I sag 53/75

angående en anmodning, som i medfør af EØF-traktatens artikel 177 er indgivet til Domstolen af Belgiens Hof van Cassatie (kassationsret) for i den dér verserende sag mellem

DEN BELGISKE STAT

og

1. JEAN NICOLAS VANDERTAELEN

2. DIRK LEOPOLD MAES

at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af Kommissionens forordning (EØF) nr. 495/69 af 18. marts 1969 om tarifering af varer under position 18.06 D II c) og 21.07 F VII i den fælles toldtarif (EFT-specialudgave 1969 (I), s. 99; org. ref. JO L 67 af 19. 3. 1969, s. 6) og fortolkningen af position 18.06 B og 21.07 C i den fælles toldtarif, Rådets forordning (EØF) nr. 950/68 af 28. juni 1968 (EFT-specialudgave 1968 (I), s. 265; org. ref. JO L 172 af 22. juli 1968, s. 1),

afsiger

DOMSTOLEN

sammensat af: præsidenten R. Lecourt, dommerne A. M. Donner, J. Mertens de Wilmars, P. Pescatore, M. Sørensen, A. J. Mackenzie Stuart og A. O'Keeffe,

generaladvokat: G. Reischl

justitssekretær: A. Van Houtte

følgende

DOM

Sagsfremstilling

De faktiske omstændigheder, retsforhandlingernes forløb og de indlæg, der er indgivet i henhold til artikel 20 i statutten for EØF-Domstolen, kan sammenfattes således:

I — De faktiske omstændigheder og retsforhandlingernes forløb

Mellem den 6. december 1968 og den 5. marts 1969 blev et produkt, der var importeret fra et tredjeland, toldangivet ved et af toldkontorerne i Antwerpen under betegnelsen »chocolate flavoured consumable ice«, på nederlandsk »cacaohoudend consumtie-ijs« (kakaoholdig konsumis). Toldangivelsen skete under en importlicens, som var udstedt for konsumis på kakaobasis, der hører under position 18.06 B II b) i den fælles toldtarif.

Importørerne blev tiltalt for at have importeret under denne betegnelse, og det blev fastslået, at der skulle have været fremlagt en importlicens for position 21.07 F VII b), 1, da de pågældende varer ikke kunne anses som konsumis, idet de ifølge de analyser, som det belgiske rigslaboratorium for told og forbrugsafgifter foretog, ikke indeholder kakao. Ifølge den nævnte analyse var produktet sammensat af omkring 14 % vand, 66 % fedtstoffer, 20 % saccharose og, for restens vedkommende, farvestoffer. Denne blanding frembyder ved 20o C og efter 24 timer intet tegn på smeltning.

Det fremgår af oplysningerne fra den første instans — som dømte de tiltalte —, at varerne blev forarbejdet og solgt som butter-oil til udenlandske købere.

Hof van Beroep (appelret), Bruxelles, afdelingen i Antwerpen, der ganske vist anerkendte, at resultaterne fra laboratoriet var korrekte, antog dog af følgende grund, at det ikke var godtgjort, at toldlovgivningen er overtrådt: på tidspunktet for de faktiske begivenheder fandtes der ikke nogen definition i loven af begrebet »konsumis«, og det må fastslås, om det er ganske åbenbart for enhver, at produktet ikke på nogen måde fortjener betegnelsen »konsumis«, med den følge, at de tiltalte i toldangivelsen bevidst har henført det under en gunstigere position. I henhold til dommen er hverken fedtindholdet eller smeltepunktet i så henseende relevante kendemærker, og det er ikke godtgjort, at produktet ikke enten i sin oprindelige form eller ekspanderet kan fortæres som et frosset næringsmiddel med højt fedtindhold, der vil kunne accepteres som »konsumis«.

Hof van Cassatie (kassationsret) finder, at lovligheden af den af Hof van Cassatie afsagte dom afhænger af en fortolkning af fællesskabsretten, eftersom begrebet »konsumis« i position 18.06 B og 21.07 C i den fælles toldtarif ikke er defineret i denne.

Hof van Cassatie har ved dom af 20. maj 1975, registreret på Domstolens justitskontor den 12. juni 1975, udsat sagen og i henhold til EØF-traktatens artikel 177 forelagt De europæiske Fællesskabers Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:

1. finder forordning nr. 495/69 af 18. marts 1969 fra Kommissionen for Det europæiske økonomiske Fællesskab anvendelse på tarifering af varer, der blev importeret, før den trådte i kraft, særlig på tarifering af varer, der blev importeret i perioden fra 6. december 1968 til og med 5. marts 1969?

2. hvorledes skulle begrebet »konsumis« defineres med henblik på anvendelse af position 18.06 B og 21.07 C i den fælles toldtarif, før forordning nr. 495/69 trådte i kraft, særlig i perioden fra 6. december 1968 til og med 5. marts 1969, og nærmere bestemt, kunne dette begreb anvendes på varer med forholdsvis højt fedtindhold, hvoraf mælkefedt udgør 45 vægtprocent eller derover, dog under 65 vægtprocent af den samlede vægt af disse varer, der særligt indeholder saccharose og vand, og som ikke smelter ved en temperatur på ca. 0o C og selv i omgivelser, der har en temperatur på 20o C, ikke efter 24 timer frembyder et eneste tegn på smeltning, også selv om disse varer er ekspanderet ved indblæsning af luft og udbydes i nedkølet eller frosset stand?

I henhold til artikel 20 i protokollen vedrørende statutten for EØF-Domstolen har følgende indgivet skriftlige indlæg: Vandertaelen, repræsenteret af advokat Armand d'Hondt, Bruxelles, Maes, regeringen for kongeriget Belgien, repræsenteret af finansministeriet og i den foreliggende sag bistået af Henri Bocken, advokat for finansministeriet, og Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, re-præsenteret af sine juridiske rådgivere J. Bourgeois og A. Abate som befuldmægtigede.

Domstolen har på grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten besluttet at åbne den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse.

II — Skriftlige indlæg indgivet for Domstolen

Vedrørende det første spørgsmål har Vandertaelen henvist til artikel 3 i forordning nr. 495/69 af 18. marts 1969, der fastsætter forordningens ikrafttræden til tredjedagen efter dens offentliggørelse.

I det foreliggende tilfælde kan forordningen heller ikke finde anvendelse af den grund, at den skulle regulere fremtidige og vedvarende følger af en ældre situation, idet nemlig den retsstilling, som er affødt af den omtvistede import, ikke har haft nogen følge efter den 5. marts 1969.

Det præjudicielle spørgsmål angår således problemet, om den pågældende forordning kunne have tilbagevirkende gyldighed.

Generelt er i europæisk og i medlemsstaternes ret love med tilbagevirkende gyldighed en undtagelse. Hvad navnlig angår forordning nr. 495/69 er den tilbagevirkende gyldighed oven i købet formelt udelukket (artikel 3) og kan heller ikke begrundes med andre udtryk i den nævnte forordning. Endelig er denne forordnings karakter til hinder for tilbagevirkende gyldighed, da retssikkerheden er af særdeles stor betydning inden for toldlovgivningen. Hertil har Vandertaelen henvist til Domstolens dom af 24. november 1971 i sagen 30/71 Siemers/Hauptzollamt Bad Reichenhall (Recueil 1971, s. 919).

Hvad angår det andet spørgsmål byder retssikkerhedsprincippet, at der alene tages hensyn til den retstilstand, der var gældende på det tidspunkt, da den lovtekst, hvoraf der nu anmodes om en fortolkning, blev anvendt. På tidspunktet for den omtvistede import kunne begrebet »konsumis« ikke defineres, da der manglede et objektivt kriterium. Det fremgår faktisk klart af et forslag til direktiv om tilnærmelse af lovgivningerne om konsumis, som er offentliggjort mere end seks måneder efter den sidste indførsel, at brugen af begrebet konsumis varierer betragteligt fra medlemsstat til medlemsstat, uden at det maksimale fedtindhold herved er afgørende. Man kan alene holde sig til kvaliteten af og fremstillingsmetoden for det produkt, der skal tariferes, og den nationale dommer, som her alene er kompetent, skal tage stilling til, hvorvidt fedtindholdet fratager produktet dets karakter af næringsmiddel.

Dette spørgsmål er i den foreliggende sag afgjort af Hof van Beroep i dom af 13. juni 1973, hvoraf det fremgår, at det ikke er udelukket, at produktet i den foreliggende form kan betegnes som »konsumis«, når man ser bort fra dets fedtindhold.

Det bør endelig anføres, at på trods af forordning nr. 495/69 tillader toldvæsenet stadig udførsel af et produkt, der er fuldstændig identisk med det her omhandlede, under betegnelsen »konsumis« og under position 18.06 B II b i den fælles toldtarif. Man kan ikke give begrebet »konsumis« en forskellig betegnelse, efter som der er tale om indførsel eller udførsel.

Maes har i det hele sluttet sig til Vandertaelen's indlæg.

Regeringen for kongeriget Belgien har anført, at det omtvistede produkt i betragtning af dets sammensætning aldrig har kunnet anses som »konsumis« i den i positionerne 18.06 B II b og 21.07 C i den fælles toldtarif angivne forstand, selv ikke på tidspunktet for indførslen.

Kommissionen har først anført, at Kommissionens forordning (EØF) nr. 495/69, hvis grundlag er Rådets forordning (EØF) nr. 97/69 af 16. januar 1969 om de nødvendige foranstaltninger for ensartet anvendelse af den fælles toldtarifs nomenklatur (EFT-specialudgave 1969 (I), s. 10; org. ref. JO L 14 af 21. 1. 1969, s. 1), har til formål at give en definition af de produkter, der hører under prositionerne 18.06 D II c og 21.07 F VII, og ikke at definere begrebet konsumis.

Imidlertid kan definitionen af de sidstnævnte produkter udledes af den nævnte forordnings tredje »betragtning«, hvoraf det fremgår, at:

»…pos. 18.06 og 21.07 C med betegnelsen »Konsumis« omfatter kun konsumis til umiddelbar fortæring. Den konsumis, der normalt bringes i handelen, indeholder ikke altid mælkefedt; indeholder den mælkefedt, overstiger indholdet af dette i almindelighed ikke 15 vægtprocent; desuden har konsumis det karakteristiske kendetegn, at den smelter ved en temperatur på omkring 0o C.«

Hvad angår den pågældende forordnings rækkevidde har Kommissionen gjort gældende, at dens bestemmelser er af konstitutiv karakter. Forordningen binder ved sin retslige udformning medlemsstaternes dømmende og administrative myndigheder fra dens ikrafttræden, for så vidt som den er en autentisk fortolkning af den fælles toldtarif og følgelig regulerer tariferingen af de varer, som er indført efter den 22. marts 1969.

Kommissionen finder imidlertid, at ser man bort fra tidspunktet for den nævnte forordnings ikrafttræden, må den i tidsrummet inden dens udstedelse tillægges betydning som gyldigt middel ved fortolkningen af den fælles toldtarif.

I det foreliggende tilfælde er det imidlertid muligt at besvare spørgsmålet om fortolkning udtømmende allerede ud fra de forordninger, som gjaldt i den pågældende periode.

Hvad angår det andet spørgsmål, har Kommissionen henvist til Rådets forordning nr. 83/67/EØF af 18. april 1967 (JO nr. 81 af 26. 4. 1967, s. 1597). Begrebet »konsumis« indførtes nemlig for første gang i fællesskabsretten ved denne forordning, og den indeholder tilstrækkeligt mange holdepunkter for en korrekt tarifering af de produkter, der falder ind under denne varekategori.

Det viste sig nødvendigt at oprette særlige positioner for konsumis, nemlig positionerne 18.06 B I og 21.07 C (bilag I til forordning nr. 83/67) for at iværksætte ordningen for visse varer fremstillet af landbrugsprodukter, som indført ved Rådets forordning nr. 160/66/EØF af 27. oktober 1966 (JO nr. 195 af 28. 10. 1966, s. 3361/66). Navnlig af hensyn til beregningen af de »variable elementer« blev mængden af de basislandbrugsprodukter, som anses som medgået til fremstillingen af konsumis, nemlig sukker og mælkepulver, fastsat skønsmæssigt (Bilag II til forordning nr. 83/67).

Rådets forordning nr. 950/68 om den fælles toldtarif har intet ændret i den nomenklatur, som forordning nr. 83/67 indførte på området. Ændringerne angår alene nummereringen af de forskellige kategorier is.

I den foreliggende sag er det nødvendigt at vælge analysen .i forordning nr. 83/67, idet der er tale om det variable elements beløb. Ganske vist er toldbeløbet identisk for de to nævnte positioner (her: 18.06 B II b og 18.06 D II c), men det variable elements beløb varierer betydeligt fra den ene position til den anden. Disse argumenter gælder også for kapitlerne 18 og 21 i den fælles toldtarif.

Det vanskeligste problem er bestemmelsen af mælkefedtprocenten i konsumis: bilag I til forordning nr. 83/67 fastsætter udelukkende en mindstegrænse herfor (»… 7 % og derover«). Position 18.06 B II b, der omhandler is med det højeste fedtindhold, nævner ikke overgrænsen for denne procentdel.

Det anføres imidlertid i samme forordnings bilag II, at der indgår 35 kg mælkepulver i fremstillingen af 100 kg is som nævnt i position 18.06 B II b. Ifølge elementære videnskabelige regler svarer 35 kg mælkepulver pr. 100 kg til 9,1 % mælkefedt. Det er følgelig dette indhold, som lovgiver har betragtet som normalt for konsumis. Selv om der regnes med en ekstremt stor sikkerhedsmargen (ved at fordoble procentdelen), må det anerkendes, at i toldtariffens forstand overstiger procentdelen af det fedt, som findes i konsumis, ikke ± 18 %.

Desuden angiver bilag II til forordning nr. 83/67 — også skønsmæssigt — sukkerindholdet i den nævnte slags is. Dette produkt er altså i henhold til den fælles toldtarif karakteriseret af de nævnte to bestanddele, der hver for sig indgår inden for de nævnte mængder. Man kan således hævde, at overskrides disse mængder, kan et produkt ikke tariferes under konsumis.

For at skelne mellem de sidstnævnte produkter og andre levnedsmidler med samme sammensætning, kan man bruge den sædvanlige betydning af begrebet »konsumis«. Ud fra denne synsvinkel angår ordet »konsum« klart produkter, der uden videre kan fortæres som is uden at skulle forarbejdes eller tilsættes andre stoffer.

Is, der udbydes i fast eller cremeagtig tilstand, har den egenskab, at den smelter ved en temperatur på omkring 0o C, hvilket forklares ved det store, ja endog fremherskende, vandindhold. Hvis fedtindholdet forøges — f.eks. indtil 65 % — kan produktet aldrig igen blive flydende ved en temperatur på omkring 0o C, da vandindholdet er for lavt.

Allerede de ovennævnte betragtninger gør det muligt at besvare det andet præjudicielle spørgsmål, men for fuldstændighedens skyld, eventuelt som fortolkningsbidrag, har Kommissionen yderligere henvist til de bestemmelser, som er udstedt senere end indførselen af det omtvistede produkt.

I så henseende har Kommissionen anført den ovennævnte tredje betragtning til Kommissionens forordning nr. 495/69 samt de forklarende bemærkninger til kapitlerne 18 og 21 i den fælles toldtarif, som nomenklaturudvalget udgav den 20. marts 1970, samt et forslag til direktiv, forelagt Rådet den 10. september 1970, om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om konsumis (JO nr. C 125 af 13. 10. 1970, s. 8).

Kommissionen finder, at de i den foreliggende sag omhandlede produkter efter de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende nomenklaturen i den fælles toldtarif ikke opfylder kriterierne for tarifering under positionerne 18.06 B og 21.07 C i den fælles toldtarif, men derimod kriterierne for positionerne 18.06 D og 21.07 F VII.

Denne konklusion svarer til formålet med forordningerne om handelsordningen for visse forarbejdede landbrugsprodukter. De forudfastsatte mængder tjener nemlig som grundlag for beregningen af det variable element, der opkræves for de landbrugsprodukter, som faktisk er blevet anvendt ved fremstilling af et industriprodukt, og som således afløser importafgiften på landbrugsprodukter.

Kommissionens har foreslået, at de præjudicielle spørgsmål besvares således:

1. Kommissionens forordning nr. 495/69 af 18. marts 1969 er i sin egenskab af forbindende retsakt konstitutiv og kan ikke have tilbagevirkende gyldighed.

2. Ved »konsumis« i den i position 18.06 B og 21.07 C i den fælles toldtarif angivne forstand forstås levnedsmidler, hvis faste eller cremeagtige tilstand opnås ved frysning, og som er bestemt til fortæring i den foreliggende tilstand; de karakteriseres ved, at de igen får flydende eller delvist flydende konsistens, når de anbringes i omgivelser med en temperatur på omkring 0o C, samt ved et indhold af mælkefedt, der ikke overstiger 15 % eller i visse tilfælde 20 %.

III — Den mundtlige forhandling

I retsmødet den 11. november 1975 er der afgivet mundtlige indlæg af regeringen for kongeriget Belgien, repræsenteret af finansministeriet og under sagen bistået af Henri Bocken, advokat for finansministeriet, samt af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, repræsenteret af sine juridiske rådgiverne J. Bourgeois og A. Abate som befuldmægtigede.

Generaladvokaten har fremsat sit forslag til afgørelse i retsmødet den 2. december 1975.

Præmisser

1 Ved dom af 20. maj 1975, indgået til Domstolens justitskontor den 12. juni samme år, har Belgiens Hof van Cassatie i henhold til EØF-traktatens artikel 177 stillet to spørgsmål om fortolkningen af visse bestemmelser vedrørende tarifering af varer i den fælles toldtarif;

2 i det første spørgsmål spørges der, om forordning nr. 495/69 af 18. marts 1969 fra Kommissionen for De europæiske Fællesskaber finder anvendelse på tarifering af varer, der blev importeret, før forordningen trådte i kraft, særlig på tarifering af varer, der blev importeret i perioden fra 6. december 1968 til og med 5. marts 1969;

3 i det andet spørgsmål spørges der, hvorledes begrebet »konsumis« skulle defineres med henblik på anvendelsen af position 18.06 B og 21.07 C i den fælles toldtarif, før forordning nr. 495/69 trådte i kraft, særlig i perioden fra 6. december 1968 til og med 5. marts 1969, og nærmere bestemt, om dette begreb kunne anvendes på varer med forholdsvis højt fedtindhold, hvoraf mælkefedt udgør 45 vægtprocent eller derover, dog under 65 vægtprocent af den samlede vægt af disse varer, der særligt indeholder saccharose og vand, som ikke smelter ved en temperatur på omkring 0o C og selv ved en temperatur på omkring 20o C ikke efter 24 timer frembyder et eneste tegn på smeltning, også selv om disse varer er ekspanderet ved indblæsning af luft og udbydes i nedkølet eller frosset stand.

4 Det fremgår af sidste del af det andet spørgsmål, at en eventuel anvendelse af forordning nr. 495/69 kun kan komme på tale, hvis begrebet »konsumis« i den fælles toldtarif ikke omfattede de produkter, som er beskrevet i det nævnte spørgsmål, og hvis tariferingen af disse produkter ikke kunne foretages ifølge gældende bestemmelser på tidspunktet for indførslen;

5 følgelig må indholdet af de pågældende toldpositioner først undersøges.

6 Position 18.06 B har følgende indhold: Konsumis: I. Varer, der ikke indeholder mælkefedt eller indeholder under 3 vægtprocent mælkefedt II. Varer med indhold af mælkefedt på: a) 3 vægtprocent og derover, men under 7 vægtprocent b) 7 vægtprocent og derover;

7 position 21.07 C, der angår konsumis uden indhold af kakao, har samme ordlyd.

8 Den omstændighed, at begrebet konsumis ikke defineres i den fælles toldtarif, lader formode, at dette produkt anses som tilstrækkelig defineret ved selve sin betegnelse.

9 De afgørende kriterier for toldtarifering af varerne må generelt søges i deres objektive særkendetegn og egenskaber;

10 der kan ikke ses bort fra, at konsumis har det dominerende særkendetegn, at den smelter ved en temperatur på omkring 0o C, hvilket skyldes produktets store vandindhold, hvorfor dette kendetegn ikke vil være til stede ved et stort fedtindhold.

11 Derfor angiver positionerne 18.06 B og 21.07 C kun forholdsvis lave fedtprocenter for konsumis, mens produkter med stort fedtindhold nævnes senere i de pågældende kapitler;

12 den omstændighed, at de sidstnævnte produkter udbydes i nedkølet eller frosset tilstand, kan ikke alene karakterisere dem som »konsumis« og berettige en tarifering under positionerne 18.06 B og 21.07 C.

13 Selv om den fælles toldtarif ikke angiver den nærmere sammensætning af konsumis, kan oplysninger herom imidlertid findes i Rådets forordning nr. 83/67/EØF af 18. april 1967 om indførelse af tarifmæssige specifikationer for varer, hvorpå Rådets forordning nr. 160/66/EØF finder anvendelse, samt om fastsættelse af de faste elementer, der skal anvendes på dem, såvel som af mængder af de basisprodukter, der anses som medgået til deres fremstilling (JO nr. 81 af 26. 4. 1967, s. 1597);

14 med henblik herpå angiver forordningens bilag II 20 kg sukker og 35 kg mælkepulver for 100 kg konsumis med det i bilag I anførte størsteindhold af mælkefedt (… 7 vægtprocent og derover);

15 den nomenklatur, som blev indført ved denne forordning, er anvendt i Rådets forordning nr. 950/68 om den fælles toldtarif, hvorfor de nævnte basisprodukter kun må indgå som bestanddele af konsumis i den fælles toldtarifs forstand inden for de angivne maksimale mængder.

16 Som Kommissionen har anført, svarer 35 kg mælkepulver pr. 100 kg konsumis ifølge almindeligt anerkendte videnskabelige regler til 9,1 procent mælkefedt;

17 selv om den sidstnævnte mængde er skønsmæssigt fastsat, har fællesskabslovgiver dog hermed klart udelukket, at produkter, der har et indhold af mælkefedt på mere end 15 vægtprocent, kan anses som konsumis i den fælles toldtarifs forstand;

18 heraf følger, at ved anvendelse af positionerne 18.06 B og 21.07 C i den fælles toldtarif omfatter begrebet »konsumis« produkter, der har det væsentlige kendetegn, at de smelter ved en temperatur på omkring 0o C, og at dette begreb ikke kan finde anvendelse på produkter, der har et fedtindhold på over 15 vægtprocent.

19 Herefter er det første spørgsmål blevet uden genstand og behøver ingen besvarelse.

Vedrørende sagsomkostningerne

20 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, som har indgivet indlæg til Domstolen, kan ikke godtgøres;

21 da retsforhandlingerne i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for Belgiens Hof van Cassatie, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne.

På grundlag af disse præmisser, kender DOMSTOLEN vedrørende de spørgsmål, der er forelagt den af Belgiens Hof van Cassatie ved dom af 20. maj 1975, for ret:

Ved anvendelse af positionerne 18.06 B og 21.07 C i den fælles toldtarif omfatter begrebet »konsumis« produkter, der har det væsentlige kendetegn, at de smelter ved en temperatur på omkring 0o C. Dette begreb kan ikke finde anvendelse på produkter, der har et fedtindhold på over 15 vægtprocent.