ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Appel iværksat den 25. februar 2022 af Patrick Breyer til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 15. december 2021 i sag T-158/19, Breyer mod Det Europæiske Forvaltningsorgan for Forskning

(Sag C-135/22 P)

(2022/C 171/26)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Patrick Breyer (ved Rechtsanwalt J. Breyer)

Den anden part i appelsagen: Det Europæiske Forvaltningsorgan for Forskning (REA)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

1. Rettens dom af 15. december 2021 i sag T-158/19, Breyer mod REA, ophæves, og Det Europæiske Forvaltningsorgan for Forsknings (REA) afgørelse af 17. januar 2019 [ARES (2019) 266593] annulleres i sin helhed.

2. REA tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Sammenfattet gør appellanten gældende, at han i henhold til artikel 4, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1) har ret til fuld aktindsigt i dokumenterne vedrørende gennemførelsen af Horizon 2020-forskningsprojektet »iBorderCtrl: Intelligent Portable Control System«. Offentlighedens interesse i gennemsigtighed for så vidt angår den offentligt finansierede udvikling af AI-systemer, der er beregnet til at blive anvendt af myndigheder, som har kompetence til at foretage grænsekontrol, som løgnedetektorer eller til at vurdere risici, der udgår fra indrejsende, vejer tungere end private forretningsmæssige interesser.

Den offentlige interesse i aktindsigt i oplysninger begynder på grund af de etiske, samfundsmæssige og menneskeretlige konsekvenser ved den pågældende højrisikoteknologi allerede ved forskningsfasens begyndelse og kan ikke legitimt udskydes til fasen efter forskningsprojektets afslutning.

Den ordning, der er fastsat i forordning nr. 1290/2013 (2) og i Grant Agreement til udbredelse af resultaterne, kan ikke tilfredsstille den videnskabelige interesse, mediernes interesse og interessen for offentligheden generelt i projektet.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1290/2013 af 11.12.2013 om reglerne for deltagelse og formidling i »Horisont 2020 — rammeprogram for forskning og innovation (2014-2020)« og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1906/2006 (EUT 2013, L 347, s. 81).
Sag anlagt den 2. februar 2022 — Europa-Kommissionen mod Rumænien

(Sag C-69/22)

(2022/C 171/22)

Processprog: rumænsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Noll-Ehlers og M. Ioan, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rumænien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Rumænien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 1, og artikel 10, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/2284 af 14. december 2016 om nedbringelse af nationale emissioner af visse luftforurenende stoffer, om ændring af direktiv 2003/35/EF og om ophævelse af direktiv 2001/81/EF (1), idet Rumænien hverken har vedtaget et nationalt program for bekæmpelse af luftforurening eller indgivet et sådant program til Europa-Kommissionen.

— Rumænien tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har gjort gældende, at der med direktiv (EU) 2016/2284 om nedbringelse af nationale emissioner af visse luftforurenende stoffer er fastsat emissionsreduktionstilsagn med hensyn til fem af de vigtigste luftforurenende stoffer fra 2020 til 2029 og for 2030 og frem. Med henblik på at opfylde emissionsreduktionstilsagnene og medvirke til virkeliggørelsen af Unionens luftkvalitetsmålsætninger skal medlemsstaterne i henhold til artikel 6, stk. 1, i direktiv (EU) 2016/2284 vedtage et nationalt program for bekæmpelse af luftforurening.

I henhold til artikel 10, stk. 1, i direktiv (EU) 2016/2284 skulle Rumænien have indgivet det første nationale program for bekæmpelse af luftforurening til Kommissionen senest den 1. april 2019, og de tiltag, som de rumænske myndigheder havde planlagt, burde have været gennemført før denne dato.

Kommissionen har derfor gjort gældende, at Rumænien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 1, og artikel 10, stk. 1, i direktiv (EU) 2016/2284, idet Rumænien hverken har vedtaget et nationalt program for bekæmpelse af luftforurening eller indgivet et sådant program til Kommissionen før datoen for anlæggelse af denne sag.

(1) EUT 2016, L 344, s. 1.
1)

Skal artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (1) af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse sammenholdt med artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU (2) af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse, fortolkes således, at den er til hinder for nationale retsforskrifter, såsom de i denne sag anførte, som i tilfælde af en erklæring af militær undtagelsestilstand, undtagelsestilstand eller også en erklæring af en nødsituation som følge af en massetilstrømning af udlændinge, i princippet ikke gør det muligt for en udlænding, som er indrejst og fortsat opholder sig ulovligt på en medlemsstats område, at indgive en ansøgning om international beskyttelse?
2)

idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at genoprette vandkvaliteten i kommunerne Bagnoregio, Civitella d’Agliano, Fabrica di Roma, Farnese, Ronciglione og Tuscania for så vidt angår koncentrationsniveauet for arsen, og i kommunerne Bagnoregio og Fabrica di Roma for så vidt angår koncentrationsniveauet for fluorid.
1)

Er det i strid med retten til adgang til effektive retsmidler og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder at kræve, at forbrugerne forud for anlæggelsen af en retssag skal fremføre et forudgående udenretsligt krav, for at ugyldigheden af et bestemt generelt kontraktvilkår på grund af urimelighed i henhold til artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler kan medføre alle de kompensationsvirkninger (herunder vedrørende sagsomkostningerne), der er forbundet med ugyldigheden (1)?
1)

Kan det i en situation som den ovenstående lægges til grund, at reklamen er rettet til forbrugere eller forhandlere i medlemsstat Y, hvor virksomhed B har hjemsted, og har en EU-varemærkedomstol i medlemsstat Y kompetence til at behandle et søgsmål om krænkelse af et EU-varemærke som omhandlet i EU-varemærkeforordningens (1) artikel 125, stk. 5, hvis det geografiske leveringsområde for varerne i det mindste ikke er udtrykkeligt præciseret, eller hvis ingen specifik medlemsstat er udtrykkeligt undtaget fra leveringsområdet i den elektronisk offentliggjorte reklame eller på en annoncørs websted, som er forbundet hermed gennem et link? Kan der i denne henseende tages hensyn til arten af de varer, som reklamen vedrører, og det forhold, at markedsområdet for virksomhed A’s produkter som hævdet omfatter hele verden og dermed hele Den Europæiske Unions område, herunder medlemsstat Y’s område?
B.

Skal sjette momsdirektivs artikel 13, punkt B, litra c), og dermed nu momsdirektivs artikel 136, litra a) (2), fortolkes således, at anskaffelse og salg af dele af beskadigede køretøjer anses for udelukkende at have været anvendt af en enhed, der er fritaget for moms, når disse varer ikke har givet ret til fradrag af moms?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 10. januar 2022 — Caxamar — Comércio e Indústria de Bacalhau, S.A. mod Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-23/22)

(2022/C 165/35)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Caxamar — Comércio e Indústria de Bacalhau, S.A.

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Præjudicielt spørgsmål

Tillader en korrekt fortolkning af retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte for 2014-2020, sammenholdt med bestemmelserne i Kommissionens forordning (EU) nr. 651/2014 af 16. juni 2014 (1), navnlig artikel 1 og artikel 2, nr. 11), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1379/2013 af 11. december 2013 (2) og bilag I til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at nå frem til den konklusion, at forarbejdningen af fiskeri- og akvakulturprodukterne i forbindelse med »saltet torsk«, »frosset torsk« og »udvandet torsk«, som henhørende under CAE-kode 10204rev3, i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, og artikel 22, stk. 1, i Código Fiscal do Investimento (skattelov for investeringer), vedtaget ved Decreto-Lei n.o 162/2014 (lovdekret nr. 162/2014) af 31. oktober 2014, og [med] artikel 1 og 2 i Portaria n.o 282/2014 (ministeriel bekendtgørelse nr. 282/2014) af 30. december 2014, ikke er en aktivitet til forarbejdning af landbrugsprodukter med henblik på den ydede skattestøtte?

(1) Kommissionens forordning (EU) nr. 651/2014 af 17.6.2014 om visse kategorier af støttes forenelighed med det indre marked i henhold til traktatens artikel 107 og 108 (EUT 2014, L 187, s. 1).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1379/2013 af 11.12.2013 om den fælles markedsordning for fiskevarer og akvakulturprodukter, om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1184/2006 og (EF) nr. 1224/2009 og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 (EUT 2013, L 354, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 6. januar 2022 — RF mod Finanzamt G

(Sag C-15/22)

(2022/C 165/34)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger og revisionsappellant: RF

Sagsøgt og revisionsindstævnt: Finanzamt G

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 208 sammenholdt med artikel 210 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national administrativ praksis, hvorefter der ikke fritages for beskatning i tilfælde, hvor et projekt inden for udviklingssamarbejde finansieres af Den Europæiske Udviklingsfond, hvorimod der under visse betingelser fritages for beskatning af den løn, som arbejdstageren modtager på grundlag af et aktuelt ansættelsesforhold for en aktivitet i forbindelse med den tyske offentlige udviklingshjælp inden for rammerne af det tekniske eller finansielle samarbejde, som for mindst 75 % vedkommende finansieres af et forbundsministerium med ansvar for udviklingssamarbejde eller af et statsejet privat selskab, der yder udviklingshjælp?
—

Retten havde pligt til at bedømme arten og indholdet af samt sammenhængen bag den anfægtede retsakt for at afgøre, om appellanterne var umiddelbart berørt heraf. Det er med henblik herpå nødvendigt at vurdere det materielle indhold af retsakten, og om den pålægger medlemsstaterne selvstændige juridiske forpligtelser. Der er et sammenfald mellem denne vurdering og det første anbringende vedrørende realiteten, som omhandler Kommissionens manglende kompetence til at vedtage bilag I til den anfægtede retsakt. Ved ikke at henskyde sin afgørelse vedrørende Kommissionens anbringende om formaliteten til behandling i forbindelse med sagens realitet har Retten tilsidesat artikel 130, stk. 7 og 8.
—

Retten havde pligt til at bedømme arten og indholdet af samt sammenhængen bag den anfægtede retsakt for at afgøre, om appellanterne var umiddelbart berørt heraf. Det er med henblik herpå nødvendigt at vurdere det materielle indhold af retsakten, og om den pålægger medlemsstaterne selvstændige juridiske forpligtelser. Der er et sammenfald mellem denne vurdering og det første anbringende vedrørende realiteten, som omhandler Kommissionens manglende kompetence til at vedtage bilag I til den anfægtede retsakt. Ved ikke at henskyde sin afgørelse vedrørende Kommissionens anbringende om formaliteten til behandling i forbindelse med sagens realitet har Retten tilsidesat artikel 130, stk. 7og 8.
C 165/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Frankfurt am Main (Tyskland) den 1. februar 2022 — IA mod DER Touristik Deutschland GmbH

(Sag C-62/22)

(2022/C 165/37)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Frankfurt am Main

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IA

Sagsøgt: DER Touristik Deutschland GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 18, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område fortolkes således, at bestemmelsen foruden at regulere den internationale kompetence også fastsætter en regel om de nationale domstoles stedlige kompetence i sager om rejsekontrakter, som skal overholdes af den ret, der træffer afgørelse i sagen, når såvel forbrugeren i sin egenskab af rejsende som hans kontrahent, rejsearrangøren, har deres bopæl i samme medlemsstat, men rejsemålet ikke ligger i denne medlemsstat, men i udlandet, med den konsekvens, at forbrugeren som supplement til de nationale regler kan anlægge sag mod rejsearrangøren vedrørende kontrakten ved retten på det sted, hvor han har sin bopæl?

(1) EUT 2012, L 351, s. 1.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Essen (Tyskland) den 10. februar 2022 — DC mod HJ

(Sag C-97/22)

(2022/C 165/42)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Essen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DC

Sagsøgt: HJ

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 14, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU (1) af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF (herefter: »direktiv 2011/83/EU«) fortolkes således, at bestemmelsen i tilfælde af, at ordregiveren i en byggekontrakt først fortryder sin viljeserklæring om at indgå en byggekontrakt, som er indgået uden for fast forretningssted, efter at den erhvervsdrivende har foretaget (hele) sin levering, også udelukker ethvert krav om erstatning eller kompensation til den erhvervsdrivende, når erstatningsbetingelserne i henhold til bestemmelserne om retsvirkningerne af udøvelsen af en fortrydelsesret ganske vist ikke er opfyldt, men ordregiveren i kraft af den erhvervsdrivendes byggeydelser har fået en formuegevinst, dvs. er blevet beriget?

(1) EUT 2011, L 304, s. 64.
a

Er det, for i forbindelse med en sådan ubegrænset ret (1a) ikke at overskride den iboende grænse i form af retsmisbrug eller for at dispensere fra begrænsningen i form af en begrænset ret til oplysning (1b), tilstrækkeligt, at der foreligger et ønske om at optage kontakt med henblik på at lære de pågældende at kende, udveksle synspunkter eller indlede forhandlinger om køb af selskabsandele,
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Paris (Frankrig) den 14. februar 2022 — Eurelec Trading SCRL mod Ministre de l’Économie et des Finances, Scabel SA, Groupement d’Achat des Centres Édouard Leclerc (GALEC), Association des Centres distributeurs Édouard Leclerc (ACDLEC)

(Sag C-98/22)

(2022/C 198/36)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Paris

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eurelec Trading SCRL

Sagsøgte: Ministre de l’Économie et des Finances, Scabel SA, Groupement d’Achat des Centres Édouard Leclerc (GALEC) og Association des Centres distributeurs Édouard Leclerc (ACDLEC)

Præjudicielt spørgsmål

Skal det »civil- og handelsretlige område« som defineret i artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) fortolkes således, at denne forordnings anvendelsesområde omfatter et søgsmål — og den retsafgørelse, der træffes på grundlag heraf, i) som den franske økonomi- og finansminister har anlagt på grundlag af artikel L 442-6, stk. I, nr. 2), (tidligere affattelse) i code de commerce (den franske handelslov) mod et belgisk selskab, ii) hvori der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at der foreligger en konkurrencebegrænsende praksis, at denne praksis bringes til ophør og at den formodede ophavsmand til denne praksis pålægges at betale en bøde, og iii) som støttes på beviser, der er indhentet ved hjælp af særlige undersøgelsesbeføjelser?

(1) EUT 2012, L 351, s. 1.
2.

Det andet spørgsmål har følgende ordlyd: Artikel 12 og/eller 16 i direktiv 92/43/EØF (1) og/eller disse bestemmelser, sammenholdt med artikel 9, stk. 2, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, udfærdiget i Århus, Danmark, den 25. juni 1998, og/eller sammenholdt med princippet om, at medlemsstaterne skal træffe alle nødvendige specifikke foranstaltninger til effektiv gennemførelse af direktivet, at en national procesregel, hvorefter en sagsøger ikke må rejse et »hypotetisk spørgsmål«, men »skal være berørt i realiteten eller faktisk«, før vedkommende kan klage over den nationale lovgivnings forenelighed med EU-retten, ikke kan gøre gældende for at hindre en indsigelse fra en sagsøger, der har påberåbt sig retten til offentlig deltagelse i forbindelse med en administrativ afgørelse, og som derefter ønsker at anfægte gyldigheden af en bestemmelse i national lovgivning under henvisning til EU-retten i forventning om fremtidige skader på miljøet som følge af en påstået mangel i den nationale lovgivning, når der er en rimelig mulighed for en sådan fremtidig skade, navnlig fordi der er givet tilladelse til at bygge i et område, der er levested for arter, der er underlagt streng beskyttelse, og/eller fordi der ved anvendelse af forsigtighedsprincippet er mulighed for, at undersøgelser efter tilladelsen kan gøre det nødvendigt at ansøge om en fravigelse i henhold til direktivets artikel 16.
—

Retten begik en fejl ved at fastslå, at det kontrafaktiske scenario til misbrug, som består i en kombination af to lovlige former for praksis, kræver, at begge former for praksis fjernes.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varhoven administrativen sad (Bulgarien) (Bulgarien) den 17. februar 2022 — NG mod Direktor na Glavna direktsia »Natsionalna politsia« pri MVR — Sofia

(Sag C-118/22)

(2022/C 191/23)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad

Parter i hovedsagen

Kassationsappellant: NG

Kassationsindstævnt: Direktor na Glavna direktsia »Natsionalna politsia« pri MVR — Sofia

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 5, sammenholdt med artikel 13, stk. 2, litra b), og stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 (1) af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af Rådets rammeafgørelse 2008/977/RIA til hinder for nationale lovgivningsmæssige foranstaltninger, som medfører en i praksis ubegrænset ret for de kompetente myndigheder til at behandle personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner og/eller en afskaffelse af den registreredes ret til begrænsning af behandling, sletning eller tilintetgørelse af den pågældendes oplysninger?

(1) EUT 2016, L 119, s. 89.
1.

Skal rammeafgørelsens artikel 27 (1) fortolkes således, at en afgørelse om at overgive en person skaber et retsforhold mellem den pågældende, den fuldbyrdende medlemsstat og den anmodende medlemsstat, således at ethvert spørgsmål, der anses for endeligt afgjort med denne afgørelse, også skal anses for afgjort i forhold til proceduren vedrørende anmodning om samtykke til retsforfølgning eller straf for andre lovovertrædelser?
1)

Kan en afgørelse, som træffes af Comitato nazionale per la gestione della direttiva 2003/87/CE e per il supporto nella gestione delle attività di progetto del protocollo di Kyoto [(det nationale udvalg for gennemførelsen af direktiv 2003/87/EF (1) og for bistand til gennemførelsen af projektforanstaltninger i henhold til Kyotoprotokollen, herefter »ETS-udvalget«)] — henset til vedtagelsesproceduren, og navnlig den i delegeret forordning (EU) 2019/331 (2) fastsatte mekanisme vedrørende dialog med Europa-Kommissionen angående medtagelse af anlæg på listen for tildeling af CO2-kvoter — være genstand for særskilt søgsmål ved Den Europæiske Unions Ret i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF, såfremt den anfægtede foranstaltning har retligt bindende virkninger og umiddelbart vedrører den klagende økonomiske aktør?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien) den 8. marts 2022 — straffesag mod BK og ZhP

(Sag C-176/22)

(2022/C 191/32)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Tiltalte i straffesagen

BZ og ZhP

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 23 i statutten for Domstolen fortolkes således, at den forpligter en national ret, som har indgivet en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, til at udsætte hele hovedsagen, eller er det tilstrækkeligt kun at udsætte den del af hovedsagen, der vedrører det præjudicielle spørgsmål?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Varhoven kasatsionen sad (Bulgarien) den 8. marts 2022 — straffesag mod EV

(Sag C-174/22)

(2022/C 191/30)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven kasatsionen sad

Kassationsappellant

EV

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 (1) af 11. februar 2004, som udfylder rammebestemmelsen i artikel 354a i Nakazatelen kodeks (straffeloven) sammenholdt med artikel 3, stk. 4, i Zakon za kontrol varchu narkotitjnite vesjtjestva i prekursorite (lov om kontrol med euforiserende stoffer og narkotikaprækursorer), til hinder for, at en person kendes skyldig i besiddelse af et stof i kategori 3 i bilag I, nemlig toluol i en mængde af to liter?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11.2.2004 om narkotikaprækursorer (EUT 2004, L 47, s. 1).
—

Det fastslås, at Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/42/EU af 3. april 2014 om indefrysning og konfiskation af redskaber og udbytte fra strafbart forhold i Den Europæiske Union (1), idet denne medlemsstat ikke inden senest den 4. oktober 2016 har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivets artikel 8, stk. 7, artikel 9 og artikel 10, stk. 2, eller under alle omstændigheder ikke har meddelt Kommissionen disse foranstaltninger.
3)

Foreligger der en usædvanlig omstændighed som omhandlet i forordningens artikel 5, stk. 3, hvis konsekvenserne af en beslutning, der træffes som led i lufttrafikstyringen for så vidt angår et bestemt fly en bestemt dag, medfører en lang forsinkelse, en forsinkelse natten over eller aflysning af en eller flere flyafgange, uanset grunden til denne beslutning?