RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

5. marts 1998

Sag T-221/96

Immacolata Manzo-Tafaro

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — afslag på forfremmelse — sammenligning af fortjenester — hensyntagen til alder og anciennitet«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-307

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning offentliggjort den 9. april 1996, for så vidt som Kommissionen herved afslog at forfremme sagsøgeren til lønklasse Cl i forbindelse med forfremmelsesåret 1996.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren blev udnævnt til lønklasse C2 den 1. januar 1989. Efter anbefaling fra forfremmelsesudvalg C (forfremmelsesudvalget) opførte ansættelsesmyndigheden sagsøgeren på listen over de tjenestemænd, der havde gjort sig mest fortjent til at blive forfremmet til lønklasse Cl. Imidlertid var sagsøgeren ikke opført på listen over de forfremmede tjenestemænd.

Den 17. juni 1996 indgav hun en klage efter artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten) over afslaget på forfremmelse. Ved afgørelse af 25. september 1996 afviste Kommissionen klagen med følgende begrundelse:

»Ansættelsesmyndigheden har ikke blot taget hensyn til fortjenesterne hos de kandidater, som allerede var blevet bedømt med henblik på etableringen af listen over de mest fortjenstfulde, men også til kandidaternes karriereprofil, altså alder og anciennitet i lønklasse. Bedømmelsen af tjenestemændenes fortjenester er vel det afgørende kriterium ved en forfremmelse, men ansættelsesmyndigheden kan dog subsidiært tage hensyn til kandidaternes anciennitet og alder i lønklassen eller i tjenesten

...«

Sagsøgeren blev forfremmet til lønklasse Cl i forbindelse med forfremmelsesåret 1997.

Realiteten

Retten bemærkede, at i forbindelse med bedømmelsen af de fortjenester, som skal tages i betragtning ved en afgørelse om forfremmelse ifølge vedtægtens artikel 45, råder ansættelsesmyndigheden over et vidt skøn, og på dette område skal den judicielle kontrol begrænses til spørgsmålet, om myndigheden, henset til de veje og midler, som har kunnet foranledige administrationen til sin bedømmelse, har holdt sig inden for acceptable grænser og ikke har anvendt sin beføjelse åbenbart fejlagtigt. En retsinstans kan således ikke erstatte ansættelsesmyndighedens bedømmelse af kandidaternes kvalifikationer og fortjenester med sin egen (præmis 16).

Henvisning til: Retten, 6. juni 1996, sag T-262/94, Baivvir mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 739, præmis 66.

Ansættelsesmyndighedens pligt til at foretage en sammenligning af fortjenesterne for kandidaterne til forfremmelse, som er fastslået i vedtægtens artikel 85, udtryklier ifølge Retten på en gang grundsætningen om ligebehandling af tjenestemændene og om deres mulighed for karriere. Bedømmelsen af disse fortjenester udgør således det afgørende kriterium ved enhver forfremmelse, hvorimod ansættelsesmyndigheden kun subsidiært kan tage hensyn til kandidaternes alder og deres anciennitet i lønklassen eller tjenesten (præmis 17).

Henvisning til: Retten, 29. februar 1996, sag T-280/94, Lopes mod Domstolen, Sml. Pers. II, s. 239, præmis 138.

Ved den undersøgelse af fortjenesterne, der skal foretages efter vedtægtens artikel 45, er ansættelsesmyndigheden ikke forpligtet til kun at tage udgangspunkt i kandidaternes bedømmelser, men kan ligeledes støtte vurderingen på andre aspekter af deres fortjenester, såsom oplysninger vedrørende deres administrative og personlige situation, oplysninger, som relativiserer den vurdering, der alene støttedes på bedømmelserne (præmis 18).

Henvisning til: Retten, 25. november 1993, forende sager T-89/91.T-21/92 og T-89/92, X mod Kommissionen, Sml. II, s. 1235, præmis 49 og 50, Retten; 21. oktober 1997, sag T-168/96, Patronis mod Rådet, Sml. Pers. II, s. 833, præmis 35.

Ansættelsesmyndigheden fandtes at have foretaget en sammenligning af fortjenesterne, bedømmelserne og alderen hos de tjenestemænd, som ville kunne forfremmes til lønklasse Cl i overensstemmelse med kravene ifølge vedtægtens artikel 45, stk. 1 (præmis 20-24).

Konklusion:

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.