DA Den Europæiske Unions Tidende C 104/19

Appel iværksat den 2. januar 2018 af Confédération européenne des associations d’horlogers-réparateurs (CEAHR) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 23. oktober 2017 i sag T-712/14, Confédération européenne des associations d’horlogers-réparateurs (CEAHR) mod Europa-Kommissionen

(Sag C-3/18 P)

(2018/C 104/25)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Confédération européenne des associations d’horlogers-réparateurs (CEAHR) (ved Rechtsanwalt P. A. Benczek)

De andre parter i appelsagen: European Commission, LVMH Moët Hennessy-Louis Vuitton SA, Rolex, SA og The Swatch Group SA

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Konklusionen i Rettens dom ophæves.

— Kommissionens afgørelse i sag AT.39097 — Watch Repair af 29. juli 2014 annulleres.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten til fornyet prøvelse.

— Kommissionen og intervenienterne tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale de af CEAHR afholdte omkostninger i forbindelse med både sagen i første instans og appelsagen.

— Subsidiært tilpligtes intervenienterne at bære deres egne omkostninger i forbindelse med både sagen i første instans og appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Med det første appelanbringende har appellanten gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den støttede sig på en analogi mellem vurderingen af selektive distributionssystemer i Domstolens praksis og den konkrete vurdering af det i denne sag omhandlede selektive reparationssystem.

Med det andet appelanbringende har appellanten gjort gældende, at Retten begik en række retlige og vurderingsmæssige fejl, idet den konkluderede, at de i denne sag omhandlede selektive reparationssystemer og leveringsnægtelser var begrundede og forholdsmæssige. Appellanten har anført, at Retten begik en åbenbar fejl, da den fastslog, at Kommissionen med rette kunne konkludere, at de prestigeprægede ure er komplekse, og at dette begrunder det i denne sag omhandlede selektive reparationssystem og leveringsnægtelsen. Appellanten har desuden gjort gældende, at Retten begik en åbenbar fejl, da den fastslog, at Kommissionen med rette kunne konkludere, at der foreligger en risiko for forfalskning af prestigeprægede ure, som begrunder det i denne sag omhandlede selektive reparationssystem og leveringsnægtelsen. Retten begik en åbenbar fejl, idet den fastslog, at Kommissionen med rette kunne konkludere, at det var sandsynligt, at de betingelser, der blev pålagt af urfabrikanterne, ikke går videre end, hvad der er nødvendigt.

Med det tredje og fjerde appelanbringende har appellanten kritiseret Rettens åbenbart fejlagtige vurdering af konsekvensen af nægtelsen af at levere reservedele for eksistensen af den effektive konkurrence på markederne for reparation og vedligeholdelse af de relevante ure, og den tilknyttede konklusion om, at der var en lav sandsynlighed for, at det kunne fastslås, at der er i denne sag foreligger misbrug af en dominerende stilling. Appellanten har anført, at Retten begik en fejl, da den fastslog, at der er konkurrence mellem autoriserede reparatører og mellem disse reparatører og fabrikanternes interne reparationscentre.

Med det femte appelanbringende har appellanten gjort gældende, at Retten tilsidesatte processuelle rettigheder, idet den ikke tillod, at appellanten indsendte besvarelser til intervenienternes bemærkninger efter at have overskredet en frist på grund af ekstraordinære omstændigheder, og ved at afslå at genåbne retsmødet efter appellantens anmodning om at fremlægge nye beviser.

Med det sjette appelanbringende har appellanten anført, at Retten undlod at udøve sin skønsbeføjelse i forbindelse med fastlæggelsen af, om intervenienterne skulle bære deres egne omkostninger i forbindelse med sagen i første instans.