Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 18. september 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET DANMARK. - EOEF-TRAKTATENS ARTIKEL 95 - REGISTRERINGSAFGIFT - INGEN INDENLANDSK PRODUKTION. - SAG 47/88.



Samling af Afgørelser 1990 side I-04509



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol.

1. I henhold til § 1 i den danske lovbekendtgoerelse nr. 13 af 16. januar 1985 om registreringsafgift af motorkoeretoejer mv. skal der svares afgift af motorkoeretoejer ved disses foerste registrering i Danmark.

2. Afgiftssatsen afhaenger af koeretoejets afgiftspligtige vaerdi. For privatbiler er afgiften 105% af de foerste 19 750 kr. af den afgiftspligtige vaerdi og 180% af resten af denne vaerdi (§ 4). Den afgiftspligtige vaerdi af et nyt koeretoej er dets almindelige pris, indbefattet moms, ved salg til bruger i Danmark paa registreringstidspunktet (§ 8).

3. Naar et koeretoej, der allerede er registreret i Danmark, videresaelges, opkraeves der ingen registreringsafgift. Derimod skal der svares registreringsafgift af koeretoejer, der indfoeres som brugte. I saa fald er den afgiftspligtige vaerdi koeretoejets oprindelige pris som nyt, eller - naar koeretoejet er mindst seks maaneder gammelt - 90% af denne pris (§ 11).

4. Kommissionen har gjort gaeldende, at denne ordning strider mod EOEF-Traktatens artikel 95. Hvad angaar nye biler, anfoerer Kommissionen, at afgiftssatsen er saa hoej, at den opstiller hindringer for de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet, og at afgiften falder uden for rammerne af det oevrige danske afgiftssystem. Hvad angaar brugte biler, anfoerer Kommissionen, at afgiften opkraeves af en fast vaerdi, som i almindelighed er hoejere end koeretoejets reelle vaerdi.

I - Afgiften paa nye koeretoejer

5. Parterne er enige om, at den danske registreringsafgift er en intern afgift, der falder ind under anvendelsesomraadet for artikel 95. Artikel 95 bestemmer bl.a.:

" Ingen Medlemsstat maa direkte eller indirekte paalaegge varer fra andre Medlemsstater interne afgifter af nogen art, som er hoejere end de afgifter, der direkte eller indirekte paalaegges lignende indenlandske varer.

Endvidere maa ingen Medlemsstat paalaegge varer fra andre Medlemsstater interne afgifter, som indirekte vil kunne beskytte andre produkter."

6. Det er ubestridt, at der i Danmark ikke alene ikke er nogen produktion af motorkoeretoejer, dvs. af nogen "lignende indenlandsk vare", men heller ikke nogen anden produktion, som afgiften indirekte vil kunne beskytte. Den danske regering har paa dette grundlag gjort gaeldende, at registreringsafgiften

" er en intern afgift, som ikke har nogen diskriminatorisk eller beskyttende virkning. Den er derfor ikke i strid med Traktatens artikel 95" (sammenfatningen i svarskriftet og duplikken).

7. Kommissionen (1) har ikke bestridt, at det i sagen maa gaelde, at

" [artikel 95' s] udtrykkeligt udtrykte forbudsbestemmelser - dvs. konkurrencen med indenlandske produkter - ikke finder anvendelse".

Kommissionen erkender endvidere paa grundlag af Domstolens praksis (2), at

" en og samme afgift ifoelge Traktatens ordning ikke samtidig tilhoerer artikel 95 og artiklerne 9 og 12 eller artikel 30".

Kommissionen goer dog gaeldende, at

" saavel artikel 95 som artikel 30 (lige saa vel som artikel 9 og 12) ... under alle forhold (3) [har] til formaal at sikre den frie varebevaegelse inden for Faellesskabet".

Paa denne baggrund maa

" Traktatens grundlaeggende principper laegges til grund ved fortolkningen af artikel 95, ogsaa naar dens udtrykkeligt udtrykte forbudsbestemmelser ... ikke finder anvendelse".

8. Det er rigtigt, at Domstolen i dommen af 5. maj 1982, Schul I, praemis 33 (15/81, Sml. s. 1409, paa s. 1431 f.), udtalte og i dommen af 25. februar 1988, Rainer Drexl, praemis 24 (299/86, Sml. s. 1213, paa s. 1235), gentog, at

" der ved fortolkningen af artikel 95 [skal] tages hensyn til Traktatens formaal, saaledes som de er formuleret i Traktatens artikler 2 og 3, herunder foerst og fremmest oprettelsen af et faelles marked, hvor alle hindringer for handelen er fjernet med henblik paa at sammensmelte de nationale markeder i et enkelt marked, der frembyder stoerst mulig lighed med et egentligt hjemmemarked".

9. I Domstolens praksis finder man imidlertid kun en enkelt sag, hvori der var spoergsmaal om stoerrelsen af en intern afgift, som kun ramte indfoerte varer, idet der ikke var nogen lignende eller konkurrerende indenlandske produkter. Jeg taenker paa Stier-sagen (dom af 4.4.1968, 31/67, Sml. 1965-1968, s. 511, paa s. 513 f.), hvori Domstolen udtalte:

" - ... artikel 95 ... forbyder [ikke] medlemsstaterne at paalaegge indfoerte varer en intern afgift, naar der ikke findes nogen lignende indenlandsk vare eller andre indenlandske produkter, som vil kunne beskyttes;

- ... de [har] imidlertid ikke frihed til at paalaegge varer, som, fordi der ikke findes tilsvarende indenlandske varer, falder uden for forbudsbestemmelserne i artikel 95, afgifter af en saadan stoerrelse, at de frie varebevaegelser paa det faelles marked for disse varers vedkommende bringes i fare;

- et saadant indgreb i de frie varebevaegelser kan imidlertid ikke antages at foreligge, naar afgiftssatsen holdes inden for de almindelige rammer for det nationale afgiftssystem, som den omtvistede afgift er en bestanddel af."

10. Jeg behoever ikke at opholde mig ved den foerste af disse tre udtalelser, der er naermere udviklet i dommen, da Kommissionen principielt ikke bestrider, at Danmark er berettiget til at laegge afgift paa motorkoeretoejer.

11. I den anden af de citerede udtalelser fra Stier-dommen antager Domstolen, at afgifter er retsstridige, saafremt de er

" af en saadan stoerrelse, at de frie varebevaegelser paa det faelles marked for disse varers vedkommende bringes i fare".

12. Det maa utvivlsomt antages at fremgaa heraf, at en intern afgift, der er saa hoej, at den ganske forhindrer import, omfattes af artikel 95. Saadanne tilfaelde vil dog formentlig naeppe opstaa, da formaalet med indirekte afgifter er at skabe indtaegter for statskassen. Intet land har derfor en interesse i at fastsaette et saadant prohibitivt afgiftsniveau. Den danske regerings befuldmaegtigede naevnte da ogsaa under den mundtlige forhandling uden at blive modsagt af Kommissionens befuldmaegtigede, at registreringsafgiften gennemsnitligt indbringer 10 mia. kr. om aaret, hvilket repraesenterer omkring 4% af statens samlede indtaegter. Det er derfor aabenbart, at afgiften ikke er prohibitivt hoej.

13. Tilbage staar det spoergsmaal, om de frie varebevaegelser, for saa vidt angaar motorkoeretoejer, bringes i fare, naar der opkraeves en afgift som den danske, der ikke standser importen, men som dog har en begraensende virkning paa den. Fra en vis vaerdigraense indebaerer den danske afgiftsordning jo, at prisen paa biler tredobles i forhold til prisen uden afgifter. For et givet beloeb kan en dansk familie kun koebe én bil, hvor familier i visse andre medlemsstater vil kunne koebe to biler eller endog en tredje mindre. Der er derfor et importpotentiale, der ikke aktualiseres som foelge af det danske afgiftsniveau.

14. Kommissionen har da ogsaa kunnet fremlaegge oversigter, der viser, at biltaetheden er lavere i Danmark end i de andre medlemsstater, hvor indkomstforholdene kan sammenlignes med, hvad der gaelder i Danmark.

15. Paa den anden side maa det medgives, at den danske bilpark i absolutte tal er betydelig, og at samtlige biler er importerede. Saafremt man under disse omstaendigheder mener, at der laegges hindringer i vejen for importen til Danmark, naar man til den slutning, at formaalet med artikel 95 ikke alene er at fjerne alle diskriminatoriske og protektionistiske virkninger af indirekte afgifter, men ogsaa at sikre, at importen i forhold til koebekraften i de forskellige medlemsstater naar det hoejst mulige niveau. Det betyder ogsaa, at en "optimering" af varebevaegelserne maa gaa forud for alle andre hensyn, herunder indkomstfordelingspolitiske hensyn og miljoebeskyttelseshensyn.

16. Var denne opfattelse korrekt, maatte de interne afgifter i ingen medlemsstat gaa ud over den ekstraudgift, som forbrugeren er parat til at baere for at faa det paagaeldende forbrugsgode. Konkret taler vi her, alt efter den personlige indkomsts stoerrelse, om den foerste, anden eller tredje bil.

17. Saafremt der imidlertid af Traktatens artikel 95 udsprang en forpligtelse for medlemsstaterne til ikke at laegge nogen som helst hindringer i vejen for, at importen naar et "vaerdimaessigt optimum", maatte dette ogsaa gaelde i tilfaelde, hvor der er en indenlandsk produktion af den paagaeldende vare.

18. Men er der en indenlandsk produktion, udspringer der af artikel 95 alene et forbud mod at paalaegge importerede varer hoejere afgifter end dem, der skal svares af de lignende varer, som produceres i den paagaeldende medlemsstat. Saa laenge en afgift ikke er diskriminatorisk, kan dens hoejde ikke anfaegtes. Hertil kommer, at saafremt der i Danmark var en indenlandsk produktion af biler, af hvilke der skulle svares afgift efter de to nugaeldende satser, ville importen blive endnu mindre, da forbrugerne i saa fald ville have det alternativ at kunne koebe biler fremstillet af danske producenter.

19. Alt dette viser efter min opfattelse, at forfatterne til Traktaten ikke med artikel 95 ville indfoere en garanti for, at samhandelen med varer har et saa hoejt niveau som muligt.

20. Endvidere vil jeg fremhaeve, at Domstolen i dommen af 14. januar 1981, Chemial Farmaceutici mod Daf (140/79, Sml. s. 1, paa s. 15), udtrykkeligt anerkendte lovligheden af en afgiftssats, som havde den virkning, at der naesten ikke i Italien var nogen import af syntetisk fremstillet alkohol fra andre medlemsstater. Domstolen begrundede dette med, at Italien ved denne afgiftssats oenskede at fremme en oekonomisk-politisk maalsaetning, der var forenelig med Traktatens krav, og med, at afgiftssatsen havde en tilsvarende oekonomisk virkning i Italien, for saa vidt den ogsaa haemmede udviklingen af en rentabel produktion i italiensk industri af samme produkt.

21. Endvidere maa man ogsaa tage hensyn til Domstolens dom af 5. april 1990, Kommissionen mod Den Hellenske Republik (132/88, Sml. I, s. 1567), som angik en meget haard afgiftsordning for motorkoeretoejer (4), der navnlig var kendetegnet ved, at afgiften steg meget voldsomt, naar man naaede op paa et lidt stoerre slagvolumen end den motorstoerrelse, hvor der ikke laengere var nogen indenlandsk produktion. Domstolen afviste, at der ved denne ordning skete nogen tilsidesaettelse af artikel 95, idet det ikke var blevet godtgjort, at ordningen fremmede afsaetningen af indenlandsk fremstillede biler, selv om den bevirkede, at der naesten ikke blev importeret biler med stort slagvolumen fremstillet i andre medlemsstater.

22. Hertil kommer, og dette er endnu mere afgoerende, at Domstolen i denne dom udtalte, at

" der kan ikke paa grundlag af Traktatens artikel 95 gribes ind over for et uforholdsmaessigt hoejt afgiftsniveau, som en medlemsstat ud fra socialpolitiske overvejelser har indfoert for bestemte produkter" (praemis 17) (5).

23. Jeg mener, at dette raesonnement ogsaa maa goere sig gaeldende i den foreliggende sag, idet den danske afgift minder meget om den graeske. Mens den graeske afgift stiger voldsomt fra og med et bestemt slagvolumen, stiger den danske afgift fra 105 til 180% for den del af prisen, der overstiger 19 750 kr. Der er saaledes grundlag for at antage, at afgiften har et indtaegtsfordelingspolitisk sigte, dvs. et socialpolitisk formaal, navnlig naar henses til, at den sociale sikringsordning i Danmark fuldt ud finansieres gennem skatter og afgifter.

24. Jeg maa herefter vaere af den opfattelse, at den danske registreringsafgift paa nye motorkoeretoejer ikke strider mod Traktatens artikel 95.

25. Jeg mener paa den naevnte baggrund, at der ikke boer laegges megen vaegt paa den tredje udtalelse i dommen i Stier-sagen, hvori det hedder, at et

" indgreb i de frie varebevaegelser kan imidlertid ikke antages at foreligge, naar afgiftssatsen holdes inden for de almindelige rammer for det nationale afgiftssystem, som den omtvistede afgift er en bestanddel af".

Jeg laeser denne udtalelse saaledes, at saa laenge en afgift ikke er betydeligt hoejere end de afgifter, der rammer andre produkter af samme art (f.eks. foedevarer eller varige forbrugsgoder), opstaar det problem ikke, hvorvidt afgiften er forenelig med artikel 95. Det er kun, saafremt afgiften er betydeligt hoejere end alle andre interne afgifter i den paagaeldende medlemsstat, at der maa ske en mere indgaaende vurdering af afgiftsordningen, og det er en saadan undersoegelse, jeg har foretaget af registreringsafgiftsordningen.

26. Siden dommen i Stier-sagen har Domstolen i oevrigt flere gange haft lejlighed til at tage stilling til differentierede afgiftsordninger, og den har herved udviklet en fast praksis, som fremgaar af foelgende citat:

" ... faellesskabsretten [begraenser] 'ikke paa sit nuvaerende udviklingstrin den enkelte medlemsstats frihed til at indfoere et differentieret afgiftssystem for visse produkter efter objektive kriterier ... Saadanne differentieringer er forenelige med faellesskabsretten, hvis de forfoelger formaal i den oekonomiske politik, der ogsaa er forenelige med kravene i Traktaten og i afledt ret, og hvis det differentierede afgiftssystem er udformet saaledes, at saavel enhver form for direkte eller indirekte forskelsbehandling af varer indfoert fra andre medlemsstater som beskyttelse for konkurrerende indenlandske varer undgaas' (dom af 27.5.1981, Essevi og Salengo, forenede sager 142/80 og 143/80, Sml. s. 1413).

Det kan i oevrigt ikke bestrides, at medlemsstaterne inden for rammerne af de harmoniserede omsaetningsafgiftssystemer har mulighed for at paalaegge isaer visse forbrugsgoder, som betragtes som luksusvarer, en hoejere afgift." (6)

27. Endvidere har Domstolen udtrykkeligt fastslaaet, at der for motorkoeretoejer lovligt kan gaelde en saerlig afgiftsordning ud over momsen. I dommen af 13. juli 1989 i sagerne 93/88, Wisselink, og 94/88, Abemij, Sml. s. 2671, fandt Domstolen, at der saaledes intet retsstridigt var ved den "saerlige forbrugsafgift af personbiler", der i Nederlandene skal svares ud over moms. Denne afgift er betydeligt lavere end den danske registreringsafgift, men har den samme struktur (18% af vaerdien op til 10 000 HFL og 27,3% af en vaerdi herudover).

28. Endelig vil jeg paa ny ganske saerligt henvise til dommen af 5. april 1990, Kommissionen mod Den Hellenske Republik, hvori Domstolen ikke fandt anledning til at gribe ind over for den afgiftsordning, der gaelder i Graekenland i forbindelse med koeb og import af motorkoeretoejer. Den paagaeldende afgift er indfoert ved en saerlig lov om den udelukkende for personbiler gaeldende afgiftsordning, og ordningen adskiller sig fuldstaendigt fra de andre graeske ordninger vedroerende indirekte afgifter. Efter ordningen rammes personbiler af hoejere afgifter end dem, der gaelder andre varige forbrugsgoder. Afgiftssatserne i henhold til denne ordning er endvidere gennemsnitligt hoejere end dem, der gaelder efter den danske registreringsafgiftsordning.

29. I dommen af 5. april 1990 gentog Domstolen et princip, som den foerste gang henviste til i forbindelse med sin stillingtagen til en aarlig afgift (dom af 9.5.1985, Humblot, 112/84, Sml. s. 1367), nemlig at

" medlemsstaterne paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin fortsat for produkter som biler kan opretholde afgiftsordninger, hvorefter afgiften stiger progressivt paa grundlag af et objektivt kriterium som f.eks. slagvolumen, forudsat at den paagaeldende afgiftsordning ikke har nogen diskriminatoriske eller protektionistiske virkninger" (praemis 17 i dommen af 5.4.1990) (7).

Jeg laeser dette saaledes, at Domstolen er af den opfattelse, at hvad angaar bilafgifter, er der "intet loft", forudsat at de naevnte betingelser er opfyldt. Den danske registreringsafgift stiger ikke paa grundlag af slagvolumenet, men med bilens vaerdi, og selv om der kun er to afgiftssatser, kan der ikke vaere tvivl om, at ordningen er baseret paa et objektivt kriterium. For det andet har afgiften som naevnt i indledningen af dette forslag til afgoerelse ingen diskriminatoriske eller protektionistiske virkninger.

30. Under disse omstaendigheder kan jeg kun foreslaa, at sagsoegte frifindes, for saa vidt angaar spoergsmaalet om afgiften paa nye biler.

II - Afgiften paa brugte biler

31. Hvad derimod angaar afgiften paa brugte biler, er jeg helt enig med Kommissionen i, at Kongeriget Danmark tilsidesaetter Traktatens artikel 95, "idet beregningen af registreringsafgiften for importerede motorkoeretoejer i de fleste tilfaelde sker paa grundlag af en hoejere vaerdiansaettelse end motorkoeretoejets reelle vaerdi med den virkning, at importerede brugte motorkoeretoejer beskattes hoejere end brugte motorkoeretoejer, der omsaettes inden for landet efter i forvejen at vaere blevet registreret i Danmark".

32. Den danske regering har givet ret i, at biler paa det danske marked, som foelge af den hoeje afgift paa nye biler, falder betydeligt langsommere i vaerdi end i lande, hvor afgiften paa biler er lavere. Der kan saaledes naeppe vaere tvivl om, at i lande, hvor der kun af biler skal svares en moms paa 12 eller 14%, bliver residualen heraf i en brugt bil naesten ubetydelig efter to eller tre aar, hvorimod dette absolut ikke kan antages at vaere tilfaeldet i Danmark.

33. Men det er lige saa givet, at ogsaa biler, der koebes i Danmark som nye, gradvis falder i vaerdi, og at den for importerede brugte biler gaeldende faste afgiftspligtige vaerdi - nemlig 100% eller 90% (saafremt bilen er mindst seks maaneder gammel) af koeretoejets oprindelige pris som nyt - medfoerer en aabenbar overbeskatning af importerede brugte biler i den forstand, at disse baerer en afgiftsbyrde, som i almindelighed er stoerre end residualvaerdien af den afgift, der oprindelig er blevet betalt for en bil, som er blevet registreret som ny, dvs. stoerre end den del af afgiften, der endnu er indeholdt i vaerdien af en saadan bil paa det indenlandske brugtvognsmarked.

34. Det fremgaar i denne forbindelse af Domstolens praksis, at der

" ved anvendelsen af Traktatens artikel 95 skal ... tages hensyn ikke alene til stoerrelsen af den interne afgift, der direkte eller indirekte rammer de indenlandske og indfoerte varer, men ogsaa til den paagaeldende afgifts beregningsgrundlag og opkraevningsvilkaar" (8)

og at

" artikel 95, stk. 1, overtraedes, naar afgifterne paa henholdsvis den indfoerte og den tilsvarende indenlandske vare beregnes forskelligt og efter forskellige regler, saaledes at der - selv om det kun maatte vaere i visse tilfaelde - opkraeves en hoejere afgift af den indfoerte vare" (9).

35. Ved vurderingen af, om en bestemt afgift er forenelig med artikel 95, stk. 2, maa det endvidere undersoeges,

" om byrden kan indvirke paa markedet ved at nedsaette det potentielle forbrug af importerede varer til fordel for konkurrerende indenlandske varer" (10).

For at denne bestemmelse finder anvendelse, er det dog ikke en betingelse, at kan foeres statistisk bevis for, at den paagaeldende afgiftsordning har protektionistiske virkninger, idet det er

" tilstraekkeligt, at det fastslaas, at et naermere bestemt afgiftssystem paa grund af sin udformning maa antages at kunne indebaere den beskyttelsesvirkning, som Traktaten sigter til" (11).

36. Hvad angaar det anfoerte om, at raesonnementet i dommen af 21. maj 1985, Schul II (47/84, Sml. s. 1491), ikke kan finde anvendelse i naervaerende sag, kan dette ikke tjene som argument for, at der ikke foreligger noget traktatbrud. Kommissionen har i saa henseende ikke baseret sig paa denne dom. Naar Kommissionen har henvist til den beregningsmetode, som Domstolen lagde til grund ved fastlaeggelsen af den del af den i eksportmedlemsstaten betalte moms, der endnu maa antages at vaere indeholdt i vaerdien af et produkt paa tidspunktet for dets indfoersel i en anden medlemsstat, har det blot vaeret for at klargoere den overbeskatning, som brugte biler, der importeres til Danmark, rammes af. Som naevnt skal der af saadanne biler svares afgift paa grundlag af en fast afgiftspligtig vaerdi, der i almindelighed er hoejere end den reelle vaerdi. Anvender man derimod den beregningsmetode, som fremgaar af dommen i Schul II-sagen, maa udgangspunktet vaere residualvaerdien af den registreringsafgift, der endnu er indeholdt i vaerdien af en dansk brugt bil. Denne residualvaerdi svarer i saa fald til det afgiftsbeloeb, som er blevet betalt ved registreringen af en saadan bil som ny, med et forholdsmaessigt nedslag paa grundlag af det faktiske fald i bilens vaerdi.

37. Ved anvendelsen af dette princip kan man forestille sig flere forskellige metoder. For eksempel ville man kunne gennemfoere en gradvis nedsaettelse af den faste afgiftspligtige vaerdi af importerede brugte biler eller se helt bort fra bilens vaerdi og opkraeve en registreringsafgift i faste tal paa grundlag af den residualafgift, der maa antages endnu at vaere indeholdt i prisen for biler af samme art og med samme alder, der skal saelges paa det danske brugtvognsmarked.

38. Jeg er enig med Kommissionen i, at der maa antages at vaere et saadant marked, og at henholdsvis importerede brugte biler og brugte biler, der koebes i Danmark, er lignende eller konkurrerende varer. Det er rigtigt, at de brugte biler, som kan koebes i Danmark, er blevet fremstillet i udlandet, og at de som nye derfor var importerede produkter. Men naar saadanne biler én gang er blevet indfoert og afgiftsberigtiget, bliver de til indenlandske produkter, hvorefter de i hvert fald potentielt kan blive udbudt til salg paa det indenlandske brugtvognsmarked.

39. Det af den danske regering anfoerte, hvorefter det reelle konkurrenceforhold bestaar mellem nye, det vil i Danmark sige importerede, biler og biler, der importeres til landet som brugte, er efter min opfattelse ikke overbevisende. Sagsoegte goer gaeldende,

" at det er af helt afgoerende betydning for regeringens mulighed for at opretholde det hoeje samlede provenu fra registreringsafgiften paa biler, at afgiften paa nye biler ikke undermineres ved import af brugte biler. Regeringen maa derfor kunne opretholde et system for opkraevning af registreringsafgift af importerede brugte biler, som ikke indebaerer noget afgiftsmaessigt betinget oekonomisk incitament til at importere brugte biler frem for at koebe brugte biler i Danmark. I modsat fald vil importen af nye biler i vaesentlig grad blive erstattet af import af brugte biler" (punkt 6 i replikken).

40. Det er rigtigt, at der ud fra denne synsvinkel er et konkurrenceforhold mellem nye biler og importerede brugte biler. Men samtidig erkender den danske regering, at den danske afgiftsordning har til formaal at fremme, at potentielle koebere af brugte biler koeber biler, der allerede har vaeret benyttet i Danmark i nogen tid, i stedet for at importere brugte biler fra udlandet. Afgiftsordningen beskytter dermed det danske brugtvognsmarked.

Sammenfatning

41. Jeg skal herefter sammenfattende foreslaa foelgende domskonklusion:

"1) Kongeriget Danmark har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Traktatens artikel 95 ved at opretholde en ordning, hvorefter der af importerede brugte motorkoeretoejer skal svares registreringsafgift paa grundlag af en fast afgiftspligtig vaerdi, der i almindelighed er hoejere end koeretoejets reelle vaerdi, saaledes at saadanne koeretoejer baerer en afgiftsbyrde, som i almindelighed er stoerre, end hvad der svarer til residualvaerdien af den afgift, som stadig er indeholdt i vaerdien af et koeretoej af samme art og med den samme alder, der saelges i Danmark efter dér at vaere blevet registreret som nyt.

2) I oevrigt frifindes sagsoegte.

3) Hver part baerer sine omkostninger."

(*) Originalsprog: fransk.

(1) Det i det foelgende citerede stammer fra s. 14 i replikken.

(2) Jf. dom af 22.3.1977, Steinike (78/76, Sml. s. 595, paa s. 613), og dom af 4.4.1968, Firma Fink-Frucht GmbH mod Hauptzollamt Muenchen-Landsbergerstrasse (27/67, Sml. 1965-1968, s. 509 (sammendrag), org. ref.: Rec. s. 327, paa s. 341).

(3) Understreget i originalen.

(4) Motorer paa 1 000 cm3: 88%, motorer paa 1 600 cm3: 166,4%, motorer paa 1 800 cm3: 187,2%, motorer paa 1 900 cm3: 288,8%, motorer paa 2 632 cm3: 400%.

(5) O.a.: Dommen foreligger endnu ikke i endelig oversaettelse til dansk.

(6) Dom af 15.3.1983, Kommissionen mod Italien (319/81, Sml. s. 601, paa s. 620).

(7) Jf. fodnoten s. 9.

(8) Jf. dom af 22.3.1977, Iannelli mod Meroni, praemis 21 (74/76, Sml. s. 557, paa s. 577).

(9) Jf. dom af 16.2.1977, Schoettle mod Finanzamt Freudenstadt, praemis 20 (20/76, Sml. s. 247, paa s. 259).

(10) Jf. dom af 9.7.1987, Kommissionen mod Kongeriget Belgien, praemis 15 (356/85, Sml. s. 3299, paa s. 3325).

(11) Jf. dom af 27.2.1980, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, praemis 10 (170/78, Sml. s. 417, paa s. 433).