Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 16. maj 1991. - AN BORD BAINNE, IRISH DAIRY BOARD, CO-OPERATIVE LTD MOD HAUPTZOLLAMT GRONAU. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: FINANZGERICHT DUESSELDORF - TYSKLAND. - MONETAERE UDLIGNINGSBELOEB - FRITAGELSE. - SAG C-364/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-04465



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Finanzgericht Duesseldorf' s spoergsmaal indebaerer, at Domstolen skal praecisere anvendelsesomraadet for en raekke bestemmelser i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 926/80 af 15. april 1980 om fritagelse for monetaere udligningsbeloeb i visse tilfaelde (1) (herefter benaevnt "forordningen"), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2899/81 af 7. oktober 1981 (2). Disse retsakter, som i dag er ophaevet, kraever en kort redegoerelse for den sammenhaeng, hvori de indgik.

2. Som Domstolen har understreget,

"har indfoerelsen af udligningsbeloeb faktisk intet andet formaal end at udligne de forstyrrelser i samhandelen med landbrugsvarer, som foelger af udsvingene i visse medlemsstaters valutakurser" (3).

3. Ordningen med monetaere udligningsbeloeb medfoerte dog ogsaa visse vanskeligheder, som f.eks. i forbindelse med "gamle kontrakter", som er indgaaet foer, der traeffes en monetaer foranstaltning, som indebaerer, at der indfoeres monetaere udligningsbeloeb, eller at disse forhoejes, og som skal opfyldes efter, at denne aendring har fundet sted. I visse tilfaelde medfoerer aendringen en merudgift for den paagaeldende erhvervsdrivende.

4. For at undgaa, at de erhvervsdrivende skal baere risikoen for det tab, som er forbundet med monetaere foranstaltninger, udstedte Kommissionen fra 1974 loebende en raekke "billighedsforordninger". Det er den sidste, som blev udstedt den 15. april 1980, der er genstand for denne praejudicielle sag. Jeg vil foerst redegoere for de her relevante bestemmelser i den retsakt, som paa visse betingelser hjemlede fritagelse for opkraevning af nye monetaere udligningsbeloeb.

5. Ifoelge betragtningerne til forordningen var det vaesentligste kriterium for en saadan fritagelse at hindre skade. I forlaengelse heraf bestemmer forordningens artikel 8, stk. 1, at der kun kan fritages for opkraevning, saafremt ansoegeren ved opkraevning af nye monetaere udligningsbeloeb paafoeres en merudgift, som den paagaeldende ikke har kunnet afvaerge ved normal omhu. Det fremgaar naermere af stk. 3 (4), at giver udviklingen paa valutamarkederne anledning til fortjeneste for den beroerte part, f.eks. i forbindelse med valutaterminskoeb eller -salg, traekkes den paagaeldende fortjeneste fra merudgiften. Efter en praecisering af maaden, hvorpaa denne fortjeneste skal beregnes, bestemmes det dog i stk. 3, tredje afsnit, at i tilfaelde af en valutaterminsforretning, som er afsluttet samme dag som varekontrakten, maa der ikke tages hensyn til nogen fortjeneste ved beregningen af merudgiften.

6. I forordningens artikel 9, stk. 1, defineres merudgift som et nyt monetaert udligningsbeloeb, der opkraeves, selv om det i betragtning af den foreliggende sags omstaendigheder ikke er noedvendigt for at udligne den monetaere foranstaltnings incidens paa produktets kontraktpris. I stk. 2 angives forskellige faktorer, som der specielt skal tages hensyn til ved vurderingen af den foreliggende sags omstaendigheder, foer det praeciseres, at der ikke tages hensyn til valutaterminsforretninger, der enten gennemfoeres, foer kontrakten indgaas eller efter, at den monetaere foranstaltning traeffes, eller for hvilke der ikke findes direkte eller indirekte oekonomisk forbindelse med den for produkterne gaeldende kontrakt.

7. Det skal bemaerkes, at Kommissionen ophaevede denne forordning i 1984 efter at have konstateret en raekke tilfaelde, hvor de erhvervsdrivende havde begaaet misbrug. Kommissionen fandt nemlig, at enhver paa det tidspunkt var bekendt med de monetaere udligningsbeloeb og deres virkemaade, og at de erhvervsdrivende maatte tage deres forholdsregler over for risikoen for aendringer af de monetaere udligningsbeloeb som foelge af kursaendringer, bl.a. ved hjaelp af passende kontraktbestemmelser.

8. De for sagen relevante omstaendigheder fandt sted paa et tidspunkt, hvor forordningen stadig gjaldt. De kan paa grundlag af forelaeggelseskendelsen sammenfattes saaledes.

9. Sagsoegeren i hovedsagen, det irske selskab An Bord Bainne, indgik den 11. februar 1983 flere aftaler med en nederlandsk virksomhed om levering af skummetmaelkspulver i maanederne april til september 1983 til en virksomhed i Tyskland. Varerne skulle betales i tyske mark (DM). An Bord Bainne have accepteret at baere risikoen ved de tyske monetaere udligningsbeloeb. An Bord Bainne indgik samme dag en valutaterminhandel om koeb af amerikanske dollars (USD) i to rater, dels 3,65 mio. DM, dels 7 mio. DM, til et samlet beloeb i DM, som svarede til den forventede samlede koebesum. Ved hjaelp af en saakaldt "swap-handel" solgte An Bord Bainne det foernaevnte beloeb i USD mod DM og indgik den 15. februar 1983 yderligere valutaterminsforretninger, hvorved det beloeb i DM, som var koebt ved "swap-handelen", blev endeligt vekslet til USD.

10. An Bord Bainne har i sine bemaerkninger fremfoert, at det var saedvanligt at foretage valutaterminsforretninger via en "swap-handel", som forudsaetter tre parallelle vekseltransaktioner. Det har i oevrigt praeciseret, at datoforskellen mellem den 11. og den 15. februar 1983 skyldtes, at bankerne foerst fastsaetter valoeren to arbejdsdage efter, at transaktionen har fundet sted, samt at den 11. februar 1983 var en fredag, og at der ikke foretages vekseltransaktioner loerdag og soendag. Valutaterminsforretningerne var dog endeligt indgaaet den 11. februar 1983.

11. Den 21. marts 1983 blev DM' en opskrevet, og Kommissionen forhoejede via en forordning de tyske monetaere udligningsbeloeb. An Bord Bainne ansoegte om fritagelse for det nye beloeb, dvs. "den del af (det) monetaere udligningsbeloeb, der svarer til forhoejelsen som foelge af en monetaer foranstaltning" i henhold til forordningens artikel 2. Hauptzollamt Gronau afslog ansoegningen.

12. Der er for Finanzgericht Duesseldorf rejst spoergsmaal om fortolkningen af forordningens artikel 8 og 9. Finanzgericht Duesseldorf har udsat sagen og anmodet Domstolen om at praecisere anvendelsesomraadet for de to bestemmelser.

13. Med det foerste spoergsmaal oenskes der i det vaesentlige oplyst, om forordningens artikel 8, stk. 3, som aendret ved forordning nr. 2899/81, skal fortolkes saaledes, at den dér omhandlede beregning af fortjenesten kan foretages paa grundlag af en ikke-EF-valuta.

14. Jeg skal foerst bemaerke, at den bestemmelse, som skal bedoemmes, ikke indeholder begraensninger med hensyn til valutaterminsforretninger indgaaet paa grundlag af en anden valuta end ansoegerens nationale valuta, herunder en ikke-EF-valuta.

15. Dernaest skal jeg bemaerke, at det kun er den fortjeneste, som den paagaeldende erhvervsdrivende konkret har opnaaet, som skal tages i betragtning ved anvendelsen af forordningens artikel 8. Der er nemlig tale om, at merudgiften paa grund af indfoerelse eller forhoejelse af de monetaere udligningsbeloeb skal fratraekkes i den fortjeneste, som udviklingen paa valutamarkederne har givet den paagaeldende. Bestemmelsens formaal er altsaa at tage hensyn til den paagaeldendes reelle fortjeneste, som han har opnaaet paa grundlag af den af ham faktisk indgaaede valutaterminsforretning, uanset om handelen vedroerer en ikke-EF-valuta som USD i denne sag. Ud fra det logiske i selve bestemmelsen kan der fremsaettes to betragtninger.

16. Dels finder jeg det vigtigt, at de erhvervsdrivende faar tilstraekkelig frihed til at kunne indgaa de bedst mulige handeler i betragtning af det paagaeldende omraade og forholdet mellem valutaerne paa de forskellige valutamarkeder.

17. Dels ville en fortolkning, hvorved det blev lagt til grund, at beregningen af fortjenesten ikke kan ske paa grundlag af en ikke-EF-valuta, medfoere, at den fortjeneste, som den paagaeldende erhvervsdrivende faktisk havde opnaaet ved en valutaterminsforretning, som har oekonomisk forbindelse til indfoerslen eller eksporten, ikke ville blive fratrukket i merudgiften (5).

18. Jeg mener derfor, at forordningens artikel 8, stk. 3, boer fortolkes saaledes, at beregningen af den deri omhandlede fortjeneste angaar den fortjeneste, som den paagaeldende erhvervsdrivende konkret har opnaaet, selv hvis det er paa grundlag af en ikke-EF-valuta, f.eks. USD.

19. I betragtning af det svar, som jeg foreslaar, er det ikke fornoedent at besvare det subsidiaere spoergsmaal.

20. Det andet spoergsmaal indeholder et hovedspoergsmaal og tre subsidiaere spoergsmaal, som er stillet for det tilfaelde, at Domstolen besvarer det foerste spoergsmaal bekraeftende. Spoergsmaalet vedroerer det forhold, om artikel 9, stk. 2, andet afsnit, skal fortolkes saaledes, at der generelt skal kunne paavises en oekonomisk forbindelse mellem enhver valutaterminsforretning og varekontrakten.

21. Som jeg allerede har naevnt, definerer forordningens artikel 9, stk. 1, begrebet merudgift. Bemaerk, at det er en saadan merudgift, som efter forordningens artikel 8, stk. 1, er betingelsen for at give fritagelse for monetaere udligningsbeloeb.

22. Efter i stk. 1 at have angivet en raekke kriterier, som der kan tages hensyn til "ved vurderingen af den foreliggende sags omstaendigheder", bestemmer artikel 9, stk. 2, andet afsnit, bl.a., at der ikke kan tages hensyn til valutaterminsforretninger "for hvilke der ikke findes direkte eller indirekte oekonomisk forbindelse med den for produkterne gaeldende kontrakt".

23. Ud fra dette synspunkt er bestemmelsens formaal klart: Det skal udelukkes, at der tages hensyn til valutaterminsforretninger, som er spekulative, eller som vedroerer andre varekontrakter.

24. Det fremgaar altsaa af den omhandlede bestemmelse, at der i almindelighed skal kunne paavises en oekonomisk forbindelse for valutaterminsforretningerne. Men er det, som den forelaeggende ret spoerger, tilfaeldet for alle valutaterminsforretninger? Der er nemlig stadig vanskeligheden med artikel 9' s udformning sammenholdt med bestemmelserne i artikel 8, stk. 3, tredje afsnit. Selv om det ikke kan diskuteres, at artikel 9, stk. 2, tredje afsnit, kraever, at der godtgoeres en oekonomisk forbindelse for at tage hensyn til valutaterminsforretninger, bestemmer forordningens artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, at der ikke maa tages hensyn til nogen fortjeneste - som skal fratraekkes merudgiften - i tilfaelde af en valutaterminsforretning, som er afsluttet samme dag som varekontrakten. Forudsaetter den sidstnaevnte bestemmelse, at der alligevel godtgoeres en oekonomisk forbindelse mellem de omhandlede transaktioner!

25. Lad mig foerst henvise til bestemmelsens formaal. Betragtningerne til forordning nr. 2899/81 praeciserer, at "i saadanne tilfaelde kan det med foeje antages, at terminskursen indgaar i varens pris og derfor er bestemmende for afslutningen af kontrakten, hvilket medfoerer, at der ikke er forskel mellem de omregningskurser, der skal sammenholdes, og der ikke kan regnes med nogen fortjeneste ved beregningen af merudgiften".

26. Ifoelge sagsoegeren i hovedsagen opstiller artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, "en uafkraeftelig formodning" for, at naar kontrakternes datoer stemmer overens, "boer den oekonomiske forbindelse mellem de to kontrakter anses for paavist".

27. Kommissionen finder, at artikel 8, stk. 3, ikke har samme formaal som artikel 9: Sidstnaevnte bestemmelse vedroerer navnlig noedvendigheden af en oekonomisk forbindelse for valutaterminsforretninger, mens den foerstnaevnte foerst og fremmest vedroerer beregningen af en fortjeneste ved en valutaterminsforretning, som der allerede er taget hensyn til i medfoer af artikel 9.

28. Det skal ifoelge Kommissionen med andre ord altid undersoeges, om valutaterminsforretningen har oekonomisk forbindelse med varekontrakten. Hvis man laegger dette synspunkt til grund, er der to muligheder for beregningen af fortjenesten, alt efter om den omhandlede forbindelse er godtgjort eller ej i tilfaelde, hvor datoerne for valutaterminsforretningerne og varekontrakterne stemmer overens.

29. I det foerste tilfaelde maa det derefter undersoeges, om den erhvervsdrivende har opnaaet en fortjeneste ved valutaterminsforretningen. Naar datoerne for valutaterminsforretningen og varekontrakten er identiske skal der ifoelge artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, ikke tages hensyn til fortjenesten.

30. I det andet tilfaelde, hvor der ikke foreligger oekonomisk forbindelse, kan der ikke tages hensyn til valutaterminsforretningen i henhold til artikel 9, stk. 2, andet afsnit, herunder ved beregningen af en eventuel fortjeneste efter artikel 8.

31. Hvis man for ethvert tilfaelde laegger Kommissionens opfattelse til grund, er bedoemmelsen af den oekonomiske forbindelse i medfoer af artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, uden betydning, naar valutaterminsforretningerne og den for produkterne gaeldende kontrakt er indgaaet den samme dag: I begge tilfaelde skal der ikke tages hensyn til fortjenesten. Som Kommissionen indroemmer, rejser denne konsekvens tvivl om den bedoemmelse, Kommissionen foreslaar Domstolen.

32. Jeg kan ikke tilslutte mig en fortolkning, som foerer til at stille krav om, at der skal paavises oekonomisk forbindelse med valutaterminsforretninger indgaaet samme dag som den for produkterne gaeldende kontrakt, naar, uanset udfaldet af denne bedoemmelse, der i sidste ende ikke skal tages hensyn til en eventuel fortjeneste.

33. Artikel 8, stk. 3' s ordlyd er klar: Er der sammenfald mellem datoerne for de to transaktioner, tages der ikke hensyn til en fortjeneste. Der er uden tvivl en vis automatik i en saadan bestemmelse. Ikke desto mindre foreligger bestemmelsen, og den var utvivlsomt udtryk for retstilstanden paa omraadet paa tidspunktet for hovedsagens faktiske omstaendigheder.

34. Jeg mener derfor, at den blotte konstatering af, at der er overensstemmelse med de datoer, hvor valutaterminsforretningen og varekontrakten er indgaaet, er en noedvendig og tilstraekkelig betingelse for at udelukke beregningen af nogen form for kursgevinst.

35. I betragtning af den loesning, jeg foreslaar for at loese dette spoergsmaal, er det ufornoedent at tage stilling til Finanzgericht Duesseldorf' s subsidiaere spoergsmaal.

36. Sammenfattende foreslaar jeg derfor Domstolen at kende foelgende for ret:

1) Beregningen af den i artikel 8, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 926/80 omhandlede fortjeneste angaar den fortjeneste, som den paagaeldende erhvervsdrivende konkret har opnaaet, og kan derfor i givet fald foretages paa grundlag af en ikke-EF-valuta, f.eks. USD.

2) Artikel 9, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EOEF) nr. 926/80 skal fortolkes saaledes, at der - bortset fra de under litra a) omhandlede tilfaelde, hvor der ikke kan tages hensyn til valutaterminsforretninger - generelt skal kunne bevises en oekonomisk forbindelse mellem valutaterminsforretningerne og varekontrakten; saafremt valutaterminsforretningen er indgaaet og varekontrakten afsluttet samme dag, er det ifoelge artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, i den paagaeldende forordning udelukket at tage hensyn til fortjenesten i form af kursgevinst ved fastlaeggelsen af merudgiften, og anvendelsen af denne bestemmelse er alene betinget af sammenfald af transaktionsdatoerne.

(*) Originalsprog: fransk.

(1) EFT L 99, s. 15.

(2) EFT L 287, s. 3.

(3) Dom af 12.11.1974 (sag 34/74, Roquette, Sml. s. 1217, praemis 14).

(4) Som aendret ved forordning nr. 2899/81.

(5) Jeg taenker herved paa de situationer, hvor valutaterminsforretningerne og varekontrakterne ikke er indgaaet samme dag. Naar disse datoer stemmer overens skal der nemlig i henhold til forordningens artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, udtrykkeligt ikke foretages en beregning af fortjenesten; se herom mine bemaerkninger til den forelaeggende rets andet spoergsmaal.