ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 1. juli 2021 –

Tolnatext

(Sag C-636/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – EU-toldkodeksen – artikel 22, stk. 6 – artikel 29 – retten til at blive hørt – sager, der indledes af egen drift – artikel 53, stk. 2 og artikel 94 i Domstolens procesreglement – manglende præcisering af de grunde, som begrunder nødvendigheden af at besvare det præjudicielle spørgsmål med henblik på afgørelsen af tvisten i hovedsagen – åbenbart afvisningsgrundlag for anmodningen om præjudiciel afgørelse«

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – anmodning, der ikke anfører de grunde, der begrunder forelæggelsen for Domstolen – åbenbart afvisningsgrundlag

[Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94, litra c)]

(jf. præmis 18-20, 23 og 24 samt konkl.)

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Pécsi Törvényszék (retten i første instans i Pécs, Ungarn) ved afgørelse af 30. oktober 2020 afvises.

( 1 ) – EUT C 62 af 22.2.2021.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 20. maj 2021 –

ENR Grenelle Habitat m.fl.

(Sag C-88/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, og artikel 94 i Domstolens procesreglement – grundlæggende rettigheder – princippet ne bis in idem – kumulation af administrative og strafferetlige sanktioner for de samme forhold – telefonsalg – vildledende handelspraksis – utilstrækkelig begrundelse for den præjudicielle forelæggelse – åbenbart afvisningsgrundlag«

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer om den faktiske og retlige sammenhæng og om grundene til, at en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål er nødvendig – spørgsmål forelagt i en sammenhæng, der udelukker et hensigtsmæssigt svar – åbenbart afvisningsgrundlag

(Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94)

(jf. præmis 28-37 og 39 samt konkl.)

Konklusion

Den anmodning om præjudiciel afgørelse, der blev indgivet af tribunal correctionnel de Bordeaux (Frankrig) ved afgørelse af 12. december 2019, afvises.

( 1 ) – EUT C 161 af 11.5.2020.
3.

Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – afgørelsen om afslag – pligt til at foretage forudgående høring af den berørte eller til at give den pågældende mulighed for at supplere klagen – foreligger ikke (Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2) (jf. præmis 4 [59] og 5)
2.

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – mulighed for at se bort fra denne betingelse under påberåbelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse – foreligger ikke (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47) (jf. præmis 58-60 og 62-64)
Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 6. maj 2021 –

Administración General del Estado

(Sag C-679/20)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – den europæiske konvention om lokalt selvstyre – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder – en lokalforvaltnings afgørelse, der i strid med de forfatningsretlige regler udtrykker en politisk opfattelse, og som overskrider forvaltningens beføjelser – manglende tilknytning til EU-retten – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence«

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – fortolkning af folkeretlige bestemmelser, der er bindende for medlemsstaterne uden for EU-rettens rammer – ikke omfattet (Art. 267 TEUF) (jf. præmis 23)

2. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af Unionens charter om grundlæggende rettigheder – genstand for den nationale tvist uden tilknytning til EU-retten – åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence (Art. 4, stk. 2, TEU og art. 6, stk. 1, TEU; art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 11, art. 51, stk. 1 og 2, og art. 52, stk. 3; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2) (jf. præmis 24-30 samt konkl.)

Konklusion

Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol ikke har kompetence til at besvare de spørgsmål, som Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 17 de Barcelona (forvaltningsdomstol nr. 17 i Barcelona, Spanien) har forelagt ved afgørelse af 11. december 2020.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 5. maj 2021 –

Comprojecto-Projectos e Construções m.fl. mod ECB og Banco de Portugal

(Sag C-450/20 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – appel iværksat til prøvelse dels af en frifindende kendelse fra Retten i anledning af et erstatningssøgsmål, dels af en kendelse fra Retten om afvisning af en påstand om berigtigelse af førstnævnte kendelse – artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol – indlevering uden for fristen – åbenbart, at appellen skal afvises«

1. Appel – anbringender – anbringender, som åbenbart ikke kan antages til realitetsbehandling eller åbenbart er ugrundede – afvisning eller forkastelse, når som helst, ved begrundet kendelse, uden mundtlig forhandling (Domstolens procesreglement, art. 181) (jf. præmis 9)

2. Appel – anbringender – anbringende om berigtigelse af Rettens kendelse – falder uden for Domstolens kompetence – afvisning (Domstolens procesreglement, art. 164 og 165) (jf. præmis 16 og 17)

Konklusion

1) Appellen afvises.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 14. april 2021 –

Casa di Cura Città di Parma

(Sag C-573/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, og artikel 99 i Domstolens procesreglement – skatter og afgifter – det fælles merværdiafgiftssystem (moms) – sjette direktiv 77/388/EØF – artikel 17, stk. 2, litra a) – delvis afgiftspligtig person – pro rata-satsen for fradraget – offentlige eller private sundhedstjenester, som udøver en virksomhed, der er fritaget for afgift – national lovgivning, som udelukker fradrag af moms ved køb af goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med sådan afgiftsfritaget virksomhed«

1. Harmonisering af skattelovgivningerne – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift – fradragsrettens indtræden og omfang – goder og tjenesteydelser anvendt i forbindelse med den afgiftspligtiges afgiftspligtige transaktioner – offentlige eller private sundhedstjenester, som udøver en virksomhed, der er fritaget for afgift – nægtelse af fradrag for den afgift, der vedrører køb af goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med sådan afgiftspligtig virksomhed – lovlighed [Rådets direktiv 77/388, art. 17, stk. 2, litra a)] (jf. præmis 20-23 og 25-27 samt konkl.)

2. Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng – åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 TEUF; Rettens procesreglement, art. 53, stk. 2) (jf. præmis 32-34 og 36)

Konklusion

Artikel 17, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, som udelukker fradrag af indgående merværdiafgift betalt ved køb af goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med afgiftsfritaget virksomhed, og som derfor fastsætter, at retten til at fradrage momsen for en delvist afgiftspligtig person beregnes på et pro rata-grundlag, som svarer til forholdet mellem det beløb, der vedrører transaktioner, som giver ret til fradrag, og det samlede beløb for alle transaktioner, der er foretaget i løbet af det pågældende år, herunder de fritagne læge-/sundhedsydelser.

( 1 ) – EUT C 35 af 1.2.2021.
Domstolens kendelse (afdelingen for bevilling af appel) af 23. marts 2021 – CEDC International mod EUIPO

(Sag C-639/20 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a) (jf. præmis 16, 18-20, 24 og 28-30)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling om appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement art. 170a og 170b) (jf. præmis 17)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement art. 170a og 170b) (jf. præmis 25-27)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
2.

Transport – luftfart – forordning nr. 261/2004 – fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser – ret til kompensation ved forsinkelse – flyvning med tilsluttet flyforbindelse, sammensat af to flyvninger, der foretages af forskellige luftfartsselskaber, og som er booket samlet – lang forsinkelse som følge af den anden flyvning udført af en luftfartsselskab, der ikke har indgået transportaftalen – muligt for den forsinkede passager at anlægge et erstatningssøgsmål mod dette luftfartsselskab – beregning af størrelsen af kompensationen – afstand, der skal lægges til grund – den samlede afstand mellem afgangsstedet for den første flyvning og det endelige bestemmelsessted skal lægges til grund [Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 261/2004, art. 2, litra b), og art. 7, stk. 1] (jf. præmis 29, 32, 33, 35 og 36 samt konkl.)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 26. april 2022 –

VD

(Sag C-654/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – transport – direktiv 2006/126/EF – kørekort – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 49 – legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf – føring af et køretøj i perioden for suspension af kørekortet – sanktioner – faktisk baggrund for tvisten i hovedsagen – grunde til, at en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål er nødvendig – ikke tilstrækkelige oplysninger – åbenbart afvisningsgrundlag«

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – anmodning, der ikke anfører de grunde, der begrunder forelæggelsen for Domstolen – åbenbart afvisningsgrundlag

(Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94, litra c)]

(jf. præmis 22-25 og 35-38 samt konkl.)

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Apelativen sad Sofia (appeldomstolen i Sofia, Bulgarien) ved afgørelse af 9. november 2020 afvises.

( 1 ) – EUT C 79 af 8.3.2021.
2)

Artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at inden for rammerne af en låneaftale i udenlandsk valuta er kravet om, at vilkårene i denne aftale, som fastsætter, at den udenlandske valuta er regnskabsvaluta, og euro er betalingsvaluta, og som indebærer, at kursrisikoen bæres af låntageren, skal være gennemsigtige, opfyldt, når den erhvervsdrivende har givet tilstrækkelige og korrekte oplysninger, der gør det muligt for en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger at forstå, hvordan den omhandlede finansielle mekanisme konkret fungerer, og at vurdere risikoen for sådanne vilkårs potentielt betydelige negative økonomiske følger for dennes finansielle forpligtelser i hele aftalens løbetid.
1)

Artikel 4, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige vilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at i forbindelse med en låneaftale i udenlandsk valuta er kravet om gennemsigtigheden af vilkårene i denne aftale, som bestemmer, at den udenlandske valuta er kontovalutaen, og euro er betalingsvalutaen, og som bevirker, at valutarisikoen påhviler låntageren, opfyldt, når den erhvervsdrivende har givet forbrugeren tilstrækkelige og nøjagtige oplysninger, som gør det muligt for en almindeligt oplyst, rimelig opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger at forstå, hvordan den pågældende finansielle mekanisme konkret fungerer, og for at vurdere risikoen for sådanne kontraktvilkårs potentielt betydelige, negative økonomiske konsekvenser for vedkommendes finansielle forpligtelser i hele denne aftales løbetid.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 13. oktober 2021 –

Liberty Seguros

(Sag C-375/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer – direktiv 2009/103/EF – forsikringsaftale indgået på grundlag af falske erklæringer – international befordring af personer og transport af varer uden tilladelse – forsikringsaftalens ugyldighed – retsvirkning over for skadelidte tredjemænd og over for det organ, der har ansvaret for at betale erstatning til ofrene«

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjsansvarsforsikring – medlemsstaternes forpligtelser – generel forpligtelse til forsikring af køretøjer, der er hjemmehørende i det pågældende land – rækkevidde – grænser (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103, 1., 2. og 20. betragtning hertil samt art. 3) (jf. præmis 54-57)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjsansvarsforsikring – den lovpligtige forsikrings dækningsområde i forhold til tredjemand – klausuler om ansvarsfraskrivelse – rækkevidde – grænser – pligt til indskrænkende fortolkning (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103, art. 3, stk. 1, samt art. 13, stk. 1, første og andet afsnit) (jf. præmis 58-63)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjsansvarsforsikring – den lovpligtige forsikrings dækningsområde i forhold til tredjemand – national lovgivning, der fastsætter, at det over for skadelidte tredjemænd kan gøres gældende, at en forsikringsaftale indgået på grundlag af falske erklæringer fra forsikringstageren er ugyldig – international befordring af personer og transport af varer uden tilladelse – ulovlighed (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103, art. 3, stk. 1, samt art. 13, stk. 1 og 2) (jf. præmis 64-68, 70 og 71 samt konkl.)

4. Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjsansvarsforsikring – direktiv 2009/103 – intervention fra det organ, der garanterer erstatning til trafikofre – betingelser – grænser (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103, art. 3 og art. 10, stk. 1) (jf. præmis 69)

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, og artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som indebærer, at det over for tredjemænd, der er kommet til skade i et trafikuheld forvoldt ved brug af motorkøretøjer, kan gøres gældende, at aftalen om ansvarsforsikring for motorkøretøjer er ugyldig som følge af, at forsikringstageren har udøvet erhvervsmæssig international befordringsvirksomhed uden tilladelse hertil, og som følge af den pågældendes udeladelser eller falske erklæringer over for forsikringsselskabet i forbindelse med indgåelsen af denne aftale, og dette til trods for, at de skadelidte tredjemænd var passagerer, der ikke kunne være uvidende om denne manglende tilladelse.

( 1 ) – EUT C 348 af 19.10.2020.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 7. april 2022 –

J.P.

(Sag C-521/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – direktiv 1999/62/EF – afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer – vejafgifter – manglende betaling – sanktioner – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 50 – princippet ne bis in idem – procesreglementets artikel 94, litra c) – ikke tilstrækkelige oplysninger – ingen forbindelse mellem de EU-retlige bestemmelser, der ønskes fortolket og realiteten i hovedsagen eller dennes genstand – åbenbart afvisningsgrundlag«

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – spørgsmål, som er klart uden relevans, og hypotetiske spørgsmål forelagt i en sammenhæng, der udelukker et hensigtsmæssigt svar – pålæggelse af en administrativ bøde for manglende betaling af vejafgift for et tungt godskøretøjs benyttelse af en motorvejsstrækning – efterfølgende pålæggelse af andre bøder for identiske overtrædelser, som fandt sted på forskellige datoer – ingen forbindelse mellem de EU-retlige bestemmelser, der ønskes fortolket og realiteten i hovedsagen eller dennes genstand – åbenbart afvisningsgrundlag

(Art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 50; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62, som ændret ved direktiv 2011/76)

(jf. præmis 17 og 18 og 21-26 samt konkl.)

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (den regionale forvaltningsdomstol i Oberösterreich, Østrig) ved afgørelse af 15. oktober 2020 afvises.

( 1 ) – EUT C 35 af 1.2.2021.
2)

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning, der i tilfælde af erhvervsmæssig udbydelse af ulovlige lotterier gør det obligatorisk at: – pålægge en minimumsbøde pr. ulovlige spilleautomat uden loft over de pålagte bøders samlede størrelse, forudsat at de pålagte bøders samlede størrelse ikke står i misforhold til den økonomiske fordel, der kan følge af de sanktionerede lovovertrædelser – idømme en forvandlingsstraf pr. ulovlige spilleautomat uden loft over de idømte forvandlingsstraffes samlede varighed, forudsat at den faktisk idømte forvandlingsstraf ikke er for lang i lyset af de konstaterede lovovertrædelsers grovhed, og – fastsætte et bidrag til sagsomkostningerne på 10% af de pålagte bøder, forudsat at dette bidrag hverken er for højt i lyset af de faktiske omkostninger ved en sådan procedure eller er i strid med den adgang til domstolsprøvelse, som er fastsat i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
3)

Virkningerne af afgørelse af 11. april 2017 truffet af Den Fælles Afviklingsinstans på eksekutivmødet om beregning af ex ante-bidrag for 2017 til Den Fælles Afviklingsfond (SRB/ES/SRF/2017/05), for så vidt som den vedrører Hypo Vorarlberg Bank AG, opretholdes indtil ikrafttrædelsen, inden for en rimelig frist, som ikke kan overstige seks måneder regnet fra datoen for forkyndelsen af denne kendelse, af en ny afgørelse fra Den Fælles Afviklingsinstans om fastsættelse af dette instituts ex ante-bidrag for 2017 til Den Fælles Afviklingsfond.
3)

Virkningerne af afgørelse af 11. april 2017 truffet af Den Fælles Afviklingsinstans på eksekutivmødet om beregning af ex ante-bidrag for 2017 til Den Fælles Afviklingsfond (SRB/ES/SRF/2017/05), for så vidt som den vedrører Portigon AG, opretholdes indtil ikrafttrædelsen, inden for en rimelig frist, som ikke kan overstige seks måneder regnet fra datoen for forkyndelsen af denne kendelse, af en ny afgørelse fra Den Fælles Afviklingsinstans om fastsættelse af dette instituts ex ante-bidrag for 2017 til Den Fælles Afviklingsfond.
1)

Artikel 5 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler og kravet om, at kontraktvilkår skal være gennemsigtige, skal i forbindelse med et lån med pant i fast ejendom fortolkes således, at de tillader, at den erhvervsdrivende ikke i en sådan aftale indsætter den fuldstændige definition af det referenceindeks, der anvendes ved beregningen af en variabel rentesats, eller ikke inden indgåelsen af denne aftale giver forbrugeren en informationsbrochure, der opsummerer dette indeks’ tidligere udvikling, idet oplysningerne om det nævnte indeks indgår i en officiel publikation, forudsat at en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger – henset til de informationer, der er til rådighed for og tilgængelige for offentligheden, samt de informationer, som den erhvervsdrivende eventuelt har fremlagt – har været i stand til at forstå, hvordan måden til beregning af referenceindekset konkret fungerer, og dermed til på grundlag af klare og forståelige kriterier at vurdere, hvilke potentielt alvorlige økonomiske følger et sådant vilkår kan få for den pågældendes finansielle forpligtelser.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 9. november 2021 –

Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta

(Sag C-255/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – skatter og afgifter – harmonisering af lovgivningerne – punktafgifter – direktiv 92/12/EØF – artikel 3, stk. 2 – direktiv 2008/118/EF – artikel 1, stk. 2 – yderligere indirekte afgifter på punktafgiftspligtige varer – regional afgift på salg af benzin til motorkøretøjer – særlige formål – foreligger ikke«

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – punktafgifter – direktiv 2008/118 – punktafgiftspligtige varer – national lovgivning, der indfører en regional afgift på salg af benzin til motorkøretøjer – afgift, der udelukkende har til formål at bidrage til de regionale myndigheders budget – intet særligt formål – ulovlighed

(Rådets direktiv 2008/118, art. 1, stk. 2)

(jf. præmis 28, 32-37 og 40 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, der indfører en regional afgift på salg af benzin til motorkøretøjer, eftersom provenuet af denne afgift, som udelukkende er bestemt til på generel vis at bidrage til regionale myndigheders budget, ikke kan anses for at forfølge et »særligt formål« som omhandlet i denne bestemmelse.

( 1 ) – EUT C 279 af 24.8.2020.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 13. december 2021 –

Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-647/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – direkte beskatning – beskatning af avancer af fast ejendom – artikel 63 TEUF, 64 TEUF og 65 TEUF – frie kapitalbevægelser – skattebyrde, som er højere for ejendomsavancer, der realiseres af hjemmehørende i tredjelande«

Fri bevægelighed for kapital og frihed til at foretage betalinger – restriktioner – skattelovgivning – indkomstskat – skattebyrde, som er højere for ejendomsavancer, der realiseres af hjemmehørende i tredjelande – ikke tilladt – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 63 TEUF og art. 65, stk. 1, TEUF)

(jf. præmis 36 og domskonkl.)

Konklusion

Artikel 63 TEUF og artikel 65, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en medlemsstats lovgivning vedrørende personlig indkomstskat, hvorefter avancer, der er opstået som følge af salg af fast ejendom beliggende i den pågældende medlemsstat foretaget af en person, der er hjemmehørende i et tredjeland, pålægges en højere skattebyrde end den, der for tilsvarende transaktioner ville finde anvendelse på ejendomsavancer realiseret af en person, der er hjemmehørende i den pågældende medlemsstat.

( 1 ) – EUT C 53 af 15.2.2021.
2.

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – traktatens bestemmelser – gennemførelse af artikel 18 TEUF ved artikel 49 TEUF – national lovgivning, der udelukker solidarisk hæftelse for et selskab, der har en kontrollerende stilling i forhold til et andet selskab, og som har hjemsted i en anden medlemsstat end dette selskab, for gæld, som er opstået som følge af en arbejdskontrakt, som sidstnævnte selskab har indgået – lovlighed (Art. 18 TEUF og 49 TEUF) (jf. præmis 20 og 22-25 samt konkl.)