Sag anlagt den 25. februar 2021 — Mariani m.fl. mod Parlamentet

(Sag T-124/21)

(2021/C 138/68)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Thierry Mariani (Paris, Frankrig) og 22 andre sagsøgere (ved advokat F. Wagner)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgernes påstande

— Artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2020/2223 af 23. december 2020 om ændring af forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013, for så vidt angår samarbejdet med Den Europæiske Anklagemyndighed og effektiviteten af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svigs undersøgelser (EUT 2020, L 437, s. 49), herunder navnlig artikel 3, stk. 11, artikel 4, stk. 2, litra a) og b), artikel 5, litra a), stk. 1, artikel 7, litra b), stk. 3a [og] artikel 9a, stk. 1-4, som ændret og tilføjet ved denne forordning, annulleres.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat et enkelt anbringende vedrørende tilsidesættelse af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), den europæiske menneskerettighedskonvention, de i retspraksis anerkendte almindelige principper, protokollen vedrørende medlemmernes privilegier og immuniteter, Europa-Parlamentets forretningsorden og statutten for medlemmerne.

Sagsøgerne har gjort gældende, at den anfægtede retsakt giver Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) mulighed for omgående og uden varsel at få adgang til alle oplysninger om medlemmerne og deres assistenter og disses lokaler uden kendelse fra en uafhængig dommer, som krævet i enhver demokratisk stat.

Sagsøgerne har ligeledes kritiseret den anfægtede retsakt med henvisning til, at den ifølge sagsøgerne gør det muligt for OLAF at få adgang til medlemmernes og deres assistenters privatejet udstyr, kontoudtog og bankkontooplysninger.

Sagsøgerne er af den opfattelse, at OLAF kan iværksætte en sådan undersøgelse på baggrund af en simpel anonym anmeldelse, og de frygter, at medlemmerne, navnlig den parlamentariske opposition, vil blive udsat for pres, afpresning og anden intimidering, og at dette vil kunne påvirke deres parlamentariske arbejde.

Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at den kontrolansvarlige for processuelle garantier på ingen måde er et uafhængigt organ, således som det er tilfældet med en undersøgelsesdommer i forhold til efterforskere ved kriminalpolitiet, og har henvist til, at den kontrolansvarlige udnævnes og er økonomisk afhængig af Kommissionen. Ifølge sagsøgerne sikrer ordningen ingen upartiskhed i forhold til de medlemmer af oppositionen, som kan blive undersøgt af OLAF.

Sagsøgerne har ligeledes kritiseret den anfægtede retsakt for at bringe de almindelige principper i EU-retten, som er fastsat i chartrets artikel 7 og 8, i fare, eftersom den giver OLAF adgang til oplysninger, der ikke vedrører OLAF, Parlamentet eller nogen anden EU-institution.

Endelig er sagsøgerne af den opfattelse, at den anfægtede retsakt bringer de almindelige principper i EU-retten, som er fastsat i artikel 8 og 9 i protokollen vedrørende medlemmernes privilegier og immuniteter, i fare, idet den anfægtede forordning gør det muligt for OLAF at krænke den parlamentariske immunitet uden, at en retlig institution forinden har fremsat anmodning eller endsige truffet afgørelse om ophævelse af medlemmernes parlamentariske immunitet, og uden at der er tale om pågribelse på fersk gerning. Ifølge sagsøgerne giver den anfægtede afgørelse OLAF — og dermed Europa-Parlamentet, som anmoder herom — mulighed for at omgå parlamentsmedlemmernes immunitet og ukrænkelighed for at få adgang til oplysninger, som OLAF ellers ikke ville have adgang til.