Forslag til afgørelse fra generaladvokat Elmer fremsat den 6. april 1995. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - DIREKTIV 89/618/EURATOM - ANTAGELSE TIL REALITETSBEHANDLING. - SAG C-135/94.



Samling af Afgørelser 1995 side I-01805



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

1. Under denne sag har Kommissionen ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 11. maj 1994 paastaaet Den Italienske Republik doemt for, ved ikke at have truffet de noedvendige foranstaltninger til at gennemfoere Raadets direktiv 89/618/Euratom af 27. november 1989 om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig, samt om sundhedsmaessige foranstaltninger i tilfaelde af straalingsfare (1), at have tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af det naevnte direktiv.

2. Efter direktivets artikel 12 skulle medlemsstaterne traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet senest fireogtyve maaneder efter dets vedtagelse den 27. november 1989. Den Italienske Republik skulle saaledes have gennemfoert direktivet i sin nationale retsorden senest den 27. november 1991.

Det er ubestridt, at dette ikke er sket, men den italienske regering paastaar sagen afvist under henvisning til en formel mangel ved aabningsskrivelsen.

3. AAbningsskrivelsen er dateret den 20. maj 1992 og henviste til en vedlagt liste, der opregnede 49 direktiver, der efter Kommissionens opfattelse ikke var blevet gennemfoert i italiensk ret inden den fastsatte frist. 48 af de naevnte direktiver var EOEF-direktiver, mens det i denne sag omhandlede direktiv er et Euratom-direktiv. Direktivet var i listen korrekt citeret som "Raadets direktiv af 27. november 1989 om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig, samt om sundhedsmaessige foranstaltninger i tilfaelde af straalingsfare (89/618/Euratom)".

I slutningen af aabningsskrivelsen anfoerte Kommissionen, at Den Italienske Republik ved den manglende gennemfoerelse af de direktiver, der var naevnt i listen, havde tilsidesat de forpligtelser, som paahviler den i medfoer af de paagaeldende direktiver samt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 189, stk. 3, og artikel 5, stk. 1. Kommissionen anmodede endvidere den italienske regering om at fremsaette sine bemaerkninger hertil i henhold til EOEF-traktatens artikel 169 og forbeholdt sig at fremkomme med en begrundet udtalelse.

4. Da den italienske regering ikke besvarede aabningsskrivelsen, fremsendte Kommissionen den 25. maj 1993 til den italienske regering en begrundet udtalelse vedroerende manglende gennemfoerelse af direktiv 89/618/Euratom. Kommissionen henviste i den begrundede udtalelse til de relevante bestemmelser i Euratom-traktaten.

5. Den italienske regering har gjort gaeldende, at Kommissionens aabningsskrivelse af 20. maj 1992 ikke kan udgoere en gyldig indledning af traktatbrudsproceduren i artikel 141 i Euratom-traktaten, idet skrivelsen alene henviste til proceduren i artikel 169 i EOEF-traktaten og ikke til artikel 141 i Euratom-traktaten. Selv om aabningsskrivelsen kunne anses for en gyldig indledning af denne procedure, medfoerer den manglende naevnelse af, at der er tale om et traktatbrud i henhold til Euratom-traktaten, at sagsgenstanden i aabningsskrivelsen ikke svarer til sagsgenstanden i den senere anlagte sag for Domstolen. Den italienske regering paastaar paa denne baggrund sagen afvist.

6. Kommissionen har indledningsvis bemaerket, at der i den foreliggende sag er anvendt en standardformulering i aabningsskrivelsen, hvori der henvises til en edb-udskreven liste. Denne metode giver Kommissionen mulighed for at behandle traktatbrudssager hurtigt og effektivt. Kommissionen har endvidere gjort gaeldende, at formaalet med den administrative procedure i den foreliggende sag er blevet respekteret, idet aabningsskrivelsen af 20. maj 1992 fuldt ud gjorde den italienske regering bekendt med Kommissionens kritikpunkter, saaledes at denne kunne forberede sit forsvar. At Kommissionen citerede bestemmelser i EOEF-traktaten i stedet for i Euratom-traktaten er udelukkende en formel unoejagtighed uden betydning, som ikke kan bevirke sagens afvisning.

Sagsgenstanden er saaledes ikke blevet aendret i forhold til aabningsskrivelsen, idet det reelle kritikpunkt ° den manglende gennemfoerelse af direktiv 89/618/Euratom ° har vaeret det samme baade i aabningsskrivelsen, i den begrundede udtalelse og i staevningen.

7. Ordlyden af artikel 141 i Euratom-traktaten er fuldstaendig identisk med ordlyden i EOEF-traktatens artikel 169, hvorfor Domstolens praksis vedroerende proceduren i artikel 169 i EOEF-traktaten maa vaere vejledende for traktatbrudsproceduren i medfoer af artikel 141 i Euratom-traktaten.

Domstolen har vedroerende artikel 169 i EOEF-traktaten gentagne gange, f.eks. i dom af 11. juli 1984 i sag 51/83, Kommissionen mod Italien (2), udtalt, at aabningsskrivelsen har til formaal at afgraense tvistens genstand og give den medlemsstat, der opfordres til at fremsaette sine bemaerkninger, de noedvendige oplysninger til, at den kan forberede sit forsvar. Denne ret for medlemsstaten til at fremsaette bemaerkninger og forberede sit forsvar er en i traktaten sikret vaesentlig garanti, hvis opfyldelse er en betingelse for lovligheden af traktatbrudsproceduren mod den paagaeldende medlemsstat.

Domstolen har endvidere vedroerende kravene til den i artikel 169 kraevede aabningsskrivelse i dom af 28. marts 1985 i sag 274/83, Kommissionen mod Italien (3), fastslaaet, at:

"Selv om den i EOEF-traktatens artikel 169 naevnte begrundede udtalelse skal indeholde en sammenhaengende og detaljeret redegoerelse for grundene til, at den paagaeldende stat efter Kommissionens opfattelse har tilsidesat en af de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af traktaten, kan Domstolen ikke opstille de samme krav med hensyn til aabningsskrivelsen, som noedvendigvis kun kan vaere en foerste kortfattet sammenfatning af klagepunkterne ..."

8. Som ovenfor naevnt meddelte Kommissionen i aabningsskrivelsen den italienske regering, at den ud fra de foreliggende oplysninger maatte gaa ud fra, at de i den vedlagte liste opfoerte direktiver ikke var blevet gennemfoert i italiensk ret. I listen var bl.a. omtalt det i den foreliggende sag omhandlede direktiv, der udtrykkelig var benaevnt som et Euratom-direktiv.

Kommissionens manglende citering af de relevante bestemmelser i Euratom-traktaten blev afhjulpet i den begrundede udtalelse af 25. maj 1993, idet der her udelukkende blev henvist til traktatbrudsproceduren i artikel 141 i Euratom-traktaten samt til bestemmelserne i artikel 161, stk. 3, og artikel 192, stk. 1, i Euratom-traktaten, der svarer til EOEF-traktatens artikel 189, stk. 3, og artikel 5, stk. 1. Ogsaa i staevningen henviser Kommissionen til artikel 141, artikel 161, stk. 3, og artikel 192, stk. 1, i Euratom-traktaten.

Det reelle kritikpunkt ° den manglende gennemfoerelse af direktiv 89/618/Euratom ° er imidlertid, som anfoert af Kommissionen, paa intet tidspunkt blevet aendret.

9. Den italienske regering kan efter min opfattelse ikke have vaeret i tvivl om, at Kommissionen fandt, at der paa grund af manglende implementering af Raadets direktiv 89/618/Euratom forelaa et traktatbrud i relation til Euratom-traktaten.

Regeringen havde lejlighed til at fremsaette bemaerkninger til Kommissionens paastand, men besvarede ikke aabningsskrivelsen.

Den fremgangsmaade, som Kommissionen har anvendt i denne sag, med fremsendelse af en kortfattet, standardiseret aabningsskrivelse med henvisning til en edb-udskreven liste over direktiver, hvis implementeringsfrist er udloebet, uden at Kommissionen ses at have modtaget underretning om implementeringen, giver mulighed for en enkel og hurtig behandling af en lang raekke traktatbrudssager paa det helt indledende stadium. Fremgangsmaaden indebaerer betydelige fordele ikke blot for Kommissionen, men ogsaa for medlemsstaterne, der i én samlet og ofte meget kortfattet svarskrivelse kan redegoere for implementeringen af et ofte stort antal direktiver, i det foreliggende tilfaelde i alt 49 direktiver.

Det er naturligvis beklageligt, at Kommissionen i forbindelse med omtalen i aabningsskrivelsen af et ud af de 49 mulige traktatbrud ikke har henvist til de formelt korrekte bestemmelser. Den Italienske Republik kan imidlertid ikke have haft nogen som helst reel tvivl om, hvad sagen drejede sig om.

Det foelger i oevrigt af Domstolens ovennaevnte praksis vedroerende den administrative procedure, at der intet er i vejen for, at Kommissionen i den begrundede udtalelse kan praecisere sagens juridiske sammenhaeng i forhold til det, der er anfoert i aabningsskrivelsen, naar blot de reelle kritikpunkter forbliver uaendrede.

Da Den Italienske Republiks ret til forsvar saaledes ikke ses at vaere blevet kraenket, ville det alene vaere udtryk for en unoedvendig formalisme ° og en forhaling af konstateringen af et traktatbrud ° at afvise sagen paa baggrund af Kommissionens fejlcitering.

Jeg finder derfor ikke grundlag for at tage den italienske regerings formalitetsindsigelse til foelge.

10. Da den italienske regering ikke har bestridt, at Raadets direktiv 89/618/Euratom ikke er blevet gennemfoert i italiensk ret inden udloebet af den frist, der er fastsat i direktivets artikel 12, maa det konstateres, at Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der fremgaar af direktivet, navnlig dets artikel 12, samt af artikel 161, stk. 3, og artikel 192, stk. 1, i Euratom-traktaten.

11. Kommissionen har nedlagt paastand om, at Den Italienske Republik skal betale sagens omkostninger. Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, skal den part, der taber sagen, betale sagens omkostninger, naar der er nedlagt paastand herom.

Forslag til afgoerelse

12. Jeg skal paa denne baggrund foreslaa Domstolen at afsige foelgende dom:

° Den Italienske Republik har, ved ikke at have truffet de noedvendige foranstaltninger til gennemfoerelse af Raadets direktiv 89/618/Euratom af 27. november 1989 om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig, samt om sundhedsmaessige foranstaltninger i tilfaelde af straalingsfare, tilsidesat de forpligtelser, som paahviler den i medfoer af det naevnte direktiv.

° Den Italienske Republik skal betale sagens omkostninger.

(*) Originalsprog: dansk.

(1) ° EFT L 357, s. 31.

(2) ° Sml. s. 2793, praemis 3, 4 og 5.

(3) ° Sml. s. 1077, praemis 21.