ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 25. februar 2021 — Bartosch Airport Supply Services GmbH mod Zollamt Wien (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-772/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - den fælles toldtarif - kombineret nomenklatur - tarifering - toldposition 8701 og 8705 - fortolkning - flybugserer)

(2021/C 138/11)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bartosch Airport Supply Services GmbH

Sagsøgt: Zollamt Wien

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, i den affattelse, der følger af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 2016/1821 af 6. oktober 2016, skal fortolkes således, at denne nomenklaturs pos. 8705 ikke omfatter et køretøj, der er konstrueret til at slæbe eller skubbe fly, og som benævnes »flybugserer«, idet dette sidstnævnte henhører under den nævnte nomenklaturs pos. 8701.

(1) EUT C 27 af 27.1.2020.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. februar 2021 — Société Générale SA mod Ministre de l’Action et des Comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-403/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 63 TEUF - frie kapitalbevægelser - selskabsskat - bilaterale dobbeltbeskatningsoverenskomster - beskatning af udbytte, der udloddes af et ikke-hjemmehørende selskab, der allerede er pålagt skat i en anden medlemsstat - loft over skattegodtgørelse - juridisk dobbeltbeskatning)

(2021/C 138/04)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société Générale SA

Sagsøgt: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der — inden for rammerne af en ordning, der har til formål at kompensere for dobbeltbeskatning af udbytte, som modtages af et selskab, der er selskabsskattepligtigt i denne medlemsstat, hvor det er etableret, og som har været genstand for skatteopkrævning i en anden medlemsstat — indrømmer et sådant selskab en skattegodtgørelse, der er begrænset til det beløb, som denne førstnævnte medlemsstat ville have modtaget, hvis alene dette udbytte var pålagt selskabsskat, uden fuldstændigt at kompensere for den skat, der er betalt i den anden medlemsstat.

(1) EUT C 270 af 12.8.2019.
6)

Artikel 45 TEUF, 49 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national ordning, der fastsætter, at logistiske arbejdstagere skal råde over et »sikkerhedscertifikat«, der udstedes mod forevisning af deres identitetskort og arbejdsaftale, og i hvilken forbindelse de nærmere vilkår for udstedelse og den procedure, der skal følges for at opnå dette certifikat, er fastsat ved en kollektiv arbejdsoverenskomst, for så vidt som betingelserne for udstedelse af et sådant certifikat er nødvendige og forholdsmæssige i forhold til formålet om at opretholde sikkerheden i havneområderne, og for så vidt som den procedure, der er fastsat for udstedelse af dette certifikat, ikke medfører urimelige og uforholdsmæssige administrative byrder.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 4. februar 2021 — JCM Europe (UK) Ltd mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First-tier Tribunal (Tax Chamber), Det Forenede Kongerige)

(Sag C-760/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - toldunion - fælles toldtarif - kombineret nomenklatur - tarifering - pos. 8472 og 9031 - mekanisme til kontrol af pengesedler og seddelkasser - apparat, der skal integreres i en værtsenhed og forbindes med en ekstern styreenhed - gennemførelsesforordning (EU) 2016/1760 - gyldighed)

(2021/C 110/09)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: JCM Europe (UK) Ltd

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Konklusion

Behandlingen af de forelagte spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1760 af 28. september 2016 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur.

(1) EUT C 19 af 20.1.2020.
2)

Andet led af det alternativ, der er omhandlet i artikel 2, stk. 1, nr. 4), litra c), i direktiv 2014/24, skal fortolkes således, at såfremt et nationalt idrætsforbund i henhold til national ret har en driftsmæssig autonomi, kan dette forbunds drift kun anses for at være underlagt en offentlig myndigheds kontrol, hvis det fremgår af en analyse af alle de beføjelser, som den pågældende myndighed har i forhold til det pågældende forbund, at der foreligger en kontrol med den aktive drift, som med hensyn til de faktiske forhold rejser så meget tvivl om denne autonomi, at den pågældende myndighed har mulighed for at udøve indflydelse på det samme forbunds beslutninger på området for offentlige kontrakter. Den omstændighed, at de forskellige nationale idrætsforbund udøver indflydelse på den pågældende offentlige myndigheds aktiviteter på grund af, at de udgør flertallet i dens vigtigste beslutningstagende kollegiale organer, er kun relevant, hvis det kan godtgøres, at hvert enkelt af disse forbund isoleret set er i stand til at udøve en betydelig indflydelse på den offentlige kontrol, som denne myndighed udøver over forbundet, med den konsekvens, at denne kontrol neutraliseres, og at et sådant nationalt sportsforbund således genvinder herredømmet over sin forvaltning, og dette uanset indflydelsen fra de øvrige nationale idrætsforbund, der befinder sig i en tilsvarende situation.
1)

Artikel 55, 65 og 78 i Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 248/2008 af 17. marts 2008, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke udelukker de mælkemængder, der er knyttet til produktionen af oste, som er indrømmet en beskyttet oprindelsesbetegnelse, bestemt til eksport til tredjelande, fra beregningen af de nationale kvoter til produktion af mælk og andre mejeriprodukter samt af overskudsafgifter.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 2. februar 2021 — DB mod Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte costituzionale — Italien)

(Sag C-481/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 2003/6/EF - artikel 14, stk. 3 - forordning (EU) nr. 596/2014 - artikel 30, stk. 1, litra b) - markedsmisbrug - administrative sanktioner, der har karakter af straf - manglende samarbejde med de kompetente myndigheder - artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - retten til at undlade at udtale sig og til ikke at bidrage til selvinkriminering)

(2021/C 110/06)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte costituzionale

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DB

Sagsøgt: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Procesdeltager: Presidente del Consiglio dei ministri

Konklusion

Artikel 14, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF af 28. januar 2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) og artikel 30, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 596/2014 af 16. april 2014 om markedsmisbrug (forordningen om markedsmisbrug) og om ophævelse af direktiv 2003/6 og Kommissionens direktiv 2003/124/EF, 2003/125/EF og 2004/72/EF, fortolket i lyset af artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at disse bestemmelser tillader medlemsstaterne ikke at sanktionere en fysisk person, som i forbindelse med en undersøgelse af vedkommendes forhold, som forestås af den kompetente myndighed i medfør af dette direktiv og denne forordning, nægter at fremkomme med svar til denne myndighed, hvoraf der kan udledes et ansvar for denne person for en overtrædelse, for hvilken der kan pålægges administrative sanktioner, der har karakter af straf, eller ifaldelse af strafansvar.

(1) EUT C 357 af 21.10.2019.
1)

Artikel 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20. maj 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg og artikel 27 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, sammenholdt med artikel 5, stk. 5, i og punkt 29 i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004, regulerer ikke indgåelse af aftaler, således at det tilkommer den nationale ret i overensstemmelse med den nationale lovgivning at vurdere, om en aftale kan anses for at være indgået mellem en drikkevandsvirksomhed og en forbruger i mangel af dennes udtrykkelige samtykke.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 4. februar 2021 — DQ mod Ministre de la Transition écologique et solidaire og Ministre de l’Action et des Comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-903/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - personalesag - overførsel af pensionsrettigheder - vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union - artikel 11 i bilag VIII - tjenestemænd og midlertidigt ansatte, der genindtræder i deres nationale oprindelsesadministration efter en periode, hvor de har haft tjenestefrihed, og efter at have udført deres hverv inden for en EU-institution)

(2021/C 110/10)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DQ

Sagsøgte: Ministre de la Transition écologique et solidaire og Ministre de l’Action et des Comptes publics

Konklusion

Artikel 11, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union skal fortolkes således, at overførslen af den aktuarmæssige modværdi af pensionsrettigheder kan ansøges af såvel de tjenestemænd og kontraktansatte, som for første gang ansættes i en national administration efter at have været ansat i en EU-institution, som af de tjenestemænd og kontraktansatte, som vender tilbage hertil efter at have udøvet deres hverv inden for en sådan institution i forbindelse med tjenestefrihed eller orlov af personlige årsager.

(1) EUT C 61 af 24.2.2020.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. februar 2021 — Fussl Modestraße Mayr GmbH mod SevenOne Media GmbH, ProSiebenSat.1 TV Deutschland GmbH og ProSiebenSat.1 Media SE (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Stuttgart — Tyskland)

(Sag C-555/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2010/13/EU - udbud af audiovisuelle medietjenester - artikel 4, stk. 1 - fri udveksling af tjenesteydelser - ligebehandling - artikel 56 TEUF - artikel 11 og 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - audiovisuel kommerciel kommunikation - national lovgivning, der forbyder TV-spredningsforetagender at indsætte TV-reklamer, hvis udsendelse begrænses til et regionalt område, i de programmer, som de sender på hele det nationale område)

(2021/C 110/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Stuttgart

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fussl Modestraße Mayr GmbH

Sagsøgte: SevenOne Media GmbH, ProSiebenSat.1 TV Deutschland GmbH og ProSiebenSat.1 Media SE

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10. marts 2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) og artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der forbyder TV-spredningsforetagender at indsætte TV-reklamer, hvis udsendelse begrænses til et regionalt område, i de programmer, som de sender på hele det nationale område.

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en sådan lovgivning, for så vidt som denne lovgivning er egnet til at sikre gennemførelsen af det mål om beskyttelse af mediepluralisme på regionalt og lokalt plan, som tilstræbes hermed, og ikke er mere vidtgående end nødvendigt for at nå dette mål, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

Artikel 20 i chartret om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en sådan national lovgivning, for så vidt som denne lovgivning ikke medfører en ulige behandling af nationale TV-spredningsforetagender og udbydere af reklame på internettet for så vidt angår regional udsendelse af reklamer, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 357 af 21.10.2019.
—

en arbejdsgivers praksis, der består i at udbetale et løntillæg til arbejdstagere med handicap, som har indgivet en attest for anerkendelse af handicap efter en dato valgt af denne arbejdsgiver, og ikke til arbejdstagere med handicap, der har indgivet denne attest inden denne dato, kan udgøre direkte forskelsbehandling, såfremt det viser sig, at denne praksis er baseret på et kriterium, der er uadskilleligt forbundet med handicap, for så vidt som den kan gøre det definitivt umuligt at opfylde denne tidsmæssige betingelse for en klart afgrænset gruppe af arbejdstagere bestående af alle arbejdstagere med handicap, hvis status som personer med handicap arbejdsgiveren nødvendigvis var bekendt med på tidspunktet for indførelsen af denne praksis
2)

Artikel 128, stk. 1, tredje punktum, TEUF, artikel 16, stk. 1, tredje punktum, i protokol (nr. 4) om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank og artikel 10, andet punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 974/98 af 3. maj 1998 om indførelse af euroen skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, der udelukker muligheden for ved kontant betaling at frigøre sig fra en betalingsforpligtelse, som de offentlige myndigheder har pålagt, med europengesedler, forudsat for det første, at denne lovgivning hverken har til formål eller virkning at fastsætte den retlige ordning for europengesedlers status som lovligt betalingsmiddel, for det andet, at den ikke retligt eller faktisk fører til afskaffelsen af disse pengesedler, bl.a. ved som hovedregel at afvise frigørelse fra en betalingsforpligtelse ved sådan kontant betaling, for det tredje, at den er blevet indført af offentlige hensyn, for det fjerde, at begrænsningen af betalinger i kontant, som denne lovgivning indebærer, er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det offentlige hensyn, som forfølges, og for det femte, at den ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for virkeliggørelsen heraf, således at der findes andre lovlige betalingsmidler til frigørelse af betalingsforpligtelsen.
2)

EU-retten — navnlig artikel 34, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/801 af 11. maj 2016 om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på forskning, studier, praktik, volontørtjeneste, elevudvekslingsprogrammer eller uddannelsesprojekter og au pair-ansættelse, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions Charter om grundlæggende rettigheder — skal fortolkes således, at den pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at foreskrive et retsmiddel mod afgørelser om afslag på visum med henblik på studier i dette direktivs forstand, for hvilket de nærmere bestemmelser henhører under hver enkelt medlemsstats retsorden under overholdelse af ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet, idet dette retsmiddel på et vist trin af proceduren skal sikre et retsmiddel for en domstol. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om den i hovedsagen omhandlede ansøgning om nationalt visum til længerevarende ophold med henblik på studier henhører under dette direktivs anvendelsesområde.
1)

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som fastsætter opkrævning af en afgift, der pålægges produktion og indførelse af elektricitet i elektricitetsnettet på det nationale område, og hvis afgiftsgrundlag udgøres af den afgiftspligtiges samlede indtægter fra udførelsen af disse aktiviteter, uden at tage den mængde af elektricitet, der faktisk produceres og indføres i dette net, i betragtning.
1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 26. februar 2019, Fútbol Club Barcelona mod Kommissionen (T-865/16, EU:T:2019:113), ophæves, for så vidt som det andet anbringende, der blev fremsat i første instans, blev tiltrådt i den nævnte dom, og for så vidt som Kommissionens afgørelse (EU) 2016/2391 af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), som Spanien har gennemført for visse fodboldklubber, blev annulleret ved denne dom.
2)

Artikel 12, stk. 1, litra a)-c), i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter skal fortolkes således dels, at denne bestemmelse er til hinder for en national praksis, som indebærer, at hvis formålet med en menneskelig aktivitet, såsom skovbrug eller arealanvendelse, åbenbart er et andet end at dræbe eller forstyrre dyrearter, finder de forbud, der er fastsat i denne bestemmelse, kun anvendelse, såfremt der foreligger en risiko for, at de berørte arters bevaringsstatus påvirkes negativt, dels at den beskyttelse, som den nævnte bestemmelse giver, ikke ophører med at finde anvendelse på de arter, der har opnået en gunstig bevaringsstatus.
C 163/7

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 4. marts 2021 — Frenetikexito — Unipessoal Lda mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Portugal)

(Sag C-581/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 2, stk. 1, litra c) - momspligtige ydelser - fritagelser - artikel 132, stk. 1, litra c) - behandling som led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv - ernæringsrådgivning og ernæringsmæssig opfølgning - aktiviteter inden for sport, velvære og fysisk form - begreberne »sammensat enkelt ydelse«, »ydelse, der er sekundær i forhold til hovedydelsen« og »ydelsers selvstændighed« - kriterier)

(2021/C 163/08)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Frenetikexito — Unipessoal Lda

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse udgør en ernæringsydelse, der leveres af en uddannet og godkendt ernæringsrådgiver i sportscentre og eventuelt inden for rammerne af programmer, der ligeledes indeholder ydelser i forbindelse med velvære og fysisk form, en særskilt og selvstændig tjenesteydelse, og den er ikke omfattet af den fritagelse, der er fastsat i dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra c).

(1) EUT C 383 af 11.11.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. marts 2021 — Poste Italiane SpA (sag C-434/19) og Agenzia delle entrate — Riscossione (sag C-435/19) mod Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Forenede sager C-434/19 og C-435-19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - statsstøtte - konkurrence - artikel 107, stk. 1, TEUF - betingelser for anvendelse - artikel 106, stk. 2, TEUF - tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse - forvaltning af en tjeneste i form af en postgirokonto med henblik på opkrævning af lokal kommunal ejendomsskat - virksomheder, der nyder særlige eller eksklusive rettigheder indrømmet af medlemsstaterne - gebyrer, der fastsættes ensidigt af den begunstigede virksomhed - misbrug af dominerende stilling - artikel 102 TEUF - afvisning)

(2021/C 163/06)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Poste Italiane SpA (sag C-434/19) og Agenzia delle entrate — Riscossione (sag C-435/19)

Sagsøgte: Riscossione Sicilia SpA agente riscossione per la provincia di Palermo e delle altre provincie siciliane (sag C-434/19) og Poste Italiane SpA (sag C-435/19)

Procesdeltager: Poste italiane SpA — Bancoposta (sag C-435/19)

Konklusion

Artikel 107 TEUF skal fortolkes således, at den nationale foranstaltning, der forpligter de koncessionshavere, der er ansvarlige for opkrævning af imposta comunale sugli immobili (kommunal ejendomsskat), til at have en girokonto hos Poste Italiane SpA, der er oprettet i deres navn, for at give skattepligtige personer mulighed for at betale denne skat, og til at betale et gebyr med henblik på forvaltningen af denne girokonto, udgør »statsstøtte« i denne bestemmelses forstand, forudsat, at denne foranstaltning kan tilregnes staten, giver Poste Italiane en selektiv fordel ved hjælp af statsmidler og kan fordreje konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 328 af 30.9.2019.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2021 — A mod Migrationsverket (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Förvaltningsrätten i Malmö — Sverige)

(Sag C-193/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - grænsekontrol, asyl og indvandring - konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen - søgning i Schengeninformationssystemet (SIS) ved behandlingen af en ansøgning om opholdstilladelse indgivet af en tredjelandsstatsborger, som er indberettet hertil som uønsket - artikel 25, stk. 1 - Schengengrænsekodeksen - indrejsebetingelser for tredjelandsstatsborgere - artikel 6, stk. 1 og 5 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 7 og artikel 24, stk. 2 - afslag på fornyelse af en opholdstilladelse med henblik på familiesammenføring med den begrundelse, at ansøgerens identitet ikke klart er fastlagt)

(2021/C 163/03)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Förvaltningsrätten i Malmö

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A

Sagsøgt: Migrationsverket

Konklusion

Artikel 25, stk. 1, i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser, undertegnet i Schengen (Luxembourg) den 19. juni 1990 og trådt i kraft den 26. marts 1995, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 265/2010 af 25. marts 2010, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som tillader at meddele, forlænge eller forny en opholdstilladelse med henblik på familiesammenføring, når ansøgningen er indgivet fra denne medlemsstats område af en tredjelandsstatsborger, der er indberettet i Schengeninformationssystemet som uønsket i Schengenområdet, og hvis identitet ikke har kunnet fastlægges ved hjælp af et gyldigt rejsedokument, når der er taget hensyn til den indberettende medlemsstats interesser, hvilken først er blevet konsulteret, og når opholdstilladelsen kun er meddelt, forlænget eller fornyet af »tungtvejende grunde« i denne bestemmelses forstand.

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 af 9. marts 2016 om en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks), og navnlig dens artikel 6, stk. 1, litra a), skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på en tredjelandsstatsborger, der befinder sig i en sådan situation.

(1) EUT C 155 af 6.5.2019.