DOMSTOLENS DOM AF 29. JUNI 1995. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN HELLENSKE REPUBLIK. - FRIE VAREBEVAEGELSER - FORARBEJDET MAELK TIL SPAEDBOERN - UDELUKKENDE SALG GENNEM APOTEKER. - SAG C-391/92.



Samling af Afgørelser 1995 side I-01621



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Frie varebevaegelser ° kvantitative restriktioner ° foranstaltninger med tilsvarende virkning ° begreb ° hindringer som foelge af nationale retsforskrifter, som uden forskelsbehandling regulerer bestemte former for salg ° traktatens artikel 30 uanvendelig ° ordning, som forbyder andre end apoteker at saelge forarbejdet maelk til spaedboern ° ingen indenlandsk produktion ° uden betydning ° betingelser

(EOEF-traktaten, art. 30)

Sammendrag

Det forhold, at nationale bestemmelser, som begraenser eller forbyder bestemte former for salg, bringes i anvendelse paa varer fra andre medlemsstater, kan ikke antages direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt at hindre samhandelen mellem medlemsstaterne, forudsat at saadanne nationale bestemmelser finder anvendelse paa alle de beroerte erhvervsdrivende, som udoever virksomhed i indlandet, og forudsat at bestemmelserne saavel retligt som faktisk paavirker afsaetningen af indenlandsk fremstillede varer og varer fra andre medlemsstater paa samme maade. Naar disse betingelser er opfyldt, kan anvendelsen af saadanne bestemmelser paa salg af varer fra en anden medlemsstat, som opfylder de af den anden medlemsstat fastsatte regler, ikke antages at forhindre, at varerne faar adgang til markedet, eller at medfoere stoerre ulemper i saa henseende end for indenlandsk fremstillede varer. Saadanne bestemmelser falder derfor uden for anvendelsesomraadet for traktatens artikel 30.

En national ordning, hvorefter forarbejdet maelk til spaedboern normalt kun maa saelges i apoteker, opfylder disse betingelser, hvorfor den falder uden for artikel 30. En saadan ordning, som medfoerer en begraensning af de paagaeldende erhvervsdrivendes frie erhvervsudoevelse, uden at ordningen angaar selve varernes kendetegn, vedroerer nemlig bestemte former for salg af visse varer, idet den forbyder, at forarbejdet maelk til spaedboern saelges uden for apoteker, og fastlaegger dermed generelt de salgssteder, hvorfra disse varer kan afsaettes. Da ordningen desuden finder anvendelse paa samtlige erhvervsdrivende, der udoever deres virksomhed i indlandet, uden forskel efter varernes oprindelse, paavirker den ikke afsaetningen af varer fra andre medlemsstater paa anden maade end indenlandsk fremstillede varer.

Den omstaendighed, at den paagaeldende medlemsstat ikke selv fremstiller forarbejdet maelk til spaedboern, kan ikke foere til et andet resultat. Anvendeligheden af traktatens artikel 30 paa en generel, national offentlig foranstaltning til regulering af handelen, som omfatter alle de regulerede produkter uden hensyn til deres oprindelse, maa nemlig ikke goeres afhaengig af en saadan faktisk omstaendighed, som er rent tilfaeldig, og som kan aendre sig med tiden. Saafremt man gjorde dette, ville det nemlig have den urimelige konsekvens, at en og samme ordning i nogle medlemsstater ville vaere omfattet af artikel 30, men falde uden for denne traktatbestemmelse i andre medlemsstater. Resultatet vil alene blive et andet, saafremt det fremgik, at den omtvistede ordning beskytter indenlandske varer, som er lignende varer som forarbejdet maelk til spaedboern fra andre medlemsstater, eller som er i konkurrence med denne slags maelk.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. november 1992 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber anlagt sag i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 med paastand om, at det fastslaas, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter traktatens artikel 30 ved i artikel 10 i ministeriel bekendtgoerelse nr. A2/oik.361 af 29. januar 1988 at have foreskrevet, at forarbejdet maelk til spaedboern kun maa saelges af apoteker.

2 I Den Hellenske Republik maa forarbejdet maelk til spaedboern ifoelge artikel 10 i Sundhedsministeriets bekendtgoerelse nr. A2/oik.361 af 29. januar 1988 om salg af modermaelkserstatninger og tilskudsblandinger kun saelges af apoteker, bortset fra i kommuner, hvor der ikke findes nogen apoteker, idet varerne i saa fald kan saelges af andre forretninger.

3 Efter i april 1988 at have modtaget en klage fra Den Graeske Sammenslutning for Levnedsmidler til Boern fandt Kommissionen, at de foernaevnte graeske regler maatte anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion, der er forbudt efter traktatens artikel 30, og som var mere vidtgaaende end noedvendigt for at opfylde de tilstraebte maal vedroerende beskyttelse af spaedboerns sundhed og fremme af amning. Foelgelig tilsendte Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 169 den graeske regering en aabningsskrivelse af 10. august 1989, hvori den opfordrede regeringen til inden udgangen af en maaned at fremsende sine bemaerkninger om det foreholdte traktatbrud.

4 I sin skrivelse af 5. marts 1990 svarede den graeske regering, at bestemmelsen om, at spaedboernsmaelk kun maa saelges af apoteker, ikke beroerte indfoerslen af disse produkter fra andre medlemsstater og derfor ikke var en foranstaltning med tilsvarende virkning efter traktatens artikel 30. I oevrigt var denne foranstaltning efter regeringens opfattelse berettiget i henhold til EOEF-traktatens artikel 36, da den var noedvendig og egnet til beskyttelse af spaedboerns sundhed de foerste fem kritiske maaneder af deres liv.

5 Da Kommissionen fandt, at de graeske regler udgjorde en alvorlig hindring for de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet og ikke var begrundet i hensynet til beskyttelse af sundheden ifoelge traktatens artikel 36, fremsatte den en begrundet udtalelse den 28. oktober 1991 i henhold til traktatens artikel 169. I udtalelsen anfoerte Kommissionen, at Den Hellenske Republik havde tilsidesat de forpligtelser, som paahviler den efter traktatens artikel 30, ved kun at tillade salg af forarbejdet maelk til spaedboern fra apoteker, og opfordrede Den Hellenske Republik til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at efterkomme udtalelsen inden to maaneder efter dens meddelelse.

6 Da den graeske regering ikke har besvaret den begrundede udtalelse eller aendret de af Kommissionen paatalte regler, har Kommissionen anlagt naervaerende sag.

7 Til stoette for sin paastand har Kommissionen gjort gaeldende, at en national ordning, hvorefter en bestemt varegruppe principielt kun maa saelges af apoteker, er en foranstaltning med tilsvarende virkning, som er forbudt efter traktatens artikel 30, da forbuddet mod bestemte former for salg indebaerer en kanalisering af distributionen og derfor er egnet til, det vaere sig blot indirekte, at hindre samhandelen inden for Faellesskabet med de paagaeldende produkter. Som svar paa et spoergsmaal fra Domstolen har Kommissionen anfoert, at de omtvistede regler ikke var begraenset til et forbud mod bestemte former for salg, som omhandlet i dommen af 24. november 1993 i de forenede sager C-267/91 og C-268/91, Keck og Mithouard (Sml. I, s. 6097), men havde restriktive virkninger for samhandelen, da de gjorde det vanskeligere at importere de paagaeldende varer fra andre medlemsstater eller fordyrede dem. Hvis disse varer nemlig kunne saelges i supermarkederne, ville prisen paa dem falde, hvilket ville fremme efterspoergslen og dermed foroege indfoerslernes omfang.

8 Den graeske regering bestrider, at reglerne udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning efter traktatens artikel 30. Efter regeringens opfattelse medfoerer den af Kommissionen anfaegtede foranstaltning blot en begraensning af de erhvervsdrivendes frie erhvervsudoevelse og opfylder de betingelser, som Domstolen har fastsat i foernaevnte dom i Keck og Mithouard-sagen for, at en foranstaltning ikke er omfattet af traktatens artikel 30. I oevrigt anfoerer regeringen, at den omtvistede foranstaltning hverken har medfoert en nedgang i forbruget af spaedboernsmaelk i loebet af det foerste aar efter, at den blev indfoert, i forhold til aaret foer, eller en forhoejelse af priserne paa de paagaeldende varer, ligesom den ikke har medfoert nogen vanskeligheder for forbrugerne med at skaffe sig de paagaeldende varer.

9 Ifoelge traktatens artikel 30 er kvantitative indfoerselsrestriktioner saavel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning forbudt mellem medlemsstaterne.

10 Efter fast retspraksis udgoer enhver foranstaltning, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt kan hindre samhandelen i Faellesskabet, en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion (dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, praemis 5).

11 En national ordning, hvorefter forarbejdet maelk til spaedboern kun maa saelges af apoteker, har ikke til formaal at regulere samhandelen med varer mellem medlemsstaterne.

12 Ganske vist kan en saadan ordning begraense salgsmaengden og dermed stoerrelsen af salget af forarbejdet maelk til spaedboern, som hidroerer fra de oevrige medlemsstater, idet ordningen udelukker andre erhvervsdrivende end apotekere fra adgangen til at handle med disse varer. Spoergsmaalet er imidlertid, om muligheden herfor i sig selv er tilstraekkelig til, at ordningen maa anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion i traktatens artikel 30' s forstand.

13 Herom bemaerkes, at det forhold, at nationale bestemmelser, som begraenser eller forbyder bestemte former for salg, bringes i anvendelse paa varer fra andre medlemsstater, ikke kan antages direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt at hindre samhandelen mellem medlemsstaterne i Dassonville-dommens forstand, forudsat at saadanne nationale bestemmelser finder anvendelse paa alle de beroerte erhvervsdrivende, som udoever virksomhed i indlandet, og forudsat at bestemmelserne saavel retligt som faktisk paavirker afsaetningen af indenlandsk fremstillede varer og varer fra andre medlemsstater paa samme maade. Naar disse betingelser er opfyldt, kan anvendelsen af saadanne bestemmelser paa salg af varer fra en anden medlemsstat, som opfylder de af den anden medlemsstat fastsatte regler, ikke antages at forhindre, at varerne faar adgang til markedet, eller at medfoere stoerre ulemper i saa henseende end for indenlandsk fremstillede varer. Saadanne bestemmelser falder derfor uden for anvendelsesomraadet for traktatens artikel 30 (jf. navnlig foernaevnte dom i sagen Keck og Mithouard, praemis 16 og 17, dom af 15.12.1993, sag C-292/92, Huenermund m.fl., Sml. I, s. 6787, praemis 21, og af 9.2.1995, sag C-412/93, Société d' importation Édouard Leclerc-Siplec, Sml. I, s. 179, praemis 21).

14 Det maa konstateres, at disse betingelser er opfyldt for saa vidt angaar den graeske ordning, som Kommissionen anfaegter under sagen.

15 Denne ordning, som medfoerer en begraensning af de paagaeldende erhvervsdrivendes frie erhvervsudoevelse, uden at ordningen angaar selve varernes kendetegn, vedroerer bestemte former for salg af visse varer, idet den forbyder, at forarbejdet maelk til spaedboern saelges af andre end apoteker, og dermed generelt fastlaegger de salgssteder, hvorfra disse produkter kan afsaettes.

16 Desuden paavirker den af Kommissionen paatalte ordning ° som finder anvendelse paa samtlige erhvervsdrivende, der udoever deres virksomhed i indlandet, og anvendes uden forskel efter produkternes oprindelse ° ikke afsaetningen af produkter fra andre medlemsstater paa anden maade end de indenlandske produkter.

17 Den omstaendighed, at Den Hellenske Republik ikke selv, som anfoert af Kommissionen, fremstiller forarbejdet maelk til spaedboern, kan herved ikke foere til et andet resultat. Anvendeligheden af traktatens artikel 30 paa en generel, national offentlig foranstaltning til regulering af handelen, som omfatter alle de regulerede produkter uden hensyn til deres oprindelse, maa nemlig ikke goeres afhaengig af en saadan faktisk omstaendighed, som er rent tilfaeldig, og som kan aendre sig med tiden. Saafremt man gjorde dette, ville det nemlig have den urimelige konsekvens, at en og samme ordning i nogle medlemsstater ville vaere omfattet af artikel 30, men falde uden for bestemmelsen i andre medlemsstater.

18 Resultatet vil alene blive et andet, saafremt det fremgik, at den omtvistede ordning beskytter indenlandske produkter, som er lignende produkter som den forarbejdede maelk til spaedboern fra andre medlemsstater, eller som er i konkurrence med denne slags maelk.

19 Kommissionen har imidlertid ikke godtgjort, at dette er tilfaeldet i den foreliggende sag.

20 Af det anfoerte foelger, at de regler for de paagaeldende produkter, der er indeholdt i den graeske ordning, som Kommissionen anfaegter under sagen, alene indebaerer en begraensning af de steder, hvorfra de omhandlede produkter saelges, uden at ordningen derved hindrer adgangen til markedet for produkter fra de oevrige medlemsstater eller stiller disse produkter specielt ringere.

21 Den graeske ordning, hvorefter forarbejdet maelk til spaedboern principielt kun maa saelges fra apoteker, er derfor ikke omfattet af traktatens artikel 30, hvorfor Kommissionen ikke kan gives medhold.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

22 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Kommissionen har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Den Hellenske Republik frifindes.

2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.