ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/13

Sag anlagt den 19. maj 2011 — Den Franske Republik mod Europa-Parlamentet

(Sag C-238/11)

2011/C 226/25

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Den Franske Republik (ved Belliard, G. de Bergues og A. Adam, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Europa-Parlamentets afgørelse af 9. marts 2011 om Europa-Parlamentets mødekalender 2013 annulleres.

— Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har påberåbt sig et enkelt anbringende til støtte for sit søgsmål vedrørende dels tilsidesættelse af protokol nr. 6 om fastlæggelse af hjemstedet for Den Europæiske Unions institutioner og for visse af Unionens organer, kontorer, agenturer og tjenester, vedlagt som bilag til TEU og TEUF, og af protokol nr. 3 om fastlæggelse af hjemstedet for Den Europæiske Unions institutioner og for visse af Unionens organer, kontorer, agenturer og tjenester, der er knyttet til Euratom-traktaten, dels manglende opfyldelse af Domstolens dom af 1. oktober 1997, Frankrig mod Parlamentet (sag C-345/95, Sml. I, s. 5235).

Den franske regering har gjort gældende, at Europa-Parlamentet ved at beslutte at afkorte to ud af de tolv månedlige plenarmøderækker, som hvert år skal afholdes i Strasbourg, fra 4 til 2 dage, og at de i 2013 skal finde sted i den samme uge i oktober måned, har det omgået reglerne om, at de tolv månedlige plenarmøderækker, herunder også budgetmøderækken, skal afholdes i Strasbourg. Den anfægtede afgørelse indebærer i realiteten, at et af de tolv månedlige plenarmøderækker, som hvert år skal afholdes i Strasbourg, afskaffes. Det eneste formål hermed er således at mindske varigheden af europaparlamentarikernes tilstedeværelse i Europa-Parlamentet uden at være begrundet i en intern tilrettelæggelse af institutionens arbejde.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 2. maj 2011 — Georg Köck mod Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb

(Sag C-206/11)

2011/C 226/20

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Georg Köck

Sagsøgt: Schutzverband gegen unlauteren Wettbewerb

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 3, stk. 1, og artikel 5, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF (1) af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af direktiv 84/450/EØF, 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) — eller andre bestemmelser i dette direktiv — til hinder for en national lovgivning, hvorefter det er ulovligt at annoncere et udsalg uden tilladelse fra den kompetente administrative myndighed, og en sådan annoncering i en domstolsprocedure derfor skal forbydes, uden at domstolen i denne sag skal efterprøve, hvorvidt denne handelspraksis har en vildledende, aggressiv eller på anden måde urimelig karakter?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22).
Første anbringende: En tilsidesættelse af artikel 107, 108 og 296 TEUF, idet Retten med urette og på grundlag af en utilstrækkelig begrundelse har anset betalingen af Fonds Omroep Reserve (reserver for radio/tv-produktion, herefter »FOR«) og overdragelsen af visse henlagte reserver fra individuelle radio/tv-selskaber til NPO for en form for tildeling af ny støtte. Retten har anlagt en urigtig fortolkning af begreberne støtte, eksisterende støtte og ny støtte som omhandlet i artikel 107 ff. TEUF og anvendt disse begreber urigtigt, idet den har fastslået, at individuelle nederlandske radio/tv-selskabers råden over FOR-betalinger og overdragelse af opbyggede henlagte reserver til NPO skal kvalificeres som ny støtte og anført en utilstrækkelig begrundelse herfor.
1)

Skal et momspligtigt handelsselskabs erhvervelse af bygninger, som skal nedrives, og den grund, hvorpå disse bygninger er opført, med henblik på opførelse af et boligkompleks opfattes som indledende aktiviteter, dvs. en investeringsomkostning afholdt til opførelse af et boligkompleks, der er berettiget til fradrag af moms af de erhvervede bygninger i lyset af artikel 167 og 168 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1)?
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Omfatter den associeringsretlige beskyttelse af den passive frie udveksling af tjenesteydelser i henhold til tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, også tyrkiske statsborgere, der — ligesom sagsøgeren — ikke vil indrejse til Forbundsrepublikken Tysklands område og opholde sig dér i op til tre måneder for at modtage en konkret tjenesteydelse, men derimod for at besøge slægtninge, og som påberåber sig blot selve muligheden for at modtage tjenesteydelser på forbundsrepublikkens område?
3)

Tillader henholdsvis bestemmelserne i artikel 52, stk. 1, andet punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og artikel 27, stk. 1, i direktiv 2004/38, at en national retsforskrift, der pålægger en begrænsning af retten til fri bevægelighed inden for rammerne af Den Europæiske Union for en statsborger i en af Den Europæiske Unions medlemsstater alene på grund af en bestående forpligtelse, der overstiger et bestemt, usikret beløb, der er fastsat ved lov, over for en privatperson (et handelsselskab) i forbindelse med en verserende fuldbyrdelsesprocedure til inddrivelse af fordringen og uden hensyn til, at den unionsretligt hjemlede mulighed for, at en myndighed i en anden medlemsstat inddriver fordringen, finder anvendelse?
9)

Skal bestemmelsen i sektion B, subpart I, Μ.Β.902(b)(4), i bilag I til forordning nr. 2042/2003, hvorefter luftdygtighedseftersynspersonalet skal have opnået »en stilling, der omfatter relevante ansvarsområder«, fortolkes således, at personen skal have opnået en sådan stilling for at kunne certificeres som inspektør i den forstand, at denne skal have opnået en sådan stilling i sin tidligere beskæftigelse? Eller skal ovennævnte bestemmelse i forordning nr. 2042/2003, sammenholdt med bestemmelsen i sektion B, subpart A, ΑΜC Μ.Β.902(b)(3), i bilag I til EASA’s afgørelse nr. 2003/19/RΜ/28.11.2003, fortolkes således, at en person, efter indledningsvis at være blevet udvalgt til inspektør, skal indsættes i en stilling med ansvarsområder inden for luftdygtighedseftersyn, således at denne kan give en bindende underskrift for denne myndighed?
—

Det fastslås, at Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 306-310 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, idet den har tilladt, at rejsebureauer i medfør af paragraf 89 i lov nr. 235/2004 om merværdiafgift anvender særordningen for rejsebureauer på levering af tjenesteydelser til andre end rejsende.
3)

Er det tilstrækkeligt til at korrigere for de forskelle, som utvivlsomt findes mellem medlemsstaterne, at den ordregivende myndighed, foruden de dokumenter, der er valgt til at dokumentere økonomisk og finansiel formåen, sikrer mulighed for at anvende eksterne oplysninger (artikel 47, stk. 3), eller skal den ordregivende myndighed, for at opfylde kravet om overensstemmelse vedrørende alle de dokumenter, der er valgt, sikre, at bevis for egnetheden kan føres på en anden måde (artikel 47, stk. 5)?
1)

Skal artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1931/2006 af 20. december 2006 (forordning om lokal grænsetrafik), som fastsætter den højst tilladte varighed af et uafbrudt ophold til tre måneder — navnlig under hensyn til forordningens artikel 2, litra a), og artikel 3 — fortolkes således, at forordningen tillader flere ind- og udrejser og det højeste uafbrudte ophold på tre måneder, i henhold til bilaterale aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande i medfør af artikel 13, således at indbyggere i grænseområder, som har et certifikat, der giver tilladelse til lokal grænsetrafik, før udløbet af opholdsfristen på tre måneder kan bryde det uafbrudte opholds kontinuitet og efter på ny at have passeret grænsen igen have ret til et uafbrudt ophold på tre måneder?
3)

Er det i overensstemmelse med EU-retten, at foranstaltninger, procedurer og retsmidler i en sag vedrørende ændring af en ny ansøgning om ugyldiggørelse af beskyttelsen af en brugsmodel er udformet således, at den nationale retsinstans, mellem beviserne vedrørende den nye ansøgning — herunder beviser vedrørende state of the art — udelukker dem, der allerede var blevet fremført til støtte for den tidligere ansøgning om ugyldiggørelse af beskyttelsen af brugsmodellen?
1)

Finder Europaaftalens bestemmelser og navnlig Associeringsrådet EU-Bulgariens afgørelser anvendelse på statsstøtte, der blev ydet i henhold til Europaaftalens bestemmelser, og navnlig i henhold til artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2, før Republikken Bulgariens tiltrædelse af Den Europæiske Union, når vurderingen af uforeneligheden af en sådan statsstøtte finder sted efter det tidspunkt, hvor Republikken Bulgarien tiltrådte Den Europæiske Union? Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, er der behov for følgende fortolkning: a) Skal artikel 3, stk. 2, i tillægsprotokollen til Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Bulgarien på den anden side om forlængelse af den periode, der er fastsat i artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 til Europaaftalen, fortolkes således, at det alene tilkommer Europa-Kommissionen at træffe beslutning om, hvorvidt omstruktureringsprogrammet og planerne i tillægsprotokollens artikel 2 er gennemført fuldt ud og er i overensstemmelse med betingelserne i artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 til Europaaftalen? b) Skal artikel 3, stk. 3, i tillægsprotokollen til Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Bulgarien på den anden side om forlængelse af den periode, der er fastsat i artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 til Europaaftalen, fortolkes således, at Republikken Bulgariens kompetente nationale myndighed har ret til at træffe en beslutning om tilbagesøgning af statsstøtte, der ikke er i overensstemmelse med betingelserne i artikel 9, stk. 4, i protokol nr. 2 til Europaaftalen? Såfremt Domstolen besvarer dette spørgsmål benægtende, anmodes om fortolkning af følgende spørgsmål:
5)

Skal artikel 185, stk. 2, i direktiv 2006/112 fortolkes således, at bestemmelsen udelukker muligheden for regulering af momsfradrag for det tilfælde, at der foretages nedrivning af bygninger alene for i stedet at opføre nye, mere moderne bygninger med samme formål som de nedrevne og med henblik på transaktioner, der giver ret til fradrag af indgående afgift?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/21

Sag anlagt den 9. juni 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik

(Sag C-293/11)

2011/C 232/33

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved D. Triantafyllou og C. Soulay)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 306-310 i direktiv 2006/112/EF (1), idet den har anvendt momssærordningen for rejsebureauer i tilfælde, hvor rejsetjenesteydelserne sælges til en anden person end den rejsende.

— Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ordningen for rejsebureauer finder kun anvendelse på tjenesteydelser, der leveres direkte til de rejsende, i henhold til direktivets affattelse på hovedparten af sprogene. Selv den engelske version, der et enkelt sted anvender udtrykket »kunde« (»customer«), ville ikke give nogen mening, hvis den ikke udelukkende fandt anvendelse på rejsende. Den samme konklusion følger af en samlet læsning af alle de relevante bestemmelser (systematisk fortolkning). En historisk fortolkning fører til samme resultat, eftersom momsdirektivet blot kodificerede »sjette direktiv uden at ændre dets indhold«. Med hensyn til en formålsfortolkning bemærkes, at dobbeltbeskatning af bureauer i bestemte medlemsstater ikke er tilladt (ved udelukkelse af fradrag i tilfælde af en udvidet anvendelse af ordningen for rejsebureauer). En mangel ved direktivet kan ikke afhjælpes af en enkelt medlemsstat uden en officiel ændring af direktivets tekst.

(1) EUT L 347 af 11.12.2006.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/21

Sag anlagt den 10. juni 2011 — Den Italienske Republik mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-295/11)

2011/C 232/34

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato S. Fiorentino)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2011/167/EU af 10. marts 2011 om bemyndigelse til et forstærket samarbejde om indførelse af beskyttelse af et enhedspatent annulleres

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har Den Italienske Republik fremsat fire anbringender.

For det første har den gjort gældende, at proceduren for et forstærket samarbejde blev bemyndiget af Rådet ud over de grænser, der er fastsat i artikel 20, stk. 1, første punktum, TEU, i henhold til hvilken en sådan procedure udelukkende kan tillades inden for rammerne af Unionens ikke-eksklusive kompetencer. Unionen har nemlig en enekompetence til at etablere »europæiske regler«, der har artikel 118 TEUF som retsgrundlag.

For det andet har den gjort gældende, at bemyndigelsen til det forstærkede samarbejde i det foreliggende tilfælde har virkninger, der er i strid med, eller i hvertfald ikke er forenelige med, formålet med henblik på hvilket, denne institution er oprettet i henhold til traktaterne. For så vidt som denne bemyndigelse strider mod om ikke ordlyden af, så i det mindste ånden i, artikel 118 TEUF, er dette i strid med artikel 326, stk. 1, TEUF, idet denne bestemmelse foreskriver, at forstærket samarbejde skal iagttage traktaterne og EU-retten.

For det tredje har Den Italienske Republik gjort gældende, at afgørelsen om tilladelse blev vedtaget uden en tilstrækkelig undersøgelse med hensyn til kravet om last ressort og uden en tilstrækkelig begrundelse af punktet.

Endelig er beslutningen om tilladelse i strid med artikel 326 TEUF, for så vidt som det forvolder skader på det indre marked ved at indføre en hindring for handel mellem medlemsstaterne samt forskelsbehandling af virksomhederne, som medfører fordrejning af konkurrencen. Denne bidrager endvidere ikke til at styrke integrationsprocessen i Unionen, og er således i strid med artikel 20, stk. 1, andet punktum, TEU.
2)

Den pågældende bestemmelse pålægger medlemsstaterne en almindelig pligt til at foretage tilpasninger i rimeligt omfang for at give en handicappet adgang til beskæftigelse, til at udøve den eller have fremgang i den eller for at give vedkommende adgang til uddannelse. Disse tilpasninger skal under overholdelse af proportionalitetsprincippet og på grundlag af de konkrete omstændigheder vedrøre alle handicappede, samtlige aspekter ved arbejdsforholdet og samtlige arbejdsgivere.
a)

Er forskriften i § 4, stk. 4, i bilaget til direktiv 1999/70/EF (1) om, at »(b)estemmelser, hvorefter der ved særlige ansættelsesvilkår kræves tilbagelagt en bestemt tjenesteperiode, skal være de samme for personer med tidsbegrænset ansættelse som for fastansatte, medmindre kravet om en forskellig ansættelsesperiode er begrundet i objektive forhold« sammenholdt med § 5, som tidligere fortolket af Domstolen — hvorefter de italienske bestemmelser om, at det ved offentlig ansættelse er forbudt at konvertere den tidsbegrænsede arbejdskontrakt til en tidsubegrænset arbejdskontrakt, er lovlige — til hinder for den nationale lovgivning om stabilisering af de midlertidigt ansatte (artikel 1, stk. 519, i lov nr. 296/2006), der har hjemlet direkte tidsubegrænset ansættelse som undtagelse til reglen om offentlig udvælgelsesprøve, men med nulstilling af ancienniteten opnået under den tidsbegrænsede ansættelse, eller er anciennitetstabet, som den nationale lovgiver har indført, derimod omfattet af undtagelsen »objektive forhold«, som ligger i kravet om at undgå, at personer, der er midlertidigt ansat, indplaceres til skade for de arbejdstagere, der allerede er fastansat, hvilket ville blive resultatet, såfremt de midlertidigt ansatte personer bevarede deres anciennitet?
5)

For det tilfælde, at apparat set-topboks TF6100DCC’s relevante funktion (hovedfunktion) er anvendelse af et modem, der muliggør en interaktiv informationsudveksling, for at opnå adgang til internettet, er den form for modulation og demodulation, som modemet bevirker, eller arten af det anvendte modem da relevant for toldtariferingen, eller er det tilstrækkeligt, at der via modemet etableres en adgang til internettet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 9. juni 2011 — Ministero dell’Economia e delle Finanze og Agenzia delle Entrate mod Elsacom N.V.

(Sag C-294/11)

2011/C 252/35

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ministero dell’Economia e delle Finanze og Agenzia delle Entrate

Sagsøgt: Elsacom N.V.

Præjudicielt spørgsmål

Er seks-månedersfristen fra udgangen af det kalenderår, i hvilket merværdiafgiften blev pålagt, inden for hvilken afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet, skal indgive en ansøgning om tilbagebetaling af denne afgift — som foreskrevet i artikel 7, stk. 1, første afsnit, in fine, i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 (1) — en præceptiv frist, det vil sige, en frist, der, hvis den ikke overholdes, resulterer i, at retten til tilbagebetaling fortabes?

(1) EFT L 331, s. 11.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/15

Sag anlagt den 6. juni 2011 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-281/11)

2011/C 252/29

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Pignataro-Nolin og M. Owsiany-Hornung, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/41/EF af 6. maj 2009 om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer, idet den ikke har gennemført eller korrekt gennemført artikel 2, litra a), b), d), e) og f), artikel 3, stk. 3, artikel 4, stk. 3, artikel 6-8, artikel 9, stk. 1, artikel 9, stk. 2, litra a), artikel 10, stk. 3 og 4, artikel 18, stk. 1, andet afsnit, artikel 18, stk. 3 og 4, samt bilag V, del A, fjerde led, del B, første led, og del C, første led, til det nævnte direktiv.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har gjort gældende, at Republikken Polen ikke har gennemført definitionerne »mikroorganisme«, »genetisk modificeret mikroorganisme« (GMM), »uheld« og »bruger« i artikel 2, henholdsvis litra a), b), d) og e), i direktiv 2009/41 på korrekt vis i polsk ret. Efter Kommissionens opfattelse foreligger der endvidere en tilsidesættelse derved, at polsk ret ikke omfatter en definition af »anmeldelse«, som omhandlet i direktivets artikel 2, litra f).

Endvidere er direktivets artikel 3, stk. 3, artikel 6-8, artikel 9, stk. 1, artikel 9, stk. 2, litra a), artikel 18, stk. 1, andet afsnit, artikel 18, stk. 3 og 4, samt bestemmelserne i bilag V, del B, første led, og del C, første led, til direktiv 2009/41 ikke blevet gennemført i polsk ret.

Det er Kommissionens opfattelse, at artikel 4, stk. 3, i direktiv 2009/41 er blevet gennemført ukorrekt, idet klasse 1 ifølge polsk ret alene omfatter aktiviteter, som ikke indebærer nogen risiko, mens direktivet også omfatter aktiviteter, der indebærer en ubetydelig risiko.

Kommissionen har endvidere anført, at Republikken Polen ikke har gennemført artikel 10, stk. 3, i direktiv 2009/41 korrekt, idet den har begrænset muligheden for at fastsætte yderligere vilkår for indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer til situationer, hvor beskyttelsen af menneskers sundhed eller miljøet kræver det, mens artikel 10, stk. 3, i direktiv 2009/41 ikke omhandler en sådan begrænsning.

Endvidere er artikel 10, stk. 4, i direktiv 2009/41 ikke blevet gennemført korrekt i national ret, idet denne fastsætter en frist på 30 dage, som ikke er omhandlet i direktivet.

Endelig har Kommissionen gjort gældende, at de polske myndigheder ikke fuldt ud har gennemført bilag V, del A, fjerde led, til direktiv 2009/41.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 238/6

Appel iværksat den 6. juni 2011 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 22. marts 2011 i sag T-233/09, Access Info Europe mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-280/11 P)

2011/C 238/11

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved G. Maganza, B. Driessen og Cs. Fekete, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Access Info Europe, Den Hellenske Republik, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom, hvorved Retten annullerede Rådets beslutning om afslag på aktindsigt i visse dokumenter, ophæves.

— Der træffes en endelig afgørelse vedrørende de forhold, som er genstand for nærværende appel.

— Sagsøgeren i sag T-233/09 tilpligtes at betale Rådets omkostninger i forbindelse med den sag og den foreliggende appelsag.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rådet ønsker for det første at bemærke, at vedtagelsen af den anfægtede beslutning den 26. februar 2009, går forud for Lissabontraktatens ikrafttrædelse den 1. december 2009. De traktatbestemmelser, der således finder anvendelse i den foreliggende sag, er dermed dem, der er fastsat i traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, der går forud for Lissabontraktatens ikrafttrædelse.

Rådet har i denne forbindelse anført, Retten har begået en retlig fejl ved fortolkningen og anvendelsen af undtagelsen i artikel 4, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 1049/2001 (1), eftersom dens konklusioner er i uoverensstemmelse med de anvendelige traktatbestemmelser, og idet Rådet navnlig ser bort fra grænserne for princippet om nemmere adgang til institutionernes lovgivningsvirksomhed, således om fastsat i traktaten, og som det fremgår af afledt ret med henblik på at opretholde effektiviteten i institutionens beslutningsproces.

Rådet har for det andet gjort gældende, at Rettens argumentation ikke er i overensstemmelse med Domstolens praksis, hvorefter institutionerne kan lægge generelle betragtninger til grund.

For det tredje har Rådet gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved i den foreliggende sag at anvende standarden »i tilstrækkelig grad« med henblik på at efterprøve de begrundelser, som Rådet har angivet for anvendelsen af undtagelsen i forordningens artikel 4, stk. 3, første afsnit. Retten begik retlige fejl i forbindelse med sin vurdering, for så vidt den krævede bevis for, at beslutningsprocessen har lidt skade, ikke tog hensyn til vigtigheden af den indledende fase af beslutningsprocessen med henblik en vurdering af følgerne af offentliggørelsen af den fulde version, og den tog ikke hensyn til det ønskede dokuments følsomme karakter.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).