10

Efter i den appellerede doms præmis 23 og 24 under henvisning til dom af 13. marts 2007, KHIM mod Kaul (sag C-29/05 P, Sml. I, s. 2213, præmis 42), at have bemærket, at det følger af artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009, at parternes fremlæggelse af kendsgerninger og beviser som udgangspunkt, og medmindre andet er fastsat, fortsat er mulig efter udløbet af de frister, som en sådan fremlæggelse er underlagt ved anvendelse af bestemmelserne i denne forordning, og at det på ingen måde er forbudt for Harmoniseringskontoret at tage hensyn til kendsgerninger og beviser, som således er påberåbt eller fremført for sent, forkastede Retten New Yorker Jeans’ anbringende, idet den i det væsentlige fastlog følgende i den appellerede doms præmis 25-34: »25 […] regel 22, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 bestemmer, at når den indsigende part i henhold til artikel 42, stk. 2 og 3, i forordning nr. 207/2009 skal fremlægge bevis for reel brug af det ældre varemærke, opfordrer Harmoniseringskontoret parten til at fremlægge beviset inden en af det fastsat frist. Regel 22, stk. 2, andet punktum, tilføjer, at fremlægger den indsigende part ikke sådant bevis inden for den fastsatte frist, afviser Harmoniseringskontoret indsigelsen. 26 Det følger af denne bestemmelses andet punktum, at en fremlæggelse af beviser for, at der er gjort brug af det ældre varemærke, efter udløbet af den frist, der er fastsat herfor, i princippet medfører, at indsigelsen forkastes, uden at Harmoniseringskontoret har en skønsmargen i denne henseende. […] […] 30 […][D]et må lægges til grund, at [Vallis K.-Vallis A.] ved inden for fristen, nemlig den 6. juni 2006, at have fremlagt relevante beviser, såsom en skriftlig erklæring på tro og love, fakturaer og fotografier, skal anses for at have overholdt fristen i henhold til regel 22, stk. 2, andet punktum, i forordning nr. 2868/95. Endvidere er det ikke omtvistet, at Harmoniseringskontoret efter [appellantens] bemærkninger om, at disse beviser ikke var tilstrækkelige, gav [Vallis K.-Vallis A.] mulighed for at fremsætte bemærkninger senest den 14. januar 2007. I denne forbindelse kunne indsigelsesafdelingen tage hensyn til de beviser, der blev fremlagt sammen med [Vallis K.-Vallis A.s] bemærkninger inden for denne frist. 31 Regel 22, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 skal nemlig forstås således, at intet er til hinder for, at der tages hensyn til yderligere beviser, som blot supplerer andre beviser, der er fremlagt inden for fristen, eftersom de oprindelige beviser ikke er irrelevante, men blev anfægtet af den anden part som utilstrækkelige. En sådan betragtning, som på ingen måde gør ovennævnte regel overflødig, gælder så meget desto mere, eftersom [Vallis K.-Vallis A.] ikke misbrugte de fastsatte frister ved bevidst at anvende forhalende taktikker eller ved at udvise åbenbar forsømmelighed. […] 33 I denne sag, hvor de beviser, som [Vallis K.-Vallis A.] fremlagde efter den af indsigelsesafdelingen fastsatte frist, ikke var de oprindelige og eneste beviser for brug, men snarere beviser, der supplerede de relevante beviser, som var fremlagt inden for fristen, var det forhold, at ansøgeren anfægtede disse beviser, tilstrækkeligt til at begrunde [Vallis K.-Vallis A.s] fremlæggelse af yderligere beviser, da virksomheden fremsatte sine bemærkninger. Det forhold, at der blev taget hensyn til disse beviser, gjorde det muligt for indsigelsesafdelingen og efterfølgende appelkammeret at tage stilling til den reelle brug af det ældre varemærke på grundlag af alle relevante kendsgerninger og beviser. 34 […] [K]onklusionen, hvorefter indsigelsesafdelingen med rette tog hensyn til katalogerne, der blev fremlagt for den den 15. januar 2007, [forekommer] også at være i overensstemmelse med det mere generelle formål, der ligger bag indsigelsesproceduren, i forbindelse med hvilket artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 er blevet fortolket således, at der endog skal tages hensyn til beviser, der er blevet fremlagt for sent, forudsat at de forekommer at være relevante, og at det tidspunkt under proceduren, hvor de fremlægges, og omstændighederne i øvrigt ikke udelukker fremlæggelsen heraf.«