Kendelse afsagt af Præsidenten for Retten i Første Instans den 14. april 2000. - Instituttet af anerkendte fuldmægtige for Den Europæiske Patentmyndighed mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - Foreløbige forholdsregler - Udsættelse af gennemførelse - Uopsættelighed - Foreligger ikke. - Sag T-144/99 R.



Samling af Afgørelser 2000 side II-02067



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - uopsættelighed - alvorligt og uopretteligt tab - bevisbyrde

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

$$Spørgsmålet om, hvorvidt uopsættelighedsbetingelsen i forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler er opfyldt, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbige afgørelse for at undgå, at den begærende parts interesser udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab. Denne part skal dokumentere, at vedkommende ikke kan afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført en sådan skade.

Ved vurderingen af, om det tab, der påberåbes af den part, der indgiver begæring om en foreløbig forholdsregel, er alvorligt og uopretteligt og derfor begrunder, at gennemførelsen af beslutningen undtagelsesvis udsættes, må Fællesskabets retsinstanser have sådanne konkrete oplysninger, at de kan vurdere, hvilke præcise virkninger det formodes af ville have, såfremt de begærede forholdsregler ikke anordnes.

( jf. præmis 42 og 43 )

Parter

I sag T-144/99 R,

Institut des mandataires agréés près l'Office européen des brevets, München (Tyskland), ved advokaterne R. Collin og M.-C. Mitchell, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Decker og Braun, 16, avenue Marie-Thérèse,

sagsøger,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved E. Gippini Fournier, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsøgt,

angående en begæring om udsættelse af gennemførelsen af artikel 1 i Kommissionens beslutning 1999/267/EF af 7. april 1999 om en procedure efter EF-traktatens artikel 85 (IV/36147: Regler for god patentagentskik (EPI)) (EFT L 106, s. 14) med virkning fra den 23. april 2000,

har

PRÆSIDENTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

afsagt følgende

Kendelse

Dommens præmisser

Relevante retsregler

1 Administrationsrådet for Den Europæiske Patentorganisation (herefter »EPO«) har i medfør af artikel 134, stk. 8, litra b), i konventionen om meddelelse af europæiske patenter, der blev undertegnet i München den 5. oktober 1973 (herefter »konventionen«), vedtaget en forordning om oprettelse af et institut bestående af de personer, der er berettiget til at optræde som anerkendte fuldmægtige for EPO.

2 Instituttet for anerkendte fuldmægtige ved EPO (herefter »EPI«) har til formål at samarbejde med EPO om spørgsmål, der vedrører de anerkendte fuldmægtiges virke, herunder disciplinære spørgsmål og spørgsmål vedrørende den europæiske egnethedsprøve, ligesom EPI sikrer, at medlemmerne overholder de gældende regler om god patentagentskik, bl.a. ved at udarbejde henstillinger. Enhver, der er opført på listen over anerkendte fuldmægtige ved EPO, er medlem af EPI. EPO underretter EPI om enhver ændring af denne liste.

3 Virksomheden som godkendt fuldmægtig ved EPO struktureres og koordineres således af EPI. Der skelnes ikke i konventionen mellem selvstændige godkendte fuldmægtige og dem, der udøver denne virksomhed som ansatte.

4 I medfør af konventionens artikel 134, stk. 8, litra c), har EPO's administrationsråd - som fandt det ønskeligt at vedtage bestemmelser om den disciplinære myndighed, som EPI og EPO kan udøve over for de anerkendte fuldmægtige - vedtaget forordningen af 21. oktober 1977 om disciplinære forhold for anerkendte fuldmægtige (herefter »forordningen«). I første afsnit af denne forordning fastlægges der »Regler for god patentagentskik«, og det bestemmes i artikel 1, der har overskriften »Almindelige faglige forpligtelser«, at en anerkendt fuldmægtig ved udøvelsen af sit hverv skal:

- udvise faglig ansvarlighed, udvise en adfærd, der er forenelig med hvervets værdighed, herunder bl.a. afholde sig fra at fremsætte falske eller vildledende udsagn (stk. 1)

- optræde på en måde, der ikke ødelægger den for hvervet nødvendige tillid (stk. 2).

5 Anerkendte fuldmægtige, der ikke overholder reglerne for god patentagentskik, kan idømmes sanktioner: advarsel, reprimande, bøde, sletning af listen over anerkendte fuldmægtige for bestemt eller ubestemt tid (forordningens artikel 4).

6 Overtrædelser af reglerne for god patentagentskik påkendes af EPI's disciplinærkomité, EPO's disciplinærnævn og EPO's disciplinærankenævn (forordningens artikel 5).

7 Med hjemmel i forordningens artikel 1-4 såvel som i artikel 4, litra c), i den tidligere nævnte forordning om oprettelse af EPI har EPI vedtaget regler for god patentagentskik (herefter »reglerne«).

8 EPI's råd kan ændre reglerne på eget initiativ, uden at der skal indhentes tilladelse fra EPO.

9 Formålet med reglerne er at regulere EPI's medlemmers adfærd og andre aktiviteter, i det omfang disse aktiviteter berører konventionen.

10 I den version af reglerne, der er relevant i nærværende sag, dvs. som ændret den 30. september og den 3. oktober 1997, bestemmes følgende:

»Artikel 2 - Annoncering

a) Det er generelt tilladt at annoncere, hvis annonceringen er sand, objektiv og i overensstemmelse med hovedprincipperne, navnlig principperne om loyalitet og overholdelse af tavshedspligten.

b) Følgende former for annoncering er ikke tilladt:

1) sammenligning af to medlemmers tjenester

[...]

3) benævnelse af en anden faglig enhed, medmindre der er indgået en skriftlig samarbejdsaftale mellem medlemmet og denne enhed

[...]

Artikel 5 - Forholdet til andre medlemmer

[...]

c) Medlemmerne skal undgå alle former for meningsudveksling med mandanter om konkrete sager, de ved eller har formodning om, at et andet medlem behandler, medmindre mandanten ønsker uafhængig rådgivning eller ønsker at skifte fuldmægtig. Medlemmerne må kun underrette det andet medlem, hvis mandanten er enig heri.

[...]«

Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger

11 Den 14. oktober 1997 anmeldte EPI den seneste version af reglerne, således som ændret den 30. september og den 3. oktober 1997, til Kommissionen med henblik på at opnå negativattest eller subsidiært en beslutning om fritagelse fra forbuddet mod karteller.

12 Den 7. april 1999 vedtog Kommissionen beslutning 1999/267/EF om en procedure efter EF-traktatens artikel 85 (sag IV/36147: Regler for god patentagentskik (EPI)) (EFT L 106, s. 14, herefter »den anfægtede beslutning«).

13 Den anfægtede beslutning bestemmer i artikel 1:

»I medfør af EF-traktatens artikel 85, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, erklæres bestemmelserne i EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, for uanvendelig på de bestemmelser i [reglerne] - i den udgave, som Instituttet af anerkendte fuldmægtige ved Den Europæiske Patentmyndighed (EPI) vedtog den 30. september og 3. oktober 1997 - der forbyder medlemmerne at anvende sammenlignende annoncering - artikel 2, litra b), første og tredje afsnit, samt artikel 5, litra c), i det omfang, hvori denne bestemmelse kan hindre eller vanskeliggøre udbud af tjenester til brugere, der tidligere har været klienter hos andre fuldmægtige i en given sag.

Fritagelsen meddeles fra den 14. oktober 1997 til den 23. april 2000.«

14 Ved den anfægtede beslutnings artikel 2 blev der meddelt negativattest for de andre bestemmelser i reglerne.

15 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 14. juni 1999 har sagsøgeren i medfør af artikel 230 EF anlagt sag med påstand om delvis annullation af den anfægtede beslutning, for så vidt den vedrører reglernes artikel 2, litra b), første og tredje afsnit, og artikel 5, litra c) (sag T-144/99).

16 Ved skrivelse af 28. januar 2000 har sagsøgeren anmodet Kommissionen om at udsætte virkningerne af den anfægtede beslutning indtil afsigelsen af Rettens dom i sag T-144/99.

17 Ved skrivelse af 17. februar 2000 har Kommissionen afslået denne anmodning.

18 Ved særskilt dokument indleveret til Justitskontoret den 6. marts 2000 har sagsøgeren i medfør af artikel 242 EF fremsat nærværende begæring om udsættelse af gennemførelsen af artikel 1 i den anfægtede beslutning med virkning fra den 23. april 2000.

19 Kommissionen har fremsat sine bemærkninger til nærværende begæring om foreløbige forholdsregler den 17. marts 2000.

20 Den 28. marts 2000 har sagsøgeren afgivet bemærkninger som svar på Kommissionens bemærkninger.

21 Ved skrivelse af 5. april 2000 har Kommissionen afgivet bemærkninger som svar på sagsøgerens seneste bemærkninger.

Retlige bemærkninger

22 I henhold til artikel 242 EF og 243 EF, jf. artikel 4 i Rådets afgørelse 88/591/EKSF, EØF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (EFT L 319, s. 1), som ændret ved Rådets afgørelse 93/350/Euratom, EKSF, EØF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21), kan Retten, hvis den skønner, at forholdene kræver det, udsætte gennemførelsen af den anfægtede retsakt eller foreskrive de nødvendige foreløbige forholdsregler.

23 Artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement bestemmer, at begæringer vedrørende foreløbige forholdsregler skal angive de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at de begærede forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede (fumus boni juris). Disse betingelser er kumulative, således at en begæring om udsættelse af gennemførelsen ikke kan tages til følge, når en af dem ikke er opfyldt (kendelse afsagt af Rettens præsident den 30.6.1999, sag T-70/99 R, Alpharma mod Rådet, Sml. II, s. 2027, præmis 42). Retten skal endvidere i givet fald foretage en afvejning af de involverede interesser (kendelse afsagt af Domstolens præsident den 29.6.1999, sag C-107/99 R, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4011, præmis 59, kendelse afsagt af Rettens præsident den 21.7.1999, sag T-191/98 R, DSR-Senator Lines mod Kommissionen, Sml. II, s. 2531, præmis 22, og af 25.11.1999, sag T-222/99 R, Martinez og de Gaulle mod Parlamentet, Sml. II, s. 3397, præmis 22).

24 Det skal undersøges, om disse betingelser er opfyldt i nærværende sag.

Parternes argumenter

Formaliteten

25 Kommissionen bemærker, at ikke alene vil den anfægtede beslutning have udtømt sine virkninger den 23. april 2000, idet den ikke har til formål at medføre retsvirkninger efter denne dato, men den udgør yderligere en foranstaltning, der er til sagsøgerens fordel. Den finder det følgelig tvivlsomt, om begæringen om foreløbige forholdsregler kan antages til realitetsbehandling.

26 Kommissionen gør endvidere gældende, at det - for at begæringen om foreløbige forholdsregler kan give mening - er nødvendigt at fortolke den således, at sagsøgeren anmoder Retten om en erklæring, der enten måtte sidestilles ved en fritagelse meddelt af Fællesskabets retsinstanser eller med en form for »foreløbig negativattest« for de omtvistede bestemmelser i reglerne. Sagsøgerens formål med den for Retten indgivne begæring er således at opnå en »suspension« i forhold til sagsøgeren af en bestemmelse i EF-traktaten - nemlig forbuddet i artikel 81, stk. 1, EF. Kommissionen bemærker imidlertid, at det fremgår af retspraksis, at en begæring om foreløbige forholdsregler, hvormed der søges opnået en foreløbig tilladelse, går ud over, hvad sagsøgeren kunne have opnået ved sit søgsmål i hovedsagen (Domstolens kendelse af 12.5.1959, sag 19/59 R, Geitling m.fl. mod Den Høje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 165, org. ref.: Rec. s. 85). Det fremgår således af retspraksis (kendelse afsagt af Rettens præsident den 7.6.1991, sag T-19/91 R, Vichy mod Kommissionen, Sml. II, s. 265, præmis 20), at en beslutning fra Kommissionen om at tilbagekalde bødeimmuniteten i medfør af artikel 15, stk. 6, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), ikke i sig selv indeholder noget pålæg eller skal gennemføres. Følgelig kan den påståede indirekte konstatering i den anfægtede beslutning om uforenelighed med artikel 81, stk. 1, EF heller ikke gøres til genstand for udsættelse af gennemførelsen.

27 Sagsøgeren har anført, at artikel 1 i den anfægtede beslutning medfører klare retsvirkninger, der som sådan kan gøres til genstand for en begæring om udsættelse, selv om disse virkninger ikke er udtrykkeligt nævnt i beslutningen. Efter den 23. april 2000 kan sagsøgeren ikke opretholde reglerne med det nuværende indhold uden at være i ond tro og uden at løbe risiko for en bøde.

Spørgsmålet om fumus boni juris

28 Den sagsøgende organisation har for at godtgøre, at dens begæringer umiddelbart er berettiget, principalt fremført to anbringender.

29 For det første gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen har tilsidesat sin begrundelsespligt og dermed princippet om overholdelse af væsentlige formkrav, for mens Rådets direktiv 84/450/EØF af 10. september 1984 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om vildledende reklame (EFT L 250, s. 17), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/55/EF af 6. oktober 1997 (EFT L 290, s. 18), tillader, at det forbydes de liberale erhverv at anvende sammenlignende reklame, har Kommissionen ikke forklaret, hvorfor gennemførelsen af det nævnte forbud i reglerne skulle være i strid med fællesskabsretten og navnlig artikel 81 EF.

30 For det andet gør sagsøgeren gældende, at Kommissionen har tilsidesat EF-traktatens bestemmelser, og navnlig artikel 81 EF, såvel som de retsregler, hvorved denne gennemføres, idet den har erklæret artikel 2, litra b), første og tredje afsnit, og artikel 5, litra c), i reglerne for stridende mod artikel 81, stk. 1, EF, selv om

- direktiv 97/55 for det første udtrykkeligt giver ret til at forbyde sammenlignende reklame for de liberale erhverv, hvilket forudsætter, at et sådant forbud ikke er i strid med artikel 81, stk. 1, EF, og

- de nævnte bestemmelser for det andet er fagetiske forpligtelser, som forfølger et mål af almen interesse, og som efter deres art er et konkurrenceelement, der er i overensstemmelse med samme artikel.

31 Subsidiært hævder sagsøgeren, at Kommissionen dels har tilsidesat sin begrundelsespligt, og dels artikel 81, stk. 3, EF og artikel 8 i forordning nr. 17, idet den alene har meddelt fritagelse for de to omtvistede bestemmelser for en overgangsperiode for at gøre det muligt for sagsøgeren at ændre reglerne, selv om betingelserne for anvendelse af artikel 81, stk. 3, EF varigt var opfyldt.

32 Kommissionen bemærker, at sagsøgeren blot henviser til de argumenter, der er fremført i stævningen i hovedsagen. Den rejser derfor spørgsmålet, om en sådan fremgangsmåde er forenelig med bestemmelserne i procesreglementets artikel 104, stk. 2. Da begæringen om foreløbige forholdsregler ikke indeholder noget nærmere vedrørende spørgsmålet om fumus boni juris, konkluderer Kommissionen, at den ikke er i stand til at fremsætte mere indgående bemærkninger vedrørende dette spørgsmål.

Spørgsmålet om uopsættelighed

33 Ifølge sagsøgeren er det klart, at afgørelsen om udsættelse af gennemførelsen af den anfægtede beslutnings artikel 1 er uopsættelig. De ændringer, som sagsøgeren er nødt til at foretage af reglerne for at tillade sammenlignende reklame samt give mulighed for at drive aktiv hvervning af andre anerkendte fuldmægtiges kunder, medfører uoprettelige konsekvenser for sagsøgerens medlemmer.

34 Hvad konkurrencen angår har sagsøgeren anført, at de nævnte ændringer ville have den virkning at udelukke de mindre firmaer, som ikke har finansiel styrke til at modstå den sammenlignende reklame og dennes følgevirkning i form af nedsættende omtale, såvel som den aktive hvervning af kunder og skadelige virkninger for kunderne selv. Sådanne ændringer ville endvidere have varige uheldige virkninger i forhold til kunderne, navnlig med hensyn til image.

35 Sagsøgeren har endelig anført, at når den nævnte praksis først er indført, vil det være vanskeligt for erhvervet at vende tilbage til den tidligere situation, ligesom det vil være så godt som umuligt fysisk at kontrollere en sådan tilbagevenden, navnlig på grund af den meget store geografiske spredning af de anerkendte fuldmægtige.

36 Sagsøgeren konkluderer herefter, at de ændringer, der skal foretages af reglerne, vil udgøre et åbenbart uopretteligt indgreb i de erhvervsinteresser, som sagsøgeren repræsenterer, samt skade offentlighedens interesser i betragtning af, at det er så godt som umuligt at kontrollere rigtigheden af en sådan reklame.

37 Kommissionen finder, at uopsættelighedsbetingelsen ikke er opfyldt. Den henviser i den forbindelse til den tid, der er forløbet mellem vedtagelsen af den anfægtede beslutning og indgivelsen af den foreliggende begæring om foreløbige forholdsregler. Sagsøgeren kunne i denne periode have vedtaget nye regler, der er forenelige med artikel 81, stk. 1, EF, eller kunne have forelagt Kommissionen regler, der opfylder betingelserne for en fritagelse af længere varighed, eller kunne endelig have begæret en fornyelse af fritagelsen.

38 Kommissionen finder herefter, at selv om der foreligger uopsættelighed, skyldes den sagsøgerens passivitet.

39 Hvad angår spørgsmålet, om der foreligger risiko for et alvorligt og uopretteligt tab, har Kommissionen gjort gældende, at sagsøgeren ikke har ført bevis herfor.

Rettens bemærkninger

40 Idet bemærkes, at det ikke er nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om eventuel afvisning af den foreliggende begæring, skal uopsættelighedsbetingelsen først undersøges.

41 I denne forbindelse skal det indledningsvis bemærkes, at bedømmelsen af en sagsøgers interesse i, at de begærede forholdsregler træffes, har en særlig betydning i forbindelse med en sag om foreløbige forholdsregler.

42 Det fremgår herved af fast praksis, at spørgsmålet om, hvorvidt uopsættelighedsbetingelsen i forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler er opfyldt, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende parts interesser udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab. Denne part skal dokumentere, at vedkommende ikke kan afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført en sådan skade (kendelse afsagt af Rettens præsident den 9.8.1999, forenede sager T-38/99 R - T-42/99 R, T-45/99 R og T-48/99 R, Sociedade Agrícola dos Arinhos m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2567, præmis 42).

43 Ved vurderingen af, om det af sagsøgeren påberåbte tab er alvorligt og uopretteligt og derfor begrunder, at gennemførelsen af beslutningen undtagelsesvis udsættes, må Fællesskabets retsinstanser have sådanne konkrete oplysninger, at de kan vurdere, hvilke præcise virkninger det formodes at ville have, såfremt de begærede forholdsregler ikke anordnes (kendelse afsagt af formanden for Rettens Fjerde Udvidede Afdeling den 2.4.1998, sag T-86/96 R, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen og Hapag-Lloyd mod Kommissionen, Sml. II, s. 641, præmis 64, og af formanden for Rettens Anden Afdeling den 16.7.1999, sag T-143/99 R, Hortiplant mod Kommissionen, Sml. II, s. 2451, præmis 18).

44 Hvad angår sagsøgerens argument om, at de ændringer, der skal foretages af reglerne, vil have uoprettelige virkninger for konkurrencen, herunder navnlig, at de mindre firmaer trænges ud, bemærkes, at sagsøgeren ikke har fremlagt oplysninger, som kan begrunde, at der træffes bestemmelser om foreløbige forholdsregler. Sagsøgeren har ikke fremlagt nogen økonomiske eller regnskabsmæssige oplysninger vedrørende de pågældende firmaer, på grundlag af hvilke Retten selv kan anlægge et tilstrækkeligt begrundet skøn med hensyn til, om de risikerer at blive udkonkurreret (kendelse afsagt af Rettens præsident den 2.10.1997, sag T-213/97 R, Eurocoton m.fl. mod Rådet, Sml. II, s. 1609, præmis 47).

45 For så vidt angår de påståede uoprettelige følger i forhold til kunderne, navnlig med hensyn til image, og den påståede skade for offentlighedens interesser i almindelighed, skal det bemærkes, at det fremgår af den anfægtede beslutning (betragtning 48), at Kommissionen har fastsat en overgangsperiode for »at give de anerkendte fuldmægtige mulighed for gradvist at tilpasse sig den nye situation og undgå, at der opstår forvirring hos brugerne, hvilket vil kunne skade det billede, de fuldmægtige giver af de institutioner, over for hvilke de repræsenterer deres klienter«, og at en sådan risiko kan opstå i tilfælde af en brat overgang. Sagsøgeren har imidlertid ikke fremlagt nogen konkret oplysning på grundlag af hvilken det kan fastslås, at den meddelte fritagelses midlertidige karakter for så vidt angår de to omtvistede bestemmelser i reglerne indebærer risiko for at forårsage en alvorlig og uoprettelig skade i forhold til kunderne, selv om der er fastsat en overgangsperiode på mere end et år. Endvidere har sagsøgeren ikke anført en begrundelse for, at denne overgangsperiode ikke er blevet anvendt enten til at begære en fornyelse af den pågældende fritagelse eller til en tilpasning til den anfægtede beslutning.

46 For så vidt som sagsøgeren endelig - uden yderligere begrundelse - har henvist til, at det for erhvervet angiveligt er vanskeligt, når ændringerne af reglerne først er foretaget, at vende tilbage til den tidligere situation, samt til, at det er så godt som umuligt fysisk at kontrollere en sådan tilbagevenden, navnlig på grund af de anerkendte fuldmægtiges meget store geografiske spredning, bemærkes, at sagsøgeren heller ikke har påvist, at der foreligger et alvorligt og uopretteligt tab.

47 Det følger af det anførte, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at organisationen vil lide et alvorligt og uopretteligt tab, såfremt de begærede foreløbige forholdsregler ikke træffes.

48 Følgelig kan begæringen om foreløbige forholdsregler ikke tages til følge, uden at det er nødvendigt at undersøge, om de andre betingelser for udsættelse af gennemførelsen er opfyldt.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTENS PRÆSIDENT

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.

2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.