RETTENS DOM (Anden Afdeling)

22. maj 1994

Sag T-140/94

Enrique Gutiérrez de Quijano y Llorens

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — annullationssøgsmål — erstatningssøgsmål — overflytning til en anden institution — vedtægtens artikel 29, stk. 1«

Fuldstændig gengivelse på spansk II-689

Angående:

Påstand om — annulation af Europa-Parlamentets afgørelse af 10. januar 1994 om afvisning af sagsøgerens klage over Parlamentets afslag af 16. august 1993 på hans ansøgning om at blive overflyttet til en stilling som spansksproget tolk — erstatning for den ikke-økonomiske skade som sagsøgeren hævder at have lidt som følge af dette afslag.

Udfald:

Annullation og i øvrigt frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren, der indtrådte i Europa-Parlamentets tjeneste den 6. januar 1986 som spansksproget tolk, blev den 1. januar 1990 overflyttet til Domstolen.

Den 4. juli 1991 tilsendte sagsøgeren direktøren for Parlamentets Tolketjeneste en skrivelse, hvori han ytrede ønske om at genindtræde i den stilling, som han var ansat i ved Parlamentet, før han blev overflyttet til Domstolen. Da sagsøgeren ikke modtog noget svar herpå, tilsendte han sin tidligere overordnede ved Parlamentet en skrivelse af 5. februar 1992, hvori han anmodede om et skriftligt svar på sin anmodning om overflytning. Ved skrivelse af 19. marts 1992 meddelte sagsøgerens tidligere overordnede, at de akter, der vedrørte ham, var blevet oversendt til de kompetente tjenestegrene ved Parlamentets administration. Ved skrivelse af 24. maj 1992 til Parlamentets Personaleafdeling anmodede sagsøgeren på ny om et skriftligt svar på sin ansøgning om overflytning. Da han ikke modtog noget svar heipå, henvendte han sig personligt til Parlamentets Personaleafdeling, der meddelte ham, at man ikke havde modtaget hans ansøgning.

Ved skrivelse af 30. juli 1992 meddelte Generaldirektoratet for Parlamentets administration sagsøgeren, at stillingerne som tolk ved Parlamentet blev besat på grundlag af ansøgernes sprogkombinationer, og at man ikke påtænkte at ansætte personer, der rådede over et sådant »arsenal af sprogkundskaber«, som det var tilfældet med sagsøgeren.

Den 26. november 1992 blev meddelelse om udvælgelsesprøve nr. PE/161/LA offentliggjort, som blev afholdt med henblik på ansættelse af spansksprogede tolke. Ved skrivelse af 11. januar 1993 henledte sagsøgeren chefen for Parlamentets Personaleafdelings opmærksomhed på, at der ifølge artikel 29 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«) først burde iværksættes en procedure for overflytning, før der blev afholdt en udvælgelsesprøve. I samme skrivelse gentog sagsøgeren udtrykkeligt sin ansøgning om at genindtræde i sin tidligere stilling ved Parlamentet.

Den 15. marts 1993 offentliggjorde Parlamentet meddelelse om ledig stilling nr. 7281 vedrørende stilling nr. VI/LA/2759 for en spansksproget tolk, som skulle besættes ved forflytning. Samme dag offentliggjorde Parlamentet endvidere meddelelse om ledig stilling nr. PE/LA/91 vedrørende samme stilling nr. VI/LA/2759, som skulle besættes ved overflytning fra andre fællesskabsinstitutioner. Disse to meddelelser indeholdt enslydende betingelser hvad angår arbejdets art og de kvalifikationer og kundskaber, som krævedes af ansøgerne. Til stillingen krævedes bl.a. »evne til at udføre visse koordinationsopgaver« og »særligt kendskab til problemer vedrørende Fællesskabernes kompetence«, hvilke krav ikke var indeholdt i meddelelse om udvælgelsesprøve nr. PE/161/LA.

Den 22. marts 1993 indgav sagsøgeren ansøgning om den stilling, som var omhandlet i meddelelse om overflytning nr. PE/LA/91. Ved skrivelse af 16. august 1993 meddelte Parlamentet sagsøgeren, at det ikke var muligt at imødekomme hans ansøgning om overflytning. Den 30. september 1993 indgav sagsøgeren klage over afslaget på hans ansøgning om overflytning. Denne klage blev afvist den 10. januar 1994.

Annullationspåstanden

Formaliteten

Retten bemærkede, at sagsøgeren med sin påstand ønskede at udvirke, at Retten udnævnte ham i den ledige stilling, men at Fællesskabets retsinstanser ikke uden at gribe ind i ansættelsesmyndighedens beføjelse kan udstede påbud til institutionerne eller sætte sig i stedet for disse (præmis 31).

Henvisning til: Domstolen, 26. januar 1989, sag 224/87, Koutchoumoff mod Kommissionen, Smi. s. 99, præmis 12; Retten, 30. maj 1995, sag T-556/93, Saby mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 375, præmis 30; Retten, 30. november 1995, sag T-507/93, Branco mod Revisionsretten, Sml. Pers. II, s. 797, præmis 49.

Med sit krav om suspension af udvælgelsesprøve nr. PE/161/LA ønskede sagsøgeren at udvirke, at Retten anordnede foreløbige forholdsregler. En begæring herom kunne imidlertid kun antages til realitetsbehandling, såfremt den opfyldte betingelserne i procesreglementets artikel 104 (præmis 32).

Henvisning til: Retten, 21. november 1994, sag T-368/94R, Blanchard mod Kommissionen, Sml. II, s. 1099, præmis 18.

Realiteten

Tilsidesættelsen af vedtægtens artikel 29, stk. 1

Retten bemærkede for det første, at vedtægtens artikel 29, stk. 1, pålægger ansættelsesmyndigheden først at undersøge mulighederne for forfremmelse eller forflyttelse inden for institutionen, før den går videre til en af de efterfølgende etaper, som består i, at der - i den angivne prioritetsorden - foretages en undersøgelse af mulighederne for gennemførelse af en intern udvælgelsesprøve, en behandling af ansøgninger om overflyttelse fra andre institutioner, og i givet fald, gennemføres en almindelig udvælgelsesprøve. For det andet bemærkede Retten, at den omstændighed, at meddelelserne om de successive etaper, som er foreskrevet i vedtægtens artikel 29, stk. 1, offentliggøres på samme tid - såsom en intern meddelelse om en ledig stilling og en meddelelse om en ledig stilling, der kan besættes ved overflytning fra en anden institution - ikke er til hinder for, at de interne ansøgninger gennemgås, før ansøgningerne om overflytning fra andre institutioner tages i betragtning, uanset om prioritetsordenen i vedtægtens artikel 29, stk. 1, ikke udtrykkeligt er nævnt i meddelelserne (præmis 41).

Henvisning til: Retten, 12. februar 1992, sagT-52/90, Volger mod Parlamentet, Smi. II, s. 121, præmis 19 og 20.

Endvidere bemærkede Retten, at når ansættelsesmyndigheden, som i denne sag, i medfør af sin skønsbeføjelse beslutter i tjenestens interesse at forøge sine valgmuligheder ved at gå videre til næste etape i ansættelsesproceduren, selv om denne etape ifølge den prioritetsorden, der er angivet i vedtægtens artikel 29, stk. 1, først skal iværksættes på et senere tidspunkt, er ansættelsesmyndigheden forpligtet til at udøve denne beføjelse inden for de lovlige rammer, den selv har opstillet i meddelelsen om den ledige stilling ved at sikre, at der er overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i denne meddelelse, og de betingelser, som er fastsat i meddelelserne om de efterfølgende etaper og navnlig, som i den her omhandlede sag, i meddelelsen om udvælgelsesprøven, idet institutionerne, hvis det var tilladt for dem ved proceduren for besættelse af en stilling at ændre adgangsbetingelserne fra den ene etape til den anden, navnlig ved at afsvække dem, ville de frit kunne afholde eksterne ansættelsesprocedurer uden først at behøve at tage de interne ansøgninger i betragtning eller, som i den foreliggende sag, uden først at tage hensyn til de ansøgninger, der er indgivet i forbindelse med etapen for overflytning fra andre institutioner (præmis 43).

Henvisning til: Domstolen, 28. februar 1989, forenede sager 341/85. 251/86, 258/86, 259/86, 262/86 og 266/86, 222/87 og 232/87, Van Der Stijl og Cullington mod Kommissionen, Sml. s. 511, præmis 52; Retten. 22. marts 1995, sag T-586/93, Kotzonis mod ØSU, Sml. Pers. II, s. 203, præmis 45.

Hvad angår meddelelsen om overflytning nr. PE/LA/91, der blev offentliggjort samtidig med den interne meddelelse om ledig stilling nr. 7281 den 15. marts 1993, indeholdt denne meddelelse strengere betingelser for deltagelse i proceduren end dem, der var fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøve nr. PE/161/LA, der blev offentliggjort den 26. november 1992. Under disse forhold respekterede ansættelsesmyndigheden hverken de rammer, som den oprindelig selv havde opstillet, da den, trods prioritetsordenen i vedtægtens artikel 29, stk. 1, offentliggjorde meddelelse om udvælgelsesprøve nr. PE/161/LA, før den offentliggjorde intern meddelelse om ledig stilling nr. 7281 og meddelelse om overflytning nr. PE/LA/91, eller de rammer, som den selv senere havde opstillet ved at offentliggøre de to sidstnævnte meddelelser. Da meddelelserne vedrørte den samme stilling, udelukkede ansættelsesmyndigheden nemlig derved, at meddelelserne kunne opfylde den væsentlige funktion, de har under en ansættelsesprocedure efter vedtægtens artikel 29, stk. 1, og som er så nøjagtigt som muligt at oplyse de pågældende om arten af de betingelser, som kræves for at få tildelt den pågældende stilling. Hvis ansættelsesmyndigheden i den foreliggende sag var blevet klar over, at de betingelser, som krævedes efter den interne meddelelse om den ledige stilling, meddelelsen om overflytning og meddelelsen om den almindelige udvælgelsesprøve, var strengere end nødvendigt til opfyldelse af tjenestens behov eller ikke strenge nok, kunne den være begyndt forfra på proceduren ved at tilbagekalde den oprindelige meddelelse om ledig stilling og erstatte den med en ny, som enten skærpede eller svækkede kravene, således at den på grundlag af denne meddelelse lovligt kunne iværksætte de efterfølgende etaper i ansættelsesproceduren, som er foreskrevet i vedtægtens artikel 29, stk. 1 (præmis 46).

Henvisning til: Van Der Stijl og Cullington mod Kommissionen, a.st., præmis 50; Retten, 18. februar 1993, sag T-45/91, McAvoy mod Parlamentet, Sml. II, s. 83, præmis 48; Retten, 3. marts 1993, sag T-58/91, Booss og Fischer mod Kommissionen, Sml. II, s. 147, præmis 67; Kotzonis mod ØSU, a.st., præmis 67; Retten, 19. oktober 1995, sag T-562/93, Obst mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 737, præmis 46.

På det tidspunkt, da Parlamentet endeligt afslog sagsøgerens ansøgning med den begrundelse, at ansættelsesmyndigheden ikke var forpligtet til at besætte en ledig stilling, og at den ønskede at have et bredere sammenligningsgrundlag og forøge sine valgmuligheder, havde Parlamentet desuden ikke gennemgået sagsøgerens ansøgning på grundlag af de betingelser, der var fastsat i meddelelse om overflytning nr. PE/LA/91 - og i øvrigt heller ikke på de grundlag af de betingelser, der var fastsat i meddelelse om udvælgelsesprøve nr. PE/161/LA — eftersom sagsøgerens ansøgning allerede var blevet afslået på det tidspunkt, da man gennemgik de i henhold til sidstnævnte meddelelse indgivne ansøgninger. Parlamentet sammenlignede derfor ikke sagsøgerens fortjenester og fortjenesterne hos de ansøgere, som fik adgang til den sidstnævnte udvælgelsesprøve, til sikring af, at ansættelsen i den foreliggende sag skete i overensstemmelse med kriterierne i vedtægtens artikel 29, på trods af, såvel at ansættelsesmyndighedens begrundelse for at gå videre til næste stadium og afholde en almindelig udvælgelsesprøve ved offentliggørelse af meddelelse nr. PE/161/LA klart var, at den havde foretaget en sådan sammenligning - og at det netop var formålet med udvælgelsesprøven at forøge valgmulighederne og tilvejebringe et bredere sammenligningsgrundlag - som at Parlamentet havde mulighed for at foretage en sådan sammenligning, da det rådede over såvel ansøgningerne til den eksterne udvælgelsesprøve som sagsøgerens ansøgning (præmis 50).

Erstatningspåstanden

Formaliteten

Retten bemærkede, at en erstatningspåstand kan admitteres som et tillæg til en annullationspåstand, når der er en tæt sammenhæng mellem de to påstande, og når annullationspåstanden selv kan fremmes til realitetsbehandling. Da sagsøgerens annullationspåstand kunne tages under realitetsbehandling, måtte også hans erstatningspåstand admitteres (præmis 54 og 55).

Henvisning til: Retten, 24. juni 1992, sag T-ll/90, H.S. mod Rådet, Sml. II, s. 1869, præmis 25; Retten, 9. februar 1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 83, præmis 37 og 38; Retten, 26. oktober 1994, sag T-18/93, Marcato mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 681, præmis 58; Branco mod Revisionsretten, a.st., præmis 42.

Realiteten

Retten bemærkede, at der er flere betingelser, som skal være opfyldt, for at Fællesskabet kan pådrage sig ansvar, nemlig at den adfærd, der bebrejdes institutionerne, er ulovlig, at der foreligger et tab, og at der er årsagsforbindelse mellem adfærden og det påberåbte tab (præmis 56).

Henvisning til: Latham mod Kommissionen, a.st., præmis 63; Retten, 11. oktober 1995, forenede sager T-39/93 og T-553/93, Baltsavias mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 695, præmis 80.

Retten bemærkede, at EF-tjenestemænd ikke efter vedtægten har noget krav på overflytning til en anden institution, selv om de opfylder alle de betingelser, der kræves hertil. Selv om Parlamentets afvisning af sagsøgerens klage over dets afslag på hans ansøgning om overflytning var ulovlig, havde sagsøgeren derfor ikke af denne grund alene krav på en overflytning. Endvidere gjaldt, at uanset om den anfægtede afgørelse var ulovlig — og derfor måtte annulleres — og dette principielt var egnet til at påføre den sagsøgte institution et ansvar, kunne der ikke fastslås et sådant ansvar, medmindre det var godtgjort, at sagsøgeren ville have opnået den af ham ønskede overflytning, såfremt afgørelsen ikke havde været ulovlig. I betragtning heraf kunne Retten ikke på dette stadium udtale sig om sagsøgerens erstatningspåstand, som derfor måtte forkastes som værende nedlagt på et for tidligt tidspunkt (præmis 57, 58 og 59).

Henvisning til: Branco mod Revisionsretten, a.st., præmis 28.

Konklusion:

Parlamentets afgørelse af 10. januar 1994 om afvisning af sagsøgerens klage over afslaget på hans ansøgning om den ledige stilling, som meddelelse nr. PE/LA/91 af 15. marts 1993 vedrører, annulleres.

I øvrigt frifindes Parlamentet.