Sag T-218/17

HF

mod

Europa-Parlamentet

»Personalesag – kontraktansatte – vedtægtens artikel 24 – ansøgning om bistand – vedtægtens artikel 12a – psykisk chikane – det rådgivende udvalg om bekæmpelse og forebyggelse af mobning på arbejdspladsen – afgørelse om afslag på ansøgningen om bistand – retten til at blive hørt – kontradiktionsprincippet – afslag på fremsendelse af det rådgivende udvalgs udtalelse og referater af vidneafhøringer – den administrative procedures varighed – rimelig frist«

Sammendrag – Rettens dom (Første Udvidede Afdeling) af 29. juni 2018

Overholdelsen af retten til forsvar som omhandlet i artikel 48 i Den europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder kan kun påberåbes i forbindelse med en procedure, der indledes mod en person, og som kan føre til en akt, der indebærer et klagepunkt imod den pågældende, i hvilken forbindelse administrationen har lagt vægt på beviser mod denne person. I denne henseende bemærkes, at en administrativ undersøgelsesprocedure, der gennemføres, efter at en tjenestemand eller en ansat har indgivet en ansøgning om bistand som omhandlet i vedtægtens artikel 24, der vedrører adfærd, der er udvist af en tredjemand – enten en tjenestemand eller en ansat – og som hævdes at udgøre psykisk chikane i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i vedtægtens artikel 12a, ganske vist er indledt på den pågældendes foranledning, men ikke kan anses for en undersøgelsesprocedure, der er indledt over for den nævnte tjenestemand eller ansatte. Det påhviler nemlig hovedsageligt den person, der har indgivet ansøgningen om bistand, og som hævder at være blevet udsat for psykisk chikane, at samarbejde om gennemførelsen af en hensigtsmæssig administrativ undersøgelse med det formål at fastlægge de faktiske omstændigheder. Den person, der indgiver en ansøgning om bistand, i forbindelse med den procedure, der gennemføres af administrationen med henblik på at tage stilling til denne ansøgning, der er baseret på tilsidesættelse af vedtægtens artikel 12a, kan herefter ikke kræve, at retten til forsvar, der er omhandlet i chartrets artikel 48, som sådan overholdes, og heller ikke i denne forbindelse i form af en tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet. Imidlertid må det konstateres, at den person, der har indgivet en ansøgning om bistand, som påstået offer kan påberåbe sig processuelle rettigheder, som er forskellige fra retten til forsvar i chartrets artikel 48, der ikke er så vidtgående som denne, og som i sidste ende er omfattet af retten til god forvaltning, der nu er fastsat i chartrets artikel 41. For at overholde retten til god forvaltning er det således i denne forbindelse nødvendigt, at der foretages fyldestgørende høring af den person, der har indgivet ansøgningen om bistand, i overensstemmelse med chartrets artikel 41, stk. 2, litra a), før administrationen træffer denne afgørelse om afslag på ansøgningen om bistand. Dette indebærer, at der foretages en forudgående høring af den berørte om de grunde, som ansættelsesmyndigheden har til hensigt at anføre til støtte for afslaget på denne ansøgning. (jf. præmis 66-68, 70 og 74)

I forbindelse med den procedure, der gennemføres af administrationen med henblik på at tage stilling til en ansøgning om bistand baseret på en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 12a, kan den påståede chikanør ikke kræve, at retten til forsvar, der er omhandlet i chartrets artikel 48, som sådan overholdes, og heller ikke i denne forbindelse i form af en tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet. Der kan nemlig ganske vist være rejst personlig anklage mod den påståede chikanør i den ansøgning om bistand, der har givet anledning til indledningen af den administrative undersøgelse, og det kan være nødvendigt, at han allerede på dette stadium forvarer sig mod de anklager, der er rettet mod ham, hvilket kan begrunde, at han eventuelt flere gange skal høres i forbindelse med undersøgelsen Det er imidlertid først på et senere tidspunkt i proceduren, såfremt der måtte blive indledt disciplinærforfølgning mod den pågældende, i det foreliggende tilfælde ved at indbringe en sag for Disciplinærrådet, at han på dette tidspunkt kan påberåbe sig retten til forsvar som omhandlet i chartrets artikel 48, og navnlig kontradiktionsprincippet, idet det bemærkes, at vedtægten kun foreskriver en ret til at blive hørt om det principielle i at indlede disciplinærforfølgning, og at proceduren kun får kontradiktorisk karakter, når sagen er indbragt for Disciplinærrådet. (jf. præmis 68 og 69)

Med forbehold af hensynet til beskyttelsen af interessen hos de anklagede personer og de personer, der har afgivet vidneudsagn i forbindelse med en undersøgelse om påstået psykisk chikane, indeholder vedtægten ikke bestemmelser, der forbyder, at den endelige undersøgelsesrapport fremsendes til en tredjeperson, der har en legitim interesse i at få kendskab til indholdet af den nævnte rapport, således som det er tilfældet med den person, som har indgivet en ansøgning om bistand i henhold til vedtægtens artikel 24, hvori det hævdes, at der er sket en tilsidesættelse af vedtægtens artikel 12a. Når administrationen beslutter at tilslutte sig udtalelsen fra et rådgivende udvalg, som den har overladt ansvaret for at gennemføre en administrativ undersøgelse, og når den i den afgørelse, hvorved den tager stilling til ansøgningen om bistand, tager hensyn til den udtalelse, som dette rådgivende udvalg således har udfærdiget, skal den nævnte udtalelse, der har rådgivende karakter, og som kan udfærdiges i en ikke-fortrolig version, der respekterer den anonymitet, som vidnerne er blevet indrømmet, som følge af den ret til at blive hørt, der tilkommer den person, som har indgivet ansøgningen om bistand, i princippet bringes til sidstnævnte persons kendskab, og dette selv om de interne regler om mobning ikke foreskriver en sådan videresendelse. (jf. præmis 79 og 80)

Administrationen er for at sikre en effektiv gennemførelse af forbuddet mod enhver form for psykisk eller seksuel chikane på arbejdspladsen i princippet berettiget til at fastsætte en mulighed for at forsikre de vidner, der accepterer at afgive deres forklaringer om de omtvistede omstændigheder i tilfælde, hvor der hævdes at foreligge chikane, at deres vidneudsagn vil forblive fortrolige i forhold til såvel den påståede chikanør som det påståede offer, i det mindste inden for rammerne af den procedure, der følges i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om bistand i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i vedtægtens artikel 24. Eftersom et af de formål, der i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om bistand er pålagt administrationen, består i at sikre en rolig afvikling af tjenesten, vil det nemlig dels kunne bringe dette formål i fare, såfremt såvel den påståede chikanør som det påståede offer fik kendskab til indholdet af vidneudsagnene, idet dette ville kunne genoplive et eventuelt fjendskab mellem enkeltpersoner inden for tjenesten og tilskynde de personer, der kunne afgive et relevant vidneudsagn, til fremover at undlade at gøre dette. Dels er den institution, der accepterer at modtage oplysninger, som er afgivet frivilligt, men som ledsages af en anmodning om fortrolighed for at beskytte meddelerens anonymitet, forpligtet til at respektere en sådan betingelse. Det samme kan imidlertid gøre sig gældende, når tjenestemænd eller ansatte accepterer at afgive deres vidneudsagn for at gøre det muligt for administrationen at belyse de faktiske omstændigheder, der er genstand for en ansøgning om bistand, men som til gengæld kræver sikkerhed for, at de forbliver anonyme over for den påståede chikanør og/eller det påståede offer, idet det bemærkes, at selv om det ud fra et vedtægtsmæssigt synspunkt er ønskeligt, at de deltager, er de ikke nødvendigvis forpligtet til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen ved at afgive deres vidneudsagn. Hvad angår en undersøgelse vedrørende påstået psykisk chikane tilsidesætter ansættelsesmyndigheden ikke retten til at blive hørt som fastsat i artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder, når den afslår at fremsende referaterne af de vidneafhøringer, der var foretaget under den administrative procedure, til klageren. (jf. præmis 83-85 og 87)

En myndighed, der har ansvaret for en administrativ undersøgelse vedrørende chikane, og som det påhviler at foretage en passende behandling af de sager, der indbringes for den, råder over et vidt skøn med hensyn til gennemførelse af undersøgelsen og med hensyn til at vurdere kvaliteten og anvendeligheden af samarbejdet med vidner. Det rådgivende udvalg er således ikke på nogen måde forpligtet til at indkalde alle de vidner, som sagsøgeren foreslog i forbindelse med undersøgelsen. Selv om det er ønskeligt, at tjenestemændene og de ansatte ved en institution bistår i forbindelse med en administrativ undersøgelse, uanset om de er i aktiv tjeneste eller pensioneret, er de ikke nødvendigvis ud fra et vedtægtsmæssigt synspunkt forpligtede til at afgive vidneudsagn for en myndighed som det rådgivende udvalg. (jf. præmis 97, 99 og 101)

Hvad angår det udvalg, som det påhviler at lede en undersøgelse vedrørende en påstået chikane, gælder, at selv om der ikke er fastsat en fuldstændig ligevægt mellem de medlemmer, der er udpeget af administrationen, og de medlemmer, der er udpeget af personalerepræsentanterne, findes der tilstrækkelige garantier om upartiskhed og objektivitet hvad angår den udtalelse, som det nævnte udvalg skal udfærdige og vedtage til administrationen, nemlig for det første den omstændighed, at en rådgivende læge fra institutionen deltager i det rådgivende udvalg, for det andet, at det ifølge den pågældende institutions interne regler om mobning fremgår, at det rådgivende udvalg er et selvstændigt organ, hvis arbejde ikke er underlagt nogen overordnet instans, og dets drøftelser er fortrolige, og for det tredje, at drøftelserne har kollegial karakter. I denne henseende forholder det sig således, at den omstændighed, at formanden for det rådgivende udvalg i øvrigt er chef for kontoret for menneskelige ressourcer under Direktoratet for Ressourcer i den pågældende institutions GD for »Personale«, ikke indebærer, at han udøver eller kan udøve indflydelse på de ansatte og følgelig på det rådgivende udvalgs drøftelser eller på indholdet af de vidneudsagn, der blev afgivet af vidnerne. (jf. præmis 103 og 104)