Retten har ikke inden for rammerne af legalitetskontrollen i henhold til artikel 230 EF kompetence til at afsige deklaratoriske domme eller meddele påbud, uanset om sådanne påbud vedrører den nærmere opfyldelse af afsagte domme, hvorfor en begæring om, at Retten tager stilling til følgerne af, at den anfægtede retsakt annulleres, skal afvises som åbenbart ugrundet.

Kommissionen kan kun anvende de beføjelser, den er tildelt i henhold til artikel 11 i forordning nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, hvis den ikke mener at have alle nødvendige oplysninger for at kunne tage stilling til, om den omhandlede fusion er forenelig med fællesmarkedet.

I den henseende skal Kommissionen med henblik på vedtagelsen af en beslutning om en fusion i medfør af bl.a. artikel 2 i forordning nr. 139/2004 undersøge den omhandlede fusions virkninger på alle markeder, hvor der er en risiko for, at den effektive konkurrence inden for fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf hæmmes i væsentlig grad.

Hertil kommer, at den omstændighed, at kravet om nødvendighed skal fortolkes ud fra beslutningen om den omhandlede fusions forenelighed med fællesmarkedet, indebærer, at spørgsmålet om, hvorvidt de oplysninger, der er anmodet om i medfør af artikel 11, stk. 3, i forordning nr. 139/2004, er nødvendige, skal bedømmes ud fra den opfattelse af omfanget af de oplysninger, der er nødvendige for behandlingen af fusionen, som Kommissionen med rimelighed kunne have på tidspunktet for udarbejdelsen af den omhandlede anmodning om oplysninger. Dermed kan denne bedømmelse ikke være støttet på, at oplysningerne skal være faktisk nødvendige for den efterfølgende procedure ved Kommissionen, da dette afhænger af en række faktorer, og som derfor ikke kan fastlægges med sikkerhed ved udarbejdelsen af anmodningen om oplysninger.

I den henseende gælder det, at selv om den omstændighed, at de oplysninger, der anmodes om efter artikel 11 i forordning nr. 139/2004, efterfølgende er blevet anvendt, kan vise, at de var nødvendige, er deres manglende anvendelse ikke ensbetydende med et bevis for det modsatte.

Hvad særlig angår vedtagelsen af en beslutning efter artikel 11, stk. 3, i forordning nr. 139/2004, hvorved Kommissionen anmoder om berigtigelse af oplysninger, som er fremlagt af en anmeldende part, og som viser sig at være ukorrekte, bedømmes nødvendigheden af en sådan berigtigelse på grundlag af kriteriet om, at de konstaterede fejl skal være væsentlige, hvilket er passende, set i lyset af nævnte forordnings ordlyd og opbygning. Kommissionen kan derfor anmode om berigtigelse af de oplysninger, som er fremsendt af en part, hvor det er konstateret, at de er ukorrekte, hvis der er en risiko for, at de konstaterede fejl er egnede til i væsentlig grad at påvirke bedømmelsen af den omhandlede fusions forenelighed med fællesmarkedet. Der er ikke grundlag for at fortolke dette kriterium strengt, eftersom det krav om hurtighed, der generelt karakteriserer forordning nr. 139/2004, skal forenes med formålet om effektiv kontrol med fusioners forenelighed med fællesmarkedet, som Kommissionen skal udføre med stor omhu, og som kræver, at Kommissionen får fuldstændige og korrekte oplysninger.

(jf. præmis 24, 28-31, 33, 41, 42, 45, 60 og 61)