RETTENS DOM (Første Afdeling)

19. maj 1999

Forenede sager T-34/96 og T-163/96

Bernard Connolly

mod

Konnnissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — disciplinærsag — fjernelse fra tjenesten — vedtægtens artikel 11, 12 og 17 — ytringsfrihed — pligt til at udvise loyalitet og værdighed i tjenesten«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-463

Angående:

Søgsmål med påstand dels om annullation af disciplinærrådets udtalelse af 7. december 1995 og af Kommissionens afgørelse af 16. januar 1996 om at fjerne sagsøgeren fra hans stilling, dels om erstatning.

Udfald:

Sag T-34/96 slettes af Rettens register. I sag T-163/96 frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Disciplinærrådet har i henhold til artikel 6 i vedtægtens bilag IX en skønsbeføjelse med hensyn til nødvendigheden af at foretage yderligere bevisførelse. I denne sammenhæng er det bl.a. bemyndiget til i embeds medfør at indkalde et vidne, som ikke har været indkaldt af parterne. (præmis 57 og 58) Henvisning til: Domstolen, 29. januar 1985, sag 228/83, F. mod Kommissionen, Sml. s. 275, præmis 16; Domstolen, 11. juli 1985, forenede sager 255/83 og 256/83, R. mod Kommissionen, Sml. s. 2473, præmis 24.

Overholdelse af kontradiktion ved disciplinærsagens behandling under en undersøgelse som den, der omhandles i artikel 6 i vedtægtens bilag IX, kræver, at den indberettede tjenestemand eller hans bisidder får mulighed for at overvåge de vidneafhøringer, som foretages, og at stille vidnerne de spørgsmål, som forekommer ham hensigtsmæssige for hans forsvar. En forsinket oversættelse af referater af vidneafhøringer berører ikke princippet om kontradiktion ved disciplinærsagens behandling og retten til forsvar, når disse referater alene vedrører vidneafhøringer, som sagsøgeren og hans advokater har overværet, og når den tjenestemand, der er genstand for disciplinærforfølgningen, ikke er blevet berøvet muligheden for at fremsætte udtalelser, der er hensigtsmæssige for konstateringen af faktiske omstændigheder under disciplinærsagen. (præmis 61 og 64) Henvisning til: F. mod Kommissionen, præmis 27 og 28; Domstolen, 20. juni 1985, sag 141/84, de Compte mod Parlamentet, Sml. s. 1951, præmis 17; Retten, 26. januar 1995, sag T-549/93, D. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 43, præmis 59.

Udøvelsen af grundrettigheder som ejendomsretten kan underkastes begrænsninger, forudsat at sådanne begrænsninger er i overensstemmelse med de formål, som Fællesskabet forfølger i almenhedens interesse, og ikke indebærer et uforholdsmæssigt og uacceptabelt indgreb, der krænker selve de garanterede rettigheders kærne. Bestemmelserne i vedtægtens artikel 11, hvoraf det fremgår, at tjenestemanden i sin adfærd udelukkende skal lade sig lede af Fællesskabernes interesser, svarer til et legitimt ønske om ikke blot at sikre tjenestemandens uafhængighed, men også hans loyalitet over for hans institution, et formål, hvis forfølgelse berettiger den ringe ulempe at opnå tilladelse fra ansættelsesmyndigheden til at modtage beløb fra kilder uden for den institution, som han tilhører. (præmis 111) Henvisning til: Domstolen, 11. juli 1989, sag 265/87, Schräder HS Kraftfutter, Smi. s. 2237, præmis 15 og den dér citerede retspraksis; Retten, 15. maj 1997, sag T-273/94, N. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 289, præmis 128 og 129.

Tjenestemandsvedtægtens artikel 12, stk. 1, hvorefter »tjenestemanden skal afholde sig fra enhver handling, især enhver offentlig meningstilkendegivelse, der vil kunne nedsætte den værdighed, hans stilling kræver«, har til formål at sikre, at Fællesskabernes tjenestemænd i deres adfærd skal være et billede på værdighed, der er i overensstemmelse med den særligt korrekte og respektable adfærd, som man er berettiget til at forvente af ansatte i en international institution. Det følger bl.a. heraf, at injurier, som fremsættes offentligt af en tjenestemand og angriber de personers ære, som han omtaler, i sig selv er et indgreb i den værdighed, som stillingen kræver, i denne bestemmelses forstand. Vedtægtens artikel 12, stk. 1, er, på samme måde som artikel 11 og 21, et af de specielle udtryk for loyalitetsforpligtelsen, som pålægger tjenestemanden ikke blot at afholde sig fra adfærd, som er til skade for den værdighed, som stillingen kræver, og for den respekt, som tilkommer institutionen og dens myndigheder, men også, og så meget mere, hvis han er i en høj lønklasse, at udvise en adfærd, der er hævet over enhver mistanke, for at den tillid, der består mellem institutionen og ham selv, altid kan bevares. Vedtægtens artikel 12 er ikke en hindring for ytringsfriheden, som er en grundrettighed, som Fællesskabets tjenestemænd har, men sætter rimelige grænser for udøvelsen af denne ret i tjenestens interesse. De forpligtelser, der følger af vedtægtens artikel 12 og af loyalitetsforpligtelsen, gælder fortsat under en periode med tjenestefrihed af personlige årsager. Da vedtægtens artikel 12 omfatter alle tjenestemænd uden at sondre efter deres administrative stilling, kan den omstændighed, at en tjenestemand har tjenestefrihed af personlige årsager, ikke fritage ham for de forpligtelser, som denne artikel pålægger. Tjenestemandens forpligtelse til at iagttage den værdighed, som hans stilling kræver, gælder i øvrigt ikke blot på det specielle tidspunkt, hvor han udfører denne eller hin særlige opgave, men omfatter også hele forholdet mellem tjenestemanden og institutionen. (præmis 123, 124, 127 og 130) Henvisning til: Williams mod Revisionsretten, præmis 72, 76 og 80; Retten, 7. marts 1996, sag T-146/94, Williams mod Revisionsretten.Sml. Pers. II, s. 329, præmis 65, 66 og 68; Domstolen, 21. januar 1997, sag C-156/96 P, Williams mod Revisionsretten.Sml. I, s. 239, præmis 21; N. mod Kommissionen, præmis 127; Retten, 17. februar 1998, sag T-183/96, E. mod ØSU, Sml. Pers. II, s. 159, præmis 39 og 47.