Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 De Europaeiske Faellesskabers egne indtaegter - godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter - artikel 13 i forordning nr. 1430/79 - Kommissionens beslutningskompetence - den paagaeldende virksomheds ret til at blive hoert - raekkevidde

(Raadets forordning nr. 1430/79, art. 13)

2 De Europaeiske Faellesskabers egne indtaegter - godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter - artikel 13 i forordning nr. 1430/79 - raekkevidde - Kommissionens beslutningskompetence - naermere regler for udoevelsen heraf - »saerlige forhold« - begreb - alvorlig forsoemmelse fra Kommissionens side

(Raadets forordning nr. 1430/79, art. 13)

3 De Europaeiske Faellesskabers egne indtaegter - godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter - debitor, der opfylder betingelserne i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 - pligt for de kompetente myndigheder til at indroemme godtgoerelse af eller fritagelse for afgifter - opfyldelse af alle betingelserne i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 - ingen noedvendig betingelse

(Raadets forordning nr. 1430/79, art. 13, og nr. 1697/79, art. 5, stk. 2)

Sammendrag

1 Under enhver procedure, der ivaerksaettes over for en person, og som kan munde ud i en retsakt, der er bebyrdende for den paagaeldende, er retten til kontradiktion et grundlaeggende faellesskabsretligt princip, som skal overholdes, selv om der ikke er fastsat nogen bestemmelser vedroerende den paagaeldende procedure. Naar henses til det skoen, Kommissionen raader over, naar den traeffer beslutning om at anvende den generelle billighedsklausul i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, maa det navnlig i forbindelse med sager om anvendelse af denne forordning sikres, at de beroerte parter har lejlighed til at udtale sig. Dette princip kraever ikke alene, at den beroerte part faar lejlighed til at udtale sig om relevansen af de faktiske omstaendigheder, men ogsaa at den paagaeldende i det mindste kan tage stilling til de for Kommissionen foreliggende dokumenter, og endog at han faar adgang til alle ikke-fortrolige dokumenter vedroerende den omhandlede beslutning, saafremt det goeres gaeldende, at Kommissionen har gjort sig skyldig i alvorlige forsoemmelser.

Naar Kommissionen ikke agter at foelge de kompetente nationale myndigheders stillingtagen til spoergsmaalet, om den beroerte virksomhed kan siges at have gjort sig skyldig i en aabenlys forsoemmelse i ovennaevnte artikel 13's forstand, har den pligt til at hoere virksomheden paa dette punkt, idet en saadan beslutning indebaerer en kompleks retlig vurdering, som kun kan foretages paa grundlag af alle relevante faktiske oplysninger.

2 Artikel 13 i forordning nr. 1430/79, hvorefter godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter kan indroemmes, naar der foreligger saerlige forhold, og der ikke er begaaet urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse af den berettigede, er en generel billighedsklausul, der tager sigte paa at daekke andre tilfaelde end de hyppigst konstaterede i praksis, som ved udstedelsen af forordning nr. 1430/79 kunne goeres til genstand for specielle bestemmelser. Artiklen er bl.a. bestemt til at anvendes, naar de omstaendigheder, som karakteriserer forholdet mellem den erhvervsdrivende og myndighederne, er saadanne, at det ikke er rimeligt at paafoere denne erhvervsdrivende et tab, som han normalt ikke ville have lidt.

Kommissionen skal saaledes vurdere alle de faktiske omstaendigheder under ét med henblik paa at afgoere, om de udgoer saerlige forhold i den naevnte bestemmelses forstand. Kommissionen raader ganske vist over et skoen i denne forbindelse, men den skal ved udoevelsen heraf foretage en reel afvejning af Faellesskabets interesse i at sikre, at toldbestemmelserne overholdes, og den interesse, som importoeren, der er i god tro, har i ikke at lide tab, der gaar ud over de normale erhvervsrisici. Kommissionen kan derfor ved undersoegelsen af, om fritagelsesansoegningen boer imoedekommes, ikke noejes med at tage hensyn til importoerernes adfaerd. Den skal ogsaa vurdere, hvilken indflydelse dens egen - evt. forkerte - adfaerd har haft paa den opstaaede situation.

Det udgoer ganske vist ikke i sig selv et saerligt forhold, der kan begrunde en importafgiftsfritagelse, at der for varer, der er angivet til overgang til fri omsaetning, med henblik paa indroemmelse af praeferencetoldbehandling, og endog i god tro, fremlaegges dokumenter, som senere viser sig at vaere forfalskede, men denne regel er ikke til hinder for en importafgiftsfritagelse, saafremt Kommissionen i forbindelse med et toldkontingent, der er fritaget for importafgifter, ved at undlade at foretage en effektiv kontrol med udnyttelsen af kontingentet i alvorlig grad har tilsidesat sin forpligtelse til at sikre en korrekt anvendelse af kontingentet og kontrollere, at det ikke overskrides ved hjaelp af forfalskede certifikater.

3 Artikel 13 i forordning nr. 1430/79 bestemmer, at de kompetente myndigheder kan indroemme godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter, naar der foreligger saerlige forhold, og der ikke er begaaet urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse af den berettigede. Saafremt disse to betingelser er opfyldt, har debitor krav paa godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifterne, idet bestemmelsen ellers ville miste sin effektive virkning.

Det foelger heraf, at en importafgiftsfritagelse ikke kan forudsaette, at alle de tre betingelser i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 om efteropkraevning af de omhandlede afgifter er opfyldt, nemlig at afgifterne ikke er blevet opkraevet som foelge af en fejl fra de kompetente myndigheders side, at debitor har handlet i god tro, dvs. ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget den af de kompetente myndigheder begaaede fejl, og at han i forbindelse med toldangivelsen har overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter. De to naevnte bestemmelser forfoelger ganske vist det samme formaal, nemlig at begraense efteropkraevninger af import- eller eksportafgifter til tilfaelde, hvor en saadan opkraevning er berettiget, og hvor den er forenelig med et grundlaeggende princip, f.eks. princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, men de er ikke sammenfaldende. Mens artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 har til formaal at beskytte afgiftsskyldnerens berettigede forventning med hensyn til, at samtlige forhold, som ligger til grund for afgoerelsen om at foretage eller undlade efteropkraevning, er korrekte, udgoer artikel 13 i forordning nr. 1430/79 en generel billighedsklausul, og den ville miste sin karakter heraf, hvis betingelserne i artikel 5, stk. 2, altid skulle vaere opfyldt.