Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 25. marts 1992. - GERHARD BAUER MOD CONSEIL NATIONAL DE L'ORDRE DES ARCHITECTES. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: CONSEIL D'APPEL D'EXPRESSION FRANCAISE DE L'ORDRE DES ARCHITECTES - BELGIEN. - ANERKENDELSE AF EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFIKATIONSBEVISER INDEN FOR ARKITEKTUROMRAADET. - SAG C-166/91.



Samling af Afgørelser 1992 side I-02797



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Med det praejudicielle spoergsmaal, som Arkitektforeningens Fransksprogede Ankenaevn (Conseil d' appel d' expression française de l' ordre des architectes), Bruxelles (herefter benaevnt "Ankenaevnet"), har forelagt, anmodes Domstolen endnu engang om at fortolke Raadets direktiv 85/384/EOEF af 10. juni 1985 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser inden for arkitekturomraadet, herunder om foranstaltninger, som skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser (herefter benaevnt "direktivet") (1).

2. Bauer, der er tysk statsborger, fik den 9. februar 1989 fra Fachhochschule Stuttgart i Tyskland udstedt eksamensbevis for arkitektuddannelse med overskriften "Diplom-Ingenieur (F-H) Fachrichtung Architektur". Dette eksamensbevis vedroerte eksamen efter fire aars studier, herunder to praktiksemestre (Praxissemester).

3. Bauer, der bor i Belgien, ansoegte om optagelse paa fortegnelsen over arkitekter paa proeve i Provinsen Brabant' s Arkitektforening, hvilken den 26. juni 1990 blev afslaaet af Arkitektraadet (2) med den begrundelse, at hans eksamensbevis ikke var i overensstemmelse med reglerne i direktivet (3).

4. Ankenaevnet har med det nedenfor gengivne spoergsmaal anmodet Domstolen om en afgoerelse af, hvad der skal forstaas ved "en uddannelse af fire aars varighed", jf. direktivets artikel 11. Spoergsmaalet lyder saaledes: "Skal direktivets artikel 11, litra a), tredje led, fortolkes saaledes, at en uddannelse af fire aars varighed, hvori indgaar to obligatoriske praktiksemestre under tilsyn af 'Fachhochschule' Stuttgart, udgoer en studietid paa fire aar?"

5. Det er ubestridt (4), at Bauer, der paabegyndte arkitektstudiet den 9. marts 1984, kunne paaberaabe sig den ifoelge direktivets artikel 10 gaeldende overgangsordning, som omfatter samtlige statsborgere fra Faellesskabet, der har paabegyndt deres studier senest i det tredje akademiske aar efter direktivets meddelelse (august 1985).

6. I direktivets kapitel III, der baerer overskriften "Eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, der giver adgang til virksomhed inden for arkitekturomraadet i medfoer af opnaaede rettigheder eller eksisterende nationale bestemmelser", er der nemlig etableret en overgangsordning, der omhyggeligt maa holdes adskilt fra den endelige ordning, som reguleres i direktivets kapitel II, der baerer overskriften "Eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som giver adgang til virksomhed inden for arkitekturomraadet under stillingsbetegnelsen arkitekt".

7. Den endelige ordning indeholder ganske vist ikke en harmonisering af uddannelserne, men fastlaegger dog de kriterier, paa grundlag af hvilke disse kan anerkendes; kapitel II indeholder ikke en fortegnelse over de eksamensbeviser, som medlemsstaterne skal anerkende, men paabyder gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, der opfylder de kriterier, som er fastlagt i direktivets artikel 3 og 4.

8. Ud over de i artikel 3 opstillede krav til indholdet af undervisningen - der i lige grad skal tage hensyn til de teoretiske og praktiske sider ved arkitekturuddannelse og sikre de her henhoerende faerdigheder - stilles der i artikel 4 et krav til uddannelsens samlede varighed. Efter denne artikels stk. 1, foerste afsnit, litra a), skal uddannelsens samlede varighed enten vaere paa mindst fire aars fuldtidsstudium paa et universitet eller en tilsvarende laereanstalt eller mindst sekst aars studium paa et universitet eller en tilsvarende laereanstalt, hvoraf mindst tre aar skal vaere fuldtidsstudium. I andet afsnit i samme artikel bestemmes som en undtagelse, at uddannelsen i Forbundsrepublikken Tyskland paa "Fachhochschulen", der er en treaarig uddannelse, opfylder kravene ifoelge direktivet, naar denne uddannelse suppleres med fire aars erhvervserfaring i naevnte medlemsstat.

9. I sagen Nationale Raad van de Orde van Architecten mod Ulrich Egle (herefter benaevnt "Egle") (5) var sagsoegeren i hovedsagen indehaver af et eksamensbevis udstedt af Fachhochschule Konstanz efter fire aars studium, herunder to praktiksemestre, og ansoegte om at blive optaget i register for Raad van de Orde van Architekten i provinsen Limburg, netop under paaberaabelse af artikel 4, stk. 1, foerste afsnit, litra a). Ansoegningen blev afslaaet bl.a. med den begrundelse, at den paagaeldendes eksamensbevis ikke opfyldte betingelserne ifoelge direktivet.

10. Domstolen, der fik forelagt spoergsmaalet om, hvorvidt en saadan uddannelse opfyldte kriterierne ifoelge artikel 4, naaede til det resultat, at naevnte artikel "skal fortolkes saaledes, at en uddannelse af en varighed paa fire aar, som omfatter praktiksemestre, der tilrettelaegges og ledes af en Fachhochschule, skal anses for et fireaarigt fuldtidsstudium" (6).

11. Hvad angaar overgangsordningen er det i artikel 10 bestemt, at medlemsstaterne anerkender de i artikel 11 omhandlede eksamensbeviser og giver dem samme gyldighed paa deres respektive omraader som de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser inden for arkitekturomraadet, som de selv udsteder.

12. De i artikel 11 naevnte tyske eksamensbeviser er bl.a. eksamensbeviser udstedt af Fachhochschulen, arkitektafdelingen, hvorved det praeciseres, at naar disse vedroerer studier paa under fire, men mindst tre aar, kraeves mindst fire aars erhvervserfaring (7). Modsaetningsvis foelger heraf, at naar uddannelsen omfatter fire aars studier, stilles der ikke krav om erhvervserfaring (8). I overgangsordningens sammenhaeng gaelder altsaa tre forskellige regelsaet for eksamensbeviser udstedt af Fachhochschulen:

- Naar studietiden er paa under tre aar, er medlemsstaterne ikke forpligtet til at anerkende eksamensbeviset.

- Saafremt studietiden er paa under fire aar, men ikke mindre end tre aar, skal eksamensbeviset for at opnaa anerkendelse ledsages af en attest, der godtgoer fire aars erhvervserfaring.

- Naar studietiden er paa mindst fire aar, skal medlemsstaterne anerkende eksamensbeviset.

13. Det bemaerkes, at eksamensbeviser, der indehaves af personer omfattet af kapitel III, som har studeret i tiden forud for direktivets ikrafttraeden, logisk nok er undergivet mindre strenge betingelser end de i artikel 4 fastlagte betingelser. Saaledes kraeves det ikke inden for overgangsordningen, at der har vaeret tale om fuldtidsstudier.

14. For overgangsordningen er der i direktivet fastsat kriterier. Det tilkommer den medlemsstat, paa hvis omraade der ansoeges om anerkendelse som registreret arkitekt, at efterproeve, om det eksamensbevis, ansoegeren paaberaaber sig, opfylder disse kriterier: "Vaertsstaten" raader over et skoen.

15. Omvendt indeholder kapitel III en fortegnelse over de eksamensbeviser, som medlemsstaterne skal anerkende uden at efterproeve, om de opfylder kriterierne ifoelge artikel 3 og 4 (9). "Vaertsstaten" er bundet af opregningen i artikel 11 (10). I direktivets artikel 10 anfoeres det i oevrigt, at disse eksamensbeviser ikke noedvendigvis opfylder "mindstekravene for de i kapitel II naevnte beviser".

16. Et eksamensbevis fra en Fachhochschule skal saaledes anerkendes uden betingelser, naar der er tale om bevis for en uddannelse af fire aars varighed.

17. Spoergsmaalet er nu, om den fireaarige uddannelse ved skolen i Stuttgart, der omfatter to praktiksemestre, opfylder betingelsen herom, og mere specielt om disse praktiksemestre er en del af "studietiden", jf. artikel 11. Og det er dette spoergsmaal, det forelaeggende naevn har stillet.

18. Lad det straks vaere sagt, at det resultat, Domstolen naaede til i Egle-dommen samt den tilsyneladende inkonsekvens i at anerkende praktiksemestrene som en del af studietiden, naar det gaelder den endelige ordning, men ikke naar det gaelder overgangsordningen - selv om denne er mindre kraevende - udelukker enhver tvivl i saa henseende.

19. I det foreliggende tilfaelde har som naevnt klageren i hovedsagen studeret til arkitekt paa Fachhochschule Stuttgart. For denne undervisningsinstitution gaelder de samme regler som for Fachhochschule Konstanz, hvor sagsoegeren i hovedsagen i Egle-sagen havde studeret, nemlig Baden-Wuerttemberg' s lov af 4. juni 1982 om Fachhochschulen (11), hvis § 31, stk. 3, indeholder foelgende bestemmelse: "Principielt er studietiden ved en Fachhochschule paa fire aar. Studiet omfatter normalt tre aars studier paa Fachhochschule og to semestres erhvervserfaring (Praxissemester)" (12).

20. I mit forslag til afgoerelse i Egle-sagen naaede jeg til det resultat (13), at praktiksemestrene, naar de gennemfoertes under skolens tilsyn, var en uadskillelig del af studiet ved en Fachhochschule og derfor maatte medregnes ved fastlaeggelsen af studiernes varighed (fire aar). Domstolen fulgte i sin dom dette synspunkt.

21. Jeg skal derfor her indskraenke mig til nogle faa bemaerkninger til de nye argumenter, klageinstansen i hovedsagen har fremfoert.

22. Et praktiksemester er ikke en faglig virksomhed uden forbindelse med studiet (14), med tvaertimod, som det bestemmes i § 7 i studie- og eksamensordningen for Fachhochschule Stuttgart (15), en uadskillelig del af studiet.

23. Dette princip anfaegtes ikke af, at en tidligere uddannelse eller erhvervsvirksomhed kan medregnes ved beregningen af et praktiksemesters laengde. For ud over at medregningen af en tidligere uddannelse forudsaetter godkendelse fra Fachhochschule, kan der kun blive tale om, at den afloeser det foerste praktiksemester. Endvidere er det kun som en "undtagelse", at en tidligere erhvervsmaessig beskaeftigelse kan erstatte det andet praktiksemester, og betingelsen herfor er, at denne virksomhed har varet flere aar og har foert til erhvervelse af en fuldstaendig uddannelse (16).

24. For et praktiksemester, hvormed en laerer ved skolen foerer tilsyn (17), skal der ikke blot udstedes "uddannelsesattester" (Ausbildungsnachweise), men desuden en "godkendelse" (Anerkennung), og den studerende kan ikke afslutte studiet, uden at vaere i besiddelse af disse attester (18).

25. Endvidere er den omstaendighed, at der paa skolen findes et praktikantkontor, samt den praecision, hvormed denne regulerer praktiksemestrene, efter min mening et bevis for, at praktiksemestrene ikke lader sig adskille fra det oevrige studieforloeb.

26. Endelig gaelder der som naevnt ifoelge artikel 11, litra a), tredje led, andre regler for de arkitektuddannelser af tre aars varighed, der gives paa Fachhochschulen. Disse anerkendes kun, naar vedkommende herudover har fire aars erhvervserfaring.

27. I Egle-dommen udtalte Domstolen imidlertid foelgende vedroerende artikel 4, stk. 1:

"Dette krav om erhvervserfaring, som gaelder for treaarige uddannelser, har imidlertid ingen mening, saafremt uddannelser, der omfatter fire aars studier, ligeledes er omfattet af denne bestemmelses anvendelsesomraade. Saafremt faellesskabslovgiver havde villet indbefatte alle de arkitektuddannelser deri, som tilbydes ved Fachhochschulen i Tyskland, ville man ikke have sondret efter, om de var af tre eller fire aars varighed" (19).

28. Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at besvare det forelagte spoergsmaal saaledes:

"Artikel 11, litra a), tredje led, i Raadets direktiv 85/384/EOEF af 10. juni 1985 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser inden for arkitekturomraadet, herunder om foranstaltninger, som skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, skal fortolkes saaledes, at en uddannelse af fire aars varighed, der omfatter to praktiksemestre under tilsyn af en Fachhochschule som omhandlet i bestemmelsen, skal anses for at vaere fire aars studier, jf. bestemmelsens ordlyd."

(*) Originalsprog: fransk.

(1) - EFT L 223, s. 15.

(2) - Der hermed efter klage stadfaestede en tidligere afgoerelse af 30.3.1990.

(3) - Jf. afgoerelsen fra det forelaeggende naevn, s. 2.

(4) - Jf. samme afgoerelse.

(5) - Dom af 21.1.1992 (sag C-310/90, Sml. I, s. 177).

(6) - Samme dom, i konklusionen.

(7) - Ligesom tidligere bemaerkes, at formuleringen er enslydende med formuleringen i direktivets artikel 4, stk. 2.

(8) - Jf. mit forslag til afgoerelse i naevnte Egle-sag, punkt 18 og 21.

(9) - Henvisningen i artikel 11, litra a), tredje led, til artikel 4, stk. 1, andet afsnit, har alene til formaal at fastlaegge de betingelser, som eksamensbeviser, der dokumenterer en erhvervserfaring i Forbundsrepublikken Tyskland paa fire aar i tilfaelde, hvor uddannelsen har en varighed paa tre aar, skal opfylde. Det er ikke hermed meningen, at de materielretlige krav ifoelge artikel 4 ogsaa skal gaelde for de i artikel 11 naevnte eksamensbeviser.

(10) - Vedroerende omfanget af vaertsstatens befoejelser i denne forbindelse skal jeg henvise til mit forslag til afgoerelse i sag 130/88, Van de Bijl, punkt 13-17 (dom af 27.9.1989, Sml. s. 3039), vedroerende omfanget af vaertsstatens kontrol, naar tilladelsen til at udoeve selvstaendig erhvervsvirksomhed gives paa grundlag af en attestation for erhvervsudoevelsen, der udstedes af den kompetente myndighed i oprindelsesstaten. Domstolen naaede til det resultat, at kontrollen af denne attestations gyldighed i vaertsmedlemsstaten kun kunne angaa spoergsmaalet om, hvorvidt attestationen indeholdt en paaviselig urigtighed (jf. naevnte dom, praemis 22 og 27).

(11) - Jf. bilag 9 til staevningen, se foerste afsnit om lovens anvendelsesomraade.

(12) - Ibidem.

(13) - Jf. punkt 11-16.

(14) - Jf. klageinstansens indlaeg, s. 10.

(15) - Bilag 2 til klagen.

(16) - Jf. kapitel 5.4.2 h) i de saerlige bestemmelser i studieordningen, bilag 2 til klagen.

(17) - Jf. bilag 10 til klagen.

(18) - § 7, punkt 5, i de almindelige bemaerkninger til studieordningen, bilag 2 til klagen; jf. endvidere kapitel 5.2, femte afsnit, i de saerlige bestemmelser hertil.

(19) - Jf. naevnte Egle-dom, praemis 14.