ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Tredje anbringende om, at der ikke foreligger et regulært retsgrundlag, og om tilsidesættelse af det strafferetlige legalitetsprincip samt princippet om, at den mildeste straffelov skal anvendes. Sagsøgeren er af den opfattelse, at det følger af artikel 103 i finansforordningen af 2002, at alene medkontrahenten — dvs. det selskab, som han er direktør for — kan være genstand for inddrivelse. Herved har Kommissionen også tilsidesat princippet om, at den mildeste »straffelov« skal anvendes, eller det strafferetlige legalitetsprincip, som er nedfældet i chartrets artikel 49, idet Kommissionen forsøgte at anvende en mere omfattende juridisk forpligtelse end den, der er fastsat i finansforordningen af 2002. Sagsøgeren har derudover gjort gældende, at han ikke er en økonomisk operatør, at han ikke har draget nogen fordel af de angivelige ulovligheder, at han ikke har modtaget betaling fra den kontraherende myndighed, og at han med sikkerhed aldrig har opnået en fordel, der svarer til den samlede værdi af de to omhandlede kontrakter.
—

at Rådet og EU-Udenrigstjenesten den 12. oktober 2017 foretog en forkert anvendelse af eller misbrugte deres udøvende beføjelse ved at hævde, at EULEX havde gjort sit bedste for at efterforske bortførelsen og de mulige drab på den første sagsøgers ægtefælle og den anden sagsøgers ægtefælle og søn, og at det ikke var hensigten, at panelet skulle have karakter af et retsligt organ.
1.

Første anbringende om, at Europa-Kommissionen har foretaget en urigtig anvendelse af artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF og af denne institutions Midlertidige rammebestemmelser for statslige foranstaltninger til støtte for økonomien under det nuværende COVID-19-udbrud ved at fastslå, at støtten imødegår en alvorlig forstyrrelse i den estiske økonomi, at Nordica er berettiget til støtte, og at betingelserne vedrørende konkurrenceforvridninger, statens udtræden og omstrukturering var opfyldt, og ved at tilsidesætte sin forpligtelse til at afveje støttens gunstige virkninger og dens negative indvirkning på samhandelsvilkårene og konkurrencen (dvs. »afvejningstesten«).
C 62/40

Sag anlagt den 23. december 2020 — PrenzMarien mod EUIPO — Molson Coors Brewing Company (UK) (STONES)

(Sag T-766/20)

(2021/C 62/51)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: PrenzMarien GmbH (Berlin, Tyskland) (ved advokaterne M. Kloth, R. Briske og D. Habel)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Molson Coors Brewing Company (UK) Ltd (Burton Upon Trent, Det Forenede Kongerige)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Molson Coors Brewing Company (UK) Ltd

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærke STONES — EU-varemærke nr. 8 810 707

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 29. september 2020 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 274/2020-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres og det omtvistede varemærke erklæres ugyldigt i det hele.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 58, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
1.

Første anbringende om anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn og om tilsidesættelse af artikel 21a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) for det første for så vidt som sagsøgeren ikke modtog »en tjenstlig ordre« som omhandlet i vedtægtens artikel 21a, hvorfor hun derfor ikke kan foreholdes at have tilsidesat denne bestemmelse, for det andet for så vidt som hun ikke kunne vide, at der var blevet begået uregelmæssigheder, som hun burde have underrettet sin overordnede om i henhold til vedtægtens artikel 21a, og for det tredje for så vidt som hun under alle omstændigheder henset til de faktiske omstændigheder ikke fortjente en disciplinær sanktion.
4.

Fjerde anbringende om, at der er sket en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 3, stk. 2, og 3, og at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved konstateringen af et prisunderbud, og at der følgelig er sket en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 3, stk. 6, ved at der ikke er foretaget en segmentopdelt prisunderbudsanalyse, ved at der ikke er foretaget de nødvendige justeringer for kvalitetsforskelle, og ved at der ikke er påvist noget prisunderbud for varen som helhed.
2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 3, stk. 1, og artikel 7, stk. 4, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, for så vidt som IDOC sendte sikkerhedspersonalets fortrolige rapport til generaldirektøren [fortroligt] med henblik på afhøringen af sagsøgeren eller fortsatte undersøgelsen uden at have fastslået, om procedurereglerne var blevet tilsidesat, hvilket udgjorde en tilsidesættelse af mandatet, selv om generaldirektøren havde kendskab til rapporten. Sagsøgeren gør gældende, at det fremgår af sagens akter, at generaldirektøren for [fortroligt] havde kendskab til rapporten vedrørende episoden, der lå til grund for undersøgelsen, og til disciplinærsagen, selv om denne rapport var fortrolig, og det ved hjælp af forundersøgelsen bl.a. skulle have været undersøgt, om hendes erklæringer var i overensstemmelse med denne rapport, som i øvrigt indeholdt oplysninger, som indikerede, at hun havde været impliceret i episoden, havde anmodet om en rapport fra sikkerhedspersonalet, og havde meddelt, at hun ville meddele de overordnede dette.
Sag anlagt den 16. januar 2021 — Be Smart Srl mod Kommissionen

(Sag T-18/21)

(2021/C 79/44)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Be Smart Srl (Rom, Italien) (ved advokaterne F. Satta, G. Roberti, A. Romano og I. Perego)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 107 TEUF og 108 TEUF, artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 12, stk. 1, og artikel 15, stk. 1, i forordning (EU) 2015/1589, idet den ikke har vedtaget nogen afgørelse som omhandlet i artikel 4 i forordning (EU) 2015/1589, især om at indlede proceduren som omhandlet i artikel 108, stk. 2, TEUF i forbindelse med den af sagsøgeren indgivne klage den 15. oktober 2014 (SA.39639).

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er anlagt i henhold til artikel 265 TEUF med påstand om, at det fastslås, at Kommissionen retsstridigt har undladt at tage stilling til den af Be Smart S.r.l. indgivne klage den 15. oktober 2014, registreret under sagsnummer SA.39639, om to ulovlige statsstøtteforanstaltninger til fordel for Consorzio Interuniversitario Cineca.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen ikke har overholdt den forpligtelse til at handle, der følger af bestemmelserne om ulovlig statsstøtte, idet den forblev passiv efter at have modtaget opfordringen til at handle, og idet den ikke tog stilling til klagen indgivet den 15. oktober 2014. Kommissionen har ligeledes tilsidesat det grundlæggende princip om god forvaltningsskik, der er fastsat i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
1.

Første anbringende vedrører tilsidesættelse dels af artikel 5.1.b i de retningslinjer, som gælder for Kommissionen, og som er gennemført over for EIT, dels af de af sagsøgeren erhvervede rettigheder. Sagsøgeren har dernæst påberåbt sig en tilsidesættelse af administrationens omsorgspligt. Sagsøgeren har ligeledes påberåbt sig en vilkårlig fortolkning af begrebet »rejserestriktioner«, manglende forudsigelighed og retssikkerhed, tilsidesættelse af de nationale fortolkninger af de samme nationale sundhedsforanstaltninger, der er indført i hver medlemsstat. Sagsøgeren har endelig påberåbt sig tilsidesættelse af retten til privatliv og familieliv, manglende hensyntagen til sagsøgerens situation uden for enhver reel og begrundet tjenstlig interesse og et uforholdsmæssigt indgreb i sagsøgerens interesser.
1.

Første anbringende om, at Europa-Kommissionen har foretaget en urigtig anvendelse af sin meddelelse Midlertidige rammebestemmelser for statslige foranstaltninger til støtte for økonomien under det nuværende covid-19-udbrud (1) (»de midlertidige rammebestemmelser«), og at den har misbrugt sine beføjelser ved at fastslå, at Deutsche Lufthansa AG er berettiget til støtten, ved at undlade at vurdere, hvorvidt der fandtes andre mere hensigtsmæssige og mindre fordrejende foranstaltninger, ved at fastslå, at rekapitaliseringsbeløbet var forholdsmæssigt, ved at undlade at anvende passende betingelser for statens udtræden, ved at fastsætte utilstrækkelige afgangs- og ankomsttidspunkter, og ved at undlade at indføre et effektivt forbud mod en aggressiv ekspansion fra støttemodtagerens side.
—

EUIPO og den anden part i sagen for EUIPO, såfremt denne sidstnævnte intervenerer skriftligt, tilpligtes at bære sine/deres egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten og for appelkammeret ved EUIPO.
1.

Første anbringende om, at Europa-Kommissionen har anvendt de midlertidige rammebestemmelser urigtigt, idet den har fastslået, at lånet til Brussels Airlines var i overensstemmelse med de midlertidige rammebestemmelser, og at Brussels Airlines er berettiget til rekapitaliseringsstøtte, idet den har undladt at undersøge, om der fandtes andre, mere hensigtsmæssige og mindre fordrejende foranstaltninger end rekapitalisering, idet den har fastslået, at rekapitaliseringsbeløbet var forholdsmæssigt, og idet den har undladt at indføre et reelt forbud mod Brussels Airlines’ aggressive vækst.
C 72/34

Sag anlagt den 19. januar 2021 — Amazon.com m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-19/21)

(2021/C 72/46)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Amazon.com, Inc. (Wilmington, Delaware, De Forenede Stater), Amazon Services Europe Sàrl (Luxembourg, Luxembourg), Amazon EU Sàrl (Luxembourg) og Amazon Europe Core Sàrl (Luxembourg) (ved advokaterne A. Komninos og G. Tantulli)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse C(2020) 7692 final af 10. november 2020 annulleres delvist, for så vidt som den udelukker Italien fra omfanget af undersøgelsen og fra retsvirkningerne af artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger og udgifter i forbindelse med den foreliggende sag.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har til støtte for deres søgsmål fremsat et enkelt anbringende om, at den anfægtede afgørelse ulovligt udelukkede Italien fra omfanget af sag AT.40703 og udelukkede Italien fra retsvirkningerne af artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003. Hermed var den anfægtede afgørelse i strid med artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003 og underminerede dens effektivitet og/eller omgik artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003 i strid med forordningens formål.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne afholdt i forbindelse med sagens behandling for driftsafdelingen og for Første Appelkammer ved EUIPO.
Sag anlagt den 20. januar 2021 — Corman mod Kommissionen

(Sag T-25/21)

(2021/C 72/47)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Marie Corman (Schaerbeek, Belgien) (ved advokat S. Orlandi)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse af 4. juni 2020 om fastsættelse af sagsøgerens alderspensionsrettigheder annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende om, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 21 og 22 i bilag XIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.
1.

Det første anbringende vedrører den omstændighed, at Parlamentet anlagde følgende urigtige skøn. Det udelukkede først og fremmest, at de særlige omstændigheder for beskæftigelsen af den pågældende assistent kunne påvirke beviset for denne assistents arbejde. Dernæst tog det ikke hensyn til den tid, der var forløbet fra tidspunktet for de faktiske omstændigheder, og det heraf følgende tab af beviser. Endelig udnyttede det ikke det af sagsøgeren fremlagte bevismateriale.
4.

Fjerde anbringende om bedømmelsesfejl eller fejlskøn i strid med trinhøjere EU-ret i form af almindelige principper for procedure og retspleje og retsgrundsætninger. — Kommissionen har udøvet sit skøn fejlagtigt, idet den overhovedet ikke har taget hensyn til afgørelsens holdning og følger for sagsøgeren. — Sagsøgeren har ikke haft lejlighed til at udtale sig om mistankerne og vil i henhold til artikel 1 i afgørelsen ikke blive hørt i fremtiden, således at sagsøgeren vil blive udsat for ansøgerens afgørelser uden beskyttelse. — Det forhold, at sagsøgeren har gjort brug af sin forfatningsmæssigt og EU-retligt beskyttede processuelle grundlæggende rettighed til at anlægge sag mod ansøgeren ved nationale retsinstanser, må ikke inddrages i skønsafvejningen. Sagsøgte har dermed overskredet sin skønsmargen. — Sagsøgte har ikke inddraget mildere midler og kompenserende krav i sine overvejelser, selv om dette var tvingende nødvendigt for en tilstrækkelig afvejning og bedømmelse.
—

Klasse 32: Ikke-alkoholholdige drikke indeholdende frugtsaft; Energidrikke; Proteinberigede sportsdrikke; Sportsdrikke, og for så vidt som sagsøgeren blev pålagt at betale de omkostninger, der var forbundet med ugyldighedssagen og sagen for appelkammeret.
—

EUIPO og Bog-Fran sp. z o.o. sp.k. tilpligtes at bære omkostningerne forbundet med sagens behandling for appelkammeret og for Retten og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ved ikke at give medhold i den af El Corte Inglés, SA indgivne klage har stadfæstet indsigelsesafdelingens afgørelse i indsigelsessag nr. B 3 059 000 om accept af EU-varemærke nr. 17 882 647 STUDIO KASSL (ordmærke) for varer i klasse 25.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn, idet den fastslog, at støtten til Lufthansa er forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF.
—

EUIPO og, den anden part i sagen for EUIPO, såfremt sidstnævnte intervenerer skriftligt, tilpligtes at bære sine/deres egne omkostninger og godtgøre de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten og for appelkammeret ved EUIPO.
1.

Første anbringende om, at der ikke er angivet en relevant begrundelse. Sagsøgeren er således af den opfattelse, at begrundelsen består af en skriftlig bedømmelse, som ikke er i overensstemmelse med de tildelte point. I øvrigt havde udvælgelseskomitéen ikke givet meddelelse om de fastlagte bedømmelseskriterier inden prøverne, hvorfor hverken sagsøgeren eller ansættelsesmyndigheden var i stand til at kontrollere lovligheden af disse kriterier.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2020/1734 af 18. november 2020 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (1), annulleres, for så vidt som Den Slovakiske Republik blev pålagt en finansiel korrektion vedrørende foranstaltningen »Afkoblet direkte støtte« for regnskabsåret 2016 (svarende til ansøgningsårene 2013 og 2014) for i alt 19 656 905,11 EUR.
—

Den Europæiske Union, repræsenteret ved Kommissionen, tilpligtes at erstatte det tab, som Cargolux har lidt på grund af den manglende betaling af morarenter og renters rente, der skal betales i henhold til artikel 266, stk. 1, TEUF til opfyldelse af dom af 16. december 2015, Cargolux Airlines International SA mod Kommissionen (sag T-39/11), og derfor betale følgende beløb i henhold til artikel 266, stk. 2, TEUF, artikel 268 TEUF og artikel 340, stk. 2, TEUF: i. et beløb svarende til det morarentebeløb, der skal betales, dvs. renter af beløbet på 39 900 000 EUR til Den Europæiske Centralbanks rentesats for refinansieringstransaktioner pr. den 1. november 2010 (dvs. 1 %), forhøjet med 3,5 % for perioden fra den 15. februar 2011 til den 5. februar 2016, hvilket fører til et beløb på 8 075 972,03 EUR, eller subsidiært, til en rentesats, som Retten finder passende. ii. et beløb svarende til det renters rentebeløb, der skal betales, dvs. renter af morarentebeløbet for perioden fra den 5. februar 2016 og indtil Kommissionens faktiske betaling af det krævede beløb sker (eller, såfremt Retten ikke måtte give Cargolux medhold i selskabets krav om betaling af renters rente fra den 5. februar 2016, i det mindste for perioden fra datoen for stævningens indlevering og indtil det tidspunkt, hvor Kommissionen faktisk betaler det krævede beløb), til Den Europæiske Centralbanks rentesats for refinansieringstransaktioner pr. den 1. november 2010 (dvs. 1 %), forhøjet med 3,5 % (eller subsidiært til en rentesats, som Retten finder passende).
3.

Tredje anbringende om formelle mangler vedrørende navnlig angivelse af det korrekte retsgrundlag for den meddelelse, som blev endeligt bekræftet ved den anfægtede afgørelse, kompetencen for den kontorchef, som vedtog foranstaltningen, og manglende begrundelse. Meddelelsen var i virkeligheden baseret på en bestemmelse, som nu er ophævet, og den burde — eftersom den må kvalificeres som en ekstraordinær forvaltningsakt — have været vedtaget af Europa-Parlamentets præsidium. Desuden indeholder den meddelelse, som blev endeligt bekræftet ved den anfægtede afgørelse, ikke en begrundelse, og der henvises ikke i denne til noget dokument, som måtte indeholde en sådan begrundelse.
—

EUIPO og Donaldson Filtration Deutschland GmbH, såfremt sidstnævnte intervenerer i sagen, tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og for appelkammeret.
Sag anlagt den 27. januar 2021 — Ungarn mod Kommissionen

(Sag T-57/21)

(2021/C 88/57)

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Ungarn (ved M.Z. Fehér og G. Koós, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2020/1734 af 18. november 2020 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (1) annulleres for så vidt angår den del, der vedrører Ungarn, og hvori arealstøtte for regnskabsåret udelukkes fra EU-finansiering, da der ikke er udført et tilstrækkeligt antal kontroller på stedet.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et anbringende.

Ifølge sagsøgeren har Kommissionen anlagt en urigtig fortolkning af udtrykket »den kompetente myndighed [skal] foretage en passende forhøjelse af den procentdel af støttemodtagerne, som det følgende år kan underkastes kontrol på stedet« i artikel 35 i gennemførelsesforordning nr. 809/2014 (2) og, idet den har støttet sig på denne urigtige fortolkning, udviklet en urigtig praksis. Det er sagsøgerens opfattelse, at udelukkelsen er støttet på den omstændighed, at Kommissionen i sine arbejdsdokumenter anser sig for bundet af en fortolkning, der er såvel teknisk urigtig som ikke tilpasset den nævnte bestemmelse i forordningen.

Ved udarbejdelsen af arbejdsdokumenterne fratog Kommissionen i praksis medlemsstaterne deres mulighed for selv at fastsætte det antal af øvrige støttemodtagere, som de anser for nødvendigt at underkaste kontroller på stedet. Den anfægtede udelukkelse er ulovlig, fordi Kommissionen, i modsætning til det i forordningen fastsatte, fastsætter specifikt, idet den benytter en særlig beregningsmetode, det eneste tal for forhøjelsen af procentsatsen, der anses for korrekt. Desuden savner denne fastsættelse et teknisk grundlag, idet Kommissionen ikke har taget hensyn til forskellene mellem medlemsstaternes kontroller og disse kontrollers effektivitet.

(1) EUT 2020, L 390, s. 10.

(2) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 809/2014 af 17.7.2014 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem, foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne og krydsoverensstemmelse (EUT 2014, L 227, s. 69).
1.

Første anbringende om en tvingende grund til at udelukke en anden tilbudsgiver. — Kommissionen burde have udelukket den valgte tilbudsgiver fra udbudsproceduren. En af sagsøgerens ledende medarbejdere skiftede under den verserende udbudsprocedure til en ledende funktion hos den valgte tilbudsgiver. Den pågældende medarbejder havde kendskab til indholdet af og grundlaget for sagsøgerens tilbud og var desuagtet involveret i den valgte tilbudsgivers tilbud. — Der foreligger derfor udelukkelsesgrunde i form af en konkurrencebegrænsende aftale og forsøg på at indhente fortrolige oplysninger (finansforordningens artikel 136, stk. 1, litra c, nr. ii) og nr. v), og artikel 136, stk. 2 og 4). Kommissionen undlod retsstridigt at afklare disse udelukkelsesgrunde og udelukke den valgte tilbudsgiver. — Desuden foreligger der en tilsidesættelse af det udbudsretlige princip om ligebehandling, konkret princippet om konkurrencemæssige hemmeligheder. I henhold til Domstolens praksis kan et tilbud ikke tages i betragtning, hvis det ikke er indgivet selvstændigt og uafhængigt af andre tilbud.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ved ikke at tage indsigerens klage til følge stadfæster indsigelsesafdelingens afgørelse i indsigelsessag B 3 065 346, hvorved EU-varemærke nr. 17 899 016 PREMILITY (figurmærke) tillades registreret for de varer i klasse 11, 21, 22 og 28, for hvilke det er ansøgt registreret.
Sag anlagt den 27. januar 2021 — Cepewa mod EUIPO — Out of the blue KG (LIEBLINGSMENSCH)

(Sag T-47/21)

(2021/C 88/54)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Cepewa GmbH (Karben, Tyskland) (ved advokat M. Gail)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Out of the blue KG (Lilienthal, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Out of the blue KG

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket LIEBLINGSMENSCH — registreringsansøgning nr. 16 566 531

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 23. november 2020 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 918/2020-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 59, stk. 1, litra a) og b), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra b) og d), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001

— Tilsidesættelse af artikel 94, stk. 1, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001