DOMSTOLENS DOM (SJETTE AFDELING) AF 11. JUNI 1992. - SANDERS ADOUR SNC OG GUYOMARC'H ORTHEZ NUTRITION ANIMALE SA MOD DIRECTEUR DES SERVICES FISCAUX DES PYRENEES-ATLANTIQUES. - ANMODNINGER OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL DE GRANDE INSTANCE DE PAU - FRANKRIG. - PARAFISKAL AFGIFT PAA KORN. - FORENEDE SAGER C-149/91 OG C-150/91.



Samling af Afgørelser 1992 side I-03899



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Landbrug ° faelles markedsordning ° korn ° prisordning ° national afgift paa visse produkter omfattet af den faelles markedsordning ° ulovlig saafremt der opstaar risiko for, at den faelles markedsordning ikke kan fungere ° den nationale rets bedoemmelse

2. Frie varebevaegelser ° told ° afgifter med tilsvarende virkning ° interne afgifter ° parafiskal afgift paa et basisprodukt, der opkraeves endeligt af importerede foelgeprodukter, men refunderes ved forarbejdning af disse produkter paa det nationale omraade ° subsumption under afgift med tilsvarende virkning ° parafiskal afgift opkraevet af indenlandske og importerede produkter, som kun foerstnaevnte har fordel af ° subsumptionskriterium

(EOEF-traktaten, art. 12 og 95)

3. Statsstoette ° begreb ° parafiskal afgift paa basisprodukt, der opkraeves endeligt af importerede foelgeprodukter, men refunderes ved forarbejdning af saadanne produkter paa det nationale omraade eller paalaegges indenlandske og importerede produkter, og som kun foerstnaevnte har fordel af ° omfattet ° betingelse

(EOEF-traktaten, art. 92 og 93)

Sammendrag

1. Faellesskabsretten og isaer de mekanismer i den faelles landbrugspolitik, som for saa vidt angaar korn navnlig fremgaar af bestemmelserne i forordning nr. 2727/75 om den faelles markedsordning for korn, er til hinder for, at en medlemsstat opkraever en afgift, der rammer et begraenset antal landbrugsprodukter i en lang periode, naar afgiften derved kan tilskynde de erhvervsdrivende til at aendre deres produktions- eller forbrugsstruktur.

Det tilkommer den nationale ret at tage stilling til, om en afgift, som en for retten verserende sag vedroerer, har haft saadanne virkninger.

2. En parafiskal afgift paa et basisprodukt er en afgift med tilsvarende virkning som told, der er forbudt ifoelge EOEF-traktatens artikel 12, naar afgiften opkraeves endeligt ved import af foelgeprodukter, mens den refunderes ved forarbejdning af disse produkter paa det nationale omraade, eller naar det fulde provenu af afgiften anvendes til finansiering af fordele, som udelukkende kommer indenlandsk fremstillede varer til gode og saaledes fuldt ud udligner den byrde, der belaster disse. Saafremt kun en del af provenuet anvendes med henblik paa disse fordele, som saaledes alene udligner en del af den byrde, der belaster de indenlandsk fremstillede varer, indebaerer afgiften en forskelsbehandling, der er forbudt ifoelge traktatens artikel 95.

3. En parafiskal afgift paa et basisprodukt, der refunderes ved forarbejdning af foelgeprodukter paa det nationale omraade, mens den opkraeves endeligt ved import af de samme foelgeprodukter, eller naar afgiftens provenu anvendes til finansiering af fordele, som udelukkende kommer indenlandsk fremstillede produkter til gode og saaledes fuldt ud udligner den byrde, der belaster disse, kan anses for statsstoette, der er uforenelig med faellesmarkedet, saafremt betingelserne i traktatens artikel 92 er opfyldt, idet afgoerelsen heraf henhoerer under Kommissionens kompetence paa grundlag af den procedure, der med henblik herpaa er fastsat i traktatens artikel 93.

Dommens præmisser

1 Ved to domme, afsagt den 28. maj 1991 og indgaaet til Domstolen den 3. juni s.aa., har Tribunal de grande instance de Pau i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 92 og 95 og af reglerne i den faelles landbrugspolitik med henblik paa opkraevning af en parafiskal afgift paa korn.

2 Spoergsmaalene er rejst i forbindelse med to retssager, som virksomhederne Sanders Adour SNC (herefter benaevnt "Sanders") og Guyomarc' h Orthez Nutrition animale SA (herefter benaevnt "Guyomarc' h") har anlagt mod directeur des services fiscaux des Pyrénées-Atlantiques vedroerende deres krav om tilbagebetaling af en erlagt parafiskal afgift paa korn, som var indfoert ved dekret nr. 53-975 af 30. september 1953 vedroerende en markedsordning for korn og oprettelse af Office national interprofessionnel des céréales (herefter benaevnt "ONIC") (JORF af 1.10.1953, s. 8635).

3 Bestemmelserne om afgiften, der flere gange er blevet forlaenget og aendret, findes nu i dekret nr. 87-676 af 17. august 1987 om en parafiskal afgift paa oplagring af korn (JORF af 19.8.1987, s. 9520), og hjemmelen til at opkraeve afgiften gives hvert aar i finansloven. Gennemfoerelsesbestemmelserne til dekret nr. 87-676 blev fastsat ved bekendtgoerelse af 14. marts 1988 om oplagringsafgift og om afgift opkraevet med henblik paa det saerlige budget for sociale ydelser paa landbrugsomraadet ved import og eksport af korn og produkter forarbejdet af korn.

4 I henhold til artikel 1 i dekret nr. 87-676 opkraeves afgiften hos de godkendte opkoebere (collecteurs agréés) og hos kornproducenterne paa grundlag af de maengder bloed hvede, haard hvede, byg og majs, der videresaelges eller forarbejdes og hos importoererne paa grundlag af de importerede maengder af disse kornarter. Afgiften baeres fuldstaendig af aftagerne, og provenuet tillaegges ONIC. Korn, der eksporteres, er fritaget, ligesom afgiften refunderes for korn, der anvendes til fremstilling af produkter, for hvilke der ydes produktionsrestitution i henhold til artikel 11 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2727/75 af 29. oktober 1975 om den faelles markedsordning for korn (EFT L 281, s. 1).

5 Afgiften opkraeves eller refunderes for foelgeprodukter og forarbejdede produkter samt afgiftsbelagte produkter, der ikke henhoerer under traktatens bilag II, som henholdsvis importeres eller eksporteres, paa grundlag af de tilsvarende maengder korn, jf. faellesskabsforordningerne.

6 Afgiften var fastsat til 3 FF pr. ton byg, hvede eller majs paa det i hovedsagen relevante tidspunkt.

7 Virksomhederne Sanders og Guyomarc' h fremstiller dyrefoder, hvortil der anvendes korn. Da de ved opkoeb af dette korn havde erlagt afgiften, som de anser for at vaere i strid med faellesskabsretten, kraevede de tilbagebetaling heraf for perioden fra den 1. juli 1986 til den 31. marts 1988. Da de ikke modtog noget svar, anlagde de sag mod skattemyndighederne ved Tribunal de grande instance de Pau med paastand dels om ophaevelse af den stiltiende afvisning af deres klage, dels om tilbagebetaling af de erlagte afgiftsbeloeb.

8 I denne sammenhaeng har den nationale ret besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"° Er den oplagringsafgift, der opkraeves i henhold til dekret nr. 82-732 af 23. august 1982 og dekret nr. 87-676 af 17. august 1987 en afgift med tilsvarende virkning som told, eller en diskriminerende intern afgift som omhandlet i artikel 95 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab?

° Skal afgiften anses for stridende mod reglerne i den faelles landbrugspolitik paa grund af anvendelsen af provenuet til daekning af indenlandske oplagringsomkostninger?

° Skal afgiften paa grund af anvendelsen af provenuet og refusionsordningerne anses for ulovlig statsstoette, jf. traktatens artikel 92?"

9 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Domstolens kompetence

10 Indledningsvis bemaerkes, saaledes som det fremgaar af Domstolens faste praksis, at denne ved anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 177 ikke er kompetent til at traeffe afgoerelse om, hvorvidt en national bestemmelse er forenelig med faellesskabsretten. Domstolen kan imidlertid af spoergsmaalenes ordlyd, saaledes som de er formuleret af den nationale retsinstans, og under hensyn til de af retten meddelte oplysninger, udlede de momenter, der angaar fortolkning af faellesskabsretten, saaledes at den nationale retsinstans kan traeffe afgoerelse vedroerende de retsspoergsmaal, som er indbragt for den (jf. navnlig dom af 11.6.1987, sag 14/86, Pretore di Salò mod X., Sml. s. 2545).

Andet spoergsmaal

11 For saa vidt angaar det andet spoergsmaal bemaerkes ligeledes, at Domstolen som svar paa et praejudicielt spoergsmaal, forelagt af Tribunal de grande instance de Morlaix, vedroerende den samme parafiskale afgift som den, der behandles i denne sag, i dom af 19. november 1991 (sag C-235/90, Morvan, Sml. I, s. 5419) allerede har truffet afgoerelse om fortolkningen af reglerne i den faelles landbrugspolitik. Domstolen har saaledes fastslaaet:

"Faellesskabsretten og isaer mekanismerne i den faelles landbrugspolitik, som for korn navnlig fremgaar af bestemmelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 2727/75 af 29. oktober 1975 om den faelles markedsordning for korn, er til hinder for, at en medlemsstat opkraever en afgift, der rammer et begraenset antal landbrugsprodukter i en lang periode, naar afgiften derved kan tilskynde de erhvervsdrivende til at aendre deres produktions- eller forbrugsstruktur. Det tilkommer den nationale ret at tage stilling til, om den afgift, som den for retten verserende sag vedroerer, har haft saadanne virkninger."

12 Da de faktiske omstaendigheder og den retlige baggrund i denne sag er de samme som i sag C-235/90, maa det andet praejudicielle spoergsmaal, som den nationale ret har forelagt, besvares paa samme maade.

Foerste spoergsmaal

13 Med det foerste spoergsmaal oensker den nationale ret med henblik paa den parafiskale afgift, som denne sag drejer sig om, og som opkraeves af importerede varer, en fortolkning af begrebet afgift med tilsvarende virkning som told, jf. EF-traktatens artikel 12 ff. og af begrebet diskriminerende intern afgift, jf. EF-traktatens artikel 95, for at kunne proeve afgiftens forenelighed med disse bestemmelser.

14 Ifoelge Domstolens faste praksis (jf. navnlig dom af 11.3.1992, forenede sager C-78/90 ° C-83/90, Compagnie commerciale de l' Ouest m.fl., Sml. I, s. 1847) kan bestemmelserne vedroerende afgifter med tilsvarende virkning som told og bestemmelserne vedroerende diskriminerende interne afgifter ikke anvendes kumulativt, hvorfor en og samme afgift ikke samtidig kan henhoere under de to grupper, saaledes som traktaten er opbygget.

15 For saa vidt angaar afgift med tilsvarende virkning har Domstolen gentagne gange fastslaaet (jf. ovennaevnte dom af 11.3.1192, Compagnie commerciale de l' Ouest m.fl.), at det paagaeldende forbud omfatter enhver afgift, der opkraeves i forbindelse med eller paa grund af import, og som specielt rammer et importeret produkt og ikke det tilsvarende indenlandske produkt, og at selv afgifter, der er bestemt til at finansiere et offentligretligt organs virksomhed, kan vaere afgifter med tilsvarende virkning som told.

16 Det bemaerkes, at begrebet afgift med tilsvarende virkning som told ligeledes omfatter en situation, hvor en afgift, der paahviler saavel et importeret som et indenlandsk produkt, refunderes, naar den er opkraevet af sidstnaevnte produkt, f.eks. ved forarbejdning heraf. Dette er tilfaeldet, naar afgiften refunderes for korn, der forarbejdes til indenlandske foelgeprodukter, mens der ikke sker refusion for korn, der indgaar i importerede foelgeprodukter, saaledes at afgiften i realiteten kun belaster de sidstnaevnte produkter.

17 En oekonomisk byrde falder imidlertid ikke ind under begrebet afgift med tilsvarende virkning, saafremt det paagaeldende beloeb opkraeves i anledning af kontrol, der gennemfoeres paa grund af faellesskabsretlige forpligtelser (jf. dom af 25.1.1977, sag 46/76, Bauhuis, Sml. s. 5), eller naar den udgoer et forholdsmaessigt vederlag for en til den erhvervsdrivende faktisk erlagt tjenesteydelse, eller naar den er et led i en almindelig intern afgiftsordning, der systematisk og efter samme kriterier anvendes paa indenlandske og importerede produkter (jf. dom af 9.11.1983, sag 158/82, Kommissionen mod Danmark, Sml. s. 3573). Dette forudsaetter dog, at afgiften rammer de to grupper af produkter paa samme stadium i omsaetningen, og at afgiftens udloesende omstaendighed er den samme for de to produkter (jf. dom af 31.5.1979, sag 132/78, Denkavit Loire mod den franske stat ved Toldvaesenet, Sml. s. 1923).

18 For saa vidt angaar kravet om, at afgiften har samme udloesende omstaendighed, bemaerkes, at det i en situation som i denne ikke goer nogen forskel, at afgiften paa et importeret produkt erlaegges paa det tidspunkt, produktet importeres, og paa det indenlandske produkt paa det tidspunkt, hvor det videresaelges eller forarbejdes, idet der oekonomisk set er tale om samme stadium i afsaetningen, da begge transaktioner gennemfoeres med henblik paa anvendelse af produktet.

19 Saafremt der er tale om en almindelig intern afgiftsordning, der systematisk og efter samme kriterier anvendes paa indenlandske og importerede produkter, finder traktatens artikel 95 anvendelse. Herefter er det forbudt en medlemsstat direkte eller indirekte at paalaegge varer fra andre medlemsstater interne afgifter, som er hoejere end de afgifter, der paalaegges lignende indenlandske varer, eller som vil kunne beskytte andre indenlandske produkter. Kriteriet for anvendelsen af artikel 95 er saaledes de paagaeldende afgifters diskriminerende eller beskyttende karakter.

20 Dernaest kan der ifoelge fast retspraksis tages hensyn til, hvilket formaal afgiftsprovenuet anvendes til saavel inden for rammerne af traktatens artikel 12 ff. som artikel 95. Hvis provenuet nemlig udelukkende er bestemt til at fremme aktiviteter, som i saerlig grad er til fordel for indenlandske, afgiftsbelagte produkter, og dermed fuldt ud udligner den byrde, de er paalagt, maa den paagaeldende afgift alligevel anses for en afgift med tilsvarende virkning som told, der er omfattet af forbuddet efter traktatens artikel 12 ff. Hvis de fordele, som anvendelsen af afgiftsprovenuet medfoerer, derimod kun udligner en del af den byrde, der belaster den indenlandske vare, er den paagaeldende afgift omfattet af traktatens artikel 95. I saa fald er afgiften uforenelig med artikel 95 i det omfang, den stiller det importerede produkt daarligere ved delvist at udligne den byrde, der belaster det afgiftsbelagte indenlandske produkt (jf. ovennaevnte dom af 11.3.1992, Compagnie commerciale de l' Ouest m.fl.).

21 I en sag som den foreliggende udgoer den omstaendighed, at de paagaeldende produkter kan afsaettes til intervention, ikke en fordel som omhandlet i retspraksis, idet denne ret foelger direkte af faellesskabsretten. Det paahviler den nationale ret under hensyn til den paagaeldende ordning at undersoege, om der bestaar andre fordele, som finansieres af provenuet af den paagaeldende afgift.

22 Herefter maa det foerste spoergsmaal, som den nationale ret har forelagt, bevares med, at en parafiskal afgift er en afgift med tilsvarende virkning som told, der er forbudt ifoelge EOEF-traktatens artikel 12, naar afgiften opkraeves endeligt ved import af visse produkter, mens den refunderes ved forarbejdning af disse produkter paa det nationale omraade, eller naar det fulde provenu af afgiften anvendes til finansiering af fordele, som udelukkende kommer indenlandsk fremstillede varer til gode, og saaledes fuldt ud udligner den byrde, der belaster disse. Saafremt kun en del af provenuet anvendes med henblik paa disse fordele, som saaledes alene udligner en del af den byrde, der belaster de indenlandsk fremstillede varer, indebaerer afgiften en forskelsbehandling, der er forbudt ifoelge traktatens artikel 95.

Tredje spoergsmaal

23 Med det tredje spoergsmaal oensker den nationale ret oplyst, om en afgift som den, der er tale om her, er forenelig med traktatens bestemmelser om statsstoette.

24 Hertil bemaerkes, at selv om den naevnte afgift ud fra visse synspunkter falder ind under anvendelsesomraadet for enten traktatens artikel 12 eller dens artikel 95, kan anvendelsen af provenuet eller refusionsordningerne ikke desto mindre udgoere en statsstoette, der eventuelt er uforenelig med det faelles marked, saafremt betingelserne for at anvende traktatens artikel 92 er opfyldt, saaledes som Domstolen har fortolket dem.

25 Stoetteordningers uforenelighed med faellesmarkedet er imidlertid ifoelge Domstolens praksis hverken absolut eller ubetinget. Traktaten, der ved artikel 93 overlader den loebende undersoegelse og kontrollen med stoetteordninger til Kommissionen, forudsaetter, at konstateringen af en stoetteordnings uforenelighed med faellesmarkedet skal ske under Domstolens kontrol og i henhold til en saerlig procedure, hvis gennemfoerelse paahviler Kommissionen. Private kan saaledes ikke, alene under paaberaabelse af artikel 92, anfaegte en stoettes forenelighed med faellesskabsretten for de nationale retter eller nedlaegge paastand om, at disse retter enten umiddelbart eller ved en mellemafgoerelse skal fastslaa en saadan uforenelighed (jf. senest ovennaevnte dom af 11.3.1992, Compagnie commerciale de l' Ouest m.fl.).

26 Det paahviler ikke desto mindre de nationale retter at beskytte borgernes rettigheder i tilfaelde, hvor de nationale myndigheder eventuelt tilsidesaetter forbuddet mod gennemfoerelse af stoetteforanstaltninger, som fremgaar af traktatens artikel 93, stk. 3, sidste punktum, og som har direkte virkning. Saafremt en saadan uforenelighed goeres gaeldende af en borger, der er berettiget hertil, og fastslaas af en national ret, maa denne i overensstemmelse med den nationale lovgivning sikre, at der drages alle konsekvenser heraf, saavel med hensyn til gyldigheden af den retsakt, hvorved stoetteforanstaltningerne gennemfoeres, som tilbagesoegning af den tildelte finansielle stoette. Herved tager de nationale domstole dog ikke stilling til, om de paagaeldende stoetteforanstaltninger er forenelige med faellesmarkedet, idet Kommissionen er enekompetent til at traeffe den endelige afgoerelse herom, under forbehold af Domstolens proevelsesret (jf. dom af 21.11.1991, sag 354/90, Fédération nationale du commerce extérieur, Sml. I, s. 5505).

27 Det tredje praejudicielle spoergsmaal maa derfor besvares med, at tilbagebetaling af en parafiskal afgift, som denne sag drejer sig om, eller anvendelsen af dens provenu kan anses for statsstoette, der er uforenelig med faellesmarkedet, saafremt betingelserne i traktatens artikel 92 er opfyldt, idet afgoerelsen heraf henhoerer under Kommissionens kompetence paa grundlag af den procedure, der med henblik herpaa er fastsat i traktatens artikel 93.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

28 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de grande instance ved domme af 28. maj 1991 af, for ret:

1) Faellesskabsretten og isaer de mekanismer i den faelles landbrugspolitik, som for saa vidt angaar korn navnlig fremgaar af bestemmelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 2727/75 af 29. oktober 1975 om den faelles markedsordning for korn, er til hinder for, at en medlemsstat opkraever en afgift, der rammer et begraenset antal landbrugsprodukter i en lang periode, naar afgiften derved kan tilskynde de erhvervsdrivende til at aendre deres produktions- eller forbrugsstruktur. Det tilkommer den nationale ret at tage stilling til, om den afgift, som den for retten verserende sag vedroerer, har haft saadanne virkninger.

2) En parafiskal afgift er en afgift med tilsvarende virkning som told, der er forbudt ifoelge EOEF-traktatens artikel 12, naar afgiften opkraeves endeligt ved import af visse produkter, mens den refunderes ved forarbejdning af disse produkter paa det nationale omraade, eller naar det fulde provenu af afgiften anvendes til finansiering af fordele, som udelukkende kommer indenlandsk fremstillede varer til gode og saaledes fuldt ud udligner den byrde, der belaster disse. Saafremt kun en del af provenuet anvendes med henblik paa disse fordele, som saaledes alene udligner en del af den byrde, der belaster de indenlandsk fremstillede varer, indebaerer afgiften en forskelsbehandling, der er forbudt ifoelge traktatens artikel 95.

3) Tilbagebetaling af en parafiskal afgift, som denne sag drejer sig om, eller anvendelsen af dens provenu kan anses for statsstoette, der er uforenelig med faellesmarkedet, saafremt betingelserne i traktatens artikel 92 er opfyldt, idet afgoerelsen heraf henhoerer under Kommissionens kompetence paa grundlag af den procedure, der med henblik herpaa er fastsat i traktatens artikel 93.