Dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 1. oktober 1998. - Natural van Dam AG og Danser Container Line BV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Indlandsskibsfart - Strukturel sanering - Betingelser for ibrugtagning af nye fartøjer - Udelukkelse. - Sag T-155/97.



Samling af Afgørelser 1998 side II-03921



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Transport - indlandsskibsfart - strukturel sanering - bidrag til ophugningsfonden - fritagelse for specialiserede fartoejer - snaever fortolkning - fartoej, der ogsaa er bestemt til transport af andre varer end dem, der svarer til dets specialisering - fritagelse

[Raadets forordning nr. 1101/89, art. 8, stk. 3, litra c)]

2 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning, hvorved det inden for rammerne af den strukturelle sanering af indlandsskibsfarten afslaas at fritage ejeren af et nyt fartoej for forpligtelsen til at bidrage til ophugningsfonden

[EF-traktaten, art. 190; Raadets forordning nr. 1101/89, art. 8, stk. 3, litra c)]

Sammendrag

1 Artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89 om strukturel sanering inden for indlandsskibsfarten, hvorefter ejeren af et nyt fartoej, selv om han ikke foretager ophugning af et eksisterende fartoej, kan fritages for forpligtelsen til at indbetale et bidrag til ophugningsfonden, naar der er tale om et »specialiseret« fartoej, skal som undtagelse fra den almindeligt gaeldende ordning og i betragtning af forordningens formaal fortolkes snaevert.

Naar et nyt fartoej er bestemt til transport, ikke blot af visse farlige stoffer, men ogsaa af andre varer, og naar det derfor bidrager til foroegelsen af tonnagekapaciteten inden for de flaader, der varetager transport af andre varer, og som allerede har overkapacitet, er ibrugtagning af dette fartoej i strid med formaalene med forordning nr. 1101/89 og kan foelgelig ikke give anledning til den naevnte fritagelse. Det er herved uden betydning, at det paagaeldende fartoej anvendes inden for et saerskilt afsnit af markedet for indlandsskibsfart, da det ved vurderingen af, om ibrugtagning af et nyt fartoej bidrager til at foroege den bestaaende overkapacitet i denne sektor, er noedvendigt at tage hele markedet for indlandsskibsfart i betragtning.

2 Forpligtelsen til at begrunde en individuel beslutning skal goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres legalitetskontrol og for den beroerte at goere sig bekendt med begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik paa at kunne varetage sine interesser og afgoere, om beslutningen er lovlig. Kommissionen er saaledes ikke forpligtet til i begrundelsen for sine beslutninger at tage stilling til alle de argumenter, som de beroerte paaberaaber sig til stoette for deres ansoegning, men det er tilstraekkeligt, at den redegoer for de faktiske omstaendigheder og de retlige betragtninger, der har vaesentlig betydning for beslutningens affattelse.

Hvad naermere angaar en beslutning i henhold til artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89 om ikke at fritage ejeren af et nyt fartoej, som ikke foretager ophugning af et eksisterende fartoej, for forpligtelsen til at indbetale et bidrag til ophugningsfonden, hvilken beslutning skal traeffes efter hoering af medlemsstaterne og de repraesentative organisationer for indlandsskibsfarten, er Kommissionen ikke forpligtet til at underrette ejeren af det paagaeldende fartoej om disse instansers synspunkter i detaljer. Disses synspunkt har kun vaerdi som en udtalelse, og en eventuel divergens mellem disses og Kommissionens synspunkter kan ikke rejse tvivl om gyldigheden af institutionens beslutning.

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Raadets forordning (EOEF) nr. 1101/89 af 27. april 1989 om strukturel sanering inden for indlandsskibsfarten (EFT L 116, s. 25, herefter »forordning nr. 1101/89«) har til formaal at reducere den strukturelle tonnageoverkapacitet, der viser sig i alle sektorer af markedet for transport ad sejlbare vandveje. Med dette formaal for oeje indfoeres en ophugningsforanstaltning, som samordnes paa faellesskabsplan, samt ledsageforanstaltninger. Reglen om »gammelt for nyt« paalaegger ejeren af et nyt fartoej som betingelse for ibrugtagning af dette, at han uden ophugningspraemie ophugger tonnage svarende til det nye fartoejs tonnage. Hvis han ikke ophugger et fartoej, skal han indbetale et saerligt bidrag til den hertil oprettede fond, som hans nye fartoej henhoerer under (artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1101/89).

2 Artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89 bestemmer, at denne almindelige ordning kan fraviges for »specialiserede fartoejer«.

3 Den 7. december 1990 udarbejdede Kommissionen efter hoering af medlemsstaterne og repraesentative organisationer for indlandsskibsfarten et notat om definitionen af generelle kriterier for bedoemmelsen af begaeringer om fritagelse for specialiserede fartoejer i henhold til forordning nr. 1101/89 (herefter »det fortolkende notat«).

4 I dette notat praeciseres det, at der kan meddeles fritagelse, hvis foelgende tre betingelser kumulativt er opfyldt:

- Fartoejet skal vaere specielt bygget til transport af en bestemt kategori varer, og det skal teknisk vaere uegnet, uden aendring af sin konstruktion, til transport af andre varer.

- Varen kan ikke transporteres eller maa ikke transporteres med fartoejer, som ikke har specielle tekniske installationer.

- Ejeren af de specialiserede fartoej skal skriftligt forpligte sig til, at der ikke transporteres nogen anden vare med hans fartoej, saa laenge reglen »gammelt for nyt« gaelder, og han skal erklaere sig rede til senere at betale det saerlige »gammelt for nyt«-bidrag, hvis han, uanset grunden, oensker at transportere andre varer med sit fartoej i den periode, hvor reglen »gammelt for nyt« gaelder.

5 Natural van Dam AG og Danser Container Line BV, som driver containerlinjefart paa Rhinen, paataenkte at lade tre specialiserede fartoejer bygge til transport af farlige stoffer i containere, som skulle sejle enten under schweizisk flag eller under en medlemsstats flag.

6 Den 5. juli 1996 indgav de en ansoegning til Kommissionen om fritagelse i henhold til artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89.

7 Til stoette for deres ansoegning har de fremhaevet de fordele, saavel paa markedet for sejlads som for den generelle transportpolitik, der soeger at fremme aflastning af vejtransport, ved en udvikling af flodtransport af farlige stoffer med specialiserede fartoejer, der ikke er underlagt kvantitative begraensninger. De har gjort gaeldende, at betaling af det bidrag, der er fastsat i forordning nr. 1101/89, ville medfoere, at deres projekt ikke var oekonomisk og kommercielt rentabelt, og saaledes ville fremkalde den modsatte virkning af den, der forventes af den faelles transportpolitik.

8 De har i oevrigt opregnet de tekniske specifikationer for disse fartoejer, der svarer til sikkerhedskravene, og har redegjort for de oekonomiske byrder, der er knyttet til disse. De har anfoert, at de betydelige investeringer, der er foretaget, berettiger en fritagelse fra betaling af »gammelt for nyt«-bidraget.

9 De har endelig anfoert, at disse specialiserede fartoejer fortsat vil tjene til transport af containere, der indeholder andre varer, idet transport af de sidstnaevnte normalt varetages af traditionelle fartoejer.

10 Den 25. oktober 1996 blev medlemsstaterne og de repraesentative organisationer for indlandsskibsfarten hoert efter den procedure, der er fastsat i artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89.

11 Efter denne hoering meddelte Kommissionen ved skrivelse af 7. marts 1997 (SG(97) D/1862) sagsoegerne, at den ikke ville meddele dem den ansoegte fritagelse (herefter »den anfaegtede beslutning«).

12 Under henvisning til betingelserne i sit fortolkende notat fremhaevede Kommissionen, dels at de tre paagaeldende fartoejer ville vaere teknisk egnede til transport af andre varer end farlige stoffer, dels at de sidstnaevnte stoffer kan transporteres med traditionelle fartoejer, der opfylder de tekniske forskrifter i reglementet for transport af farlige stoffer paa Rhinen (herefter »ADNR-reglementet«).

13 Kommissionen har heraf udledt, at ibrugtagning af de paagaeldende fartoejer ville bevirke en foroegelse af den flaades kapacitet, der var omfattet af strukturelle saneringsforanstaltninger, og dermed, at disse fartoejer ikke kunne anses for »specialiserede« i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89.

Retsforhandlinger og parternes paastande

14 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 7. maj 1997 har sagsoegerne anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af den anfaegtede beslutning.

15 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Fjerde Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisfoerelse. Den har dog i henhold til procesreglementets artikel 64 anmodet sagsoegerne om at fremlaegge ADNR-reglementet. Sagsoegerne har efterkommet denne anmodning.

16 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten i retsmoedet den 14. maj 1998.

17 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:

- Den anfaegtede beslutning annulleres.

- Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

18 Kommissionen, sagsoegte, har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

19 Til stoette for deres soegsmaal har sagsoegerne paaberaabt sig et stort antal argumenter, som kan grupperes i to anbringender, nemlig dels tilsidesaettelse af forordning nr. 1101/89, dels Kommissionens tilsidesaettelse af sin begrundelsespligt.

Det foerste anbringende, tilsidesaettelse af forordning nr. 1101/89

Parternes argumenter

20 Sagsoegerne er af den opfattelse, at deres fartoejer er specialiserede i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89 og foelgelig maa vaere omfattet af undtagelsen fra reglen »gammelt for nyt«.

21 Til stoette for deres opfattelse har sagsoegerne paaberaabt sig fire argumenter.

22 For det foerste har Kommissionen ikke i den anfaegtede beslutning foretaget en korrekt undersoegelse af formaalet med forordning nr. 1101/89. Dette formaal er ikke at bremse overgangen fra nye varetransportstroemme ad landevej til flodtransport, men derimod at udvikle et saadant alternativ. Til stoette for det anfoerte har sagsoegerne paaberaabt sig anden betragtning til forordning nr. 1101/89, hvorefter indlandsskibsfartens andel af det samlede transportmarked falder som foelge af de forandringer, der gradvis sker i de basisindustrier, som hovedsagelig forsynes ad vandvejen. De har gjort gaeldende, at de tre fartoejer ville have bidraget til at skabe en sektor for transport af saerlige farlige stoffer, som, fordi den var ny, ikke ville have vaeret kendetegnet ved den overkapacitet, som forordning nr. 1101/89 har til formaal at reducere. De har konkluderet, at deres fartoejer efter en fornuftig fortolkning af artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89 skulle have vaeret fritaget.

23 For det andet har sagsoegerne bestridt Kommissionens opfattelse, hvorefter muligheden for at transportere andre varer skulle vaere til hinder for, at deres fartoejer betegnes som specialiserede fartoejer. De har anfoert, at denne mulighed ville medfoere udvikling af et nyt afsnit af markedet for flodtransport, nemlig transport af farlige stoffer i containere, som ikke har nogen strukturel overkapacitet, og ville goere det muligt for indlandsskibsfarten at faa en ny markedsandel for transport i almindelighed.

24 For det tredje har sagsoegerne bestridt det af Kommissionen anfoerte om, at de tre fartoejer ville bidrage til foroegelsen af flaadens kapacitet. I denne forbindelse har de gentaget argumenterne om formaalet med forordning nr. 1101/89 og praeciseret, at de tre fartoejer ville have vaeret oprindelsen til et nyt logistisk koncept, som ville have resulteret i skabelse af et saerligt marked for containertransport. Et saadant nyt marked ville sikre den naevnte transport med fartoejer og saaledes traede i stedet for den nu anvendte vejtransport. Sagsoegerne har tilfoejet, at disse fartoejer, i modsaetning til hvad Kommissionen har anfoert, foelgelig ville udgoere en ny konkurrerende kapacitet, som ikke ville foroege kapaciteten i de oevrige sektorers flaader.

25 For det fjerde mener de, at fartoejernes tekniske karakteristika og deres overensstemmelse med ADNR-reglementet (bilag B1, punkt 10111 ff. og 10400 ff. til ADNR-reglementet) viste, at fartoejerne var specialiserede. Ifoelge sagsoegerne fremgaar det af ADNR-reglementet, at der her ikke er tale om farlige stoffer betragtet generelt, men om saerlige farlige stoffer, der kraever, at fartoejer, som er bestemt til transport heraf, opfylder saerlige tekniske karakteristika.

26 Sagsoegernes fartoejer henhoerer saaledes under en saerlig kategori inden for rammerne af ADNR-reglementet. Sagsoegerne har i denne forbindelse bestridt det af Kommissionen anfoerte om, at anvendelse og overholdelse af ADNR-reglementet ikke forudsaetter, at fartoejerne er specialiserede. Ifoelge sagsoegerne anvendes der specielle byggeteknikker til de paagaeldende fartoejer, som ikke anvendes til traditionelle fartoejer, for at goere den paataenkte transport af saerlige farlige stoffer ad de indre vandveje oekonomisk mulig. Desuden ville saavel de saerlige byggeteknikker som den omstaendighed, at forbuddene mod samletransport i ADNR-reglementet ikke fandt anvendelse paa de paataenkte tre fartoejer, vaere kendetegnende for disse fartoejers specialisering.

27 Kommissionen har bestridt alle disse argumenters relevans og anfoert, at de er i strid med det formaal, der er fastsat ved forordning nr. 1101/89, og som er at reducere den strukturelle overkapacitet inden for indlandsskibsfarten. De paagaeldende fartoejer opfylder ingen af de tre kumulative betingelser for fritagelse, der er defineret i det fortolkende notat. Kommissionen har herved naermere henholdt sig til, at fartoejerne skulle varetage transport af flere typer varer. Endelig er Kommissionen af den opfattelse, at overholdelsen af forskrifterne i ADNR-reglementet ikke kunne vise, at fartoejerne var specialiserede i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89, da disse bestemmelser generelt gaelder for alle fartoejer, der skal varetage transport af farlige stoffer.

Rettens bemaerkninger

28 Artikel 1 i forordning nr. 1101/89 bestemmer foelgende:

»1. Paa de i denne forordning fastsatte betingelser traeffes der for fartoejer til indlandsskibsfart, der anvendes til godstransport mellem to eller flere punkter ad sejlbare vandveje i medlemsstaterne, foranstaltninger med henblik paa strukturel sanering inden for indlandsskibsfarten.

2. De i stk. 1 naevnte foranstaltninger omfatter

- reduktion af den strukturelle overkapacitet gennem ophugningsforanstaltninger, der samordnes paa faellesskabsplan

- ledsageforanstaltninger, der tager sigte paa at undgaa, at den bestaaende overkapacitet foroeges, eller at der opstaar ny overkapacitet.«

29 Denne bestemmelse skal fortolkes i lyset af anden og sjette betragtning til forordningen, der lyder saaledes:

»ifoelge prognoserne vil der ikke i denne sektor i de kommende aar ske en tilstraekkelig stigning i efterspoergslen til, at overkapaciteten kan opsuges; indlandsskibsfartens andel i det samlede transportmarked falder nemlig stadig som foelge af de forandringer, der gradvis sker i de basisindustrier, som hovedsagelig forsynes ad vandvejen

...

overkapaciteten viser sig i almindelighed i alle sektorer af markedet for transport ad sejlbare vandveje; de foranstaltninger, der skal traeffes, maa derfor vaere af generel art og omfatte alle fragtskibe og skubbebaade ...«

30 Forordningens artikel 8, stk. 3, litra c), bestemmer:

»Kommissionen kan efter hoering af medlemsstaterne og de repraesentative organisationer paa faellesskabsplan for indlandsskibsfarten udelukke specialiserede fartoejer fra stk. 1's anvendelsesomraade.«

31 Som undtagelse fra den almindeligt gaeldende ordning skal denne bestemmelse fortolkes snaevert i betragtning af formaalene med forordning nr. 1101/89.

32 Sagsoegerne er af den opfattelse, at de kan vaere omfattet af denne undtagelse, navnlig fordi forordning nr. 1101/89 ikke er til hinder for ibrugtagning af nye fartoejer, der anvendes inden for et nyt afsnit af markedet for indlandssejlads, bestaaende i transport af farlige stoffer i containere. Denne type transport repraesenterer nemlig et nyt tilbud, som ikke bidrager til at foroege den bestaaende overkapacitet paa markedet for indlandsskibsfart.

33 Imidlertid har sagsoegerne under hele sagens behandling haevdet, at de paagaeldende fartoejer var bestemt til transport, ikke blot af farlige stoffer, men ogsaa af andre varer (jf. praemis 9 ovenfor). Under retsmoedet har de endog praeciseret, at de havde til hensigt at transportere andre varer, saa snart containertransport af farlige stoffer alene ikke er rentabel.

34 Det fremgaar herefter klart af sagsoegernes forklaringer, at deres fartoejer ville have bidraget til foroegelsen af tonnagekapaciteten inden for de flaader, der varetager transport af andre varer, og som allerede har overkapacitet. Ibrugtagning af disse fartoejer ville foelgelig have vaeret i strid med formaalene med forordning nr. 1101/89.

35 Det er herved uden betydning, at de paagaeldende fartoejer anvendes inden for et saerskilt afsnit af markedet for indlandsskibsfart, nemlig markedet for containertransport. Meddelelse af en fritagelse i henhold til artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89 kraever i overensstemmelse med denne forordnings opbygning og formaal, at de nye fartoejer ikke bidrager til at foroege transportkapaciteten for varer, som kan transporteres med andre fartoejer, der allerede anvendes paa markedet for indlandsskibsfarten. Det er derfor noedvendigt at tage hele markedet for indlandsskibsfart i betragtning ved vurderingen af, om ibrugtagning af et nyt fartoej bidrager til at foroege den bestaaende overkapacitet i denne sektor.

36 Sagsoegernes argument om, at deres fartoejer ville have bidraget til at aflaste vejtransporten og til at foroege indlandsskibsfartens konkurrenceevne, afsvaekker heller ikke den konklusion, at ibrugtagning af sagsoegernes fartoejer ville have vaeret i strid med formaalet med forordning nr. 1101/89. Det fremgaar nemlig af de forklaringer, som sagsoegerne har afgivet under den skriftlige forhandling, navnlig deres udtalelse om, at deres fartoejer ville have kunnet transportere andre varer henhoerende under markedet for indlandsskibsfart (jf. praemis 33 og 34 ovenfor), at formaalet med den paataenkte ibrugtagning af deres fartoejer ikke alene var at muliggoere en aflastning af vejtransporten. Under disse omstaendigheder kunne det formaal at aflaste vejtransporten, hvor legitimt det end er i sig selv, ikke berettige en disposition, som ville bevirke en forvaerring af den bestaaende overkapacitet.

37 Hvad endelig angaar sagsoegernes argumenter om, at den omstaendighed, at de paagaeldende fartoejer overholder forskrifterne i ADNR-reglementet, viser, at de er specialiserede fartoejer, bemaerkes, at de sikkerhedsregler og tekniske betingelser, der er fastsat i dette reglement, alt efter de transporterede stoffers art og fysiske egenskaber, gaelder paa mere eller mindre indgribende maade for samtlige fartoejer, der er bestemt til transport af farlige stoffer. Farlige stoffer omfatter nemlig ifoelge ADNR-reglementet alle genstande og materialer, som det kun er tilladt at transportere paa visse betingelser.

38 Dernaest bemaerkes, at selv om de paagaeldende fartoejer faktisk med hensyn til deres konstruktion opfyldte de strenge forskrifter i ADNR-reglementet, var der ikke tale om specialiserede fartoejer i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89.

39 Det er derfor uden betydning for afgoerelsen af tvisten, om de var i overensstemmelse med forskrifterne i ADNR-reglementet.

40 Desuden fremgaar det af sagsoegernes forklaringer, at overholdelsen af de strenge tekniske betingelser, der er fastsat i ADNR-reglementet, ville have gjort det muligt for de paagaeldende fartoejer ikke at vaere omfattet af forbuddene mod samletransport. Disse fartoejer ville foelgelig have faaet tilladelse til samtidig at transportere flere typer varer, saaledes at de kunne have bidraget til den bestaaende overkapacitet i sektoren for flodtransport.

41 Det foelger heraf, at Kommissionen med rette kunne antage, at de paagaeldende fartoejer ikke skulle fritages, bl.a. fordi det var sagsoegernes hensigt at transportere andre varer end dem, som deres fartoejer var specielt bygget til.

42 Det foelger af det foregaaende i sin helhed, at det foerste anbringende skal forkastes.

Det andet anbringende, Kommissionens tilsidesaettelse af sin begrundelsespligt

Parternes argumenter

43 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionens undersoegelse af fartoejernes tekniske karakteristika ikke er udtoemmende. Naar det i denne antages, at ibrugtagningen af de tre fartoejer ville bidrage til en foroegelse af flaadens tonnagekapacitet, tages det ikke i betragtning, hvilke fordele det ville have for indlandsskibsfarten at komme ind paa et nyt marked, som vejtransporten indtil da havde daekket.

44 Desuden har Kommissionen ikke givet oplysning om indholdet af medlemsstaternes og de beroerte organisationers synspunkt. Endvidere har de sidstnaevnte ved deres stillingtagen lagt urigtige faktiske omstaendigheder til grund. De paagaeldende farlige stoffer kan nemlig ikke transporteres med traditionelle fartoejer, som ikke har saerlige installationer, i modsaetning til hvad Kommissionen har haevdet.

45 Kommissionen har bestridt disse argumenter. Den har navnlig anfoert, at den blotte omstaendighed, at de tre fartoejer var teknisk egnede til transport af andre varer, berettigede, at sagsoegerne ikke blev meddelt fritagelse, hvilket udtrykkeligt fremgaar af den anfaegtede beslutning.

46 I oevrigt giver medlemsstaternes og de beroerte organisationers udtalelse, som i oevrigt ikke er bindende, rigelig stoette for den anfaegtede beslutning.

Rettens bemaerkninger

47 Forpligtelsen til at begrunde en individuel beslutning skal goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres legalitetskontrol og for den beroerte at goere sig bekendt med begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik paa at kunne varetage sine interesser og afgoere, om beslutningen er lovlig (jf. bl.a. Domstolens dom af 28.3.1984, sag 8/83, Bertoli mod Kommissionen, Sml. s. 1649, praemis 12, Rettens domme af 24.1.1992, sag T-44/90, La Cinq mod Kommissionen, Sml. II, s. 1, praemis 42, og af 29.6.1993, sag T-7/92, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 669, praemis 30.

48 Kommissionen er saaledes ikke forpligtet til i begrundelsen for sine beslutninger at tage stilling til alle de argumenter, som de beroerte paaberaaber sig til stoette for deres ansoegning. Det er tilstraekkeligt, at den redegoer for de faktiske omstaendigheder og de retlige betragtninger, der har vaesentlig betydning for beslutningens affattelse.

49 I den anfaegtede beslutning har Kommissionen redegjort for fartoejernes vigtigste kendetegn og deres tekniske egnethed til transport af andre varer; ifoelge Kommissionen begrunder disse faktiske omstaendigheder den naevnte beslutning under hensyn til det fortolkende notat.

50 Den har foelgelig givet en retligt tilstraekkelig begrundelse for sit afslag paa at henfoere de paagaeldende fartoejer under betegnelsen specialiserede fartoejer i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 3, i litra c), i forordning nr. 1101/89.

51 I oevrigt kan sagsoegerne ikke paaberaabe sig, at institutionen ikke har naevnt medlemsstaterne og de beroerte organisationers synspunkter. Det fremgaar nemlig af artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1101/89 og af 13. betragtning til denne forordning, at medlemsstaterne og erhvervsorganisationerne for transport ad sejlbare vandveje skal hoeres. Det foelger heraf, at Kommissionen ikke er forpligtet til at foelge deres stillingtagen. Da disses synspunkt kun har vaerdi som en udtalelse, kan en eventuel divergens mellem disses og Kommissionens synspunkter ikke rejse tvivl om gyldigheden af institutionens afgoerelse. Under disse omstaendigheder var Kommissionen ikke forpligtet til at underrette sagsoegerne om medlemsstaternes og de beroerte organisationers synspunkt i detaljer.

52 Det foelger heraf, at den anfaegtede afgoerelse ikke savner begrundelse.

53 Foelgelig skal det andet anbringende ligeledes forkastes.

54 Det foelger af det foregaaende i sin helhed, at Kommissionen skal frifindes i det hele.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

55 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegerne har tabt sagen, doemmes de til at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionens paastand herom.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN

(Fjerde Afdeling)

56 Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.

57 Sagsoegerne betaler sagens omkostninger.