Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 17. april 1986. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN FRANSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - FRIE VAREBEVAEGELSER - MAELKEPULVERERSTATNING OG KONDENSMAELKEERSTATNING. - SAG 216/84.



Samling af Afgørelser 1988 side 00793



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

Artikel 1 i den franske lov af 29 . juni 1934 om beskyttelse af maelkeprodukter ( JORF, 1.7.1934 ) bestemmer : "Det er forbudt at fremstille ..., saelge, indfoere, ...

3 ) under navnet 'toermaelk' , 'koncentreret maelk' , med eller uden naermere betegnelse, eller under noget specielt navn, et produkt med toermaelks eller koncentreret maelks udseende, som er bestemt til samme anvendelse, og som ikke udelukkende hidroerer fra koncentration eller toering af maelk eller skummetmaelk, soedet eller usoedet; navnlig er tilsaetning af fremmede fedtstoffer forbudt ."

Kommissionen haevder, at denne bestemmelse har virkning som et forbud mod indfoersel til Frankrig af produkter, der er bestemt til at erstatte toermaelk og koncentreret maelk, men som er fremstillet af andre stoffer, uanset hvad produktets varebetegnelse er . Den har foelgelig anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Frankrig ved at opretholde og anvende disse bestemmelser har tilsidesat Traktatens artikel 30 .

Frankrig har ikke bestridt, at forbudet er ensbetydende med et fuldstaendigt forbud mod indfoersel af saadanne produkter, men har gjort gaeldende, at forbudet er berettiget af tre grunde : a ) den offentlige sundhed boer beskyttes; b ) forbrugerne boer beskyttes mod vildledning; og c ) hindringer for gennemfoerelsen af EOEF-Traktatens artikel 39 boer undgaas .

Der er ingen tvivl om, at denne bestemmelse for en umiddelbar betragtning falder ind under artikel 30 som en foranstaltning med tilvarende virkning som en kvantitativ restriktion som defineret i sag 8/74, Procureur du Roi mod Dassonville ( Sml . 1974, s . 837, 852 ), selv om den gaelder baade for indenlandske og for indfoerte varer ( sag 120/78, Cassis de Dijon, Sml . 1979, s . 649 ).

Til stoette for det anfoerte om, at foranstaltningen er berettiget af hensyn til den offentlige sundhed, har Frankrig paaberaabt sig baade Traktatens artikel 36 og artikel 15 i direktiv 79/112/EOEF om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler ( EFT 1979 L 33, s . 1 ), hvorefter medlemsstaterne af hensyn til den offentlige sundhed kan forbyde handel med levnedsmidler, som i oevrigt opfylder direktivets bestemmelser . Argumentet falder i tre dele . For det foerste anfoeres det, at maelkeerstatninger fremstillet af vegetabilske produkter har lavere naeringsvaerdi end maelk . De har for eksempel et lavere indhold af protein, visse mineraler og vitaminer . Dette har Kommissionen accepteret med hensyn til nogle af raastofferne som for eksempel kokosnoed og palmeolie, men ikke med hensyn til andre, saasom for eksempel soya . Paa det foreliggende grundlag kan det efter min mening ikke siges, at alle erstatningsprodukternes raavarer noedvendigvis er ringere . I hvert fald mener jeg ikke, at den blotte omstaendighed, at ét produkt er bedre end et andet, noedvendigvis berettiger total udelukkelse af sidstnaevnte . For det andet anfoeres det, at disse produkter er eller kan vaere direkte sundhedsfarlige . Der er aabenbart uenighed mellem laeger og videnskabsmaend med hensyn til animalske og vegetabliske fedtstoffers respektive fordele og deres virkninger paa for eksempel kolesterolniveauer og hjertesygdomme . Jeg mener ikke, at rigtigheden af anbringendet er blevet sandsynliggjort selv paa det fremfoerte grundlag, nemlig at franskmaendenes kost allerede er overfyldt med fedtstoffer, som maelkeerstatninger blot tjener til at foroege . Hvis dette var en gyldig grund, er det vanskeligt at se, hvorfor forbudet ikke ogsaa er absolut for margarine og andre vegetabilsk baserede produkter . For det tredje er det blevet fremfoert, at de paagaeldende produkter er saerlig mangelfulde for saadanne grupper som smaa boern, gamle mennesker og gravide kvinder, som har brug for maelk . Det er nok muligt, men det kan ikke berettige et fuldstaendigt forbud for hele befolkningen, selv hvis det noedsager disse grupper til at kraeve saerlige oplysninger for at sikre, at det er maelk de faar .

Det andet anbringende, der er fremfoert, er at disse produkter maa forbydes, da forbrugeren ellers aldrig vil vide, hvad han faar . For saa vidt skummetmaelkserstatninger saelges separat direkte til forbrugeren i en butik, er det klart, at der ikke er noget problem . En klar maerkning, som i alle tilfaelde kraeves i henhold til direktiv 79/112/EOEF, er tilstraekkelig beskyttelse . Det er vanskeligere, naar toermaelken indgaar i en sammensat drikkevare, der kommer ud af en moentautomat; koeberen af pulveret som saadant er her ikke den endelige forbruger . Dette rejser dog efter min mening ikke uoverstigelige problemer . Den raavare, der saelges til mellemhandleren, kan maerkes, saaledes at han ved, hvad han faar, og der er intet til hinder for, at en medlemsstat kraever, at moentautomater klart skal vaere forsynet med oplysning om, hvorvidt der er anvendt toermaelk eller en erstatning . Det er imidlertid blevet anfoert, at den stoerste vanskelighed opstaar i kantiner eller restauranter, hvor pulvererstatninger kan bruges i kaffe eller the og ved tilberedningen af andre foedevarer . Dette er naturligvis et langt stoerre problem end problemet vedroerende maelk - forbrugeren ved ikke, medmindre han spoerger, om hans mad er soedet med sukker eller sakkarin, tilberedt med smoer eller vegetabilsk baseret margarine, krydret med naturlige eller syntetiske produkter . Hvis det er af betydning for ham af hensyn til smag eller helbred, kan hans spoerge . Hvis en medlemsstat laegger vaegt herpaa, kan den foreskrive, at restauranter og kantiner skal give klar oplysning om de saerlige produkter, som de bruger . En saadan bemyndigelse er givet i direktivets artikel 1, stk . 2, skoent den efter min opfattelse bestaar uafhaengigt af direktivet .

En medlemsstat har klart ret til at forbyde brug af vildledende navne . Der kan for eksempel fremkaldes det indtryk, at et pulver for eksempel er fremstillet paa grundlag af maelk, naar det ikke er det, eller at det har maelks ernaeringsmaessige egenskaber, som det ikke har . Det er efter min opfattelse tilstraekkelig beskyttelse, og et fuldstaendigt forbud af denne grund er ikke berettiget .

Det er imidlertid blevet fremfoert, at maerkning ikke er tilstraekkelig af en saerskilt grund . I virkeligheden har forbrugeren intet valg . Erstatningsprodukter er billigere; mellemhandleren eller detailhandlerens avancer er hoejere, saaledes at alle moentautomater og kantiner vil bruge en pulvererstatning . Men dette er et tveaegget argument . Hvis valgfrihed er den afgoerende faktor, har den person, som oensker erstatninger fremstillet paa basis af vegetabilske produkter, i oejeblikket ikke noget valg i Frankrig, saaledes at det paa grundlag af det anfoerte argument burde vaere tilladt at indfoere produkterne . Igen forekommer det mig imidlertid, at spoergsmaalet boer overlades til forbrugerens afgoerelse . Hvis han kun oensker maelk, vil han bede om det i en restaurant og ikke drikke kaffe med maelk fra en maskine, som kun giver maelkeerstatning . Han maa vaelge mellem den lavere pris og det produkt, han virkelig oensker . Hvis efterspoergslen efter maelk er saa stor, som det anfoeres, saa vil markedsfoeringspraksis aendre sig . Kun hvis det kunne godtgoeres, at brugen af erstatninger var skadelig for sundheden, kunne et saadant forbud af hensyn til valgfriheden vaere berettiget . Det er ikke blevet godtgjort her .

Endelig er det blevet anfoert, at Faellesskabet har store maelke - og toermaelksoverskud . At lade vegetabilske erstatninger faa adgang til markedet underminerer den faelles landbrugspolitik, da en stor procentdel af de vegetabilske erstatninger kommer fra tredjelande . Det bebyrder ogsaa faellesskabsbudgettet . Kommissionens svar er, at der nu produceres en stigende maengde olieholdige froe i Faellesskabet, og at salget af erstatningspulver er saa begraenset, at det ikke kan have nogen maerkbar virkning paa maelkelagrene .

Jeg mener, at afgoerelsen af det spoergsmaal, om et forbud mod indfoersel og salg af et produkt er i strid med artikel 30, ikke kan afhaenge af, om Faellesskabet paa noget tidspunkt har overskud eller underskud af et andet produkt . Det tilkommer under alle omstaendigheder Faellesskabet og ikke medlemsstaterne at beskaeftige sig med dette problem som en del af den faelles landbrugspolitik .

Foelgelig foreligger der med artikel 1 i den franske lov af 29 . juni 1934 om beskyttelse af maelkeprodukter efter min mening en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerelsesrestriktion, der er forbudt i henhold til EOEF-Traktatens artikel 30, for saa vidt som bestemmelsen forbyder salg eller indfoersel af et produkt med toermaelks eller koncentreret maelks udseende, som er bestemt til samme anvendelse, og som ikke udelukkende hidroerer fra koncentration eller toerring af maelk eller af skummetmaelk, uanset produktets navn ( bortset fra et navn, som angiver, at produktet er eller er fremstillet paa basis af maelk ).

Kommissionens omkostninger i denne sag boer efter min mening betales af Frankrig .

(*) Oversat fra engelsk .