ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Toldunion – procedure for midlertidig indførsel med afgiftsfritagelse – midlertidig indførsel af køretøjer til erhvervsmæssig brug – udskiftning på Fællesskabets toldområde af den sættevognstrækker, der trækker sættevognen, under en transport, som slutter uden for dette område – afslag på anvendelse af proceduren for midlertidig indførsel

[Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 670, litra p), og art. 718, stk. 3, litra d)]

Sammendrag

Artikel 718, stk. 3, litra d), og artikel 670, litra p), i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som, hvad sidstnævnte angår, definerer begrebet »intern trafik« i forbindelse med midlertidig indførsel med fritagelse for importafgifter, og som, hvad førstnævnte angår, opstiller en betingelse for anvendelse af proceduren for midlertidig indførsel på køretøjer til erhvervsmæssig brug, skal fortolkes således, at de forbyder, at en sættevognstrækker, som er registreret uden for Fællesskabets toldområde, anvendes til transport af en sættevogn fra et sted inden for Fællesskabets toldområde, hvor sættevognen er blevet lastet med varer, til et andet sted inden for Fællesskabets toldområde, hvor sættevognen alene parkeres for senere at blive transporteret til en varemodtager uden for Fællesskabets toldområde med en anden sættevognstrækker.

Anvendelse af proceduren for midlertidig indførsel afhænger direkte af, at der med det pågældende køretøj gennemføres en helt bestemt transport, nemlig en transport, der omfatter overskridelse af den ydre grænse til Fællesskabets toldområde med nævnte køretøj og de transporterede varer eller personer, således at det er selve den transportopgave, som gennemføres med det pågældende transportmiddel, der er afgørende, og ikke den endelige bestemmelse for de transporterede varer eller personer.

(jf. præmis 18, 20 og 26 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – begreb – statsborger fra en medlemsstat, som er beskæftiget i en international organisation – omfattet – grænse – statsborger fra en medlemsstat, som har tilbagelagt hele sin erhvervskarriere på denne medlemsstats område

(Art. 39 EF)

2. Medlemsstater – forpligtelser – forpligtelse til loyalt samarbejde med EF-institutionerne – manglende hensyntagen til beskæftigelsesperioder ved De Europæiske Fællesskaber ved tilkendelse af førtidspension i henhold til en national ordning – ulovlig

(Art. 10 EF; tjenestemandsvedtægten, bilag VIII, art. 11, stk. 2)

Sammendrag

1. En tjenestemand ved De Europæiske Fællesskaber, som arbejder i en anden medlemsstat end sin hjemstat, anses for at være vandrende arbejdstager. Han mister nemlig ikke sin egenskab af arbejdstager i artikel 39, stk. 1, EF’s forstand, fordi han beklæder en stilling i en international organisation, selv hvis betingelserne for hans indrejse og hans ophold i beskæftigelseslandet særligt er reguleret af en international overenskomst.

Traktatens bestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed og navnlig artikel 39 EF finder imidlertid ikke anvendelse på situationer, som udgør et rent internt forhold i en medlemsstat. En arbejdstager, der har tilbagelagt hele sin erhvervskarriere på en medlemsstats område, hvor han er statsborger, først som lønmodtager og dernæst, indtil pensionsalderen, som tjenestemand ved De Europæiske Fællesskaber, henhører således ikke under disse bestemmelser.

(jf. præmis 37, 39, 40 og 43)

2. Artikel 10 EF, sammenholdt med vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der ved tildelingen af førtidspension i henhold til den nationale ordning ikke kan tages hensyn til de år, hvor en fællesskabsborger har været ansat i en fællesskabsinstitutions tjeneste.

En sådan national lovgivning kan nemlig udgøre en hindring og dermed afholde personer fra at udøve en erhvervsaktivitet ved en af Den Europæiske Unions institutioner, for så vidt som en arbejdstager, der tidligere har været tilknyttet en national pensionsordning, ved at acceptere en ansættelse ved en sådan institution risikerer at miste muligheden for at modtage en ydelse ved alderdom efter denne ordning, som han ville have været berettiget til, hvis han ikke havde accepteret denne ansættelse.

Sådanne konsekvenser er uacceptable under hensyn til den pligt til loyalt samarbejde og loyal bistand, der påhviler medlemsstaterne over for Fællesskabet, og som kommer til udtryk i den pligt, der er knæsat i artikel 10 EF, til at lette Fællesskabet gennemførelsen af dets opgaver.

(jf. præmis 47-49 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens – direktiv 80/987 – anvendelsesområde – begrebet »løn« – anvendelsen af national ret – national lovgivning, der omfatter godtgørelse for uberettiget afskedigelse – lovlig

(Rådets direktiv 80/987, art. 2, stk. 2)

2. Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens – direktiv 80/987 – anvendelsesområde – begrebet løn – national lovgivning, der omfatter godtgørelse for uberettiget afskedigelse, som er tilkendt ved dom eller administrativ afgørelse og udelukker krav, som er aftalt ved forlig – tilsidesættelse af princippet om ligebehandling – den nationale rets forpligtelser og beføjelser

(Rådets direktiv 80/987, art. 2, stk. 2)

Sammendrag

1. Ifølge artikel 2, stk. 2, i direktiv 80/987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens tilkommer det national ret at præcisere udtrykket »løn« og at definere indholdet heraf.

I den forbindelse udelukker den omstændighed, at direktivet knytter udbetaling af løn til referenceperioder, ikke dets anvendelse på godtgørelse for uberettiget afskedigelse. Hvis således begrebet »løn« som defineret i national ret omfatter sådan godtgørelse, er den omfattet af direktiv 80/987, også i dettes affattelse forud for den ændring, der blev foretaget ved direktiv 2002/74 om ændring af direktiv 80/987.

(jf. præmis 31-33 og domskonkl. 1)

2. I forbindelse med anvendelsen af direktiv 80/987/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens gælder, at når krav om godtgørelse for uberettiget afskedigelse, som er tilkendt ved dom eller administrativ afgørelse, ifølge de relevante nationale bestemmelser er omfattet af begrebet løn, skal tilsvarende krav, der er aftalt ved et forlig, også anses for tilgodehavender, som arbejdstagere i medfør af en arbejdsaftale eller et ansættelsesforhold har erhvervet, og som vedrører løn i direktivets forstand. Arbejdstagere, der uberettiget er blevet afskediget, befinder sig nemlig i en sammenlignelig situation, for så vidt som de har ret til godtgørelse i tilfælde af manglende genansættelse.

Den nationale ret bør tilsidesætte en national bestemmelse, som i strid med ligebehandlingsprincippet ikke lader begrebet »løn« i henhold til denne bestemmelse omfatte de sidstnævnte tilgodehavender.

(jf. præmis 35 og 38 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – traktatbrud – begrundelse med henvisning til den interne retsorden – ulovlig

(Art. 226 EF)

Sammendrag

En medlemsstat kan ikke påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden, herunder statens føderale struktur, til støtte for, at forpligtelser og frister, der følger af et direktiv, ikke overholdes. I denne forbindelse kan en forbundsstat ikke påberåbe sig, at dens forfatningsret forbyder den at vedtage et direktivs gennemførelsesforanstaltninger på vegne af en delstat, og at alene Domstolens dom vil kunne begrunde dens kompetence i henseende til at iværksætte gennemførelsen.

Ganske vist kan den enkelte medlemsstat frit fordele de retsanordnende beføjelser internt, men i forhold til Fællesskabet har den fortsat i medfør af artikel 226 EF eneansvaret for, at forpligtelserne ifølge fællesskabsretten overholdes.

(jf. præmis 12 og 13)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel – anbringender – fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder – kan ikke antages til realitetsbehandling – afvisning – retlig bedømmelse af de faktiske omstændigheder – kan antages til realitetsbehandling

(Art. 225 EF)

2. Annullationssøgsmål – retsakter, der kan anfægtes – begreb – retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger – en institutions tavshed eller manglende handlen – tilbagebetaling af for meget opkrævet bødebeløb uden stillingtagen til det af fordringshaver fremsatte rentekrav − ikke omfattet

(Art. 230 EF)

Sammendrag

1. Selv om Domstolen ikke er kompetent til at foretage en kontrol af Rettens vurdering af de faktiske omstændigheder, har den i henhold til artikel 225 EF kompetence til at gennemføre en kontrol med den retlige vurdering af disse faktiske omstændigheder og de retlige konsekvenser, Retten har draget heraf.

(jf. præmis 36)

2. Der foreligger retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af artikel 230 EF, når foranstaltningerne har bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. En institutions tavshed kan principielt ikke i sig selv sidestilles med en stiltiende afvisning, undtagen når en sådan følge udtrykkeligt er fastsat ved en fællesskabsretlig bestemmelse. Selv om det ikke kan udelukkes, at man under særlige omstændigheder kan undlade at anvende dette princip, således at en institutions tavshed eller manglende handlen undtagelsesvis kan antages at have karakter af en stiltiende afvisning, udgør den omstændighed, at Kommissionen – i et tilfælde, hvor Retten i en dom har nedsat bøden, hvorefter sagsøgeren i en skrivelse til Kommissionen har anmodet denne om at tilbagebetale den del af bøden, som er pålagt uretmæssigt, med tillæg af renter – blot betaler hovedstolen uden udtrykkeligt at tage stilling til rentekravet, ikke en stiltiende afvisning af dette krav.

(jf. præmis 44 og 45)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409 – medlemsstaternes gennemførelse – fravigelse af forbuddet mod at dræbe eller indfange beskyttede arter – hindring af omfattende skader på afgrøder – betingelse – der foreligger ingen anden tilfredsstillende løsning

[Rådets direktiv 79/409, art. 9, stk. 1, litra a)]

2. Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409 – medlemsstaternes gennemførelse – fravigelse af forbuddet mod at dræbe eller indfange beskyttede arter – betingelse – indfangning i mindre mængder – kriterier

[Rådets direktiv 79/409, art. 9, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1. Der kan kun fraviges fra artikel 8 i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle, som forbyder anvendelse af alle midler, indretninger eller metoder til massefangst eller -drab eller ikke selektiv fangst eller drab, i henhold til nævnte direktivs artikel 9, stk. 1, såfremt der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning og kun af de grunde, der udtømmende er opregnet i samme artikel 9, stk. 1, litra a)-c), herunder for at hindre omfattende skader på afgrøder.

(jf. præmis 24)

2. For at vurdere, om en fravigelse, der er indrømmet af en medlemsstat i henhold til artikel 9, stk. 1, litra c), i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle, overholder betingelsen om, at indfangningen af de pågældende fugle er sket i mindre mængder, kan Domstolen som følge af den videnskabelige autoritet, som må tillægges udtalelser fra ORNIS-udvalget – det i henhold til direktivets artikel 16 nedsatte udvalg for tilpasning af direktivet til den tekniske og videnskabelige udvikling – og da der ikke er fremlagt videnskabeligt bevis herimod, anvende dem som referencegrundlag. Dette er tilfældet med hensyn til den udtalelse, der foreslår kriteriet om mindre mængder, uanset den omstændighed, at det ikke er retligt bindende for medlemsstaterne.

(jf. præmis 41)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – lægemidler – markedsføringstilladelse – hybrid forkortet procedure – referencelægemiddel ved behandlingen af ansøgningen om tilladelse – adgang for den kompetente myndighed til at henvise til en ny lægemiddelform af et produkt, som har været godkendt i Fællesskabet i mindst seks eller ti år

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83, art. 10, stk. 1, litra a), nr. iii)]

Sammendrag

En ansøgning om tilladelse til markedsføring af et produkt C kan indgives i henhold til den forkortede hybride procedure, der er indført ved artikel 10, stk. 1, litra a), nr. iii), i direktiv 2001/83/EF om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, når ansøgningen søger at påvise, at produkt C i det væsentlige svarer til produkt B, når produkt B er en ny lægemiddelform af produkt A, og produkt A i modsætning til produkt B har været godkendt til markedsføring i Fællesskabet i mindst den seks- eller tiårs periode, der er fastsat i den nævnte bestemmelse.

(jf. præmis 30 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – Kommissionens søgsmålsret – skønsudøvelse – grænser

(Art. 141 EA)

2. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – afgrænsning under den administrative procedure – fundamental ændring af de relevante nationale bestemmelser mellem udløbet af den frist, der er fastsat til at efterkomme den begrundede udtalelse, og anlæggelse af søgsmålet – ny begrundet udtalelse

(Art. 141 EA)

Sammendrag

1. Efter den ved artikel 141 EA fastsatte ordning har Kommissionen et frit skøn ved afgørelsen af, om der skal anlægges traktatbrudssag, og det tilkommer ikke Domstolen at efterprøve dette skøn. Derimod tilkommer det Domstolen at tage stilling til, om et søgsmål i henhold til denne artikel i givet fald skal afvises, fordi det er anlagt for sent eller er behæftet med en procedurefejl.

(jf. præmis 16 og 17)

2. En forskriftsmæssig administrativ procedure i henhold til artikel 141 EA udgør en med traktaten tilsigtet væsentlig garanti, ikke blot med henblik på at beskytte den pågældende medlemsstats rettigheder, men også med henblik på at sikre, at en eventuel efterfølgende retssag har en klart afgrænset tvist som genstand.

Når de relevante nationale bestemmelser er blevet ændret fundamentalt mellem udløbet af den frist, der er fastsat til at efterkomme den begrundede udtalelse, og anlæggelse af traktatbrudssøgsmålet, kan denne udvikling gøre den dom, Domstolen skal afsige, overflødig. I en sådan situation kan det være at foretrække, at Kommissionen ikke anlægger sag, men fremsætter en ny begrundet udtalelse, hvori de klagepunkter, den har til hensigt at fastholde under de ændrede omstændigheder, angives.

(jf. præmis 20 og 21)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – tilnærmelse af lovgivninger – pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse – direktiv 90/642 – anvendelse på et produkt, som ikke er nævnt i bilagene til direktivet – betingelse – forudgående videnskabelig vurdering – direktivet finder ikke anvendelse på vinblade på grund af manglende vurdering

(Rådets direktiv 90/642)

Sammendrag

Den omstændighed, at et produkt ikke er nævnt i bilagene til direktiv 90/642 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, udelukker ikke som sådan, at nævnte direktiv finder anvendelse på dette produkt. Det skal herved undersøges, om det pågældende produkt inden for rammerne af bestemmelserne om maksimalgrænseværdier for pesticidrester kan henføres til et produkt eller en produktgruppe, der udtrykkeligt er omhandlet i direktiv 90/642. Ved en sådan undersøgelse skal der tages hensyn til nævnte direktivs almene formål, der består i at forene på den ene side nødvendigheden af en effektiv beskyttelse af planter og planteprodukter mod skadegørere og ukrudt, for at sikre udbyttet af den vegetabilske produktion og produktiviteten i Fællesskabet, og på den anden side nødvendigheden af at beskytte menneskers eller dyrs sundhed samt miljøet mod pesticiders skadelige virkninger.

Indbefatningen af et produkt, der ikke er nævnt i bilagene til direktiv 90/642, i en gruppe eller en undergruppe, der er nævnt i bilagene hertil, forudsætter således, at det ikke nævnte produkt har været genstand for en forudgående videnskabelig vurdering, der hviler på en afvejning af to krav, der fremgår af nævnte direktivs almene formål, og hvoraf det fremgår, at det med henblik på dette dobbelte krav er tilladt, at der på det pågældende produkt anvendes de maksimalgrænseværdier for pesticidrester, der er fastsat for den gruppe eller undergruppe af produkter, som det er påtænkt at henføre produktet under.

Det følger heraf, at direktiv 90/642 ikke finder anvendelse på vinblade, som ikke er anført blandt de produkter, der er nævnt i bilagene til direktivet, idet de gunstige og ugunstige virkninger af pesticidrester på vinblade indtil i dag ikke har været genstand for en videnskabelig vurdering.

(jf. præmis 22-24 og 26)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fællesskabets egne indtægter – forordning om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser – vedvarende uregelmæssighed – forældelsesfrist – handling, der afbryder forældelsesfristen

(Rådets forordning nr. 2988/95, art. 1, stk. 2, og art. 3, stk. 1, andet og tredje afsnit)

2. Appel – anbringender – præmisser i en dom, som indeholder en tilsidesættelse af fællesskabsretten – domskonklusionen berettiget af andre retlige grunde – appel forkastet

Sammendrag

1. Ifølge artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2988/95 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser forudsætter en uregelmæssighed, at der foreligger tilsidesættelse af en fællesskabsbestemmelse, som kan tilskrives en økonomisk beslutningstagers handling eller undladelse.

Når den undladelse, der ligger til grund for tilsidesættelsen af den pågældende fællesskabsbestemmelse, vedbliver at bestå, er uregelmæssigheden »vedvarende« som omhandlet i forordningens artikel 3, stk. 1, andet afsnit. Forældelsesfristen for retsforfølgning begynder først at løbe fra det tidspunkt, hvor uregelmæssigheden er ophørt.

Denne frist blev afbrudt af en skrivelse fra Kommissionen, der bl.a. vedrørte forfølgelse af uregelmæssigheder og nedsættelse af støtten, idet denne skrivelse var et skridt med henblik på oplysning af sagen som omhandlet i artikel 3, stk. 1, tredje afsnit.

(jf. præmis 16-18 og 30)

2. Hvis præmisserne i en dom afsagt af Retten indeholder en tilsidesættelse af fællesskabsretten, men konklusionen er berettiget af andre retlige grunde, må appellen forkastes.

(jf. præmis 29)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – tilrådighedsstillelse af åbne net (ONP) for taletelefonitjenesten og udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet – direktiv 98/10 – nummeroplysningstjenester – forpligtelser for udbyderen af forsyningspligtydelser – levering af relevante oplysninger vedrørende abonnenter – begrebet »relevante oplysninger«

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10, art. 6, stk. 3)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – tilrådighedsstillelse af åbne net (ONP) for taletelefonitjenesten og udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet – direktiv 98/10 – nummeroplysningstjenester – forpligtelser for udbyderen af forsyningspligtydelser – levering af relevante oplysninger vedrørende abonnenter – fakturering af omkostninger – grænser

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10, art. 6, stk. 3)

Sammendrag

1. Artikel 6, stk. 3, i direktiv 98/10 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold skal fortolkes således, at udtrykket »relevante oplysninger« vedrørende abonnenterne, som udbyderen af forsyningspligtydelser skal stille til rådighed, alene omfatter oplysninger, der vedrører abonnenter, som ikke har rettet indvendig imod at lade sig optage i en offentligt tilgængelig liste, som er tilstrækkelige til, at brugerne af en abonnentoversigt kan identificere de abonnenter, de søger. Disse oplysninger omfatter i princippet abonnenternes navn og adresse, herunder postnummer, samt det eller de telefonnumre, som den pågældende organisation har tildelt dem. Medlemsstaterne kan imidlertid bestemme, at andre oplysninger skal stilles til rådighed for brugerne, når de under hensyn til specifikke, nationale betingelser anses for nødvendige for at kunne identificere abonnenterne.

(jf. præmis 36 og domskonkl. 1)

2. Forpligtelsen for udbyderen af forsyningspligtydelser til at stille de relevante oplysninger vedrørende abonnenterne som omhandlet i artikel 6, stk. 3, i direktiv 98/10 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold til rådighed for tredjemand på rimelige, omkostningsrelaterede og ikke-diskriminerende vilkår skal fortolkes således, at udbyderen af forsyningspligtydelser, for så vidt angår oplysninger såsom personernes navn og adresse samt det telefonnummer, som de er blevet tildelt, alene kan fakturere de omkostninger, der reelt er forbundet med at stille disse oplysninger til rådighed for tredjemand. Derimod har udbyderen af sådanne ydelser, for så vidt angår supplerende oplysninger, som udbyderen ikke er forpligtet til at stille til rådighed for tredjemand, ret til i tillæg til de omkostninger, der er forbundet med selve tilrådighedsstillelsen, at fakturere de yderligere omkostninger, som udbyderen har måttet afholde ved at indsamle de supplerende oplysninger, forudsat at tredjemand sikres en ikke-diskriminerende behandling.

(jf. præmis 42 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – direktiv 92/50/EØF – anvendelsesområde – aftale uden forbindelse med den ordregivende myndigheds almennyttige virksomhed – omfattet – aftale, der, når en lokal myndighed virker som tjenesteyder, har til hensigt at give denne myndigheds virksomhed i underentreprise – omfattet

[Rådets direktiv 92/50, art. 1, litra a) og b), art. 8 og 11]

Sammendrag

Artikel 8 i direktiv 92/50 vedrørende samordning af fremgangsmåderne for tildeling af offentlige tjenesteydelsesaftaler, sammenholdt med direktivets artikel 1, litra a), og b), og artikel 11, stk. 1, bestemmer, at gensidigt bebyrdende aftaler, der indgås skriftligt mellem en tjenesteyder og en lokal myndighed, skal gøres til genstand for et offentligt udbud, begrænset udbud eller et udbud efter forhandling, når deres genstand er de i direktivets bilag I A opførte tjenesteydelser.

I den forbindelse er den omstændighed, at en aftale ikke omfattes af denne lokale myndigheds almennyttige virksomhed, men af en selvstændig økonomisk virksomhed, der er klart adskilt og underlagt konkurrence, ikke ensbetydende med, at denne aftale ikke kvalificeres som en offentlig aftale som omhandlet i artikel 8 og 11 i direktiv 92/50. Direktivets artikel 1, litra a), sondrer således ikke mellem aftaler, som en ordregivende myndighed indgår for at opfylde den opgave at imødekomme almenhedens behov, og aftaler, der ikke vedrører denne opgave.

Det er ligeledes uden betydning, at den ordregivende myndighed selv har til hensigt at virke som tjenesteyder, og at sigtet med den omhandlede aftale på denne baggrund er at give en del af ydelserne i underentreprise til en tredjemand.

(jf. præmis 13, 16 og 18)