ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — artikel 28 EF-30 EF — anvendelsesområde — varer i transit i en medlemsstat, men bestemt for et tredjeland — omfattet — (Art. 28 EF-30 EF)

2. Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — national lovgivning, hvorved toldmyndighederne ved transitforsendelsen inden for Fællesskabet kan tilbageholde varer, der mistænkes for at være varemærkeforfalskede, og som er lovligt fremstillet i en medlemsstat og bestemt for et tredjeland — begrundelse — beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret — foreligger ikke — transitforsendelse ikke omfattet af varemærkerettens særlige genstand — (Art. 28 EF og 30 EF)

Sammendrag

1. Varer, der er lovligt fremstillet i en medlemsstat og er i transit i en anden medlemsstat, er, selv om de er bestemt for et tredjeland, omfattet af anvendelsesområdet for artikel 28 EF-30 EF. Den toldunion, der er etableret ved traktaten, indebærer nødvendigvis, at der skal sikres frie varebevægelser medlemsstaterne imellem. Friheden i så henseende kan ikke være fuldstændig, hvis medlemsstaterne på nogen måde har mulighed for at hindre eller hæmme bevægeligheden for varer i transit, således at der som følge af toldunionen og i medlemsstaternes fælles interesse må anerkendes et almindeligt princip om transitfrihed for varer i Fællesskabet.

(jf. præmis 18 og 20)

2. Artikel 28 EF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstats toldmyndigheder under anvendelse af medlemsstatens immaterialretslovgivning og på grund af mistanke om varemærkeforfalskning gennemfører tilbageholdelse af varer, der lovligt er fremstillet i en anden medlemsstat, og som efter transit over den første medlemsstats område skal markedsføres i et tredjeland.

En tilbageholdelse i tolden, der forsinker varebevægelserne og kan medføre en fuldstændig blokering, begrænser nemlig de frie varebevægelser og udgør derfor en hindring for denne frihed.

En sådan tilbageholdelse kan ikke begrundes i hensynet til beskyttelsen af industriel og kommerciel ejendomsret i artikel 30 EF’s forstand, idet den nævnte transitforsendelse ikke indebærer markedsføring af de pågældende varer og derfor ikke kan krænke varemærkerettens særlige genstand.

(jf. præmis 21, 24, 27, 29 og 30 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem — medlemsstaternes adgang til at anvende en reduceret momssats med hensyn til visse kategorier af leveringer af goder og tjenesteydelser — anvendelse af en reduceret momssats på ydelser, som leveres af musikensembler til en koncertarrangør, mens normalsatsen gælder for ydelser, som leveres af solister, der arbejder for en arrangør — ikke tilladt. — [Rådets direktiv 77/388, art. 12, stk. 3, litra a), tredje afsnit]

Sammendrag

En medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12, stk. 3, litra a), tredje afsnit, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, såfremt den anvender en reduceret momssats på ydelser, som leveres af musikensembler direkte til publikum eller til en koncertarrangør, og på ydelser, som leveres af solister direkte til publikum, mens normalsatsen gælder for ydelser, som leveres af solister, der arbejder for en arrangør.

Ved udøvelsen af deres kompetence til at anvende en reduceret sats skal medlemsstaterne nemlig overholde princippet om afgiftsneutralitet – som er til hinder for, at sammenlignelige varer eller tjenesteydelser, der konkurrerer indbyrdes, behandles forskelligt med hensyn til momsen – og de pågældende varer eller tjenesteydelser skal således pålægges en ensartet sats.

(jf. præmis 19, 20 og 28 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø — beskyttelse af vilde fugle — direktiv 79/409 — datoer for åbning og afslutning af jagtsæsonen — fravigelser — fornuftig anvendelse af bestemte fuglearter i mindre mængder — jagt på vilde fugle til fritidsformål - omfattet — [Rådets direktiv 79/409, art. 7, stk. 4, og art. 9, stk. 1, litra c)]

2. Miljø — beskyttelse af vilde fugle — direktiv 79/409 — datoer for åbning og afslutning af jagtsæsonen — fravigelser — fornuftig anvendelse af bestemte fuglearter i mindre mængder — betingelser — [Rådets direktiv 79/409, art. 9, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1. En medlemsstat kan i henhold til artikel 9, stk. 1, litra c), i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle fravige datoerne for henholdsvis åbning og afslutning af jagtsæsonen, der følger af hensyntagen til de formål, der er opregnet i samme direktivs artikel 7, stk. 4.

I denne forbindelse kan jagt på vilde fugle til fritidsformål i de perioder, som er omhandlet i direktivets artikel 7, stk. 4, udgøre en tilladt fornuftig anvendelse af bestemte fuglearter i mindre mængder ifølge nævnte direktivs artikel 9, stk. 1, litra c), i lighed med indfangning og overdragelse af vilde fugle, også uden for jagttiden med henblik på anvendelse som levende lokkedyr eller med henblik på anvendelse til fritidsformål på traditionelle markeder og handelspladser.

(jf. præmis 11 og 12 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 9 i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle skal fortolkes således, at jagt kan tillades i henhold til artikel 9, stk. 1, litra c), såfremt der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning. Denne betingelse er navnlig ikke opfyldt, såfremt den foranstaltning, der tillader jagt i form af fravigelse, kun havde til formål at forlænge jagtsæsonen for visse fuglearter på områder, hvor disse arter allerede befinder sig i de jagtperioder, der er fastsat i overensstemmelse med direktivets artikel 7.

Jagt skal desuden være tilrettelagt på en sådan måde, at den udøves selektivt og på strengt kontrollerede betingelser, og den må kun vedrøre bestemte fuglearter i mindre mængder. Hvad angår denne sidste betingelse kan den ikke opfyldes, såfremt den jagt, der er tilladt i form af fravigelse, ikke sikrer opretholdelsen af bestanden af de pågældende arter på et tilfredsstillende niveau. Er denne betingelse ikke opfyldt, kan udnyttelse af fugle til fritidsjagt under alle omstændigheder ikke betragtes som fornuftig, og dermed som forsvarlig i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivet.

Endelig skal foranstaltninger, i henhold til hvilke jagt er tilladt, anføre de arter, der er omfattet af undtagelserne, de tilladte fangst- eller drabsmidler, -indretninger eller -metoder, de risikovilkår samt de omstændigheder med hensyn til tid og sted, under hvilke sådanne undtagelsesbestemmelser kan meddeles, den myndighed, som har bemyndigelse til at erklære, at de fastsatte betingelser er opfyldt, og til at træffe afgørelse om, hvilke midler, indretninger eller metoder, der kan bringes i anvendelse inden for hvilke grænser og af hvilke personer, og den kontrol, der skal føres.

(jf. præmis 15 og 17-19 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug — tilnærmelse af lovgivningerne om veterinærpolitimæssig kontrol — finansiering af sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol af fersk kød — direktiv 85/73 — afgifternes størrelse — opskæring — tillæg af et fast beløb — beregning — kriterium — [Rådets direktiv 85/73, bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a)]

Sammendrag

Bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a), til direktiv 85/73 om finansiering af veterinærundersøgelse og -kontrol som omhandlet i direktiv 89/662, 90/425, 90/675 og 91/496, som ændret og kodificeret ved direktiv 96/43, skal fortolkes således, at det i bestemmelsen omhandlede tillæg af et fast beløb, med hvilket kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring finansieres, skal betales for alt det kød, der kommer ind på opskæringsvirksomheden, uanset om det faktisk opskæres på virksomheden.

(jf. præmis 29 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Toldunion — toldskylds opståen og efteropkrævning heraf i tilfælde af overtrædelser af toldbestemmelser — opkrævning af morarenter — lovligt — kriterier — (Rådets forordning nr. 2913/92, art. 202-205, 210, 211 og 220; Kommissionens forordning nr. 2454/93)

Sammendrag

Forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks og forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for bestemmelser, hvorefter der skal ske en forhøjelse af toldbeløbet ved en toldskylds opståen i henhold til EF-toldkodeksens artikel 202-205, 210 eller 211, eller ved efteropkrævning i henhold til toldkodeksens artikel 220 (som omhandler situationer, der er karakteriseret ved, at den pågældende erhvervsdrivende har gjort sig skyldig i en tilsidesættelse af Fællesskabets toldforskrifter), som beløbsmæssigt svarer til den morarente, som ville være påløbet i perioden mellem tidspunktet for toldskyldens opståen og tidspunktet for bogføringen af toldskylden, eller, ved efteropkrævning i henhold til toldkodeksens artikel 220, mellem forfaldsdagen for den oprindelig bogførte toldskyld og den efterfølgende bogføring af toldskylden, dog på den betingelse, at rentesatsen fastsættes på tilsvarende vilkår som dem, der efter national ret gælder for overtrædelser af samme art og grovhed, og som medfører, at sanktionen er effektiv, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har en præventiv virkning. Det tilkommer den nationale domstol at bedømme, om den forhøjelse, der er genstand for hovedsagen, er i overensstemmelse med disse principper.

(jf. præmis 19 og 23 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – begrænsninger – nationale bestemmelser om dækning af udgifter i forbindelse med et kurophold gennemført i en anden medlemsstat – krav om forudgående godkendelse af, at udgifterne er godtgørelsesberettigede – godkendelse betinget af, at behandlingen er absolut nødvendig på grund af større chancer for at opnå resultater i den anden medlemsstat – ulovlig – godkendelse udelukket i tilfælde af, at kuropholdet påbegyndes, før en retssag til prøvelse af afslaget er afsluttet– ulovlig – godkendelse undergivet en betingelse om, at kuranstalten er opført i en fortegnelse over kuranstalter – lovlig – betingelser

(Art. 49 EF og 50 EF)

Sammendrag

Artikel 49 EF og 50 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats bestemmelser, hvorefter det er en betingelse for at få dækket udgifter vedrørende logi, forplejning, rejse, kurafgift og udarbejdelse af en afsluttende lægeerklæring i forbindelse med et kurophold, der er gennemført i en anden medlemsstat, at der indhentes en forudgående godkendelse af, at udgifterne er godtgørelsesberettigede, som kun meddeles, for så vidt som det er godtgjort ved en erklæring fra en embeds- eller rådgivende læge, at det planlagte kurophold er tvingende nødvendigt på grund af væsentligt større chancer for at opnå resultater i denne anden medlemsstat.

Artikel 49 EF og 50 EF er desuden til hinder for at anvende nationale bestemmelser, hvorefter det er udelukket at få dækket sådanne udgifter, hvis den pågældende ikke har afventet, at en retssag, som er indledt til prøvelse af et afslag på at godkende, at de nævnte udgifter er godtgørelsesberettigede, er afsluttet, før det omhandlede kurophold påbegyndes.

Artikel 49 EF og 50 EF skal derimod fortolkes således, at de principielt ikke er til hinder for en medlemsstats bestemmelser, hvorefter det er en betingelse for at få dækket sådanne udgifter, uanset om kuropholdet er gennemført i denne medlemsstat eller i en anden medlemsstat, at kuranstalten er opført i en fortegnelse over kuranstalter. Det tilkommer imidlertid den nationale ret at sikre, at de eventuelle betingelser for at blive optaget i en sådan fortegnelse over kuranstalter er af objektiv karakter og ikke bevirker, at levering af tjenesteydelser mellem medlemsstater bliver vanskeligere end levering af tjenesteydelser internt i den pågældende medlemsstat.

(jf. præmis 51 og 59 samt domskonkl. 1-3)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer — etableringsfrihed — skattelovgivning — beskatning af latente avancer på værdipapirer i tilfælde af flytning af skattemæssigt hjemsted til en anden medlemsstat — ulovlig — begrundelse — foreligger ikke — (EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF))

Sammendrag

Det princip om etableringsfrihed, der er opstillet i traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF), skal fortolkes således, at det er til hinder for, at en medlemsstat, af hensyn til at imødegå en risiko for skatteunddragelse, indfører regler om beskatning af latente avancer på selskabsrettigheder, dvs. af endnu ikke realiserede avancer, i tilfælde af, at en skattepligtigs skattemæssige hjemsted flyttes fra medlemsstaten.

En skattepligtig, der i forbindelse med udøvelsen af den ret, som han er sikret ved den nævnte bestemmelse, ønsker at flytte sit hjemsted, behandles således ufordelagtigt i forhold til en person, der beholder sin bopæl i denne medlemsstat, når den skattepligtige alene på grund af fraflytningen skal svare skat af en indkomst, som han endnu ikke har realiseret og derfor ikke har rådighed over, hvorimod avancen, hvis han forblev i denne medlemsstat, først ville blive beskattet, når – og i det omfang – den faktisk blev realiseret.

Hensynet til at forebygge skatteunddragelse kan ikke begrunde denne forskel i behandlingen, for så vidt som der ikke kan opstilles en generel formodning for, at der er tale om skatteunddragelse eller skattesvig, når en fysisk persons hjemsted flyttes til en anden medlemsstat.

(jf. præmis 38, 46, 50, 51, 58 og 69 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – Fællesskabets posttjenester – direktiv 97/67 – tjenester forbeholdt befordringspligtige virksomheder – ekspedition af egen post som defineret i direktivet ikke omfattet – nationale bestemmelser, hvori der opstilles yderligere kriterier for ekspedition af egen post – ulovlig

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67, art. 7)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – Fællesskabets posttjenester – direktiv 97/67 – anvendelsesområde – postgirovirksomhed – ikke omfattet – adgang for medlemsstaterne til at regulere disse tjenester

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67)

Sammendrag

1. Artikel 7 i direktiv 97/67 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet, som beskriver de forskellige tjenester, der kan være omfattet af de befordringspligtige virksomheders eneret, skal på baggrund af dets 21. betragtning fortolkes således, at den ikke giver adgang til at opstille følgende supplerende kriterier for ekspedition af egen post, som medlemsstaterne ikke har ret til at give de befordringspligtige virksomheder eneret på, og som i den nævnte betragtning defineres som »det forhold, at en fysisk eller juridisk person, som er ophavsmand til forsendelser, selv varetager posttjenesten, eller at indsamlingen eller transporten af disse forsendelser varetages af en tredjemand, der udelukkende handler på vegne af denne person«:

– Modtageren skal være den samme person som afsenderen.

– Tjenesterne må ikke ydes til tredjemand som led i tjenesteyderens erhvervsvirksomhed.

– Tjenesterne må ikke ydes ved kurertjeneste og lignende.

– Udførelsen af tjenesterne må ikke være til gene for de tjenester, som de befordringspligtige virksomheder har eneret på.

Hvis det antages, at det står medlemsstaterne frit for at tilføje yderligere kriterier til begrebet ekspedition af egen post og på den måde indskrænke de situationer, det omfatter, ville de således efter forgodtbefindende kunne udvide de befordringspligtige virksomheders eneret, hvilket ville være i strid med direktivets formål.

(jf. præmis 21 og 23-26 samt domskonkl. 1)

2. Postgirovirksomhed, der består i via det offentlige postnet at foretage betalinger til en fysisk eller juridisk person på andres vegne og for disses regning, er ikke omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 97/67 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet.

Den omstændighed, at direktivets artikel 7, som beskriver de forskellige tjenester, der kan være omfattet af de befordringspligtige virksomheders eneret, ikke nævner postgirering som en af de posttjenester, som kan være omfattet af de befordringspligtige virksomheders eneret, er således ikke af afgørende betydning, eftersom postgirering ikke hører til blandt de posttjenester, som bestemmelsen omhandler, og det står således medlemsstaterne frit for at regulere postvirksomheders eventuelle finansielle tjenesteydelser.

(jf. præmis 21 og 33-34 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – frie kapitalbevægelser – begrænsninger – skattelovgivning – indeholdelse med frigørende virkning for visse kapitalafkast – betingelse om, at skyldneren skal være hjemmehørende eller etableret i den pågældende medlemsstat – ulovlig – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 49 EF og 56 EF)

Sammendrag

En medlemsstat, som fuldstændig udelukker, at en sats for indeholdelser med frigørende virkning kan anvendes på visse kapitalafkast, når skyldneren ikke er hjemmehørende eller etableret i den pågældende medlemsstat, tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 49 EF og 56 EF.

Bortset fra, at en sådan lovgivning kan afholde skattepligtige, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, fra at indgå kontrakter, der giver sådanne kapitalafkast, med selskaber, der har hjemsted i en anden medlemsstat, har den tillige en restriktiv virkning for nævnte selskaber, idet den over for disse udgør en hindring for rejsning af kapital fra den pågældende medlemsstat.

Nødvendigheden af at sikre skattebetalingen og en effektiv skattekontrol kan ikke begrunde en sådan hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser og de frie kapitalbevægelser. Selv om hensynet til bekæmpelse af skatteunddragelse og hensynet til en effektiv skattekontrol ganske vist kan påberåbes med henblik på at begrunde hindringer i de grundlæggende friheder, der er sikret ved traktaten, kan en generel formodning for skatteunddragelse eller skattesvig dog ikke tjene som tilstrækkelig begrundelse for en skattemæssig foranstaltning, som er i strid med formålene med traktaten.

Desuden overholder en sådan restriktiv foranstaltning ikke proportionalitetsprincippet, for så vidt som den ikke er egnet til at nå det tilstræbte mål, og idet den er mere vidtgående end nødvendigt for at nå målet.

(jf. præmis 23, 24, 27, 28 og 34 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Toldunion – en toldskylds opståen i forbindelse med en ikke forskriftsmæssig indførsel af varer – omfanget af pligten til at frembyde varer for toldvæsenet – omfatter varer, som er skjult i et køretøj, selv uden chaufførens vidende – debitor i EF-toldkodeksens artikel 202, stk. 3, første leds forstand – begreb

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 4, nr. 19, art. 40 og art. 202, stk. 3, første led)

Sammendrag

Frembydelse for toldvæsenet af varer indført til Fællesskabet i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, nr. 19, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, omfatter alle varer, som er skjult i et hertil indrettet skjulested. Pligten til frembydelse af varerne som omhandlet i toldkodeksens artikel 38, således som det er bestemt i toldkodeksens artikel 40, påhviler også en lastvogns fører og reservefører, som har indført varerne, selv om de var blevet skjult i køretøjet uden deres vidende.

Den person, som har indført varer til Fællesskabets toldområde uden at nævne dem i underretningen ved frembydelse for toldvæsenet, er debitor som omhandlet i artikel 202, stk. 3, første led, i EF-toldkodeksen, selv om andre personer kan anses for debitorer for de samme varer i medfør af de andre led i nævnte stykke.

(jf. præmis 24, 29 og 30 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne — forbrugerbeskyttelse i forbindelse med forbrugerkredit — direktiv 87/102 — oplysninger til forbrugeren — pligt til oplysning forud for enhver fornyelse af kreditaftalen — foreligger ikke — (Rådets direktiv 87/102)

Sammendrag

Direktiv 87/102 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit kræver ikke, at långiveren forud for enhver forlængelse på uændrede vilkår af en kreditaftale af begrænset varighed, ydet i form af en kredit, som kan udnyttes ratevis, og hvortil der hører et kreditkort, idet lånet skal tilbagebetales i månedlige afdrag og er undergivet en variabel rentesats, er forpligtet til skriftligt at underrette låntageren om de samlede gældende årlige omkostninger i procent samt om, på hvilke betingelser den vil kunne ændres.

(jf. præmis 39 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — nationale bestemmelser, hvorefter markedsføringen af levnedsmidler til sportsfolk er undergivet krav om tilladelse — ulovlig — begrundelse — beskyttelse af den offentlige sundhed — forbrugerbeskyttelse — foreligger ikke, når det ikke er godtgjort, at foranstaltningen er nødvendig og forholdsmæssig — (Art. 28 EF og 30 EF)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 28 EF og 30 EF, når den opretholder bestemmelser, hvorefter markedsføringen af levnedsmidler til sportsfolk, der lovligt er fremstillet og bragt i omsætning i andre medlemsstater, undergives en betingelse om, at der skal indhentes en forudgående godkendelse hertil, og om, at en procedure skal være påbegyndt i denne hensigt, uden at medlemsstaten har godtgjort, at et sådant krav er nødvendigt og forholdsmæssigt.

Det påhviler de kompetente nationale myndigheder at godtgøre, dels at deres bestemmelser er nødvendige for at tilgodese et eller flere af de hensyn, der er nævnt i artikel 30 EF, såsom beskyttelse af menneskers liv og sundhed, eller tvingende hensyn til, bl.a., forbrugerbeskyttelse, og, i givet fald, at salg af de pågældende produkter indebærer en alvorlig risiko for folkesundheden, dels at nævnte bestemmelser er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

(jf. præmis 21, 22 og 26 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug — fælles markedsordning — mælk og mejeriprodukter — tillægsafgift på mælk — direkte salg til forbrug — producentens forpligtelse til at føre lagerregnskab — rækkevidde — [Kommissionens forordning nr. 536/93, art. 7, stk. 1, litra f)]

Sammendrag

Artikel 7, stk. 1, første punktum, og litra f), i forordning nr. 536/93 om gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og mejeriprodukter skal fortolkes således, at det lagerregnskab, som den producent, der råder over en referencemængde til direkte salg, er forpligtet til at føre, kun pr. produkt skal angive den månedlige mængde mælk og/eller mejeriprodukter, der er solgt.

(jf. præmis 38 og domskonkl.)