Jeg skal herefter undersøge indsigelserne rettet mod de materielle bestemmelser i Kommissionens forordning.

Disse indsigelser og spørgsmålene fra College vedrører ikke den periodemæssige ændring af udligningsbeløbene, men undladelsen af at tage hensyn til den forskel i valutakurser, der blev konstateret i den referenceperiode, der er defineret ved artikel 2 i forordning nr. 1380/75, dvs. »neutraliseringen« af en periode i hvilken denne forskel ikke ifølge Kommissionens opfattelse var »repræsentativ«. Kommissionen skulle ikke kunne fravige den fremgangsmåde, som den selv havde fastsat, på den pludselige måde, som den gjorde, idet den således krænkede retssikkerhedsprincippet og princippet om lighed for loven.

Jeg skal anføre, at artikel 2, stk. 1, litra b) i Rådets forordning nr. 974/71 bestemmer, at de monetære udligningsbeløb for medlemsstater, hvis valutaer flyder, skal beregnes under hensyn til a vista valutakursen, således som denne konstateres i forhold til valutaerne inden for »slangen« i løbet af en penode, som skal fastsættes.

Ifølge betragtningerne til forordning nr. 1380/75 skal »denne periode … være tilstrækkeligt repræsentativ for den igangværende udvikling og således gøre det muligt at følge disse kurser ved fastsættelse af udligningsbeløbene så hurtigt som muligt«. Artiklerne 2 og 3 i forordning nr. 1380/75 bestemmer, at de a vista valutakurser, der anses for at være mest repræsentative for de »flydende« valutaer i forhold til valutaerne inden for »slangen«, er de middelkurser, der konstateres på de officielle valutamarkeder fra onsdag i en uge til tirsdag i den følgende uge. Det er intet sted foreskrevet, fra hvilket øjeblik de således beregnede monetære udligningsbeløb finder anvendelse. Komissionens faste praksis består dog i at fastsætte beløbene med virkning fra mandagen efter den tirsdag, hvor referenceperioden udløber. De således fastsatte beløb gælder indtil de senere ændres. Denne ordning halter derfor i et vist omfang bagefter den økonomiske virkelighed.

Artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 974/71 bemyndiger Kommissionen til som »lovgivende« organ — og inden for rammerne af forvaltningskomitéproceduren — at træffe gennemførelsesbestemmelser, især for så vidt angår fastsættelsen af udligningsbeløb.

Den indebærer imidlertid det forbehold, at disse gennemførelsesbestemmelser ikke dækker det tilfælde, der er omhandlet i artikel 3 i forordning nr. 974/71, dvs. det tilfælde, hvor forskellen mellem den valutakurs, der følger af den repræsentative kurs for den pågældende valuta i forhold til centralkursen for hver af valutaerne inden for »slangen« på den ene side, og de officielle a vista valutakurser for denne valuta i forhold til valutaerne inden for »slangen« (denne forskel bliver imidlertid nedsat med 1,5 point) på den anden side, afviger mindst et point fra den procentsats, der er anvendt ved den foregående fastsættelse; i dette tilfælde ændres udligningsbeløbene af Kommissionen svarende til ændringen af forskellen. Når denne bestemmelse anvendes, træffer Kommissionen strengt taget ikke gennemførelsesbestemmelser, og den handler uden at indhente udtalelse fra forvaltningskomiteen. Når Kommissionen derimod beslutter ikke at ændre udligningsbeløbene, eller når beløbene fastsættes på anden måde, end de skulle have været det i henhold til artikel 3, må artikel 6, stk. 1, som ikke foreskriver nogen undtagelse, finde anvendelse, og Kommissionen skal indhente udtalelse fra forvaltningskomiteen.

I det foreliggende tilfælde har Kommissionen ikke indført nye beløb eller forhøjet de tidligere, men har besluttet ikke at fastsætte dem, som de principielt skulle have været fastsat i overensstemmelse med kursudviklingen for det irske og det engelske pund, og Kommissionen har blot udstrakt gyldighedsperioden for de tidligere fastsatte beløb.

Det kan næppe bestrides, at forordning nr. 1356/76 i det mindste materielt set udgør en fravigelse fra de samlede bestemmelser i artikel 1, stk. la, andet afsnit, artikel 2, stk. 1, litra b), andet led, og artikel 2a, i Rådets forordning nr. 974/71 samt fra artikel 2 i Kommissionens forordning nr. 1380/75.

Jeg mener imidlertid, at denne undtagelse var dækket af artikel 6, stk. 1, der foreskriver, at gennemførelsesbestemmelserne til forordning nr. 974/71 — som eventuelt vil kunne omfatte andre undtagelser fra forordningerne om den fælles landbrugspolitik, således også bestemmelserne i denne forordning og i forordning nr. 1380/75, som jeg har citeret ovenfor — vedtages i henhold til forvaltningskomitéproceduren. Rådets forordning nr. 2746/72 af 19. december 1972, der var baseret på traktatens artikler 28, 43 og 235, og ikke længere artikel 103, som den oprindelige forordning nr. 974/71 var baseret på, havde den virkning, at ordningen med monetære udligningsbeløb blev permanent integreret i den fœlles landbrugspolitik.

I løbet af den referenceperiode, der er omhandlet i artikel 2 i forordning nr. 1380/75, og som løb fra onsdag den 2. juni til tirsdag den 8. juni 1976, blev der spekuleret mod det engelske og det irske pund af særlige grunde, som Kommissionen har redegjort for. Tirsdag den 8. juni, den sidste dag i referenceperioden, havde situationen for pundet genoprettet sig, og denne forbedring blev opretholdt i de følgende dage, således at den i den nævnte periode registrerede forskel ophævedes. Kommissionen indtog det standpunkt, at de valutakurser, der blev konstateret i den pågældende periode, ikke kunne anses for tilstrækkelig repræsentative, og den besluttede fredag den 11. juni, efter afstemning onsdag den 9. juni i »den horisontale forvaltningskomité«, med virkning fra mandag den 14. juni at forlænge gyldighedsperioden for de udligningsbeløb, der gjaldt den 7. juni 1976.

Dette var hverken første eller sidste gang, at Kommissionen traf en sådan undtagelse. Den havde allerede måttet løse visse vanskeligheder forbundet med den manglende officielle notering for den italienske lire på børserne i Rom og Milano eller i forbindelse med kurser, der ikke fandtes at være repræsentative. Kommissionen har således under samme omstændigheder som ved den omtvistede forordning, vedtaget forordning nr. 271/76 af 6. februar 1976 om ændring af de monetære udligningsbeløb som følge af udviklingen i valutakurserne for den italienske lire, fra hvis præambel jeg skal citere følgende betragtning:

»Det [er] hensigtsmæssigt at beregne a vista kurserne for den italienske lire i forhold til hver af de medlemsstaters valutaer, der indbyrdes holder et øjeblikkeligt kursudsving på højst 2,25 %, på grundlag af noteringerne for den italienske lire på børserne i disse medlemsstater … med henblik herpå bør den første fastsættelse af de monetære udligningsbeløb ske på grundlag af en referenceperiode, der er længere end den, der normalt anvendes i henhold til artikel 2 i forordning (EØF) nr. 1380/75.«

Den 26. marts 1976 vedtog Kommissionen forordning nr. 688/76 om ændring af de monetære udligningsbeløb, der indeholder følgende betragtning:

»På grund af de spekulationsbevægelser, der fandt sted på valutamarkedet i perioden fra den 15. til den 19. marts 1976, kan de kurser, der blev konstateret i denne periode, ikke betragtes som repræsentative for den italienske lires faktiske værdi; lirens kurs er i øvrigt blevet forbedret siden da; derfor bør gennemsnittet af de kurser, der blev konstateret på børserne i Rom og Milano den 22., 23. og 24. marts 1976, anvendes ved beregningen af de monetære udligningsbeløb, der skal gælde i Italien fra den 29. marts 1976.«

Også ved denne lejlighed blev torordningen vedtaget i overensstemmelse med udtalelse fra de pågældende forvaltningskomiteer.

Den 10. februar 1978 har Kommissionen i forordning nr. 283/78 udtrykt det synspunkt, at der fra den 1. februar 1978 var blevet spekuleret mod den franske franc, og den udstrakte derfor »fastfrysningen« af udligningsbeløbene ud over den 13. februar 1978.

Endelig har Kommissionen den 7. marts 1978 ved forordning nr. 478/78 i overensstemmelse med udtalelse fra de pågældende forvaltningskomiteer besluttet at lade denne løsning gælde generelt for alle flydende valutaer inden for Fællesskabet. Som følge af exceptionelle og sandsynligvis midlertidige bevægelser i de flydende valutaer, som ikke syntes at genspejle den faktiske økonomiske udvikling, fandt Kommissionen det hensigtsmæssigt — med henblik på at undgå forstyrrelser på landbrugsmarkederne — at foreskrive, at referenceperioden for fastsættelse af udligningsbeløb i marts 1978 skulle strække sig over et tidsrum på tre uger, begyndende en onsdag og sluttende tirsdagen forud for fastsættelsen, idet beløbene skulle anvendes, indtil de blev ændret. Som følge af længden af den referenceperiode, der skulle tages i betragtning, og antallet af berørte valutaer skulle denne ordning imidlertid første gang alene anvendes for de beløb, der gjaldt fra den 13. marts 1978.

Det lader til, at ingen har anfægtet gyldigheden af disse foranstaltninger. Ligesom forordning nr. 1356/76 udgør de alle undtagelser fra artikel 2 i forordning nr. 1380/75, og de blev alle vedtaget på grundlag af artikel 6 i forordning nr. 974/71 i henhold til forvaltningskomitéproceduren.

Hvis den omtvistede forordning ikke havde foreskrevet denne »undtagelse fra undtagelsen« til den fælles landbrugspolitik, som består i ydelse (eller opkrævning) af udligningsbeløb og automatisk justering af disse beløb, ville der have bestået fare for, at de pågældende produkter blev genstand for spekulationsforretninger med henblik på at drage fordel af »fremtidige nye beløb«, hvilket ville medføre omlægninger i samhandelen og salg under interventionsprisen. Kommissionen har således med rette som kriterium anvendt varigheden af en forskel, der afviger mere end et point fra den procentsats, der blev anvendt ved den foregående fastsættelse.

Forfatterne til forordning nr. 974/71 havde til hensigt, at beløbene skulle begrænses til, hvad der er strengt nødvendigt for at forhindre, at den samhandel, på hvilken den effektive vekselkurs finder anvendelse, målt i national valuta kan blive afviklet til en pris, der ligger under de interventions- eller købspriser, der er fastsat ved fællesskabsbestemmelser på basis af den officielle paritet, og for at forhindre en desorganisering af det af fællesskabsbestemmelserne fastsatte interventionssystem samt unormale prisbevægelser, der kan bringe den normale konjunkturudvikling på landbrugsområdet i fare.

Den 13. marts 1976 statuerede Domstolen i de forenede sager Lesieur m.fl. (Sml. 1976, s. 407), at »indførelsen af ordningen med monetære udligningsbeløb havde ikke til formål yderligere at beskytte prisniveauet i Fællesskabet men at bevare … de ensartede priser«, og »således at der kun kunne ydes eller opkræves udligningsbeløb for et bestemt produkt, hvis samhandelen med dette produkt ellers ville blive forstyrret«.

Den i forordning nr. 1356/76 indeholdte undtagelse er derfor i retlig henseende korrekt.