ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af de processuelle garantier, der er fastsat på området for administrative og disciplinære undersøgelser, samt om tilsidesættelse af princippet om upartiskhed og af princippet om god forvaltning. Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at den administrative undersøgelse, som han var genstand for, er behæftet med talrige formelle og processuelle ulovligheder.
1.

Første anbringende vedrører tilsidesættelse af reglerne om udpegelse af de europæiske anklagere. Der er tale om tilsidesættelse af artikel 288 TEUF, 289 TEUF, 291 TEUF og 296 TEUF, af artikel 20, 21 og 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), af de almindelige EU-retlige principper om retssikkerhed, om beskyttelse af den berettigede forventning, om legalitet og om forbud mod forskelsbehandling, af Rådets forordning (EU) 2017/1939 af 12. oktober 2017 om gennemførelse af et forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed (»EPPO«) (EUT 2017, L 283, s. 1), navnlig artikel 14, stk. 3, og artikel 16, stk. 1, 2 og 3, heri, af artikel 1 i Rådets gennemførelsesafgørelse (EU) 2018/1696 af 13. juli 2018 om reglerne for det udvælgelsespanels funktionsmåde, der er omhandlet i artikel 14, stk. 3, i forordning (EU) 2017/1939 om gennemførelse af et forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed (»EPPO«) (EUT 2018, L 282, s. 8), af de regler for udvælgelsespanelets funktionsmåde, som er fastsat ved denne gennemførelsesafgørelse, navnlig artikel VI.2 og VII.2, og af væsentlige formforskrifter. Sagsøgeren har med dette anbringende gjort gældende, at den anfægtede retsakt, for så vidt som en af de kandidater, der var indstillet af Belgien, herved udpeges til europæisk anklager, — for det første (anbringendets første led) hverken er blevet vedtaget på grundlag af eller under hensyntagen til udvælgelsespanelets konklusioner efter gennemgangen af ansøgningerne og samtalerne med ansøgerne som formaliseret i panelets begrundede udtalelse, men derimod navnlig på grundlag af en anden vurdering af disse kandidaters fortjenester foretaget af Rådets relevante forberedende organer, og — for det andet (anbringendets andet led) behandler den gruppe, der bestod af kandidater indstillet af Tjekkiet, Tyskland, Estland, Grækenland, Spanien, Frankrig, Kroatien, Italien, Cypern, Letland, Litauen, Luxembourg, Malta, Nederlandene, Østrig, Rumænien, Slovenien, Slovakiet og Finland på den ene side, anderledes end den gruppe, der bestod af kandidater indstillet af Belgien, Bulgarien og Portugal på den anden side, ved at den for de førstnævnte landes vedkommende, i overensstemmelse med forordningen, er støttet på udvælgelsespanelets udtalelse, og for de sidstnævnte landes vedkommende anvender en anden fremgangsmåde til vurdering af kandidaternes fortjenester, som ikke er fastsat i forordningen, og som blev gennemført af en instans, som ikke har beføjelse hertil.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Europa-Kommissionen har tilsidesat specifikke bestemmelser i TEUF og de almindelige EU-retlige principper om forbud mod forskelsbehandling, den frie udveksling af tjenesteydelser og den frie etableringsret, der har understøttet liberaliseringen af lufttransportmarkedet i EU. Liberaliseringen af lufttransporten har givet mulighed for vækst hos egentlige paneuropæiske lavpris-luftfartsselskaber. Ved at tillade Østrig at forbeholde støtten for Austrian Airlines har Europa-Kommissionen set bort fra den skade, som sådanne paneuropæiske luftfartsselskaber er blevet påført af rejserestriktionerne som følge af COVID-19-krisen.
—

Europa-Parlamentet tilpligtes at betale erstatning for det økonomiske tab, der ud over det endnu ikke opgjorte beløb til skoleudgifter, er opgjort til 10 000 EUR, og at betale erstatning for den ikke-økonomiske skade, der er opgjort til 30 000 EUR.
3.

Det tredje anbringende om en tilsidesættelse af ansættelseskontraktens artikel 18 og om en retlig fejl ved anvendelsen af ansættelseskontraktens artikel 17.2, for så vidt som sagsøgte skulle have givet et varsel på mindst en måned.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af Rådets forpligtelse til løbende at revidere alle restriktive foranstaltninger for at sikre, at de fortsat bidrager til at nå de fastsatte mål.
1.

Første anbringende om, at EPSO/udvælgelseskomitéen anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af sagsøgerens erhvervserfaring — tilsidesættelse af bilag II til den omhandlede meddelelse om udvælgelsesprøve, hvori der detaljeret redegøres for den krævede erhvervserfaring.
1.

Første anbringende om forskelsbehandling. — Sagsøgtes handling er udtryk for forskelsbehandling. Sagsøgte sammenligner ikke sammenlignelige situationer. Sagsøgeren er på grund af sit arbejde for en EU-delegation underlagt sikkerheds- og mobilitetsbegrænsninger, der gjorde det umuligt for ham at foretage udlandsrejser af kort varighed. Dertil kommer, at der i hans fravær ikke ville have været nogen til at tage sig af hans børn. — Udlandsrejser fra sagsøgerens tjenestested kræver en langvarig planlægning på forhånd. EPSO skulle have foretaget en passende vurdering af dette forhold og skulle have taget hensyn dertil. I stedet sammenligner EPSO sagsøgerens situation på dennes tjenestested med andre ansøgere, der dog lever i stater med en væsentligt bedre sikkerhedssituation. Dette fører til, at ansøgere som sagsøgeren konstant forskelsbehandles på grund af en sikkerhedstilstand, som de ikke er ansvarlige for.
—

Retten realitetsbehandler sagen, og efter en grundig undersøgelse af de dokumenter, der er genstand for aktindsigten, og påbud om fremlæggelse eller indlevering annulleres den anfægtede afgørelse, og dermed pålægges FRONTEX uden yderligere forsinkelse at fremlægge de dokumenter, der er genstand for førnævnte aktindsigt.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 22a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, tilsidesættelse af artikel 3.3 i chartret om opgaver og ansvarsområder for forskudsbestyrere i EU-Udenrigstjenesten, tilsidesættelse af artikel 3 i kodeks af faglige standarder for ansatte med ansvar for finansiel kontrol i EU-Udenrigstjenesten og tilsidesættelse af artikel 2 i afgørelse PROC HR(2011)008 truffet af Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik.
3.

Tredje anbringende om et åbenbart urigtigt skøn EASME har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, derved at organet i listen med referencer, der ledsagede debetnotaten, konkluderede, at projektet grundlæggende ikke opfyldte de overordnede tekniske og kommercielle mål, idet EASME for at nå frem til denne konklusion ikke tog hensyn til de faktiske omstændigheder og dokumenter.
—

Kommissionens afgørelse, der var rettet direkte til sagsøgeren, og som er dateret den 20. juli 2020 (den anfægtede afgørelse), hvorved sagsøgeren blev udelukket fra at deltage i udbudsprocedurer, der er omfattet af EU’s budget og af den 11. Europæiske Udviklingsfond, eller fra at blive udvalgt til at gennemføre EU-midler i henhold til forordning (EU, Euratom) 2018/1046 (1) og til at gennemføre midler i henhold til Den Europæiske Udviklingsfond, som er omfattet af forordning (EU) 2018/1877 (2), annulleres.
4.

Fjerde anbringende om, at den anfægtede afgørelse er behæftet med flere åbenbart urigtige skøn, og at der i afgørelsen ses bort fra den omstændighed, at sagsøgeren har gode grunde til at anmode om en forlængelse. Sagsøgeren har yderligere anført, at den anfægtede afgørelse i lyset af sine retlige følger, og det forhold, at der findes mindre byrdefulde midler, tilsidesætter proportionalitetsprincippet.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift som følge af, at bedømmelsesrapporten for 2019 ikke blev nævnt under den dialog, der gik forud for den anfægtede afgørelse.
Sag anlagt den 9. november 2020 — Sam McKnight mod EUIPO — Carolina Herrera (COOL GIRL)

(Sag T-670/20)

(2021/C 19/65)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Sam McKnight Ltd (London, Det Forenede Kongerige) (ved advokaterne V. von Bomhard og J. Fuhrmann)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Carolina Herrera Ltd (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Sam McKnight Ltd

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket COOL GIRL — registreringsansøgning nr. 16 681 975

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 25. august 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 689/2019-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO og Carolina Herrera, såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen med urette afslog at anse KKR European Fund IV LP for at være den endelige europæiske ejer af LEONINE Distribution. — Sagsøgeren gør gældende, at EACEA allerede har lagt til grund, at KKR European Fund IV LP skal anses for sagsøgerens »endelige ejer«.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen ved at vedtage den anfægtede forordning tilsidesatte artikel 266 TEUF, idet den undlod at tage de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Rettens dom i sag T-650/17. Det gøres navnlig gældende, at den anfægtede forordning ved at genindføre tolden fra og med den 15. maj 2013 ikke tog hensyn til, at denne dom annullerede forordning (EU) 2017/1146 (3) i dens helhed hvad angik Jinan Meide Casting Co., Ltd. (»JMCC«), med den virkning, at den told, der var blevet pålagt JMCC, med tilbagevirkende kraft blev fjernet fra EU’s retsorden.
Sag anlagt den 18. november 2020 — OG mod EIB

(Sag T-695/20)

(2021/C 35/71)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: OG (ved advokaterne L. Levi og M. Vandenbussche)

Sagsøgt: Den Europæiske Investeringsbank

Sagsøgerens påstande

— Søgsmålet antages til realitetsbehandling, og det fastslås, at det er velbegrundet.

— EIB tilpligtes at betale 16 måneders løn og 6 måneders fratrædelsesgodtgørelse, dvs. 317 668 EUR på tidspunktet for den oprindelige ansøgning om erstatning af 23. oktober 2019, hvilket beløb skal aktualiseres på tidspunktet for betalingen.

— EIB tilpligtes at erstatte det ikke-økonomiske tab, der efter ret og billighed er opgjort til 50 000 EUR.

— Om fornødent annulleres afgørelsen om afslag på ansøgningen om erstatning dateret den 9. marts 2020 og modtaget den 10. marts 2020.

— Om fornødent annulleres afgørelsen om stiltiende afvisning af den administrative rekurs indtruffet den 8. august 2020.

— Som en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse anordnes der adgang til rapporten fra SSTL (Sécurité et Santé au Travail Luxembourg, luxembourgsk tjeneste for sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen).

— EIB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet vedrørende Den Europæiske Investeringsbanks (EIB) ansvar som følge af en række begivenheder, der hver for sig eller samlet viser, at der foreligger en culpøs adfærd fra EIB’s side, som har forvoldt sagsøgeren tab og sygdom, fremsat et enkelt anbringende vedrørende EIB’s tilsidesættelse af omsorgspligten, pligten til god forvaltning og gennemsigtighedsprincippet samt mere generelt tilsidesættelse af den almindelige pligt til forsigtighed og omhu, som påhviler enhver arbejdsgiver.

Sagsøgeren har i den foreliggende sag anført, at hvis EIB regelmæssigt havde truffet hensigtsmæssige sikkerhedsforanstaltninger i sine bygninger, ville en praktikants tragiske selvmord ikke havde fundet sted. Sagsøgeren har ligeledes anført, at hvis EIB havde påtaget sig sit ansvar vedrørende dette selvmord og over for sine ansatte, herunder navnlig de, der som sagsøgeren var berørt af dette selvmord, havde opfyldt sine forpligtelser med hensyn til gennemsigtighed og vejledning, åbenhed og støtte, ville sagsøgeren ikke i dag være en invalideret og lidende ansat, hvis karriere og fortjenester ikke længere eksisterer i den arbejdsgivers øjne, som sagsøgeren dog har tjent loyalt.

Sagsøgeren har gjort gældende, at de faktiske omstændigheder også viser, at EIB opførte sig som alt andet end en ansvarlig og beskyttende arbejdsgiver, men indledte en politik med henblik på at miskreditere og nedgøre sagsøgeren efter hændelsen med praktikantens selvmord, indtil hun led et fysisk og mentalt sammenbrud. Sagsøgeren føler sig efter en 30 år lang eksemplarisk karriere behandlet som en middelmådig og uærlig medarbejder.
—

Det fastslås, at sagsøgerens ulovlighedsindsigelse mod konklusionen fra Udvalget for Lægemidler til Mennesker om, at Biogen Idec Ltd-lægemidlet Tecfidera® har andet virksomt stof-status, der medfører en ny samlet markedsføringstilladelse, som citeret i afgørelse af 30. januar 2014 om udstedelse af markedsføringstilladelse for »Tecfidera® — Dimethylfumarat«, kan antages til realitetsbehandling og tages til følge.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale 141 094,80 EUR i forbindelse med tilskudsaftale nr. 632506 »Wireless Flexible sensor co-operation for structural health Diagnosis/prognosis« inden for rammerne af Den Europæiske Unions syvende rammeprogram, med tillæg af den rente på 3,5 %, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner, fra den 9. juli 2019 og indtil datoen for den faktiske betaling.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten — Retten til privatliv og familieliv og retten for den mindreårige datter til regelmæssigt at have personlig forbindelse og direkte kontakt med begge sine forældre er blevet tilsidesat, eftersom sagsøgerens familie vil være nødt til at bo adskilt, idet datteren vil forblive i Berlin med sin far, og sagsøgeren vil flytte alene til Luxembourg. — Retten til lighed for loven og til ikke-forskelsbehandling er blevet tilsidesat. Sagsøgeren er som gift tjenestemand ved et EPLO (European Parliament Liaison Office) og mor til en mindreårig datter, over hvilken hun og hendes ægtemand deler forældremyndigheden, genstand for mobilitet, på grund af hvilken hun skal forflyttes til Luxembourg. Separerede og fraskilte EPLO-tjenestemænd, som har fælles forældremyndighed over et mindreårigt barn, er undtaget fra mobilitet indtil barnet er myndigt, og der er ikke nogen objektiv begrundelse for denne ulige behandling.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2020/1193 af 2. juli 2020 om anvendelsen af artikel 34 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/25/EU på passagertransport med jernbane i Sverige (1) annulleres for så vidt som det heri fastslås, at forsyningsvirksomhedsdirektivet fortsat finder anvendelse på udbudskontrakter, der har til formål at muliggøre, at aktiviteter vedrørende kommerciel jernbanepassagertransport udøves i Sverige.
—

Følgelig tilpligtes sagsøgte i erstatning for det lidte økonomiske tab at betale (i) den resterende del af lønnen svarende til anvendelsen af den årlige tilpasning for 2020, dvs. en stigning på 1 % for perioden fra den 1. januar 2020 til den 31. december 2020, (ii) den resterende del af lønnen svarende til konsekvenserne af anvendelsen af den årlige tilpasning på 0,7 % for 2020 på den løn, som udbetales fra januar 2020, og (iii) morarenter af den skyldige restløn, indtil fuldstændig betaling af de skyldige beløb, idet den morarentesats, der finder anvendelse, skal beregnes på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for primære refinansieringsoperationer i den relevante periode, forhøjet med tre procentpoint.
—

Appelkammeret konkluderede med urette, at licensen godtgjorde, at indsigeren var berettiget til at rejse indsigelser på grundlag af EU-varemærket.
1.

Første anbringende vedrører tilsidesættelse af begrundelsespligten ikke blot på grund af en utilstrækkelig begrundelse, men ligeledes på grund af en åbenbar selvmodsigelse i den anførte begrundelse, navnlig som følge af, at udvælgelseskomitéen til trods for den skriftlige bedømmelse af sagsøgeren i henhold til alle de anvendte kriterier (»very strong«), som var tilstrækkelig til at denne kunne opføres på reservelisten, tildelte sagsøgeren en lavere gennemsnitlig bedømmelse (»strong to very strong«), hvilket medførte sagsøgerens udelukkelse fra listen.
3.

Tredje anbringende om, at vurderingsproceduren var behæftet med en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og om, at sagsøgte ikke handlede upartisk under proceduren.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Europa-Kommissionen foretog en fejlagtig anvendelse af artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF og sin meddelelse om midlertidige rammebestemmelser for statsstøtte til støtte af økonomien under det nuværende covid-19-udbrud og anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at finde, at støtten afhjælper en alvorlig forstyrrelse i den lettiske økonomi, at AirBaltic er støtteberettiget, og at betingelserne vedrørende konkurrenceforvridninger, statens udtræden og omstrukturering var opfyldt, ved at tilsidesætte sin forpligtelse til at afveje støttens gunstige virkninger og dens negative indvirkning på samhandelsvilkårene og konkurrencen (dvs. »afvejningstesten«) og ved at finde, at airBaltic ikke havde en stærk markedsposition.
4.

Fjerde anbringende om, at der er sket en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 3, stk. 3, og at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved konstateringen af et prisunderbud, og at der følgelig er sket en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 3, stk. 6, ved at der ikke er foretaget en segmentopdelt prisunderbudsanalyse, ved at der ikke er foretaget de nødvendige justeringer for kvalitetsforskelle, og ved at der ikke er påvist noget prisunderbud for varen som helhed.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 3.3 i bilag X til de administrative bestemmelser. Sagsøgeren har bl.a. anført, at denne artikel ikke finder anvendelse, eftersom der i den foreliggende sag ikke findes berettigede tilfælde, der gør det muligt for lægetjenesten at afvise de lægeerklæringer, som sagsøgeren har fremlagt.
1.

Første anbringende om en ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 33 i gennemførelsesbestemmelserne til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer (herefter »gennemførelsesbestemmelserne«), vedtaget ved Europa-Parlamentets præsidiums afgørelse af 19. maj og 9. juli 2008, idet bestemmelserne tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, bl.a. som følge af deres manglende klarhed og præcision. Sagsøgeren har gjort gældende, at de anfægtede bestemmelsers manglende præcision medfører, at retsreglen i gennemførelsesbestemmelserne udvikles i retspraksis. Detaljerne vedrørende beviset for en parlamentarisk assistents arbejde blev imidlertid først udledt af retspraksis i Bilde-sagen og Montel-sagen i november 2017, idet retspraksis fra Gorostiaga-sagen fra 2005 kun vedrørte et bevis for betalingsagentens udbetaling af lønninger. Siden 2008 har de anfægtede bestemmelser således været usikre og uklare. Sagsøgeren har tilføjet, at Europa-Parlamentet uanset risikoen for retlig usikkerhed ikke præcist og klart har reguleret kontrolproceduren vedrørende parlamentarisk assistance, ikke har formaliseret parlamentsmedlemmets forpligtelse til iværksættelse og opretholdelse heraf og heller ikke ordningen for acceptable, identificerbare og daterede beviser.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen har begået en retlig fejl i forbindelse med fortolkningen af anvendelsesområdet for artikel 12, stk. 1, i forordning 2015/1589. Sagsøgerne har anført, at deres status af interesseret part er tilstrækkelig til at udløse Kommissionens pligt til omgående at indlede en indledende undersøgelsesfase for alle klager vedrørende ulovlig støtte i medfør af den nævnte bestemmelse.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Rådet begik en åbenbar fejl, da det vurderede, at nogen af kriterierne for opførelse af sagsøgeren på listen over personer, enheder og organer, som er omfattet af restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Libyen, var opfyldt i sagsøgerens tilfælde. Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet ikke har identificeret den enhed, der er beskrevet som Wagner Group, at han ikke har noget kendskab til en enhed, der er kendt som Wagner Group, at han ikke har haft nogen forbindelse til en sådan enhed, og at han hverken har været engageret i eller ydet støtte til enheden.
4.

Ifølge det fjerde anbringende er retten til effektiv domstolsprøvelse af begrundelsen for en retsakt blevet tilsidesat, idet der mangler et reelt faktisk grundlag for den af Rådet anførte begrundelse, og derudover er ytringsfriheden, retten til forsvar og ejendomsretten blevet tilsidesat, idet pligten til at fremlægge konkrete beviser samt begrundelsespligten ikke blev overholdt på tidspunktet for forskrifternes forlængelse, hvilket fik indvirkning på de øvrige rettigheder.
C 44/51

Sag anlagt den 9. december 2020 — Perry Street Software mod EUIPO — Toolstream (SCRUFFS)

(Sag T-720/20)

(2021/C 44/74)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Perry Street Software, Inc. (New York, New York, De Forenede Stater) (ved solicitor M. Hawkins og advokat T. Dolde)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Toolstream Ltd (Yeovil, Det Forenede Kongerige)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Toolstream Ltd

Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af ordmærket SCRUFFS — International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, nr. 1 171 590

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 29. september 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 550/2020-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO og den anden part i sagen for appelkammeret (såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen) tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Undladelse af at foretage en fuld undersøgelse og urigtig gengivelse af faktiske omstændigheder og beviser, jf. artikel 72, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001

— Tilsidesættelse af artikel 59, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
1.

Første anbringende vedrører tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 85, for så vidt som betingelserne for at anvende denne artikel ikke er opfyldt. Sagsøgeren er i denne henseende bl.a. af den opfattelse, at administrationen ikke har godtgjort, at han vidste eller burde have vidst, at han ikke havde ret til udlandstillæg fra det tidspunkt, hvor han påbegyndte sin tidligere og eneste ansættelse, dvs. i 2009.