ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Alba Iulia (Rumænien) den 7. juni 2013 — Claudiu Roșu mod Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală

(Sag C-312/13)

(2013/C 226/11)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Alba Iulia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Claudiu Roșu

Sagsøgt: Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală

Præjudicielle spørgsmål

Såfremt en sælger af en fast ejendom omkvalificeres til at være momspligtig, og parterne har aftalt modværdien (prisen) for leveringen af den faste ejendom uden henvisning til moms, skal artikel 73 og 78 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) da fortolkes således, at afgiftsgrundlaget udgøres:

a) af den af parterne aftalte modværdi (pris) for leveringen af den faste ejendom fratrukket momssatsen, eller

b) af den af parterne aftalte modværdi (pris) for leveringen af den faste ejendom?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 215/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Wiesbaden (Tyskland) den 2. maj 2013 — Holger Priestoph m.fl. mod Den Hellenske Republik

(Sag C-245/13)

2013/C 215/06

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Wiesbaden

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Holger Priestoph, Matteo Antonio Priestoph og Pia Antonia Priestoph

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Præjudicieltspørgsmål

Skal artikel 1 i [Europa-Parlamentets og] Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse [i medlemsstaterne] af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager [(forkyndelse af dokumenter) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000] (1) fortolkes således, at et søgsmål, ved hvilket en person, der havde købt obligationer udstedt af sagsøgte, som blev opbevaret i sagsøgerens værdipapirdepot hos S Broker AG & Co. KG, og med hensyn til hvilke sagsøgeren ikke havde accepteret det tilbud om ombytning, som sagsøgte fremsatte ultimo februar 2012, har rejst krav om en erstatning svarende til værdiforskellen henset til den ombytning af sagsøgerens obligationer, der på trods heraf blev foretaget i marts 2012, og som var økonomisk ufordelagtig for sagsøgeren, skal anses for en »civil og kommerciel sag« i forordningens forstand?

(1) EUT L 324, s. 79.
1)

Misbruger indehaveren af et standard-essentielt patent, som over for standardiseringsorganet har erklæret at ville give enhver tredjemand licens på rimelige og ikke-diskriminerende [»FRAND«-] vilkår, sin dominerende stilling på markedet, når han tager retslige skridt med henblik på nedlæggelse af forbud mod en patentkrænker, selv om patentkrænkeren har erklæret sig villig til at indlede forhandlinger om en sådan licens, eller kan der først antages at foreligge et misbrug af den dominerende stilling på markedet, når patentkrænkeren har forelagt indehaveren af det standard-essentielle patent et klart, ubetinget tilbud om at indgå en licensaftale, som patentindehaveren ikke kan afslå uden utilbørligt at lægge hindringer i vejen for patentkrænkeren eller at overtræde forbuddet mod diskriminering, og patentkrænkeren — under foregribelse af den licens, der skal tildeles, til den brug, han allerede har gjort — opfylder de kontraktlige forpligtelser, der vedrører ham?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 215/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varas Cíveis de Lisboa (Portugal) den 13. maj 2013 — Sociedade Agrícola e Imobiliária da Quinta de S. Paio, Lda mod Instituto da Segurança Social, IP

(Sag C-258/13)

2013/C 215/08

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Varas Cíveis de Lisboa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sociedade Agrícola e Imobiliária da Quinta de S. Paio, Lda

Sagsøgt: Instituto da Segurança Social, IP

Præjudicielle spørgsmål

Er artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (1), som knæsætter retten til en effektiv domstolsbeskyttelse, til hinder for en national bestemmelse, som udelukker juridiske personer, der handler med gevinst for øje, fra retshjælp?

Skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at retten til en effektiv domstolsbeskyttelse er sikret, når national ret i en medlemsstat, selv om den udelukker juridiske personer, der handler med gevinst for øje, fra retshjælp, automatisk fritager dem for omkostninger og afgifter forbundet med søgsmål, hvis de er insolvente eller er i gang med en omstrukturering af virksomheden?

(1) EFT 2000 C 364, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 215/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Wiesbaden (Tyskland) den 29. april 2013 — Stefan Fahnenbrock mod Den Hellenske Republik

(Sag C-226/13)

2013/C 215/05

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Wiesbaden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Stefan Fahnenbrock

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1 i [Europa-Parlamentets og] Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse [i medlemsstaterne] af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager [(forkyndelse af dokumenter) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000] (1) fortolkes således, at et søgsmål, ved hvilket en person, der havde købt obligationer udstedt af sagsøgte, som blev opbevaret i sagsøgerens værdipapirdepot hos S Broker AG & Co. KG, og med hensyn til hvilke sagsøgeren ikke havde accepteret det tilbud om ombytning, som sagsøgte fremsatte ultimo februar 2012, har rejst krav om en erstatning svarende til værdiforskellen henset til den ombytning af sagsøgerens obligationer, der på trods heraf blev foretaget i marts 2012, og som var økonomisk ufordelagtig for sagsøgeren, skal anses for en »civil og kommerciel sag« i forordningens forstand?

(1) EUT L 324, s. 79
2)

Såfremt besvarelsen af det første spørgsmål indebærer, at der skulle have været foretaget ny meddelelse, hvilke retsvirkninger får det da, at dette ikke er sket?
—

Kommissionens afgørelse 2010/152/EU af 11. marts 2010 (meddelt under nummer K(2010) 1317) om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT L 63 af 12. marts 2010, s. 7), annulleres for så vidt som der i afgørelsen udelukkes beløb på 279 794 442,15 PLN og 25 583 996,81 EUR, som det af Republikken Polen godkendte betalingsorgan har afholdt, fra fællesskabsfinansiering.
1)

Består der i henhold til forordningens (1) artikel 7 et krav på kompensation, når det bookede fly afgår med mere end tre timers forsinkelse, og passageren bliver ombooket til et fly med et andet luftfartsselskab, hvorved forsinkelsen på den oprindelige flyvnings ankomst bliver væsentligt reduceret, selv om både den oprindelige flyvning og erstatningsflyvningen ankommer til den oprindelige destination med langt mere end tre timers forsinkelse?
3)

Kan en person som den i spørgsmål 1 beskrevne direkte påberåbe sig de rettigheder, som denne har i henhold til chartret, med henblik på at få ret til betalt ferie, hvis den nationale lovgivning ikke foreskriver, at personen har sådanne rettigheder, og skal den nationale retsinstans undlade at anvende enhver bestemmelse i national ret, der er i strid hermed, for at sikre den fulde virkning af den pågældende ret?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 215/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Wiesbaden (Tyskland) den 3. maj 2013 — Rudolf Reznicek mod Den Hellenske Republik

(Sag C-247/13)

2013/C 215/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Wiesbaden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rudolf Reznicek

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1 i [Europa-Parlamentets og] Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse [i medlemsstaterne] af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager [(forkyndelse af dokumenter) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000] (1) fortolkes således, at et søgsmål, ved hvilket en person, der havde købt obligationer udstedt af sagsøgte, som blev opbevaret i sagsøgerens værdipapirdepot hos S Broker AG & Co. KG, og med hensyn til hvilke sagsøgeren ikke havde accepteret det tilbud om ombytning, som sagsøgte fremsatte ultimo februar 2012, har rejst krav om en erstatning svarende til værdiforskellen henset til den ombytning af sagsøgerens obligationer, der på trods heraf blev foretaget i marts 2012, og som var økonomisk ufordelagtig for sagsøgeren, skal anses for en »civil og kommerciel sag« i forordningens forstand?

(1) EUT L 324, s. 79.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 215/11

Appel iværksat den 27. maj 2013 af Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. til prøvelse af dom afsagt af Retten den 22. marts 2013 i sag T-571/10, Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Impexmetal S.A.

(Sag C-292/13 P)

2013/C 215/14

Processprog: polsk

Parter

Appellant: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. (ved adwokat P. Borowski)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Impexmetal

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves i sin helhed, og der gives medhold i søgsmålet af 16. december 2010, idet afgørelsen truffet den 6. oktober 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked annulleres.

— Såfremt påstanden ikke tages til følge, ophæves den appellerede dom i sin helhed, og sagen hjemvises til Retten til fornyet behandling.

— Harmoniseringskontoret og Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger appellanten har afholdt i sagen for appelkammeret og indsigelsesafdelingen ved Harmoniseringskontoret samt ved Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har kritiseret Retten for at have tilsidesat artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, idet den har anvendt denne bestemmelse på faktiske omstændigheder, som ikke er omfattet af bestemmelsen.

Ifølge appellanten består denne fejlagtige anvendelse i, at Retten fejlagtigt fastslog, at appellantens tegn lignede intervenientens ældre EF-figurmærke, og at der derfor i offentlighedens bevidsthed var en risiko for forveksling. Retten tog ikke hensyn til, at

— ligheden mellem varemærkerne ikke danner grundlag for at konkludere, at den fremkalder en risiko for forveksling

— appellantens varemærke indgår i appellantens firmabetegnelse, som har været anvendt lang tid inden, der blev indgivet en ansøgning om registrering

— dette varemærke udgør et historisk kendetegn for appellanten
2)

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48 af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler fortolkes således, at långiveren anses for at have opfyldt de forpligtelser forud for aftaleindgåelsen, som påhviler denne i henhold til den nationale ret til gennemførelse af direktivet, når vedkommende kun forelægger retsinstansen den kreditaftale, der er indgået i henhold til direktivets artikel 10, og ikke ethvert dokument, der godtgør, at han har opfyldt sine forpligtelser forud for aftaleindgåelsen?
3)

Er det tilladt at anvende en og samme metode til at bestemme såvel de aromatiske som de ikke-aromatiske bestanddele som omhandlet i kapitel 27 KN og kapitel 27 i det harmoniserede system, og i bekræftende fald, hvilken metode er det? Såfremt det ikke er tilladt: Hvilken metode skal da anvendes til at bestemme de aromatiske bestanddele og hvilken til at bestemme de ikke-aromatiske bestanddele?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 233/2

Sag anlagt den 21. maj 2013 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-277/13)

2013/C 233/02

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Guerra e Andrade og F.W. Bulst, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i Rådets direktiv 96/67/EF af 15. oktober 1996 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne (1), idet den ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at fastlægge en procedure for udvælgelse af leverandører, som har tilladelse til at levere ground handling-ydelser i lufthavnen i Lissabon, Porto og Faro, for så vidt angår bagage, forpladshandling og håndtering af fragt og post.

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved ikke at have gennemført åbningen af markedet for ground handling-ydelser, for så vidt angår udvælgelsen af leverandører, har Den Portugisiske Republik tilsidesat EU-retten.

Henset til det begrænsede antal leverandører af ground handling-ydelser, der har tilladelse til af levere den slags ydelser for så vidt angår bagage, forpladshandling og håndtering af fragt og post, burde Den Portugisiske Republik have fastlagt en procedure for udvælgelse i henhold til artikel 11 i direktiv 96/67/EF. Endvidere skulle den dertil svarende procedure have været fastlagt således, at den forudgående høring af brugerudvalget skulle have været gennemført. Desuden skal leverandørerne udvælges for en periode på højst syv år i henhold til artikel 11, stk. 1, litra d), i direktiv 96/67/EF

(1) EFT L 272, s. 36.
3)

Skal artikel 3, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 765/2006 af 18. maj 2006 fortolkes således, at den myndighed, der er ansvarlig for at meddele førnævnte fritagelse — når den vurderer, om den fritagelse, der er anmodet om, skal meddeles — er berettiget eller forpligtet til at tage hensyn til bl.a. det forhold, at de personer, der har indgivet anmodningen, ønsker at udøve deres grundlæggende rettigheder (i denne sag retten til domstolsprøvelse), selv om den også, hvis der i den konkrete sag meddeles fritagelse, skal sikre, at formålet med den pålagte sanktion ikke ophæves (f.eks. hvis det beløb, der er øremærket til at sikre juridisk bistand, er åbenbart uforholdsmæssigt i forhold til omfanget af den ydede juridiske bistand)?
—

Dom nr. 564 400, afsagt den 9. april 2013 og meddelt samme dato, af Den Europæiske Unions Ret i sag T-337/11, ophæves, og de af Società Italiana Calzature SpA (herefter »SIC«) anførte påstande i førsteinstansen tages til følge. Afgørelse truffet den 8. april 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 918/2010-2) annulleres, og der gives afslag på registreringen af EF-varemærket VICINI nr. 4 337 754, for så vidt som det ikke opfylder nyhedskravet, og idet der er risiko for forveksling med det lignende ordmærke »ZANOTTI«, der er registeret under nr. 244 277, som SIC er indehaver af.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 233/2

Appel iværksat den 5. juni 2013 af Società Italiana Calzature SpA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 9. april 2013 i sag T-336/11 — Società Italiana Calzature SpA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

(Sag C-308/13 P)

2013/C 233/03

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Società Italiana Calzature SpA (ved avvocati A. Rapisardi og C. Ginevra)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og VICINI SpA

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten for Den Europæiske Union den 9. april 2013 og forkyndt samme dag annulleres, og Società Italiana Calzature SpA (herefter »SIC«) gives medhold i de påstande, selskabet har fremført i sagen i første instans, den afgørelse, der blev truffet af Andet Appelkammer den 8. april 2011 (sag R 634/2010-2) annulleres, og det i overensstemmelse med indsigelsesafdelingens afgørelse af 5. marts 2010 vedrørende indsigelse nr. B 1 350 711 fastslås, at EF-varemærket VICINI med nr. 6 513 386 er udelukket fra registrering, eftersom det ikke er nyt, og det til forveksling ligner det ældre ordmærke »ZANOTTI« med EF-varemærkeregistrering nr. 244 277 og italiensk varemærkeregistrering nr. 452 869, som SIC er indehaver af.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger ved begge instanser.

— VICINI S.p.A. tilpligtes at afholde SIC’s omkostninger i forbindelse med sagen for indsigelsesafdelingen og sagen for appelkammeret.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rettens afgørelse indeholder en utilstrækkelig og selvmodsigende begrundelse. Den omstændighed, at den grafiske bestanddel visuelt set er mere fremtrædende end ordbestanddelen i det ansøgte varemærke, og at »Giuseppe« og »Design« er tilføjet »ZANOTTI«, er ikke tilstrækkeligt til at udelukke, at der foreligger en risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker, henset til de omhandlede bestanddeles væsentlige kendetegn og navnlig den omstændighed, at de mangler fornødent særpræg.

Retten begik en fejl ved at fastslå, at ordet »ZANOTTI«, som udgør ordbestanddelen i det ansøgte varemærke, ikke har en selvstændig adskillelsesevne, og dermed i denne forbindelse konkluder også udelukkede, at der forelå en risiko for forveksling mellem de omtvistede varemærker.
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Foreligger der under denne retssag en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten som betingelse for medlemsstatens ansvar, særligt henset til, at — Domstolen i sin retspraksis ikke udtrykkeligt har taget stilling til, hvorvidt der ved fastsættelsen af ydelser i henhold til de lovbestemte sociale sikringsordninger, der er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 79/7/EØF, kan tages hensyn til kønsspecifikke aktuarmæssige faktorer; — Domstolen i sin dom i sag C-236/09, Test-Achats, fastslog, at artikel 5, stk. 2, i direktiv 2004/113/EF (2) (direktiv om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser), der tillader, at der tages hensyn til sådanne faktorer, er ugyldig, men fastsatte en overgangsperiode inden ugyldigheden indtræder, og — EU-lovgiver i direktiv 2004/113/EF og 2006/54/EF (3) (direktiv om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv) tillader, at der under visse omstændigheder tages hensyn til sådanne faktorer ved beregning af ydelser, der er omfattet af disse direktiver, og den nationale lovgiver på dette grundlag antog, at der ligeledes kan tages hensyn til de omtvistede faktorer for så vidt angår lovbestemte sociale sikringsordninger som omhandlet i den foreliggende retssag?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 233/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 20. juni 2013 — Marjan Noorzia mod Bundesministerin für Inneres

(Sag C-338/13)

2013/C 233/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Marjan Noorzia

Sagsøgt: Bundesministerin für Inneres

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4, stk. 5, i Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring (1) fortolkes således, at den er til hinder for en bestemmelse, hvorefter ægtefæller og registrerede partnere skal være fyldt 21 år, allerede når ansøgningen indgives, for at kunne anses for familiemedlemmer, der kan familiesammenføres?

(1) EUT L 251, s. 12.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Grondwettelijk Hof (Belgien) den 30. maj 2013 — Isabelle Gielen mod Ministerraad

(Sag C-299/13)

(2013/C 226/08)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Grondwettelijk Hof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Isabelle Gielen

Sagsøgt: Ministerraad

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, stk. 2, i Rådets direktiv 2008/7/EF (1) af 12. februar 2008 om kapitaltilførselsafgifter fortolkes således, at den er til hinder for, at der opkræves en afgift i forbindelse med en lovpligtig omdannelse af ihændehaverpapirer til papirer på navn eller til værdipapirer i elektronisk form, og i bekræftende fald, kan en sådan afgift da anses for begrundet i henhold til dette direktivs artikel 6?

(1) EUT L 46, s. 11.
1)

Skal Rådets direktiv 93/13/EØF (1) af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler og de EU-retlige principper om forbrugerbeskyttelse og kontraktmæssig ligevægt fortolkes således, at de er til hinder for de spanske retsforskrifter vedrørende pant, der, til trods for, at disse bestemmer, at panthaver kan anmode om, at sikkerhedsstillelsen udvides, når værdiansættelsen af en pantsat ejendom mindskes med 20 %, ikke fastsætter, at forbrugeren/debitor/rekvisitus — når værdiansættelsen er steget med samme eller en større procentdel i den tid, der er gået mellem stiftelsen og realiseringen af pantet — i forbindelse med proceduren for realisering af pantet kan anmode om en revurdering af værdiansættelsen i det mindste med henblik på virkningerne af LEC’s artikel 671 (2)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Alba Iulia (Rumænien) den 7. juni 2013 — Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală mod Cătălin Ienciu

(Sag C-313/13)

(2013/C 226/12)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Alba Iulia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Sibiu — Activitatea de Inspecție Fiscală

Sagsøgt: Cătălin Ienciu

Præjudicielle spørgsmål

Såfremt en sælger af en fast ejendom omkvalificeres til at være momspligtig, og parterne har aftalt modværdien (prisen) for leveringen af den faste ejendom uden henvisning til moms, skal artikel 73 og 78 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) da fortolkes således, at afgiftsgrundlaget udgøres:

a) af den af parterne aftalte modværdi (pris) for leveringen af den faste ejendom fratrukket momssatsen, eller

b) af den af parterne aftalte modværdi (pris) for leveringen af den faste ejendom?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 27, stk. 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23. april 2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
4)

For det tilfælde, at det følger af besvarelsen af ovennævnte spørgsmål, at en delvis udelukkelse fra at opnå ydelser, der muliggør et eksistensminimum, er i overensstemmelse med EU-retten: må bevillingen af ikke-bidragspligtige ydelser, der muliggør et eksistensminimum, til EU-borgere i andre situationer end akutte nødstilfælde begrænses til at stille de midler, der er nødvendige, for at vedkommende kan vende tilbage til hjemlandet, til rådighed, eller kræver artikel 1, 20 og 51 i chartret om grundlæggende rettigheder, at der stilles videregående ydelser til rådighed, som gør det muligt at tage permanent ophold?
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2010/61/EU af 2. september 2010 om den første tilpasning af bilagene til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/68/EF om indlandstransport af farligt gods til de videnskabelige og tekniske fremskridt (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme nævnte direktivs artikel 2, stk. 1, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.