ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner skal fortolkes således, at det faste minimumsbeløb på 40 EUR som kompensation til kreditor for de inddrivelsesomkostninger, der er påløbet som følge af debitors forsinkede betaling, skal betales for hver handelstransaktion, der ikke er betalt rettidigt, og som er attesteret i en faktura, herunder når denne faktura er fremlagt blandt andre fakturaer ved et enkeltstående krav, der gøres gældende ved en administrativ eller judiciel procedure.
1)

Artikel 21, stk. 1, litra b), nr. i), og artikel 21, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en arbejdstager ved retten på det sidste sted, hvor eller hvorfra den pågældende sædvanligvis udførte sit arbejde, kan sagsøge en person, uanset om den pågældende har bopæl på en medlemsstats område eller ej, med hvem arbejdstageren ikke har indgået en formel ansættelsesaftale, men som i henhold til en hensigtserklæring, der lå til grund for indgåelsen af ansættelsesaftalen med en tredjepart, hæfter direkte for opfyldelsen af denne tredjeparts forpligtelser over for denne arbejdstager, forudsat at der består et underordnelsesforhold mellem denne person og arbejdstageren.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 13. oktober 2022 — Gmina Wieliszew mod Syndyk masy upadłości Spółdzielczego Banku Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie w upadłości likwidacyjnej (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Najwyższy — Polen)

(Sag C-698/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - strukturfonde - Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) - Samhørighedsfonden - forordning (EF) nr. 1083/2006 - forordning (EU) nr. 1303/2013 - Den Europæiske Unions finansiering - Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) - forordning (EF) nr. 1290/2005 - forordning (EF) nr. 1698/2005 - forordning (EU) nr. 1306/2013 - tilskudsaftale - midler overført til tilskudsmodtageren på en konto i en konkursramt bank - national lovgivning, der ikke udelukker disse midler fra konkursboet efter denne bank)

(2022/C 463/04)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gmina Wieliszew

Sagsøgt: Syndyk masy upadłości Spółdzielczego Banku Rzemiosła i Rolnictwa w Wołominie w upadłości likwidacyjnej

Procesdeltager: Rzecznik Praw Obywatelskich

Konklusion

Artikel 2, nr. 5), og artikel 3, 4, 57, 70 og 80 i Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 423/2012 af 22. maj 2012, artikel 11, 54, 56 og 58 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008, og artikel 2, litra i), artikel 3 og 4 samt artikel 72, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne

skal fortolkes således, at:

disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, som for det første ikke gør det muligt for en enhed, der har modtaget midler inden for rammerne af programmer, der medfinansieres over Den Europæiske Unions budget, i tilfælde, hvor disse midler er blevet indsat på en konto i en bank, der efterfølgende er blevet erklæret konkurs, at få udelukket disse midler fra konkursboet efter denne bank, og som for det andet ikke fastsætter, at de nævnte midler skal udelukkes fra dette konkursbo.

(1) EUT C 182 af 10.5.2021.
1)

Artikel 1, nr. 2), litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/84/EU af 15. december 2010, for så vidt angår lægemiddelovervågning skal fortolkes således, at: en national myndighed med henblik på klassificeringen af et produkt som »lægemiddel« som omhandlet i denne bestemmelse kan fastlægge produktets farmakologiske egenskaber ved at støtte sig på den videnskabelige viden om strukturanalogien for det pågældende stof, når der ikke foreligger nogen videnskabelig undersøgelse af det omhandlede stof, hvis graden af analogi er så høj, at den på grundlag af en objektiv og videnskabeligt begrundet analyse gør det muligt at antage, at et stof i et produkt med en given koncentration har de samme egenskaber som et eksisterende stof, for hvilket de krævede undersøgelser foreligger.
2)

Artikel 2, stk. 2, litra a), i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at en bestemmelse i en virksomheds arbejdsregulativ, der forbyder arbejdstagerne mundtligt, ved deres beklædning eller på anden vis at give udtryk for, hvad der er deres religiøse eller ideologiske overbevisning, uanset hvad den måtte være, ikke udgør direkte forskelshandling »på grund af religion eller tro« som omhandlet i dette direktiv i forhold til de arbejdstagere, der ønsker at udøve deres religions- og samvittighedsfrihed ved synligt at bære et religiøst betinget symbol eller en religiøst betinget beklædning, når denne bestemmelse anvendes generelt og udifferentieret.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 29. september 2022 — Polskie Linie Lotnicze »LOT« S.A. mod Budapest Főváros Kormányhivatala (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Törvényszék — Ungarn)

(Sag C-597/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - lufttransport - forordning (EF) nr. 261/2004 - artikel 16 - kompensation og bistand til luftfartspassagerer - opgave for det nationale organ, der har ansvaret for håndhævelse af den pågældende forordning - national lovgivning, som tillægger dette organ beføjelse til at pålægge et luftfartsselskab at udbetale kompensation til en passager - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 - ret til at indbringe en klage for en domstol)

(2022/C 432/02)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Polskie Linie Lotnicze »LOT« S.A.

Sagsøgt: Budapest Főváros Kormányhivatala

Konklusion

Artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91

skal fortolkes således, at

medlemsstaterne har mulighed for at bemyndige det nationale organ, der har ansvaret for håndhævelse af denne forordning, at pålægge et luftfartsselskab at udbetale kompensation som omhandlet i forordningens artikel 7 til passagerer i henhold til samme forordning, når dette nationale organ har fået forelagt en individuel klage fra en passager, forudsat at denne passager og det pågældende luftfartsselskab har adgang til domstolsprøvelse.

(1) EUT C 28 af 25.1.2021.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 29. september 2022 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. mod TC Medical Air Ambulance Agency GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-633/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser - det indre marked for forsikring - direktiv 2002/92/EF - begrebet »forsikringsformidler« - »forsikringsformidling« - direktiv (EU) 2016/97 - »forsikringsdistribution« - disse direktivers anvendelsesområde - tilslutning til en gruppeforsikring - overdragelse af de rettigheder, der følger af forsikringsaftalen - forsikringsydelser ved sygdom eller ulykke i udlandet - vederlag betalt af medlemmet for den opnåede forsikringsdækning - forbrugerbeskyttelse - ligebehandling af forsikringsformidlere)

(2022/C 432/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Sagsøgt: TC Medical Air Ambulance Agency GmbH

Konklusion

Artikel 2, nr. 3) og 5), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/92/EF af 9. december 2002 om forsikringsformidling, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/65/EU af 15. maj 2014, og artikel 2, stk. 1, nr. 1), 3) og 8), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/97 af 20. januar 2016 om forsikringsdistribution, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/411 af 14. marts 2018,

skal fortolkes således, at

begrebet »forsikringsformidler« og dermed begrebet »forsikringsdistributør« som omhandlet i disse bestemmelser omfatter en juridisk person, hvis virksomhed består i at tilbyde sine kunder frivilligt og mod betaling af et vederlag til denne juridiske person at tilslutte sig en gruppeforsikring, som den juridiske person forudgående har tegnet hos et forsikringsselskab, idet tilslutningen hertil giver disse kunder ret til forsikringsydelser i tilfælde af navnlig sygdom eller ulykke i udlandet.

(1) EUT C 62 af 22.2.2021.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. september 2022 — XP mod Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide (C-518/20) og AR mod St. Vincenz-Krankenhaus GmbH (C-727/20) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland)

(Forenede sager C-518/20 og 727/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - tilrettelæggelse af arbejdstiden - artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - direktiv 2003/88/EF - artikel 7, stk. 1 - ret til årlig betalt ferie - fuldstændigt tab af arbejdsevnen eller uarbejdsdygtighed på grund af sygdom, som er indtrådt i en referenceperiode - national lovgivning, der foreskriver fortabelse af retten til årlig betalt ferie ved udløbet af en bestemt periode - arbejdsgiverens forpligtelse til at sætte arbejdstageren i stand til at gøre brug af sin ret til årlig betalt ferie)

(2022/C 424/05)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: XP (C-518/20) og AR (C-727/20)

Sagsøgte: Fraport AG Frankfurt Airport Services Worldwide (C-518/20) og St. Vincenz-Krankenhaus GmbH (C-727/20)

Konklusion

Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden og artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,

skal fortolkes således, at

at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en arbejdstagers ret til årlig betalt ferie, der er optjent i en referenceperiode, hvor arbejdstageren faktisk har arbejdet, inden der er indtrådt et fuldstændigt tab af arbejdsevnen eller fortsat uarbejdsdygtighed på grund af sygdom, kan bortfalde, hvad enten det sker ved udløbet af en overførselsperiode, som er tilladt i henhold til national ret, eller senere, når arbejdsgiveren ikke rettidigt har sørget for, at arbejdstageren var i stand til at gøre brug af denne ret.

(1) EUT C 19 af 18.1.2021.

EUT C 169 af 3.5.2021.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. september 2022 — Finanzamt B mod W AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-538/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - artikel 49 TEUF og 54 TEUF - fradrag for endelige underskud, der er oparbejdet i et ikke-hjemmehørende fast driftssted - stat, der har givet afkald på sin beskatningskompetence i henhold til en dobbeltbeskatningsoverenskomst - sammenlignelige situationer)

(2022/C 424/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt B

Sagsøgt: W AG

Procesdeltager: Bundesministerium der Finanzen

Konklusion

Artikel 49 TEUF og 54 TEUF skal fortolkes således, at bestemmelserne ikke er til hinder for en medlemsstats beskatningsordning, hvorefter et selskab, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, ikke i sit skattepligtige resultat kan fradrage endelige underskud oparbejdet i selskabets faste driftssted, der er beliggende i en anden medlemsstat, i det tilfælde, hvor hjemstedsmedlemsstaten i medfør af en dobbeltbeskatningsoverenskomst har givet afkald på sin kompetence til at beskatte dette faste driftssteds resultater.

(1) EUT C 35 af 1.2.2021.
2)

EU-retten skal fortolkes således, at denne ret er til hinder for, at en national retsinstans tidsmæssigt begrænser virkningerne af en ugyldighedserklæring, som det i henhold til national ret påhviler den at træffe i forhold til nationale retsforskrifter, der for det første pålægger operatører af elektroniske kommunikationstjenester at foretage en generel og udifferentieret lagring af trafikdata og for det andet giver mulighed for at udlevere disse data til den kompetente myndighed på det finansielle område uden forudgående tilladelse fra en domstol eller fra en uafhængig administrativ myndighed, fordi disse bestemmelser er uforenelige med artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, som ændret ved direktiv 2009/139, sammenholdt med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Spørgsmålet om antageligheden af beviser, der er fremskaffet i henhold til nationale lovbestemmelser, der er uforenelige med EU-retten, henhører i overensstemmelse med princippet om medlemsstaternes procesautonomi under national ret, dog under overholdelse af navnlig ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet.
1)

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at for så vidt som det godtgøres, at en national ordning, hvorved der pålægges en afgift, som indebærer en nedsættelse af vederlaget til koncessionshavere med ansvar for forvaltning af spil på spilleautomater, medfører en restriktion for den frihed, der er sikret ved denne bestemmelse i EUF-traktaten, er sidstnævnte til hinder for, at en sådan restriktion kan begrundes under henvisning til formål, som udelukkende er knyttet til hensyn om sanering af de offentlige finanser.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. september 2022 — International Management Group (IMG) mod Europa-Kommissionen

(Forenede sager C-619/20 P og C-620/20 P) (1)

(Appel - udviklingssamarbejde - gennemførelse af Unionens budget under indirekte forvaltning ved en international organisation - afgørelse om ikke længere at overdrage budgetgennemførelsesopgaver til en enhed på grund af tvivl om dens status som international organisation - annullationssøgsmål - opfyldelse af en dom om annullation - retskraft - forpligtelser og beføjelser for ophavsmanden til den annullerede retsakt - forberedende retsakt - formaliteten - erstatningspåstand - retsregel, som har til formål at tillægge borgerne rettigheder - Unionens finansforordninger - forpligtelse til at udvise omhu - eksistensen af en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af denne forpligtelse - konkret vurdering i hvert enkelt tilfælde - ikke-økonomisk skade - passende og tilstrækkelig erstatning ved annullation af den ulovlige retsakt - økonomisk skade - sagen ikke moden til påkendelse - hjemvisning af sagen til Retten)

(2022/C 424/07)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: International Management Group (IMG) (ved avocats J.-Y. de Cara og L. Levi)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J. Baquero Cruz og J. Norris, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Sagerne C-619/20 P og C-620/20 P forenes med henblik på dommen.

2) Appellen i sag C-619/20 P forkastes.

3) Den Europæiske Unions Rets dom af 9. september 2020, IMG mod Kommissionen (T-381/15 RENV, EU:T:2020:406), ophæves, for så vidt som International Management Groups (IMG) påstand om erstatning for den skade, som IMG blev forvoldt ved Europa-Kommissionens afgørelse om ikke længere at indgå nye delegationsaftaler om indirekte forvaltning med IMG, der er indeholdt i denne institutions skrivelse af 8. maj 2015, derved blev forkastet.

4) I øvrigt forkastes appellen i sag C-620/20 P.

5) Kommissionen frifindes i søgsmålet i sag T-381/15 RENV, for så vidt som det vedrører påstanden om erstatning for den ikke-økonomiske skade, som den afgørelse, der er omhandlet i denne domkonklusions punkt 3, har forvoldt International Management Group (IMG).

6) Sag T-381/15 RENV hjemvises til Retten for, at der kan træffes afgørelse om den påstand, der er omhandlet i denne domskonklusions punkt 3, for så vidt som den vedrører den økonomiske skade, som International Management Group (IMG) har påberåbt sig.

7) International Management Group (IMG) betaler sagsomkostningerne i sag C-619/20 P.

8) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes i sagerne C-620/20 P og T-381/15 RENV.

(1) EUT C 28 af 25.1.2021.
1)

Artikel 38 og 49 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/81/EF af 13. juli 2009 om samordning af fremgangsmåderne ved ordregivende myndigheders eller ordregiveres indgåelse af visse bygge- og anlægs-, vareindkøbs- og tjenesteydelseskontrakter på forsvars- og sikkerhedsområdet og om ændring af direktiv 2004/17/EF og 2004/18/EF skal fortolkes således, at de ordregivende myndigheder, når der er mistanke om, at et tilbud er unormalt lavt, har pligt til at kontrollere, om dette faktisk er tilfældet, under hensyntagen til samtlige relevante elementer i udbuddet og udbudsbetingelserne, idet den manglende mulighed for at anvende de kriterier, der er fastsat i national lovgivning i denne henseende, og antallet af afgivne tilbud ikke har nogen betydning i denne henseende.
2)

Artikel 8, stk. 2, i direktiv 2016/343 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter en retssag kan gennemføres, uden at mistænkte eller tiltalte er til stede, selv om denne person befinder sig uden for denne medlemsstat og ikke er i stand til at indrejse på denne medlemsstats område på grund af et indrejseforbud udstedt over for vedkommende af de kompetente myndigheder i den nævnte medlemsstat.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 15. september 2022 — Fossil (Gibraltar) Limited mod Commissioner of Income Tax (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Income Tax Tribunal of Gibraltar — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-705/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - statsstøtte - støtteordninger iværksat af Gibraltars regering vedrørende selskabsbeskatning - afgørelse (EU) 2019/700 - ingen beskatning af passive indtægter fra renter og royalties - Europa-Kommissionens afgørelse, hvorved støtteordningen erklæres ulovlig og uforenelig med det indre marked - tilbagesøgningsforpligtelse - rækkevidde - national bestemmelse, der ikke har været genstand for Kommissionens undersøgelse af den omtvistede statsstøtte - modregning af skat, der er betalt i udlandet med henblik på at undgå dobbeltbeskatning)

(2022/C 418/05)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Income Tax Tribunal of Gibraltar (Det Forenede Kongerige)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fossil (Gibraltar) Limited

Sagsøgt: Commissioner of Income Tax

Konklusion

Kommissionens afgørelse (EU) 2019/700 af 19. december 2018 om statsstøtte SA.34914 (2013/C) gennemført af Det Forenede Kongerige for så vidt angår Gibraltars selskabsbeskatningsordning

skal fortolkes således, at

den ikke er til hinder for, at de nationale myndigheder, der er ansvarlige for tilbagesøgning hos støttemodtageren af ulovlig støtte, der er uforenelig med det indre marked, anvender en national bestemmelse, der fastsætter en mekanisme for modregning af skat, som denne modtager har betalt i udlandet, i den skat, som denne skal betale i Gibraltar, såfremt det fremgår, at denne bestemmelse fandt anvendelse på tidspunktet for de omhandlede transaktioner.

(1) EUT C 257 af 4.7.2022.
C 418/4

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 15. september 2022 — Colin Brown mod Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-675/20 P) (1)

(Appel - personalesag - bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union - artikel 4, stk. 1, litra a) og b) - EU-tjenestemand, der er statsborger i Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland, og som på en varig måde har boet på området for den stat, hvor hans tjenestestedet er beliggende, i løbet af de ti år, der går forud for ansættelsestidspunktet - Det Forenede Kongeriges udtræden af Unionen - denne EU-tjenestemands opnåelse af statsborgerskab i den stat, hvor hans tjenestested er beliggende - fratagelse af retten til udbetaling af udlandstillæg - annullationssøgsmål)

(2022/C 418/04)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Colin Brown (ved advocaat I. Van Damme)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved T.S. Bohr og D. Milanowska, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Alver og M. Bauer, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Colin Brown bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 98 af 22.3.2021.
2)

Artikel 54, nr. 2), i forordning nr. 865/2006, sammenholdt med artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at en enhed af en dyreart, der er nævnt i bilag A til Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed, som en opdrætter er i besiddelse af, kan anses for at være født og opdrættet i fangenskab som omhandlet i artikel 8, stk. 3, i denne forordning, når forfædrene til denne enhed, som ikke indgår i opdrætterens avlsdyrbestand, er erhvervet af tredjemand før disse forordningers ikrafttræden på en måde, som skader den pågældende arts overlevelse i naturen.