22

Idet der ifølge Sofijski gradski sad (byretten i Sofia, Bulgarien) er tvivl om fortolkningen af bestemmelserne i direktiv 2014/42, har denne ret besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er en foranstaltning i form af konfiskation af ulovligt erhvervede formuegoder en strafferetlig foranstaltning som omhandlet i [direktiv 2014/42] eller en civilretlig foranstaltning, hvis: a) det i den nationale lov erklærede mål med konfiskation af formue er generalpræventivt, altså at afskære mulighederne for ulovligt at erhverve formue og råde over den, uden at det for konfiskationen kræves, at der er begået en strafbar handling eller en anden lovovertrædelse, og at der foreligger en direkte eller indirekte sammenhæng mellem lovovertrædelsen og den erhvervede formue b) konfiskationen ikke vedrører en enkelt formuegenstand, men i) den kontrollerede persons samlede formue, ii) (fysiske og juridiske) tredjemænds formuerettigheder, som mod vederlag eller vederlagsfrit er erhvervet af den kontrollerede person, og iii) formuerettigheder tilhørende den kontrollerede persons og tredjemændenes kontrahenter c) den eneste betingelse for konfiskationen er indførelsen af en uafkræftelig formodning om ulovligheden af den samlede formue, for hvilken der ikke er fastslået en lovlig oprindelse (uden en forudgående fastlagt definition af begreberne »lovlig/ulovlig oprindelse«) d) lovligheden af den erhvervede formue – i tilfælde af, at den kontrollerede person ikke kan dokumentere formueerhvervelsens oprindelse – for alle berørte (den kontrollerede person, tredjemænd og deres tidligere kontrahenter) fastsættes på ny med tilbagevirkende kraft i ti år, idet der på tidspunktet for erhvervelsen af den pågældende formuerettighed ikke fandtes en lovbestemt pligt til en sådan dokumentation? 2) Skal de i artikel 8 i [direktiv 2014/42] indeholdte minimumsstandarder for ejeres og tredjemænds garanterede rettigheder fortolkes således, at de tillader en national lovgivning og en national retspraksis, som foreskriver konfiskation, uden at de i direktivets artikel 4, artikel 5 og artikel 6 fastsatte betingelser herfor foreligger, hvis straffesagen mod den pågældende person indstilles (med rettens tilladelse), fordi der ikke foreligger et strafbart forhold, eller personen frifindes, fordi der ikke foreligger et strafbart forhold? 3) Og navnlig, skal artikel 8 i [direktiv 2014/42] fortolkes således, at de garantier, som bestemmelsen tillægger rettighederne for en dømt person, hvis formue er blevet konfiskeret, også finder anvendelse i en sag som den foreliggende, som behandles parallelt med straffesagen og uafhængigt af denne? 4) Uskyldsformodningen er anerkendt ved chartrets artikel 48, stk. 1, det krav om overholdelse af retten til forsvar, der er fastsat i chartrets artikel 48, stk. 2, og effektivitetsprincippet i den forstand, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der: a) indfører en formodning om, at formue med ikke fastslået eller dokumenteret oprindelse har kriminel karakter (artikel 1, stk. 2, i [lov om konfiskation af formuegoder af 2012]) b) indfører en formodning om begrundet mistanke om, at formuen er opnået ulovligt (artikel 21, stk. 2, i [lov om konfiskation af formuegoder af 2012]) c) vender bevisbyrden vedrørende formuens oprindelse og midlerne til dens erhvervelse om, ikke kun for den kontrollerede person, men også for tredjemænd, som skal dokumentere oprindelsen af ikke kun deres egen formue, men deres retsforgængers formue, sågar i tilfælde af vederlagsfri erhvervelse d) indfører »formuediskrepans« som det eneste og afgørende bevis for, at der foreligger ulovligt opnået formue e) vender bevisbyrden om for alle berørte og ikke kun for den berørte person, også forud for eller uafhængigt af dennes domfældelse f) anvender en metode til den juridiske og økonomiske undersøgelse og analyse, ved hjælp af hvilken mistanken om den pågældende formues ulovlige karakter samt formuens værdi beregnes, idet mistanken er bindende for den dømmende ret, uden at denne kan udøve en fuldstændig domstolskontrol med denne metodes indhold og anvendelse? 5) Skal artikel 5, stk. 1, i [direktiv 2014/42] fortolkes således, at den tillader, at den nationale lov erstatter den begrundede mistanke (på grundlag af de i sagen fremførte og af retten bedømte omstændigheder) om, at formuen er opnået gennem et strafbart forhold, med mistanken (formodningen) om, at formuetilvækstens oprindelse er ulovlig, idet mistanken alene støttes på, at tilvæksten ligger over det i den nationale lov nævnte beløb (f.eks. 75000 EUR på ti år)? 6) Skal ejendomsretten fortolkes som et generelt EU-retligt princip, der er fastslået i artikel 17 i [chartret], for så vidt som den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der: a) indfører en uafkræftelig formodning om den ulovligt opnåede formues indhold og omfang (artikel 63, stk. 2, i [lov om konfiskation af formuegoder af 2012]) b) indfører en uafkræftelig formodning om ugyldighed af retshandler om erhvervelse og disposition (artikel 65 i [lov om konfiskation af formuegoder af 2012]) eller c) begrænser rettighederne for tredjemænd, som har selvstændige rettigheder i den formue, der er underlagt konfiskation, eller gør sådanne rettigheder gældende, gennem den i artikel 76, stk. 1, i [lov om konfiskation af formuegoder af 2012] fastsatte procedure for deres underretning om retssagen? 7) Har bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, og [artikel] 8, stk. 1-10, i [direktiv 2014/42] direkte virkning, idet de fastsætter garantier og beskyttelsesklausuler for de personer, der er berørt af konfiskationen, eller for tredjemænd i god tro?«