Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Retslig procedure – stævning – formkrav – sagsøgerens advokats anbringelse af stemplet »bekræftet kopi« på originaleksemplaret af stævningen, som blev fremsendt pr. post, men ikke på den kopi, der blev fremsendt pr. telefax – ulovlighed, som ikke kan føre til afvisning

(Personalerettens procesreglement, art. 34, stk. 1 og 6)

2. Retslig procedure – stævning – formkrav – manglende fremlæggelse af et tilstrækkeligt antal bekræftede kopier af originaleksemplaret af stævningen – ulovlighed, som ikke kan føre til afvisning

[Personalerettens procesreglement, art. 34, stk. 1, og art. 94, litra a)]

3. Tjenestemandssag – anbringender – magtfordrejning – begreb – afgørelse i overensstemmelse med tjenestens interesse – ingen magtfordrejning

1. Den omstændighed, at sagsøgerens advokat på forsiden af originaleksemplaret af stævningen anbragte stemplet »bekræftet kopi«, og at han ved siden af sin håndskrevne underskrift på dette dokuments sidste side anbragte sit advokatfirmas stempel, kan ikke medføre, at det omhandlede eksemplar mister sin egenskab af originaleksemplar af den stævning, der blev fremsendt pr. post, ligesom anbringelsen af stemplet »originaleksemplar« på et originaleksemplar ikke gør, at dette mister denne egenskab, selv om det således ændres ved anbringelsen af stemplet. Advokatens anbringelse af stemplet »bekræftet kopi« på originaleksemplaret af stævningen skal anses for at være en simpel materiel fejl, som ikke kan medføre, at stævningen afvises fra realitetsbehandling.

(jf. præmis 37)

2. Den omstændighed, at antallet af kopier af stævningen, bortset fra originaleksemplaret, er mindre end antallet af bekræftede kopier, som skal ledsage originaleksemplaret, således som krævet i artikel 34, stk. 1, andet afsnit, i Personalerettens procesreglement, kan ikke godtgøre, at stævningen afvises fra realitetsbehandling. En modsat konklusion ville være uforholdsmæssig streng, henset til proportionalitetsprincippet og til sagsøgerens ret til effektive retsmidler, når retssikkerhedsprincippet ikke er tilsidesat. I denne forbindelse kan en manglende overholdelse af nævnte artikel 34, stk. 1, andet afsnit, i givet fald sanktioneres ved anvendelse af samme procesreglements artikel 94, litra a).

(jf. præmis 38)

3. Begrebet magtfordrejning, som kommer til udtryk ved procedurefordrejning, har en meget præcis rækkevidde, som henviser til det tilfælde, hvor en administrativ myndighed har anvendt sine beføjelser til et andet formål end det, hvortil den har fået dem tillagt. En afgørelse er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier må antages, at afgørelsen er truffet for at forfølge andre formål end de angivne.

I tilfældet med en omplaceringsforanstaltning kan der ikke være tale om magtfordrejning, når denne foranstaltning ikke er fundet at være i strid med tjenestens interesse. Den omstændighed, at en tjenestemands overordnede har udfærdiget denne tjenestemands bedømmelsesrapport, mens han udtrykkeligt var omfattet af en klage fra sidstnævnte over chikane, kan navnlig ikke som sådan, uden at der foreligger andre omstændigheder, rejse tvivl om hans upartiskhed.

(jf. præmis 69, 70 og 72)

Henvisning til:

Domstolen: 14. juli 1983, sag 176/82, Nebe mod Kommissionen, præmis 25; 5. juni 2003, sag C-121/01 P, O’Hannrachain mod Parlamentet, præmis 46

Retten i Første Instans: 10. juli 1992, forenede sager T-59/91 og T-79/91, Eppe mod Kommissionen, præmis 57; 11. juni 1996, sag T-118/95, Anacoreta Correia mod Kommissionen, præmis 25; 17. november 1998, sag T-131/97, Gómez de Enterría y Sanchez mod Parlamentet, præmis 62; 6. juli 1999, forenede sager T-112/96 og T-115/96, Séché mod Kommissionen, præmis 139; 14. oktober 2004, sag T-389/02, Sandini mod Domstolen, præmis 123