§ 5, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som er vedføjet som bilag til direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at en medlemsstat vedtager nationale forskrifter, hvori der med henblik på særligt at gennemføre direktiv 1999/70 inden for den offentlige sektor iværksættes de foranstaltninger til forhindring af misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelses- eller arbejdskontrakter, som er angivet i rammeaftalens § 5, stk. 1, litra a)-c), når der allerede findes »tilsvarende retsregler« i bestemmelsens forstand i national ret — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at fastslå — dog forudsat at disse forskrifter dels ikke forringer den effektive virkning af den forebyggende foranstaltning mod misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller arbejdskontrakter, således som denne virkning fremgår af den tilsvarende retsregel, dels overholder fællesskabsretten og navnlig aftalens § 8, stk. 3.

§ 5, stk. 1, litra a), i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som er vedføjet som bilag til direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at nationale bestemmelser anvendes af myndighederne i den berørte medlemsstat på en sådan måde, at fornyelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter inden for den offentlige sektor anses for at være berettiget på grundlag af »objektive omstændigheder« i bestemmelsens forstand, med den ene begrundelse, at disse kontrakter er støttet på lovregler, der tillader fornyelsen af sådanne kontrakter for at dække visse midlertidige behov, selv om de nævnte behov i virkeligheden er faste og varige. Denne bestemmelse finder derimod ikke anvendelse på indgåelsen af en første eller eneste tidsbegrænset ansættelseskontrakt eller ansættelsesforhold.

For så vidt angår rækkevidden af den nævnte § 8, stk. 3, fremgår det endvidere af selve bestemmelsens ordlyd, at en forringelse ikke i sig selv er forbudt i henhold til rammeaftalen, da denne forringelse for at falde ind under forbuddet i den nævnte bestemmelse dels skal være forbundet med rammeaftalens »gennemførelse«, dels skal vedrøre »det generelle niveau for beskyttelse« af arbejdstagere i tidsbegrænset ansættelse.

Vurderingen af, om der foreligger en »sænkning af det generelle niveau« som omhandlet i § 8, stk. 3, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som er vedføjet som bilag til direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal foretages på grundlag af alle forskrifter i en medlemsstats nationale ret om beskyttelse af arbejdstagerne på det område, der vedrører tidsbegrænsede ansættelseskontrakter. § 8, stk. 3, skal følgelig fortolkes således, at den »sænkning af niveauet«, der er omhandlet i bestemmelsen, ikke blot skal bedømmes på grundlag af det beskyttelsesniveau, der finder anvendelse på arbejdstagere i tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, således som dette niveau er fastsat i en »tilsvarende retsregel« som omhandlet i aftalens § 5, stk. 1, men ligeledes på grundlag af det generelle beskyttelsesniveau, der var gældende i den berørte medlemsstat, såvel for arbejdstagere, der har indgået flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, som for arbejdstagere, der har indgået deres første eller eneste tidsbegrænsede ansættelseskontrakt.

§ 8, stk. 3, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som er vedføjet som bilag til direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der til forskel fra en allerede gældende bestemmelse i national ret dels ikke længere bestemmer, at flere på hinanden følgende ansættelseskontrakter inden for den offentlige sektor skal omkvalificeres til tidsubegrænsede kontrakter, når der har været tale om misbrug heraf, eller undergiver en sådan omkvalificering visse kumulative og restriktive betingelser, dels udelukker arbejdstagere, der har indgået deres første eller eneste tidsbegrænsede ansættelseskontrakt, fra at nyde godt af de beskyttelsesforanstaltninger, der er fastsat i den nævnte aftale, når sådanne ændringer — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve — vedrører en begrænset kategori af arbejdstagere, der har indgået en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, eller kompenseres ved vedtagelsen af foranstaltninger til forhindring af misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter som omhandlet i rammeaftalens § 5, stk. 1.

Gennemførelsen af rammeaftalen ved nationale bestemmelser må imidlertid ikke medføre en nedsættelse af den beskyttelse, der tidligere gjaldt efter den nationale retsorden for arbejdstagere i tidsbegrænsede ansættelsesforhold, til et niveau, der er lavere end det, der er fastlagt ved rammeaftalens minimumsbeskyttelsesbestemmelser. Navnlig kræver overholdelsen af rammeaftalens § 5, stk. 1, at de nationale bestemmelser for så vidt angår misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter indeholder effektive og bindende foranstaltninger til forhindring af et sådant misbrug og sanktioner, der er tilstrækkeligt effektive og afskrækkende, således at det sikres, at disse præventive foranstaltninger har fuld gennemslagskraft. Det tilkommer herefter den forelæggende ret at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt.

(jf. præmis 177 og 178 samt domskonkl. 4)