ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 12. maj 2022 — Comune di Lerici mod Provincia di La Spezia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-719/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter - håndtering af affald - in house-tildeling - direktiv 2014/24/EU - artikel 12 og 72 - betingelserne for »tilsvarende kontrol« ikke længere opfyldt efter en virksomhedssammenslutning - den efterfølgende aktørs mulighed for at fortsætte leveringen af tjenesteydelsen)

(2022/C 257/13)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Comune di Lerici

Sagsøgt: Provincia di La Spezia

Procesdeltagere: IREN SpA og ACAM Ambiente SpA

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF skal fortolkes således, at dette direktiv er til hinder for en national lovgivning eller praksis, hvorefter gennemførelsen af en offentlig kontrakt, som oprindeligt er blevet tildelt en in house-enhed uden udbud, over hvilken den ordregivende myndighed i fællesskab udøvede en kontrol, der svarede til den kontrol, som den udøver over sine egne tjenestegrene, automatisk fortsættes af den økonomiske aktør, der har erhvervet denne enhed efter en udbudsprocedure, når den ordregivende myndighed ikke har en sådan kontrol over denne aktør og ikke ejer nogen kapitalandel i denne.

(1) EUT C 79 af 8.3.2021.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 12. maj 2022 — GD og ES mod Luso Temp — Empresa de Trabalho Temporário SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Judicial da Comarca de Braga — Juízo do Trabalho de Barcelos — Portugal)

(Sag C-426/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2008/104/EF - vikararbejde - artikel 5, stk. 1 - princippet om ligebehandling - artikel 3, stk. 1, litra f) - begrebet »væsentlige arbejds- og ansættelsesvilkår for vikaransatte« - godtgørelse, der skal betales for ikke-afholdte betalte årlige feriedage og det tilsvarende ferietillæg i tilfælde af ansættelsesforholdets ophør)

(2022/C 257/06)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Judicial da Comarca de Braga — Juízo do Trabalho de Barcelos

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: GD og ES

Sagsøgt: Luso Temp — Empresa de Trabalho Temporário SA

Konklusion

Artikel 5, stk. 1, første afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/104/EF af 19. november 2008 om vikararbejde, sammenholdt med dette direktivs artikel 3, stk. 1, litra f), skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den godtgørelse, som vikaransatte kan gøre krav på for ikke-afholdte betalte årlige feriedage og tilsvarende ferietillæg, i tilfælde af, at deres ansættelsesforhold med en brugervirksomhed bringes til ophør, er lavere end den godtgørelse, som disse arbejdstagere ville kunne gøre krav på i samme situation og af den samme grund, hvis de var blevet ansat direkte af denne brugervirksomhed til udførelse af samme arbejdsopgave i den samme periode.

(1) EUT C 423 af 7.12.2020.
1)

Den Europæiske Unions Rets kendelse af 2. juli 2020, Klein mod Kommissionen (T-562/19, EU:T:2020:300), ophæves, for så vidt som Retten herved afviste Christoph Kleins søgsmål i henhold til artikel 265 TEUF med påstand om, at det blev fastslået, at Europa-Kommissionen retsstridigt havde undladt at handle i forbindelse med den beskyttelsesklausulprocedure, som Forbundsrepublikken Tyskland havde indledt den 7. januar 1998, og at træffe afgørelse i henhold til Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr med hensyn til Inhaler-udstyret Broncho Air®.
1)

Artikel 8, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/42/EU 3. april 2014 om indefrysning og konfiskation af redskaber og udbytte fra strafbart forhold i Den Europæiske Union skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at når formuegoder indefryses som formodede redskaber eller udbytte fra en lovovertrædelse, har ejeren af disse formuegoder, der er en tredjemand i god tro, ikke under straffesagens retslige fase ret til at anlægge sag ved den kompetente ret med påstand om tilbagelevering af de nævnte formuegoder.
2)

Artikel 102 TEUF skal fortolkes således, at med henblik på at udelukke, at en dominerende virksomheds adfærd har karakter af misbrug, skal det bevis, som den pågældende virksomhed har fremlagt for, at denne adfærd ikke har haft konkrete konkurrencebegrænsende virkninger, anses for ikke i sig selv at være tilstrækkeligt. Dette forhold kan udgøre et indicium for, at den pågældende adfærd ikke er egnet til at have konkurrencebegrænsende virkninger, hvilket imidlertid skal suppleres med andre beviser til påvisning af denne manglende egnethed.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. maj 2022 — Schneider Electric SA m.fl. mod Premier ministre og Ministre de l’Economie, des Finances et de la Relance (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d‘État — Frankrig)

(Sag C-556/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 90/435/EØF - fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber i forskellige medlemsstater - artikel 4 og artikel 7, andet led - undgåelse af økonomisk dobbeltbeskatning af udbytter)

(2022/C 257/09)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Schneider Electric SE, Axa SA, BNP Paribas SA, Engie SA, Orange SA og L’Air Liquide, société anonyme pour l’étude et l’exploitation des procédés Georges Claude

Sagsøgte: Premier minister og Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at et moderselskab skal betale forskudsskat i tilfælde af videreudlodning til sine aktionærer af udbytte udloddet af selskabets datterselskaber, som giver anledning til indrømmelse af en skattegodtgørelse, når dette udbytte ikke er blevet beskattet til den almindelige selskabsskattesats, såfremt de beløb, der skal betales i forskudsskat, overstiger det loft på 5 %, som er fastsat i dette direktivs artikel 4, stk. 2. En sådan lovgivning er ikke omfattet af direktivets artikel 7, andet led.

(1) EUT C 9 af 11.1.2021.
—

ikke er til hinder for, at begrænsningen af kumulation af retsforfølgelse og sanktioner af strafferetlig karakter i tilfælde af svigagtige hemmeligholdelser eller undladelser på området for merværdiafgift (moms), der er fastsat i en national lovgivning, til de groveste tilfælde, kun følger af fast retspraksis, hvorefter de lovbestemmelser, der fastsætter betingelserne for anvendelse af denne kumulation, fortolkes restriktivt, forudsat at det med rimelighed kunne forudses på det tidspunkt, da overtrædelsen blev begået, at denne overtrædelse kunne gøres til genstand for kumulation af retsforfølgelse og sanktioner af strafferetlig karakter
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 12. maj 2022 — W.J. mod L.J. og J.J., repræsenteret af A.P. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Okręgowy w Poznaniu — Polen)

(Sag C-644/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende underholdspligt - fastlæggelse af den lovgivning, der finder anvendelse - Haagerprotokollen om, hvilken lov der finder anvendelse på underholdspligt - artikel 3 - den bidragsberettigedes sædvanlige opholdssted - tidspunktet for fastlæggelse af det sædvanlige opholdssted - ulovlig tilbageholdelse af et barn)

(2022/C 257/11)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Poznaniu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: W.J.

Sagsøgte: L.J. og J.J., repræsenteret af A.P.

Konklusion

Artikel 3 i Haagerprotokollen af 23. november 2007 om, hvilken lov der finder anvendelse på underholdspligt, der blev godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2009/941/EF af 30. november 2009, skal fortolkes således, at med henblik på fastlæggelsen af, hvilken lov der finder anvendelse på et krav om underholdsbidrag til et mindreårigt barn, som er blevet fjernet af en af sine forældre til en medlemsstats område, er den omstændighed, at en ret i denne medlemsstat inden for rammerne af en særskilt procedure har truffet afgørelse om, at barnet skal gives tilbage til den stat, hvor barnet havde sit sædvanlige opholdssted sammen med sine forældre, umiddelbart før det blev fjernet, ikke tilstrækkelig til at forhindre, at barnet kan få sædvanligt opholdssted på denne medlemsstats område.

(1) EUT C 53 af 15.2.2021.
C 244/4

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 5. maj 2022 — Europa-Kommissionen mod Stefano Missir Mamachi di Lusignano m.fl.

(Sag C-54/20 P) (1)

(Appel - personalesag - Den Europæiske Unions ansvar uden for kontraktforhold som følge af en institutions tilsidesættelse af sin forpligtelse til at sikre beskyttelsen af sine tjenestemænd - Europa-Kommissionens delegation i Kongeriget Marokko - myrdet tjenestemand - ikke-økonomisk skade lidt af tjenestemandens broder og søster - retsmidler - artikel 270 TEUF, 268 TEUF og 340 TEUF - vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union artikel 40, 42b, 55a, 73, 90 og 91 - begrebet »berørt person« - begrundelse)

(2022/C 244/04)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved B. Schima, T. S. Bohr og G. Gattinara, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Stefano Missir Mamachi di Lusignano og Maria Letizia Missir Mamachi di Lusignano (ved avvocati F. Di Gianni, G. Coppo og A. Scalini), Anne Jeanne Cécile Magdalena Maria Sintobin, Carlo Amadeo Missir Mamachi di Lusignano, Giustina Missir Mamachi di Lusignano, Tommaso Missir Mamachi di Lusignano og Filiberto Missir Mamachi di Lusignano

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Stefano Missir Mamachi di Lusignano og Maria Letizia Missir Mamachi di Lusignano afholdte omkostninger.

(1) EUT C 209 af 22.6.2020.
1)

§ 4, stk. 1, i rammeaftalen om deltidsarbejde, der blev indgået den 6. juni 1997, og som er knyttet som bilag til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning og praksis, hvorefter et medlem af det akademiske personale, der udfører undervisningsopgaver på fuld tid, automatisk fastansættes, uden anden objektiv grund, end at vedkommende underviser på fuld tid, mens et medlem af det akademiske personale, der udfører undervisningsopgaver på deltid, enten fastansættes eller ansættes midlertidigt.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 5. maj 2022 — Banco Santander, SA mod J.A.C. og M.C.P.R. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Provincial de La Coruña — Spanien)

(Sag C-410/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2014/59/EU - afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber - almindelige principper - artikel 34, stk. 1 - bail-in - retsvirkninger - artikel 53, stk. 1 og 3 - nedskrivning af kapitalinstrumenter - artikel 60, stk. 2, første afsnit, litra b) og c) - artikel 73-75 - beskyttelse af aktionærernes og kreditorernes rettigheder - direktiv 2003/71/EF - prospekt, der skal offentliggøres, når værdipapirer udbydes til offentligheden eller optages til handel - artikel 6 - ukorrekte oplysninger i prospektet - erstatningssøgsmål anlagt efter en afgørelse om afvikling - søgsmål anlagt mod den universelle efterfølger til det kreditinstitut, der er omfattet af en afviklingsafgørelse, med påstand om, at aftalen om aktiekøb erklæres ugyldig)

(2022/C 244/08)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de La Coruña

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Banco Santander, SA

Sagsøgte: J.A.C. og M.C.P.R.

Konklusion

Artikel 34, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15. maj 2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012, sammenholdt med direktivets artikel 53, stk. 1 og 3, og artikel 60, stk. 2, første afsnit, litra b) og c), skal fortolkes således, at efter en fuldstændig nedskrivning af aktiekapitalen i et kreditinstitut eller investeringsselskab under afvikling er disse bestemmelser til hinder for, at de personer, der inden for rammerne af et offentligt tegningstilbud udbudt af dette institut eller dette selskab har erhvervet aktier inden indledningen af en sådan afviklingsprocedure, anlægger et erstatningssøgsmål mod instituttet eller selskabet eller mod den enhed, der har efterfulgt dette institut eller selskab, som følge af oplysningerne i prospektet — såsom det erstatningssøgsmål, der er fastsat i artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/71/EF af 4. november 2003 om det prospekt, der skal offentliggøres, når værdipapirer udbydes til offentligheden eller optages til handel, og om ændring af direktiv 2001/34/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/11/EF af 11. marts 2008 — eller anlægger et søgsmål, hvori der nedlægges påstand om, at aftalen om tegning af disse aktier erklæres ugyldig, og som — henset til sin tilbagevirkende kraft — fører til tilbagebetaling af disse aktiers modværdi med tillæg af renter fra datoen for aftalens indgåelse.

(1) EUT C 423 af 7.12.2020.
2)

Artikel 157 TEUF og artikel 5, litra c), i direktiv 2006/54 skal fortolkes således, at bestemmelserne ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter en årlig degressiv tilpasning af nationale tjenestemænds alderspension i forhold til størrelsen af pensionsbeløbet med en fuldstændig mangel på tilpasning ud over et vist pensionsbeløb, for det tilfælde, at denne nationale lovgivning stiller en betydelig større andel af mandlige pensionsmodtagere ufordelagtigt i forhold til kvindelige pensionsmodtagere, forudsat at denne lovgivning på en sammenhængende og systematisk måde forfølger formålene om at sikre en bæredygtig finansiering af alderspensioner og mindske forskellene i den pension, der finansieres af staten, og at den ikke er mere vidtgående end nødvendigt for at nå disse mål.
1)

Artikel 77, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen skal fortolkes således, at det af denne ene bestemmelse følger, at en indirekte toldrepræsentant hæfter for den told, der skal erlægges for de varer, som den pågældende har frembudt for toldmyndighederne, og ikke også for momsen ved indførsel for de nævnte varer.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 5. maj 2022 — Association France Nature Environnement mod Premier ministre og Ministre de la Transition écologique et solidaire (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-525/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 2000/60/EF - ramme for Den Europæiske Unions vandpolitiske foranstaltninger - artikel 4, stk. 1, litra a) - miljømål for overfladevand - medlemsstaternes forpligtelse til ikke at tillade et projekt, som kan medføre en forringelse af et overfladevandområdes tilstand - begrebet »forringelse« af et overfladevandområdes tilstand - artikel 4, stk. 6 og 7 - undtagelser fra forbuddet mod forringelse - betingelser - program eller projekt med midlertidige kortsigtede virkninger, som er uden langsigtede konsekvenser for et overfladevandområdes tilstand)

(2022/C 244/10)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Association France Nature Environnement

Sagsøgte: Premier ministre og Ministre de la Transition écologique et solidaire

Konklusion

Artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger skal fortolkes således, at den ikke giver medlemsstaterne mulighed for, når de vurderer, om et program eller et enkeltprojekt er foreneligt med formålet om at forebygge forringelse af vandkvaliteten, ikke at tage hensyn til midlertidige kortsigtede virkninger, som er uden langsigtede konsekvenser for vandkvaliteten, medmindre det er åbenbart, at sådanne virkninger efter deres art kun har en ringe indvirkning på tilstanden i det omhandlede vandområde, og at de ikke medfører »forringelse« af området i bestemmelsens forstand. Hvis de kompetente nationale myndigheder inden for rammerne af tilladelsesproceduren for et program eller et projekt fastslår, at det kan medføre en sådan forringelse, kan programmet eller projektet, selv om denne forringelse er af midlertidig karakter, kun godkendes, hvis betingelserne i direktivets artikel 4, stk. 7, er opfyldt.

(1) EUT C 35 af 1.2.2021.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 3. maj 2022 — CityRail a.s. mod Správa železnic, státní organizace (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-453/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 267 TEUF - begrebet »ret« - strukturelle og funktionelle kriterier - udøvelse af judicielle eller administrative funktioner - direktiv 2012/34/EU - artikel 55 og 56 - et enkelt nationalt tilsynsorgan for jernbanesektoren - uafhængig branchekontrolmyndighed - beføjelse til at handle ex officio - sanktionsbeføjelse - afgørelser, der kan gøres til genstand for domstolsprøvelse - afvisning af anmodningen om præjudiciel afgørelse)

(2022/C 244/09)

Processprog: tjekkisk

Det forelæggende organ

Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CityRail a.s.

Sagsøgt: Správa železnic, státní organizace

Procesdeltager: ČD Cargo, a.s.

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Úřad pro přístup k dopravní infrastruktuře (myndighed med ansvar for adgang til transportinfrastruktur, Den Tjekkiske Republik) afvises.

(1) EUT C 62 af 22.2.2021.
1)

Artikel 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, der finder anvendelse i forbindelse med en afviklingshandling, og som, idet den principielt gør det muligt at sikre denne afviklingshandlings økonomiske neutralitet, hvis formål er at oprette et broinstitut og et værktøj til adskillelse af aktiver, ikke i en udtrykkelig bestemmelse fastsætter: — en rimelig, forsigtig og realistisk værdiansættelse af aktiver og passiver i det kreditinstitut, der er genstand for afviklingshandlingen, inden dennes vedtagelse — betaling af en eventuel godtgørelse på grundlag af den i foregående led nævnte værdiansættelse, til det institut, der er genstand for afviklingen, eller i givet fald til indehaverne af aktierne eller andre adkomstbeviser — at aktionærerne i det institut, der er genstand for afviklingshandlingen, har krav på et beløb, der ikke er lavere end det beløb, som de ville have modtaget, hvis instituttet havde været fuldstændigt afviklet inden for rammerne af en almindelig insolvensbehandling, idet denne beskyttelsesmekanisme kun fastsættes for de kreditorer, hvis fordringer ikke var blevet overført, og — en værdiansættelse, uafhængigt af den værdiansættelse, der er omhandlet i første led, med henblik på at afgøre, om aktionærerne og kreditorerne ville være blevet behandlet gunstigere, såfremt det kreditinstitut, der er genstand for afviklingshandlingen, var indtrådt i en almindelig insolvensbehandling.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 28. april 2022 — Meta Platforms Ireland Limited, tidligere Facebook Ireland Limited mod Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-319/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger - forordning (EU) 2016/679 - artikel 80 - repræsentation af registrerede ved en sammenslutning, der ikke arbejder med gevinst for øje - gruppesøgsmål anlagt af en sammenslutning, der varetager beskyttelsen af forbrugernes interesser, uden bemyndigelse og uafhængigt af, om en registrerets konkrete rettigheder er blevet krænket - søgsmål støttet på forbuddet mod urimelig handelspraksis, en overtrædelse af en lov om forbrugerbeskyttelse eller forbuddet mod at anvende ugyldige almindelige forretningsbetingelser)

(2022/C 237/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Meta Platforms Ireland Limited, tidligere Facebook Ireland Limited

Sagsøgt: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Konklusion

Artikel 80, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som gør det muligt for en sammenslutning, der varetager beskyttelsen af forbrugernes interesser — uden bemyndigelse, som er blevet givet denne med henblik herpå, og uafhængigt af en krænkelse af en registrerets konkrete rettigheder — at anlægge sag mod den, der formodes at have krænket beskyttelsen af personoplysninger, ved at gøre gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af forbuddet mod urimelig handelspraksis, en lov om forbrugerbeskyttelse eller forbuddet mod at anvende ugyldige almindelige forretningsbetingelser, når den pågældende behandling af oplysninger kan påvirke de rettigheder, som identificerede eller identificerbare fysiske personer har i henhold til denne forordning.

(1) EUT C 359 af 26.10.2020.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 7. juli 2022 — B. mod Dyrektor Izby Skarbowej w W. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-696/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 41 - erhvervelse af varer inden for Fællesskabet - sted - flere på hinanden følgende transaktionskæder - fejlagtig kvalificering af en del af transaktionerne - proportionalitetsprincippet og princippet om afgiftsneutralitet)

(2022/C 318/05)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: B.

Sagsøgt: Dyrektor Izby Skarbowej w W.

Konklusion

Artikel 41 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter en erhvervelse af varer inden for Fællesskabet anses for at være foretaget på denne medlemsstats område, når denne erhvervelse, som udgør den første transaktion i en kæde af flere på hinanden følgende transaktioner, fejlagtigt er blevet kvalificeret som en national transaktion af de berørte afgiftspligtige personer, der med henblik herpå har angivet deres momsregistreringsnumre, der er tildelt af denne medlemsstat, og at den efterfølgende transaktion, der fejlagtigt er blevet kvalificeret som en transaktion inden for Fællesskabet, er blevet pålagt moms som en erhvervelse af varer inden for Fællesskabet af erhververne i den medlemsstat, hvor transporten af varerne afsluttedes. Denne bestemmelse, sammenholdt med proportionalitetsprincippet og princippet om afgiftsneutralitet, er imidlertid til hinder for en sådan lovgivning i en medlemsstat, når erhvervelsen af varer inden for Fællesskabet, der anses for at være foretaget på denne medlemsstats område, følger efter en levering inden for Fællesskabet af varer, der ikke er blevet behandlet som en afgiftsfritaget transaktion i den nævnte medlemsstat.

(1) EUT C 110 af 29.3.2021.