RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Tredje Afdeling)

18. september 2013

Sabine Scheidemann

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemand — overflytning til en anden institution — vedtægtens artikel 43 og 45 — forfremmelse — point for fortjeneste — ligebehandling — institutionernes autonomi«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Sabine Scheidemann i det væsentlige har nedlagt påstand dels om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 13. oktober 2011 om ændring af de points for fortjeneste, som hun havde optjent i Europa-Parlamentet, og af afgørelsen om listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet i bedømmelses- og forfremmelsesåret 2011 (offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 48-2011 af 27.10.2011), for så vidt som hun ikke var opført herpå, dels om, at Kommissionen tilpligtes at betale hende en erstatning, som foreløbigt og efter ret og billighed er opgjort til 20000 EUR, for det økonomiske tab, som hun angiveligt har lidt som følge af denne afgørelse.

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes. Sabine Scheidemann bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester – administrationens skønsbeføjelse – rækkevidde – institutionernes autonomi – tjenestemand, som har gjort brug af den interinstitutionelle mobilitet – delt kompetence på området for vurdering af fortjenester og forfremmelse – foreligger ikke – forpligtelse til at anvende de interne bestemmelser i den tidligere institution vedrørende tildeling af point for fortjeneste og forfremmelse – foreligger ikke

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43, 45 og 110)

Selv om det følger af princippet om administrationens enhed, som fastsat i Amsterdamtraktatens artikel 9, stk. 3, at alle tjenestemænd i alle Unionens institutioner er underlagt den samme vedtægt, indebærer et sådant princip ikke, at institutionerne skal udøve den skønsbeføjelse, som de er tillagt i medfør af vedtægten, på samme måde. Sidstnævnte kan tværtimod i princippet varetage deres personaleadministration selvstændigt. Vedtægtens artikel 43 henviser i øvrigt i denne forbindelse til de almindelige gennemførelsesbestemmelser vedtaget af hver institution med henblik på at fastsætte de betingelser, hvorpå hver tjenestemands kvalifikationer, tjenstlige indsats og adfærd er genstand for en bedømmelsesrapport. Endvidere gør vedtægtens artikel 110 det generelt muligt for institutionerne, under visse formelle betingelser, at vedtage almindelige gennemførelsesbestemmelser, som fastsætter de nærmere bestemmelser, der er nødvendige for gennemførelsen af vedtægten, og dette i exceptionelle tilfælde, dvs. når bestemmelserne i vedtægten er uklare og upræcise på en sådan måde, at anvendelsen heraf er vilkårlig. Således som det fremgår af vedtægtens artikel 2, stk. 2, fastsætter denne ikke en delt kompetence på området for bedømmelsen af fortjenester og de ansattes forfremmelser, særligt i tilfælde af overførsel mellem institutionerne, og hver institution har ret til med henblik på gennemførelse af vedtægtens artikel 43 og 45 at vedtage sine egne regler ved hjælp af almindelige gennemførelsesbestemmelser vedtaget i henhold til vedtægtens artikel 110.

I tilfældet med en tjenestemand, der er blevet overflyttet til en anden institution, ville den omstændighed at pålægge den nye institution en forpligtelse til at anvende de interne bestemmelser i den tidligere institution vedrørende tildeling af point for fortjeneste og forfremmelse, og bl.a. gennemførelsesforanstaltninger, med henblik på fastlæggelsen af forfremmelsespoint medføre, at der ved bedømmelsen af fortjenester skabes en forskellig aflønning mellem tjenestemænd i den nye institution, alt efter om de har benyttet sig af mobiliteten mellem institutionerne eller ej. I denne forbindelse påhviler det institutionerne at sikre sig dels, at mobiliteten ikke berører karriereforløbet for de tjenestemænd, som er genstand herfor, dels, at de forflyttede tjenestemænd ikke er blevet straffet i forbindelse med forfremmelsesåret.

(jf. præmis 26-28 og 32)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 9. juli 1997, sag T-156/95, Echauz Brigaldi m.fl. mod Kommissionen, præmis 53

Personaleretten: 5. juli 2011, F-46/09, V mod Parlamentet, præmis 135

RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Tredje Afdeling)

18. september 2013

Sabine Scheidemann

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemand — overflytning til en anden institution — vedtægtens artikel 43 og 45 — forfremmelse — point for fortjeneste — ligebehandling — institutionernes autonomi«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Sabine Scheidemann i det væsentlige har nedlagt påstand dels om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 13. oktober 2011 om ændring af de points for fortjeneste, som hun havde optjent i Europa-Parlamentet, og af afgørelsen om listen over de tjenestemænd, der blev forfremmet i bedømmelses- og forfremmelsesåret 2011 (offentliggjort i Meddelelser fra Administrationen nr. 48-2011 af 27.10.2011), for så vidt som hun ikke var opført herpå, dels om, at Kommissionen tilpligtes at betale hende en erstatning, som foreløbigt og efter ret og billighed er opgjort til 20000 EUR, for det økonomiske tab, som hun angiveligt har lidt som følge af denne afgørelse.

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes. Sabine Scheidemann bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – forfremmelse – sammenligning af fortjenester – administrationens skønsbeføjelse – rækkevidde – institutionernes autonomi – tjenestemand, som har gjort brug af den interinstitutionelle mobilitet – delt kompetence på området for vurdering af fortjenester og forfremmelse – foreligger ikke – forpligtelse til at anvende de interne bestemmelser i den tidligere institution vedrørende tildeling af point for fortjeneste og forfremmelse – foreligger ikke

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43, 45 og 110)

Selv om det følger af princippet om administrationens enhed, som fastsat i Amsterdamtraktatens artikel 9, stk. 3, at alle tjenestemænd i alle Unionens institutioner er underlagt den samme vedtægt, indebærer et sådant princip ikke, at institutionerne skal udøve den skønsbeføjelse, som de er tillagt i medfør af vedtægten, på samme måde. Sidstnævnte kan tværtimod i princippet varetage deres personaleadministration selvstændigt. Vedtægtens artikel 43 henviser i øvrigt i denne forbindelse til de almindelige gennemførelsesbestemmelser vedtaget af hver institution med henblik på at fastsætte de betingelser, hvorpå hver tjenestemands kvalifikationer, tjenstlige indsats og adfærd er genstand for en bedømmelsesrapport. Endvidere gør vedtægtens artikel 110 det generelt muligt for institutionerne, under visse formelle betingelser, at vedtage almindelige gennemførelsesbestemmelser, som fastsætter de nærmere bestemmelser, der er nødvendige for gennemførelsen af vedtægten, og dette i exceptionelle tilfælde, dvs. når bestemmelserne i vedtægten er uklare og upræcise på en sådan måde, at anvendelsen heraf er vilkårlig. Således som det fremgår af vedtægtens artikel 2, stk. 2, fastsætter denne ikke en delt kompetence på området for bedømmelsen af fortjenester og de ansattes forfremmelser, særligt i tilfælde af overførsel mellem institutionerne, og hver institution har ret til med henblik på gennemførelse af vedtægtens artikel 43 og 45 at vedtage sine egne regler ved hjælp af almindelige gennemførelsesbestemmelser vedtaget i henhold til vedtægtens artikel 110.

I tilfældet med en tjenestemand, der er blevet overflyttet til en anden institution, ville den omstændighed at pålægge den nye institution en forpligtelse til at anvende de interne bestemmelser i den tidligere institution vedrørende tildeling af point for fortjeneste og forfremmelse, og bl.a. gennemførelsesforanstaltninger, med henblik på fastlæggelsen af forfremmelsespoint medføre, at der ved bedømmelsen af fortjenester skabes en forskellig aflønning mellem tjenestemænd i den nye institution, alt efter om de har benyttet sig af mobiliteten mellem institutionerne eller ej. I denne forbindelse påhviler det institutionerne at sikre sig dels, at mobiliteten ikke berører karriereforløbet for de tjenestemænd, som er genstand herfor, dels, at de forflyttede tjenestemænd ikke er blevet straffet i forbindelse med forfremmelsesåret.

(jf. præmis 26-28 og 32)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 9. juli 1997, sag T-156/95, Echauz Brigaldi m.fl. mod Kommissionen, præmis 53

Personaleretten: 5. juli 2011, F-46/09, V mod Parlamentet, præmis 135