Forslag til afgørelse fra generaladvokat Vilaça fremsat den 3. december 1987. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND. - ADVOKATERS FRI UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER - GENNEMFOERELSE I NATIONAL RET AF DIREKTIV 77/249/EOEF. - SAG 427/85.



Samling af Afgørelser 1988 side 01123

svensk specialudgave side 00395

finsk specialudgave side 00403



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Under den foreliggende traktatbrudssag har Kommissionen nedlagt paastand om, at det statueres, at Forbundsrepublikken Tyskland ikke overholdt de forpligtelser, som paahviler den i henhold til EOEF-Traktaten og Raadets direktiv 77/249/EOEF af 22 . marts 1977 om advokaters fri udveksling af tjenesteydelser ( 1 ).

I - Gaeldende faellesskabsret

2 . Direktiv 77/249/EOEF, som er vedtaget af Raadet under henvisning til EOEF-Traktatens artikler 57 og 66, har til formaal at lette den faktiske gennemfoerelse af advokaters fri udveksling af tjenesteydelser .

3 . Da denne frihed foelger direkte af Traktaten, navnlig artikel 59, skal direktivet fortolkes i lyset af Traktatens bestemmelser, som det tilsigter at lette gennemfoerelsen af .

a ) Traktatens bestemmelser

4 . I henhold til Traktatens artikel 59, stk . 1, omfatter afskaffelsen af restriktioner, der hindrer fri udveksling af tjenesteydelser inden for Faellesskabet, alle tjenesteydelser, der praesteres af statsborgere i medlemsstaterne, der er bosat i et andet af Faellesskabets lande end modtageren af den paagaeldende ydelse . I henhold til artikel 60, stk . 1, betragtes de ydelser, der normalt udfoeres mod betaling, i det omfang de ikke omfattes af bestemmelserne vedroerende den frie bevaegelighed for varer, kapital og personer, som tjenesteydelser .

5 . Ved denne definition afgraenses omraadet for den frie udveksling af tjenesteydelser, dog med forbehold af bestemmelserne i artikel 61 og i artiklerne 55 og 56, som artikel 66 henviser til . I oevrigt fastlaegges anvendelsesomraadet for artiklerne 59 og 60 ud fra det sted, hvor tjenesteyderen og modtageren af tjenesteydelsen har hjemsted eller bopael .

6 . Artikel 60, stk . 3, tilfoejer, at "med forbehold af bestemmelserne i kapitlet om etableringsretten kan tjenesteyderen midlertidigt udoeve sin virksomhed i det land, hvor ydelsen praesteres, paa samme vilkaar, som det paagaeldende land fastsaetter for sine egne statsborgere ".

7 . Ifoelge Domstolens faste praksis er Traktatens artikler 59 og 60 blevet direkte anvendelige efter overgangsperiodens udloeb, uden at deres anvendelighed er betinget af en forudgaaende harmonisering eller koordination af medlemsstaternes lovgivninger ( 2 ). Ifoelge disse bestemmelser skal ikke blot enhver forskelsbehandling af tjenesteyderen paa grundlag af dennes nationalitet afskaffes, men ogsaa alle restriktioner, der hindrer fri udveksling af tjenesteydelser, og som er paalagt ham paa grund af, at han er etableret i en anden medlemsstat end den, hvori tjenesteydelsen skal udfoeres ( 3 ).

8 . Med hensyn til reglen om national behandling i artikel 60, stk . 3, har Domstolen fastslaaet, at selv om den omhandlede bestemmelse har til formaal "at goere det muligt for tjenesteyderen at udoeve sin virksomhed i den medlemsstat, hvor ydelsen praesteres, uden forskelsbehandling i forhold til denne stats egne statsborgere", indebaerer dette imidlertid ikke, "at hele den nationale lovgivning, der anvendes i forhold til denne stats egne borgere, og som i almindelighed regulerer de i denne stat etablerede virksomheders loebende aktiviteter, fuldt ud paa samme maade kan bringes i anvendelse paa aktiviteter af midlertidig art, der udoeves af virksomheder, der er etableret i andre medlemsstater" ( Webb-dommen, praemis 16 ).

9 . Domstolen har i samme dom ( praemis 17 ) erkendt, at "i betragtning af, at visse tjenesteydelser er af speciel karakter, kan saerlige krav til tjenesteyderne, der er begrundet i anvendelse af faglige regler, ikke anses for uforenelige med Traktaten" ( jfr . ogsaa Van Wesemael-dommen, praemis 28 ).

10 . Domstolen tilfoejede, at "den frie udveksling af tjenesteydelser, der er et grundlaeggende princip i Traktaten, kan dog kun begraenses ved regler, der er begrundet i almenvellet, og som paahviler enhver person eller enhver virksomhed, der udoever en aktivitet paa (( den medlemsstats omraade, hvor tjenesten ydes )), i det omfang disse interesser ikke varetages i kraft af bestemmelser, som tjenesteyderen er undergivet i den medlemsstat, hvor han er etableret" ( aekvivalens-princippet ) ( Webb-dommen, praemis 17; jfr . ogsaa Van Wesemael-dommen, praemisserne 28, 29 og 30 ).

11 . Desuden skal de krav, der stilles i national lovgivning, vaere "objektivt noedvendige for at sikre overholdelsen af de regler, der gaelder for det paagaeldende erhverv, og for at beskytte de hensyn, som varetages med reglerne", som Domstolen har fremhaevet i sin dom af 4 . december 1986 om fri udveksling af tjenesteydelser inden for forsikringsvirksomhed ( 4 ). Domstolen opstillede desuden den betingelse, at "det er umuligt at naa til samme resultat ved mindre restriktive regler" ( praemis 29 ).

12 . I overensstemmelse med disse krav gik Domstolen i sidstnaevnte dom frem paa foelgende maade :

1 ) undersoegelse af, om der foreligger hensyn, som kan begrunde visse begraensninger for den fri udveksling af tjenesteydelser paa det paagaeldende omraade;

2 ) besvarelse af spoergsmaalet om, hvorvidt de almene beskyttelseshensyn allerede er varetaget ved reglerne i etableringsstaten;

3 ) undersoegelse af den restriktive foranstaltning med henblik paa at afgoere, om den var objektivt noedvendig, og om det ikke var muligt at naa til samme resultat med mindre restriktive regler .

b ) Direktiv 77/249/EOEF

13 . Traktatens artikel 63 bestemmer, at der i overgangsperioden skal udarbejdes en "almindelig plan" for afskaffelse af bestaaende begraensninger i den fri udveksling af tjenesteydelser inden for Faellesskabet . Planen blev godkendt ved afgoerelse truffet af Raadet den 18 . december 1961 ( 5 ), og skulle gennemfoeres ved udstedelse af direktiver .

14 . Blandt de udstedte direktiver tager nogle sigte paa i overgangsperioden at afskaffe restriktioner, der hindrer fri udveksling af tjenesteydelser; andre tager sigte paa at indfoere bestemmelser i medlemsstaternes lovgivninger, der skal lette den faktiske gennemfoerelse af den fri udveksling, navnlig ved hjaelp af gensidig anerkendelse af faglige kvalifikationer og koordinering af lovgivningerne om udoevelse af selvstaendig erhvervsvirksomhed ( artiklerne 57, 63 og 66 ).

15 . Det sidste er netop tilfaeldet, for saa vidt angaar direktiv 77/249/EOEF om advokaters fri udveksling af tjenesteydelser ( herefter benaevnt "direktivet ").

16 . Ifoelge direktivet ( artikel 2 ) forudsaetter den faktiske gennemfoerelse af denne frihed for det foerste, at medlemsstaterne anerkender personer, som udoever advokatvirksomhed i de forskellige medlemsstater under en af de betegnelser, der er naevnt i artikel 1, stk . 2, som advokater . Betingelserne for denne gensidige anerkendelse og gennemfoerelsen af den frie udveksling af tjenesteydelser er fastlagt i direktivets artikler 3 og foelgende .

17 . Specielt med hensyn til virksomhed i forbindelse med repraesentation og forsvar af en klient for retten eller over for offentlige myndigheder bestemmer artikel 4, stk . 1, at denne virksomhed "udoeves i den medlemsstat, der er vaertsland, paa de betingelser, som gaelder for advokater, der er etableret i denne stat, bortset fra betingelser om bopael eller medlemskab af en faglig organisation i naevnte stat ". Samme artikels stk . 2 tilfoejer, at den tjenesteydende advokat skal "iagttage de faglige regler, der gaelder i vaertslandet, idet han dog fortsat er undergivet de forpligtelser, der paahviler ham i den medlemsstat, han kommer fra ".

18 . Naervaerende traktatbrudssag drejer sig i det vaesentlige om fortolkningen af direktivets artikel 5, andet led, som bestemmer foelgende :

" For saa vidt angaar udoevelse af virksomhed i forbindelse med repraesentation og forsvar af en klient for retten kan en medlemsstat kraeve, at de advokater, der er omhandlet i artikel 1 :

- ...

- handler enten i forbindelse med en advokat, som udoever virksomhed ved den ret, der skal behandle sagen, og som i givet fald er ansvarlig over for denne ret ..."

19 . Den omstaendighed, at Kommissionen har paaberaabt sig denne bestemmelse som grundlag for de klagepunkter, den har fremsat over for Forbundsrepublikken Tyskland, rejser, som vi skal se i det foelgende, flere fortolkningsspoergsmaal; for det foerste skal der foretages en bestemmelse af det omraade, hvor der kraeves en forbindelse, og for det andet skal det fastlaegges, hvilke former for forbindelse den medlemsstat, som beslutter at paalaegge denne forpligtelse, kan indfoere, og den naermere udformning heraf .

II - Den nationale lovgivning

20 . Forbundsrepublikken Tyskland har gennemfoert direktivet ved lov af 16 . august 1980 ( herefter benaevnt "gennemfoerelsesloven "), hvis bestemmelser indeholder reglerne om tjenesteydende advokaters virksomhed .

21 . Det er denne lovs §4 ( i forbindelse med forskellige bestemmelser i retsplejelovene og med lovene om udoevelse af advokatvirksomhed og om juridisk raadgivning ), traktatbrudssoegsmaalet vedroerer .

22 . Denne bestemmelse, som omhandler tjenesteydende advokaters repraesentation og forsvar af en klient for retten, er affattet saaledes :

" 1 ) De i §1, stk . 1 ( 6 ), opregnede personer maa kun optraede som repraesentanter eller forsvarere for en klient i retssager samt i administrative sager vedroerende overtraedelser af straffeloven, andre lovovertraedelser, tjenestefejl og misligholdelse af tjenestepligter, hvis de handler i forbindelse med en tysk advokat, som selv er rettergangsfuldmaegtig eller forsvarer i sagen . Desuden maa de saavel i civile sager som i straffesager kun give moede for retten, hvis de ledsages af advokaten, og som forsvarere maa de kun besoege en faengslet, hvis de ledsages af advokaten, og kun korrespondere med en faengslet gennem denne .

2 ) Ved foretagelsen af hver enkelt handling skal det godtgoeres, at der er den noedvendige forbindelse, jfr . stk . 1 . Handlinger, som de i §1, stk . 1, opregnede personer foretager i strid med stk . 1, eller paa et tidspunkt, hvor der ikke foreligger bevis for forbindelsen, er ugyldige . Under retsmoederne antages forbindelsen for at vaere etableret, hvis handlingen ikke straks tilbagekaldes eller aendres af den tyske advokat .

3 ) I tilfaelde, hvor det er paabudt at moede ved advokater, som har moederet for den ret, der behandler sagen, finder §52, stk . 2, i Bundesrechtsanwaltsordnung analog anvendelse ."

23 . §52, stk . 1 og 2, i Bundesrechtsanwaltsordnung ( herefter benaevnt "BRAO ") bestemmer om de tilfaelde, hvor der er advokattvang, at :

" 1 ) For saa vidt som det er paabudt at moede ved advokat, kan den advokat, som er udpeget til rettergangsfuldmaegtig, kun overdrage sit hverv til en advokat, som selv kan udpeges til rettergangsfuldmaegtig i sagen .

2 ) Den advokat, der optraeder som rettergangsfuldmaegtig ved den ret, der behandler sagen, kan under den mundtlige forhandling overlade det til en advokat, som ikke selv kan udpeges til rettergangsfuldmaegtig, at varetage parternes rettigheder med hans bistand ."

III - Sagens genstand

24 . Under den administrative procedure i sagen, som gennemgaas i retsmoederapporten, har Kommissionen i det vaesentlige opretholdt alle sine klagepunkter, da den ikke har anset de af Forbundsrepublikken Tysklands regering fremsatte bemaerkninger for tilfredsstillende .

25 . Kommissionens klagepunkter kan opdeles i tre kategorier .

1 ) Omraadet for forpligtelsen til at handle i forbindelse med en advokat

a ) Gennemfoerelsesloven forpligter tjenesteydende advokater til at handle i forbindelse med en tysk advokat, selv i sager, hvor der ikke er advokattvang efter tysk ret ( gennemfoerelseslovens §4, stk . 1 ).

b ) Gennemfoerelsesloven udvider omraadet for forpligtelsen til at handle i forbindelse med en advokat til kontakt med faengslede, saaledes at forpligtelsen ogsaa gaelder i tilfaelde, hvor der ikke er advokattvang .

2 ) Den naermere udformning af forpligtelsen til at handle i forbindelse med en advokat (§ 4, stk . 1 og 2 )

a ) Den tyske advokat, som den tjenesteydende advokat skal handle i forbindelse med, skal selv vaere rettergangsfuldmaegtig eller forsvarer i sagen .

b ) Den tjenesteydende advokat :

- maa kun give moede for retten i saavel civile sager som straffesager, hvis han ledsages af den tyske advokat;

- maa som forsvarer kun besoege en faengslet, hvis han ledsages af den tyske advokat, og maa kun korrespondere med en faengslet gennem den tyske advokat .

c ) Skal ved foretagelsen af hver enkelt handling godtgoere, at der er den noedvendige forbindelse; tjenesteydende advokaters handlinger, som er foretaget i strid med lovbestemmelserne om forbindelsen, eller paa et tidspunkt, hvor der ikke foreligger bevis for forbindelsen, er ugyldige; under retsmoederne antages forbindelsen for at vaere etableret, hvis handlingen ikke straks tilbagekaldes eller aendres af den tyske advokat .

3 ) D en analoge anvendelse af §52, stk . 2, i BRAO, som skal finde sted i henhold til gennemfoerelseslovens §4, stk . 3

I de tilfaelde, hvor det er paabudt at moede ved advokater, som har moederet for den ret, der behandler sagen, har den tjenesteydende advokat kun ret til at afgive indlaeg under den mundtlige forhandling, hvis han bistaas af en tysk advokat, der har moederet for den paagaeldende ret .

26 . Jeg skal blot henvise til, at Forbundsregeringen i sit svar paa den begrundede udtalelse - uanset at den har forsvaret sin fortolkning af direktivet - har erklaeret sig parat til at udvirke, at det kun kraeves, at der handles i forbindelse med en advokat, jfr . direktivets artikel 5, i sager, hvor der ifoelge loven er advokattvang, og til at tage sin lovgivning op til fornyet overvejelse paa visse punkter i forbindelse med den naermere udformning af forpligtelsen til at handle i forbindelse med en advokat .

IV - Gennemgang af Kommissionens klagepunkter

A - Omraadet for forpligtelsen til at "handle i forbindelse" med en tysk advokat

a ) De tilfaelde, hvor der ikke er advokattvang

27 . Kommissionen har anfoert, at bestemmelserne i gennemfoerelseslovens §4, stk . 1, er uforenelige med faellesskabsretten, for saa vidt som de paalaegger den tjenesteydende advokat at handle i forbindelse med en tysk advokat i retssager og i administrative sager inden for retsplejens omraade, hvor der ikke er advokattvang efter national ret .

28 . Ifoelge Kommissionen foelger det af direktivets artikel 5, andet led, at denne forpligtelse kun kan paalaegges den tjenesteydende advokat, naar en person ikke selv kan foere sin sag eller varetage sit forsvar . Den tyske regering har derimod gjort gaeldende, at den omhandlede bestemmelse omfatter alle former for virksomhed i forbindelse med en advokats repraesentation og forsvar af en klient .

29 . Jeg skal minde om, at direktivets artikel 5, andet led, bestemmer, at enhver medlemsstat kan paalaegge tjenesteydende advokater at handle "i forbindelse med en advokat, som udoever virksomhed ved den ret, der skal behandle sagen ...".

30 . Det foerste argument, som den tyske regering har fremfoert til sit forsvar, er netop ordlyden af denne bestemmelse; den centrale del af artikel 5 fastlaegger anvendelsesomraadet for bestemmelsen ved generelt at henvise til "udoevelse af virksomhed i forbindelse med repraesentation og forsvar af en klient for retten" uden paa nogen maade at begraense det til omraader, hvor der er advokattvang . Ifoelge den tyske regering skyldes det argument, som Kommissionen med stoette i bestemmelsens ordlyd har fremfoert under henvisning til kravet om en forbindelse "med en advokat, som udoever virksomhed ved den ret, der skal behandle sagen", en sammenblanding af begreberne "advokatens moederet" og "advokattvang"; derimod betyder den omstaendighed, at en advokat har moederet for en ret, ikke, at der er advokattvang ved den paagaeldende ret . Mens §18, stk . 1, i BRAO bestemmer, at alle advokater skal erhverve en advokatbeskikkelse, der giver moederet for en almindelig domstol, er det nemlig retsplejelovene, som - uafhaengigt af dette spoergsmaal, der hoerer ind under de faglige regler - er afgoerende for, om der er advokattvang .

31 . Kommissionen har imidlertid anfoert, at eftersom direktivets regler skal fortolkes i overensstemmelse med Traktaten, er det en af de begraensninger af det grundlaeggende princip om den fri udveksling af tjenesteydelser, der skal afskaffes i medfoer af artikel 59, at paalaegge den tjenesteydende advokat at handle i forbindelse med en tysk advokat i de tilfaelde, hvor der ikke er advokattvang efter tysk ret, og dette er i strid med det princip om national behandling, som er opstillet i artikel 60, stk . 3 . Ifoelge Kommissionen foelger det af formaalet med disse traktatbestemmelser samt af direktivets artikler 2 og 4, stk . 1, at der ved denne ligebehandling skal tages hensyn til tyske advokaters situation og ikke til tyske laegmaends .

32 . Kommissionen har ligeledes anfoert, at i alle de tilfaelde, hvor en part kan give moede for retten ved en tredjemand, er der ingen retlige eller almene hensyn, der kan begrunde, at det forbydes den tjenesteydende advokat at varetage repraesentationen eller forsvaret af sine klienter for retten alene .

33 . Kommissionen har i denne forbindelse anstillet foelgende betragtninger :

1 ) En klient benytter sig kun af en udenlandsk advokats tjenesteydelser, hvis der er saerlige grunde, der taler herfor, og hvis han mener, at denne loesning er mere fordelagtig for ham . Eftersom den udenlandske advokat i henhold til gennemfoerelseslovens §2, stk . 1, foerste punktum ( og direktivets artikel 3 ), ved at anvende sin erhvervstitel paa sit eget lands sprog skal tilkendegive, at han ikke er tysk advokat, er klienten fuldt ud i stand til at bedoemme advokatens kvalifikationer, selv om han selv er laegmand .

2 ) Det synes snarere at fremme sagens afvikling, at parten giver moede ved en udenlandsk advokat, end at han moeder selv; i forhold til, at en laegmand foerer sagen, er det saa meget mere berettiget, at en tjenesteydende advokat goer det . I oevrigt vil der normalt vaere tale om at repraesentere statsborgere fra andre medlemsstater eller om juridiske problemer, der vedroerer andre medlemsstater .

3 ) En udenlandsk advokat paatager sig som regel kun at repraesentere eller forsvare en klient for en tysk ret, hvis han behersker det tyske sprog, og hvis han har tilstraekkeligt kendskab til den tyske retsorden .

Hvis dette dette ikke var tilfaeldet, ville han ikke overholde de faglige regler - som i den henseende er ens i alle medlemsstaterne - som han er forpligtet til at iagttage i medfoer af direktivets artikel 4, stk . 2 .

4 ) Det ses ikke, hvordan tjenesteydelser, som ifoelge deres natur er lejlighedsvis forekommende eller midlertidige, kan indvirke forstyrrende paa den tyske retspleje .

34 . Hvad disse aspekter af problemet angaar, har Forbundsrepublikken Tysklands regering over for Kommissionens klagepunkt navnlig anfoert foelgende .

1 ) Selv i sager, hvor der ikke er advokattvang, er det paa sin plads, at forbindelsen mellem parterne og retten gaar igennem en rettergangsfuldmaegtig, hvis faglige uddannelse og erfaring i saerlig grad har gjort ham fortrolig med tysk ret og navnlig med de processuelle regler og skik og brug ved retterne .

Det er grunden til, at den nationale lovgivning begraenser laegmaends adgang til at moede i retten saa meget som muligt, og til, at disse kun kan moede for andre i undtagelsestilfaelde, naar der er retlige grunde, der taler herfor, og der ikke er tale om en virksomhed, de udoever regelmaessigt .

2 ) Det er i mandantens interesse, at tjenesteyderen, selv i sager, hvor der ikke er advokattvang, ikke kan handle uden medvirken af en tysk advokat . I sager for Verwaltungs -, Finanz -, Arbeits - og Sozialgerichte, hvor der ikke er advokattvang i de underste instanser, behoever retterne ikke at opfylde deres vejledningspligt i samme omfang, naar der er tale om en advokat, som naar der er tale om en part, der ikke er repraesenteret, eller i det mindste ikke er repraesenteret af en advokat .

3 ) De tyske procesretlige bestemmelser, der tillader personer, som har proceshabilitet, at repraesentere andre, har navnlig til formaal at give parterne mulighed for selv at foere deres sag .

Rechtsberatungsgesetz ( lov om juridisk raadgivning eller RBerG ) opstiller et generelt forbud mod erhvervsmaessigt at yde juridisk bistand, medmindre der er tale om advokater og visse andre personer og paa naermere fastsatte betingelser; det er grunden til, at kredsen af personer, der anerkendes som rettergangsfuldmaegtige i sager, hvor der ikke er advokattvang, indskraenkes til personer, som ikke erhvervsmaessigt optraeder som rettergangsfuldmaegtige, men kun i en enkelt sag, og som ikke har til hensigt at goere det igen .

Under disse omstaendigheder er advokater fra andre medlemsstater, som per definition handler erhvervsmaessigt, ikke ringere stillet end indenlandske eller udenlandske laegmaend .

35 . Den tyske regerings argumentation goer det noedvendigt at foretage en sondring mellem to retlige begreber, der er forskellige, selv om de er naert beslaegtede og til dels sammenfaldende .

36 . Kommissionen har nemlig valgt advokattvangen som kriterium for fastlaeggelsen af graenserne for den befoejelse, der er tillagt medlemsstaterne ved artikel 5, andet led .

37 . Herved forstaas parternes pligt til i en retssag at benytte sig af en advokats tjenesteydelser enten med henblik paa at indgive skriftlige indlaeg under sagen eller med henblik paa mundtligt at foere deres sag for en ret . Forpligtelsen til at moede ved advokat eller lade sig bistaa af en advokat betyder derfor, at parten ikke selv kan give moede for retten eller give en anden person, som ikke er advokat, fuldmagt til at foere sin sag .

38 . I Tyskland er der i princippet advokattvang i civile sager og straffesager, navnlig med undtagelse af de underste instanser eller ved mindre lovovertraedelser; derimod er der i sager, der behandles af Verwaltungs -, Finanz -, Arbeits - og Sozialgerichte, i princippet kun advokattvang i de oeverste instanser .

39 . I de tilfaelde, hvor der er advokattvang, ligger det i sagens natur, at advokater har et lovbestemt monopol paa at repraesentere parterne for retten; det er kun advokater ( samt i straffesager ogsaa personer, der underviser i retsvidenskab ), der har ret til at repraesentere eller bistaa parterne for retten .

40 . Den omstaendighed, at der bestaar et lovbestemt monopol, udelukker imidlertid ikke i sig selv, at parten kan have ret til at foere sin egen sag; den forhindrer blot, at tredjemaend, som ikke er advokater, repraesenterer parten, naar han lader sig repraesentere .

41 . Uden for det omraade, hvor der er advokattvang, gaelder advokatens lovbestemte monopol, for saa vidt som der er tale om erhvervsmaessig virksomhed, i Tyskland i civile sager under den mundtlige forhandling; advokater og personer, der underviser i retsvidenskab, har i princippet monopol paa at foere straffesager samt sager vedroerende forfatningen; i sager for Verwaltungs -, Finanz -, Arbeits - og Sozialgerichte er monopolet begraenset, idet personer som f.eks . fagforeningsrepraesentanter eller arbejdsgiverrepraesentanter, repraesentanter for landbrugsorganisationerne og for foreninger for krigsofre, revisorer, tjenestemaend i den offentlige forvaltning eller befuldmaegtigede for disse i almindelighed kan faa tilladelse til at repraesentere parterne .

42 . Paa den anden side opstiller Rechtsberatungsgesetz et generelt forbud, der i princippet gaelder for enhver tredjemand, som ikke er advokat, mod erhvervsmaessigt at yde juridisk bistand . Det er dog tilladt at lade sig repraesentere af andre personer, saasom notarer, revisorer, formueforvaltere m.v ., som handler inden for rammerne af deres befoejelser .

43 . Herefter kan jeg give udtryk for, hvad jeg mener om det foerste af de klagepunkter, Kommissionen har fremsat mod den tyske lovgivning .

44 . Efter min opfattelse er der ikke hold i de argumenter, Forbundsrepublikken Tysklands regering har fremfoert til sit forsvar .

45 . Dette betyder, at jeg anser kravet i gennemfoerelsesloven om, at den tjenesteydende advokat altid skal handle i forbindelse med en "Rechtsanwalt", naar han repraesenterer eller forsvarer en klient for retten, for i princippet at vaere uforeneligt med Traktaten og med direktivet af 22 . marts 1977 .

46 . Ganske vist opstiller direktivet efter sin ordlyd ikke nogen sondring med henblik paa at begraense raekkevidden af de befoejelser, der er tillagt medlemsstaterne ved artikel 5 .

47 . Som vi allerede har set, skal direktivet imidlertid fortolkes i lyset af Traktatens bestemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser og de principper, som ligger til grund herfor .

48 . Anvendelsen af disse principper i den foreliggende sag foerer til, at jeg maa drage den slutning, at den tyske lovgivning, for saa vidt angaar de tilfaelde, hvor der ikke er advokattvang, ikke opfylder de betingelser, Domstolen har opstillet for, at de "saerlige krav", der stilles til tjenesteyderne, kan anses for at vaere forenelige med Traktaten . Det er nemlig det, der er tale om, naar der ifoelge direktivet kan paalaegges advokater en forpligtelse til at "handle i forbindelse" med en advokat i det paagaeldende land .

49 . Den tyske lovgivning tillader nemlig ikke blot, at parten paa det her omhandlede omraade selv kan foere sin sag for retten, men den tillader ogsaa, at han kan lade sig repraesentere af en laegmand, saafremt denne ikke handler erhvervsmaessigt .

50 . Det omraade, hvor advokaten har et lovbestemt monopol, er altsaa begraenset til erhvervsmaessig virksomhed .

51 . Det er derfor aabenbart, at kravet om en god retspleje, som er begrundet i almene hensyn ( den foerste betingelse der er opstillet af Domstolen ), er langt mindre tungtvejende her end i sager, hvor der er advokattvang - som uden tvivl er af stoerre betydning og har stoerre vaegt - saaledes at ordningen med lovbestemt monopol snarere er dikteret af oensket om at beskytte advokatstanden .

52 . Paa den anden side er der andre regler, som effektivt bidrager til at sikre varetagelsen af dette hensyn i disse tilfaelde, hvilket bevirker, at den omhandlede begraensning ikke er objektivt noedvendig for at naa det tilstraebte resultat ( den anden og den tredje betingelse, som er opstillet i Domstolens praksis ).

53 . Det fremgaar nemlig af direktivets artikel 4, stk . 2, at "under udoevelsen af disse former for virksomhed skal advokaten iagttage de faglige regler, der gaelder i vaertslandet, idet han dog fortsat er undergivet de forpligtelser, der paahviler ham i den medlemsstat, han kommer fra" ( jfr . punkt 10 ovenfor ).

54 . Desuden er han stadig undergivet de gaeldende regler om civilretligt og strafferetligt ansvar .

55 . Det forekommer mig derimod, at Kommissionens argumenter, som jeg har gengivet i punkt 33, helt igennem er relevante .

56 . Kun denne fortolkning goer det muligt ikke blot at vaere loyal over for Traktatens principper om fri udveksling af tjenesteydelser, men ogsaa at bidrage til at virkeliggoere direktivets formaal paa dette omraade .

57 . Direktivet bestemmer nemlig ( i artikel 2 ), at medlemsstaterne anerkender enhver person som advokat, der i de andre medlemsstater har ret til at udoeve denne virksomhed, og at de skal soerge for, at virksomhed i forbindelse med repraesentation og forsvar af en klient for retten eller over for offentlige myndigheder udoeves paa de betingelser, som gaelder for advokater, der er etableret i vaertslandet ( artikel 4, stk . 1 ), dog med forbehold af de saerlige betingelser, som er tilladte .

58 . Det vaesentlige - og hermed vil jeg gerne afslutte denne del af mit forslag - er, at den forpligtelse til at handle i forbindelse med en tysk advokat, som er indfoert af den tyske lovgivning, er begraenset til repraesentation eller forsvar af en klient "for retten" ( direktivets artikel 5 ), dvs . til sager inden for retsplejens omraade .

59 . Den tyske regering har anfoert, at dette ogsaa foelger af gennemfoerelseslovens §4, stk . 1, som taler om "administrative sager vedroerende overtraedelser af straffeloven, andre lovovertraedelser, tjenestefejl og misligholdelse af tjenestepligter", hvilket Kommissionen aabenbart ogsaa har indroemmet i staevningen ( s . 14 ). Selv om Kommissionen i replikken synes at have rejst tvivl om, hvorvidt henvisningen i §4, stk . 1, til de administrative sager er forenelige med direktivet, er det klagepunkt, som synes at foelge heraf, klart fremsat for sent og kan derfor ikke tages i betragtning .

b ) Kontakter med faengslede

60 . Kommissionen har foreholdt Forbundsrepublikken Tyskland, at §4, stk . 1, andet punktum, udvider forpligtelsen til at handle i forbindelse med en tysk advokat til besoeg hos og korrespondance med faengslede, selv i tilfaelde, hvor disse kunne forsvares af "betroede personer", som ikke er tyske advokater .

61 . Efter min opfattelse kan der ikke fuldt ud gives Kommissionen medhold heri .

62 . Besoeg hos og korrespondance med faengslede er nemlig utvivlsomt omfattet af "virksomhed i forbindelse med repraesentation og forsvar af en klient for retten", og falder derfor ind under bestemmelserne i direktivets artikel 5 .

63 . Forpligtelsen til at handle i forbindelse med en tysk advokat gaelder altsaa i princippet ogsaa for dem .

64 . Forpligtelsen maa imidlertid begraenses til det omraade, hvor der er advokattvang, og derfor maa der efter min opfattelse til dels gives Kommissionen medhold i dette klagepunkt, uden at det er noedvendigt at tage stilling til den maade, hvorpaa den tyske lovgiver naermere har udformet denne forpligtelse .

B - Den naermere udformning af forbindelsen

65 . Efter at have gennemgaaet spoergsmaalet om omraadet for den forpligtelse til at "handle i forbindelse" med den tyske advokat, som er fastsat i den tyske lovgivning, skal jeg nu behandle Kommissionens klagepunkter med hensyn til den naermere udformning af den forbindelse, der kraeves i henhold til denne lovgivning .

66 . En stillingtagen til dette spoergsmaal forudsaetter en definition af udtrykket "handle i forbindelse", som forekommer i direktivets artikel 5, andet led, uden at bestemmelsen dog paa nogen maade fastslaar, hvad det betyder .

67 . Der er imidlertid tale om et faellesskabsretligt begreb, som det ikke udelukkende kan overlades til medlemsstaterne at konkretisere, og hvis indhold maa fastlaegges paa grundlag af de samme kriterier for fortolkningen, som er blevet anvendt ved fastlaeggelsen af det omraade, hvor den i denne bestemmelse omhandlede forbindelse gaelder .

68 . Dette betyder, at det som faellesskabsretligt begreb skal fortolkes selvstaendigt og i overensstemmelse med Traktaten efter de retningslinjer, som allerede er fastlagt af Domstolen i den ovenfor anfoerte praksis .

69 . Da der er tale om en begraensning af et af Traktatens grundlaeggende principper, skal begrebet efter Domstolens faste praksis ( 7 ) fortolkes snaevert .

70 . For at et "saerligt krav" som det, der paalaegges tjenesteydende advokater i kraft af den udoevede virksomheds saerlige karakter, kan anses for foreneligt med Traktaten, er det navnlig noedvendigt ( 8 ):

- at det er begrundet i almene hensyn, som ikke tilgodeses i kraft af de bestemmelser, som tjenesteyderen er undergivet i den medlemsstat, han kommer fra;

- at det er objektivt noedvendigt for at sikre overholdelsen af de regler, der gaelder for det paagaeldende erhverv, og for at beskytte de hensyn, som varetages med reglerne;

- at det er umuligt at naa til samme resultat ved mindre restriktive regler .

71 . Hvordan skal disse principper saa anvendes paa den generelle definition af begrebet "handle i forbindelse"?

72 . Indledningsvis bemaerkes, at de forskellige sproglige versioner af direktivet afviger fra hinanden, for saa vidt angaar dette begreb; nogle af versionerne synes at forudsaette en overenskomst mellem advokaterne, mens dette ikke noedvendigvis er en forudsaetning ifoelge andre versioner .

73 . Udtrykket skal imidlertid fortolkes ensartet under hensyntagen til bestemmelsens formaal og generelle opbygning ( 9 ).

74 . Det synes imidlertid klart, at grundene til den i direktivet omhandlede forpligtelse til at "handle i forbindelse" med en indenlandsk advokat, skal soeges i hensynet til en god retspleje, da der er tale om virksomhed udoevet af advokater, som er uddannet inden for andre retssystemer .

75 . Forpligtelsen til at "handle i forbindelse" med en indenlandsk advokat skal derfor forstaas som en form for stoette til eller orientering af den tjenesteydende advokat gennem samarbejdet med en indenlandsk advokat, som er uddannet og etableret i det land, hvor tjenesteydelsen praesteres .

76 . Det centrale i denne forpligtelse til "at handle i forbindelse med" en indenlandsk advokat er derfor det faglige samvirke eller samarbejde mellem de to advokater med det formaal at udfylde lakunerne i kendskabet til den tyske retsorden og den manglende erfaring med hensyn til dens processuelle regler for at sikre, at repraesentationen under retssager kommer til at forloebe forskriftsmaessigt .

77 . Naar det forholder sig saaledes, er det berettiget, at det overlades til advokaterne i faellesskab at fastlaegge, hvilken form forbindelsen skal have . Begge er forpligtede til at iagttage de faglige regler, der gaelder i vaertslandet, idet tjenesteyderen dog fortsat er undergivet de forpligtelser, der paahviler ham i den medlemsstat, han kommer fra; de er ogsaa i stand til sammen at udforme samarbejdet paa en saadan maade, at det er tilpasset det mandat, som er givet dem, og saaledes at de overholder de faglige regler, der gaelder for dem, og opretholder deres faglige selvstaendighed .

78 . Man kan endog forestille sig, at grunden til, at forfatterne til direktivet ikke har defineret begrebet "forbindelse" er, at de har haft til hensigt at overlade det til advokaterne i faellesskab at blive enige om betingelserne for denne forbindelse; det synes at vaere den loesning, som lovgivningen i stoerstedelen af medlemsstaterne har valgt .

79 . Jeg vil imidlertid ikke gaa saa vidt som til at sige, at medlemsstaterne ikke ved lov kan fastsaette rammerne for denne forbindelse, naar de overholder de allerede naevnte principper .

80 . En medlemsstat maa altsaa paalaegge saadanne forpligtelser, som er objektivt noedvendige for at goere dette faglige samarbejde effektivt; navnlig maa den naermere udformning af forbindelsen, som eventuelt fastlaegges, ikke bevirke, at den tjenesteydende advokat blot bliver medhjaelper for den indenlandske advokat, eller systematisk give ham en underordnet stilling i den sag, det er paalagt ham at foere .

81 . Lignende betragtninger maa med de fornoedne aendringer gaelde for beviset for forbindelsen og fastlaeggelsen af den indenlandske advokats eventuelle ansvar over for den ret, der skal behandle sagen .

82 . Det maa i oevrigt naevnes, at en advokat i en medlemsstat, som staar over for problemer, der vedroerer en anden medlemsstats retsorden, uanset forpligtelsen til at "handle i forbindelse" med en indenlandsk advokat, i praksis ikke betaenker sig paa selv at soege kontakt med en kollega, der er etableret i denne medlemsstat, og etablere et passende samarbejde med ham .

83 . I lyset af disse almindelige betragtninger er det let at loese de problemer, som Kommissionens klagepunkter vedroerende den i den tyske lov foreskrevne naermere udformning af forbindelsen har rejst .

84 . Kommissionen har i det vaesentlige anfaegtet den i den tyske lovgivning foreskrevne naermere udformning af forbindelsen paa fire punkter :

1 ) Forpligtelsen for en tjenesteydende advokat til at "handle i forbindelse" med en tysk advokat, som selv skal vaere rettergangsfuldmaegtig eller forsvarer i sagen ( gennemfoerelseslovens §4, stk . 1, foerste punktum ).

2 ) Kravet om, at han kun maa give moede for retten i saavel civile sager som straffesager, hvis han ledsages af den tyske advokat ( gennemfoerelseslovens §4, stk . 1, andet punktum ).

3 ) Forpligtelsen til at foere bevis for forbindelsen ved foretagelsen af hver enkelt handling, idet handlingen i modsat fald er ugyldig; "under retsmoederne antages forbindelsen for at vaere etableret, hvis handlingen ikke straks tilbagekaldes eller aendres af den tyske advokat" ( gennemfoerelseslovens §4, stk . 2 ).

4 ) Forpligtelsen til at vaere ledsaget af en tysk advokat ved besoeg hos faengslede og forbudet mod at korrespondere med disse, hvis det ikke sker gennem denne advokat ( artikel 4, stk . 1, andet punktum in fine ).

85 . Alt i alt er Kommissionen af den opfattelse, at gennemfoerelsesloven ved den maade, hvorpaa den fastlaegger den naermere udformning af forbindelsen, overskrider de i Traktaten og direktivet fastsatte graenser, idet den gaar ud over, hvad der er paakraevet som foelge af kravet om at handle i forbindelse med en indenlandsk advokat .

86 . Forbundsregeringen har derimod gjort gaeldende, at den tyske advokat baerer det fulde ansvar over for de kompetente retter, saaledes som direktivets artikel 5, andet led, tillader, og at den maade, forbindelsen er udformet paa i henhold til gennemfoerelseslovens §4, stk . 1 og 2, er noedvendig, for at den tyske advokat fuldt ud kan paatage sig dette ansvar .

87 . Selve dynamikken i retsforhandlingerne, som noedvendiggoer oejeblikkelige reaktioner og passende indgreb fra rettergangsfuldmaegtigens side, goer det noedvendigt, at rettergangsfuldmaegtige eller forsvarere, som optraeder erhvervsmaessigt, kender den nationale retsorden til bunds, hvilket ikke er tilfaeldet med hensyn til den tjenesteydende advokat .

88 . Den tyske regering mener ikke, at den udenlandske advokats manglende viden kan opvejes af dommerens pligt til at soerge for, at sagen oplyses, i betragtning af dommerens pligt til at vaere upartisk og af det forhandlingsprincip, som er gaeldende i tysk civilproces .

89 . Forbundsrepublikkens regering har sammenfattende anfoert, at hvis den ikke havde indfoert disse regler, ville den tyske advokats rolle blive reduceret til blot at vaere raadgiver eller medhjaelper for den tjenesteydende advokat, saaledes at han ikke kunne paatage sig sit ansvar over for den ret, der behandler sagen .

90 . For at kunne tage stilling til dette argument vil jeg foerst forsoege at fastslaa, hvori det ansvar over for den ret, der behandler sagen, som ifoelge direktivet i givet fald kan paalaegges den indenlandske advokat, bestaar .

91 . Det fremgaar faktisk af ordlyden af og aanden i direktivets artikel 5, andet led, at dette ansvar vedroerer selve "forbindelsen ". Desuden er det ansvar, som direktivet henviser til, ansvaret over for den kompetente ret, og ikke over for parterne .

92 . Det, som en medlemsstat synes at kunne bestemme i sin lovgivning, er derfor navnlig, at den indenlandske advokat har ansvaret for at kunne godtgoere, at den tjenesteydende advokat opfylder betingelserne og har de noedvendige kvalifikationer med henblik paa at udoeve virksomhed i sit land og ved den paagaeldende instans, og at godtgoere, at der foreligger den kraevede forbindelse, samt at de faglige regler iagttages .

93 . Dette ansvar vil i alt vaesentligt vaere disciplinaert .

94 . Det synes imidlertid ikke noedvendigt at paalaegge de betingelser, som er genstanden for denne del af Kommissionens soegsmaal, for at den indenlandske advokat kan paatage sig dette ansvar, i det mindste ikke, for saa vidt angaar de tre foerste klagepunkter .

95 . Med hensyn til det foerste af disse klagepunkter maa der nemlig gives Kommissionen medhold i, at klientens forpligtelse til at udpege to rettergangsfuldmaegtige paafoerer ham yderligere udgifter og resulterer i en hindring for den fri udveksling af tjenesteydelser, som gaar ud over kravet om at handle i forbindelse med en indenlandsk advokat . Det boer derfor ikke paalaegges advokaterne at vaelge en saadan form for samarbejde, men overlades til de forskellige parters samstemmende vilje ( klient og advokater ). Der er i oevrigt intet i direktivets ordlyd, der taler for den ordning, den tyske lovgivning har valgt; tvaertimod tyder direktivet paa det modsatte, idet det simpelt hen taler om at handle i forbindelse "med en advokat, som udoever virksomhed ved den ret, der skal behandle sagen ".

96 . Endvidere synes kravet om, at den tyske advokat til stadighed skal vaere fysisk til stede, at staa i aabenbart misforhold til formaalet med forpligtelsen til at handle i forbindelse med en indenlandsk advokat, og det fremgaar i oevrigt klart af selve ordlyden af gennemfoerelseslovens §4, stk . 1, andet punktum, at der er tale om et yderligere krav i forhold til det "normale" omraade, hvor der kraeves en forbindelse .

97 . Endelig er forpligtelsen til ved foretagelsen af hver enkelt handling at godtgoere, at der er den noedvendige forbindelse, en spaendetroeje for den tjenesteydende advokat; den saetter hans selvstaendighed fuldstaendig ud af spillet, idet den hindrer ham i selv at foretage gyldige handlinger inden for rammerne af forbindelsen, og den eliminerer det ansvar, som paahviler ham i medfoer af standens faglige regler, og hindrer fuldstaendig, at beviset for forbindelsen kan foeres, foer han er begyndt at udoeve sin virksomhed, og at det bestaar, indtil det tilbagekaldes .

98 . Kort sagt synes det klart, at den tyske advokats eventuelle ansvar som foelge af forbindelsen med den tjenesteydende advokat kan sikres gennem mindre restriktive forholdsregler end dem, den tyske lovgivning fastsaetter .

99 . Faktisk har den tyske lovgivning i hele arsenalet af vaaben mod ukendskab til national ret valgt atomvaabnet, skoent det ville vaere tilstraekkelig effektivt at anvende konventionelle vaaben .

100 . Med hensyn til kontakt med faengslede forekommer det mig, at sagen stiller sig anderledes .

101 . Her kan tungtvejende almene hensyn - navnlig til den offentlige sikkerhed - begrunde, at der for besoeg hos og korrespondance med faengslede gives saadanne regler om forbindelsen, som er foreskrevet i gennemfoerelsesloven, og som goer det muligt for den tyske advokat paa naert hold at holde opsyn med denne virksomhed og paatage sig ansvaret herfor .

102 . Kommissionens klagepunkt er imidlertid efter min opfattelse ikke helt forfejlet, hvad angaar den omhandlede bestemmelse . Den opstiller nemlig de naevnte krav over én kam, skoent den burde begraense dem til de tilfaelde, hvor de er paakraevede af almene hensyn, navnlig til den offentlige sikkerhed . En afgraensning af disse tilfaelde kunne f.eks . foretages paa grundlag af lovovertraedelsens art .

C - Den analoge anvendelse af §2, stk . 2, i Bundesrechtsanwaltsordnung ( BRAO ) (" princippet om, at moederetten er indskraenket til bestemte domstole ")

103 . Kommissionen har anfoert, at gennemfoerelseslovens §4, stk . 3, som bestemmer, at §52, stk . 2, i BRAO skal anvendes analogt, har til foelge, at den tjenesteydende advokat i de tilfaelde, hvor det er paabudt at moede med advokater, som har moederet for den ret, der behandler sagen, kun har ret til at fremsaette indlaeg under den mundtlige forhandling med bistand af en tysk advokat, som har moederet for denne domstol .

104 . Dette foelger af §52, stk . 1, sammenholdt med stk . 2 .

105 . Denne begraensning, som er meget mere alvorlig end den mekanisme med hensyn til forbindelsen, som er indfoert ved gennemfoerelseslovens §4, stk . 1 og 2, kommer i medfoer af §78, stk . 1, i ZPO til at beroere langt de fleste civile sager, nemlig dem, der behandles af Landgerichte og hoejere instanser ( Oberlandesgerichte, Bayerisches Oberstes Landesgericht og Bundesgerichtshof ) samt i sager, som behandles af Familiengerichte .

106 . Kommissionen har anfoert, at advokaters fri udveksling af tjenesteydelser ikke i medfoer af direktivets artikel 5 kan begraenses til kun at omfatte indlaeg under den mundtlige forhandling med bistand af den advokat, der har moederet .

107 . Kommissionens kritik synes at bygge paa Domstolens dom i Webb-sagen, hvor der henvises til, at Traktatens artikel 60, stk . 3, i foerste raekke skal goere det muligt for tjenesteyderen at udoeve sin virksomhed i den medlemsstat, hvor ydelsen praesteres, uden forskelsbehandling i forhold til denne stats egne statsborgere . Domstolen fastslog herefter, at dette forbud mod forskelsbehandling "imidlertid ikke (( indebaerer )), at hele den nationale lovgivning, der anvendes i forhold til denne stats egne borgere, og som i almindelighed regulerer de i denne stat etablerede virksomheders loebende aktiviteter, fuldt ud paa samme maade kan bringes i anvendelse paa aktiviteter af midlertidig art, der udoeves af virksomheder, der er etableret i andre medlemsstater" ( praemis 16 ).

108 . I betragtning heraf er det Kommissionens opfattelse, at tjenesteydende advokater boer behandles paa samme maade som de tyske advokater, der har moederet for den ret, for hvilken de foerstnaevnte oensker at optraede som tjenesteydere, dog med det forbehold, at der skal foreligge den i direktivets artikel 5 omhandlede forbindelse .

109 . Kommissionen har bestraebt sig for at godtgoere, at de tjenesteydende advokater ikke af den grund stilles bedre end deres tyske kolleger .

110 . For det foerste er den tjenesteydende advokats situation ikke den samme som den tyske advokats .

111 . Centrum for sidstnaevntes erhvervsvirksomhed er det sted i Tyskland, hvor han er etableret, og hans moederet for i det mindste én af retterne paa dette sted svarer i de fleste tilfaelde til hans advokatvirksomheds og hans klienters behov; derimod er den situation, en advokat, som udfoerer en tjenesteydelse i Forbundsrepublikken Tyskland, befinder sig i, kendetegnet ved, at han ikke er etableret i denne medlemsstat, og at han ikke har moederet for nogen af retterne dér .

112 . Desuden adskiller tjenesteydelser sig ifoelge deres natur fra den virksomhed, som en advokat udoever fra sit kontor i sit eget land .

113 . Kommissionen har endelig gjort gaeldende, at hensynet til en god retspleje ikke kan begrunde den begraensning, som foelger af den tyske lovgivning . Den har i denne forbindelse henvist til erfaringerne indtil nu og til de forventninger, som med rimelighed kan stilles til fremtiden med hensyn til betydningen af advokaters tjenesteydelser i andre medlemsstater . Den har endvidere anfoert, at den forbindelse mellem retten og advokaten, som er noedvendig for, at retsforhandlingerne forloeber forskriftsmaessigt, er tilstraekkelig sikret ved, at den tjenesteydende advokat skal vaelge adresse hos en tysk advokat, saa snart han indtraeder i en retssag . For at styrke denne garanti kunne man bestemme, at der skulle vaelges adresse hos en tysk advokat, der har moederet for den paagaeldende ret .

114 . Den tyske regering har anfoert, at princippet om, at advokater skal have moederet for en bestemt ret, er blevet indfoert af hensyn til en god retspleje og for at fremme kommunikationen mellem advokaterne og retterne samt for at lette og fremskynde retsforhandlingernes forloeb . Paa grund af dette princip og i henhold til §72, stk . 1, i ZPO kan en tysk advokat ikke vaere rettergangsfuldmaegtig i en civil sag, hvis han ikke har moederet for den ret, hvor sagen verserer; hvis han oensker at tage del i sagen maa han respektere kompetencefordelingen i §52, stk . 2, i BRAO . Under disse omstaendigheder betyder bestemmelsen i gennemfoerelseslovens §4, stk . 3, kun, at tjenesteydende advokater behandles paa samme maade som tyske advokater, og bestemmelsen udgoer derfor ikke en tilsidesaettelse af faellesskabsretten . Hvis den tjenesteydende advokat blev ligestillet med en advokat, der har moederet for den ret, der behandler sagen, ville de tyske advokater tvaertimod blive stillet betydeligt ringere end deres kolleger i andre medlemsstater . Den tyske regering har i den forbindelse anfoert Bundesgerichtshof som et saerlig godt eksempel, idet det kun er et saerligt korps paa toogtyve tyske advokater, der har moederet for denne ret, mens alle advokater i de oevrige medlemsstater uden videre ville kunne optraede som rettergangsfuldmaegtige ved Bundesgerichtshof .

115 . Paa faellesskabsrettens nuvaerende stade mener jeg ikke, at der kan gives Kommissionen medhold i dette klagepunkt .

116 . Domstolen har i Klopp-dommen af 12 . juli 1984 ( 10 ) statueret, at "saa laenge der ikke foreligger detaljerede faellesskabsregler paa omraadet, kan hver medlemsstat frit fastsaette regler for udoevelse af advokaterhvervet paa sit omraade ".

117 . I samme dom ( praemis 20 ), har Domstolen endvidere fastslaaet, at "paa grund af de saerlige forhold, der kendetegner advokaterhvervet, maa der imidlertid anerkendes en ret for modtagelsesstaten til i den gode retsplejes interesse at stille krav til advokater registreret paa dens omraade om, at de udoever deres erhverv paa en maade, hvorved de kan opretholde tilstraekkelig kontakt med deres klienter og justitsmyndighederne samt iagttage de kollegiale regler ".

118 . Disse bemaerkninger refererer ganske vist til en sag om etableringsret .

119 . De deri opstillede principper kan imidlertid overfoeres til omraadet for den frie udveksling af tjenesteydelser, hvor den regel, der svarer til artikel 52, stk . 2, er reglen om ligebehandling eller forbud mod forskelsbehandling i Traktatens artikel 60, stk . 3 .

120 . Det afgoerende er, at de krav, der er opstillet i den nationale lovgivning, ikke kan medfoere, at statsborgere fra andre medlemsstater hindres i faktisk at udoeve den etableringsret, som er garanteret dem i Traktaten ( Klopp-dommen, praemis 20 in fine ).

121 . I det foreliggende tilfaelde kan advokater, der er etableret i andre medlemsstater, udfoere deres tjenesteydelser paa samme betingelser som enhver tysk advokat, som ikke har moederet for den kompetente ret . Sammenligningen er i oevrigt saerlig slaaende, fordi der er tale om en forbundsstat, og de tyske advokater udoever deres virksomhed for retter i forskellige delstater .

122 . Der er altsaa i det foreliggende tilfaelde tale om en lovgivning, der uden forskel finder anvendelse paa tyske statsborgere og statsborgere i andre medlemsstater, "og hvis indhold og formaal ikke goer det muligt at drage den slutning, at den er vedtaget med forskelsbehandling for oeje, eller at den har saadanne virkninger" ( 11 ).

123 . I oevrigt kan advokater fra andre medlemsstater opnaa moederet for en tysk ret, hvis de goer brug af deres etableringsret i Tyskland; de befinder sig saa i samme situation som deres tyske kolleger og er undergivet de samme begraensninger . Disse begraensninger ville de - hvis man fulgte Kommissionens standpunkt - kunne undgaa, hvis de i stedet for at etablere sig i Tyskland noejedes med lejlighedsvis at udfoere tjenesteydelser . Man ville saa blive bragt i en situation som den, om hvilken Domstolen i Van Binsbergen-dommen af 3 . december 1974 ( 12 ) har udtalt, at den kan undgaas, hvis der anvendes regler, som paahviler enhver, der er bosat paa den stats omraade, hvor ydelsen praesteres .

124 . Forudsat at der allerede eksisterede ét faelles retsomraade i Faellesskabet, ville knaesaettelsen paa faellesskabsplan af et princip om, at advokater skulle vaere tilknyttet en bestemt ret, i oevrigt ikke noedvendigvis bringe advokaterne i en vaerre situation end den, de tjenesteydende advokater nu befinder sig i ( ogsaa selv om man saa ikke laengere ville kunne tale om tjenesteydelser i faellesskabsrettens forstand ).

125 . Kommissionen har endvidere i replikken indroemmet, at dens klagepunkt maaske ikke burde omfatte situationen ved Bundesgerichtshof . Jeg kan imidlertid ikke se nogen fornuftig begrundelse for at anvende forskellige kriterier .

V - Sammenfatning

126 . Jeg skal derfor foreslaa, at det statueres, at Forbundsrepublikken Tyskland ikke har overholdt de forpligtelser, der paahviler den i henhold til EOEF-Traktatens artikler 59 og 60 og i henhold til Raadets direktiv 77/249/EOEF af 22 . marts 1977 om lettelser med henblik paa den faktiske gennemfoerelse af advokaters fri udveksling af tjenesteydelser, i det omfang

a ) den har paalagt advokater fra en anden medlemsstat - som i form af tjenesteydelser udoever virksomhed i forbindelse med repraesentation og forsvar af en klient for retten i Forbundsrepublikken Tyskland - en forpligtelse til at handle i forbindelse med en tysk advokat, selv i de tilfaelde, hvor der ikke er advokattvang efter tysk ret;

b ) den kraever, at den tyske advokat, som den tjenesteydende advokat skal handle i forbindelse med, selv skal vaere rettergangsfuldmaegtig eller forsvarer i sagen;

c ) den forbyder den tjenesteydende advokat at give moede for retten i saavel civile sager som straffesager, medmindre han ledsages af den tyske advokat;

c ) den kraever, at det ved foretagelsen af hver enkelt handling skal godtgoeres, at der er den noedvendige forbindelse, idet handlingen ellers anses for ugyldig;

e ) den under alle omstaendigheder, og ikke blot, naar der er tungtvejende almene hensyn, der taler herfor, forbyder den tjenesteydende advokat at besoege en faengslet, medmindre han ledsages af den tyske advokat, og at korrespondere med en faengslet, medmindre det sker gennem denne advokat .

127 . I oevrigt boer sagsoegte frifindes .

128 . Da Forbundsrepublikken Tyskland har tabt sagen paa de fleste punkter, boer den efter min opfattelse tilpligtes at betale alle sagens omkostninger .

(*) Oversat fra portugisisk .

( 1 ) EFT L 78 af 26.3.1977, s . 17 .

( 2 ) Dom af 12 . december 1974 i sag 36/74, Walrave, Sml . s . 1405; dom af 18 . januar 1979 i de forenede sager 110 og 111/78, Van Wesemael, Sml . s . 35; dom af 17 . december 1981 i sag 279/80, Webb, Sml . s . 3305 .

( 3 ) Dommene Van Wesemael, praemis 27, og Webb, praemis 14 .

( 4 ) Dom af 4 . december 1986 i sag 205/84, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, Sml . s . 3755, praemis 27 .

( 5 ) EFT spec . Anden Serie IX, s . 3 .

( 6 ) Gennemfoerelseslovens §1, stk . 1, gentager ordret opregningen af de betegnelser, hvorunder advokaterhvervet kan udoeves i de forskellige medlemsstater, jfr . direktivets artikel 1, stk . 2 .

( 7 ) Jfr . f.eks . vedroerende artikel 55, stk . 1, dommen af 21 . juni 1974 i sag 2/74, Reyners, Sml . s . 631, praemisserne 33 og 43; vedroerende artikel 48, stk . 4, dommen af 17 . december 1980 i sag 149/79, Kommissionen mod Belgien, Sml . s . 3881, 3903 og 3904, praemisserne 19 og 22 .

( 8 ) Jfr . ovenfor, punkt 12 .

( 9 ) Dom af 27 . oktober 1977 i sag 30/77, Regina mod Bouchereau, Sml . s . 1999, 2010, praemis 14; jfr . ligeledes dommen af 3 . marts 1977 i sag 80/76, North Kerry Milk, Sml . s . 425, 435; dommene af 7 . februar 1979 i sagerne 11/76, Nederlandene mod Kommissionen, og 18/76, Forbundsrepublikken Tyskland mod Kommissionen, Sml . s . 245, 278, 343, 383; dom af 12 . juli 1979 i sag 9/79, Koschniske mod Raad van Arbeid, Sm . s . 2717, sammendraget, punkt 1, og s . 2724 .

( 10 ) Sag 107/83, Sml . 1984, s . 2971, 2989, praemis 17 .

( 11 ) Dom af 12 . februar 1987 i sag 221/85, Kommissionen mod Belgien, Sml . s . 719, praemis 11 .

( 12 ) Sag 33/74, Sml . 1974, s . 1299, 1309, praemis 12 .