ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Appel iværksat den 17. august 2022 af ITV plc til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Udvidede Afdeling) den 8. juni 2022 i sag T-363/19 og T-456/19, Det Forenede Kongerige og ITV mod Kommissionen

(Sag C-556/22 P)

(2022/C 441/12)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: ITV plc (ved solicitor J. Lesar og K. Beal, QC)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland, LSEGH (Luxembourg) Ltd, London Stock Exchange Group Holdings (Italy) Ltd

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Appellen tages til følge.

— Punkt 2 og 4 i den appellerede doms konklusion ophæves.

— Kommissionens afgørelse (EU) 2019/1352 af 2. april 2019 om Det Forenede Kongeriges statsstøtte (SA.44896) vedrørende skattefritagelse for koncernintern finansiering for kontrollerede udenlandske selskaber (1) annuleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne for Domstolen og for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen fremsat fire anbringender.

For det første begik Retten en retlig fejl og/eller anlagde et åbenbart urigtigt skøn eller foretog en åbenbart urigtig vurdering, da den konkluderede, at Kommissionen ikke havde begået en fejl ved dens udvælgelse af referenceordningen for analysen af, om statsstøttebestemmelserne i artikel 107 TEUF og 108 TEUF var blevet tilsidesat.

For det andet begik Retten en retlig fejl og/eller anlagde et åbenbart urigtigt skøn eller foretog en åbenbart urigtig vurdering, da den konkluderede, at de relevante undtagelser udgjorde en fravigelse af et almindeligt beskatningssystem omfattende bestemmelserne om kontrollerede udenlandske selskaber og dermed alene gav nogle af de selskabsskattepligtige personer, som ellers befandt sig i en sammenlignelig situation, en selektiv fordel.

For det tredje begik Retten en retlig fejl og/eller anlagde et åbenbart urigtigt skøn eller foretog en åbenbart urigtig vurdering, da den konkluderede, at undtagelserne, hvis de gav en selektiv fordel (quod non), ikke kunne begrundes med administrativ gennemførlighed.

For det fjerde begik Retten en retlig fejl, da den undlod i tilstrækkeligt omfang at tage hensyn til og anvende dom af 12. september 2006, Cadbury Schweppes og Cadbury Schweppes Overseas, C-196/04, EU:C:2006:544, da den tog stilling til referenceordningen, spørgsmålet, om der forelå en selektiv fordel, eller spørgsmålet om hvorvidt undtagelserne (hvis nogen af dem) eventuelt kunne være begrundet med henblik på en beskyttelse af etableringsfriheden i henhold til artikel 49 TEUF. Endvidere eller subsidiært undlod Retten at give tilstrækkelige begrundelser for dens konklusion vedrørende dette spørgsmål.

(1) EUT 2019 L 216, s. 1.
2.

Skal pakkerejsedirektivets artikel 12, stk. 2, fortolkes således, at en forpligtelse til at betale et opsigelsesgebyr ikke bortfalder, hvis den rejsende i sin meddelelse om opsigelse af aftalen om pakkerejsen ikke angiver nogen grund eller angiver en grund, der ikke har sammenhæng med en uundgåelig og ekstraordinær omstændighed?
2)

Skal pakkerejsedirektivets artikel 12, stk. 2, fortolkes således, at en forpligtelse til at betale et opsigelsesgebyr ikke bortfalder, hvis den rejsende ved sin opsigelse ikke angiver nogen grund og først efterfølgende begrunder opsigelsen med uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der på tidspunktet for opsigelsen ifølge en prognose eller på tidspunktet for rejsen indtræffer på rejsedestinationen eller i umiddelbar nærhed heraf, og som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen?
—

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1 af 11. december 2018 om styrkelse af de nationale konkurrencemyndigheders forudsætninger for at håndhæve konkurrencereglerne effektivt og sikring af et velfungerende indre marked (2) (navnlig 1., 6., 8., 17. og 26. betragtning samt artikel 1, stk. 1, artikel 2, nr. 10, og artikel 5, stk. 1), læst i lyset af artikel 17, stk. 1 (ejendomsret), artikel 20 (lighed for loven), artikel 21, stk. 1 (ikke-forskelsbehandling), artikel 52, stk. 1 (proportionalitetsprincippet), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder? Skal den omhandlede bestemmelse følgelig fortolkes således, at den nationale ordning i artikel 5a i lovdekret nr. 1 af 24. januar 2012 (som ændret og ophøjet til lov nr. 27 af 24.3.2012) — som har indføjet stk. 7b og 7c i artikel 10 i lov nr. 287/1990 — er i strid med EU-retten som anført ovenfor?
1)

Er artikel 12, sammenholdt med bilag IV, i direktiv 92/43/EØF (1) som ændret senest ved direktiv 2013/17/EU (2), hvorefter ulven er omfattet af den strenge beskyttelsesordning, men der er indrømmet fravigelser for bestande i flere medlemsstater uden at der er givet nogen tilsvarende dispensation for Østrigs vedkommende, i strid med »princippet om medlemsstaternes lighed« i artikel 4, stk. 2, TEU?
1)

fortolkes således, at kun uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som allerede er indtruffet på tidspunktet for opsigelsen, er afgørende for vurderingen af, om opsigelsen er berettiget,
Appel iværksat den 5. juli 2022 af Fidelity National Information Services, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 4. maj 2022 i sag T-237/21 — Fidelity National Information Services mod EUIPO — IFIS (FIS)

(Sag C-446/22 P)

(2022/C 463/18)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Fidelity National Information Services, Inc. (ved avocat P. Wilhelm)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 20. oktober 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Fidelity National Information Services, Inc. bærer sine egne omkostninger.
1)

Skal artikel 49 TEUF, 56 TEUF og/eller 63 TEUF fortolkes således, at de er til hinder for en national ordning, hvorefter renter af et lån, som er optaget hos en med den skattepligtige forbundet virksomhed, og som vedrører erhvervelse eller udvidelse af en andel i en virksomhed, der efter denne erhvervelse eller udvidelse er en forbundet virksomhed, ikke må fradrages ved opgørelsen af den skattepligtiges overskud, idet den pågældende skyld må betragtes som en (del af) en rent kunstig konstruktion, uanset om den pågældende skyld isoleret set er indgået på markedsvilkår?
2.

Skal associeringsaftalens artikel 68, stk. 4, henset til dens ordlyd, formål og art fortolkes således, at den har direkte virkning, således at personer, som denne bestemmelse finder anvendelse på, direkte kan gøre den gældende ved medlemsstaternes domstole for at opnå, at hermed stridende nationalretlige bestemmelser ikke finder anvendelse? I bekræftende fald,
2.

Skal artikel 2, stk. 1, sammenholdt med artikel 4, stk. 1, i direktiv 2011/92/EU og nr. 17, litra a), samt nr. 24 i bilag I til dette direktiv fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter der, hvis a) et anlæg til intensiv fjerkræavl føjes til et allerede godkendt tilsvarende anlæg, b) det tilkommende anlæg (29 990 pladser) og det allerede godkendte anlæg (84 000 pladser) tilsammen overskrider tærskelværdien på 85 000 pladser til slagtekyllinger i henhold til nr. 17, litra a), i bilag I til direktiv 2011/92/EU, c) det tilkommende anlæg hverken når den nationale tærskelværdi for en lokalitetsbestemt forundersøgelse efter national ret (30 000 pladser) eller den nationale tærskelværdi for en generel forundersøgelse efter national ret (40 000 pladser), og d) der for det allerede godkendte anlæg ganske vist ikke blev gennemført en miljøkonsekvensanalyse, men en undersøgelse i det enkelte tilfælde som omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra a), i direktiv 2011/92/EU (i form af en generel forundersøgelse efter national ret) med det resultat, at der ikke skulle gennemføres en miljøkonsekvensanalyse for det allerede godkendte anlæg, kun skal gennemføres en miljøkonsekvensanalyse for det tilkommende anlæg, hvis en undersøgelse i det enkelte tilfælde som omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra a), i direktiv 2011/92/EU (i form af en generel forundersøgelse efter national ret) viser, at tilføjelsen af det nye anlæg kan have væsentlig negativ eller anden væsentlig negativ indvirkning på miljøet?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Den Haag, tingstedet Middelburg (Nederlandene) den 11. august 2022 — SN m.fl. mod Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

(Sag C-540/22)

(2022/C 463/20)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Den Haag, tingstedet i Middelburg

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: SN, AS, RA, AA, OK, SD, IS, YZ, VK, VM, SP, OZ, OK, MM, PS, OP, ST, OO, ST, OS, AB, AT, PM, IY, SO, HY, VK, VL, DT, DM, DK, OK, MK, VM, VM, AY, PD, SS, OH, AZ, RS, VD, AI og OK

Sagsøgt: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

Præjudicielle spørgsmål

1. Omfatter den i artikel 56 og 57 TEUF garanterede ret til fri udveksling af tjenesteydelser en af denne ret afledt opholdsret i en medlemsstat til tredjelandsarbejdstagere, som må beskæftiges i denne medlemsstat af en tjenesteyder, der er etableret i en anden medlemsstat?

2. I benægtende fald, er artikel 56 TEUF til hinder for, at der i det tilfælde, hvor tjenesteydelsen varer længere end tre måneder, skal søges om opholdstilladelse for hver enkelt arbejdstager ud over en simpel anmeldelsespligt for tjenesteyderen?
3.

Er det navnlig tilstrækkeligt for at begrunde en ret til erstatning for immateriel skade som omhandlet i artikel 82, stk. 1, i den generelle forordning om databeskyttelse, at den person, der gør retten gældende, frygter, at vedkommendes personoplysninger som følge af overtrædelserne af bestemmelserne i den generelle forordning om databeskyttelse er blevet videregivet til uvedkommende, uden at dette kan fastslås positivt?
7)

Under hensyntagen til principperne om, at beskatningsstedet skal være det sted, hvor varerne endeligt forbruges, er det i forbindelse med fastlæggelse af leveringsstedet for forarbejdningsydelserne da relevant, at varerne efter forarbejdningen sælges af tjenesteydelsesmodtageren (er bestemt til) for hovedpartens vedkommende uden for Rumænien, mens der svares moms på de i Rumænien solgte varer, således at forarbejdningsydelsernes resultat ikke er »forbrugt« i Rumænien, eller — såfremt det omvendt er »forbrugt« i Rumænien — at der svares moms på dette resultat?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 16. september 2022 — Società Italiana Imprese Balneari Srl mod Comune di Rosignano Marittimo m.fl.

(Sag C-598/22)

(2022/C 463/26)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Appellant: Società Italiana Imprese Balneari Srl

Indstævnte: Comune di Rosignano Marittimo, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia del demanio — Direzione regionale Toscana e Umbria og Regione Toscana

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 49 TEUF og 56 TEUF samt de principper, som kan udledes af Laezza-dommen (C 375/14), for så vidt som de finder anvendelse, til hinder for, at en national bestemmelse som artikel 49 [i søfartsloven] fortolkes således, at koncessionshaveren ved udløbet af koncessionen — hvis denne er blevet forlænget uden afbrydelse — alene på grundlag af en ny foranstaltning og uden at modtage noget vederlag eller nogen erstatning skal overdrage det på et statsejet areal opførte bygningskompleks, som benyttes til udførelse af turist- og rekreationsaktiviteter på et badeanlæg, idet den automatiske overdragelse til staten kan udgøre en restriktion, som går videre end det, som er nødvendigt for at opnå det af den nationale lovgiver fastsatte mål, og som derfor ikke står i rimeligt forhold til dette mål?
Sag anlagt den 21. oktober 2022 – Kommissionen mod Den Slovakiske Republik

(Sag C-668/22)

(2022/C 463/28)

Processprog: slovakisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved B. Sasinowska, G. Wilms og R. Lindenthal, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Slovakiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastlås, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 29/2009 (1) af 16. januar 2009 om fastlæggelse af krav til datalink-tjenester i det fælles europæiske luftrum, idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at nå visse resultater, der følger af forordning (EF) nr. 29/2009.

— Den Slovakiske Republik tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning (EF) nr. 29/2009 sikrer lufttrafiktjenesteudøvere, at lufttrafiktjenesteenheder, der udøver lufttrafiktjenester i det i denne forordnings artikel 1, stk. 3, nævnte luftrum, er i stand til at udøve og operere de datalink-tjenester, som defineres i bilag II til denne forordning. De i bilag II definerede datalink-tjenester er: datalink-kommunikations initieringskapacitet (DLIC), flyvekontrollens kommunikationsstyringstjeneste (ACM), ATC-klarerings- og informationstjeneste (ACL) og flyvekontrollens mikrofonkontroltjeneste (AMC). I strid med artikel 3, stk. 1, i forordning (EF) nr. 29/2009 har den af Den Slovakiske Republik udpegede lufttrafiktjenesteudøver ikke sikret, at lufttrafiktjenesteenhederne har mulighed for at udøve og operere de i bilag II til denne forordning definerede datalink-tjenester. Ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse havde Den Slovakiske Republik ikke truffet foranstaltningerne som omhandlet i artikel 4, stk. 3, TEU, således at den lufttrafiktjenesteudøver, som den har udpeget, opfyldte kravene i artikel 3, stk. 1, i forordning (EF) nr. 29/2009.

(1) EUT 2009, L 13, s. 3.
Sag anlagt den 17. oktober 2022 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-651/22)

(2022/C 463/27)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Tricot og B. Rechena, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 106 i Rådets direktiv 2013/59/Euratom (1) af 5. december 2013 om fastlæggelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse mod de farer, som er forbundet med udsættelse for ioniserende stråling og om ophævelse af direktiv 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom og 2003/122/Euratom, idet den ikke inden den 6. februar 2018 har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for fuldstændigt at efterkomme det nævnte direktiv, og idet den ikke har meddelt Kommissionen disse retsforskrifter.

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Rådets direktiv 2013/59/Euratom af 5. december 2013 skulle gennemføres senest den 6. februar 2018, og medlemsstaterne havde pligt til at meddele Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de ville udstede på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Fristen for gennemførelse af direktivet er udløbet, og Kommissionen har ikke inden fristens udløb modtaget meddelelse om, at direktivet er blevet gennemført i sin helhed og har heller ikke andre oplysninger, der gør det muligt at konkludere, at Den Portugisiske Republik har opfyldt sine forpligtelser til at træffe de nødvendige foranstaltninger. Navnlig har Den Portugisiske Republik stadig ikke etableret en national handlingsplan, som omfatter langvarige risici fra udsættelse for radon i boliger, bygninger med offentlig adgang og arbejdspladser for enhver kilde til radonindtrængen, dvs. fra jorden, fra byggematerialer eller fra vand.

Kommissionen er af den opfattelse, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 106 i Rådets direktiv 2013/59/Euratom af 5. december 2013, idet den ikke har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for fuldstændigt at efterkomme det nævnte direktiv og gennemføre det i national lovgivning, og idet den ikke har meddelt Kommissionen disse retsforskrifter.

(1) EUT 2014, L 13, s. 1.
Appel iværksat den 30. september 2022 af Grail LLC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Udvidede Afdeling) den 13. juli 2022 i sag T-227/21, Illumina mod Kommissionen

(Sag C-625/22 P)

(2022/C 451/15)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Grail LLC (ved solicitor D. Little, abogado J. Ruiz Calzado og J. M Jiménez Laiglesia, avocat A. Giraud og advocaat S. Troch)

De andre parter i appelsagen: Illumina, Inc., Europa-Kommissionen, Den Hellenske Republik, Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, EFTA-Tilsynsmyndigheden

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Kommissionens afgørelse C(2021) 2847 af 19. april 2021 i sag COMP/M.10188 — Illumina/Grail og de hermed forbundne kommissionsafgørelser C(2021) 2848 final, C(2021) 2849 final, C(2021) 2851 final, C(2021) 2854 final og C(2021) 2855 final af 19. april 2021 samt den hermed forbundne kommissionsafgørelse af 11. marts 2021, hvorved Illumina og GRAIL blev oplyst om, at Kommissionen havde modtaget en anmodning om henvisning, og som havde den retlige konsekvens, i henhold til artikel 22, stk. 4, andet afsnit, at Illumina og GRAIL var forhindret i at gennemføre fusionen i henhold til fusionsforordningens artikel 7 (1).

— Europa-Kommissionen tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale appellantens omkostninger, både i den foreliggende sag og i sagen for Retten.

— Der træffes enhver anden foranstaltning, som Domstolen måtte finde passende.

Anbringender og væsentligste argumenter

GRAIL har til støtte for appellen fremsat tre anbringender. Det første anbringende vedrører de retlige fejl indeholdt i den appellerede doms historiske, kontekstuelle og teleologiske fortolkning af fusionsforordningens artikel 22, idet det konkluderes, at medlemsstaterne kan indgive en anmodning om henvisning i henhold til denne bestemmelse uanset rækkeviden af deres nationale bestemmelser om fusionskontrol. Det andet anbringende vedrører de retlige fejl begået af Retten i dens dom, idet den (i) ikke udledte nogen retlig konsekvens af den korrekte konstatering om, at Kommissionen var »urimeligt lang tid« om at fremsende indbydelsen til alle medlemsstaterne om fusionen vedrørende Illuminas erhvervelse af den fulde kontrol over GRAIL og (ii) i vurderingen, som ledte til den konklusion, at Kommissionen ikke tilsidesatte parternes ret til forsvar under den procedure, som resulterede i vedtagelsen af indbydelsen og endelig til Kommissionens afgørelse C(2021) 2847. Endelig vedrører det tredje anbringende de retlige fejl i forbindelse med den appellerede doms vurdering af de berettigede forventninger og retssikkerheden som følge af de ubetingede og præcise forsikringer fra kommissæren med ansvar for konkurrence/ledende næstformand for Kommissionen om, hvornår og hvordan Kommissionens revurdering af anvendelsen af fusionsforordningens artikel 22 skulle gennemføres.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) (EUT 2004, L 24, s. 1).
C 451/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Wien (Østrig) den 28. juni 2022 — VK mod N1 Interactive Ltd.

(Sag C-429/22)

(2022/C 451/11)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Wien

Parter i hovedsagen

Appellant: VK

Indstævnt: N1 Interactive Ltd.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 593/2008 (1) om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) fortolkes således, at loven i den stat, hvor forbrugeren har sit sædvanlige opholdssted, ikke skal anvendes, såfremt den lov, der i henhold til nævnte forordnings artikel 4 finder anvendelse, hvis anvendelse sagsøgeren har anmodet om, og som ville skulle anvendes, hvis sagsøgeren ikke havde egenskab af forbruger, er mere fordelagtig for sagsøgeren?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17.6.2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) (EUT 2008, L 177, s. 6).
3)

Skal artikel 10, stk. 1, i direktiv 2003/109, i lyset af chartrets artikel 47, fortolkes således, at den ret i en medlemsstat, der træffer afgørelse om lovligheden af den specialiserede myndigheds udtalelse, der er baseret på en begrundelse om fortrolige eller klassificerede informationer, og af den materielle afgørelse på udlændingeområdet, der er baseret på denne udtalelse, skal have kompetence til at undersøge, om fortroligheden er retmæssig (om den er nødvendig og proportional), og til ved sin egen afgørelse at bestemme, hvis den finder, at fortroligheden er retsstridig, at den berørte og dennes retlige repræsentant skal have adgang til og mulighed for at anvende alle de informationer, der ligger til grund for de administrative myndigheders udtalelse og afgørelse, eller, hvis den finder, at fortroligheden er retmæssig, at bestemme, at den pågældende kan få adgang til og anvende i det mindste essensen af de fortrolige informationer i den udlændingesag, der vedrører den pågældende?
C 451/7

Appel iværksat den 9. juni 2022 af SFD S.A. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 30. marts 2022 i sag T-35/21 — SFD S.A. mod EUIPO — Allmax Nutrition (ALLNUTRITION DESIGNED FOR MOTIVATION)

(Sag C-383/22 P)

(2022/C 451/09)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: SFD S.A. (ved adwokat T. Grucelski)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Ved kendelse af 17. oktober 2022 har Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) fastslået, at appellen ikke admitteres og at SFD S.A. bærer sine egne omkostninger.
3.

Skal artikel 12, stk. 1, litra a), andet punktum, i direktiv 2011/95 fortolkes således, at en ansøger, som har ansøgt om international beskyttelse og er en palæstinensisk flygtning registreret hos UNRWA, kan vende tilbage til UNRWA’s operationsområde, konkret til Gaza by, hvis der på tidspunktet for retsforhandlingerne om vedkommendes søgsmål til prøvelse af en afgørelse om afslag — ikke foreligger nogen sikre oplysninger om, at denne person vil kunne gøre brug af UNRWA’s støtte med hensyn til fødevarer, sundhedstjenester, lægemidler, lægebehandling og uddannelse — oplysningerne om den generelle situation i Gaza by og om UNRWA i UNHCR’s udtalelse vedrørende tilbagevenden til Gazastriben er blevet vurderet som grunde til at forlade UNRWA’s operationsområde og til ikke at vende tilbage herunder, at ansøgeren ved en tilbagevenden vil kunne opholde sig i dette område under værdige levevilkår? Er den personlige situation for en person, der har ansøgt om international beskyttelse, i lyset af situationen i Gazastriben på det nævnte tidspunkt, og for så vidt som personen er afhængig af UNRWA’s støtte med hensyn til fødevarer, sundhedstjenester, lægemidler og lægebehandling, med henblik på anvendelsen og overholdelsen af princippet om non-refoulement som fastsat i artikel 21, stk. 1, i direktiv 2011/95, sammenholdt med artikel 19 i [Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder], hvad angår denne ansøger omfattet af anvendelsesområdet for den fortolkning, der fremgår af punkt 4 i konklusionen i dom af 19. marts 2019, Jawo (C-163/17, EU:C:2019:218), vedrørende alvorlige materielle afsavn som omhandlet i chartrets artikel 4? Skal spørgsmålet om tilbagevenden til Gaza by på grundlag af oplysningerne om den generelle situation i Gaza by og om UNRWA besvares anderledes, alene fordi den person, der har ansøgt om beskyttelse, er et mindreårigt barn, henset til barnets tarv og sikringen af dets velfærd og sociale udvikling samt beskyttelsen af barnet og dets sikkerhed?