9.

Derimod taler flere omstændigheder til fordel for en analog anvendelse af de bestemmelser, der gælder for indplaceringen af en forfremmet tjenestemand. Det var den manglende mulighed for direkte at anvende artikel 45, stk. 1, der foranleldigede ansættelsesmyndigheden til at vælge den omhandlede procedure. At der i vedtægten savnes regler om en situation som den foreliggende kan dog ikke i sig selv begrunde en analogisk anvendelse af artiklerne 45 og 46: det må yderligere undersøges, dels om en sådan anvendelse er overensstemmende med formålet med, vilkårene for og virkningerne af forfremmelsesproceduren, dels om den nævnte anvendelse er nødvendig. Sammenholdes Aristides Vlachos' tilfælde med det typetilfælde, artikel 45, stk. 1, har for øje, er ligheden fremtrædende. I de to tilfælde er det inden for samme kategori, at tjenestemændene udvælges for at overgå til den lønklasse, der ligger umiddelbart over den, de hidtidig var indplaceret i. I øvrigt er den procedure, ansættelsesmyndigheden iværksatte, logisk i overensstemmelse med grundsætningen om tjenestemands-karrieren og den i artikel 29, stk. 1, fastsatte rangfølge: efter at have konstateret den manglende mulighed for at forfremme eller forflytte tjenestemænd i kategori LA, har ansættelsesmyndigheden valgt proceduren med intern udvælgelsesprøve for at opnå et tilsvarende resultat og opbygge den græske oversættelsesafdeling. Ansættelsesmyndighedens beslutning forekommer mig således at være i overensstemmelse med ånden i og formålet med artikel 45, stk. 1, for så vidt som denne tilgodeser tjenestemandens adgang til karriere inden for hans kategori i forbindelse med overgangen til den følgende lønklasse inden for kategorien. Der foreligger ingen overtrædelse af artikel 45, stk. 1, ved under nærværende sags omstændigheder at forfremme de ansøgere, der har bestået en intern undvælgelsesprøve til juridiske revisorer i den næstfølgende lønklasse i deres kategori og på et løntrin svarende til deres anciennitet, så meget desto mere som en sådan procedure valgtes i de pågældende juridiske sprogeksperters egen interesse. Ansættelsesmyndigheden kunne nemlig i overensstemmelse med artikel 29, stk. 1, have valgt andre fremgangsmåder, såsom overflyttelse eller fælles intern udvælgelsesprøve for institutionerne. Ved at vælge den interne udvælgelsesprøve har ansættelsesmyndigheden gjort det muligt for de bedste juridiske sprogeksperter at avancere hurtigere i deres karriere. Det er endvidere ikke bestridt, at ansættelsesmyndigheden har handlet i tjenestens interesse. Ifølge fast praksis anerkender Domstolen, at ansættelsesmyndigheden har et vidt skøn med hensyn til at tilrettelægge tjenesten ( 12 ), hvilket i øvrigt er baggrunden for ansættelsesmyndighedens adgang til at vælge den mest egnede procedure ved besættelse af stillinger. Formålet med den hurtige procedure, ansættelsesmyndigheden valgte i nærværende sag, var hurtigst muligt at opbygge den græske oversættelsesafdeling med de to stillingsgrupper henholdsvis juridisk sprogekspert (LA7/LA6) og juridisk revisor (LA5/LA4) ved hjælp af det personale, der allerede var ansat forud for Grækenlands tiltræden den 1. januar 1981. Baggrunden for den fremgangsmåde, ansættelsesmyndigheden benyttede for at udnævne og forfremme Aristides Vlachos, var ønsket om hurtigt at opbygge den græske oversættelsesafdeling men under iagttagelse af grundsætningen om tjenestemænds adgang til karriere, hvilket førte ansættelsesmyndigheden til at vælge en procedure med udvælgelsesprøve med henblik på efterfølge forfremmelse. Med det anførte afslutter jeg undersøgelsen af det lovlige i en analogisk anvendelse af artilderne 45 og 46: Sagsøgeren har nemlig ikke frembragt noget bevis for det af ham mod beslutningen af 29. juni 1982 anførte anbringende om forskelsbehandling støttet på dommen Williams ( 13 ). Der kan efter min opfattelse ikke gives sagsøgeren medhold i dette anbringende, når det ikke er godtgjort, at situationer, der svarer til sagsøgerens, har givet anledning til indplacering efter andre regler. Den situation, tjenestemænd ansat i andre institutioner efter udvælgelsesprøve befinder sig i, er som påvist ikke sammenlignelig med sagsøgerens situation, idet der her er tale om indtræden i en anden tjenestegruppe eller kategori. De anførte betragtninger bringer mig således til at konkludere, at der bør ske frifindelse i de søgsmål, Aristides Vlachos med sagerne 20 og 21/83 har anlagt vedrørende den inplacering, ansættelsesmyndigheden har foretaget. I overensstemmelse med procesreglementets artikel 69, stk. 2, og artikel 70 bør hver part bære sine omkostninger.