Sag C-153/08

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Kongeriget Spanien

»Traktatbrud — fri udveksling af tjenesteydelser — artikel 49 EF og artikel 36 i EØS-aftalen — direkte beskatning — indkomstskat — fritagelse for skat begrænset til gevinster fra lotterier, spil og væddemål organiseret af visse nationale institutioner og foretagender«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat P. Mengozzi fremsat den 16. juli 2009 I ‐ 9738

Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. oktober 2009 I ‐ 9764

Sammendrag af dom

Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – skattelovgivning

(Art. 46, stk. 1, EF og 49 EF; EØS-aftalen, art. 36)

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF og artikel 36 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), såfremt den opretholder en skattelovgivning, der fritager gevinster fra lotterier, spil og væddemål, der arrangeres i denne medlemsstat af visse offentlige institutioner og visse foretagender, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, og som udfører socialt arbejde eller hjælpearbejde uden vinding for øje, men ikke indrømmer samme fritagelse for gevinster fra lotterier, spil og væddemål, der arrangeres af institutioner og foretagender, der har hjemsted i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union eller i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, og som udøver aktiviteter af samme art.

Således befinder offentlige institutioner og foretagender, som udfører socialt arbejde eller hjælpearbejde uden vinding for øje i andre medlemsstater end den omhandlede medlemsstat, og som forfølger de samme mål, som forfølges af institutionerne og foretagenderne i denne medlemsstat, sig i en situation, der er sammenlignelig med de sidstnævntes.

Under disse omstændigheder udgør en sådan skattefritagelse en diskriminerende hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser, idet gevinster uddelt af institutioner og foretagender, som er nævnt i denne bestemmelse, begunstiges til skade for offentlige institutioner og foretagender, der udfører socialt arbejde eller hjælpearbejde uden vinding for øje, og som er etableret i en anden medlemsstat og forfølger de samme mål som institutionerne og foretagenderne i den første medlemsstat.

I det omfang restriktionen er af diskriminerende karakter, kan den kun begrundes, hvis de mål, som den nationale lovgiver har forfulgt, er omfattet af den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den offentlige sundhed, således som omhandlet i artikel 46, stk. 1, EF, og hvis den er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

I den henseende kan restriktionen ikke begrundes ved formålet om at forhindre hvidvaskning af penge og skattesvig, idet myndighederne i en medlemsstat ikke gyldigt kan antage, generelt og uden skelnen, at institutioner og foretagender, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, er engageret i kriminelle aktiviteter. Det forekommer ydermere uforholdsmæssigt helt generelt at udelukke sådanne institutioner og foretagender fra at nyde godt af en skattemæssig fritagelse, da dette går videre end nødvendigt for at bekæmpe kriminalitet. Hvad angår bekæmpelse af ludomani bemærkes, at selv om det ikke kan udelukkes, at dette hensyn kunne anses for omfattet af begrebet beskyttelsen af den offentlige sundhed, er fritagelsen for de pågældende gevinster imidlertid egnet til at tilskynde forbrugerne til at deltage i de lotterier, hasardspil og væddemål, som nyder godt af fritagelsen, og den er derfor ikke egnet til på sammenhængende vis at sikre virkeliggørelsen af det påberåbte mål. Hvad angår finansiering af infrastrukturer og projekter af almennyttig karakter i kraft af de indtægter, der oppebæres af de institutioner, der er omfattet af den pågældende fritagelse, er dette økonomiske hensyn, som ikke er nævnt blandt de mål i artikel 46 EF, som kan begrunde en begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser, der er sikret ved traktaten. Det samme gælder for beskyttelse af samfundsordenen og beskyttelse af forbrugerne, som er tvingende almene hensyn, og som derfor ikke kan begrunde restriktioner, der har diskriminerende karakter.

Det følger af det anførte, at denne forskelsbehandling ikke er begrundet i henhold til artikel 46, stk. 1, EF.

Eftersom bestemmelserne i EØS-aftalens artikel 36 har samme retlige indhold som de i det væsentlige identiske bestemmelser i artikel 49 EF, finder de foregående betragtninger tilsvarende anvendelse vedrørende denne artikel.

(jf. præmis 33, 34, 38-41, 43, 45 og 47-49 samt domskonkl.)