ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/11

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 15. juli 2010 — Gaston Schul BV mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-354/09) (1)

(EF-toldkodeksen - artikel 33 - varers toldværdi - inkludering af toldafgifter - leveringsbetingelsen »Delivered Duty Paid«)

2010/C 246/17

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gaston Schul BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 33, litra f), og artikel 220 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) — toldværdi — kontrakt, der indeholder leveringsbetingelsen »delivered duties paid«, der er indgået i den formodning, at der ikke skulle betales told — beløb ikke angivet — spørgsmålet, om beløbet udelukkes fra toldværdien

Konklusion

Betingelsen i artikel 33 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, hvorefter importafgifterne skal være »adskilt« fra den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer, er opfyldt, når kontraktparterne er enige om, at disse varer vil blive leveret DDP (»Delivered Duty Paid«), og har angivet dette i toldangivelsen, men på grund af en vildfarelse vedrørende de nævnte varers præferenceoprindelse har undladt at angive et beløb for importafgifter.

(1) EUT C 282 af 21.11.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/10

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 15. juli 2010 — Bianca Purrucker mod Guillermo Vallés Pérez (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-256/09) (1)

(Retligt samarbejde i civile sager - kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar - forordning (EF) nr. 2201/2003 - foreløbige eller sikrende retsmidler - anerkendelse og fuldbyrdelse)

2010/C 246/16

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bianca Purrucker

Sagsøgt: Guillermo Vallés Pérez

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af kapitel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (EUT L 338, s. 1) — anvendelse af nævnte forordnings regler om anerkendelse og fuldbyrdelse på et foreløbigt retsmiddel, hvorefter forældremyndigheden over et barn tillægges faderen, og barnet, som opholder sig hos sin mor i en anden medlemsstat, skal udleveres til faderen

Konklusion

Forskrifterne i artikel 21 ff. i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 finder ikke anvendelse på foreløbige retsmidler vedrørende forældremyndighed, som henhører under nævnte forordnings artikel 20.

(1) EUT C 220 af 12.9.2009.
2)

Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 82/97 af 19. december 1996, og forordning nr. 2454/93, som ændret ved forordning nr. 2787/2000, finder anvendelse i de nye medlemsstater fra den 1. maj 2004, uden at ordningen i kapitel 5, punkt 1, i bilag IV til tiltrædelsesakten kan påberåbes, når de deri nævnte eksportformaliteter ikke er blevet opfyldt for varer, som var under transport inden for det udvidede Fællesskab på datoen for disse nye medlemsstaters tiltrædelse af Unionen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. juli 2010 — Alexander Hengartner og Rudolf Gasser mod Landesregierung Vorarlberg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-70/09) (1)

(Aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer - leje af et jagtområde - regional afgift - begrebet økonomisk aktivitet - ligebehandlingsprincippet)

2010/C 246/08

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Alexander Hengartner og Rudolf Gasser

Sagsøgt: Landesregierung Vorarlberg

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgerichtshof — fortolkning af artikel 43 EF — begrebet økonomisk aktivitet — jagt, der drives som sport og uden gevinst for øje — salg af vildtet for at dække en del af jagtomkostningerne — ingen fortjeneste

Konklusion

Bestemmelserne i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, er ikke til hinder for, at en statsborger i en af de kontraherende parter på en anden kontraherende parts område i egenskab af modtager af tjenesteydelser underlægges en anderledes behandling end den, der anvendes over for personer, som har fast bopæl på nævnte område, over for Unionens borgere og over for personer, som ifølge EU-retten ligestilles hermed, for så vidt angår opkrævning af en afgift for levering af en tjenesteydelse, såsom at stille en jagtret til rådighed.

(1) EUT C 102 af 1.5.2009.
1)

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/66/EF af 6. september 2006 om batterier og akkumulatorer og udtjente batterier og akkumulatorer samt om ophævelse af direktiv 91/157/EØF, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 234/13

Domstolens dom (Første Afdeling) af 1. juli 2010 — Gerhard Dijkman og Maria Dijkman-Lavaleije mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-233/09) (1)

(Fri udveksling af tjenesteydelser - frie kapitalbevægelser - direkte beskatning - forskellig behandling afhængigt af stedet for investeringen eller pengeanbringelsen)

2010/C 234/18

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Gerhard Dijkman og Maria Dijkman-Lavaleije

Sagsøgt: Belgische Staat

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hof van beroep te Antwerpen — national lovgivning vedrørende indkomstskat — beregning af den supplerende kommunale afgift på grundlag af indkomstskattebeløbet — kildeskat med frigørende virkning — forskellig behandling afhængig af stedet for investeringen eller pengeanbringelsen — forenelighed med artikel 56, stk. 1, EF

Konklusion

Artikel 56 EF er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter skattepligtige, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, og som modtager renter eller udbytte fra pengeanbringelser eller investeringer foretaget i en anden medlemsstat, er undergivet en supplerende kommunal afgift, når de ikke har valgt at lade denne kapitalindkomst udbetale til dem af en mellemmand, der er etableret i deres bopælsmedlemsstat, hvorimod det kan undlades at opgive indkomst af samme art fra pengeanbringelser eller investeringer foretaget i deres bopælsmedlemsstat, fordi den er undergivet kildebeskatning, i hvilket tilfælde indkomsten ikke er undergivet en sådan afgift.

(1) EUT C 220 af 12.9.2009.
1)

Primær EU-ret og artikel 9 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national processuel regel, hvorefter den, som ved ansættelse har været udsat for forskelsbehandling på grund af alder, over for den, der har udøvet forskelsbehandlingen, skal fremsætte et krav om godtgørelse for økonomisk og ikke-økonomisk skade inden for en frist på to måneder, forudsat — dels at denne frist ikke er mindre gunstig end den, der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national arbejdsret — dels at fastsættelsen af det tidspunkt, fra hvilket denne frist begynder at løbe, ikke gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til direktivet. Det påhviler den nationale ret at efterprøve, hvorvidt disse to betingelser er opfyldt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 234/15

Domstolens dom (Store Afdeling) af 29. juni 2010 — straffesag mod E, F (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-550/09) (1)

(Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme - fælles holdning 2001/931/FUSP - forordning (EF) nr. 2580/2001 - artikel 2 og 3 - optagelse af en organisation på listen over personer, grupper og enheder, som er involveret i terrorhandlinger - medlemmers overførsel af pengemidler hidrørende fra indsamlinger og salg af publikationer til organisationen)

2010/C 234/22

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Part i hovedsagen

E, F

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberlandesgericht Düsseldorf — fortolkning af artikel 2 og 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme (EFT L 344, s. 70) — anfægtelse for den nationale ret af gyldigheden af en afgørelse, truffet af Rådet, hvorved en organisation opføres på den i ovennævnte forordnings artikel 2, stk. 3, fastsatte liste, mens den omhandlede organisation ikke har anfægtet afgørelsen — anvendelsesområdet for de bestemmelser i forordningen, der forbyder tilrådighedsstillelse af midler for en organisation, der er opført på den nævnte liste — videregivelse af midler inden for organisation af personer, der er medlemmer af denne organisation

Konklusion

1) Optagelsen af Devrimci Halk Kurtulus Partisi-Cephesi (DHKP-C) på listen, der er omhandlet i artikel 2, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme, er ugyldig og kan derfor ikke danne grundlag for idømmelse af straf, der er knyttet til en påstået tilsidesættelse af denne forordning, for så vidt angår perioden før den 29. juni 2007.

2) Artikel 2, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2580/2001 skal fortolkes således, at den omfatter overførsel til en juridisk person, til en gruppe eller til en enhed, der er optaget på listen, der er omhandlet i denne forordnings artikel 2, stk. 3, af pengemidler, andre finansielle aktiver eller økonomiske ressourcer, der er indsamlet eller modtaget fra udenforstående personer, foretaget af et medlem af denne juridiske person, denne gruppe eller denne enhed.

(1) EUT C 148 af 5.6.2010.
1)

Artikel 4, stk. 1, litra c), og artikel 5, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat bestemmer, at registreringen af den retsakt, hvorved et selskab foretager en kapitalforhøjelse, fastlægger det tidspunkt, hvor afgiftspligten indtræffer, på betingelse af, at forbindelsen mellem afgiftens opkrævning og den faktiske præstation af indskuddet til det modtagende selskab fastholdes. Hvis det faktiske indskud på tidspunktet for registreringen af denne retsakt endnu ikke er blevet foretaget, og hvis det ikke er sikkert, at dette indskud vil blive foretaget, kan den omhandlede medlemsstat ikke kræve betaling af kapitaltilførselsafgift, medmindre indskuddet har en vis sikker karakter. Effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, som begrænser bevisførelsen ved skattedomstolene vedrørende fraværet af et faktisk kapitalindskud ved en af et selskab vedtaget kapitalforhøjelse til fremlæggelse af en endelig dom, som fastslår registreringens ugyldighed eller annullation, således at kapitaltilførselsafgiften under alle omstændigheder skal betales, og at tilbagebetaling deraf kun kan ske ved fremlæggelse af en sådan dom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 234/14

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 8. juli 2010 — Afton Chemical Limited mod Secretary of State for Transport (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-343/09) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - gyldighed - direktiv 2009/30/EF - artikel 1, nr. 8) - direktiv 98/70/EF - artikel 8a - luftforurening - brændstoffer - anvendelse af metalbaserede additiver i brændstoffer - grænseværdi for methylcyclopentadienyl-mangan tricarbonyl (MMT) - mærkning - konsekvensanalyse - åbenbart fejlskøn - forsigtighedsprincippet - proportionalitet - ligebehandling - retssikkerhed - antagelse til realitetsbehandling)

2010/C 234/20

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Afton Chemical Limited

Sagsøgt: Secretary of State for Transport

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) — gyldigheden af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/30/EF af 23. april 2009 om ændring af direktiv 98/70/EF for så vidt angår specifikationerne for benzin, diesel og gasolie og om indførelse af en mekanisme for overvågning og reduktion af emissionerne af drivhusgasser og om ændring af Rådets direktiv 1999/32/EF for så vidt angår specifikationerne for brændstof, der benyttes i fartøjer til sejlads på indre vandveje, og om ophævelse af direktiv 93/12/EØF (EUT L 140, s. 88) — gyldigheden for så vidt angår forpligtelsen til at mærke brændstoffer indeholdende metalbaserede additiver og for så vidt angår fastsættelse af en grænseværdi for methylcyclopentadienyl-mangan tricarbonyl (MMT) — åbenbar skønsfejl — tilsidesættelse af principperne om proportionalitet, ligebehandling og retssikkerhed

Konklusion

Gennemgangen af spørgsmålene har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 1, nr. 8), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/30/EF af 23. april 2009 om ændring af direktiv 98/70/EF for så vidt angår specifikationerne for benzin, diesel og gasolie og om indførelse af en mekanisme for overvågning og reduktion af emissionerne af drivhusgasser og om ændring af Rådets direktiv 1999/32/EF for så vidt angår specifikationerne for brændstof, der benyttes i fartøjer til sejlads på indre vandveje, og om ophævelse af direktiv 93/12/EØF, for så vidt som denne bestemmelse indsætter en ny artikel 8a, stk. 2 og 4-6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/70/EF af 13. oktober 1998 om kvaliteten af benzin og dieselolie og om ændring af Rådets direktiv 93/12/EØF.

(1) EUT C 267 af 7.11.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/8

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. oktober 2010 — straffesag mod Martha Nussbaumer (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Bolzano — Italien)

(Sag C-224/09) (1)

(Anmodning om præjudiciel afgørelse - direktiv 92/57/EØF - minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på midlertidige eller mobile byggepladser - artikel 3 - forpligtelse til at udpege en koordinator for sikkerhed og sundhed samt til at udarbejde en plan for sikkerhed og sundhed)

2010/C 328/11

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Bolzano

Part i hovedsagen

Martha Nussbaumer

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale di Bolzano — fortolkning af artikel 3 i Rådets direktiv 92/57/EØF af 24. juni 1992 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på midlertidige eller mobile byggepladser (ottende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (EFT L 245, s. 6) — private arbejder, for hvilke der ikke skal indhentes byggetilladelse — undtagelse fra forpligtelsen til at udpege en koordinator for sikkerhed og sundhed under udarbejdelsen af byggeprojektet eller under opførelsen af bygværket

Konklusion

Artikel 3 i Rådets direktiv 92/57/EØF af 24. juni 1992 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på midlertidige eller mobile byggepladser (ottende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) skal fortolkes på følgende måde:

— Den nævnte artikels stk. 1 er til hinder for en national lovgivning, som indeholder en undtagelse for byggepladser, hvor der udføres private arbejder, som ikke er betinget af et krav om byggetilladelse, og hvor flere virksomheder vil være til stede, fra den forpligtelse, der påhviler bygherren eller den ansvarlige for arbejderne, til at udpege en koordinator for sikkerhed og sundhed i forbindelse med udarbejdelsen af byggeprojektet eller under alle omstændigheder inden udførelsen af arbejderne.

— Samme artikels stk. 2 er til hinder for en national lovgivning, som begrænser forpligtelsen for koordinatoren for opførelsen af bygværket til at udfærdige en plan for sikkerhed og sundhed til det ene tilfælde, hvor flere virksomheder er til stede på en byggeplads, hvor der udføres private arbejder, for hvilke der ikke kræves byggetilladelse, og som ikke baserer denne forpligtelse på kriteriet om de særlige risici, som dem, der er nævnt i direktivets bilag II.

(1) EUT C 205 af 29.8.2009.
2)

Artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som fastsætter bestemmelser om anvendelsen i tilfælde af fejl i tariferingen af en vare, der indføres i Unionens toldområde, af en bøde svarende til den samlede antidumpingtold, der skal anvendes i forhold til disse varer, for så vidt som bødens størrelse fastsættes på samme vilkår, som efter national ret gælder for overtrædelser af samme art og grovhed, og som sikrer, at sanktionen er effektiv, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/7

Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. oktober 2010 — (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Republikken Polen) — Kronospan Mielec sp. z o.o. mod Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

(Sag C-222/09) (1)

(Sjette momsdirektiv - artikel 9, stk. 2, litra c) og e) - forsknings- og udviklingsarbejde udført af ingeniører - fastlæggelse af leveringsstedet for tjenesteydelser)

2010/C 328/10

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Kronospan Mielec sp. z o.o

Sagsøgt: Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) — fortolkning af artikel 9, stk. 2, litra c), første led, og artikel 9, stk. 2, litra e), tredje led, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) samt artikel 52, litra a), og artikel 56, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EFT L 347, s. 1) — fastlæggelse af stedet for den afgiftsmæssige tilknytning — forsknings- og udviklingsydelser udført for en afgiftspligtig person med hjemsted inden for Det Europæiske Fællesskab, men uden for den medlemsstat, hvor ydelserne faktisk er blevet udført — kategorisering af disse tjenesteydelser som »tjenesteydelser inden for videnskab« eller »ydelser fra ingeniører«

Konklusion

Tjenesteydelser, der består i at udføre forsknings- og udviklingsarbejde inden for miljø og teknologi, og som foretages af ingeniører, der er etableret i en medlemsstat, efter bestilling af en aftager, der er etableret i en anden medlemsstat, skal betegnes som »ingeniørydelser«, jf. artikel 9, stk. 2, litra e), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag.

(1) EUT C 220 af 12.9.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/11

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 30. september 2010 — Evets Corp. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-479/09 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - ordmærket DANELECTRO - figurmærket QWIK TUNE - ansøgning om fornyelse af varemærket - begæring om restitutio in integrum - manglende overholdelse af fristen for at indgive ansøgning om fornyelse af varemærket)

2010/C 317/20

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Evets Corp. (ved solicitor S. Ryan)

Den anden part i sagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 23. september 2009 i de forenede sager T-20/08 og T-21/08, Evets mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et søgsmål med påstand om annullation af afgørelse truffet den 5. november 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 603/2007-4), hvorved det i forbindelse med afslag på en klage over afgørelsen truffet af afdelingen for administration af varemærker og for juridiske spørgsmål blev fastslået, at begæringen om restitutio in integrum, som sagsøgeren havde indgivet med henblik på at blive genindsat i sine tidligere rettigheder til at få fornyet ordmærket »DANELECTRO«, måtte anses for ikke at være indgivet på grund af forsinkelse — manglende overholdelse af fristen for at indgive begæring om fornyelse af varemærker

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Evets Corp. betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 24 af 30.1.2010.
1)

Den Europæiske Unions Domstol har ikke kompetence til at træffe afgørelse i sagen anlagt af Europa-Kommissionen på grundlag af artikel 226 EF med påstand om, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i medfør af hjemstedsaftalen indgået den 12. oktober 1962 mellem Det Øverste Råd for Europaskolen og Kongeriget Belgiens regering i forening med artikel 10 EF.
1)

Artikel 2, stk. 1, 3 og 4, samt artikel 5 i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår skal fortolkes således, at de er til hinder for en national foranstaltning som den i hovedsagen, hvorefter kvindelige arbejdstagere, der er mødre til et barn og er lønmodtagere, har ret til orlov på forskellig vis i løbet af de første ni måneder efter barnets fødsel, mens mandlige arbejdstagere, der er fædre til et barn og er lønmodtagere, kun har ret til samme orlov, når barnets moder ligeledes er lønmodtager.