Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 23. januar 1990. - OPENBAAR MINISTERIE ET MINISTER VAN FINANCIEN MOD VINCENT HOUBEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: HOF VAN BEROEP ANTWERPEN - BELGIEN. - FRIE VAREBEVAEGELSER - VARER I FRI OMSAETNING - BEVISBYRDE. - SAG C-83/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-01161



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Den 4 . juli 1983 blev Houben, der er belgisk statsborger, standset i sit koeretoej af de belgiske toldmyndigheder ved toldstedet Eynatten, da han rejste tilbage til Belgien fra Forbundsrepublikken Tyskland . Toldmyndighederne fastslog, at der forelaa indfoersel uden angivelse eller erlaeggelse af told af en baandspiller, en forstaerker og to hoejttalere, alle af maerket Pioneer, der var indbygget i koeretoejet . Den 17 . december 1984 blev Houben tiltalt ved kriminalretten i Verviers, der af proceduremaessige grunde henviste sagen til retten i Tongeren . Denne frifandt sagsoegte . Kongeriget Belgiens finansminister og Anklagemyndigheden har imidlertid indbragt sagen for Hof van beroep, Antwerpen .

2 . Houben er tilsyneladende blevet tiltalt i henhold til artiklerne 220-222 i den belgiske lov af 18 . juli 1977 ( herefter benaevnt "den belgiske lov ") om almindelige bestemmelser om told og afgifter ( 1 ) for ikke at have angivet de paagaeldende varer til indfoersel og for ikke at have erlagt told . Artikel 220 i den belgiske lov forpligter enhver til at foretage de foreskrevne angivelser til de belgiske toldmyndigheder under sanktion af faengselsstraf ( 2 ). Varer, der befinder sig i fri omsaetning, skal angives, men dette indebaerer ikke opkraevning af importafgifter . Ifoelge den belgiske regerings skriftlige indlaeg er det i praksis tilladt at afgive en simpel mundtlig erklaering mht . varer af ringe vaerdi . Naar saadanne varer derefter forefindes paa belgisk omraade, det vil sige uden for toldgraenseomraadet, paalaegger artikel 224 i den belgiske lov administrationen bevisbyrden for eventuel svigagtig indfoersel . Hvad derimod angaar varer, der afsloeres ved graensen eller i toldgraenseomraadet, paahviler bevisbyrden importoeren .

3 . Der er for Hof van beroep, Antwerpen, opstaaet uenighed med hensyn til begrebet "varer, som frit kan omsaettes", og reglerne om beviset herfor . Det skal herved anfoeres, at ifoelge den belgiske regerings skriftlige indlaeg fremgik det af retsforhandlingerne for kriminalretten i Tongeren, at Houben havde koebt stereoanlaegget af en tredjemand, der selv havde erhvervet det af en i Forbundsrepublikken Tyskland tjenstgoerende militaerperson . Ifoelge artikel 65, stk . 2, i den supplerende aftale af 3 . august 1959 til overenskomsten mellem deltagerne i Den Nordatlantiske Traktat vedroerende status for deres styrker, hvad angaar udenlandske styrker, der er stationeret i Forbundsrepublikken Tyskland, kan varer bestemt til militaerpersonel tilhoerende en udenlandsk haer, der er stationeret i denne stat, ikke goeres til genstand for betaling af importafgifter . Saadanne varer skal normalt ikke kunne overdrages i modtagerlandet, hverken ved salg eller gave ( 3 ).

4 . Hof van beroep, Antwerpen, har derfor forelagt en raekke spoergsmaal, som tilsigter, at Domstolen tager stilling dels til begrebet "varer, som frit kan omsaettes", dels til bevisbyrden for, at der forskriftsmaessigt er sket afslutning af indfoerselsformaliteterne og erlagt told .

5 . Svaret paa det foerste spoergsmaal er ikke forbundet med vanskeligheder . Ifoelge Traktatens artikel 10, stk . 1, forstaas der ved varer, som frit kan omsaettes i en medlemsstat, "saadanne fra tredjeland hidroerende varer, for hvilke de af vedkommende medlemsstat foreskrevne formaliteter i forbindelse med indfoerslen er blevet opfyldt, og for hvilke denne medlemsstat har opkraevet gaeldende told og afgifter med tilsvarende virkning, og for hvilke disse told - og afgiftsbeloeb ikke er blevet helt eller delvis godtgjort" ( 4 ). En saadan definition beroeres ikke af den omstaendighed, at varen efter erlaeggelse af told og afslutning af indfoerselsformaliteter udfoeres til en anden medlemsstat . Domstolen har allerede understreget det grundlaeggende faellestraek for ordningen med hensyn til varer, der fremstilles i en medlemsstat, og varer, som befinder sig i fri omsaetning i samme medlemsstat, idet den i Peureux-dommen har understreget, at

"forbuddet mod foranstaltninger ... i samhandelen inden for Faellesskabet i lige grad gaelder for produkter, som er indfoert fra en medlemsstat, hvor de frit kunne omsaettes, og for produkter med oprindelse i denne medlemsstat" ( 5 ).

6 . Det andet praejudicielle spoergsmaal synes at indebaere to forskellige fortolkninger; den foerste med hensyn til beviset for, at varerne befinder sig i fri omsaetning, naar disse varer forefindes i en medlemsstat, den anden med hensyn til selvsamme bevis paa tidspunktet for indfoerslen til denne stat . Denne dualisme er maaske en genspejling af den sondring, der foretages i belgisk ret med hensyn til bevisbyrden ved svigagtig indfoersel, alt efter om varerne forefindes inden for eller uden for toldgraenseomraadet .

7 . En saadan sondring synes ikke at vaere relevant for faellesskabsretten . Spoergsmaalet om varers faellesskabskarakter er for naervaerende reguleret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 222/77 af 13 . december 1976 om faellesskabsforsendelse ( 6 ). Jeg skal straks bemaerke, at Raadets forordning ( EOEF ) nr . 678/85 ( 7 ) og forordning ( EOEF ) nr . 679/85 ( 8 ) af 18 . februar 1985, som den belgiske regering har henvist til i sine skriftlige indlaeg, boer lades ude af betragtning, da forordningerne foerst finder anvendelse fra den 1 . januar 1988 og derfor ikke kan vaere bestemmende for de faktiske omstaendigheder i tvisten i hovedsagen .

8 . Forordning nr . 222/77 finder anvendelse paa forsendelse af varer, baade faellesskabsvarer og andre varer, mellem to steder, der er beliggende inden for Faellesskabet ( 9 ). Forordningen sondrer mellem to former for faellesskabsforsendelse . Den ene, den saakaldte eksterne faellesskabsforsendelse, vedroerer i det vaesentlige varer, der ikke opfylder betingelserne i Traktatens artikler 9 og 10, dvs . varer, der hidroerer fra tredjestater, og som ikke befinder sig i fri omsaetning . Den anden, den saakaldte interne faellesskabsforsendelse, finder i det vaesentlige anvendelse paa varer, der har oprindelse i medlemsstaterne, eller som befinder sig i fri omsaetning dér; disse benaevnes "faellesskabsvarer" ( 10 ). Artikel 1, stk . 4, i forordning nr . 222/77 indfoerer en formodning for, at varer, "der behoerigt indfoeres til en medlemsstat over en indre graense, er faellesskabsvarer, medmindre der for disse varer fremlaegges et dokument for ekstern faellesskabsforsendelse" ( 11 ). Samme forordnings artikel 39 foreskriver, at "varer, der skal transporteres efter reglerne om intern faellesskabsforsendelse, skal angives til forsendelse" i en T 2-angivelse .

9 . Som jeg har anfoert i mit forslag til afgoerelse i sagen Trend-Moden, 117/88, kan der ogsaa anvendes andre formularer, som er foreskrevet ved denne forordning, og gennemfoerelsesforordningen ( EOEF ) nr . 223/77 ( 12 ) goer det ligeledes muligt at bevise varers faellesskabskarakter . Ved faellesskabsforsendelse formodes varer at have faellesskabsoprindelse, medmindre der fremlaegges et dokument for ekstern faellesskabsforsendelse . Denne formodning begrunder i oevrigt, at dokumenter for intern faellesskabsforsendelse kan fremlaegges efterfoelgende ( 13 ).

10 . Den sag, som er indbragt for den nationale domstol, omhandler imidlertid de saerlige bestemmelser om varer, der medfoeres af rejsende eller indeholdes i deres rejsebagage, hvilke bestemmelser er indeholdt i afsnit VI i forordning nr . 222/77 .

11 . Dette afsnit indeholder artikel 49, der bestemmer, at "faellesskabsforsendelse ... ikke (( er )) obligatorisk for transport af varer, som medfoeres af rejsende, eller som indeholdes i deres rejsebagage, naar disse varer ikke er bestemt til erhvervsmaessige formaal ". Naar varerne derfor ikke transporteres efter reglerne for faellesskabsforsendelse, nyder de derfor kun fordel af Traktatens bestemmelser om frie varebevaegelser, "naar de angives som faellesskabsvarer, og der ikke er tvivl om angivelsens rigtighed", og i andre tilfaelde, "naar der forevises et dokument for intern faellesskabsforsendelse" ( 14 ).

12 . Fortolkningen af denne bestemmelse angaar kernen i de spoergsmaal, som er blevet forelagt Domstolen . Artikel 1, stk . 4, i forordning nr . 222/77, der som anfoert opstiller formodningen for, at varerne har faellesskabskarakter, gaar forud for anvendelsen af artikel 49, stk . 2 . Den rejsende er derfor for at godtgoere varers faellesskabsoprindelse forpligtet til enten at fremlaegge et dokument for intern faellesskabsforsendelse eller at angive varerne som faellesskabsvarer, medmindre der foreligger tvivl med hensyn til rigtigheden af denne angivelse . Jeg mener, at sidstnaevnte mulighed maa forstaas saaledes, at en simpel erklaering fra den rejsende godtgoer varers faellesskabskarakter, medmindre toldmyndigheden kan foere bevis for, at angivelsen ikke er rigtig, paa grundlag af tidligere indhentede eller umiddelbart konstaterbare indicier, der godtgoer det modsatte . Selve naturen af disse indicier kan vaere meget forskellig . Jeg mener ikke, at det paahviler Domstolen at give en definition heraf . Domstolen kan imidlertid angive, hvilke momenter der ikke kan tages i betragtning . Den belgiske regering har nemlig i sine skriftlige indlaeg anfoert, at "det fremgaar klart af sagens faktiske omstaendigheder, at der er opstaaet tvivl med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt det drejede sig om varer, der kan anses for faellesskabsvarer . Stereoanlaeg af maerket Pioneer indfoeres faktisk fra Japan ". Regeringen mener saaledes, at den ene omstaendighed, at en vares maerke goer det muligt at fastslaa, at den er fremstillet i en tredjestat, udgoer et moment, der kan rejse tvivl om erklaeringens rigtighed .

13 . En saadan opfattelse kan ikke laegges til grund . Den forudsaetter, at der sondres mellem varer, der fremstilles inden for Faellesskabet, og varer, der er blevet bragt i fri omsaetning, hvilken sondring under ingen omstaendigheder er tilladt i henhold til Traktatens artikel 9, stk . 2, og i oevrigt er blevet underkendt, som jeg allerede har anfoert, i Domstolens dom i sagen Peureux ( 15 ). Saafremt en toldmyndighed derfor over for en rejsendes erklaering kan fremfoere visse tidligere indhentede eller umiddelbart konstaterbare momenter, kan disse ikke bero paa den blotte omstaendighed, at varens maerke goer det muligt at fastslaa, at den er blevet fremstillet i en tredjestat . Jeg foreslaar, at det andet spoergsmaal besvares paa denne maade .

14 . Sammenfattende foreslaar jeg Domstolen foelgende domskonklusion :

"1 ) EOEF-Traktatens artikel 10, stk . 1, bestemmer, at der ved varer, som frit kan omsaettes i en medlemsstat, forstaas saadanne fra tredjeland hidroerende varer, for hvilke de af vedkommende medlemsstat foreskrevne formaliteter i forbindelse med indfoerslen er blevet opfyldt, og for hvilke denne medlemsstat har opkraevet gaeldende told og afgifter med tilsvarende virkning, og for hvilke disse told - og afgiftsbeloeb ikke er blevet helt eller delvis godtgjort . Denne definition beroeres ikke af den omstaendighed, at varen udfoeres til en anden medlemsstat .

2 ) I medfoer af artikel 49 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 222/77 af 13 . december 1976 om faellesskabsforsendelse, som aendret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 983/79 af 14 . maj 1979, finder EOEF-Traktatens bestemmelser om frie varebevaegelser anvendelse paa varer, som medfoeres af rejsende, eller som indeholdes i deres rejsebagage, naar disse varer ikke er bestemt til erhvervsmaessige formaal, paa den betingelse,

- at importoeren angiver dem som faellesskabsvarer, og der ikke er tvivl om angivelsens rigtighed;

- i andre tilfaelde, naar importoeren foreviser et dokument for intern faellesskabsforsendelse .

Rigtigheden af denne angivelse kan ikke drages i tvivl alene paa grund af den omstaendighed, at de angivne varer er af et maerke, som goer det muligt at fastslaa, at de er blevet fremstillet i en tredjestat ."

(*) Originalsprog : fransk .

( 1 ) Moniteur belge af 21.9.1977 .

( 2 ) Jfr . den belgiske regerings skriftlige indlaeg .

( 3 ) Artikel 11, stk . 8, litra b ), i London-overenskomsten af 19 . juni 1951 ( Moniteur belge af 15.3.1953 ).

( 4 ) Min understregning .

( 5 ) Dom af 13 . marts 1979, 119/78, praemis 26, Sml . s . 975 .

( 6 ) EFT L 38 af 9.2.1977, s . 1 .

( 7 ) Om forenkling af formaliteterne i samhandelen inden for Faellesskabet ( EFT L 79 af 21.3.1985, s . 1 ).

( 8 ) Om indfoerelse af modellen til den angivelsesformular, der skal anvendes i samhandelen inden for Faellesskabet ( EFT L 79 af 21.3.1985, s . 7 ).

( 9 ) Artikel 1, stk . 1 .

( 10 ) Artikel 1, stk . 3, litra a ).

( 11 ) Min understregning .

( 12 ) Kommissionens forordning af 22 . december 1976 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende faellesskabsforsendelse og regler om forenkling af denne ( EFT L 38 af 9.2.1977, s . 20 ).

( 13 ) Artikel 9 i forordning nr . 222/77 og artikel 71, stk . 3, i forordning nr . 223/77 .

( 14 ) Artikel 49 i forordning nr . 222/77, som aendret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 983/79 af 14 . maj 1979 om aendring af forordning nr . 222/77 om faellesskabsforsendelse ( EFT L 123 af 19.5.1979, s . 1 ).

( 15 ) 119/78, jfr . ovenfor .