ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 16. juli 2014 – Kompas MTS mod Parlamentet m.fl.

(Sag T-315/13)

»Erstatningssøgsmål — skade, der angiveligt er lidt som følge af gennemførelsen i østrigsk ret af et direktiv om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer — mærkning af tobaksvarer — restriktive foranstaltninger over for importen af tobaksvarer — søgsmål, der er åbenbart ugrundet«

Ansvar uden for kontraktforhold — betingelser — ulovlighed — skade — årsagsforbindelse — kumulative betingelser — den ene betingelse ikke opfyldt — erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 31, 32, 39 og 42)

Angående

Erstatningssøgsmål i henhold til artikel 268 TEUF, sammenholdt med artikel 340, stk. 2, TEUF, hvori der er nedlagt påstand om erstatning for den skade, som sagsøgeren angiveligt har lidt efter gennemførelsen af kvantitative restriktioner over for importen af tobaksvarer på det østrigske område som følge af vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/37/EF af 5. juni 2001 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer (EFT L 194, s. 26).

Konklusion

1) Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen frifindes.
Rettens kendelse (Første Afdeling) af 7. juli 2014 – Gopak mod Kommissionen

(Sag T-235/13)

»Annullationssøgsmål — miljø — direktiv 94/62/EF — emballage og emballageaffald — direktiv 2013/2/EU — ruller, rør og tromler, som der er spolet et fleksibelt materiale rundt om — ikke umiddelbart berørt — afvisning«

Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt — umiddelbart berørt — kriterier — direktiv 2013/2 om ændring af listen over eksempler på produkter, der udgør emballage som omhandlet i direktiv 94/62 — forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre retur-, indsamlings- og genanvendelsessystemer for affald fra produkter, der udgør emballage — søgsmål anlagt af en virksomhed, der sælger sådanne produkter — ikke umiddelbart berørt — afvisning (art. 263, stk. 4, TEUF og art. 288, stk. 3, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62, art. 3, stk. 1, art. 7 og bilag I; Kommissionens direktiv 2013/2) (jf. præmis 19, 20, 24-30, 34-36 og 48)

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens direktiv 2013/2/EU af 7. februar 2013 om ændring af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (EFT L 37, s. 10), for så vidt som Kommissionen har tilføjet ruller, rør og tromler, som der er spolet et fleksibelt materiale rundt om, dog ikke ruller, rør og tromler, der indgår som en del af en produktionsmaskine og ikke benyttes til at præsentere et produkt som en salgsenhed, til listen over eksempler på produkter, der illustrerer anvendelsen af de kriterier, der præciserer udtrykket »emballage«.

Konklusion

1) Sagen afvises.
Rettens kendelse (Første Afdeling) af 7. juli 2014 – Melitta France mod Kommissionen

(Sag T-224/13)

»Annullationssøgsmål — miljø — direktiv 94/62/EF — emballage og emballageaffald — direktiv 2013/2/EU — ruller, rør og tromler, som der er spolet et fleksibelt materiale rundt om — ikke umiddelbart berørt — afvisning«

Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt — umiddelbart berørt — kriterier — direktiv 2013/2 om ændring af listen over eksempler på produkter, der udgør emballage som omhandlet i direktiv 94/62 — forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre retur-, indsamling- og genanvendelsessystemer for affald fra produkter, der udgør emballage — søgsmål anlagt af en virksomhed, der sælger sådanne produkter — ikke umiddelbart berørt — afvisning (art. 263, stk. 4, TEUF og 288, stk. 3, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62, art. 3, stk. 1, og 7, og bilag I; Kommissionens direktiv 2013/2) (jf. præmis 19, 20, 24-30, 34-36 og 48)

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens direktiv 2013/2/EU af 7. februar 2013 om ændring af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (EUT L 37, s. 10), for så vidt som Kommissionen har tilføjet ruller, rør og tromler, som der er spolet et fleksibelt materiale rundt om, dog ikke ruller, rør og tromler, der indgår som en del af en produktionsmaskine og ikke benyttes til at præsentere et produkt som en salgsenhed, til listen over eksempler på produkter, der illustrerer anvendelsen af de kriterier, der præciserer udtrykket »emballage«.

Konklusion

1) Sagen afvises.
Rettens kendelse (Første Afdeling) af 7. juli 2014 – SCA Tissue France mod Kommissionen

(Sag T-237/13)

»Annullationssøgsmål — miljø — direktiv 94/62/EF — emballage og emballageaffald — direktiv 2013/2/EU — ruller, rør og tromler, som der er spolet et fleksibelt materiale rundt om — ikke umiddelbart berørt — afvisning«

Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt — umiddelbart berørt — kriterier — direktiv 2013/2 om ændring af listen over eksempler på produkter, der udgør emballage som omhandlet i direktiv 94/62 — forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre retur-, indsamlings- og genanvendelsessystemer for affald fra produkter, der udgør emballage — søgsmål anlagt af en virksomhed, der sælger sådanne produkter — ikke umiddelbart berørt — afvisning (art. 263, stk. 4, TEUF og art. 288, stk. 3, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62, art. 3, stk. 1, art. 7 og bilag I; Kommissionens direktiv 2013/2) (jf. præmis 19, 20, 24-30, 34-36 og 48)

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens direktiv 2013/2/EU af 7. februar 2013 om ændring af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (EUT L 37, s. 10), for så vidt som Kommissionen har tilføjet ruller, rør og tromler, som der er spolet et fleksibelt materiale rundt om, dog ikke ruller, rør og tromler, der indgår som en del af en produktionsmaskine og ikke benyttes til at præsentere et produkt som en salgsenhed, til listen over eksempler på produkter, der illustrerer anvendelsen af de kriterier, der præciserer udtrykket »emballage«.

Konklusion

1) Sagen afvises.
RETTENS KENDELSE (Appelafdelingen)

2. oktober 2014

Sag T-447/13 P

Luigi Marcuccio

mod

Europa-Kommissionen

»Appel – personalesager – tjenestemænd – godtgørelse af sagsomkostninger, der kan kræves erstattet – artikel 92, stk. 1, i Personalerettens procesreglement – indsigelse om, at der verserer en parallel sag – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

Angående: Appel af kendelse afsagt af Retten for EU-Personalesager (enedommer) den 18. juni 2013 i sagen Marcuccio mod Kommissionen (sag F-143/11, Sml. Pers., EU:F:2013:81) med påstand om ophævelse af denne kendelse.

Udfald: Appellen forkastes. Luigi Marcuccio bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger i forbindelse med denne sag.

Sammendrag

1. Retslig procedure – sagsomkostninger – opgørelse – særlig procedure, der udelukker anvendelsen af en erstatningsprocedure

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91; Personalerettens procesreglement, art. 92, stk. 1)

2. Retslig procedure – fordeling af sagerne i Personaleretten – fordeling til den refererende dommer i en afdeling med tre dommere som enedommer – ingen angivelse af henvisningen i sagsakterne – omstændighed, der ikke kan sætte spørgsmålstegn ved fordelingen

(Personalerettens procesreglement, art. 14, stk. 1)

1. Den særlige procedure i artikel 92, stk. 1, i Personalerettens procesreglement om fastsættelse af sagsomkostninger udelukker, at der kan gøres krav på de samme beløb eller på beløb afholdt til de samme formål inden for rammerne af en sag, der er anlagt i overensstemmelse med vedtægtens artikel 90 og 91.

(jf. præmis 42)

Henvisning til:

Domstolen: 16. juli 2009, sag C-440/07 P, Kommissionen mod Schneider Electric, Sml. I, s. 6413

Retten: dom af 11. juli 2007, Schneider Electric mod Kommissionen, T-351/03, Sml., EU:T:2007:212, præmis 297, delvist annulleret efter appel ved dom af 16. juli 2009, Kommissionen mod Schneider Electric, C-440/07 P, Sml., EU:C:2009:459, og kendelse af 15. juli 2011, Marcuccio mod Kommissionen, T-366/10 P, Sml. Pers., EU:T:2011:394, præmis 27

2. Hvad angår en sag, som er fordelt til en afdeling med tre dommere i Personaleretten, der udpeger den refererende dommer til at træffe afgørelse som eneste dommer i overensstemmelse med artikel 14, stk. 1, i nævnte Personalerets procesreglement, gælder, at i det tilfælde, hvor navnet på nævnte dommer, der sad i afdelingen før afgørelsen om tildelingen til enedommeren, ikke fremgår af sagsakterne i første instans, kan det ikke heraf udledes, at enedommeren ikke blev udpeget som værende den refererende dommer i afdelingen med tre dommere.

(jf. præmis 64)

Henvisning til:

Retten: kendelse af 19. juni 2014, Marcuccio mod Kommissionen, T-157/13 P, Sml. Pers., EU:T:2014:596, præmis 15
RETTENS KENDELSE (Appelafdelingen)

7. oktober 2014

Sag T-59/13 P

BT

mod

Europa-Kommissionen

»Appel – personalesag – kontraktansatte – ingen forlængelse af kontrakt – artikel 76 i Personalerettens procesreglement«

Angående: Appel iværksat til prøvelse af kendelse afsagt af Retten for EU-Personalesager (Første Afdeling) den 3. december 2012, BT mod Kommissionen (sag F-45/12, Sml. Pers., EU:F:2012:168) med påstand om ophævelse af denne kendelse.

Udfald: Appellen forkastes. BT bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger i denne instans.

Sammendrag

1. Tjenestemandssager – Unionens retsinstansers kompetence – grænser – forbud mod at træffe afgørelse ultra petita

2. Retslig procedure – afgørelse truffet ved en begrundet kendelse – mulighed for at træffe afgørelse uden mundtlig forhandling – tilsidesættelse af retten til forsvar – foreligger ikke – indsigelse – betingelser – pligt til at anfægte Personalerettens vurdering af disse betingelser

(Personalerettens procesreglement, art. 76)

1. Eftersom Unionens retsinstanser i et annullationssøgsmål ikke kan træffe afgørelse ultra petita, har de hverken beføjelse til at omdefinere sagens hovedgenstand eller til af egen drift at fremsætte et anbringende uden for de undtagelsestilfælde, hvor almene hensyn kræver det.

(jf. præmis 22)

Henvisning til:

Retten: domme af 18. december 2008, Belgien og Kommissionen mod Genette, T-90/07 P og T-99/07 P, Sml., EU:T:2008:605, præmis 72-75, og af 5. oktober 2009, Kommissionen mod Roodhuijzen, T-58/08 P, Sml., EU:T:2009:385, præmis 34

2. Anvendelsen af proceduren i artikel 76 i Personalerettens procesreglement, der gør det muligt at træffe afgørelse ved kendelse uden retsmøde, strider ikke i sig selv imod retten til en retfærdig og effektiv rettergang, eftersom denne bestemmelse alene finder anvendelse på sager, hvor det er åbenbart, at Personaleretten ikke har kompetence til at behandle sagen eller visse påstande, eller sagen helt eller delvist må afvises eller er åbenbart ugrundet.

I forbindelse med denne procedure har Personaleretten ikke pligt til at underrette ophavsmanden til en sag om, at hans stævning må afvises, eller at tillade en ny strafudveksling. Det følger desuden af selve ordlyden af denne artikel, at afholdelsen af et retsmøde på ingen måde udgør en ret for sagsøgerne, som ikke kan fraviges.

Såfremt en sagsøger er af den opfattelse, at Personaleretten ikke har anvendt denne artikel korrekt, påhviler det denne at anfægte førsteinstansens vurdering af de betingelser, som anvendelsen af denne bestemmelse er underlagt.

(jf. præmis 28, 29, 32-36 og 38)

Henvisning til:

Domstolen: kendelser af 8. juli 1999, Goldstein mod Kommissionen, C-199/89 P, EU:C:1999:379, præmis 18, af 3. juni 2005, Killinger mod Tyskland m.fl., C-396/03 P, Sml., EU:C:2005:355, præmis 9, og dom af 19. februar 2009, Gorostiaga Atxalandabaso mod Parlamentet, C-308/07 P, Sml., EU:C:2009:103, præmis 36

Retten: dom af 8. september 2008, Kerstens mod Kommissionen, T-222/07 P, Sml. Pers., EU:T:2008:314, præmis 33, og kendelse af 16. december 2010, Meister mod KHIM, T-48/10 P, Sml. Pers., EU:T:2010:542, præmis 29
8.

Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — indefrysning af midler, der tilhører personer, enheder eller organer med tilknytning til det syriske regime — pligt til at gøre den pågældende bekendt med begrundelsen samtidig med vedtagelsen af den for den pågældende bebyrdende akt eller snarest derefter — grænser — Unionens og dens medlemsstaters sikkerhed eller varetagelsen af deres internationale relationer — afgørelse, der indgår i en for adressaten bekendt sammenhæng, der gør det muligt for den pågældende at forstå rækkevidden af foranstaltningen i forhold til den pågældende — kortfattet begrundelse tilladt (art. 296, stk. 2, TEUF; Rådets forordning nr. 363/2013) (jf. præmis 89-91)
3.

Retslig procedure — indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsklausul — kontrakter, indgået som led i et specifikt program for forskning, teknologisk udvikling og demonstration — Kommissionens afslag på at anse visse beløb, der blev udbetalt til støttemodtageren på grundlag af kontrakterne, for støtteberettigede — krav om tilbagebetaling af tidligere udbetalte forskud — søgsmål anlagt af støttemodtageren til prøvelse af en skrivelse fra Kommissionen, hvori den redegør for sin hensigt om at udstede en debetnota — manglende endelig fastslåelse af det skyldige beløb — manglende retlig interesse — afvisning af sagen (art. 272 TEUF; Rådets forordning nr. 1605/2002; Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1982/2006) (jf. præmis 36, 37, 40, 41 og 53)
1.

Retslig procedure — stævning — formkrav — rette sagsøgte — angivelse af en anden person end den, der har udstedt den anfægtede retsakt, uden at sagsøgeren herved har begået en fejl — afvisning — grænser — oplysninger, der gør det muligt uden tvivl at fastslå, hvem der er sagsøgt [art. 263, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 36)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål

–

betingelser for antagelse til realitetsbehandling

–

søgsmål anlagt mod udstederen af den anfægtede retsakt

–

undtagelser

–

retsakt udstedt i henhold til fuldmagt, der kan henføres til fuldmagtsgivende institution

–

betingelser (art. 230 EF) (jf. præmis 19)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af skrivelse af 18. marts 2013 fra Forvaltningsorganet for Innovation og Netværk (INEA) vedrørende visse omkostninger afholdt til gennemførelse af en feasibilityundersøgelse vedrørende intermodaliteten af lufthavnen i Bergamo-Orio al Serio (Italien) efter økonomisk støtte tildelt af Kommissionen til Ente Nazionale per l’Aviazione Civile (ENAC) og af beslutning af 23. oktober 2013 om afvisning af bemærkninger fremsat af ENAC som følge af ovennævnte skrivelse af 18. marts og om bekræftelse af konklusionerne i nævnte skrivelse, herunder konklusionen om tilbagebetaling af et beløb på 158 517,54 EUR.

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises, for så vidt som den er anlagt mod Europa-Kommissionen.

2) Ente nazionale per l’aviazione civile (ENAC) betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål

–

betingelser for antagelse til realitetsbehandling

–

søgsmål anlagt mod udstederen af den anfægtede retsakt

–

undtagelser

–

retsakt udstedt i henhold til fuldmagt, der kan henføres til fuldmagtsgivende institution

–

betingelser (art. 230 EF) (jf. præmis 18)

Sagens genstand

Angående

Påstand principalt om annullation af beslutning af 23. oktober 2013 vedtaget af Forvaltningsorganet for Innovation og Netværk (INEA) om afvisning af bemærkninger fremsat af Ente Nazionale per l’Aviazione Civile (ENAC) vedrørende støtteberettigelsen af visse omkostninger afholdt i forbindelse med en feasibilityundersøgelse vedrørende intermodaliteten af lufthavnen i Bergamo-Orio al Serio (Italien), der havde været genstand for økonomisk støtte fra Den Europæiske Union, og følgelig om tilbagesøgning af et beløb på 158 517,54 EUR, subsidiært om annullation af samtlige retsakter, hvorpå denne beslutning bygger, dvs. INEA’s skrivelser af 18. marts, 2. august og 8. oktober 2013.

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises, for så vidt som den er anlagt mod Europa-Kommissionen.

2) Società per l’aeroporto civile di Bergamo-Orio al Serio SpA (SACBO) betaler sagens omkostninger.
Rettens kendelse (Fjerde Afdeling) af 6. november 2014 – ANKO mod Kommissionen

(Sag T-17/13)

»Voldgiftsbestemmelse — syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2007-2013) — kontrakt vedrørende projektet Pocemon — tilbagebetaling af de forudbetalte beløb — skrivelse, hvorved det meddeles, at der vil blive udstedt en debetnota — rykkerskrivelse — manglende søgsmålsinteresse — afvisning«

1. Retslig procedure — afvisning begrundet i ufravigelige procesforudsætninger — efterprøvelse af egen drift — krav om, at der foreligger søgsmålsinteresse indtil afsigelsen af retsafgørelsen (Rettens procesreglement, art. 113 og art. 114, stk. 3 og 4) (jf. præmis 30)

2. Retslig procedure — indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsklausul — Rettens kompetence defineret alene i artikel 272 og voldgiftsklausulen — anvendelse af nationale bestemmelser om kompetence og antagelse til realitetsbehandling — udelukket (art. 272 TEUF) (jf. præmis 31)

3. Retslig procedure — indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsklausul — kontrakter indgået som led i et specifikt program for forskning, teknologisk udvikling og demonstration — Kommissionens ensidige hævelse med henvisning til manglende opfyldelse af kontraktlige forpligtelser — krav om tilbagebetaling af forudbetalte beløb — søgsmål anlagt af en modtager til prøvelse af Kommissionens skrivelse, hvorved den redegør for sin hensigt om at udstede en debetnota — manglende fastsættelse af betalingsbetingelserne og fristdagen — manglende søgsmålsinteresse — afvisning af sagen (art. 272 TEUF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 71, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 78 og 79) (jf. præmis 38, 39, 46-51 og 53)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 272 TEUF med påstand om, at Retten fastslår, at sagsøgeren for det første ikke er forpligtet til at tilbagebetale hele det beløb, som Kommissionen har udbetalt til denne i medfør af projektet Pocemon, der blev indgået i forbindelse med det syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2007-2013), at sagsøgeren for det andet ikke er forpligtet til at betale en fast godtgørelse i henhold til det nævnte projekt, og at Kommissionen for det tredje ikke er berettiget til at foretage modregning i de beløb, som den skylder sagsøgeren.

Konklusion

1) Sagen afvises.
Rettens kendelse (Fjerde Afdeling) af 6. november 2014 – ANKO mod Kommissionen

(Sag T-64/13)

»Voldgiftsbestemmelse — sjette rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2002-2006) — kontrakt vedrørende projektet Doc@Hand — tilbagebetaling af de forudbetalte beløb — skrivelse, hvorved det meddeles, at der vil blive udstedt en debetnota — manglende søgsmålsinteresse — afvisning«

1. Retslig procedure — afvisning begrundet i ufravigelige procesforudsætninger — efterprøvelse af egen drift — krav om, at der foreligger søgsmålsinteresse indtil afsigelsen af retsafgørelsen (Rettens procesreglement, art. 113 og art. 114, stk. 3 og 4) (jf. præmis 30)

2. Retslig procedure — indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsklausul — Rettens kompetence defineret alene i artikel 272 og voldgiftsklausulen — anvendelse af nationale bestemmelser om kompetence og antagelse til realitetsbehandling — udelukket (art. 272 TEUF) (jf. præmis 31)

3. Retslig procedure — indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsklausul — kontrakter indgået som led i et specifikt program for forskning, teknologisk udvikling og demonstration — Kommissionens ensidige hævelse med henvisning til manglende opfyldelse af kontraktlige forpligtelser — krav om tilbagebetaling af forudbetalte beløb — søgsmål anlagt af en modtager til prøvelse af Kommissionens skrivelse, hvorved den redegør for sin hensigt om at udstede en debetnote — manglende fastsættelse af betalingsbetingelserne og fristdagen — manglende søgsmålsinteresse — afvisning af sagen (art. 272 TEUF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 71, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 78 og 79) (jf. præmis 38, 39, 46-51 og 53)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 272 TEUF med påstand om, at Retten fastslår, at sagsøgeren for det første ikke er forpligtet til at tilbagebetale det beløb, som Kommissionen har udbetalt til denne i medfør af projektet Doc@Hand, der blev indgået i forbindelse med det sjette rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2002-2006), og at sagsøgeren for det andet ikke er forpligtet til at betale en fast godtgørelse i henhold til det samme projekt.

Konklusion

1) Sagen afvises.
I medfør af bestemmelserne i artikel 268 TEUF og artikel 340, stk. 2 og 3, TEUF har Retten ikke kompetence til i forbindelse med kontraktansvar at påkende tvister om erstatning for skader forårsaget af EU-institutionerne eller af deres ansatte under udøvelsen af deres hverv. Et erstatningskrav rettet mod Unionen og alene baseret på ulovligheden af en retsakt eller en adfærd, som ikke er vedtaget af en EU-institution eller Unionens ansatte, skal således afvises.

Det samme gør sig gældende for så vidt angår erstatningssøgsmål baseret på en påstand om ulovligheden af visse bestemmelser i aftalememorandummet vedtaget af den europæiske stabilitetsmekanisme (ESM) og en medlemsstat i fællesskab og undertegnet af denne medlemsstat og af Kommissionens næstformand på dennes vegne. Det fremgår dog af artikel 13, stk. 4, i ESM-traktaten, at Kommissionen blot undertegner aftalememorandummet på vegne af ESM. I denne henseende forholder det sig således, at mens ESM-traktaten overdrager visse opgaver i tilknytning til realisering af denne traktats mål til Kommissionen og Den Europæiske Centralbank, indebærer de opgaver, hvis varetagelse er overdraget til Kommissionen og ECB inden for rammerne af ESM-traktaten, ikke nogen selvstændig beslutningsbeføjelse, og disse to institutioners virksomhed forpligter inden for rammerne af denne traktat endvidere kun ESM. Det er således ikke muligt at fastslå, at Kommissionen eller ECB skulle stå bag vedtagelsen af det pågældende aftalememorandum.

(jf. præmis 42-47)