ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 55/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Italien) den 29. december 2008 — Angelo Rubino mod Ministero dell'Università e della Ricerca

(Sag C-586/08)

(2009/C 55/30)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Angelo Rubino

Sagsøgt: Ministero dell'Università e della Ricerca

Præjudicielt spørgsmål

»Er fællesskabsprincipperne om fjernelse af hindringerne for den frie bevægelighed for personer og tjenesteydelser mellem Fællesskabets medlemsstater og gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser i medfør af artikel 3, stk. 1, litra c), og artikel 47, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab samt bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 — om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1) — til hinder for en intern lovgivning som det italienske lovdekret nr. 206/2007, der udelukker universitetslærere fra rækken af lovregulerede erhverv med henblik på anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer?«

(1) EUT L 255, s. 22.
a)

Såfremt en virksomhed, der handler med bestemte varer eller tjenesteydelser (herefter »annoncøren«) gør brug af muligheden for at lade registrere et »adword« (herefter »søgeord«) [Ved annoncering på internettet er det muligt mod betaling at lade registrere såkaldte adwords til søgeprogrammer såsom Google. Hvis der indtastes et sådant søgeord i søgemaskinen, kommer der en henvisning frem til annoncørens hjemmeside, enten i listen over de sider, søgemaskinen har fundet, eller som annonce til højre på de fundne sider under rubrikken »Sponsorerede links«.] hos en udbyder af en søgemaskine på internettet, som er identisk med et varemærke, der er registreret af en anden (herefter »varemærkeindehaveren«) for lignende varer og tjenesteydelser, og såfremt registreringen af dette søgeord medfører, at den bruger af internettet og den pågældende søgemaskine, som indtaster det pågældende ord — uden at dette er synligt for ham — finder en henvisning til annoncørens hjemmeside på den liste over resultatet af søgningen, som tilvejebringes af udbyderen af søgemaskinen, gør annoncøren da brug af det registrerede varemærke i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i [varemærkedirektivets] artikel 5, stk. 1, litra a) (1)?
f)

Har det nogen betydning for besvarelsen af spørgsmål 1-5 ovenfor, at modtageren er, eller er ansat hos, en fuldt afgiftspligtig person, som ville være (eller ville have været) i stand til at fradrage enhver form for indgående afgift, som skulle betales for levering af de varer, som vareprøven består af?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 220/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal in Northern Ireland (Det Forenede Kongerige) den 16. oktober 2008 — Seaport Investments Ltd mod Department of the Environment for Northern Ireland

(Sag C-454/08)

2009/C 220/30

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal in Northern Ireland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Seaport Investments Ltd

Sagsøgt: Department of the Environment for Northern Ireland

Ved kendelse afsagt den 20. maj 2009 har Domstolen (Sjette Afdeling) bestemt, at anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke kan antages til realitetsbehandling.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Charlottenburg (Tyskland) den 17. november 2008 — Amiraike Berlin GmbH og Aero Campus Cottbus Ltd

(Sag C-497/08)

2009/C 113/38

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Charlottenburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Amiraike Berlin GmbH

Procesdeltager: Aero Campus Cottbus Ltd

Præjudicielt spørgsmål

Skal den primære fællesskabsret, og navnlig artikel 10 EF, 43 EF og 48 EF såvel som princippet om, at medlemsstaterne gensidigt skal anerkende hinandens nationale retsforskrifter, fortolkes således, at en medlemsstat (den første medlemsstat) ved ratificeringen af fællesskabsretten i princippet har anerkendt, at en ekspropriationsforanstaltning, der er anordnet i medfør af en anden medlemsstats retsorden, har virkning på sit område, i det mindste når et privatretligt selskab, der er berørt af ekspropriationsforanstaltningen, tidligere ved udøvelsen af etableringsfriheden i henhold til fællesskabsretten bevidst har underkastet sig selskabsretten i den anden medlemsstat, der har anordnet ekspropriationsforanstaltningen, men som udøver økonomisk virksomhed i den første medlemsstat, hvor det også råder over aktiver, som berøres af ekspropriationsforanstaltningen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/9

Sag anlagt den 21. november 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Slovakiske Republik

(Sag C-507/08)

2009/C 102/12

Processprog: slovakisk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved C. Giolito, J. Javorský og K. Walkerová, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Slovakiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 249, stk. 4, EF og artikel 2 i Kommissionens beslutning af 7. juni 2006 om Den Slovakiske Republiks statsstøtte C 25/2005 (tidl. NN 21/2005) til Frucona Košice, a. s. (meddelt under nummer K(2006) 2082 (1)), idet den ikke har gennemført denne beslutning.

— Den Slovakiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen fastslog ved sin beslutning af 7. juni 2006 om Den Slovakiske Republiks statsstøtte C 25/2005 (tidl. NN 21/2005) til Frucona Košice, a. s., at de fordelagtige foranstaltninger, Den Slovakiske Republik har indrømmet selskabet Frucona Košice, a. s., udgør statsstøtte i henhold til. 87, stk. 1, EF, og at denne støtte ikke er forenelig med fællesmarkedet. Kommissionen har i den forbindelse opfordret Den Slovakiske Republik til at vedtage alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den ulovligt tildelte støtte fra modtageren.

Støtten til selskabet Frucona er endnu ikke tilbagebetalt.

Statsstøtten til selskabet Frucona udgøres af ophævelsen af en skattegæld godkendt af en domstol som led i proceduren for tvangsakkord. Den Slovakiske Republik tog retslige skridt til tilbagebetaling af den ulovlige støtte. Førsteinstansen frifandt sagsøgte, bl.a. med henvisning til, at selskabet Fruconas skattegæld i forhold til skattemyndighederne var ophørt ex lege. Ankeinstansen stadfæstede førsteinstansens dom ved bl.a. at udtale, at en godkendt akkord ikke kan prøves, fordi den som res iudicata skal respektere alle organer, herunder ankeinstansen, og at Kommissionens beslutning ikke havde taget hensyn til national ret, der regulerer konflikter mellem konkurs og tvangsfuldbyrdelse.

Begge retsafgørelser er til hinder for den umiddelbare og effektive gennemførelse af Kommissionens beslutning.

Det er ikke tilstrækkeligt, at Den Slovakiske Republik har anvendt alle midler, den har adgang til. Anvendelsen af disse midler skal medføre den effektive og umiddelbare gennemførelse af beslutningen. Såfremt denne gennemførelse ikke sker, har Den Slovakiske Republik tilsidesat sine forpligtelser. Medlemsstatens tilsidesættelse af forpligtelsen til tilbagesøgning foreligger, såfremt dennes handlinger ikke har sikret den effektive tilbagebetaling af det pågældende beløb.

(1) EUT L 112, af 30.4.2007, s. 14.
3)

Er det under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, i strid med effektivitetsprincippet at anvende en forældelsesbestemmelse, der foreskriver en forældelsesfrist på tre år, når der fremsættes krav, der er opstået i fortiden, på særlige anciennitetstillæg, som en person under tilsidesættelse af fællesskabsretten er blevet nægtet på grund af en entydigt formuleret national lovbestemmelse?
—

Retten tilsidesatte ved at forkaste det andet anbringende artikel 79 i forordning nr. 40/94 ved ikke at tage i betragtning, at den indsigende part handlede i ond tro.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 82/10

Sag anlagt den 4. december 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Polen

(Sag C-545/08)

(2009/C 82/18)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Nijenhuis og K. Mojzesowicz, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16 og 17 i direktiv 2002/22/EF (1), sammenholdt med artikel 16 og 27 i direktiv 2002/21/EF (2), idet den uden at foretage en forudgående markedsanalyseprocedure har reguleret taksterne for slutbrugeres adgang til bredbåndstjenester.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16 og 17 i direktiv 2002/22/EF, sammenholdt med artikel 16 og 27 i direktiv 2002/21/EF, idet den uden at foretage en forudgående markedsanalyse har reguleret taksterne for slutbrugeres adgang til bredbåndstjenester.

For det første udgør de forpligtelser, som direktøren for myndigheden for elektronisk kommunikation (Urząd Komunikacji Elektronicznej) har pålagt Telekomunikacja Polska to år efter, at forpligtelserne i henhold til fællesskabsrettens trådte i kraft i Polen, nemlig kravet om, at detailtaksterne for bredbåndstjenester skal godkendes af den nationale tilsynsmyndighed, og kravet om, at satserne fastsættes på grundlag af de med tjenesten forbundne udgifter, nye forpligtelser og ikke en videreførelse af de eksisterende forpligtelser.

For det andet er det Kommissionens opfattelse, at de forpligtelser, som af direktøren for myndigheden for elektronisk kommunikation er blevet pålagt Telekomunikacja Polska i forbindelse med regulering af detailadgang til bredbåndstjenester, ikke kan antages at udgøre en midlertidig foranstaltning i henhold til rammedirektivets artikel 27, da artikel 17 i direktiv 98/10/EF, der er omhandlet i artikel 27, kun finder anvendelse på gebyrer for brug af det faste offentlige telefonnet og faste offentlige telefonitjenester.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7.3.2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7.3.2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 82/9

Appel iværksat den 12. november 2008 af Matthias Rath til prøvelse af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 8. september 2008 i sag T-373/06 — Matthias Rath mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked

(Sag C-488/08 P)

(2009/C 82/16)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Matthias Rath (ved Rechtsanwälte S. Ziegler, C. Kleiner og F. Dehn)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 8. september 2008 i sag T-373/06 ophæves.

— Appellanten gives medhold i sine påstande for førsteinstansen.

— Harmoniseringskontoret og intervenienten tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten i Første Instans har ved den appellerede kendelse stadfæstet Første Appelkammers afgørelse, hvorefter der er en risiko for forveksling med hensyn til kosttilskud og diætetiske præparater til ikke-medicinsk brug mellem det af appellanten anmeldte ordmærke »EPICAN« og det ældre EF-ordmærke »EPIGRAN«.

Appellanten gør gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94. Retten har lagt urigtige faktiske omstændigheder til grund for bedømmelsen af, om der er lighed mellem varerne og ordmærkerne. Såfremt Retten havde foretaget en korrekt bedømmelse af de faktiske omstændigheder, ville den være kommet til det resultat, at der ikke er nogen risiko for forveksling mellem de pågældende mærker. Dette gælder navnlig, fordi forbrugeren — som Retten korrekt fastslog — udviser særlig opmærksomhed, når han står over for de omtvistede varer.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 82/9

Appel iværksat den 12. november 2008 af Matthias Rath til prøvelse af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 8. september 2008 i sag T-374/06 — Matthias Rath mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked

(Sag C-489/08 P)

(2009/C 82/17)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Matthias Rath (ved Rechtsanwälte S. Ziegler, C. Kleiner og F. Dehn)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 8. september 2008 i sag T-374/06 ophæves.

— Appellanten gives medhold i sine påstande for førsteinstansen.

— Harmoniseringskontoret og intervenienten tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten i Første Instans har ved den appellerede kendelse stadfæstet Første Appelkammers afgørelse, hvorefter der er en risiko for forveksling med hensyn til kosttilskud og diætetiske præparater til ikke-medicinsk brug mellem det af appellanten anmeldte ordmærke »EPICAN« og det ældre EF-ordmærke »EPIGRAN FORTE«.

Appellanten gør gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94. Retten har lagt urigtige faktiske omstændigheder til grund for bedømmelsen af, om der er lighed mellem varerne og ordmærkerne. Såfremt Retten havde foretaget en korrekt bedømmelse af de faktiske omstændigheder, ville den være kommet til det resultat, at der ikke er nogen risiko for forveksling mellem de pågældende mærker. Dette gælder navnlig, fordi forbrugeren — som Retten korrekt fastslog — udviser særlig opmærksomhed, når han står over for de omtvistede varer.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 69/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Contencioso-Administrativo de Granada (Spanien) den 18. december 2008 — Carlos Sáez Sánchez og Patricia Rueda Vargas mod Junta de Andalucía og medsagsøgte Manuel Jalón Morente m.fl.

(Sag C-563/08)

(2009/C 69/37)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso-Administrativo de Granada

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Carlos Sáez Sánchez og Patricia Rueda Vargas

Sagsøgt: Junta de Andalucía og Manuel Jalón Morente m.fl.

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 2, stk. 3 og 4, i Ley estatal 16/1997 af 25. april 1997 om apoteksvæsenet, for så vidt som de fastsætter territoriale og demografiske grænser for etableringen af apoteker, i strid med artikel 43 EF, eftersom denne ordning til begrænsning af antallet af apoteker er uforholdsmæssig, ja endog kontraproduktiv i forhold til formålet om at sikre det omhandlede område en passende forsyning med lægemidler?
—

Subsidiært i tilfælde af, at sagen ikke hjemvises til Retten i Første Instans, gives der medhold i de af sagsøgeren for første instans nedlagte påstande.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 69/23

Sag anlagt den 29. december 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

(Sag C-582/08)

(2009/C 69/41)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved R. Lyal og M. Afonso, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 169, 170 og 171 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) og artikel 2, stk. 1, i trettende momsdirektiv 86/560/EØF af 17. november 1986 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter- foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret på Fællesskabets område (2), idet det har nægtet tilbagebetaling af indgående afgift for visse transaktioner gennemført af afgiftspligtige personer, som ikke har hjemsted på Det Europæiske Fællesskabs område.

— Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har gjort gældende, at trettende momsdirektivs artikel 2, stk. 1, ikke kan fortolkes således, at den udelukker tilbagebetaling af moms opkrævet af varer og tjenesteydelser, som anvendes i forbindelse med de forsikrings- og finansielle transaktioner, som er nævnt i sjette momsdirektivs artikel 17, stk. 3, litra c) (3). Ifølge Kommissionen udgør Det Forenede Kongeriges lovgivning for så vidt som den ikke giver afgiftspligtige personer, som ikke har hjemsted på Det Europæiske Fællesskabsområde, ret til tilbagebetaling, en tilsidesættelse af fællesskabsretten.

(1) EUT L 347, s. 1.

(2) EFT L 326, s. 40.

(3) EFT L 145, s. 1. Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag.
1)

Er artikel 3, stk. 1, og artikel 5, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af direktiv 84/450/EØF, 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og forordning (EF) nr. 2006/2004 (herefter »direktivet om urimelig handelspraksis«) (1) — eller andre bestemmelser i dette direktiv — til hinder for en national lovgivning, hvorefter det er ulovligt at annoncere, tilbyde eller yde vederlagsfri tilgift til periodiske tryksager samt annoncere vederlagsfri tilgift til andre varer eller tjenesteydelser med undtagelse af tilfælde, der er opregnet udtømmende, uden at det fra sag til sag skal efterprøves, hvorvidt denne handelspraksis har en vildledende, aggressiv eller på anden måde urimelig karakter, også når denne lovgivning ikke kun tjener til beskyttelsen af forbrugere, men også tjener andre formål, som ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde såsom opretholdelsen af et alsidigt presseudbud og beskyttelsen af svagere medkonkurrenter?
1)

Kan medlemsstaterne ifølge fællesskabsretten fastsætte forbud for alle virksomheder, som udfører tjenesteydelser inden for telekommunikation, mod at gøre indgåelsen af en kontrakt om præstation af tjenesteydelser betinget af, at der modtages en anden tjenesteydelse (kombineret salg)? Navnlig spørges, om en sådan foranstaltning ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opfylde formålene med de direktiver, som er omfattet af tele-pakken (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7.3.2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (1), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7.3.2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (2), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7.3.2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (3) samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7.3.2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (4)).
—

Det fastslås, at Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 17 i Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (1), idet den ikke har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2006/17/EF af 8. februar 2006 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/23/EF for så vidt angår visse tekniske krav til donation, udtagning og testning af humane væv og celler (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/23/EF af 31. marts 2004 om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved donation, udtagning, testning, behandling, præservering, opbevaring og distribution af humane væv og celler (1) idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 69/27

Sag anlagt den 14. januar 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien

(Sag C-18/09)

(2009/C 69/49)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved K. Simonsson og L. Lozano Palacios, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Spanien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten, særligt artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser på søtransportområdet (1), idet det har opretholdt Ley 48/2003, de 26 de noviembre, de régimen económico y de prestación de servicios de los puertos de interés general (lov 48/2003 af 26.11.2003 om den økonomiske ordning for havne af almen interesse samt tjenesteydelser leveret af sådanne havne), særligt dennes artikel 24, stk. 5, og artikel 27, stk. 1, 2 og 4, som fastsætter en ordning med nedsættelse af, henholdsvis fritagelse for havneafgifter.

— Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Spansk lovgivning fastsætter for så vidt angår havneafgifter en række afgiftsfritagelser og -nedsættelser. Disse fritagelser og nedsættelser afhænger af skibenes afgangs- eller bestemmelseshavn og indebærer, at der anvendes gunstigere afgiftssatser for det første for skibstrafik mellem spanske øgrupper eller med Ceuta og Melilla, for det andet for skibstrafik mellem disse havne og havne inden for Den Europæiske Union og for det tredje mellem havne inden for Den Europæiske Union. Dette indebærer ifølge Kommissionen, at nævnte lovgivning er diskriminerende.

Kongeriget Spanien, som har påberåbt sig den særlige geografiske situation for de omhandlede havne, har hverken begrundet foranstaltningens nødvendighed eller dens forholdsmæssighed. Selv om Kongeriget Spanien har forpligtet sig til at ændre den omhandlede lovgivning, er Kommissionen ikke blevet underrettet om vedtagelsen af nogen lov, hvorved tilsidesættelsen bringes til ophør.

(1) EFT L 378, s. 1.
1)

Indebærer bestemmelsen i artikel 10a i VVM-direktivet (1) — hvoraf fremgår, at den berørte offentlighed på visse betingelser skal have ret til ved en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk ved lov nedsat organ at få prøvet den materielle og processuelle lovlighed af en afgørelse — tillige et krav om, at den berørte offentlighed skal have ret til at appellere en domstols afgørelse i en sag om tilladelse i en situation, hvor den berørte offentlighed har haft mulighed for at deltage i domstolens behandling af spørgsmålet om tilladelse og haft lejlighed til at udtale sig i den forbindelse?
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.