Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – beslutning om anvendelse af konkurrencereglerne

(Art. 81 EF og 253 EF)

2. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – tilregnelse – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier

(Art. 81 EF)

3. Konkurrence – aftaler – bevis – en virksomheds ansattes erklæringer afgivet udelukkende i virksomhedens interesse

(Art. 81 EF)

4. Konkurrence – administrativ procedure – overholdelse af retten til forsvar – aktindsigt – rækkevidde – manglende meddelelse af et af Kommissionen udelukkende til bekræftelse påberåbt forhold vedrørende virksomhedens ansvar – indvirkning på lovligheden af konstateringen af ansvar – foreligger ikke

(Art. 81, stk. 1, EF)

Sammendrag

1. Når en beslutning i henhold til artikel 81 EF er rettet til flere adressater og medfører et spørgsmål om, hvem der bærer ansvaret for overtrædelsen, skal den indeholde en tilstrækkelig begrundelse i forhold til hver af adressaterne, navnlig i forhold til de af dem, som i henhold til beslutningen skal bære byrden for overtrædelsen. I forhold til et moderselskab, der er holdt solidarisk ansvarlig for overtrædelsen, skal en sådan beslutning således indeholde en detaljeret redegørelse for, hvorfor dette selskab kan gøres ansvarlig for overtrædelsen.

Kommissionen er dog ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de berørte parter har fremført for den, men behøver kun at redegøre for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har en væsentlig betydning i beslutningens opbygning.

(jf. præmis 45 og 59)

2. Et moderselskab kan tilregnes et datterselskabs adfærd, bl.a. når datterselskabet, selv om det er en selvstændig juridisk person, ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra moderselskabet, særligt henset til de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem disse to juridiske enheder. Moderselskabet og datterselskabet er i en sådan situation en del af samme økonomiske enhed og udgør derfor én virksomhed i artikel 81 EF’s forstand.

I det konkrete tilfælde, hvor et moderselskab ejer 100% af kapitalen i dets datterselskab, som har overtrådt de EU-retlige konkurrenceregler, kan det pågældende moderselskab dels udøve afgørende indflydelse på dette datterselskabs adfærd, dels foreligger der en formodning for, at nævnte moderselskab faktisk udøver en afgørende indflydelse på datterselskabets adfærd.

Det er under disse omstændigheder tilstrækkeligt, at Kommissionen beviser, at hele kapitalen i et datterselskab ejes af moderselskabet, for at formode, at moderselskabet udøver en afgørende indflydelse på dette datterselskabs handelspolitik. Kommissionen vil derefter være i stand til at anse moderselskabet for ansvarligt for den pågældende overtrædelse, medmindre dette moderselskab, som det påhviler at gendrive den pågældende formodning, fører tilstrækkelige beviser med henblik på at godtgøre, at dets datterselskab optræder selvstændigt på markedet. I denne forbindelse er et simpelt tilløb til bevis ikke tilstrækkeligt til at gendrive den pågældende formodning.

Når moderselskabet fører en flerhed af beviser, der kan godtgøre, at datterselskabet har været selvstændigt, ved at påvise, at sidstnævnte ikke i det væsentlige har fulgt instrukser fra moderselskabet og derfor opfører sig selvstændigt på markedet, kan Kommissionen således ikke pålægge moderselskabet ansvaret for datterselskabets adfærd, medmindre den gendriver dette modbevis.

Med henblik på at vurdere, om et datterselskab selvstændigt bestemmer sin adfærd på markedet, skal der tages hensyn til alle de forhold, der er relevante for de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem dette datterselskab og moderselskabet, der kan variere efter de enkelte tilfælde, og som derfor ikke kan opregnes udtømmende. Der er bl.a. ingen grund til at begrænse denne vurdering alene til de forhold, der vedrører datterselskabets handelspolitik i snæver forstand, såsom pris- eller distributionsstrategi. I særdeleshed kan formodningen om udøvelsen af en afgørende indflydelse ikke gendrives ved den blotte påvisning af, at det er datterselskabet, som forvalter disse særlige aspekter af sin handelspolitik uden at modtage instruktioner herom. Det følger heraf, at datterselskabets selvstændighed ikke kan fastslås ved den simple påvisning af, at det på uafhængig vis forvalter særlige aspekter af sin politik vedrørende markedsføring af de produkter, der er berørt af overtrædelsen. Eftersom datterselskabets selvstændighed ikke alene vurderes i forhold til aspekterne ved virksomhedens operationelle forvaltning, kan den omstændighed, at datterselskabet aldrig har gennemført en særlig informationspolitik på det pågældende marked til fordel for moderselskabet, ikke være tilstrækkelig til at påvise dets selvstændighed.

Den omstændighed, at moderselskabets selskabsformål tillader at konkludere, at moderselskabet udgjorde et holdingselskab, hvis rolle vedtægtsmæssigt var at forvalte dets kapitalandele i andre selskaber, er i øvrigt ikke i sig selv tilstrækkeligt til at afkræfte den pågældende formodning.

Den manglende overlapning af det personale, der er involveret i virksomhedens operationelle forvaltning, kan heller ikke bekræfte dets datterselskabs selvstændighed, eftersom vurderingen af denne selvstændighed ikke udelukkende omfatter virksomhedens handelspolitik i snæver forstand.

Identiteten af de personer, der sidder i bestyrelsen i de berørte selskaber, udgør derimod et relevant holdepunkt for datterselskabets manglende selvstændighed. Det samme gælder for den direkte deltagelse af en af de berørte personer i de hemmelige kontakter. Den omstændighed, at en ansat i moderselskabet deltager i hemmelige møder, kan udgøre et element til godtgørelse af, at moderselskabet nødvendigvis måtte have kendskab til, at dets datterselskab deltog i overtrædelsen, og følgelig, at det på aktiv vis var involveret i konkurrencebegrænsende adfærd, og derfor kan dette element så meget desto mere fremhæves som et holdepunkt for moderselskabets afgørende indflydelse på sit datterselskab.

(jf. præmis 96-100, 104-106, 108, 109, 117, 118, 130, 143 og 145)

3. På området for konkurrenceretten fremgår den omstændighed, at der fra sag til sag tillægges de erklæringer, der er afgivet inden for rammerne af en anmodning om bødenedsættelse, en betydelig bevisværdi, af den betragtning, at der er tale om en indrømmelse af en overtrædelse og derfor i princippet om erklæringer, der går imod anmelderens interesser. Når en virksomheds ansattes erklæringer er blevet afgivet udelukkende i virksomhedens interesse, kan de imidlertid ikke tillægges en særlig høj bevisværdi, som svarer til den bevisværdi, som tillægges visse erklæringer, der er afgivet af de virksomheder, som har indgivet en ansøgning om bødenedsættelse, idet disse erklæringer ikke indgår i samme sammenhæng som en sådan anmodning om bødenedsættelse.

(jf. præmis 156 og 157)

4. For så vidt som sagsøgeren ikke har haft mulighed for under den administrative procedure for tilsidesættelse af konkurrencereglerne at fremkomme med sine bemærkninger vedrørende de forhold, som er påberåbt af Kommissionen til støtte for konstateringen af sagsøgerens solidariske ansvar, skal der ses bort fra disse forhold som bevismidler. Vedrørende tilsidesættelse af retten til forsvar påhviler det ikke desto mindre stadig sagsøgeren at godtgøre, at det resultat, som Kommissionen er kommet frem til i beslutningen, ville have været et andet, såfremt disse forhold, som ikke er blevet meddelt, måtte udelukkes.

Hvad angår de af Kommissionen udelukkende til bekræftelse påberåbte forhold, kan den omstændighed, at de må afvises som bevismiddel, ikke have nogen indvirkning på lovligheden af konstateringen af sagsøgerens ansvar, idet dette i tilstrækkelig grad fremgår af andre betragtninger, der er anført i Kommissionens beslutning.

(jf. præmis 162-166)