Domstolens Dom (Femte Afdeling) af 16. juli 1998. - Oelmühle Hamburg AG og Jb. Schmidt Söhne GmbH & Co. KG mod Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Tyskland. - Uretmæssigt udbetalt fællesskabsstøtte - Tilbagesøgning - Anvendelse af national ret - Betingelser og grænser. - Sag C-298/96.



Samling af Afgørelser 1998 side I-04767



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

De Europaeiske Faellesskabers egne indtaegter - uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette - tilbagesoegning - national lovgivning, hvorefter der kan tages hensyn til, at berigelsen er bortfaldet - lovlig - betingelser

Sammendrag

Faellesskabsretten er i princippet ikke til hinder for, at der i national ret som kriterier for at udelukke tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette - i et tilfaelde, hvor der er tale om stoette til forarbejdning af olieholdige froe - f.eks. tages hensyn til, at berigelsen er bortfaldet, naar:

- stoettemodtageren allerede paa det tidspunkt, hvor stoetten blev bevilget, har videregivet den til stoetten knyttede oekonomiske fordel til sine leverandoerer ved at betale den i faellesskabsretten foreskrevne indikativpris, og

- et eventuelt regreskrav mod leverandoererne er vaerdiloest.

Dog forudsaettes det:

- at det foerst godtgoeres, at stoettemodtageren har vaeret i god tro, og

- at de gaeldende betingelser er de samme som i forbindelse med tilbagesoegning af rent nationale pengeydelser.

Specielt med hensyn til betingelsen om, at stoettemodtageren skal have vaeret i god tro, bemaerkes, at saafremt en erhvervsdrivende udfaerdiger og afgiver en erklaering med henblik paa at faa udbetalt stoette, kan den omstaendighed, at han har udarbejdet den, herefter ikke i sig selv afskaere ham fra at paaberaabe sig at have vaeret i god tro, naar erklaeringen udelukkende er baseret paa oplysninger, der er afgivet af tredjemand. Det paahviler imidlertid den nationale ret at undersoege, om der ikke i de konkrete sager forelaa visse indicier, der burde have tilskyndet den erhvervsdrivende til at undersoege rigtigheden af disse oplysninger.

Parter

I sag C-298/96,

angaaende en anmodning, som Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Tyskland) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i de for naevnte ret verserende sager,

Oelmuehle Hamburg AG,

Jb. Schmidt Soehne GmbH & Co. KG

mod

Bundesanstalt fuer Landwirtschaft und Ernaehrung,

at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende de faellesskabsretlige principper, der finder anvendelse i sager anlagt af nationale myndigheder med henblik paa tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette,

har

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet, D.A.O. Edward, P. Jann (refererende dommer) og L. Sevón,

generaladvokat: P. Léger

justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein

efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:

- Oelmuehle Hamburg AG og Jb. Schmidt Soehne GmbH & Co. KG ved advokat Juergen Guendisch, Hamburg

- den tyske regering ved afdelingschef Ernst Roeder og ekspeditionssekretaer Bernd Kloke, begge Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtigede

- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Klaus-Dieter Borchardt, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at der i retsmoedet den 9. oktober 1997 er afgivet mundtlige indlaeg af Oelmuehle Hamburg AG og Jb. Schmidt Soehne GmbH & Co. KG ved advokat Juergen Guendisch, af den tyske regering ved kontorchef Claus-Dieter Quassowski, Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtiget, og af Kommissionen ved Klaus-Dieter Borchardt,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 4. december 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 27. august 1996, indgaaet til Domstolen den 11. september 1996, har Verwaltungsgericht Frankfurt am Main i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal om de faellesskabsretlige principper, der finder anvendelse i sager anlagt af nationale myndigheder med henblik paa tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette.

2 Spoergsmaalet er blevet rejst under to sager anlagt af oliemoellevirksomhederne Oelmuehle Hamburg AG (herefter »Oelmuehle«) og Jb. Schmidt Soehne GmbH & Co. KG (herefter »Schmidt«) mod Bundesanstalt fuer Landwirtschaft und Ernaehrung (herefter »Bundesanstalt«) angaaende delvis tilbagesoegning af stoette ydet til forarbejdning af raps.

3 I henhold til artikel 27, stk. 1, i Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22. september 1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT 1965-1966, s. 193) ydes der stoette til forarbejdning af olieholdige froe hoestet og forarbejdet inden for Faellesskabet. I denne bestemmelse hedder det:

»Overstiger den for en bestemt froesort gaeldende indikativpris den i henhold til artikel 29 konstaterede verdensmarkedspris for denne sort, ydes der stoette med hensyn til inden for Faellesskabet hoestede og forarbejdede olieholdige froe af denne sort; med forbehold af ... undtagelser er denne stoette lig med forskellen mellem disse priser.«

4 Principperne for ydelse af denne stoette fandtes paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagerne i Raadets forordning (EOEF) nr. 1594/83 af 14. juni 1983 om stoette til olieholdige froe (EFT L 163, s. 44) og i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2681/83 af 21. september 1983 om gennemfoerelsesbestemmelser til stoetteordningen for olieholdige froe (EFT L 266, s. 1).

5 For at kontrollere, at der kun ydes stoette til froe, der er berettiget dertil, indfoertes der ved artikel 4 i forordning nr. 1594/83, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 935/86 af 25. marts 1986 (EFT L 87, s. 5), en faellesskabsattest i to dele, hvoraf den ene del skulle tjene som bevis for, at de i Faellesskabet hoestede froe var blevet identificeret paa en oliemoelle eller en foderfabrik (»I.D.-delen«), og den anden del i givet fald skulle attestere forudfastsaettelsen af stoettebeloebet (»A.P.-delen«).

6 I medfoer af artikel 3 i forordning nr. 1594/83, som aendret ved forordning nr. 935/86, foretages »identifikationen« af det kompetente organ i den medlemsstat, som stoetteansoegningen indgives til.

7 Reglerne for, hvornaar retten til stoette opstaar, og for udbetalingen heraf findes i forordningens artikel 10, som aendret, som bestemmer foelgende:

»1. For retten til at opnaa stoette gaelder foelgende:

a) naar det drejer sig om raps-, rybs- og solsikkefroe, der forarbejdes med henblik paa oliefremstilling, opstaar retten til stoette i samme oejeblik, forarbejdningen finder sted

b) naar det drejer sig om raps- og rybsfroe, der anvendes til iblanding i foder, opstaar retten til stoette i samme oejeblik, iblandingen finder sted.

2. Stoetten udbetales til indehaveren af identifikationsdelen af den i artikel 4 omhandlede attest i den medlemsstat, hvor froeene undergives kontrol, idet udbetalingen finder sted:

- ved forelaeggelse af beviset for forarbejdning, naar det drejer sig om de i stk. 1, litra a), omhandlede froe

- ved forelaeggelse af beviset for iblanding, naar det drejer sig om de i stk. 1, litra b), omhandlede froe.

...«

8 Stoetten svarer til forskellen mellem den gaeldende indikativpris for en froesort og prisen paa verdensmarkedet. I henhold til artikel 33, stk. 1, i forordning nr. 2681/83 fastsaettes den af Kommissionen »saa ofte, som markedssituationen kraever det, saaledes at den kan anvendes mindst én gang om ugen«.

9 Kommissionen fastsaetter foerst »brutto«-stoetten i ECU. Dernaest omregnes dette beloeb til national valuta og forhoejes eller nedsaettes med et korrektionsbeloeb (den »endelige« stoette), og endelig omregnes beloebet ved hjaelp af kassekurserne og terminskurserne paa ECU i de nationale valutaer til valutaen i den medlemsstat, hvor froeene er blevet forarbejdet, hvis denne ikke er den stat, hvor de er produceret. Stoetten er saaledes forskellig fra den ene stat til den anden, alt efter medlemsstaternes valutasituation.

10 I den foerste sag fremgaar det af akterne, at Oelmuehle i 1988 gennem et maeglerfirma i Hamburg koebte flere partier raps hos en fransk leverandoer.

11 Baade i fakturaen fra den franske leverandoer, i en garantiskrivelse, i forsikringsbeviset, i T 5-kontrolattesten og i undersoegelsesrapporterne fra et laboratorium i Hamburg var det angivet, at de omtvistede partier raps var af irsk oprindelse. Bundesanstalt udstedte derfor identifikationsattester (herefter »I.D.-attester«) til Oelmuehle for raps af irsk oprindelse og bevilgede ved tre afgoerelser af 20. maj 1989 stoette til forarbejdning af i alt 1 167 858 kg raps efter den sats, der var gaeldende for raps af irsk oprindelse.

12 Senere konstaterede det irske toldvaesen, at 389 400 kg raps i virkeligheden ikke stammede fra Irland, men fra Nordirland og dermed fra Storbritannien. Bundesanstalt ophaevede derfor de udstedte I.D.-attester og de tre afgoerelser om ydelse af stoette og kraevede stoetten tilbagebetalt.

13 Efter at selskabets klage over denne afgoerelse var blevet afvist ved afgoerelse af 17. februar 1994, anlagde Oelmuehle den 17. marts 1994 sag ved Verwaltungsgericht Frankfurt am Main. For det foerste har selskabet bestridt, at rapsen stammede fra Nordirland. For det andet har selskabet gjort gaeldende, at en del af berigelsen, som det opnaaede, er bortfaldet, fordi det i realiteten har videregivet den oekonomiske fordel, det havde opnaaet, til sine leverandoerer ved at betale indikativprisen, som er hoejere end den normale markedspris, samt at det er yderst tvivlsomt, om det kan goere regres over for leverandoererne.

14 I den anden sag fremgaar det, at Schmidt fra 1984 til 1986 koebte en vis maengde raps, hvoraf et parti blev leveret direkte af en tidligere koeber.

15 Paa grundlag af Schmidt's oplysninger, hvorefter rapsen var hoestet i Tyskland, udstedte Bundesanstalt I.D.-attester for raps af tysk oprindelse og bevilgede ved syv afgoerelser truffet mellem november 1984 og januar 1987 den herfor fastsatte stoette.

16 Efter en undersoegelse mod den tidligere koeber fastslog toldmyndighederne, at en del af den raps, der var ydet stoette til, var importeret fra Frankrig. Bundesanstalt ophaevede herefter de I.D.-attester, der var udstedt til Schmidt, samt afgoerelserne om ydelse af stoette og kraevede de uretmaessigt udbetalte beloeb tilbagebetalt.

17 Efter at selskabets klage over Bundesansalt's afgoerelse var blevet afvist den 3. juni 1991, anlagde Schmidt den 25. juni 1991 ligeledes sag ved Verwaltungsgericht Frankfurt am Main. Selskabet har for det foerste bestridt, at rapsen stammede fra Frankrig. For det andet har selskabet gjort gaeldende, at en del af berigelsen er bortfaldet, fordi det i realiteten har videregivet den oekonomiske fordel, det havde opnaaet, til sine leverandoerer ved at betale indikativprisen, samt af de regreskrav, det kan goere gaeldende over for disse, praktisk taget er vaerdiloese, enten fordi kravene er foraeldede, eller fordi leverandoererne er insolvente.

18 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main har forenet de to sager. Bundesanstalt har i begge sager nedlagt paastand om frifindelse, idet den goer gaeldende, at en stoettemodtager - selv om fordelen af stoetten allerede er videregivet til leverandoererne via den pris, han har betalt - ikke kan paaberaabe sig, at berigelsen er bortfaldet, naar aarsagen til inddragelsen af stoetten er en begivenhed, som han boer baere risikoen for.

19 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main har anfoert, at retsstridige begunstigende afgoerelser efter tysk ret ganske vist i princippet skal tilbagekaldes, men at tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt stoette kan vaere udelukket, hvis stoettemodtageren kan goere gaeldende, at berigelsen er bortfaldet (§ 10, stk. 1, i Gesetz zur Durchfuehrung der gemeinsamen Marktorganisationen (lov om gennemfoerelse af de faelles markedsordninger), som offentliggjort den 27.8.1986, hvori der henvises til § 48, stk. 2, 3 og 4, og til § 49a, stk. 1, foerste punktum, og stk. 2, i Verwaltungsverfahrensgesetz (forvaltningsloven), samt § 818, stk. 3, i Buergerliches Gesetzbuch (den borgerlige lovbog)). Det kan imidlertid ikke goeres gaeldende, at den ugrundede berigelse er bortfaldet, naar den tilbagebetalingspligtige kendte de omstaendigheder, som medfoerte, at forvaltningsakten var ulovlig, eller hans ukendskab til disse omstaendigheder skyldtes grov uagtsomhed (§ 49a, stk. 2, andet punktum, i Verwaltungsverfahrensgesetz).

20 Verwaltungsgericht haelder til den opfattelse, at det i medfoer af disse bestemmelser maa antages, at berigelsen i det foreliggende tilfaelde er bortfaldet, og at de af Bundesanstalt trufne afgoerelser om tilbagebetaling derfor skal ophaeves. Retten er dog i tvivl om, hvorvidt anbringendet om bortfald af berigelsen under de foreliggende omstaendigheder er foreneligt med Domstolens praksis, saaledes som den navnlig fremgaar af dommen af 21. september 1983 i sagen Deutsche Milchkontor m.fl. (forenede sager 205/82-215/82, Sml. s. 2633). Ifoelge denne retspraksis maa tilbagesoegning, der er foreskrevet i faellesskabsretten, ikke i praksis umuliggoeres, og der skal fuldt ud tages hensyn til Faellesskabets interesser.

21 Under disse omstaendigheder har Verwaltungsgericht Frankfurt am Main udsat sagerne og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»Er det foreneligt med faellesskabsretten, at tysk lovgivning udelukker tilbagesoegning af uretmaessigt ydet stoette til forarbejdning af raps i tilfaelde, hvor stoettemodtageren - der ikke kendte de omstaendigheder, som medfoerte, at bevillingsafgoerelsen var ulovlig, og hvis ukendskab hertil ikke skyldtes grov uagtsomhed (§ 48, stk. 2, syvende punktum, i den tidligere affattelse af Verwaltungsverfahrensgesetz (VwVfG) = § 49a, stk. 2, andet punktum, i den nye affattelse af VwVfG) - i medfoer af § 48, stk. 2, sjette punktum, i VwVfG (= § 49a, stk. 2, i den nye affattelse af VwVfG), sammenholdt med § 818, stk. 3, i Buergerliches Gesetzbuch (BGB), kan paaberaabe sig, at berigelsen er bortfaldet, hvorved det i reglen maa antages, at berigelsen er bortfaldet i de tilfaelde, hvor stoettemodtageren allerede paa det tidspunkt, hvor stoetten blev bevilget, har videregivet den til stoetten knyttede oekonomiske fordel ved at betale den i faellesskabsretten foreskrevne indikativpris og ikke har noget eller kun et vaerdiloest regreskrav mod leverandoererne af den forarbejdede raps?«

22 Med dette spoergsmaal oensker den nationale ret naermere bestemt oplyst, om faellesskabsretten er til hinder for, at der i national ret som kriterier for at udelukke tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette - forudsat at det godtgoeres, at stoettemodtageren har vaeret i god tro - f.eks. tages hensyn til, at berigelsen er bortfaldet i et tilfaelde, hvor stoettemodtageren allerede paa det tidspunkt, hvor stoetten blev bevilget, har videregivet den til stoetten knyttede oekonomiske fordel ved at betale den i faellesskabsretten foreskrevne indikativpris, og hvor et eventuelt regreskrav mod leverandoererne er vaerdiloest.

23 Indledningsvis bemaerkes, at det i henhold til EF-traktatens artikel 5 paahviler medlemsstaterne at sikre gennemfoerelsen af faellesskabsbestemmelserne paa deres omraader, isaer inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik. Endvidere fremgaar det af artikel 8, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 96), at medlemsstaterne skal traeffe de fornoedne foranstaltninger til at tilbagesoege de beloeb, der er udbetalt paa grund af uregelmaessigheder eller forsoemmelser. Det ville vaere uforeneligt med den naevnte forpligtelse, hvis der kunne udoeves et skoen med hensyn til, om det er hensigtsmaessigt at kraeve tilbagebetaling af faellesskabsmidler, der er udbetalt med urette eller paa grund af uregelmaessigheder (dommen i sagen Deutsche Milchkontor m.fl., a.st., praemis 17, 18 og 22).

24 Det fremgaar desuden af Domstolens praksis, at tvister vedroerende tilbagesoegning af beloeb, der er udbetalt med urette i henhold til faellesskabsretten, i mangel af faellesskabsretlige forskrifter skal afgoeres af de nationale retter under anvendelse af disses nationale ret, om end under hensyntagen til de i faellesskabsretten fastsatte graenser, hvilket vil sige, at de bestemmelser, der gaelder i henhold til national ret, ikke i praksis maa umuliggoere gennemfoerelsen af faellesskabsbestemmelserne eller goere den uforholdsmaessigt vanskelig, og at anvendelse af den nationale lovgivning ikke maa medfoere forskelsbehandling i forhold til de regler, der gaelder for nationale tvister af samme art (jf. bl.a. dommen i sagen Deutsche Milchkontor m.fl., a.st., praemis 19, og dom af 12.5.1998, sag C-366/95, Steff-Houlberg Export m.fl., Sml. I, s. 2661, samt, for saa vidt angaar nationale processuelle regler, domme af 14.12.1995, sag C-312/93, Peterbroeck, Sml. I, s. 4599, praemis 12, og forenede sager C-430/93 og C-431/93, Van Schijndel og Van Veen, Sml. I, s. 4705, praemis 17). Saafremt omgoerelsen af en ulovlig forvaltningsakt i henhold til national ret afhaenger af en afvejning af de forskellige beroerte interesser, nemlig paa den ene side det offentliges interesse i at omgoere forvaltningsakten og paa den anden side beskyttelsen af adressatens berettigede forventning, skal der fuldt ud tages hensyn til Faellesskabets interesser (dommen i sagen Deutsche Milchkontor m.fl., a.st., praemis 32).

25 I Deutsche Milchkontor-dommen fastslog Domstolen herefter, at faellesskabsretten ikke er til hinder for, at der i vedkommende nationale lovgivning tages hensyn til kriterier som f.eks. bortfald af den ugrundede berigelse med henblik paa at udelukke tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette.

26 Ifoelge sagsoegerne i hovedsagerne opfylder deres anbringende om, at berigelsen under de foreliggende omstaendigheder er bortfaldet, de betingelser, Domstolen har opstillet. Faellesskabets interesser kan kun i ringe omfang vaere beroert, eftersom formaalet med den foranstaltning, der er truffet som led i den faelles landbrugspolitik, nemlig ydelse af stoette til producenter af olieholdige froe, der er hoestet og forarbejdet inden for Faellesskabet, i det vaesentlige er opnaaet, naar oliemoellerne har videregivet stoetten til producenterne eller leverandoererne via salgsprisen. Et krav om tilbagebetaling er saa meget mere ubegrundet, som oliemoellerne fordeler stoetten mellem de forskellige producenter af olieholdige froe paa Faellesskabets vegne. Man kan derfor ikke lade dem baere de risici, som i realiteten ligger inden for Faellesskabets risikosfaere.

27 Den tyske regering har tilsluttet sig dette, idet den har gjort gaeldende, at den foreliggende sag vedroerer samme nationale bestemmelse som den sag, der gav anledning til Deutsche Milchkontor-dommen. Ligesom i denne vil anvendelsen af den naevnte bestemmelse paa tilbagesoegning af stoetten i denne sag hverken beroere faellesskabsrettens raekkevidde eller dens virkninger.

28 Derimod finder Kommissionen, at det praejudicielle spoergsmaal maa besvares benaegtende. Den er navnlig af den opfattelse, at det ville vaere i modstrid med betingelserne for ydelse af stoette til forarbejdning af olieholdige froe og dermed svaekke virkningerne af stoetteordningen som helhed, hvis det laegges til grund, at den ugrundede berigelse er bortfaldet, naar stoettemodtageren har troet paa rigtigheden af oprindelsesangivelserne. Desuden skal stoettemodtageren ifoelge Kommissionen for at opnaa stoette give visse oplysninger, navnlig med hensyn til froeenes oprindelse, som han alene baerer ansvaret for. Heraf slutter Kommissionen, at der for stoettemodtageren gaelder en objektiv garantiforpligtelse, som udelukker, at han senere kan paaberaabe sig, at den ugrundede berigelse er bortfaldet.

29 Hertil bemaerkes indledningsvis, at kun saafremt oliemoellerne var i god tro med hensyn til, at varerne var i overensstemmelse med den erklaering, de afgav med henblik paa at faa udbetalt den omtvistede stoette, kan de med foeje bestride tilbagesoegningskravet. Ved afgoerelsen af, om denne betingelse er opfyldt, maa det undersoeges, om oliemoellerne, der med henblik paa at faa udbetalt stoette selv har udarbejdet den erklaering, der indeholder oplysninger om varernes oprindelse, til trods herfor kan paaberaabe sig god tro, og endvidere, om de, for at kunne vaere i god tro, var forpligtet til at foretage undersoegelser med hensyn til varernes oprindelse.

30 Det bemaerkes naermere, at der i det foreliggende tilfaelde ikke findes nogen faellesskabsretlige bestemmelser, der omhandler spoergsmaalet om tilbagebetaling af stoette, der er blevet udbetalt paa grundlag af dokumenter, der efterfoelgende viser sig ikke at vaere i overensstemmelse med de faktiske forhold. Spoergsmaalet om tilbagebetaling behandles navnlig ikke i forordning nr. 136/66, nr. 1594/83 og nr. 2681/83. Saafremt en erhvervsdrivende udfaerdiger og afgiver en erklaering med henblik paa at faa udbetalt stoette, kan den omstaendighed, at han har udarbejdet den, herefter ikke i sig selv afskaere ham fra at paaberaabe sig at have vaeret i god tro, naar erklaeringen udelukkende er baseret paa oplysninger, der er afgivet af tredjemand. Det paahviler imidlertid den nationale ret at undersoege, om der ikke i de konkrete sager forelaa visse indicier, der burde have tilskyndet den erhvervsdrivende til at undersoege rigtigheden af disse oplysninger.

31 For saa vidt som den nationale ret kommer til den konklusion, at oliemoellerne var i god tro, er faellesskabsretten ikke til hinder for, at der tages hensyn til anbringendet om, at den omtvistede ugrundede berigelse er bortfaldet. Eftersom dette princip ogsaa er en del af Faellesskabets retsorden, kan det ikke anses for at vaere i modstrid med denne retsorden, at en national lovgivning anvender princippet paa et omraade som tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette.

32 Med hensyn til det forhold, at stoettemodtageren allerede paa det tidspunkt, hvor stoetten blev bevilget, har videregivet den til stoetten knyttede oekonomiske fordel ved at betale producenten indikativprisen, bemaerkes - som generaladvokaten har anfoert i punkt 44 i sit forslag til afgoerelse - at der er tale om en ejendommelighed ved faellesskabsordningen for stoette til forarbejdning af olieholdige froe, og at eventuelle forstyrrelser i ordningens funktion ikke maa overvaeltes paa forarbejdningsvirksomhederne.

33 Kommissionen har gjort gaeldende, at de regreskrav, stoettemodtagerne i et tilfaelde som det foreliggende i hovedsagerne kan goere gaeldende over for producenterne eller deres leverandoerer, i almindelighed er vaerdiloese, saaledes at tilbagesoegning af stoetten i praksis er umulig i den forstand, der fremgaar af Deutsche Milchkontor-dommen.

34 I denne forbindelse maa det fastslaas, at en af betingelserne for at kunne goere gaeldende, at berigelsen er bortfaldet, er, at den nationale ret i den konkrete sag fastslaar, at den erhvervsdrivende ikke har nogen mulighed for at goere regres mod sine leverandoerer.

35 Det fremgaar herved af de oplysninger, den forelaeggende ret har givet, at hovedreglen i national ret er, at uretmaessigt udbetalt stoette skal tilbagebetales, og at anbringendet om, at berigelsen er bortfaldet, kun undtagelsesvis kan paaberaabes, naar det fremgaar, at det ikke er muligt at opnaa erstatning hos tredjemand. Under disse omstaendigheder er formodningen om, at producenterne generelt befinder sig i en vanskelig oekonomisk situation - saaledes som Kommissionen synes at goere gaeldende - ikke i sig selv tilstraekkelig til at godtgoere, at tilbagesoegning i praksis er umulig i den forstand, der fremgaar af Deutsche Milchkontor-dommen.

36 Endelig har Kommissionen henvist til dommen af 20. marts 1997 i sagen Alcan Deutschland (sag C-24/95, Sml. I, s. 1591, praemis 50) vedroerende en ulovlig statsstoette, hvori Domstolen fastslog, at den indvending mod tilbagebetaling, at berigelsen var bortfaldet, i praksis ville umuliggoere den i faellesskabsretten kraevede tilbagesoegning.

37 Hertil skal blot bemaerkes, at denne vurdering, som er anlagt i forbindelse med EF-traktatens artikel 93, ikke kan anlaegges paa tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette. Som det fremgaar af punkt 47-51 i generaladvokatens forslag til afgoerelse, kan de to situationer ikke sammenlignes; navnlig er den konkurrencefordel for indenlandske virksomheder, som er karakteristisk for statsstoette, ikke til stede, naar der er tale om faellesskabsstoette i forbindelse med den faelles landbrugspolitik.

38 Det praejudicielle spoergsmaal maa herefter besvares med, at faellesskabsretten i princippet ikke er til hinder for, at der i national ret som kriterier for at udelukke tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette f.eks. tages hensyn til, at berigelsen er bortfaldet, naar:

- stoettemodtageren allerede paa det tidspunkt, hvor stoetten blev bevilget, har videregivet den til stoetten knyttede oekonomiske fordel ved at betale den i faellesskabsretten foreskrevne indikativpris, og

- et eventuelt regreskrav mod leverandoererne er vaerdiloest.

Dog forudsaettes det:

- at det foerst godtgoeres, at stoettemodtageren har vaeret i god tro, og

- at de gaeldende betingelser er de samme som i forbindelse med tilbagesoegning af rent nationale pengeydelser.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

39 De udgifter, der er afholdt af den tyske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main ved kendelse af 27. august 1996, for ret:

Faellesskabsretten er i princippet ikke til hinder for, at der i national ret som kriterier for at udelukke tilbagesoegning af uretmaessigt udbetalt faellesskabsstoette f.eks. tages hensyn til, at berigelsen er bortfaldet, naar:

- stoettemodtageren allerede paa det tidspunkt, hvor stoetten blev bevilget, har videregivet den til stoetten knyttede oekonomiske fordel ved at betale den i faellesskabsretten foreskrevne indikativpris, og

- et eventuelt regreskrav mod leverandoererne er vaerdiloest.

Dog forudsaettes det:

- at det foerst godtgoeres, at stoettemodtageren har vaeret i god tro, og

- at de gaeldende betingelser er de samme som i forbindelse med tilbagesoegning af rent nationale pengeydelser.