ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. november 2018 — Hellenische Republik mod Leo Kuhn (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-308/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EU) nr. 1215/2012 - retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område - anvendelsesområde - artikel 1, stk. 1 - begrebet »det civil- og handelsretlige område« - obligationer udstedt af en medlemsstat - den private sektors deltagelse i omstruktureringen af denne stats offentlige gæld - ensidig ændring af lånebetingelser med tilbagevirkende kraft - klausuler om kollektiv optræden - søgsmål mod den nævnte stat anlagt af private indehavere af disse obligationer i deres egenskab af fysiske personer - statens ansvar for handlinger og undladelser under udøvelse af statsmagt))

(2019/C 16/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hellenische Republik

Sagsøgt: Leo Kuhn

Konklusion

Artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at »det civil- og handelsretlige område« i denne bestemmelses forstand ikke omfatter en tvist som den i hovedsagen omhandlede, der vedrører et søgsmål, som en fysisk person, der har købt obligationer udstedt af en medlemsstat, anlægger mod denne medlemsstat med henblik på at anfægte den ombytning af de nævnte obligationer med obligationer med en lavere værdi, som denne fysiske person er blevet pålagt ved en lov, som den nationale lovgiver har vedtaget under ekstraordinære omstændigheder, og i medfør af hvilken disse betingelser ensidigt og med tilbagevirkende kraft er blevet ændret ved indsættelsen af en klausul om kollektiv optræden, der gør det muligt for et flertal af indehaverne af de pågældende obligationer at pålægge mindretallet denne ombytning.

(1) EUT C 283 af 28.8.2017.
2)

Artikel 15, stk. 1 og 4, i direktiv 2003/86 er ikke til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter der kan gives afslag på en ansøgning om selvstændig opholdstilladelse indgivet af en tredjelandsstatsborger, som har opholdt sig mere end fem år på en medlemsstats område efter familiesammenføringsreglerne, med den begrundelse, at den pågældende ikke har godtgjort at have bestået en integrationsprøve, der omhandler denne medlemsstats sprog og samfund, forudsat at de nærmere regler for pligten til at bestå denne prøve ikke går videre end det, der er nødvendigt for at nå målet om at fremme tredjelandsstatsborgeres integration.
1)

Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15, stk. 2, litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked og artikel 56 TEUF, idet denne medlemsstat har indført og opretholdt den nationale ordning for mobil betaling, som er reguleret ved nemzeti mobil fizetési rendszerről szóló 2011. évi CC. Törvény (lov nr. CC af 2011 om en national ordning for mobil betaling) og ved 356/2012. (XII. 13.) Korm. rendelet a nemzeti mobil fizetési rendszerről szóló törvény végrehajtásáról (regeringsdekret nr. 356/2012 om gennemførelse af loven om en national ordning for mobil betaling).
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 14. november 2018 — Memoria Srl og Antonia Dall’Antonia mod Comune di Padova (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto — Italien)

(Sag C-342/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - restriktion for etableringsfriheden - Domstolens kompetence - formaliteten vedrørende anmodningen om præjudiciel afgørelse - rent intern situation - national lovgivning, der forbyder enhver form for virksomhed med gevinst for øje i forbindelse med opbevaring af askeurner - proportionalitetskriteriet - sammenhæng i den nationale lovgivning))

(2019/C 16/21)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Memoria Srl og Antonia Dall’Antonia

Sagsøgt: Comune de Padova

Procesdeltager: Alessandra Calore

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som på trods af, at det var afdødes udtrykkelige ønske, forbyder indehaveren af en askeurne at overdrage opbevaringen heraf til tredjemand, som pålægger indehaveren at opbevare urnen i sin bolig, medmindre den overgives til en lokal kirkegård, og som endvidere forbyder enhver aktivitet med gevinst for øje, der vedrører, endog delvist, opbevaringen af askeurner, uanset af hvilken grund og varighed.

(1) EUT C 309 af 18.9.2017.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. november 2018 — Bank Tejarat mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-248/17 P) (1)

((Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran - indefrysning af midler og økonomiske ressourcer - sletning af en opførelse foretaget af Retten - genopførelse - begrundelse for opførelse vedrørende den økonomiske støtte til den iranske regering og til køb af forbudte produkter og forbudt teknologi - rækkevidde - finansiering af projekter i olie- og gassektoren - beviser, som vedrører en dato forud for den første opførelse - faktiske omstændigheder, som var kendte før den første opførelse - artikel 266 TEUF - retskraft - rækkevidde - effektiv domstolsbeskyttelse))

(2019/C 35/03)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Bank Tejarat (ved solicitors S. Zaiwalla, P. Reddy og A. Meskarian, M. Brindle, QC, T. Otty, QC, og barrister R. Blakeley)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved J. Kneale og M. Bishop, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Bank Tejarat bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union.

(1) EUT C 249 af 31.7.2017.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. november 2018 — Harry Mensing mod Finanzamt Hamm (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Münster — Tyskland)

(Sag C-264/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 314 - artikel 316 - artikel 322 - særordninger for kunstgenstande - fortjenstmargenordningen - afgiftspligtige videreforhandlere - levering af kunstgenstande foretaget af kunstneren eller dennes retssuccessorer - transaktioner inden for Fællesskabet - de nationale skatte- og afgiftsmyndigheders afslag på at lade en afgiftspligtig person være omfattet af retten til at vælge at anvende fortjenstmargenordningen - betingelser for anvendelse - ret til fradrag af afgift, der er betalt i tidligere led - kunstgenstande, samlerobjekter og antikviteter))

(2019/C 35/05)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Münster

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Harry Mensing

Sagsøgt: Finanzamt Hamm

Konklusion

1) Artikel 316, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en afgiftspligtig videreforhandler kan vælge at anvende fortjenstmargenordningen på en levering af kunstgenstande, som i tidligere led er blevet leveret til ham som led i en afgiftsfri erhvervelse inden for Fællesskabet af kunstneren eller dennes retssuccessorer, selv om disse personer ikke er omfattet af de kategorier af personer, der er opregnet i dette direktivs artikel 314.

2) En afgiftspligtig videreforhandler kan ikke på samme tid vælge at anvende fortjenstmargenordningen i artikel 316, stk. 1, litra b), i direktiv 2006/112 på en levering af kunstgenstande, som i tidligere led er blevet leveret til ham som led i en afgiftsfri levering inden for Fællesskabet, og gøre krav på en ret til fradrag af den merværdiafgift, der er betalt i tidligere led, i de situationer, hvor en sådan ret er udelukket i medfør af dette direktivs artikel 322, litra b), hvis sidstnævnte bestemmelse ikke er blevet gennemført i national ret.

(1) EUT C 283 af 28.8.2017.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 29. november 2018 — Finanzamt Goslar mod baumgarten sports & more GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-548/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - afgiftsansættelse for agenter for professionelle fodboldspillere - betaling i rater og underlagt en betingelse - afgiftspligtens indtræden, forfald og opkrævning))

(2019/C 35/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt Goslar

Sagsøgt: baumgarten sports & more GmbH

Konklusion

Artikel 63 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med dette direktivs artikel 64, stk. 1, skal fortolkes således, at det er til hinder for, at afgiftspligtens indtræden og forfaldet af afgiften med hensyn til en agents levering af tjenesteydelser som spillerformidler inden for professionel fodbold som den i hovedsagen omhandlede, som er genstand for betalinger i rater og er betinget i flere år efter spillerformidlingen, skal betragtes som indtrådt på tidspunktet for spillerformidlingen.

(1) EUT C 437 af 18.12.2017.
1)

Republikken Slovenien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til henholdsvis artikel 14, litra b), og artikel 14, litra c), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, idet den ikke har truffet de foranstaltninger, der var nødvendige — for at der senest den 16. juli 2009 i overensstemmelse med artikel 7, litra g), og artikel 13 i direktiv 1999/31 skete nedlukning af deponeringsanlæggene Dragonja, Dvori, Rakek-Pretržje, Bukovžlak-Cinkarna, Suhadole, Lokovica, Mislinjska Dobrava, Izola, Mozelj, Dolga Poljana, Dolga vas, Jelšane, Volče, Stara gora, Stara vas, Dogoše, Mala gora, Tuncovec-Steklarna, Tuncovec-OKP og Bočna-Podhom, der ikke i overensstemmelse med dette direktivs artikel 8 havde fået tilladelse til fortsat drift, og — for at deponeringsanlægget Ostri vrh senest den 16. juli 2009 blev bragt i overensstemmelse med kravene i direktiv 1999/31, bortset fra dem, der er nævnt i dette direktivs bilag 1, punkt 1.
3)

Artikel 3, 25 og 26 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1027/2012 af 25. oktober 2012, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national foranstaltning som den, der fremgår af artikel 1, stk. 4a, i decreto-legge 21 ottobre 1996, n. 536, recante »Misure per il contenimento della spesa farmaceutica e la rideterminazione del tetto di spesa per l'anno 1996«, convertito dalla legge del 23 dicembre 1996, n. 648 (lovdekret nr. 536 af 21.10.1996 om »Foranstaltninger til kontrol med lægemiddeludgifter og omlægning af det maksimale udgiftsniveau for 1996«, ophøjet til lov nr. 648 af 23.12.1996), som ændret ved decreto-legge del 20 marzo 2014, n. 36, convertito dalla legge del 16 maggio 2014, n. 79 (lovdekret nr. 36 af 20.3.2014, ophøjet til lov nr. 79 af 16.5.2014), der bemyndiger Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) (det italienske lægemiddelagentur (AIFA)) til at overvåge lægemidler som Avastin, hvis off-label-brug er berettiget til tilskud fra Servizio Sanitario Nazionale (den nationale sundhedstjeneste, Italien), og i givet fald træffe de nødvendige forholdsregler for at beskytte patienternes sikkerhed.
C 25/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. november 2018 — Swedish Match AB mod Secretary of State for Health (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (England & Wales) og Queen's Bench Division (Administrative Court — Det Forenende Kongerige)

(Sag C-151/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer - direktiv 2014/40/EU - artikel 1, litra c), og artikel 17 - forbud mod markedsføring af tobaksvarer, der indtages oralt - gyldighed))

(2019/C 25/07)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England & Wales) og Queen's Bench Division (Administrative Court)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Swedish Match AB

Sagsøgt: Secretary of State for Health

procesdeltager: New Nicotine Alliance

Konklusion

Gennemgangen af det forelagte spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 1, litra c), og artikel 17 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/40/EU af 3. april 2014 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobak og relaterede produkter og om ophævelse af direktiv 2001/37/EF.

(1) EUT C 161 af 22.5.2017.
1)

Artikel 29 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter flygtninge med en tidsbegrænset opholdstilladelse i en medlemsstat tildeles sociale bistandsydelser, der er lavere end dem, som tildeles denne medlemsstats statsborgere og de flygtninge, der har en permanent opholdstilladelse i den nævnte medlemsstat.
1)

§ 4, nr. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, som blev indgået den 18. marts 1999 og er knyttet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som tillader en arbejdsgiver på datoen for undervisningens afslutning at bringe et tidsbegrænset ansættelsesforhold til ophør for lærere, der er blevet ansat for et skoleår som midlertidigt ansatte tjenestemænd, med den begrundelse, at betingelserne om nødvendighed og uopsættelighed, som lå til grund for deres ansættelse, ikke længere er opfyldt på dette tidspunkt, selv om det tidsubegrænsede ansættelsesforhold for lærere, der har status som tjenestemænd, fortsætter.
2)

Artikel 1, stk. 2, i direktiv 86/653 skal fortolkes således, at den omstændighed, at en person ikke blot udøver virksomhed bestående i at formidle salg eller køb af varer for en anden person eller i at formidle og afslutte sådanne forretninger i denne anden persons navn og for dennes regning, men ligeledes for denne anden person udøver virksomhed af anden art, uden at den sidstnævnte virksomhed er sekundær i forhold til den førstnævnte, ikke er til hinder for, at personen kan anses for en »handelsagent« i nævnte bestemmelses forstand, forudsat at denne omstændighed ikke forhindrer den pågældende i at udøve den førstnævnte virksomhed selvstændigt, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
2)

Det er ikke afgørende for kvalifikationen af det på forhånd bestemte beløb i aftalen om levering af tjenesteydelser, som kunden skylder i tilfælde af dennes førtidige ophævelse, at formålet med det faste beløb er at afskrække kunden fra ikke at opfylde minimumsperioden for aftalen og erstatte de tab, som aktøren lider i tilfælde af manglende overholdelse af denne periode, at det af en formidler modtagne vederlag for indgåelsen af kontrakter, der fastsætter en minimumsperiode for aftalen, er højere end det vederlag, som er fastsat i forbindelse med aftaler, der ikke fastsætter en sådan periode, og at det nævnte beløb i henhold til national ret kan kvalificeres som en bod.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. november 2018 — Sindicatul Familia Constanţa og Ustinia Cvas m.fl. mod Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Constanta — Rumænien)

(Sag C-147/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - tilrettelæggelse af arbejdstiden - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 31 - direktiv 2003/88/EF - anvendelsesområde - undtagelse - artikel 1, stk. 3 - direktiv 89/391/EØF - artikel 2, stk. 2 - aktivitet som plejeforælder))

(2019/C 25/06)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Constanta

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Sindicatul Familia Constanţa og Ustinia Cvas m.fl.

Sagsøgt: Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța

Konklusion

Artikel 1, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, sammenholdt med artikel 2, stk. 2, i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet, skal fortolkes således, at den aktivitet som plejeforælder, der inden for rammerne af et ansættelsesforhold under en offentlig myndighed består i at modtage og integrere et barn i hjemmet og vedvarende sørge for dette barns harmoniske udvikling og opdragelse, ikke henhører under anvendelsesområdet for direktiv 2003/88.

(1) EUT C 231 af 17.7.2017.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. november 2018 — Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG mod Finanzamt Feldkirch (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-625/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 56 TEUF og 63 TEUF - fri udveksling af tjenesteydelser og fri bevægelighed for kapital - kreditinstitutter - stabilitetsafgift og særligt bidrag til denne afgift fastsættes på grundlag af den ukonsoliderede balancesum for kreditinstitutter med hjemsted i Østrig - banktransaktioner med en grænseoverskridende karakter omfattet - udelukkelse af datterselskabers transaktioner i en anden medlemsstat - forskellig behandling - restriktion - berettigelse))

(2019/C 25/13)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG

Sagsøgt: Finanzamt Feldkirch

Konklusion

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, for så vidt som den pålægger kreditinstitutter med hjemsted i Østrig, der som det i hovedsagen omhandlede kreditinstitut leverer tjenesteydelser til dets kunder med bopæl i andre medlemsstater, uden at benytte de faste driftsteder, der er etableret i disse medlemsstater, at betale en afgift fastsat på grundlag af »den gennemsnitlige ukonsoliderede balancesum«, som omfatter de banktransaktioner, der foretages direkte af disse institutter med statsborgere i andre medlemsstater, når den udelukker de samme transaktioner foretaget af filialer af kreditinstitutter med hjemsted i Østrig, selv om disse filialer har hjemsted i andre medlemsstater.

(1) EUT C 112 af 26.3.2018.
3)

Såfremt den nationale domstol fastslår, at en foranstaltning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der skal udbetales en godtgørelse til arbejdstagere, der er ansat i visse typer af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, ved udløbet af den periode, for hvilken disse kontrakter er blevet indgået, udgør en passende foranstaltning for at forhindre og i givet fald sanktionere misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold eller en tilsvarende retsregel som omhandlet i § 5 i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der er indeholdt i bilaget til direktiv 1999/70, skal denne bestemmelse fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter udløbet af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter henhørende under visse kategorier giver anledning til udbetaling af en sådan godtgørelse til arbejdstagere, som er ansat i henhold til disse kontrakter, mens udløbet af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter henhørende under andre kategorier ikke medfører, at arbejdstagere, som er ansat i henhold til disse sidstnævnte kontrakter, ydes nogen godtgørelse, medmindre der i den nationale retsorden ikke findes nogen anden effektiv foranstaltning med henblik på at forhindre og sanktionere et sådant misbrug over for de sidstnævnte arbejdstagere, hvilket det tilkommer den nationale domstol at efterprøve.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 22. november 2018 — Sofina SA, Rebelco SA og Sidro SA mod Ministre de l’Action et des Comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-575/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - kildeskat af bruttobeløbet af indenlandsk udbytte, der udbetales til ikke-hjemmehørende selskaber - udskydelse af beskatning af udbytte udloddet til hjemmehørende selskab i et underskudsår - forskellig behandling - begrundelse - sammenlignelighed - afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne - effektiv skatteopkrævning - proportionalitet - forskelsbehandling))

(2019/C 25/11)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Sofina SA, Rebelco SA og Sidro SA

Sagsøgt: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Konklusion

Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter udbytte, der udloddes af et hjemmehørende selskab, pålægges kildeskat, når det modtages af et ikke-hjemmehørende selskab, mens beskatningen af udbytte, der modtages af et hjemmehørende selskab, efter de almindelige selskabsskatteregler kun sker ved udgangen af det regnskabsår, hvor det er modtaget, såfremt dette sidstnævnte selskab har opnået overskud i dette regnskabsår, idet en sådan beskatning i givet fald aldrig finder sted, hvis nævnte selskab indstiller sin virksomhed uden at have opnået overskud efter modtagelsen af dette udbytte.

(1) EUT C 437 af 18.12.2017.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. november 2018 — Vlaams Gewest ved Vlaamse regering, repræsenteret ved Vlaamse Minister van Begroting, Financiën en Energie, og Vlaams Gewest ved Vlaamse regering, repræsenteret ved Vlaamse Minister van Omgeving, Natuur en Landbouw, mod Johannes Huijbrechts (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-679/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - restriktioner - skatte- og afgiftslovgivning - arveafgift - skovområder, der forvaltes på en bæredygtig måde - fritagelse - beskyttelse af skovarealet))

(2019/C 25/15)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Vlaams Gewest ved Vlaamse regering, repræsenteret ved Vlaamse Minister van Begroting, Financiën en Energie, og Vlaams Gewest ved Vlaamse regering, repræsenteret ved Vlaamse Minister van Omgeving, Natuur en Landbouw

Sagsøgt: Johannes Huijbrechts

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, der indrømmer en skattefordel for skovområder erhvervet ved arv, såfremt disse skovområder er genstand for bæredygtig forvaltning som fastlagt i national ret, men begrænser denne fordel til skovområder, der er beliggende på denne medlemsstats område.

(1) EUT C 94 af 12.3.2018.