Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Konkurrence - administrativ procedure - undersøgelse af klager - Kommissionens fastsættelse af prioriteter - hensyntagen til Fællesskabets interesse i behandlingen af en sag - Kommissionens skønsbeføjelse - forpligtelse til at begrunde beslutningen om henlæggelse - retlig prøvelse

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF); Rådets forordning nr. 17, art. 3)

2 Annullationssøgsmål - anbringender - væsentlige formelle mangler - Fællesskabets retsinstanser undersøger af egen drift

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

3 Konkurrence - administrativ procedure - undersøgelse af klager - hensyntagen til Fællesskabets interesse i behandlingen af en sag - vurderingskriterier - nødvendigheden af at afklare de retlige omstændigheder i den pågældende sektor - sektoren for salg af motorkøretøjer - Kommissionen berettiget til, når flere virksomheder indgiver klage over de samme overtrædelser, kun at forfølge en af dem - de øvrige klageres mulighed for at anlægge sag ved de nationale retter

(Rådets forordning nr. 17, art. 3)

Sammendrag

1 Ved fastsættelsen af prioriteter for behandlingen af de klager, den modtager i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, kan Kommissionen ikke blot bestemme, i hvilken rækkefølge klagerne skal behandles, men kan også afvise en klage med den begrundelse, at der ikke er en tilstrækkelig interesse for Fællesskabet i en fortsat behandling af sagen.

Den skønsbeføjelse, Kommissionen råder over i denne forbindelse, er imidlertid ikke ubegrænset. Der påhviler den således en begrundelsespligt, når den afviser at fortsætte behandlingen af en klage, og denne begrundelse skal være tilstrækkelig præcis og detaljeret til, at Retten kan foretage en effektiv prøvelse af Kommissionens skønsbeføjelse til at opstille prioriteter.

Denne prøvelse må dog ikke føre til, at Retten sætter sit eget skøn af Fællesskabets interesse i stedet for Kommissionens, men har til formål at kontrollere, at den anfægtede beslutning ikke hviler på materielt urigtige omstændigheder, og at den hverken er behæftet med en retlig fejl, et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning.

2 Retten kan af egen drift undersøge, om der foreligger væsentlige formelle mangler, og navnlig om der er sket en tilsidesættelse af de processuelle garantier, som er sikret i Fællesskabets retsorden.

3 Ved vurderingen af Fællesskabets interesse i behandlingen af en klage, som Kommissionen har modtaget i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, tilkommer det den at afveje den påståede overtrædelses betydning for fællesmarkedets funktion, sandsynligheden for, at det kan godtgøres, at der foreligger en overtrædelse, og omfanget af de undersøgelser, der vil være nødvendige for at give Kommissionen det bedst mulige grundlag for at udføre sin opgave med at sikre overholdelsen af traktatens artikel 85 og 86 (nu artikel 81 EF og 82 EF).

Med henblik herpå kan Kommissionen ikke blot tage hensyn til den hævdede overtrædelses grovhed og omfanget af de undersøgelser, som er nødvendige for at fastslå den, men også nødvendigheden i en afklaring af de retlige omstændigheder i forbindelse med den adfærd, som kritiseres i klagen, og en fastlæggelse af de bestående rettigheder og forpligtelser efter Fællesskabets konkurrenceret for de forskellige erhvervsdrivende, som berøres af denne adfærd.

I så henseende kan Kommissionen ved behandlingen af en klage om overtrædelse af traktatens artikel 85 inden for sektoren for salg af motorkøretøjer uden at gøre sig skyld i en åbenbar fejl antage, at de nationale retter og myndigheder er i stand til at undersøge de overtrædelser, som sagsøgeren har påstået i klagen, og at beskytte dennes rettigheder efter fællesskabsretten, under hensyn til, at rettighederne og forpligtelserne for de befuldmægtigede mellemhandlere samt for bilfabrikanter og sælgere er fastlagt og nærmere præciseret i forordningerne om gruppefritagelse, i en meddelelse fra Kommissionen samt i Rettens og Domstolens praksis.

Når Kommissionen står over for en situation, hvor adskillige omstændigheder indicerer, at flere større virksomheder inden for samme økonomiske sektor overtræder konkurrencereglerne, er den således berettiget til at koncentrere sin indsats om en af de pågældende virksomheder og samtidig henvise erhvervsdrivende, som måtte lide skade på grund af andres tilsidesættelse af konkurrencereglerne, til i givet fald at anlægge sag ved de nationale retter.