Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt — fortolkning contra legem af betingelsen om, at den pågældende skal være individuelt berørt — ulovlig — (Art. 230, stk. 4, EF)

2. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt — retsakt fra Parlamentet, der uden forskel angår dets nuværende og fremtidige medlemmer — afvisning — (Art. 230, stk. 4, EF; Europa-Parlamentets forretningsorden)

3. De Europæiske Fællesskaber — domstolskontrol med lovligheden af institutionernes retsakter — almengyldige retsakter — nødvendigheden af, at fysiske eller juridiske personer kan gøre brug af en ulovlighedsindsigelse eller af en præjudiciel forelæggelse med henblik på en vurdering af gyldigheden — (Art. 230, stk. 4, EF, 234 EF og 241 EF)

4. Fællesskabsret — principper — ret til en effektiv domstolsbeskyttelse — afvisning af et søgsmål anlagt af visse medlemmer af Europa-Parlamentet til prøvelse af en af denne institution udstedt retsakt om ændring af dens forretningsorden hvad angår interne undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) — tilsidesættelse af dette princip — foreligger ikke

Sammendrag

1. En fysisk eller juridisk person kan kun anlægge sag med påstand om annullation af en retsakt, som ikke er en beslutning, der retter sig til ham, såfremt han ikke blot er umiddelbart, men også individuelt berørt af denne retsakt, således at fortolkningen af artikel 230, stk. 4, EF ikke kan føre til, at der ses bort fra den sidstnævnte betingelse, som er udtrykkeligt fastsat i traktaten, uden at man derved ville overskride de beføjelser, Fællesskabets retsinstanser er tillagt ved traktaten.

(jf. præmis 25)

2. En retsakt fra Parlamentet, som uden forskel angår Parlamentets medlemmer ved dens ikrafttræden samt enhver anden person, som senere skal varetage samme hverv, berører ikke bestemte parlamentsmedlemmer individuelt i artikel 230 EF’s forstand.

En sådan retsakt finder nemlig anvendelse på objektivt bestemte situationer uden tidsmæssig begrænsning, og den har retsvirkninger for persongrupper, der er defineret generelt og abstrakt uden særligt at berøre bestemte parlamentsmedlemmer.

Dette resultat kan ikke drages i tvivl ved, at der anlægges annullationssøgsmål til prøvelse af en almengyldig retsakt – som admitteres af Domstolen – af personer, hvis særlige situation retsaktens ophavsmand skal tage hensyn til, eftersom det ikke kan antages, at bestemte parlamentsmedlemmer med hensyn til en retsakt som den ovennævnte, herunder med hensyn til de rettigheder og pligter, der karakteriserer deres status, befinder sig i en særlig situation, som gør det muligt at adskille dem fra andre berørte parlamentsmedlemmer, og som derfor individualiserer dem på lignende måde som en adressat.

(jf. præmis 28-30, 33, 37)

3. Traktaten har dels ved artikel 230 EF og 241 EF, dels ved artikel 234 EF oprettet et fuldstændigt retsmiddel- og proceduresystem, som skal sikre kontrollen med lovligheden af institutionernes retsakter, idet kompetencen til at udøve denne kontrol er tillagt Fællesskabets retsinstanser. Fysiske eller juridiske personer, der på grund af betingelserne i artikel 230, stk. 4, EF for at antage en sag til realitetsbehandling ikke kan anfægte almengyldige fællesskabsretsakter direkte, har inden for rammerne af dette system efter omstændighederne mulighed for at gøre gældende, at sådanne retsakter er ugyldige, enten for Fællesskabets retsinstanser i form af en indsigelse i medfør af artikel 241 EF eller for de nationale retter, og at få disse, som ikke er beføjet til selv at fastslå ugyldigheden af sådanne retsakter, til at forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål herom.

(jf. præmis 46)

4. Der er intet grundlag for at antage, at visse medlemmer af Europa-Parlamentet skulle være uden effektiv domstolsbeskyttelse, hvis de ikke får adgang til at anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser med påstand om annullation af Parlamentets afgørelse om ændring af Parlamentets forretningsorden som følge af den interinstitutionelle aftale mellem Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber om de interne undersøgelser, som foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF).

For det første har denne afgørelses bestemmelser om samarbejdet med OLAF eller om underretning af dette kontor, uanset hvad der er deres nøjagtige rækkevidde, nemlig til formål at pålægge Parlamentets medlemmer forpligtelser, således at det i første række er medlemmerne, som det påhviler i hvert enkelt særligt tilfælde enten at opfylde disse forpligtelser eller ikke at påtage sig dem, hvis de er overbevist om, at de har ret til at gøre dette uden at tilsidesætte fællesskabsretten. Såfremt et af Parlamentets medlemmer i et konkret tilfælde indtager den sidstnævnte holdning, kan de eventuelle senere foranstaltninger, som Parlamentet træffer med hensyn til dette medlem, og som indeholder et klagepunkt mod dette, i princippet være genstand for domstolsprøvelse.

Hvad for det andet angår de forskellige foranstaltninger, som OLAF kan blive foranlediget til at træffe under udøvelsen af sine undersøgelsesbeføjelser, er der ikke noget grundlag for at antage, at når sådanne foranstaltninger navnlig berører det ene eller det andet medlem af Parlamentet, er de sidstnævnte uden nogen effektiv domstolsbeskyttelse mod sådanne foranstaltninger, eftersom de bestemmelser, der fastlægger Fællesskabets retsinstansers kompetence, hvad enten der er tale om direkte søgsmål ved disse eller forelæggelse for Domstolen i form af en anmodning om præjudiciel afgørelse på en national rets initiativ, bl.a. skal fortolkes på baggrund af princippet om en effektiv domstolsbeskyttelse.

(jf. præmis 48-50)