Sag C-586/10

Bianca Kücük

mod

Land Nordrhein-Westfalen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht)

»Socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — § 5, stk. 1, litra a), i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse — flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter — objektive omstændigheder, der kan begrunde fornyelse af sådanne kontrakter — national lovgivning, der tillader anvendelse af tidsbegrænsede kontrakter ved midlertidig vikaransættelse — konstant eller tilbagevendende vikarbehov — hensyntagen til samtlige omstændigheder omkring fornyelse af på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter«

Sammendrag af dom

Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – foranstaltninger, der har til formål at forhindre misbrug ved anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsende ansættelseskontrakter – objektive omstændigheder, der begrunder forlængelsen af sådanne kontrakter – anvendelse af flere på hinanden følgende ansættelseskontrakter i den offentlige sektor – berettigelse

[Rådets direktiv 1999/70, bilaget, § 5, punkt 1, litra a)]

§ 5, stk. 1, litra a), i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som findes i bilaget til Rådets direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at et midlertidigt vikarbehov, hvorom der er fastsat bestemmelse i en national lov, der gør det muligt at indgå en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, når arbejdstageren ansættes som vikar for en anden arbejdstager, i princippet kan udgøre en objektiv omstændighed i den forstand, hvori begrebet er anvendt i den pågældende bestemmelse. Den omstændighed alene, at arbejdsgiveren er nødt til at gøre brug af tilbagevendende eller endog konstant midlertidig vikaransættelse, og at dette behov også ville kunne dækkes gennem ansættelse af arbejdstagere i henhold til tidsubegrænsede kontrakter, indebærer ikke, at der ikke foreligger en objektiv omstændighed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i denne rammeaftales § 5, stk. 1, litra a), og heller ikke, at der foreligger misbrug i henhold til denne bestemmelse. I forbindelse med bedømmelsen af spørgsmålet om, hvorvidt fornyelsen af tidsbegrænsede kontrakter eller ansættelsesforhold er begrundet i en sådan objektiv omstændighed, skal medlemsstaternes myndigheder imidlertid inden for rammerne af deres respektive kompetencer tage hensyn til alle sagens omstændigheder, herunder antallet og den samlede varighed af de tidsbegrænsede kontrakter og ansættelsesforhold, der tidligere er blevet indgået med den samme arbejdsgiver.

(jf. præmis 56 og domskonkl.)

Sag C-586/10

Bianca Kücük

mod

Land Nordrhein-Westfalen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht)

»Socialpolitik — direktiv 1999/70/EF — § 5, stk. 1, litra a), i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse — flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter — objektive omstændigheder, der kan begrunde fornyelse af sådanne kontrakter — national lovgivning, der tillader anvendelse af tidsbegrænsede kontrakter ved midlertidig vikaransættelse — konstant eller tilbagevendende vikarbehov — hensyntagen til samtlige omstændigheder omkring fornyelse af på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter«

Sammendrag af dom

Socialpolitik — rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP — direktiv 1999/70 — foranstaltninger, der har til formål at forhindre misbrug ved anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsende ansættelseskontrakter — objektive omstændigheder, der begrunder forlængelsen af sådanne kontrakter — anvendelse af flere på hinanden følgende ansættelseskontrakter i den offentlige sektor — berettigelse

[Rådets direktiv 1999/70, bilaget, § 5, punkt 1, litra a)]

§ 5, stk. 1, litra a), i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som findes i bilaget til Rådets direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at et midlertidigt vikarbehov, hvorom der er fastsat bestemmelse i en national lov, der gør det muligt at indgå en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, når arbejdstageren ansættes som vikar for en anden arbejdstager, i princippet kan udgøre en objektiv omstændighed i den forstand, hvori begrebet er anvendt i den pågældende bestemmelse. Den omstændighed alene, at arbejdsgiveren er nødt til at gøre brug af tilbagevendende eller endog konstant midlertidig vikaransættelse, og at dette behov også ville kunne dækkes gennem ansættelse af arbejdstagere i henhold til tidsubegrænsede kontrakter, indebærer ikke, at der ikke foreligger en objektiv omstændighed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i denne rammeaftales § 5, stk. 1, litra a), og heller ikke, at der foreligger misbrug i henhold til denne bestemmelse. I forbindelse med bedømmelsen af spørgsmålet om, hvorvidt fornyelsen af tidsbegrænsede kontrakter eller ansættelsesforhold er begrundet i en sådan objektiv omstændighed, skal medlemsstaternes myndigheder imidlertid inden for rammerne af deres respektive kompetencer tage hensyn til alle sagens omstændigheder, herunder antallet og den samlede varighed af de tidsbegrænsede kontrakter og ansættelsesforhold, der tidligere er blevet indgået med den samme arbejdsgiver.

(jf. præmis 56 og domskonkl.)