En hjælpeansat, en kontraktansat eller en kontraktansat til varetagelse af hjælpefunktioner kan, selv efter udløbet af fristen til indgivelse af en klage over vedkommendes ansættelseskontrakt, indgive en ansøgning til den administration, han henhører under, om, henset til de arbejdsopgaver, han rent faktisk har udført siden hans ansættelse og som svarer til en midlertidigt ansats opgaver, at den periode, der vedrører en sådan aktivitet, anerkendes som en tjenesteperiode tilbagelagt som midlertidigt ansat. Dernæst kan den pågældende ansatte i givet fald for Unionens retsinstanser anlægge et søgsmål rettet mod afslaget på hans ansøgning på de betingelser, der er fastsat i vedtægtens artikel 90 og 91.

Selv om der i vedtægtens artikel 90, stk. 1, ikke er fastsat nogen frist for indgivelse af en ansøgning, er overholdelsen af en rimelig frist i alle tilfælde nødvendig, undtagen når lovgiver har fastsat en frist eller udtrykkeligt udelukket en sådan.

Begrundelsen for en rimelig frist hviler, når der ikke er anført noget herom i lovgivningen, i det væsentlige på nødvendigheden af at overholde retssikkerhedsprincippet, idet dette princip bl.a. er til hinder for, at retsakter fra EU-institutioner, -organer, -kontorer og -agenturer, der har retsvirkninger, kan anfægtes uden nogen tidsmæssige begrænsninger og således bringe den stabile karakter af erhvervede retsstillinger i fare. Følgelig kan den manglende angivelse af en frist i vedtægtens artikel 90, stk. 1, ikke anses for at indebære, at der er mulighed for på grundlag af denne artikel at rette en ansøgning til den kompetente ansættelsesmyndighed uden behørig overholdelse af det nævnte retssikkerhedsprincip.

Hvorvidt en frist er rimelig skal vurderes på grundlag af omstændighederne i den enkelte sag, herunder navnlig sagens betydning for den pågældende, dens kompleksitet samt parternes adfærd.

Endeligt gælder, at når vedtægten ikke fastsætter nogen bestemt frist kræver overholdelsen af retssikkerhedsprincippet, som ligger til grund for reglen om en rimelig frist, at den stabile karakter af den kontraktmæssige retsstilling mellem en kontraktansat og dennes arbejdsgiver ikke bringes i fare gennem en ansøgning om ændring af kontrakten, der indgives lang tid efter en frist på tre måneder, idet denne frist gælder, når der er tale om at anfægte en bebyrdende retsakt, når det er muligt, med en tilstrækkelig grad af sikkerhed, at fastsætte det nøjagtige tidspunkt, hvorpå den pågældende ansatte rent faktisk fik kendskab til den situation, som han finder er administrativ ugunstig for ham og således berettiger indgivelsen af en sådan ansøgning.

(jf. præmis 34-36 og 51)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 28. februar 2013, Fornyet prøvelse Arango Jaramillo m.fl. mod EIB, C-334/12 RX-II, EU:C:2013:134, præmis 28

Den Europæiske Unions Ret: dom af 14. december 2011, Allen m.fl. mod Kommissionen, T-433/10 P, EU:T:2011:744, præmis 26 og 31

Retten i Første Instans: kendelse af 26. juni 2009, Marcuccio mod Kommissionen, T-114/08 P, EU:T:2009:221, præmis 25

Personaleretten: dom af 8. november 2007, dom af 1. februar 2007, Tsarnavas mod Kommissionen, F-125/05, EU:F:2007:18, præmis 50; af 11. maj 2010, Nanopoulos mod Kommissionen, F-30/08, EU:F:2010:43, præmis 116 og 117, og af 26. juni 2013, BU mod EMA, F-135/11, F-51/12 og F-110/12, EU:F:2013:93, point 24