Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte - begreb - forskel i de byrder, som pålægges virksomheder

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

2. Statsstøtte - påvirkning af samhandelen mellem medlemsstater - støtte af ringe størrelse - Kommissionens undtagelse af transportsektoren fra den såkaldte de minimis-regel - rækkevidde - virksomheder, som kun udfører transport for egen regning

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

3. Statsstøtte - investeringsstøtte forbeholdt virksomheder, som er etableret på det nationale område - forskelsbehandling - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

4. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - kommissionsbeslutning om statsstøtte - angivelse af, i hvilket omfang samhandelen mellem medlemsstaterne er påvirket

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF), og art. 190 (nu art. 253 EF))

5. Statsstøtte - påvirkning af samhandelen mellem medlemsstater - konkurrencebegrænsning - støtte, som er beskeden på det individuelle plan, men som ydes inden for en sektor, der er kendetegnet ved en skarp konkurrence på grund af overkapacitet og et stort antal små virksomheder

(EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

6. Statsstøtte - Kommissionens undersøgelse - forudgående undersøgelse - hensyntagen til virkninger, som er konstateret efterfølgende - udelukket

(EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (nu art. 88, stk. 3, EF))

7. Institutionernes retsakter - begrundelse - forpligtelse - rækkevidde - Kommissionens afslag på at godkende en statsstøtte i henhold til rammebestemmelser, som er bindende for den - nødvendigheden af at karakterisere støtten på grundlag af en efter rammebestemmelserne vigtig sondring

(EF-traktaten, art. 92, stk. 3 (efter ændring nu art. 87, stk. 3, EF), og art. 190 (nu art. 253 EF))

8. Statsstøtte - Kommissionens undersøgelse - en støttes forenelighed med fællesmarkedet - støtte, som omfattes af rammebestemmelserne om støtte til miljøbeskyttelse - forbud mod kumulering med anden støtte - foreligger ikke

[EF-traktaten, art. 92, stk. 3, litra c) (efter ændring nu art. 87, stk. 3, litra c), EF)]

Sammendrag

1. Begrebet statsstøtte omfatter ikke foranstaltninger, hvorved virksomheder pålægges forskellige byrder, såfremt denne forskel skyldes byrdeordningens karakter og opbygning. Begrebet omfatter dog bistand, som ydes visse virksomheder for specielt at dække en del af de byrder, de normalt selv må afholde over deres budget, såsom den nødvendige fornyelse af deres erhvervskøretøjer.

( jf. præmis 42 og 43 )

2. Situationen for erhvervsmæssige transportvirksomheder og virksomheder, som kun udfører transporter for egen regning, er ikke tilstrækkelig ens til, at de to kategorier af virksomheder kan antages at tilhøre samme sektor og at virke på det samme marked. Det forhold, at de minimis-reglen ikke finder anvendelse på statsstøtte inden for transportsektoren ifølge de af Kommissionen vedtagne rammebestemmelser og meddelelser, som er bindende for denne, såfremt de ikke afviger fra traktatens bestemmelser og er blevet accepteret af medlemsstaterne, gælder derfor ikke for støtte, der ydes til virksomheder, som kun foretager transport for egen regning, med henblik på fornyelse af deres erhvervskøretøjer.

( jf. præmis 48, 53 )

3. En forskelsbehandling består navnlig i en forskellig behandling af sammenlignelige tilfælde, som stiller visse erhvervsdrivende dårligere i forhold til andre, uden at denne forskellige behandling er tilstrækkeligt begrundet i objektive forskelle af en vis vægt. Da en foranstaltning truffet af en offentlig myndighed, hvorved der ydes bistand til investeringer, pr. definition kun gælder på det område, som den pågældende myndighed har ansvaret for, kan den omstændighed, at støtten ikke kommer virksomheder til gode, som er etableret uden for dette område, ikke betegnes som forskelsbehandling, da disse befinder sig i en helt anden situation i forhold til myndigheden end de virksomheder, som er etableret på det pågældende område.

( jf. præmis 57 )

4. I visse tilfælde kan det fremgå af selve de omstændigheder, hvorunder støtten ydes, at den kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene. I sådanne tilfælde påhviler det Kommissionen at angive disse omstændigheder i beslutningens begrundelse. Kravet herom er opfyldt, når det er angivet i begrundelsen, at støtten omfatter et ubestemt antal støttemodtagere, som oppebærer et større beløb end de minimis-tærsklen, at den vedrører tjenesteydelser, som er liberaliseret mellem medlemsstaterne, og at disse tjenesteydelser efter deres karakter kan præsteres i samhandelen mellem medlemsstaterne.

( jf. præmis 58 )

5. Selv en relativt beskeden støtte kan påvirke konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne, når der er en skarp konkurrence inden for den sektor, hvor de støttemodtagende virksomheder opererer. Bortset fra det tilfælde, hvor erhvervsdrivende på det pågældende marked følger en konkurrencebegrænsende adfærd, vil en sektor med overkapacitet nødvendigvis være kendetegnet ved en skarp konkurrence. Når en sektor er kendetegnet ved et stort antal små virksomheder, kan selv en støtte, der er beskeden på det individuelle plan, have virkning for konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne, såfremt alle eller et meget stort antal virksomheder inden for den pågældende sektor har mulighed for at oppebære den, og den kan dermed være omfattet af forbuddet i traktatens artikel 92, stk. 1 (efter ændring nu artikel 87, stk. 1, EF).

( jf. præmis 63-65 )

6. Ifølge traktatens artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF), skal støtteordninger anmeldes til og godkendes af Kommissionen, før de træder i kraft, hvorfor ordningerne alene kan undersøges på grundlag af deres generelle kendetegn, som disse er fastsat på forhånd, og ikke på grundlag af de efterfølgende konstaterede resultater. I modsat fald ville de medlemsstater, som gennemfører en støtteordning, før de har opnået godkendelse hertil fra Kommissionen, klart være i en gunstigere situation end de medlemsstater, som overholder forpligtelsen til ikke at gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før Kommissionen har truffet endelig beslutning.

( jf. præmis 67 )

7. Da de rammebestemmelser om statsstøtte til miljøbeskyttelse, som Kommissionen har vedtaget som led i sit tilsyn med statsstøtte, og som den er bundet af, såfremt bestemmelserne ikke afviger fra traktatens bestemmelser og er blevet accepteret af medlemsstaterne, tillægger det afgørende betydning, om en støtte betegnes som en investeringsstøtte eller en driftsstøtte, kan Kommissionen ikke beslutte, at en støtte ikke kan godkendes efter disse rammebestemmelser uden at henføre støtten til en af disse to kategorier i beslutningens begrundelse.

( jf. præmis 76-78 og 81 )

8. Hvis en national støtteordning, som har til formål at begrænse forurening og gener, opfylder de betingelser, der er fastsat i Fællesskabets rammebestemmelser om statsstøtte til miljøbeskyttelse og i givet fald i visse sektorbestemmelser, kan den ikke som helhed erklæres uforenelig med fællesmarkedet med den begrundelse, at visse af støttemodtagerne allerede har modtaget statsstøtte, som er godkendt i anden forbindelse, da en erklæring om dens uforenelighed hverken er begrundet i rammebestemmelserne eller i meddelelsen om kumulering af støtte med forskelligt sigte.

( jf. præmis 90 )