ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
16

Under sagen om foreløbige forholdsregler anførte sagsøgeren, at han udfoldede bestræbelser for at komme i arbejde. Han fremlagde en skrivelse af 20. december 2005 fra uddannelsescentret i Frankfurt, der tilbød ham at deltage i et program i en måned med henblik på at opnå beskæftigelse. Hakan Er påbegyndte programmet, men afbrød det med den begrundelse, at det ikke var egnet for hans profil. Evalueringsrapporten vedrørende Hakan Ers kompetencer konkluderede, at han havde en svag egnethedsvurdering, at han udviste ringe udholdenhed og var upunktlig. Det ansås for hensigtsmæssigt, at han straks blev anvist arbejde, idet yderligere kvalifikationsbestræbelser var formålsløse. Hakan Er ansås dog for egnet til »enkle og rutineprægede arbejdsopgaver«.
24

På denne baggrund skal det rejste spørgsmål besvares med, at direktiv 2000/35 skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national bestemmelse som artikel 14 i lovdekret nr. 669/1996, hvorefter en kreditor, der er i besiddelse af et tvangsfuldbyrdelsesgrundlag for en ubestridt fordring på en offentlig myndighed, som udgør vederlaget for en handelstransaktion, ikke kan iværksætte tvangsfuldbyrdelse over for denne myndighed før udløbet af en frist på 120 dage fra forkyndelsen af tvangsfuldbyrdelsesgrundlaget for den offentlige myndighed.
25

Da Hoge Raad der Nederlanden finder, at tvisten rejser spørgsmål om fortolkningen af fællesskabsretten, har den besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal […]traktatens artikel 73 B og 73 D fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat for så vidt angår en fast ejendom beliggende i denne stat, som er del af boet efter en person, som på dødstidspunktet var bosiddende i en anden medlemsstat, opkræver en afgift af erhvervelsen ved arv af denne faste ejendom på grundlag af dens værdi uden at tage hensyn til den overfordelingsgæld, for hvilken den begunstigede hæfter i medfør af en testamentarisk bestemmelse? 2) For det tilfælde, at det første spørgsmål besvares bekræftende, og det desuden ved sammenligning skal afgøres, om og i hvilket omfang der skal tages hensyn til overfordelingsgæld, hvilken metode […] skal da anvendes på et tilfælde som det foreliggende med henblik på afgørelsen af, om den arveafgift, der ville være blevet opkrævet, hvis arvelader på dødstidspunktet havde haft bopæl i Nederlandene, ville have været mindre end ejerskifteafgiften? 3) Skal der med henblik på vurderingen af, om der foreligger en eventuel forpligtelse, der i medfør af [EF-]traktaten påhviler den medlemsstat, hvor ejendommen er beliggende, til at tillade helt eller delvist fradrag for overfordelingsgæld, tages hensyn til den omstændighed, at dette fradrag kan føre til, at den medlemsstat, der — henset til arveladers bopæl — har beskatningskompetencen, reducerer godtgørelsen for at hindre dobbeltbeskatning?«
26

For det andet finder regeringen, at det forelagte spørgsmål er hypotetisk på det trin, hvor proceduren i hovedsagen befinder sig. På dette trin har den forelæggende ret endnu ikke besvaret afgørende spørgsmål for løsningen af tvisten i hovedsagen, bl.a. spørgsmålet om, hvorvidt der var en sådan forbindelse mellem gælden og den pågældende faste ejendom, at der foreligger en byrde hvilende på ejendommen. I denne forbindelse har den belgiske regering under den mundtlige forhandling understreget, at der i den foreliggende sag ikke er tale om et pant, der hviler på ejendommen beliggende i Belgien, men alene om en fuldmagt til at tage pant, som Reintges Hildegard Eckelkamp gav sin bror, før hun afgik ved døden. Regeringen har anført, at eftersom en fuldmagt til at tage pant kun udgør en ret overladt til tredjemand til eventuelt at lade registrere et pant i en given ejendom, og at en sådan registrering ikke er sket, foreligger der ikke nogen byrde, der hviler på nævnte ejendom, i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i Domstolens praksis. Det forelagte spørgsmål er således hypotetisk.
11

Samme direktivs artikel 6, stk. 1-3 og 6, bestemmer: »1. Forbrændingsanlæg skal drives således, at der opnås et udbrændingsniveau, hvor det samlede organiske kulstofindhold (TOC) i slaggen og bundasken er under 3% eller glødetabet er under 5% af materialets tørvægt. Om nødvendigt forbehandles affaldet på passende vis. Forbrændingsanlæg skal udformes, udstyres, opføres og drives således, at forbrændingsgasserne efter den sidste indblæsning af forbrændingsluft opvarmes på kontrolleret og ensartet vis, selv under de mest ugunstige forhold, til en temperatur, der i to sekunder er på 850°C, målt nær den indre væg eller et andet repræsentativt punkt i forbrændingskammeret, som godkendt af den kompetente myndighed. Ved forbrænding af farligt affald, som indeholder mere end 1% halogenerede organiske stoffer, udtrykt som chlor, skal temperaturen nå op på mindst 1100°C i mindst to sekunder. Hver linje i forbrændingsanlægget skal være forsynet med mindst en støttebrænder. Denne brænder skal gå i gang automatisk, når forbrændingsgassernes temperatur efter den sidste indblæsning af forbrændingsluft falder til under hhv. 850°C eller 1100°C. Den skal også benyttes i antændings- og udbrændingsfasen for at sikre, at temperaturen på henholdsvis 850°C eller 1100°C fastholdes på ethvert tidspunkt under disse faser, og så længe der stadig er uforbrændt affald i forbrændingskammeret. Under antændings- og udbrændingsfasen, eller når forbrændingsgassernes temperatur falder til under henholdsvis 850°C eller 1100°C, må støttebrænderen ikke få tilført brændstof, som kan medføre større emissioner end dem, der skyldes fyring med gasolie svarende til definitionen i artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 75/716/EØF [af 24. november 1975 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om svovlindholdet i visse flydende brændselsstoffer (EFT L 307, s. 22)], eller med flydende gas eller naturgas. 2. Kombinerede forbrændingsanlæg skal udformes, udstyres, opføres og drives således, at forbrændingsgasserne fra affaldsforbrændingen opvarmes på kontrolleret og ensartet vis, selv under de mest ugunstige forhold, til en temperatur på 850°C i to sekunder. Hvis der medforbrændes farligt affald med et indhold på mere end 1% halogenerede organiske stoffer udtrykt som chlor, skal temperaturen nå op på mindst 1100°C. 3. Forbrændingsanlæg og kombinerede forbrændingsanlæg skal være forsynet med et automatisk system, som forhindrer affaldsindfyringen a) ved antændingen, indtil temperaturen på henholdsvis 850°C eller 1100°C eller den i stk. 4 anførte temperatur er opnået b) når temperaturen på henholdsvis 850°C eller 1100°C eller den i stk. 4 anførte temperatur ikke opretholdes c) når de kontinuerlige målinger, som kræves ifølge nærværende direktiv, viser, at en emissionsgrænseværdi overskrides som følge af forstyrrelser eller svigt i rensningsanlægget. […] 6. Al den varme, der genereres ved forbrændingen eller medforbrændingen, skal udnyttes, for så vidt det er praktisk gennemførligt.«
42

Hvad for det første angår denne medlemsstats argument, hvorefter Kommissionens klagepunkt ikke er korrekt formuleret, eftersom Republikken Litauen har vedtaget alle de juridiske, tekniske og organisatoriske foranstaltninger, som er nødvendige for at gennemføre forsyningspligtdirektivets artikel 26, stk. 3, kan dette ikke tiltrædes. Det fremgår således med tydelighed af formuleringen af samt begrundelsen for dette klagepunkt, at Kommissionen ikke foreholder Republikken Litauen ikke at have gennemført den nævnte bestemmelse korrekt eller ikke i tilstrækkelig grad at have gennemført den nævnte bestemmelse, men derimod for ikke at være i stand til at sikre i praksis, at de pågældende oplysninger rent faktisk stilles til rådighed for alarmtjenesterne.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 11. september 2008 – Kommissionen mod Italien

(Sag C‑447/07)

»Traktatbrud – artikel 39 EF – ansættelse i den offentlige administration – kaptajn og styrmand (overstyrmand) på skibe – udøvelse af offentlig myndighed om bord – krav om statsborgerskab i flagmedlemsstaten«

1. Fri bevægelighed for personer – undtagelser – stillinger i den offentlige administration (art. 39, stk. 4, EF) (jf. præmis 16, 18 og 21 samt domskonkl.)

2. Fri bevægelighed for personer – undtagelser – beskyttelse af den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed (art. 39, stk. 3, EF) (jf. præmis 17 og domskonkl.)

3. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 23)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 39 EF – national lovgivning, hvorefter stillingen som kaptajn og overstyrmand på alle skibe, der fører denne stats flag, er forbeholdt statsborgere i den pågældende stat.

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 39 EF, idet den i sin nationale lovgivning har opretholdt et krav om italiensk statsborgerskab for at kunne gøre tjeneste som kaptajn og styrmand (overstyrmand) på alle skibe, der sejler under italiensk flag.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
1)

Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 26, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet), idet den ikke har sikret, at virksomheder, der driver offentlige telefonnet, for samtlige opkald til det fælles europæiske alarmnummer »112« og i det omfang, det er teknisk muligt, stiller en lokaliseringsfacilitet til rådighed for de instanser, der varetager nødsituationer.
6

I direktivets artikel 8 med overskriften »Foranstaltninger, der finder anvendelse i zoner, hvor niveauerne overskrider grænseværdien« hedder det: »1. Medlemsstaterne opstiller en fortegnelse over zoner og bymæssige områder, hvor niveauet for et eller flere forurenende stoffer overskrider grænseværdien plus margen for tilladt overskridelse. Er der ikke fastsat en margen for overskridelse for et bestemt forurenende stof, sidestilles de zoner og bymæssige områder, hvor niveauet for dette stof overskrider grænseværdien, med de zoner og bymæssige områder, der er nævnt i første afsnit, og stk. 3, 4 og 5 nedenfor finder anvendelse. 2. Medlemsstaterne opstiller en fortegnelse over zoner og bymæssige områder, hvor niveauet for et eller flere forurenende stoffer ligger mellem grænseværdien og grænseværdien plus margen for overskridelse. 3. I de zoner og bymæssige områder, der er nævnt i stk. 1, træffer medlemsstaterne foranstaltninger for at sikre, at der udarbejdes eller iværksættes en plan eller et program, som sikrer, at grænseværdien overholdes inden for den fastsatte tidsfrist. Planen eller programmet, som skal være tilgængelig for offentligheden, skal mindst indeholde de oplysninger, der er anført i bilag IV. 4. I de zoner og bymæssige områder, der er nævnt i stk. 1, hvor niveauet for mere end ét forurenende stof overskrides, skal medlemsstaterne fremlægge en samlet plan for alle de pågældende forurenende stoffer. […]«
122

Endelig fremgår det også af den appellerede doms præmis 153-160, at Kommissionen alene har anført, at hverken associeringsaftalen eller gennemførelsesbestemmelserne hertil udtrykkeligt foreskriver, at der i Tyrkiet skal føres registre, hvori toldcertifikaterne indføres, og at den eventuelle forekomst af sådanne registre under alle omstændigheder ikke indebærer, at det drejer sig om ægte certifikater, eftersom forfalsknerne har al mulig interesse i for de forfalskede certifikater at anvende et registreringsnummer, der svarer til et rigtigt certifikat. Retten har tiltrådt denne argumentation i den appellerede doms præmis 161 og 162.
29

Det bemærkes, at det ændrede direktivs bilag I, nr. 7, litra b) og c), blandt de projekter, som skal undergives en vurdering af indvirkningerne på miljøet, nævner »motorveje« og »motortrafikveje« samt »anlæg af nye veje med mindst fire kørebaner eller udretning og/eller udvidelse af en eksisterende vej med højst to kørebaner med henblik på anlæg af mindst fire kørebaner, hvis en sådan ny vej eller et således udrettet og/eller udvidet vejafsnit har en ubrudt længde på mindst 10 km«. I bilag II, nr. 10, litra e), og bilag II, nr. 13, første led, nævnes henholdsvis »bygning af veje« og »ændringer eller udvidelser af projekter i bilag I eller II, som allerede er godkendt, er udført eller er ved at blive udført, når de kan være til skade for miljøet« blandt de projekter, som medlemsstaterne i henhold til direktivets artikel 4, stk. 2, kan beslutte skal undergives en vurdering af indvirkningerne på miljøet. I denne forbindelse bemærkes, som Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber med rette har anført, at de begreber, som er indeholdt i nævnte bilag, er fællesskabsretlige begreber, som skal fortolkes selvstændigt, og at det ikke er udelukket, at de vejtyper, som er nævnt deri, er beliggende både i og uden for tæt bebyggede områder.
42

Det skal i denne forbindelse bemærkes, at det kun er helt undtagelsesvis, at Domstolen, under anvendelse af et almindeligt retssikkerhedsprincip, der er knæsat i Fællesskabets retsorden, vil kunne finde anledning til at begrænse borgernes mulighed for at påberåbe sig den således fortolkede bestemmelse med henblik på anfægtelse af tidligere i god tro stiftede retsforhold (dom af 6.3.2007, sag C-292/04, Meilicke m.fl., Sml. I, s. 1835, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
Artikel 12, stk. 7, i direktiv 97/33, indsat ved direktiv 98/61, bestemmer:

»De nationale tilsynsmyndigheder kræver, at i hvert fald organisationer, som driver offentlige telenet som defineret i del I i bilag I, og som de nationale tilsynsmyndigheder har meddelt har en stærk markedsposition, giver deres abonnenter, herunder dem, der benytter ISDN, mulighed for at få adgang til koblede tjenester hos enhver udbyder af offentlige teletjenester, som har samtrafik med de pågældende organisationer. Med henblik herpå skal der senest den 1. januar 2000 eller i lande, der har fået en længere overgangsperiode, snarest muligt derefter, dog senest to år efter en eventuelt senere dato, der er blevet aftalt for fuld liberalisering af taletelefonitjenester, være indført faciliteter, som giver abonnenterne mulighed for at bruge disse tjenester ved hjælp af fast operatørvalg med mulighed for ved det enkelte opkald at fravælge en forhåndsindstilling ved hjælp af et kort forvalgsnummer.

De nationale tilsynsmyndigheder sørger for, at samtrafikprisen for denne facilitet er omkostningsbaseret, og at eventuelle direkte gebyrer, som forbrugerne skal betale, ikke afholder dem fra at benytte faciliteten.«
38

På denne baggrund finder Domstolen, at det, idet der ikke foreligger mere præcise og detaljerede oplysninger i denne henseende, ikke fremgår med tilstrækkelig klarhed af de sagsakter, som er fremlagt for den, at disse forskellige omstændigheder kan have relevans for afgørelsen af tvisten i hovedsagen, og dermed kan være nyttige for den forelæggende ret, som, idet den har ansvaret for den retsafgørelse, der skal træffes, bedst er i stand til at bedømme relevansen af de spørgsmål, den forelægger for Domstolen, henset til de særlige omstændigheder i den sag, som er blevet indbragt for den.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/73/EF af 23. september 2002 om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
66

Særligt i betragtning af TNO’s vurdering burde Kommissionen imidlertid — for på en fyldestgørende måde at opfylde forpligtelsen til såvel at efterprøve alle relevante forhold i denne sag som at begrunde sin beslutning tilstrækkeligt — i den anfægtede beslutning have fremlagt begrundelsen for, at den — ligeledes på grundlag af oplysningerne for 2004 og trods de af TNO påviste forskelle mellem disse oplysninger og oplysningerne for året før — ikke fandt det godtgjort, at der forelå et specifikt problem.
Følgende er fastsat i artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1, herefter »toldkodeksen«):

»1. På de betingelser, der er fastsat i artikel 64, stk. 2, og med forbehold af de foranstaltninger, der er truffet i medfør af artikel 243, stk. 2, litra b), kan en person lade sig repræsentere over for toldmyndighederne med henblik på at foretage de handlinger og opfylde de formaliteter, der er fastsat i toldforskrifterne.

2. Repræsentationsforholdet kan være:

— direkte, når repræsentanten handler i en anden persons navn og for anden persons regning

— indirekte, når repræsentanten handler i eget navn, men for en anden persons regning.

På deres områder kan medlemsstaterne forbeholde retten til at udfærdige toldangivelser efter reglerne for:

— direkte repræsentation, eller

— indirekte repræsentation

ved at kræve, at repræsentanten skal være en toldklarerer, der udøver sin virksomhed i de pågældende områder.

[…]

4. Repræsentanten skal erklære at handle på den persons vegne, der repræsenteres, angive, hvorvidt det drejer sig om direkte eller indirekte repræsentation, og være i besiddelse af en fuldmagt.

Den person, der ikke erklærer, at han handler i en anden persons navn eller for en anden persons regning, eller som erklærer, at han handler i en anden persons navn eller for en anden persons regning, uden at være i besiddelse af en fuldmagt, anses for at handle i eget navn og for egen regning.

5. Toldmyndighederne kan afkræve enhver person, der erklærer, at han handler i en anden persons navn eller for en anden persons regning, dokumentation for hans fuldmagt.«
25

Ud over at den tilladelse, der er fastsat i artikel 6, stk. 2, i direktiv 2006/11, skal gå forud for enhver form for udledning, der kan indeholde de stoffer, som er opført på liste II, skal den fastsætte de emissionsnormer, som beregnes på grundlag af de miljøkvalitetskrav, der er fastsat i et program vedtaget af medlemsstaten i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1 og 3. Domstolen har i øvrigt ved flere lejligheder udtalt, at det fremgår af artikel 7, stk. 2, i direktiv 76/464, hvis ordlyd er identisk med ordlyden af artikel 6, stk. 2, i direktiv 2006/11, at tilladelserne skal indeholde emissionsnormer, som er gældende for de enkelte udledninger, der er meddelt tilladelse til, og som er beregnet på grundlag af kvalitetsmålsætninger, der på forhånd er opstillet i et program som omhandlet i artikel 7, stk. 1, og har til formål at beskytte vandet i de pågældende vandområder og vandløb (jf. bl.a. dom af 2.6.2005, sag C-282/02, Kommissionen mod Irland, Sml. I, s. 4653, præmis 68 og den deri nævnte retspraksis). Domstolen har endvidere i forbindelse med denne artikel 7, stk. 2, præciseret, at de i de forudgående tilladelser fastsatte emissionsnormer skal beregnes i forhold til de kvalitetsmålsætninger, som er opstillet i de pågældende programmer, på grundlag af en undersøgelse af recipientvande (jf. dom af , sag C-384/97, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 3823, præmis 41).
31

Som generaladvokaten har anført i punkt 41 i forslaget til afgørelse, gør en sådan fortolkning det ligeledes lettere at anvende den nævnte konfliktregel, idet den gør det muligt let at anvende reglerne om opkrævning af afgift og om forebyggelse af afgiftsunddragelse på leveringsstedet for tjenesteydelsen. Tjenesteyderen skal således udelukkende føre bevis for, at aftageren er afgiftspligtig, for at afgøre, om leveringsstedet for tjenesteydelsen befinder sig i den medlemsstat, hvor han er etableret, eller i den medlemsstat, hvor hjemstedet for aftagerens virksomhed befinder sig.
46

På grundlag af samtlige de anførte betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at fællesskabsbestemmelserne vedrørende immuniteter for medlemmer af Parlamentet skal fortolkes således, at i erstatningssager, som er anlagt mod et medlem af Parlamentet for meningstilkendegivelser, som denne har afgivet, — er den nationale ret, som skal træffe afgørelse i en sådan sag, når den ikke er blevet oplyst om, at det pågældende medlem af Parlamentet har fremsat en anmodning om beskyttelse af sin immunitet i henhold til protokollens artikel 9, ikke forpligtet til at anmode Parlamentet om at udtale sig om, hvorvidt betingelserne for immuniteten er opfyldt — er den nationale ret, når den er oplyst om, at det pågældende medlem af Parlamentet har fremsat en anmodning til dette om beskyttelse af sin immunitet i henhold til forretningsordenens artikel 6, stk. 3, forpligtet til at udsætte sagen og anmode Parlamentet om at afgive sin udtalelse snarest muligt — er den nationale ret, når den finder, at det pågældende medlem af Parlamentet har immunitet i henhold til protokollens artikel 9, forpligtet til afvise den sag, som er anlagt mod denne.
70

Det skal desuden i det foreliggende tilfælde bemærkes, at selv om de har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse dels har et formål og et primært led, der nærmest udelukkende er forbundet med artikel 181A EF, dels har et formål og et subsidiært led forbundet med artikel 179 EF, har Rådet og Kommissionen imidlertid ikke været i stand til at godtgøre, på hvilken måde det økonomiske, finansielle og tekniske samarbejde mellem Fællesskabet og tredjelande, der er udviklingslande, er så forskelligt fra udviklingssamarbejdet omhandlet i traktatens afsnit XX, at denne afgørelse, selv for så vidt som det heri omhandlede samarbejde vedrører udviklingslande, har et formål og et primært eller fremherskende led, der ikke vedrører udviklingssamarbejdet omhandlet i nævnte afsnit XX.
9

§ 2, stk. 1, i lov om skattemæssige foranstaltninger ved tyske virksomheders investeringer i udlandet (Gesetz über steuerliche Maßnahmen bei Auslandsinvestitionen der deutschen Wirtschaft (Auslandsinvestitionsgesetz)) af 18. august 1969 (BGBl. 1969 I, s. 1211, herefter »AIG«), der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen, har følgende ordlyd: »Når en ubegrænset skattepligtig person i henhold til en overenskomst til undgåelse af dobbeltbeskatning fritages for indkomstbeskatning for indkomst fra en erhvervsmæssig virksomhed fra et driftssted, der er beliggende i en udenlandsk stat, kan et underskud i henhold til den indenlandske skatteret på anmodning fra den skattepligtige fradrages ved den samlede indkomstopgørelse under forudsætning af, at det af den skattepligtige kunne have været anvendt til udligning eller fradrag, såfremt indkomsten ikke havde været fritaget for indkomstskat, og såfremt underskuddet overstiger den positive indkomst fra erhvervsmæssig virksomhed fra andre faste driftssteder i denne udenlandske stat, som er fritaget i henhold til denne dobbeltbeskatningsoverenskomst. Såfremt dette ikke indebærer, at underskuddet modregnes, kan det fradrages, når betingelserne i § 10d i EStG er opfyldt. Der skal på ny tages hensyn til det i henhold til første og andet punktum fradragne beløb ved den samlede indkomstopgørelse i det omhandlede skatteår, når den fortjeneste, der i et af de efterfølgende skatteår oppebæres fra erhvervsmæssig virksomhed fra driftssteder, som er beliggende i samme udenlandske stat, sammenlagt er positiv, for så vidt som den positive indkomst fritages i henhold til denne overenskomst. Tredje punktum finder ikke anvendelse, såfremt den skattepligtige person beviser, at han i henhold til de bestemmelser, som er fastsat i den udenlandske stat, og som gælder for ham, ikke kan fradrage underskud i et andet år end det år, hvori underskuddet opstod.«