ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Artikel 9 i direktiv 2008/95 og artikel 54, 110 og 111 i forordning nr. 207/2009 skal fortolkes således, at anlæggelsen af en retssag, hvorved indehaveren af et ældre varemærke eller en anden ældre rettighed søger at få et yngre varemærke erklæret ugyldigt eller gør indsigelse mod brugen af det, ikke kan anses for at være til hinder for, at den i disse bestemmelser omhandlede rettighedsfortabelse på grund af passivitet kan udelukkes, når stævningen, selv om den blev indgivet inden for fristen for rettighedsfortabelse, på grund af manglende omhu fra sagsøgerens side ikke opfyldte kravene i gældende national ret om forkyndelse, og af grunde, der kan tilskrives sagsøgeren, først blev berigtiget efter denne dato
3)

Artikel 3, stk. 2, og punkt 2 i bilaget til forordning nr. 1370/2007, som ændret ved forordning 2016/2338, skal fortolkes således, at kompensation for den — såvel positive som negative — finansielle nettoeffekt på omkostninger og indtægter som følge af de takstforpligtelser, som de er pålagt ved generelle regler, der består i anvendelsen af maksimaltakster for bestemte passagerkategorier, skal ydes efter principperne i artikel 4 og 6 og i bilaget til forordningen på en sådan måde, at overkompensation udelukkes. Kompensationen må ikke overstige et beløb svarende til den finansielle nettovirkning, der svarer til summen af de virkninger — såvel positive som negative — som opfyldelse af den offentlige serviceforpligtelse har for de omkostninger og indtægter, som en operatør af offentlig trafikbetjening har, og som vurderes ved at sammenligne den situation, hvor den offentlige serviceforpligtelse opfyldes, med den tænkte situation, hvor den offentlige serviceforpligtelse ikke blev opfyldt.
2)

Artikel 16, stk. 1, litra b), i direktiv 2003/86 skal fortolkes således, at det, for at det kan lægges til grund, at der foreligger et faktisk familieliv som omhandlet i denne bestemmelse, i tilfælde af en forælders familiesammenføring med et mindreårigt barn, som har opnået flygtningestatus, når dette barn er blevet myndigt, inden der er blevet truffet afgørelse om denne forælders ansøgning om tilladelse til indrejse og ophold med henblik på familiesammenføringen, ikke i sig selv er tilstrækkeligt, at der foreligger førstegradsslægtskab i lige opstigende linje. Det er imidlertid ikke nødvendigt, at det barn, som er referenceperson, og den pågældende forælder bor sammen i en fælles husholdning eller lever under samme tag, for at denne forælder kan opnå familiesammenføring. Lejlighedsvise besøg, for så vidt som de er mulige, og regelmæssige kontakter af enhver art kan være tilstrækkelige til, at det kan lægges til grund, at disse personer genopbygger personlige og følelsesmæssige relationer, og til at godtgøre, at der foreligger et faktisk familieliv. Det kan heller ikke kræves, at det barn, som er referenceperson, og den pågældende forælder støtter hinanden økonomisk.
1)

Artikel 58 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF, som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2017/2365 af 18. december 2017, skal fortolkes således, at en ordregivende myndighed kan udelukke en økonomisk aktør fra en procedure, som tilsigter dels at stifte et halvoffentligt selskab, dels at tildele dette selskab en offentlig tjenesteydelseskontrakt, når udelukkelsen begrundes med, at den ordregivende myndigheds maksimale deltagelse i kapitalen i dette selskab, sådan som den er fastsat i udbudsdokumenterne, som følge af dens indirekte deltagelse i denne økonomiske aktør de facto overskrides, hvis denne ordregivende myndighed vælger nævnte økonomiske aktør som sin partner, for så vidt som en sådan overskridelse fører til, at den økonomiske risiko, som samme ordregivende myndighed skal bære, øges.
C 408/9

Domstolens dom (Første Afdeling) af 1. august 2022 — Landkreis Northeim mod Daimler AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Hannover — Tyskland)

(Sag C-588/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - konkurrence - karteller - artikel 101 TEUF - erstatningssøgsmål vedrørende overtrædelser af EU-rettens konkurrenceregler - Kommissionens afgørelse, hvorved der fastslås en overtrædelse - forligsprocedure - produkter, som overtrædelsen vedrører - specielle lastbiler - husholdningsrenovationsvogne)

(2022/C 408/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Hannover

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Landkreis Northeim

Sagsøgt: Daimler AG

procesdeltagere: Iveco Magirus AG, Traton SE, indtrådt i rettighederne efter MAN SE, Man Truck & Bus og Man Truck & Bus Deutschland GmbH og Schönmackers Umweltdienste GmbH & Co. KG

Konklusion

Europa-Kommissionens afgørelse af 19. juli 2016 meddelt under nummer C(2016) 4673 final om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og artikel 53 i EØS-aftalen (Sag AT.39824 — Lastbiler) skal fortolkes således, at specielle lastbiler, herunder husholdningsrenovationsvogne, henhører under de produkter, der er omfattet af det kartel, som blev konstateret i denne afgørelse.

(1) EUT C 53 af 15.2.2021.
2)

Artikel 16, stk. 1, litra b), i direktiv 2003/86 skal fortolkes således, at det, for at det kan lægges til grund, at der foreligger et faktisk familieliv som omhandlet i denne bestemmelse, i tilfælde af et mindreårigt barns familiesammenføring med en forælder, som har opnået flygtningestatus, når dette barn er blevet myndigt inden tildelingen af flygtningestatus til den forælder, der er referenceperson, og inden indgivelsen af ansøgningen om familiesammenføring, ikke i sig selv er tilstrækkeligt, at der foreligger et retligt forælder-barn-forhold. Det er imidlertid ikke nødvendigt, at den forælder, som er referenceperson, og det pågældende barn bor sammen i en fælles husholdning eller lever under samme tag, for at dette barn kan opnå familiesammenføring. Lejlighedsvise besøg, for så vidt som de er mulige, og regelmæssige kontakter af enhver art, kan være tilstrækkelige til, at det kan lægges til grund, at disse personer genopbygger personlige og følelsesmæssige relationer, og til at godtgøre, at der foreligger et faktisk familieliv. Det kan heller ikke kræves, at den forælder, som er referenceperson, og dennes barn støtter hinanden økonomisk.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 1. august 2022 — S mod Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Bremen — Tyskland)

(Sag C-411/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - fri bevægelighed for personer - ligebehandling - direktiv 2004/38/EF - artikel 24, stk. 1 og 2 - sociale sikringsydelser - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 4 - familieydelser - udelukkelse af ikke-erhvervsaktive statsborgere fra andre medlemsstater i de første tre måneder af opholdet i værtsmedlemsstaten)

(2022/C 408/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Bremen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: S

Sagsøgt: Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

Konklusion

Artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en unionsborger, der er statsborger i en anden medlemsstat, og som har etableret sit sædvanlige opholdssted på den første medlemsstats område og er ikke-erhvervsaktiv, for så vidt som vedkommende ikke dér udøver erhvervsmæssig beskæftigelse, i de første tre måneder af sit ophold på denne medlemsstats område ikke har ret til »familieydelser« som omhandlet i den nævnte forordnings artikel 3, stk. 1, litra j), sammenholdt med artikel 1, litra z), heri, mens en ikke-erhvervsaktiv statsborger i den pågældende medlemsstat har ret til sådanne ydelser, også i de første tre måneder efter, at vedkommende er vendt tilbage til samme medlemsstat efter at have gjort brug af sin ret til at færdes og opholde sig i en anden medlemsstat i medfør af EU-retten.

Artikel 24, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke finder anvendelse på en sådan lovgivning.

(1) EUT C 423 af 7.12.2020.
C 408/13

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 8. september 2022 — RTL Television GmbH mod Grupo Pestana S.G.P.S., S.A. og SALVOR — Sociedade de Investimento Hoteleiro, S.A. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal de Justiça — Portugal)

(Sag C-716/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - ophavsret og beslægtede rettigheder - radio- og TV-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel - direktiv 93/83/EØF - artikel 1, stk. 3 - begrebet »viderespredning pr. kabel« - den, der foretager viderespredningen, er ikke en kabeldistributør - samtidig, uændret og uforkortet viderespredning via satellit af radio- og TV-udsendelser beregnet til almenheden, der foretages af en hotelvirksomhed gennem en parabolantenne, et kabel og TV- eller radiomodtagere - foreligger ikke)

(2022/C 408/14)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal de Justiça

Parter i hovedsagen

Sagsøger: RTL Television GmbH

Sagsøgte: Grupo Pestana S.G.P.S., S.A. og SALVOR — Sociedade de Investimento Hoteleiro, S.A.

Konklusion

Artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv 93/83/EØF af 27. september 1993 om samordning af visse bestemmelser vedrørende ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med radio- og TV-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel, sammenholdt med dette direktivs artikel 8, stk. 1,

skal fortolkes således, at:

— direktivet ikke tillægger radio- og TV-selskaber en eneret til at tillade eller forbyde »viderespredning pr. kabel« som omhandlet i denne bestemmelse, og at

— en samtidig, uændret og uforkortet viderespredning via satellit af radio- og TV-udsendelser beregnet til almenheden ikke udgør en sådan viderespredning pr. kabel, når denne viderespredning foretages af en anden person end en kabeldistributør som omhandlet i dette direktiv, såsom et hotel.

(1) EUT C 110 af 29.3.2021.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 7. september 2022 — sag iværksat af Boriss Cilevičs m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Latvijas Republikas Satversmes tiesa — Letland)

(Sag C-391/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 49 TEUF - etableringsfrihed - restriktion - begrundelse - uddannelsessystemets opbygning - videregående uddannelsesinstitutioner - forpligtelse til at udbyde uddannelsesprogrammer på den pågældende medlemsstats officielle sprog - artikel 4, stk. 2, TEU - en medlemsstats nationale identitet - beskyttelse og fremme af en medlemsstats officielle sprog - proportionalitetsprincippet)

(2022/C 408/07)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Latvijas Republikas Satversmes tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Boriss Cilevičs, Valērijs Agešins, Vjačeslavs Dombrovskis, Vladimirs Nikonovs, Artūrs Rubiks, Ivans Ribakovs, Nikolajs Kabanovs, Igors Pimenovs, Vitālijs Orlovs, Edgars Kucins, Ivans Klementjevs, Inga Goldberga, Evija Papule, Jānis Krišāns, Jānis Urbanovičs, Ļubova Švecova, Sergejs Dolgopolovs, Andrejs Klementjevs, Regīna Ločmele-Luņova og Ivars Zariņš

Procesdeltager: Latvijas Republikas Saeima

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der principielt pålægger videregående uddannelsesinstitutioner en forpligtelse til udelukkende at udbyde undervisning på denne medlemsstats officielle sprog, forudsat at en sådan lovgivning er begrundet i hensynet til beskyttelsen af denne medlemsstats nationale identitet, dvs. at den er nødvendig og står i et rimeligt forhold til beskyttelsen af det lovligt forfulgte mål.

(1) EUT C 359 af 26.10.2020.
1)

Artikel 7, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger samt artikel 6, stk. 1, første afsnit, litra c), og artikel 6, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse), sammenholdt med artikel 7 og 8 samt artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at den erklæring om private interesser, som enhver direktør for et organ, der modtager offentlige midler, har pligt til at indgive, skal offentliggøres online, navnlig for så vidt som denne offentliggørelse vedrører navneoplysninger om den pågældendes ægtefælle, samlever eller partner og om nærtstående personer eller bekendte til den, der afgiver en erklæring, og som vil kunne føre til en interessekonflikt, eller enhver transaktion, der er indgået i løbet af de seneste 12 måneder, og hvis værdi overstiger 3 000 EUR.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til effektivitetsprincippet ved at vedtage og opretholde artikel 32, stk. 3-6, og artikel 34, stk. 1, andet afsnit, i Ley 40/2015 de Régimen Jurídico del Sector Público (lov nr. 40/2015 om reglerne for den offentlige sektor) af 1. oktober 2015 og artikel 67, stk. 1, tredje afsnit, i Ley 39/2015 del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas (lov nr. 39/2015 om fælles administrative procedurer for offentlige myndigheder) af 1. oktober 2015, for så vidt som disse bestemmelser underlægger erstatning for skader, som den spanske lovgiver har forvoldt borgerne som følge af en tilsidesættelse af EU-retten: — en betingelse om, at der foreligger en afgørelse fra Domstolen, hvorved det fastslås, at den anvendte lovbestemmelse er uforenelig med EU-retten — en betingelse om, at den skadelidte borger for en hvilken som helst instans har opnået en endelig afgørelse, hvorved søgsmålet til prøvelse af den forvaltningsakt, der har forvoldt skaden, er blevet forkastet, uden at der er fastsat en undtagelse for de tilfælde, hvor skaden følger direkte af en handling eller en undladelse fra lovgivers side, som er i strid med EU-retten, uden at der foreligger en anfægtelig forvaltningsakt — en forældelsesfrist på et år fra offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende af Domstolens afgørelse, hvorved det fastslås, at lovbestemmelsen er uforenelig med EU-retten, uden at omfatte de tilfælde, hvor en sådan afgørelse ikke foreligger, og — en betingelse om, at der kun kan ydes erstatning for skader, der er indtrådt fem år forud for tidspunktet for denne offentliggørelse, medmindre andet er bestemt i denne afgørelse.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 5. maj 2022 — A.H. mod Zagrebačka banka d.d. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Općinski građanski sud u Zagrebu — Kroatien)

(Sag C-567/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - urimelige aftalevilkår - direktiv 93/13/EØF - anvendelse ratione temporis - artikel 10, stk. 1 - kreditaftale indgået før en medlemsstats tiltrædelse til Den Europæiske Union, men ændret efter denne dato - artikel 6 - tilbagebetaling af de fordele, som den erhvervsdrivende med urette har opnået - national lovgivning, der foreskriver, at urimelige kontraktvilkår erstattes, og at beløb, der er opkrævet for meget i medfør disse vilkår, tilbagebetales - det materielle anvendelsesområde - artikel 1, stk. 2 - udelukkelse af kontraktvilkår, som afspejler love eller bindende administrative bestemmelser)

(2022/C 359/03)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Općinski građanski sud u Zagrebu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A.H.

Sagsøgt: Zagrebačka banka d.d.

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at kontraktvilkår, som afspejler bestemmelser i national ret, hvorefter den erhvervsdrivende har pligt til at tilbyde forbrugeren en ændring af deres oprindelige aftale ved en aftale, hvis indhold er bestemt i disse bestemmelser, og forbrugeren har kunnet vælge at samtykke til en sådan ændring, ikke henhører under dette direktivs materielle anvendelsesområde.

(1) EUT C 19 af 18.1.2021.
1)

Artikel 76 og 77 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der forbeholder private nonprofit-enheder muligheden for gennem et udbud for afgivelse af deres tilbud at indgå aftaler, i henhold til hvilke disse enheder leverer personlige sociale bistandsydelser til gengæld for godtgørelsen af de omkostninger, de afholder, uanset den anslåede værdi af disse tjenesteydelser, selv om disse enheder ikke opfylder kravene i artikel 77, for så vidt som den retlige og kontraktmæssige ramme, hvorunder disse enheders virksomhed udøves, for det første rent faktisk bidrager til et socialt formål samt til forfølgelsen af formålene om solidaritet og budgetmæssig effektivitet, som denne lovgivning er støttet på, og for det andet, at gennemsigtighedsprincippet, således som det bl.a. er præciseret i direktivets artikel 75, er overholdt.
2)

Artikel 8, § 1, litra b), i bilag E til konventionen om internationale jernbanebefordringer af 9. maj 1980, som ændret ved Vilniusprotokollen af 3. juni 1999, skal fortolkes således, at infrastrukturforvalterens ansvar for materiel skade ikke omfatter de udgifter, som jernbanevirksomheden har afholdt for leje af erstatningslokomotiver i reparationsperioden for de beskadigede lokomotiver.
2)

Artikel 5, stk. 2, litra a), i forordning nr. 715/2007 skal fortolkes således, at en manipulationsanordning, som kun sikrer overholdelsen af de emissionsgrænseværdier, der er fastsat i denne forordning, når den ydre temperatur befinder sig mellem 15 og 33 oC, og højden for kørslen er under 1 000 meter, ikke kan være omfattet af den undtagelse til forbuddet mod anvendelse af sådanne anordninger, der er fastsat i denne bestemmelse, alene af den grund, at denne anordning tilsigter at beskytte EGR-ventilen, medmindre det godtgøres, at den nævnte anordning er strengt nødvendig for at undgå en umiddelbar risiko for beskadigelse af motoren eller havari, som er forårsaget af et funktionssvigt i denne del, af en så alvorlig karakter, at den i forbindelse med kørslen af køretøjet, der er udstyret med den nævnte anordning, medfører en konkret fare. En manipulationsanordning, der under normale kørselsforhold skal fungere størstedelen af året, for at motoren beskyttes mod beskadigelse eller havari, og køretøjets driftssikkerhed er sikret, kan under ingen omstændigheder være omfattet af undtagelsen i artikel 5, stk. 2, litra a), i forordning nr. 715/2007.
2)

Artikel 5, stk. 2, litra a), i forordning nr. 715/2007 skal fortolkes således, at en manipulationsanordning, som kun sikrer overholdelsen af de emissionsgrænseværdier, der er fastsat i denne forordning, når den ydre temperatur befinder sig mellem 15 og 33 oC, og højden for kørslen er under 1 000 meter, ikke kan være omfattet af den undtagelse til forbuddet mod anvendelse af sådanne anordninger, der er fastsat i denne bestemmelse, alene af den grund, at denne anordning bidrager til at skåne dele, såsom ventilen til udstødningsgasrecirkulationen, EGR-køleren og dieselpartikelfilteret, medmindre det godtgøres, at den nævnte anordning er strengt nødvendig for at undgå en umiddelbar risiko for beskadigelse af motoren eller havari, som er forårsaget af et funktionssvigt i en af disse dele, af en så alvorlig karakter, at denne risiko i forbindelse med kørslen af køretøjet, der er udstyret med den nævnte anordning, medfører en konkret fare. En manipulationsanordning, der under normale kørselsforhold skal fungere størstedelen af året, for at motoren beskyttes mod beskadigelse eller havari, og for at køretøjets driftssikkerhed er sikret, kan under alle omstændigheder ikke være omfattet af undtagelsen i artikel 5, stk. 2, litra a), i forordning nr. 715/2007.
2)

Artikel 5, stk. 2, litra a), i forordning nr. 715/2007 skal fortolkes således, at en manipulationsanordning, der navnlig kun sikrer overholdelsen af de emissionsgrænseværdier, der er fastsat i denne forordning, når den ydre temperatur ligger mellem 15 og 33 oC, kun kan være begrundet i medfør af denne bestemmelse på den betingelse, at det godtgøres, at denne anordning er strengt nødvendig for at undgå en umiddelbar risiko for beskadigelse af motoren eller havari, som er forårsaget af et funktionssvigt i en del af udstødningsrecirkulationssystemet af en så alvorlig karakter, at denne risiko i forbindelse med kørslen af køretøjet, der er udstyret med den nævnte anordning, medfører en konkret fare. En manipulationsanordning, der under normale kørselsforhold skal fungere størstedelen af året, for at motoren beskyttes mod beskadigelse eller havari, og for at køretøjets driftssikkerhed er sikret, kan under alle omstændigheder ikke være omfattet af undtagelsen i artikel 5, stk. 2, litra a), i forordning nr. 715/2007.
1)

Kongeriget Danmark har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer ved at undlade at hindre eller standse danske mejeriers anvendelse af den beskyttede oprindelsesbetegnelse (BOB) »feta« til at betegne ost, der ikke opfylder varespecifikationen for denne BOB.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 30. juni 2022 — KM mod Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona — Spanien)

(Sag C-625/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring - direktiv 79/7/EØF - artikel 4, stk. 1 - indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn - national lovgivning, hvorefter to eller flere ydelser for fuldstændig uarbejdsdygtighed, der er tilkendt i samme lovbestemte sociale sikringsordning, er uforenelige - sådanne ydelsers forenelighed, når de er omfattet af særskilte lovbestemte sociale sikringsordninger - konstatering af, at der foreligger en indirekte forskelsbehandling baseret på statistiske oplysninger - fastlæggelse af de berørte grupper, der skal sammenlignes - berettigelse)

(2022/C 318/03)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: KM

Sagsøgt: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der forhindrer arbejdstagere, der er tilknyttet den sociale sikringsordning, i kumulativt at modtage to ydelser for fuldstændig arbejdsudygtighed, når disse ydelser henhører under én og samme sociale sikringsordning, samtidig med, at den tillader en sådan kumulation, når ydelserne henhører under særskilte sociale sikringsordninger, henset til, at denne lovgivning stiller kvindelige arbejdstagere særligt ufordelagtigt i forhold til mandlige arbejdstagere, bl.a. fordi den gør det muligt for en betydelig større andel af mandlige arbejdstagere — der er fastlagt på grundlag af det samlede antal af mandlige arbejdstagere, som er omfattet af denne lovgivning — i forhold til en tilsvarende andel af kvindelige arbejdstagere at kunne foretage denne kumulation, og at den pågældende lovgivning ikke er begrundet i objektive forhold, som intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.

(1) EUT C 79 af 8.3.2021.