I slutningen af 70'erne faldt priserne på fisk betydeligt som følge af, at forøgede fangster i Nordatlanten og i navene på den sydlige halvkugle blev afsat på det fælles marked. Det var et hårdt slag for fiskeriindustrien inden for Fællesskabet, som allerede var blevet ramt derved, at der ikke længere (eller ikke fuldt omfang) kunne fiskes i de norske og islandske farvande. Flere forskellige forsøg blev gjort på at afhjælpe problemet, således også de begivenheder, som ligger til grund for nærværende sag. En del britiske fiskere var bekymrede over, at det kunne have negative virkninger for deres beskæftigelse at fiskeriflåden lå stille, og de ønskede samtidig fortsat at levere fisk til forarbejdningsindustrien; de rettede derfor henvendelse til de polske myndigheder og foreslog, at man i fællesskab fiskede torsk i Østersøen.

Parterne blev enige, og i april 1980 stod fem eller seks højsøtrawlere derefter ud fra det nordøstlige England for at kaste deres net i havet 40-80 sømil fra den polske kyst, dvs. i internationalt farvand (men hvor Polen tilsyneladende hævder at have eksklusive fiskerirettigheder). Linerne til nettene blev overtaget af polske fiskerfartøjer, som derefter trak nettene. Efter nogen tid sejlede de engelske fiskerfartøjer op på siden af de polske, overtog linerne, hev nettene ombord og lastede de 2500 tons torsk, som nettene indeholdt, over i deres kølerum. Efter at have afsluttet transaktionerne betalte englænderne deres polske partnere (tilsyneladende med fisk, som ikke findes i de pågældende farvande, f.eks. makrel og sild), hvorefter de vendte tilbage til Det forenede Kongerige.

På grundlag af toldangivelserne fra skibsførerne fandt toldmyndighederne i losningshavnen, at torsken havde oprindelse i et tredjeland, og traf afgørelse om, at der skulle stilles en sikkerhed på 141000 UKL for eventuelt skyldige toldafgifter. Ejerne af fiskerfartøjerne indbragte sagen for det britiske departement for told- og forbrugsafgifter. Departementet tog klagen til følge og bestemte, at den stillede sikkerhed skulle betales tilbage, idet man som begrundelse for afgørelsen anførte, at fisk, som var fanget som led i den fælles transaktion, i henhold til artikel 4, stk. 2, litra f), i forordning nr. 802/68 måtte anses for at være af britisk oprindelse og således være fritaget for betaling af told.

På foranledning af et skriftligt spørgsmål fra tre medlemmer af Europa-Parlamentet rettede Kommissionen herefter henvendelse til den britiske regering i London. Henvendelsen blev besvaret ved skrivelse af 6. januar 1982, hvori det anførtes, at den landede fangst efter de britiske toldmyndigheders opfattelse havde oprindelse i Fællesskabet, idet den var optaget fra havet af skibe, der var registreret i Storbritannien, og som førte britisk flag. Sagsøgeren, Kommissionen, var imidlertid ikke overbevist, idet ordene »optages fra havet« efter dennes opfattelse snarere vedrører spørgsmålet om, hvem der fanger fisken. Kommissionen anførte, at fisken umuligt kan have oprindelse i Fællesskabet, såfremt nettene var trukket af skibe fra tredjelande. Da der ikke var indgået nogen aftaler mellem Polen og Fællesskabet om fiskeri i Østersøen, havde Fællesskabets borgere efter Kommissionens opfattelse desuden ikke ret til at fiske inden for det område, hvor torsken blev »optaget fra havet«. For at komme i besiddelse af fisken måtte briterne således have købt den.

Kommissionen var således overbevist om, at de omtvistede fisk var af polsk oprindelse og indledte den i artikel 169 fastsatte procedure ved skrivelse af 13. august 1982. Som svar uddybede den britiske regering blot de synspunkter, den var fremkommet med få måneder forinden. Den anførte, at ifølge forordning nr. 802/68 har fisken oprindelse i det land, hvis fartøj »optager [den] fra havet«, og fisken er først »optaget fra havet«, når de net, som indeholder den, er hævet om bord. Det er den omstændighed, der er afgørende, og argumentet om, at der ikke består nogen aftaler mellem Fællesskabet og Polen, har ingen betydning. Det forenede Kongerige var dog rede til at acceptere visse ændringer i reglerne om varers oprindelse, forudsat de ikke fik tilbagevirkende gyldighed.

Kommissionen stod imidlertid fast på sine synspunkter og fremsatte en begrundet udtalelse (den 10. oktober 1983). Heri anførte den: a) »optages« betyder blandt andet at fjerne noget fra den helhed, hvori det indgår. Fisken optages således fra havet, når den er fanget i nettet, idet den ved den pågældende handling fjernes fra de omgivelser, hvori den levede frit; b) den omstændighed, at der ikke findes aftaler mellem Fællesskabet og Polen, og om, at Polen hævder at have eksklusive fiskerirettigheder i de farvande, hvor det pågældende fiskeri fandt sted, er ikke uden betydning, tværtimod kan det på det grundlag antages, at de britiske fiskere blot transporterede polske fisk; c) den ændring i lovgivningen, Storbritannien har henvist til, er ikke nødvendig, idet forordning nr. 802/68 allerede omfatter fiskeri, der udføres i fællesskab. Kommissionen anmodede derfor den britiske regering om inden for en frist på en måned fra den dato, hvor den modtog den begrundede udtalelse, at træffe de fornødne foranstaltninger for at efterkomme den, herunder navnlig at opkræve importtolden.

Det forenede Kongerige anmodede om en forlængelse af fristen med en måned med henvisning til, at det var nødvendigt at overveje spørgsmålet omhyggeligt (den 15. november 1983). Men da det stod fast, at Det forenede Kongerige ikke havde til hensigt at efterkomme udtalelsen, anlagde Kommissionen sag ved stævning af 5. april 1984.