Sag C-442/06

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Italienske Republik

»Traktatbrud — direktiv 1999/31/EF — deponering af affald — national lovgivning om bestående deponeringsanlæg — ukorrekt gennemførelse«

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 10. april 2008 I - 2417

Sammendrag af dom

Den forskriftsmæssige administrative procedure, fastsat i artikel 226 EF, udgør en med traktaten tilsigtet væsentlig garanti ikke blot med henblik på at beskytte den pågældende medlemsstats rettigheder, men også med henblik på at sikre, at en eventuel efterfølgende retssag har en klart afgrænset tvist som genstand. Det følger af dette formål, at formålet med åbningsskrivelsen er dels at afgrænse tvistens genstand og give medlemsstaten, der opfordres til at fremsætte sine bemærkninger, de fornødne oplysninger til, at den kan forberede sit forsvar, dels at give medlemsstaten lejlighed til at opfylde sine forpligtelser, før sagen indbringes for Domstolen. Når Kommissionen tilsender en medlemsstat en supplerende åbningsskrivelse og giver medlemsstaten en ny frist til at fremsætte sine bemærkninger, før Kommissionen afgiver en begrundet udtalelse til medlemsstaten på grundlag af de samme klagepunkter, som er fremsat i den supplerende åbningsskrivelse, har medlemsstaten haft mulighed for at forberede sit forsvar inden modtagelsen af den begrundede udtalelse, og Kommissionen har følgelig ikke tilsidesat medlemsstatens ret til forsvar. (jf. præmis 22 og 23)

En medlemsstat, som ikke har gennemført et fællesskabsdirektiv inden for den fastsatte frist, og som derfor er sagsøgt i et traktatbrudssøgsmål med det formål at få fastslået ikke forsinkelsen, men tilsidesættelsen af en forpligtelse efter direktivet, kan ikke påberåbe sig, at den ikke har truffet de til gennemførelse af det pågældende direktiv nødvendige foranstaltninger, til støtte for, at sagen ikke skal antages til realitetsbehandling, og medlemsstaten kan derfor heller ikke anføre, at Kommissionen mangler retlig interesse. (jf. præmis 30 og 31)

En medlemsstat kan ikke påberåbe sig for sen gennemførelse af et direktiv som begrundelse for ikke at opfylde andre forpligtelser efter samme direktiv eller at opfylde disse for sent. Når et direktiv opstiller en utvetydig forpligtelse for de ansvarlige nationale myndigheder, kan de medlemsstater, som ikke har gennemført direktivet, ikke anse sig for fritaget for at overholde disse forpligtelser efter udløbet af fristen for direktivets gennemførelse og kan ikke med en overgangsordning udelukke anvendelsen af disse bestemmelser i direktivet. At tillade dette ville føre til en udskydelse af fristen for gennemførelse. (jf. præmis 33)

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til direktiv 1999/31 om deponering af affald, hvis den vedtager og opretholder en national lovgivning, der ikke foreskriver anvendelse af direktivets artikel 2-13, som omhandler nye deponeringsanlæg, på deponeringsanlæg godkendt efter udløbet af fristen for gennemførelse af direktivet og inden ikrafttrædelsesdatoen for den nationale lovgivning. (jf. præmis 34, 35 og 51 samt domskonkl.)

Spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, skal vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse. Selv i tilfælde af, at traktatbruddet er blevet bragt til ophør efter udløbet af den frist, har det betydning, at sagen fortsættes med henblik på at fastlægge grundlaget for det ansvar, en medlemsstat som følge af sit traktatbrud vil kunne have pådraget sig i forhold til dem, hvis rettigheder berøres af traktatbruddet. (jf. præmis 42)