ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Tredje anbringende om en tilsidesættelse af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og af sagsøgerens ret til at blive hørt, samt tilsidesættelse af begrundelsespligten og af artikel 296 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Sagsøgeren har gjort gældende, at dens ret til at blive hørt er blevet tilsidesat, fordi selskabet ikke rådede over den relevante metode med henblik på at vurdere forekomsten af dumping og ikke kunne afgive bemærkninger om denne metode. Sagsøgeren har ligeledes anført, at den anfægtede forordning er mangelfuld, idet den indeholder en ufuldstændig begrundelse, for så vidt som der ikke angives nogen klar redegørelse hverken for den metode, der blev anvendt for at vurdere dumping, eller for hvorfor og hvorledes Kommissionen anså beviser, der blev fremlagt af antidumping-klageren, og som umiddelbart er klart upålidelige, som pålidelige beviser.
Sag anlagt den 25. september 2020 — MP mod Kommissionen

(Sag T-588/20)

(2020/C 414/61)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: MP (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Annullation af afgørelsen af 9. februar 2020 om stiltiende afslag på sagsøgerens ansøgning om, at hans pensionsrettigheder fastsættes i henhold til de regler, der var gældende før den 1. januar 2014, stadfæstet ved afgørelse af 12. februar 2020.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringender om, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 21 og artikel 22 i bilag XIII i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.
—

Kommissionen har indskrænket sig til konstant at henvise til dens tidligere afgørelser, som ligeledes var ubegrundede og ikke baseret på princippet om god forvaltning og andre principper, som der henvises til. Således er dette ikke i tilstrækkeligt omfang i overensstemmelse med principperne for at træffe afgørelser.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl som følge af, at ACER’s klagenævn fastslog, at ACER havde kompetence til at udbygge og ændre bestemmelser i en gennemførelsesretsakt, nemlig retningslinjerne for balancering af elektricitet (1), idet ACER i strid med princippet om kompetencetildeling og ACER-forordningen traf en afgørelse, der afveg fra de nationale regulerende myndigheders fælles holdning.
1.

Første anbringende vedrører, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl, idet sagsøgtes klagenævn fandt, at sagsøgte havde kompetence til at supplere og ændre bestemmelserne i gennemførelsesretsakten om retningslinjer for balancering af elektricitet (1), ved at træffe en afgørelse, som afveg fra den holdning, som de nationale tilsynsmyndigheders havde indtaget, under tilsidesættelse af princippet om kompetencetildeling og ACER-forordningen.
—

Garantifonden råder ikke over en skønsbeføjelse til at udstede den omtvistede afgørelse om tvangsfuldbyrdelse. Artikel 299 TEUF giver således evt. Kommissionen beføjelse, men ikke garantifonden, til at handle ved en eksigibel afgørelse. Desuden udgør artikel 299 TEUF ikke i sig selv et tilstrækkeligt hjemmelsgrundlag for vedtagelsen af eksigible afgørelser. Beføjelsen for de pågældende organer til at vedtage sådanne retsakter skal således følge af andre bestemmelser.
Sag anlagt den 30. september 2020 — MS mod Kommissionen

(Sag T-602/20)

(2020/C 414/62)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: MS (ved advokat M. Medla)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Annullation af den anfægtede afgørelse i form af en afgørelse om klagen.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er rettet mod afgørelse PMO 4, TFT IN, 0425863600, truffet af Europa-Kommissionen, PMO — Kontoret for Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder, PMO 4 — Pensions and relations with former officials, af 3. december 2019, i form af afgørelse HR.E.2/NX/sb/Ares fra Europa-Kommmissionen, GD HR — Generaldirektoratet for Menneskelige Ressourcer og Sikkerhed, DIR E — Legal Affairs & Partnerships, Unit 2 — Appeals & Case Monitoring, af 30. juni 2020, hvori der blev givet afslag på sagsøgerens klage over den anfægtede afgørelse.

Søgsmålet er støttet på et enkelt anbringende om tilsidesættelse af andet led i artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (1), sammenholdt med artikel 7, stk. 1 og 2, i afgørelsen fra Administrationsudvalget ved Den Europæiske Unions Domstolen af 12. maj 2004 vedrørende de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11 og 12 i bilag VIII til vedtægten.

Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte urigtigt som grundlag for beregningen af godskrivningen af antallet af pensionsgivende år anvendte den kapital, der rent faktisk blev overført og diskonteret med 3,9 % p.a. til dagen for ansøgningen om overførsel. Ifølge sagsøgeren skulle sagsøgte i stedet som grundlag for denne beregning have anvendt værdien, i henhold til den nationale pensionsordningsudbyder, af pensionsrettighederne på tidspunktet for ansøgningen om en overførsel. Dette ville have ført til et antal pensionsgivende år, der skulle medregnes, som er mere end 20 % højere.

(1) Forordning nr. 31 (EØF), 11 (Euratom), om vedtægten for tjenestemænd og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Det Europæiske Atomenergifællesskab (EFT 45 af 14.6.1962, s. 1385).
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten og af proportionalitetsprincippet. Sagsøgeren har bl.a. gjort gældende, at den systematiske karakter af de lægelige kontroller, der er besluttet af sagsøgte efter hver lægeerklæring om uarbejdsdygtighed, kan forværre hans helbredstilstand ved at forpligte ham til at forøge antallet af klager og tilsidesætter de førnævnte principper.
2.

Det andet anbringende om, at Kommissionen foretog en urigtig anvendelse af artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF og anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af støttens forholdsmæssighed i forhold til den skade, som var forårsaget af rejserestriktionerne som følge af COVID-19-krisen, navnlig ved at anse Condors langvarige insolvensperiode som et direkte tab, der skulle dækkes af støtten, og ved at finde, at Condor ville blive solgt inden juni 2022 og kunne benytte indtægterne til at tilbagebetale en del af støtten.
2.

Med det andet anbringende gøres det subsidiært gældende, at selv hvis sagsøgeren misligholdt tilsagnet, quod non, handlede Kommissionen ulovligt ved at erklære de pågældende fakturaer ugyldige og opkræve told vedrørende dem, eftersom de beføjelser, som Kommissionen påberåbte sig i denne forbindelse, enten var udløbet og/eller tilbagekaldt. Dette skyldes, at gennemførelsesforordning (EU) nr. 1238/2013 og (EU) nr. 1239/2013 udløb den 7. december 2015 (i henhold til begge forordningers artikel 5). Tilsvarende udløb gennemførelsesforordning (EU) 2017/367 og (EU) 2017/366 den 3. september 2018 (i henhold til begge forordningers artikel 6). Under alle omstændigheder var artikel 2 og 3 i gennemførelsesforordning (EU) 2017/367 og artikel 2 og 3 i gennemførelsesforordning (EU) 2017/366 allerede blevet ophævet ved artikel 1, stk. 4 og 5, og artikel 3, stk. 3 og 4, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/1570.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 3, stk. 3, TEU og princippet om fri udveksling af tjenesteydelser På området for vejtransport, og nærmere bestemt cabotagekørsel, bør tilstræbes en gradvis liberalisering. Den anfægtede bestemmelse i forordning 2020/1055 medfører et tilbageskridt i det liberaliseringsniveau, som hidtil er nået, idet den fastsætter en betydelig restriktion, der særligt er til skade for de transportvirksomheder, som er medlemmer af den sagsøgende organisation. Ønsket om at undgå misbrug af cabotagekørsel, der ligger til grund for den anfægtede bestemmelse, tilgodeses allerede ved andre EU-retlige foranstaltninger (mobilitetspakken).
—

EASO’s afgørelse af 23. juli 2020 vedrørende »Procurement procedure EASO/2020/789, provision of temporary agency workers for EASO in Malta«, som er truffet inden for rammerne af den udbudsprocedure, som er reguleret ved forordning (EU, Euratom) 2018/1046 (1), annulleres, for så vidt som sagsøgerens bud herved blev afvist fra udbud nr. EASO/2020/789.
6.

Med det sjette anbringende gøres gældende, at Kommissionen med sin vedtagelse af den anfægtede forordning overtrådte artikel 37, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1272/2008 og tilsidesatte sagsøgerens ret til god forvaltning og sagsøgerens ret til at blive hørt. Sagsøgeren blev navnlig nægtet muligheden for at fremsætte relevante bemærkninger til selve RAC-udtalelsen og for at bevise, at udtalelsen fra et videnskabeligt synspunkt er ukorrekt.
—

Annullation, i sin helhed, af artikel 6, litra c) og d), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/1054 af 15. juli 2020 om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006, for så vidt angår minimumskravene for maksimal daglig og ugentlig køretid, minimumspauser samt daglig og ugentlig hviletid, og forordning (EU) nr. 165/2014, for så vidt angår lokalisering ved hjælp af takografer.
Sag anlagt den 1. oktober 2020 — Casino, Guichard-Perrachon mod Kommissionen

(Sag T-614/20)

(2020/C 433/72)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Casino, Guichard-Perrachon (Saint-Étienne, Frankrig) (ved advokaterne O. de Juvigny, A. Sunderland, I. Simic og G. Aubron)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— I henhold til artikel 263 TEUF annulleres Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 5192 final af 23. juli 2020.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende, om at den anfægtede afgørelse er ulovlig, for så vidt som den er vedtaget på grundlag af dokumenter, som Kommissionen er kommet i besiddelse af i forbindelse med forudgående inspektioner, der er gennemført på grundlag af ulovlige afgørelser, som er genstand for annullationssøgsmål i sag T-249/17, Casino, Guichard-Perrachon mod Kommissionen, og sag T-538/19, Casino, Guichard-Perrachon mod Kommissionen.
C 433/60

Sag anlagt den 5. oktober 2020 — FJ m.fl. mod EU-Udenrigstjenesten

(Sag T-619/20)

(2020/C 433/74)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: FJ og fem andre sagsøgere (ved advokat J.-N. Louis)

Sagsøgt: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten)

Sagsøgernes påstande

— Annullation af sagsøgernes lønseddel for december 2019, for så vidt som der heri for første gang sker anvendelse af de justeringskoefficienter, der er fastsat med tilbagevirkende kraft pr. 1. april og pr. 1. juli 2019.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne påberåbt sig anbringender om tilsidesættelse af artikel 64 og artikel 65 i vedtægten for tjenestemænd i Den europæiske Union (herefter »vedtægten«), tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet for så vidt angår købekraftækvivalens og anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn.

Sagsøgerne har gjort gældende, at EUROSTAT med henblik på at fastsætte den justeringskoefficient, der finder anvendelse på lønnen til sagsøgerne, der er udstationeret uden for Unionen, skal foretage en indsamling af de specifikke data på deres tjenestested, i overensstemmelse med de gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 64 og artikel 65, som er fastsat i bilag XI til vedtægten.

Sagsøgerne har ligeledes gjort gældende, at de koefficienter, der er fastsat i forbindelse med en international samarbejdsaftale mellem EUROSTAT, OECD og FN, faldt fra januar 2018 til januar 2019 fra 239,7 til 94,0, mens de koefficienter, der anvendes på lønnen til ansatte i FN, i samme periode blev forhøjet for at tage hensyn til inflationen. Den kongolesiske franc (CDF) blev i 2017 kraftigt devalueret i forhold til dollar (USD) og i forhold til euro, sammenholdt med en stærk inflation, der kom til udtryk ved en kraftig stigning af priserne i USD ifølge analysen fra IMF.

Ifølge sagsøgerne har sagsøgte ikke forklaret, hvorledes de anvendte koefficienter tager hensyn til disse væsentlige forhold.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har anvendt artikel 107, stk. 3, litra b), urigtigt, foretaget en ufuldstændig anvendelse af de midlertidige rammebestemmelser samt anlagt et åbenbart urigtigt skøn, idet den har fastslået, at støtten afhjælper en alvorlig forstyrrelse i den finske økonomi, og idet den har tilsidesat forpligtelsen til at afveje støttens gunstige virkninger og dens negative indvirkning på samhandelsvilkårene og konkurrencen (dvs. »afvejningstesten«) og har fastslået, at Finnair ikke havde en stærk markedsposition.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale fællesforetagendet Clean Sky 2 168 062,23 EUR i forbindelse med tilskudsaftale nr. 632420 »FIMAC, FAST impact cross-analysis methodology for Composite leading edge Structures« inden for rammerne af Den Europæiske Unions syvende rammeprogram, med tillæg af den rente på 3,5 %, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner, fra den 13. juli 2019 og indtil datoen for den faktiske betaling.
2.

Andet anbringende om, at lovligheden af den anfægtede afgørelse ligeledes anfægtes, idet status af »nyt virksomt stof« skulle have været undersøgt igen i forbindelse med Mylans indsigelser, som blev fremført i ansøgningsfasen. EMA har således angiveligt ikke udført sine opgaver korrekt, herunder navnlig dets pligt til at foretage en effektiv og omhyggelig vurdering og til at give begrundelse i henhold til artikel 296 TEUF, hvilket dermed gør den anfægtede afgørelse ulovlig.
1.

Første anbringende om for det første tilsidesættelse af princippet om, at udvælgelseskomitéens medlemmer skal have de nødvendige kompetencer til at foretage en objektiv bedømmelse af ansøgerens præstation og faglige kvalifikationer under det emnerelaterede interview, om for det andet tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, og endelig om tilsidesættelse af princippet om berettigede forventninger.
C 433/59

Sag anlagt den 5. oktober 2020 — FZ m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-618/20)

(2020/C 433/73)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: FZ og 17 andre sagsøgere (ved advokat J.-N. Louis)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Annullation af Kommissionens afgørelse om udarbejdelse af sagsøgernes lønseddel for december 2019, for så vidt som der heri for første gang sker anvendelse af de justeringskoefficienter, der er fastsat med tilbagevirkende kraft pr. 1. april og pr. 1. juli 2019.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne påberåbt sig anbringender om tilsidesættelse af artikel 64 og artikel 65 i vedtægten for tjenestemænd i Den europæiske Union (herefter »vedtægten«), tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet for så vidt angår købekraftækvivalens og anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn.

Sagsøgerne har gjort gældende, at EUROSTAT med henblik på at fastsætte den justeringskoefficient, der finder anvendelse på lønnen til sagsøgerne, der er udstationeret uden for Unionen, skal foretage en indsamling af de specifikke data på deres tjenestested, i overensstemmelse med de gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 64 og artikel 65, som er fastsat i bilag XI til vedtægten.

Sagsøgerne har ligeledes gjort gældende, at de koefficienter, der er fastsat i forbindelse med en international samarbejdsaftale mellem EUROSTAT, OECD og FN, faldt fra januar 2018 til januar 2019 fra 239,7 til 94,0, mens de koefficienter, der anvendes på lønnen til ansatte i FN, i samme periode blev forhøjet for at tage hensyn til inflationen. Den kongolesiske franc (CDF) blev i 2017 kraftigt devalueret i forhold til dollar (USD) og i forhold til euro, sammenholdt med en stærk inflation, der kom til udtryk ved en kraftig stigning af priserne i USD ifølge analysen fra IMF.

Ifølge sagsøgerne har sagsøgte ikke forklaret, hvorledes de anvendte koefficienter tager hensyn til disse væsentlige forhold.
Sag anlagt den 15. oktober 2020 — Delifruit mod Kommissionen

(Sag T-629/20)

(2020/C 433/76)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Delifruit, SA (Guayaquil, Ecuador) (ved advokaterne K. Van Maldegem, P. Sellar og S. Saez Moreno)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøgeren medhold.

— Den anfægtede retsakt, som ændret ved berigtigelse til Kommissionens forordning (EU) 2020/1085, annulleres delvist, for så vidt som maksimalgrænseværdierne for chlorpyrifos i bananer heri fastsættes til 0,01 mg/kg.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens forordning (EU) 2020/1085 af 23. juli 2020 om ændring af bilag II og V til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 396/2005 for så vidt angår maksimalgrænseværdierne for chlorpyrifos og chlorpyrifos-methyl i eller på visse produkter (1), som ændret ved berigtigelse til Kommissionens forordning (EU) 2020/1085 (2).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved ikke at tage hensyn til en relevant faktor (en omfattende undersøgelse, som afkræfter en af de fremførte begrundelser for at vedtage maksimalgrænseværdierne) i sin vurdering, som førte til vedtagelsen af den anfægtede retsakt, og at Kommissionen derved også har tilsidesat artikel 14, stk. 2, litra a) og f), i forordning nr. 396/2005, hvori det kræves, at Kommissionen skal tage hensyn til alle relevante og tilgængelige data.

(1) EUT 2020, L 239, s. 7.

(2) EUT 2020, L 245, s. 31.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres således, at klagen anses for begrundet og at EU-varemærkeansøgning nr. 15 963 994 følgelig tillades indført i EUIPO’s register.
—

Under alle omstændigheder tilpligtes sagsøgte at betale erstatning som følger: — Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren 20 000 EUR for ikke-økonomisk tab. — Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 2 104,19 EUR i erstatning for flytteudgifter. — Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 15 312,48 EUR i erstatning for bosættelsespenge, der ikke blev udbetalt. — Under alle omstændigheder tilpligtes sagsøgte at betale sagsøgeren 15 000 EUR i erstatning for advokathonorar i forbindelse med modtaget rådgivning forud for anlæggelsen af denne sag, for så vidt som nævnte honorar ikke er inkluderet i de sagsomkostninger, som sagsøgeren kan få tildelt, idet sagsøgeren udtrykkeligt forbeholder sig ret til at udvide denne påstand under sagen.
Sag anlagt den 13. november 2020 — Dr. August Wolff mod EUIPO — Combe International (Vagisan)

(Sag T-679/20)

(2021/C 19/68)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel (Bielefeld, Tyskland) (ved advokat A. Thünken)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Combe International Ltd (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Dr. August Wolff GmbH & Co. KG Arzneimittel

Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af ordmærket Vagisan — international registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, nr. 10 985 168

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 3. september 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2459/2019-4)

Sagsøgerens påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Afgørelse nr. 000018101 C truffet den 11. september 2019 af annullationsafdelingen ved EUIPO annulleres.

— EUIPO og i givet fald intervenienten tilpligtes at betale sagsomkostningerne og de omkostninger, der er afholdt i forbindelse med sagen for EUIPO.

Anbringende
3.

Tredje anbringende om, at tilsagnene ikke udtrykkeligt og klart forbyder parterne at vælge upassende lokaliteter for at opfylde deres pligt til at give nye operatører adgang, og tilsagnene yder ingen beskyttelse mod, at parterne handler partisk ved udvælgelsen af de lokaliteter, der gives adgang til.
1.

Første anbringende vedrører de konsekvenser og risici, som den anfægtede forordning medfører (1). I denne henseende finder sagsøgerne, at det ikke var berettiget at fjerne enhver foranstaltning til evaluering af risiciene forbundet med genetisk modificerede organismer. De kritiserer endvidere, at der ikke er foretaget en offentlig høring, at der mangler information og mærkning, og at der ikke foreligger en videnskabelig begrundelse.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter retten til at deltage i samfundslivet, sammenholdt med retten for mennesker med handicap til autonomi og integration (artikel 26 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 29 og artikel 19 i FN-konventionen om handicappedes rettigheder).
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 26 TEUF, 49 TEUF og 56 TEUF samt artikel 16 og artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 5, stk. 4, TEU og proportionalitetsprincippet som generelt princip i EU-retten for så vidt angår en ulovlig begrænsning i den fri udveksling af tjenesteydelser, etableringsfriheden og friheden til at oprette og drive egen virksomhed.
2.

Andet anbringende om vilkårlighed og tilsidesættelse af princippet om god forvaltning, for så vidt som det, i en kontekst, hvor sagsøgte har gjort gældende, at det var nødvenligt for EIB at opsige nogle af bankens ansatte på grund af budgetbesparelser, strider mod god forvaltning og er udtryk for vilkårlighed ikke at udarbejde en plan for stillingsnedlæggelser, herunder navnlig en opgørelse over antallet af stillinger, der skal nedlægges, og det objektive kriterium for udvælgelse af disse stillinger, på grundlag af hvilken afgørelser vedrørende individuelle ansatte kan træffes, inden vedtagelsen af afgørelser om opsigelse af ansættelseskontrakter, således som den afgørelse, sagsøgeren har anfægtet.
1.

Det første anbringende vedrører et urigtigt skøn ved afvejningen mellem kosmetikforordningen (1) og REACH-forordningen (2). Det er sagsøgerens opfattelse, at klageudvalget anlagde et urigtigt skøn af kosmetikforordningens artikel 18 som led i anvendelsen af REACH-forordningen og tilsidesatte det formål, der forfølges med kosmetikforordningen vedrørende dyreforsøg. Endelig er det sagsøgerens opfattelse, at ECHA ikke har kompetence til at foretage en bindende fortolkning af afvejningen mellem kosmetikforordningen og REACH-forordningen.
Sag anlagt den 6. november 2020 — Kerstens mod Kommissionen

(Sag T-672/20)

(2021/C 9/44)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Petrus Kerstens (La Forclaz, Schweiz) (ved advokat C. Mourato)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse af 20. januar 2020 om afslag på ansøgning om bistand D/517/19, som Petrus Kerstens indgav den 17. september 2019 i henhold til artikel 24 og 12a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, annulleres.

— Europa-Kommissionens afgørelse af 31. januar 2020 om afslag på ansøgning om bistand D/516/19, som Petrus Kerstens indgav den 17. september 2019 i henhold til artikel 24 og 12a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i henhold til artikel 134 i Rettens procesreglement.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik, herunder tilsidesættelse af retten til forsvar og nærmere bestemt af retten til at blive hørt, der følger af artikel 41, stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, for så vidt som Kommissionen ikke hørte sagsøgeren, før den traf afgørelserne om afslag på sagsøgerens ansøgninger om bistand.