Sag C-440/12

Metropol Spielstätten Unternehmergesellschaft (haftungsbeschränkt)

mod

Finanzamt Hamburg-Bergedorf

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg)

»Beskatning — moms — hasardspil og spil om penge — en medlemsstats lovgivning, der kumulativt pålægger drift af spillemaskiner med begrænset gevinst moms og en særafgift — lovlig — afgiftsgrundlag — den afgiftspligtige persons mulighed for at overvælte momsen«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 24. oktober 2013

Harmonisering af afgiftslovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – beskatningsgrundlag – drift af spillemaskiner med mulighed for gevinst – national lovgivning eller praksis, der fastsætter afgiftsgrundlaget som funktion af spilleindtægterne efter et bestemt tidsrum – lovlig

Artikel 401 i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets artikel 135, stk. 1, litra i), skal fortolkes således, at merværdiafgiften og en national særskat på hasardspil kan opkræves kumulativt på betingelse af, at den sidstnævnte skat ikke har karakter af en omsætningsafgift. Hvad angår hasardspil og spil om penge skal artikel 135, stk. 1, litra i), i 2006/112, som foreskriver en merværdiafgiftsfritagelse for bl.a. disse spil »på de betingelser og med de begrænsninger, som er fastlagt af hver medlemsstat«, fortolkes således, at udøvelsen af den beføjelse, som medlemsstaterne har til at fastsætte betingelser og begrænsninger for den i denne bestemmelse fastsatte afgiftsfritagelse, tillader dem kun at fritage visse hasardspil eller spil om penge for denne afgift. Det er i den henseende uden betydning for anvendelsen af princippet om afgiftsneutralitet, at en ikke-harmoniseret afgift på spil, som visse merværdiafgiftspligtige arrangører og udbydere af hasardspil og spil om penge ligeledes er pålagt, bliver udmålt efter den skyldige merværdiafgift på denne virksomhed. (jf. præmis 29, 30 og 32 samt domskonkl. 1)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 38 og 40)

Artikel 1, stk. 2, første punktum, og artikel 73 i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national bestemmelse eller praksis, hvorefter spilleindtægterne ved drift af spillemaskiner efter et bestemt tidsrum lægges til grund som afgiftsgrundlag. En afgiftsmæssig praksis, der består i som afgiftsgrundlag for transaktioner, der gennemføres ved hjælp af spillemaskiner, at anvende de månedlige spilleindtægter, som på deres side afhænger af beløbene for forskellige spilleres gevinst og tab, tilsidesætter ikke EU-retten, alene fordi der ikke foreligger nogen forholdsmæssig forbindelse mellem den skyldige merværdiafgift og de enkelte spilleres indsatser, isoleret set. (jf. præmis 39 og 44 samt domskonkl. 2)

En medlemsstats lovgivning, der begrænser tabene for brugerne af spillemaskiner med gevinstbegrænsning, hindrer ikke en overvæltning af merværdiafgiften på de endelige forbrugere. En sådan lovgivning sikrer således, idet den anvender nettospilleindtægterne som afgiftsgrundlag for merværdiafgiften, at afgiftsgrundlaget kun omfatter de indtægter, som ejeren af spillemaskinerne faktisk har, og samtidig at den skyldige afgift, der følger af anvendelsen af den lovmæssige merværdiafgiftssats på nettospilleindtægterne som afgiftsgrundlag, ligeledes og faktisk betales af de endelige forbrugere. (jf. præmis 48, 51 og 52)