KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (TREDJE AFDELING) DEN 13. NOVEMBER 1995. - DUMEZ MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KOMMISSIONENS AFVISNING AF AT INDLEDE EN TRAKTATBRUDSPROCEDURE - ANNULLATIONSSOEGSMAAL - PASSIVITETSSOEGSMAAL - AFVISNING. - SAG T-126/95.



Samling af Afgørelser 1995 side II-02863



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Annullationssoegsmaal ° akter, der kan vaere genstand for soegsmaal ° Kommissionens afvisning af at indlede en traktatsbrudsprocedure ° ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 169, og art. 173, stk. 4)

2. Passivitetssoegsmaal ° fysiske eller juridiske personer ° undladelser, der kan vaere genstand for soegsmaal ° undladelse af at indlede en traktatbrudsprocedure ° afvisning

(EF-traktaten, art. 169 og 175)

Sammendrag

1. Et annullationssoegsmaal, som anlaegges af en fysisk eller juridisk person til proevelse af Kommissionens afslag paa at indlede en traktatbrudsprocedure mod en medlemsstat, maa afvises.

Afslaget kan ikke anfaegtes, dels fordi traktatens artikel 169 giver Kommissionen et frit skoen ved afgoerelsen af, om der skal indledes en saadan procedure, dels fordi den henvendelse, afslaget er svar paa, havde til formaal at faa Kommissionen til fremsaette en begrundet udtalelse, som ikke kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal, idet en afgoerelse, der har karakter af et afslag, skal bedoemmes efter arten af den henvendelse, den er svar paa.

2. Et passivitetssoegsmaal, som anlaegges af en fysisk eller juridisk person med paastand om, at det fastslaas, at Kommissionen ved at beslutte ikke at indlede en traktatsbrudsprocedure mod en medlemsstat i strid med traktaten har undladt at traeffe afgoerelse, maa afvises.

Artikel 175 omhandler nemlig passivitet i form af en manglende afgoerelse eller stillingtagen og ikke det forhold, at der traeffes en anden afgoerelse end den, som de beroerte parter havde oensket eller fundet noedvendig. Desuden forudsaetter et passivitetssoegsmaal, at den paagaeldende institution har en pligt til at handle, saaledes at den paastaaede undladelse heraf er i strid med traktaten.

Det fremgaar imidlertid af traktatens artikel 169, at Kommissionen ikke er forpligtet til at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse, men derimod i denne henseende raader over en skoensbefoejelse, der udelukker private fra at kraeve, at den indtager en naermere bestemt stilling.

Parter

I sag T-126/95,

Dumez, Nanterre (Frankrig), ved advokaterne Alexandre Carnelutti og Jean-Pierre Spitzer, Paris,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Hendrik van Lier, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

hvori der principalt er nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 29. marts 1995 om ikke at indlede en procedure mod Den Hellenske Republik for tilsidesaettelse af faellesskabsretten ved tildelingen af den offentlige kontrakt vedroerende Athens nye lufthavn i Spata, subsidiaert om, at det fastslaas, at Kommissionen har udvist passivitet,

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Tredje Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, C.P. Briët, og dommerne B. Vesterdorf og A. Potocki,

justitssekretaer: H. Jung,

afsagt foelgende

Kendelse

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder

1 Den 20. juni 1991 udsendte den graeske regering en udbudsbekendtgoerelse vedroerende projektering, opfoerelse og drift af Athens nye lufthavn i Spata. Bekendtgoerelsen blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 10. august 1991 (EFT S 151, s. 16).

2 Efter at der var blevet indgivet ni anmodninger om deltagelse i praekvalifikationen, tillod den graeske regering fire konsortier at afgive tilbud. Ifoelge udbudsbetingelserne (Request for proposals) forudsatte koncessionskontrakten oprettelse af et selskab, som skulle drive lufthavnen, idet 65% af kapitalen skulle ejes af en privat koncessionshaver og 35% af den graeske stat. Koncessionen skulle vaere gaeldende i 50 aar. I henhold til proceduren skulle der udarbejdes faelles kontraktdokumenter mellem den graeske stat og de to bedste kandidater, hvorefter det saakaldte "cash bid", dvs. det beloeb, der blev tilbudt for at erhverve den del af selskabskapitalen, som var forbeholdt den private deltager, skulle vaere det afgoerende tildelingskriterium.

3 De to konsortier, der blev udvalgt til at deltage i procedurens afsluttende fase, er Hochtief og Athens Airport Associates (herefter "AAA"). Sagsoegeren indgaar i sidstnaevnte konsortium.

4 Ved skrivelse af 28. juni 1993 meddelte de graeske myndigheder de to kandidater, at de havde aendret kriterierne for tildelingen af kontrakten.

5 I slutningen af juli 1993 blev der udarbejdet en foerste vurdering af de tilbud, der i mellemtiden var blevet afgivet af de to konsortier, og det blev foreslaaet at give Hochtief kontrakten. Som foelge af den graeske regerings fald blev der imidlertid ikke truffet nogen formel beslutning om tildelingen af kontrakten.

6 Efter afholdelse af parlamentsvalg besluttede den nye regering at gennemgaa og aendre vilkaarene for tildelingen af Spata-projektet, idet den ved skrivelse af 18. februar 1994 anmodede de to konkurrenter om inden den 18. marts at fremsende nye tilbud baseret paa et "noeglefaerdigt" anlaeg forbundet med en seksaarig kontrakt om driften af lufthavnen. Kun AAA-konsortiet besvarede denne henvendelse, idet Hochtief-konsortiet var af den opfattelse, at det allerede havde faaet tildelt kontrakten.

7 Idet de vendte tilbage til princippet om en koncession, valgte de graeske myndigheder derefter tilsyneladende en ordning med en privat finansiering i stoerrelsesordenen 10%. Det var igen kun AAA, der reagerede paa forslaget.

8 I loebet af maj 1994 fremsendte Hochtief derpaa nogle nye forslag til de graeske myndigheder, hvorefter staten skulle have en majoritetsandel (55%) af kapitalen i det selskab, der skulle staa for driften af lufthavnen, idet koncessionsperioden blev nedsat fra 50 til 30 aar, samtidig med at der blev givet afkald paa enhver form for saerrettigheder over omraadet omkring lufthavnen.

9 Efter at vaere blevet orienteret om sagen af AAA-konsortiet ved skrivelse af 26. august 1994 henvendte Kommissionen sig til de graeske myndigheder. Disse opfordrede ved skrivelse af 14. september 1994 som foelge heraf de to konkurrenter til at praecisere deres tilbud inden den 23. september. Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den graeske regering tog imod et tilbud fra Hochtief dateret den 3. oktober 1994, selv om fristen for afgivelse af tilbud var udloebet.

10 De graeske myndigheder foretog en ny vurdering af tilbuddene. Ligesom den foerste vurdering gav den anden vurdering AAA anledning til betaenkeligheder og kritik, hvorfor konsortiet igen henvendte sig til Kommissionen.

11 Efter adskillige kontakter mellem Kommissionens tjenestegrene og de graeske myndigheder foreslog sidstnaevnte en supplerende sagkyndig undersoegelse med henblik paa at afgoere, om tildelingskriterierne var blevet anvendt uden forskelsbehandling. I december 1994 udnaevntes de tre sagkyndige, som efter at have afsluttet deres undersoegelse bekraeftede, at de omhandlede kriterier var blevet anvendt korrekt.

12 AAA gav udtryk for staerk tvivl om, hvorvidt de tre sagkyndiges rapport var regulaer. Ved skrivelse af 20. februar 1995 klagede AAA paa ny til Kommissionen over de graeske myndigheders fremgangsmaade i forbindelse med tildelingen af kontrakten.

13 Den ansvarlige kommissaer forelagde Spata-sagen for kommisaerkollegiet. Under et moede den 29. marts 1995 besluttede Kommissionen ikke at indlede en procedure mod Den Hellenske Republik.

14 Ifoelge sagsoegeren har det graeske parlament godkendt tildelingen af koncessionen til Hochtief-konsortiet og kontraktdokumenterne vedroerende koncessionen, saaledes at de to saet af retsakter har faaet lovkraft efter national ret.

Parternes paastande og retsforhandlinger

15 Sagsoegeren har paa den baggrund ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 5. juni 1995 anlagt naervaerende sag og nedlagt foelgende paastande:

° Kommissionens beslutning af 29. marts 1995 annulleres.

° Subsidiaert: Det fastslaas, at Kommissionen har handlet retsstridigt ved at undlade at indlede en traktatsbrudsprocedure mod Den Hellenske Republik i anledning af dennes alvorlige og gentagne tilsidesaettelser af faellesskabsretten i forbindelse med proceduren med henblik paa tildeling af koncessionen paa Athens fremtidige lufthavn.

° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

16 Ved saerskilt processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 20. juli 1995 har Kommissionen rejst en formalitetsindsigelse, idet den har nedlagt foelgende paastande:

° Sagen afvises.

° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

17 I sit indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen, indleveret den 19. september 1995, har sagsoegeren nedlagt paastand om, at formalitetsindsigelsen forkastes, subsidiaert henskydes til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet.

18 Ved begaering indleveret til Rettens Justitskontor den 7. november 1995 har Den Hellenske Republik anmodet om tilladelse til at intervenere til stoette for Kommissionens paastande.

Retlige bemaerkninger

19 I henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 3, forhandles der mundtligt om formalitetsindsigelsen, medmindre Retten bestemmer andet. Retten (Tredje Afdeling) finder, at sagen er tilstraekkeligt oplyst, og at der ikke er anledning til at indlede mundtlig forhandling.

Formaliteten

Paastandene stoettet paa EF-traktatens artikel 173

° Parternes argumenter

20 Kommissionen har til stoette for afvisningspaastanden for det foerste gjort gaeldende, at beslutningen om ikke at indlede en traktatsbrudsprocedure ikke udgoer en beslutning i traktatens artikel 173' s forstand. Den har herved henvist til, at en traktatbrudsprocedure efter EF-traktatens artikel 169 indledes med en administrativ fase, som ikke indebaerer nogen bindende retsakt (Domstolens dom af 1.3.1966, sag 48/65, Luetticke m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 169, org. ref.: Rec. s. 27, paa s. 39).

21 Kommissionen har for det andet gjort gaeldende, at den raader over et frit skoen ved afgoerelsen af, om der skal indledes en procedure i henhold til artikel 169, og at borgerne derfor ikke kan anfaegte en afvisning fra Kommissionens side af at indlede en saadan procedure mod en medlemsstat (Domstolens dom i sagen Luetticke m.fl. mod Kommissionen, jf. ovenfor, og Domstolens dom af 14.2.1989, sag 247/87, Star Fruit mod Kommissionen, Sml. s. 291, praemis 13, Rettens kendelse af 14.12.1993, sag T-29/93, Alonso-Cortés mod Kommissionen, Sml. II, s. 1389, praemis 55, af 27.5.1994, sag T-5/94, J. mod Kommissionen, Sml. II, s. 391, praemis 15, og af 4.7.1994, sag T-13/94, Century Oils Hellas mod Kommissionen, Sml. II, s. 431, praemis 14).

22 Kommissionen har for det tredje anfoert, at selv om det maatte antages, at beslutningen om ikke at indlede en traktatsbrudsprocedure udgoer en beslutning, der kan anfaegtes, beroerer den ikke sagsoegeren umiddelbart og individuelt. Retspraksis vedroerende statsstoette og om anvendelse af EF-traktatens artikel 85 og 86, jf. f.eks. Domstolens dom af 28. januar 1986 i sagen Cofaz m.fl. mod Kommissionen (sag 169/84, Sml. s. 391) og af 16. juni 1994 i sagen SFEI m.fl. mod Kommissionen (sag C-39/93 P, Sml. I, s. 2681), kan ikke overfoeres til traktatsbrudsprocedurerne, da traktatens artikel 169 hverken tillaegger Kommissionen befoejelse til at fastslaa, om der er begaaet en overtraedelse, eller giver interesserede tredjemaend ret til at indtraede i den administrative procedure.

23 Kommissionen har endelig understreget, at medlemsstaterne skal sikre en effektiv domstolskontrol med overholdelsen af de gaeldende faellesskabsretlige regler, og at dette krav paa omraadet for offentlige kontrakter er blevet skaerpet ved saerlige direktiver om klageprocedurer (Raadets direktiv 89/665/EOEF af 21.12.1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedroerende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgaaelse af offentlige indkoebs- samt bygge- og anlaegskontrakter, EFT L 395, s. 33, og Raadets direktiv 92/13/EOEF af 25.2.1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedroerende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmaaden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, EFT L 76, s. 14). Ifoelge Kommissionen har de virksomheder, der er beroert af direktiverne, i overensstemmelse med princippet om "ret til domstolsproevelse" de retsmidler, der er indfoert i national ret under overholdelse af og med de garantier, traktaten og Domstolens praksis giver dem.

24 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at erklaeringen fra en talsmand for Kommissionen udgoer et tilstraekkeligt bevis for, at der foreligger en beslutning fra Kommissionens side (Rettens dom af 24.3.1994, sag T-3/93, Air France mod Kommissionen, Sml. II, s. 121). Kommissionen har saaledes den 29. marts 1995 truffet en beslutning om ikke at indlede en traktatsbrudsprocedure mod Den Hellenske Republik.

25 Efter sagsoegerens opfattelse udgoer beslutningen af 29. marts 1995 en akt, som har retsvirkninger, idet den endeligt afsluttede den undersoegelse, Kommissionen ivaerksatte efter at vaere blevet gjort opmaerksom paa sagen af sagsoegeren gennem en klage af 26. august 1994 (dommen i sagen SFEI m.fl. mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 27). Sagsoegeren har under henvisning til Domstolens dom af 25. oktober 1977 i sagen Metro mod Kommissionen (sag 26/76, Sml. s. 1875) og af 4. oktober 1983 i sagen Fediol mod Kommissionen (sag 191/82, Sml. s. 2913) anfoert, at beslutningen om ikke at indlede en traktatsbrudsprocedure kan sidestilles med en beslutning om at afslutte behandlingen af en klage paa det konkurrenceretlige omraade. Selskabet har i sit indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen tilfoejet, at det forhold, at Kommissionen ikke har pligt til at anlaegge sag ved Domstolen, ikke betyder, at de retsakter, den udsteder under den administrative procedure, er uden retsvirkninger.

26 Sagsoegeren har dernaest gjort gaeldende, at som medlem af AAA-konsortiet er sagsoegeren umiddelbart og individuelt beroert af den anfaegtede beslutning. AAA-konsortiets medlemmer er nemlig ifoelge sagsoegeren de eneste retssubjekter, der rammes af de graeske myndigheders overtraedelser af faellesskabsretten. Beslutningen om ikke at indlede traktatsbrudsproceduren, som blev truffet paa baggrund af konsortiets klage, individualiserer saaledes konsortiets medlemmer paa lignende maade som adressaten (Domstolens dom af 15.7.1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org. ref.: Rec. s. 197). De er ligeledes umiddelbart beroert, fordi virkningerne af Kommissionens beslutning umiddelbart paavirker deres stilling som erhvervsdrivende i forbindelse med proceduren for tildeling af kontrakten.

27 Sagsoegeren har anfoert, at det under alle omstaendigheder forekommer udelukket at anvende den af Kommissionen citerede retspraksis (jf. ovenfor, praemis 21) i det foreliggende tilfaelde, fordi i) den omhandlede nationale foranstaltning er af rent individuel karakter, ii) de faellesskabsretlige regler, som den paagaeldende medlemsstat har tilsidesat, har karakter af forfatningsretlige principper i Faellesskabets retsorden, iii) tilsidesaettelsen af reglerne er sket i forbindelse med procedurer for tildeling af offentlige kontrakter, i forbindelse med hvilke der vil blive tale om en betydelig faellesskabsfinansiering.

28 Sagsoegeren har i denne forbindelse gjort gaeldende, at selskabet med sit soegsmaal ikke forsoeger at opnaa, at nogle generelle regler aendres, men derimod at en retsakt af individuel og begraenset karakter, nemlig tildeling af en kontrakt til en konkurrent, traekkes tilbage. Der er saaledes tale om, at Retten forelaegges en afvisning fra Kommissionens side af at ivaerksaette sanktioner i anledning af en konkurrencefordrejning, og paa ingen maade om en domstolsproevelse af hensigtmaessigheden af en beslutning vedroerende nationale bestemmelser. Faellesskabets retsinstansers "self-restraint" gaelder kun sidstnaevnte situation.

29 Til stoette for, at sagen boer antages til realitetsbehandling, har sagsoegeren endvidere paaberaabt sig, at der er tale om en tilsidesaettelse af regler af grundlaeggende og forfatningsretlig karakter, saasom ligebehandlingsprincippet. Sagsoegeren har henvist til, at Kommissionen paa omraadet for offentlige kontrakter har faaet tildelt en saerlig opgave, idet den skal drage omsorg for, at betingelserne for deltagelse i udbud er lige, og paase, at der ikke sker forskelsbehandling (Domstolens dom af 10.7.1985, sag 118/83, CMC m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2325, praemis 44). Den anfaegtede beslutning foregriber ogsaa den vurdering af kontraktens lovlighed, Kommissionen skal foretage med henblik paa at bevilge eller godkende en faellesskabsfinansiering.

30 Sagsoegeren har tilfoejet, at det skoen, der er indroemmet Kommissionen ved traktatens artikel 169, ikke kan medfoere, at Kommissionen er unddraget enhver form for domstolskontrol (dommen i sagen Fediol mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 30). Dette ville ifoelge sagsoegeren vaere uforeneligt med det princip om "ret til domstolsproevelse", som er fastslaaet ved Domstolens dom af 15. maj 1986 i Johnston-sagen (sag 222/84, Sml. s. 1651, praemis 18), den europaeiske konvention af 4. november 1950 til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder og artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europaeiske Union. Selskabet har tilfoejet, at der skal vaere mulighed for domstolsproevelse af Kommissionens beslutninger om henlaeggelse af sager, naar der er tale om individuelle foranstaltninger, der goer indgreb i en af de grundlaeggende rettigheder, borgerne og virksomhederne har i henhold til traktaten.

31 Sagsoegeren har anfoert, at en afvisning af sagen ville foere til en retsnaegtelse. Selskabet har gjort gaeldende, at det ikke kan opnaa det oenskede resultat for de nationale domstole, da der ikke efter graesk ret findes saerlige rettergangsformer, der goer det muligt for en forbigaaet konkurrent at faa suspenderet en ulovlig tildeling af en kontrakt. I oevrigt er de direktiver, Kommissionen har omtalt, ifoelge sagsoegeren endnu ikke gennemfoert i Graekenland. Sagsoegeren har i sit indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen tilfoejet, at den "lovfaestede godkendelse", det graeske parlament har givet, blokerer for enhver proevelse ved de nationale domstole, da de graeske forvaltningsdomstole ikke vil tilsidesaette en lov.

° Rettens bemaerkninger

32 Med den i medfoer af traktatens artikel 173, stk. 4, anlagte sag oensker sagsoegeren at opnaa en annullation af Kommissionens beslutning om ikke at foelge opfordringen fra AAA-konsortiet, som sagsoegeren tilhoerer, til at indlede en traktatsbrudsprocedure mod Den Hellenske Republik.

33 Det fremgaar af fast retspraksis, at private ikke kan anfaegte Kommissionens afslag paa at indlede en traktatsbrudsprocedure mod en medlemsstat (dommen i sagen Luetticke m.fl. mod Kommissionen, jf. ovenfor, Domstolens kendelse af 12.6.1992, sag C-29/92, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 3935, praemis 21, Rettens kendelse i sagen Calvo Alonso-Cortés mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 55, og Rettens kendelse af 29.11.1994, sagerne T-479/93 og T-559/93, Bernardi mod Kommissionen, Sml. II, s. 1115, praemis 27).

34 Domstolens og Rettens praksis, hvorefter Kommissionens afslag paa at indlede en procedure i henhold til traktatens artikel 169 ikke kan anfaegtes, er ikke alene baseret paa det skoen, traktatens artikel 169 selv giver Kommissionen, men ogsaa paa princippet om, at en afgoerelse fra Kommissionen, der har karakter af et afslag, skal bedoemmes efter arten af den henvendelse, den er svar paa (Domstolens dom af 8.3.1972, sag 42/71, Nordgetreide mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 41, org. ref.: Rec. s. 105, praemis 5).

35 Med henblik paa at fastlaegge, hvilken form for handling der oenskes opnaaet med AAA-konsortiets klage, skal der henvises til ordlyden af traktatens artikel 169: "Finder Kommissionen, at en medlemsstat ikke har overholdt en forpligtelse, der paahviler den i henhold til denne traktat, fremsaetter den en begrundet udtalelse herom efter at have givet den paagaeldende stat lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger. Retter den paagaeldende stat sig ikke efter den fremsatte udtalelse inden for den frist, der er fastsat af Kommissionen, kan denne indbringe sagen for Domstolen".

36 Naar henses til, at det i henhold til traktatens artikel 169 alene er Domstolen, der har kompetence til at fastslaa, at Den Hellenske Republik ° som haevdet af sagsoegeren ° har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og andre faellesskabsretlige regler, kan AAA-konsortiets klage kun have haft til formaal at faa Kommissionen til at fremsaette en begrundet udtalelse (jf. f.eks. dommen i sagen Luetticke m.fl. mod Kommissionen, jf. ovenfor, og generaladvokat Gand' s forslag til afgoerelse i samme sag, Rec. s. 40 og 43).

37 Det foelger imidlertid af opbygningen af traktatens artikel 169, at den begrundede udtalelse kun er en indledende fase forud for en eventuel traktatsbrudssag ved Domstolen og saaledes ikke kan betragtes som en retsakt, der kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal. Kommissionens afvisning af at indlede en traktatsbrudsprocedure kan dermed heller ikke anfaegtes, hvorved det er ufornoedent at undersoege, om Kommissionens afslag beroerer sagsoegeren umiddelbart og individuelt.

38 Endvidere bemaerkes, at alvorligheden af den paastaaede overtraedelse af faellesskabsretten og den individuelle karakter, som den i klagen omhandlede handling fra den graeske regerings side haevdes at have, samt den eventuelle mangel paa effektive retsmidler paa nationalt plan, under alle omstaendigheder ikke er faktorer, der kan aendre den retlige kvalifikation af den handling, klageren oensker foretaget.

39 Annullationspaastanden boer herefter afvises.

Den subsidiaere paastand stoettet paa EF-traktatens artikel 175

° Parternes argumenter

40 Kommissionen har i sin formalitetsindsigelse anfoert, at det foelger af fast retspraksis, at en sag, som er anlagt i medfoer af traktatens artikel 175 med paastand om, at det fastslaas, at Kommissionen i strid med traktaten har undladt at traeffe afgoerelse, idet den ikke har indledt en traktatsbrudsprocedure mod en medlemsstat, maa afvises (dommen i sagen Star Fruit mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 11-14, Domstolens kendelse af 30.3.1990, sag C- 371/89, Emrich mod Kommissionen, Sml. I, s. 1555, praemis 5, 6 og 7, og kendelsen i sagen Century Oils Hellas mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 12-16).

41 Sagsoegeren har anfoert, at AAA-konsortiet den 20. februar 1995 opfordrede Kommissionen til at skride ind over for Den Hellenske Republik. Selskabet har tilfoejet, at saafremt Retten maatte laegge til grund, at Kommissionen ikke traf nogen beslutning under sit moede den 29. marts 1995, har den siden den 21. april 1995 udvist passivitet. Sagsoegeren har imidlertid i sit indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen gjort gaeldende, at passivitetspaastanden er blevet genstandsloes, da Kommissionen selv har bekraeftet, at den har taget stilling.

° Rettens bemaerkninger

42 Sagsoegerens paastand stoettet paa traktatens artikel 175, stk. 3, sigter mod at faa fastslaaet, at Kommissionen ved ikke at indlede en traktatsbrudsprocedure mod Den Hellenske Republik har undladt at traeffe afgoerelse og dermed handlet i strid med traktaten.

43 Indledningsvis bemaerkes, at Kommissionen tog stilling i artikel 175' s forstand, da den traf den omtvistede beslutning den 29. marts 1995. Ifoelge fast retspraksis (Domstolens dom af 15.12.1988, forenede sager 166/86 og 220/86, Irish Cement mod Kommissionen, Sml. s. 6473, praemis 17) omhandler artikel 175 passivitet i form af en manglende afgoerelse eller stillingtagen og ikke det forhold, at der traeffes en anden afgoerelse end den, som de beroerte parter havde oensket eller fundet noedvendig.

44 Det bemaerkes endvidere, at et passivitetssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 175 forudsaetter, at den paagaeldende institution har en pligt til at handle, saaledes at den paastaaede undladelse heraf er i strid med traktaten. Det fremgaar imidlertid af opbygningen af traktatens artikel 169, at Kommissionen ikke er forpligtet til at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse, men derimod i denne henseende raader over en skoensbefoejelse, der udelukker private fra at kraeve, at den indtager en naermere bestemt stilling (dommen i sagen Star Fruit mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 11, og kendelsen i sagerne Bernardi mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 31)

45 Sagsoegerens passivitetspaastand boer derfor afvises.

46 Sagen boer herefter i det hele afvises. Det er paa denne baggrund ufornoedent at traeffe afgoerelse om Den Hellenske Republiks begaering om intervention.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

47 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor paalaegges at baere sine egne omkostninger og betale Kommissionens omkostninger.

48 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 4, baerer medlemsstater, der er indtraadt i en sag, deres egne omkostninger. Saafremt Den Hellenske Republik har haft omkostninger i forbindelse med begaeringen om intervention, boer den derfor selv baere disse.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Tredje Afdeling)

1) Sagen afvises.

2) Det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om begaeringen om intervention.

3) Sagsoegeren baerer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger. Den Hellenske Republik baerer sine egne omkostninger i forbindelse med begaeringen om intervention.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 13. november 1995.