af 10 . juni 1982, Compagnie Interagra SA mod Kommissionen, sag 217/81, Sml . s . 2233 ).

23 Herudover kan det bemaerkes, at det hverken af det paaklagede telex' ordlyd eller indhold fremgaar, at meningen har vaeret at give en retligt bindende udtalelse, idet Kommissionen udtrykkeligt har betegnet telexet som en udtalelse .

24 Det omhandlede telex maa herefter anses for at vaere et led i det interne samarbejde mellem Kommissionen og de nationale myndigheder, hvis opgave er at anvende faellesskabsrettens bestemmelser om stoette til produktionen af sojaboenner .

25 Anderledes forholder det sig kun, saafremt der ved faellesskabsretten er tillagt Faellesskabets myndigheder en befoejelse til at traeffe en afgoerelse, der binder de kompetente nationale organer ved deres ivaerksaettelse af faellesskabsretten ( dom af 26 . februar 1986, Krohn og Co . Import-Export mod Kommissionen, sag 175/84, Sml . s . 753 ). Om noget saadant er der ikke tale i naervaerende sag .

26 Den af Den Italienske Republik anlagte sag skal derfor vaere at afvise .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

27 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at afholde sagens omkostninger . Den Italienske Republik har tabt sagen og paalaegges derfor sagens omkostninger .

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Sagen afvises .

2 ) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger .

Saaledes bestemt i Luxembourg den 17 . maj 1989