ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Skal artikel 10, stk. 2, litra d), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at kreditaftalen, når der er tale om tilknyttede kreditaftaler, som indgås til finansiering af køb af en vare, og kreditbeløbet udbetales til sælgeren, med hensyn til betingelserne for at udnytte kreditmuligheden skal angive, at kredittageren fritages for sin pligt til at betale købsprisen i tilsvarende omfang, og sælgeren er forpligtet til at udlevere varen til ham, såfremt købsprisen er erlagt fuldt ud?
1)

Skal direktiv 2003/87/EF (1) og direktiv 2008/101/EF (2) henset til 20. betragtning til direktiv 2008/101/EF fortolkes således, at de er til hinder for at annullere en gratistildeling af luftfartskvoter til en luftfartøjsoperatør for 2018, 2019 og 2020, når tildelingen er sket for 2013-2020, og luftfartøjsoperatøren har indstillet sine luftfartsaktiviteter i 2017 på grund af konkurs? Skal artikel 3f, stk. 1, i direktiv 2003/87/EG fortolkes således, at annullationen af tildelingsafgørelsen efter indstilling af luftfartsaktiviteterne på grund af konkurs afhænger af, om luftfartsaktiviteterne fortsættes af andre luftfartøjsoperatører? Skal artikel 3f, stk. 1, i direktiv 2003/87/EF fortolkes således, at der er tale om en fortsættelse af luftfartsaktiviteterne, når der (for så vidt angår det konkursramte luftfartsselskabs forretning med korte og mellemlange ruter) delvis er foretaget salg af landingsrettigheder i såkaldte koordinerede lufthavne (»slots«) til tre andre lufttransportoperatører?
1)

Er den [EU]-lovgivning, som finder anvendelse på økonomisk støtte for landbrugsåret 2014 — navnlig forordning (EF) nr. 73/2009 (1) og forordning nr. 1122/2009 (2) — til hinder for, at den nationale lovgivning opstiller et krav om fremlæggelse af bevis for retten til anvendelse af et areal med henblik på at opnå økonomisk støtte inden for arealordningerne?
C 279/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Alba Iulia (Rumænien) den 24. februar 2020 — Siebenburgisches Nugat SRL og Hans Draser Internationales Marketing mod Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov og Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală a Vămilor — Direcţia Regională Vamală Braşov — Biroul Vamal de Interior Sibiu

(Sag C-99/20)

(2020/C 279/25)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Alba Iulia

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Siebenburgisches Nugat SRL og Hans Draser Internationales Marketing

Sagsøgte: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov og Agenția Națională de Administrare Fiscală — Direcția Generală a Vămilor — Direcția Regională Vamală Brașov — Biroul Vamal de Interior Sibiu

Præjudicielt spørgsmål

Skal den kombinerede nomenklatur i bilag I til Rådets forordning nr. 2658/87 (1) fortolkes således, at varer under den samlede betegnelse »komponenter til sæt gardinstænger, dvs. færdige rør (lakerede, forniklede, forkromede)«, som er genstand for den foreliggende tvist, skal tariferes i underposition 8302 41 90 eller 7306 30 77?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23.7.1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (EFT 1987, L 256, s. 1).
3)

Skal artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17. juni 2008 fortolkes således, at den er til hinder for, at medtagelse i den individuelle arbejdsaftale af en klausul, der henviser til bestemmelserne i den rumænske arbejdslov, svarer til valget af den rumænske lov, i det omfang det er velkendt i Rumænien, at der er en lovbestemt pligt til at medtage denne klausul om valg i den individuelle arbejdsaftale? Skal artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17. juni 2008 med andre ord fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning og praksis, hvorefter individuelle arbejdsaftaler skal indeholde klausulen om valg af den rumænske lov?
3.3.

Kan udvidelsen af den maksimale individuelle udsendelsesperiode overlades til overenskomstparterne? Såfremt svaret er bekræftende: Gælder dette også for overenskomstparter, som ikke har kompetence for den pågældende vikaransattes ansættelsesforhold, men for brugervirksomhedens branche?
2.

Skal artikel 5, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 715/2007 fortolkes således, at en manipulationsanordning som omhandlet i denne forordnings artikel 3, nr. 10), som er konstrueret således, at udstødningsgasrecirkulationen, uden for prøvningsdrift under laboratoriebetingelser, under faktiske brugsforhold kun fungerer i fuldt omfang, når udendørstemperaturen ligger mellem 15 og 33 grader Celsius, i henhold til denne forordnings artikel 5, stk. 2, litra a), kan være lovlig, eller er det på forhånd udelukket at anvende den nævnte undtagelsesbestemmelse allerede på grund af begrænsningen af udstødningsgasrecirkulationens fulde effektivitet til betingelser, som i dele af Den Europæiske Union kun foreligger omkring halvdelen af året?
C 279/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 7. april 2020 — »Grossmania« Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft. mod Vas Megyei Kormányhivatal

(Sag C-177/20)

(2020/C 279/33)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Győri Törvényszék (tidligere Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság)

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Grossmania« Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft.

Sagsøgt: Vas Megyei Kormányhivatal

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 267 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at når Den Europæiske Unions Domstol ved en afgørelse truffet inden for rammerne af en præjudiciel procedure har fastslået, at en bestemmelse i en medlemsstats interne retsorden er uforenelig med EU-retten, kan den nævnte bestemmelse heller ikke finde anvendelse i efterfølgende administrative eller retslige procedurer i denne medlemsstat, uanset om de faktiske omstændigheder i den efterfølgende procedure ikke er helt identiske med dem, der har givet anledning til den tidligere præjudicielle procedure?
5)

Er artikel 3, stk. 1, litra h)-j), artikel 5, stk. 1, litra a) og b), artikel 7, stk. 1, og artikel 8 i Rådets Direktiv 2008/7/EF af 12. februar 2008 om kapitaltilførselsafgifter (3) til hinder for en national bestemmelse såsom bestemmelsen i selskabsskattelovens artikel 16, stk. 1 og stk. 2, nr. 3, og artikel 195, stk. 1, om beskatning ved kilden af fiktive renteindtægter på grundlag af et rentefrit lån, som ydes til et i indlandet etableret selskab af et selskab i en anden medlemsstat, som er eneindehaver af låntagerens kapital?
C 279/35

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Italien) den 10. juni 2020 — Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio delle dogane di Gaeta mod Punto Nautica Srl

(Sag C-255/20)

(2020/C 279/47)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione Tributaria Regionale del Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio delle dogane di Gaeta

Sagsøgt: Punto Nautica Srl

Præjudicielt spørgsmål

Skal dommen afsagt af Den Europæiske Unions Domstol i sag C-82/12 og artikel 3, stk. 2, i Rådets direktiv 92/12/EØF (1) fortolkes således, at de er til hinder for en gældende italiensk lovgivning, i det foreliggende tilfælde artikel 17 i lovdekret nr. 398 af 21. december 1990 og artikel 3, stk. 1, i regionen Lazios lov […] nr. 19 af 2011, der synes at indføre en regional afgift på benzin til motorkøretøjer, som ikke er »i særligt øjemed«, således som det kræves i henhold til det pågældende EU-retlige direktiv?

(1) Rådets direktiv 92/12/EØF af 25.2.1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT 1992, L 76, s. 1).
2)

Skal artikel 5, stk. 1, litra c), nr. 1)-3), i forordning nr. 261/2004 fortolkes således, at undersøgelsen af, om passageren får meddelelse om aflysningen, udelukkende skal ske ud fra denne bestemmelse, og bestemmelsen er til hinder for at anvende nationale regler om modtagelse af meddelelser, der er udstedt til gennemførelse af direktiv 2000/31/EF (2), og som indeholder en retlig fiktion om modtagelse?
1)

Skal artikel 47a i direktiv 2001/83/EF (1) fortolkes således, at det kan lægges til grund, at der for så vidt angår parallelimporterede produkter ved fjernelse og ny anbringelse af sikkerhedsforanstaltningerne i henhold til artikel 54, litra o, i direktiv 2001/83/EF er tale om sikkerhedsforanstaltninger, der svarer til de oprindelige, når parallelimportøren enten foretager en »relabeling« (anbringelse af selvklæbende etiketter på den oprindelige sekundære emballage) eller »reboxing« (fremstilling af en ny sekundær lægemiddelemballage), såfremt begge foranstaltninger i øvrigt opfylder alle kravene i henhold til direktiv 2011/62/EU (2) (herefter også »direktivet om beskyttelse mod forfalskede lægemidler«) og den delegerede forordning (EU) 2016/161 (3) (herefter også »den delegerede forordning«) og er lige så effektive for så vidt angår kontrol medlægemidlets ægthed samt identifikation og tilvejebringelse af dokumentation for, at lægemidlets pakning er ubrudt?
5)

Uafhængigt af besvarelsen af det tredje spørgsmål: Skal artikel 3, stk. 1, i direktiv 93/13/EØF sammenholdt med nr. 1), litra o), i bilaget til direktivet fortolkes således, at et vilkår i en aftale om accessoriske tjenesteydelser til en forbrugerkredit er vildledende, hvis forbrugeren heri gives en abstrakt mulighed for at udsætte og ændre sine betalinger og også skylder gebyrer for dette, selv om han ikke benytter denne mulighed?
2

Skal artikel 5, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område sammenholdt med princippet om, at den nationale ret skal sikre processuelle rettigheder med henblik på en effektiv beskyttelse af de rettigheder, der følger af EU-retten, fortolkes således, at denne bestemmelse forpligter en national ret, som efter at have udstedt et betalingspåbud over for en bestemt skyldner har konstateret, at den pågældende skyldner sandsynligvis ikke har noget sædvanligt opholdssted i den stat, hvor retten er beliggende, og på den betingelse, at dette i henhold til national lovgivning udgør en hindring for udstedelsen af et betalingspåbud over for en sådan skyldner, til ex officio at ophæve det udstedte betalingspåbud, selv om der ikke findes en udtrykkelig lovbestemmelse desangående?
Sag anlagt den 24. juni 2020 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien

(Sag C-278/20)

(2020/C 271/40)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved I. Martínez del Peral, J. Baquero Cruz og P.J.O. Van Nuffel, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Spanien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet, som sætter grænser for medlemsstaternes selvbestemmelse ved fastsættelsen af de materielle og processuelle betingelser, der gælder for deres erstatningsansvar for tab, som er forvoldt borgerne på grund af tilsidesættelser af EU-retten, idet det har vedtaget og opretholdt artikel 32, stk. 3-6, og artikel 34, stk. 1, andet afsnit, i lov nr. 40/2015 og artikel 67, stk. 1, tredje afsnit, i lov nr. 39/2015.

— Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Dette traktatbrudssøgsmål, som er anlagt på grundlag af artikel 258 TEUF, vedrører artikel 32, stk. 3-6, og artikel 34, stk. 1, andet afsnit, i lov nr. 40/2015 af 1. oktober 2015 om reglerne for den offentlige sektor og artikel 67, stk. 1, tredje afsnit, i lov nr. 39/2015 af 1. oktober 2015 om fælles administrative procedurer for offentlige myndigheder.

De omtvistede bestemmelser har afpasset reglerne for statens ansvar som lovgivningsmagt for tilsidesættelser af EU-retten efter de regler, som er fastsat for tilsidesættelser af den spanske forfatning, der skyldes den spanske lovgivningsmagt, ved at tilføje visse materielle betingelser.

Sideordningen af de to regelsæt og de procedurekrav, som er forbundet hermed, gør det umuligt eller meget vanskeligt at opnå godtgørelse for den spanske lovgivningsmagts tilsidesættelser af EU-retten, hvorfor effektivitetsprincippet er blevet tilsidesat.

De materielle betingelser, som er blevet tilføjet med hensyn til tilsidesættelser af EU-retten, tilsidesætter endvidere ækvivalensprincippet ved at underlægge godtgørelse for tab, som den spanske lovgivningsmagt har forårsaget ved at handle i strid med EU-retten, mindre gunstige betingelser end dem, der gælder ved tab som følge af tilsidesættelse af den spanske forfatning.
a)

Skal artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2007 (1) af 20. juni 2007 om typegodkendelse af motorkøretøjer med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 5 og Euro 6), om adgang til reparations- og vedligeholdelsesinformationer om køretøjer fortolkes således, at en anordning i en bil, som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 715/2007, er ulovlig, såfremt ventilen i udstødningsgassens retursystem (herefter »EGR-ventil«), dvs. en komponent, der med sandsynlighed vil påvirke emissionen, er konstrueret således, at den andel af udstødningsgassen, som føres tilbage, reguleres på en sådan måde, at den kun mellem 15 og 33 grader Celsius og kun under 1 000 m højde sikrer et lavt emissionsniveau, og uden for dette temperaturvindue i løbet af 10 grader Celsius og over 1 000 m højde i løbet af 250 m højde lineært reduceres til 0, hvorved der sker en forøgelse af NOx-emissionen over grænseværdierne i forordning nr. 715/2007?
1)

Skal artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2007 af 20. juni 2007 om typegodkendelse af motorkøretøjer med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 5 og Euro 6), om adgang til reparations- og vedligeholdelsesinformationer om køretøjer (1) fortolkes således, at en anordning i en bil, som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 715/2007, er ulovlig, såfremt ventilen i udstødningsgassens retursystem (herefter »EGR-ventil«), dvs. en komponent, der med sandsynlighed vil påvirke emissionen, er konstrueret således, at den andel af udstødningsgassen, som føres tilbage, reguleres på en sådan måde, at den kun mellem 15 og 33 grader Celsius og kun under 1 000 m højde sikrer et lavt emissionsniveau og uden for dette temperaturvindue i løbet af 10 grader Celsius og over 1 000 m højde i løbet af 250 m højde lineært reduceres til 0, hvorved der sker en forøgelse af NOx-emissionen over grænseværdierne i forordning nr. 715/2007?
3)

Er § 5 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999 af EFS, UNICE og CEEP, og som er knyttet som bilag til direktiv 1999/70/EF, til hinder for anvendelse af en national lovgivning som den italienske lovgivning, hvorefter et tidsbegrænset hverv for fredsdommere, som honorære dommere, der oprindeligt var fastsat til otte år (fire plus fire), systematisk kan forlænges med yderligere fire år, uden at der som alternativ til at ændre ansættelsesforholdet til et tidsubegrænset ansættelsesforhold er foreskrevet effektive og afskrækkende sanktioner?
1)

Er § 4, nr. 14, litra b), i Umsatzsteuergesetz (den tyske momslov, herefter »UStG«) forenelig med artikel 132, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), for så vidt som momsfritagelse for hospitaler, der ikke er offentligretlige organer, knyttes til en betingelse om, at hospitalerne er godkendt i henhold til § 108 i Sozialgesetzbuch V (femte bog i den tyske lov om social sikring, herefter »SGB V«)?
2)

Skal et luftfartsselskab i forhold til en passager allerede anses for at være et transporterende luftfartsselskab som omhandlet i artikel 2, litra b), i forordning nr. 261/2004, når denne passager ganske vist har en kontrakt med en rejsearrangør, som har givet passageren løfte om transport på en bestemt flyvning, der er specificeret ved angivelse af afgangs- og ankomststed, afgangs- og ankomsttidspunkt og flynummer, men rejsearrangøren ikke har reserveret et sæde til passageren og dermed ikke har stiftet et kontraktforhold til luftfartsselskabet for så vidt angår denne flyvning?
1)

Følger det af artikel 70-73 i direktiv 2001/83 (1), at et lægemiddel, der kan udleveres uden recept i en medlemsstat, også skal anses for et lægemiddel, der kan udleveres uden recept i en anden medlemsstat, selv om det pågældende lægemiddel hverken er omfattet af en markedsføringstilladelse eller er blevet klassificeret i denne anden medlemsstat?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 5. maj 2020 — DocMorris NV mod Apothekerkammer Nordrhein

(Sag C-190/20)

(2020/C 279/36)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DocMorris NV

Sagsøgt: Apothekerkammer Nordrhein

Præjudicielt spørgsmål

Er det i overensstemmelse med afsnit VIII, især artikel 87, stk. 3, i direktiv 2001/83/EF (1), når en national bestemmelse (her: § 7, stk. 1, første punktum, i Heilmittelwerbegesetz) fortolkes således, at det er forbudt for et postordreapotek med hjemsted i en anden medlemsstat at forsøge at hverve kunder med udskrivning af en konkurrence, når deltagelse i konkurrencen er knyttet til indlevering af en [org. s. 3] recept på et receptpligtigt humanmedicinsk lægemiddel, og den udlovede gevinst ikke er noget lægemiddel, men en anden genstand (her: en elektrisk cykel til en værdi af 2 500 EUR og elektriske tandbørster), og der ikke er risiko for, at der herved fremmes en uhensigtsmæssig eller overdreven brug af lægemidler?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT, L 311, s. 67.)
2)

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF om lægemidler (som ændret ved direktiv 2011/62/EU), herunder særligt artikel 47a og artikel 54, litra o), fortolkes således, at en ny anordning til kontrol af, om emballagen er blevet brudt (»anbrudsanordning«), anbragt på den oprindelige lægemiddelpakning (i forbindelse med en tillægsetikettering efter at den oprindelige emballage har været åbnet på en sådan måde, at den oprindelige anbrudsanordning er blevet helt eller delvist tildækket og/eller fjernet), i artikel 47a, stk. 1, litra b’s forstand »svarer til de oprindelige, for så vidt angår muligheden for at kontrollere lægemidlets ægthed, identifikation og at dokumentere, at lægemidlets pakning er ubrudt«, og i artikel 47a, stk. 1, litra b ii)’s forstand »er lige så effektive for så vidt angår kontrol med ægthed samt identifikation af lægemidler og tilvejebringelse af dokumentation for, at pakningen er ubrudt«, hvis lægemiddelpakningen (a) viser synbare tegn på, at den oprindelige anbrudsanordning er blevet brudt, eller (b) dette kan erfares ved berøring af produktet, herunder i) ved den lovpligtige efterprøvelse af integriteten af anbrudsanordningen foretaget af fremstillere, grossister, apotekere og personer, der har tilladelse eller ret til at udlevere lægemidler til offentligheden, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/62/EU, artikel 54a, stk. 2, litra d), og Kommissionens delegerede forordning (EU) 2016/161, artikel 10, litra b), artikel 25 og 30, eller ii) Efter at lægemiddelpakningen er blevet åbnet, f.eks. af en patient?
C 279/39

Sag anlagt den 23. juni 2020 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-275/20)

(2020/C 279/52)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J.-F. Brakeland, M. Afonso og D. Schaffrin, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse (EU) 2020/470 (1) af 25. marts 2020 om forlængelse af rettighedsperioden for audiovisuelle samproduktioner som fastsat i artikel 5 i protokollen om kulturelt samarbejde til frihandelsaftalen mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater på den ene side og Republikken Korea på den anden side, annulleres.

— Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det annullationssøgsmål, som Kommissionen har anlagt, vedrører fornyelsen med tre år af en ret for audiovisuelle samproduktioner mellem producenter fra EU og Korea til at modtage støtte fra de respektive ordninger for fremme af lokalt/regionalt kulturelt indhold i henhold til artikel 5 i protokollen om kulturelt samarbejde til frihandelsaftalen mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater og Republikken Korea.

Kommissionen har til støtte for sit søgsmål fremsat et enkelt anbringende.

Kommissionen har anført, at Rådet støttede sig på et afledt retsgrundlag, der ikke er fastsat i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), ved at basere sin afgørelse på artikel 3, stk. 1, i Rådets afgørelse (EU) 2015/2169 (2) af 1. oktober 2015 om indgåelse af frihandelsaftalen mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater på den ene side og Republikken Korea på den anden side, og ikke på artikel 218, stk. 6, TEUF som foreslået af Kommissionen. Rådet tilsidesatte derfor princippet om kompetencetildeling i artikel 13, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og princippet om institutionel ligevægt, som udviklet i Domstolens praksis.

(1) Rådets afgørelse (EU) 2020/470 af 25.3.2020 om forlængelse af rettighedsperioden for audiovisuelle samproduktioner som fastsat i artikel 5 i protokollen om kulturelt samarbejde til frihandelsaftalen mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater på den ene side og Republikken Korea på den anden side (EUT 2020, L 101, s. 1).

(2) Rådets afgørelse (EU) 2015/2169 af 1.10.2015 om indgåelse af frihandelsaftalen mellem Den Europæiske Union og dens medlemsstater på den ene side og Republikken Korea på den anden side (EUT 2015, L 307, s. 2).