FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT A. TRABUCCHI

FREMSAT DEN 7. MAJ 1975 ( 1 )

Høje Ret.

College van Beroep voor het Bedrijfsleven har i henhold til EØF-traktatens artikel 177 stillet følgende præjudicielle spørgsmål: »Skal artikel 1, litra c) i Rådets forordning (EØF) nr. 986/68 fortolkes således, at der ved det i denne artikel nævnte udtryk »fedtindhold« skal forstås det i mælkepulver tilstedeværende indhold af rent mælkefedt, og at udtrykket ikke omfatter indholdet af andre i mælkepulver tilstedeværende fedtholdige stoffer såsom de såkaldte fosfatider?«

Den nævnte forordning indeholder regler for ydelse af støtte til skummetmælkspulver til foderbrug. Artikel 1 i denne forordning omhandler de produkter, hvortil der kan ydes støtte. Hertil hører skummetmælkspulver, der defineres som »mælk i pulverform med et fedtindhold på højst 1,5 %.«

Den kompetente nationale myndighed har afslået at yde sagsøgeren i hovedsagen støtte til to partier denatureret mælkepulver, fordi dette mælkepulver havde et større fedtindhold end de 1,5 %, som er fastsat i den ovenfor nævnte bestemmelse. Mod dette har sagsøgeren indvendt, at indholdet af fedt, målt ved hjælp af Röse-Gottliebmetoden, også omfatter en vis procentdel fosfatider, som man må trække fra for at måle det faktiske indhold af fedt i det analyserede mælkepulver, hvilket i realiteten betyder, at fedtindholdet kommer ned på under 1,5 %.

Det er ikke bestridt, at Röse-Gottliebmetoden medtager fosfatiderne, og at disse fedtholdige stoffer kemisk er forskellige 'fra fedtstoffer. Imidlertid er det påpeget, at der ved fedtindhold i handelspraksis normalt forstås det indhold af fedt, som måles ved hjælp af den mest anvendte analysemetode, uden det forudsættes nødvendigt, at et eventuelt indhold af fosfatider ekstraheres. Bortset herfra lader det til, at Röse-Gottliebmetoden bør betragtes som den mest korrekte og mest præcise metode til beregning af fedtindholdet i mælkepulver, og at den er almindeligt anerkendt som referencemetode. Da der ikke findes en fællesskabsregel om, hvilken analysemetode der skal anvendes, er det berettiget, at denne metode bruges. Denne betragtning er imidlertid ikke tilstrækkelig til at løse det problem, som den nederlandske ret har stillet, og til at besvare det spørgsmål, som sagsøgeren har rejst i hovedsagen. Eftersom det ligger fast, at der ved Röse-Gottliebmetoden medtages 0,14 % fosfatider, har sagsøgeren nemlig rejst det spørgsmål, hvorfor denne metode ikke gøres endnu mere nøjagtig ved, at denne procent trækkes fra det fremkomne resultat.

Som Kommissionen har bemærket, henvises der i en række andre fællesskabsforordninger til kriteriet mælks fedtindhold. I almindelighed sondrer de ikke mellem rene og andre fedtstoffer, men medtager normalt også de fedtholdige stoffer, som ikke kan adskilles fra fedtstoffer i snæver betydning ved anvendelse af de analysemetoder til måling af fedtindholdet i skummetmælkspulver, som er kendt af fællesskabslovgiverne, og som er almindeligt anvendt i medlemsstaterne. At medregne fosfatiderne til mælkens fedtindhold synes desuden i mangel af en modstående bestemmelse herom at stemme med den praksis, der er almindeligt anvendt i de fleste medlemsstaters lovgivning.

Eftersom lovgiver ikke har skelnet mellem rene fedtstoffer og de fedtholdige stoffer, som normalt findes sammen med dem, og eftersom den situation, som opstår ved anvendelsen af almindeligt brugte analysemetoder, er velkendt, må det heraf sluttes, at fosfatiderne ikke bør trækkes fra den procent for fedtindholdet, som er omhandlet i artikel 1, litra c) i forordning nr. 986/68.

I øvrigt synes denne konklusion at imødekomme praktiske behov, idet det fremgår af Kommissionens indlæg, at en analysemetode baseret på procenten af rent fedt indhold ikke skulle give den samme garanti som Röse-Gottliebmetoden for, at der ikke ydes støtte to gange, således at forstå, at et produkt, fremstillet af mælk, hvortil der ydes støtte på grundlag af dets fedtholdige stoffer, ikke samtidig kan få støtte på grundlag af dets proteinholdige stoffer, hvorved der vil blive ydet mere end det samlede tilladte støttebeløb til den mælk, der har dannet grundlag for fastlæggelse af støttebeløbet til de forskellige følgeprodukter.

Af disse grunde vil jeg til slut foreslå Dem at besvare spørgsmålet fra den nederlandske ret således:

Udtrykket »fedtindhold« i artikel 1, litra c) i Rådets forordning nr. 986/68 omfatter sådanne fedtholdige stoffer, der, som f.eks. fosfatider, normalt findes sammen med mælkefedtet i mælkepulver.

( 1 ) – Oversat fra italiensk.