ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Skal begrebet »godsbeholder (container)« i underposition 8609 00 9000 i den Kombinerede Nomenklatur i den fælles Toldtarif, som affattet ved bilag 1 til Kommissionens forordninger (EU) Nr. 1001/2013 af 4. oktober 2013 om ændring af bilag 1 til Rådets forordninger (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif fortolkes således, at den omfatter en vare, som er et system til transport af rør, det består af et antal rørholdere af aluminium, to støttestænger af stål pr. rørholder samt to M20 bolte pr. rørholder, der anvendes til at låse rørholderne fast med. Rørene lægges ovenpå rørholderne. Der påsættes et nyt antal rørholder, hvorefter der lægges rør ovenpå rørholderne osv., indtil den ønskede mængde rør er pakke. Der sluttes altid af med et antal rørholder. Når rørene er pakket færdige i rørholderne, sættes der kæder af stål på de støttestænger, der er i hver af de fire hjørner (øjer på støttestængerne), og varen er klar til at blive læsset med enten kran eller at blive læsset med gaffeltruck, hvis transport foregår til lands.
2.

Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål benægtende med den konsekvens, at en undtagelse i henhold til databeskyttelsesforordningens artikel 9, stk. 2, litra h), fra det i databeskyttelsesforordningens artikel 9, stk. 1, fastsatte forbud mod behandling af helbredsoplysninger kommer i betragtning: Skal der i et tilfælde som det foreliggende ud over de i databeskyttelsesforordningens artikel 9, stk. 3, fastsatte bestemmelser også tages hensyn til andre databeskyttelsesretlige bestemmelser, og i givet fald hvilke?
1)

Kan tilladelser på særlige vilkår, som Kommissionen har udstedt, efter at EMA har afgivet en positiv udtalelse, for de i øjeblikket markedsførte vacciner, betragtes som fortsat gyldige i overensstemmelse med artikel 4 i forordning nr. 507/2006 (1) i lyset af, at der i flere medlemsstater er blevet givet tilladelse til alternative behandlinger af sars-CoV-2-infektion (eksempelvis, i Italien, AIFA’s godkendelse af protokollen vedrørende behandling med monoklonale antistoffer og/eller antivirale midler), som er effektive og in thesi mindre sundhedsfarlige, og dette også i lyset af chartrets artikel 3 og 35?
2)

Kan det antages, at det miljømæssige formål kan anses for at komme konkret til udtryk i afgiftens struktur ved, at afgiftssatserne er fastsat i forhold til brændværdien af det kul, der anvendes til produktion af elektricitet?
1)

Skal artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU fortolkes således, at borgerne som følge af en tilsidesættelse af domstolenes uafhængighed ikke sikres de nødvendige retsmidler til en effektiv retsbeskyttelse ved en domstolsprøvelse, hvis det i en medlemsstat i Den Europæiske Union er tilladt at forflytte dommere til en højere domstol med deres samtykke på ubestemt tid ved afgørelse truffet af et judicielt ledelsesorgan, som er uafhængigt af de øvrige statslige organer, hvis der ganske vist findes betingelser for en beslutning om at afslutte forflyttelsen samt et retsmiddel imod denne, som dog ikke har opsættende virkning under den verserende sag, og ud fra hvilke kriterier bør det konkret prøves, om en forflyttelse på ubestemt tid er lovlig?
2)

2a. Udgør den i det første spørgsmål nævnte erhvervsdrivendes handlinger et »forhold« som omhandlet i artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 273/2004? 2b. Udgør handlinger som modtagelse, transport og oplagring af registrerede stoffer et »forhold« som omhandlet i artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 273/2004, når disse handlinger ikke sker med det formål at levere disse stoffer til tredjemand?
1.

Er EU-retten til hinder for, at der ved afgørelsen af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, i henhold til en bestemmelse i national ret tillægges hensynet til et barn, som asylansøgeren var gravid med på det tidspunkt, da hun indgav sin ansøgning, selvstændig betydning?
1)

Er § 38a, stk. 1, i Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (lov om ophold, beskæftigelse og integration af udlændinge på Forbundsrepublikkens område, herefter »AufenthG«), der i henhold til national ret skal fortolkes således, at en fastboende udlænding, der udvandrer til en ny medlemsstat, også på tidspunktet for fornyelsen af sin opholdstilladelse skal have status som fastboende udlænding i den første medlemsstat, i overensstemmelse med de bestemmelser i artikel 14 ff. i direktiv 2003/109/EF (1), der blot bestemmer, at en fastboende udlænding har ret til at opholde sig i andre medlemsstater end den, der har givet vedkommende status som fastboende udlænding, i en periode på over tre måneder, forudsat at de betingelser, der i øvrigt er fastlagt i direktivets kapitel III, er opfyldt?
1)

Er det tilstrækkeligt til, at der kan siges at være indtruffet uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder på rejsedestinationen som omhandlet i artikel 12, stk. 2, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2302 af 25. november 2015 om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer samt om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EU og om ophævelse af Rådets direktiv 90/314/EØF (1) (herefter: »pakkerejsedirektivet«), at rejsedestinationen af den kompetente nationale myndighed for beskyttelse mod smitsomme sygdomme er blevet klassificeret som et risikoområde, når betingelserne for en klassificering af hjemstedet som risikoområde på samme tidspunkt ikke er opfyldt?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Admnistrativen sad Sofia-grad (Bulgarien) den 28. december 2021 — »Vinal« AD mod Direktor na Agentsia »Mitnitsi«

(Sag C-820/21)

(2022/C 138/17)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Admnistrativen sad Sofia-grad

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Vinal« AD

Sagsøgt: Direktor na Agentsia »Mitnitsi«

Præjudicielle spørgsmål

Hvorledes skal artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/118/EF (1) fortolkes for så vidt angår den del, hvori det bestemmes, at bevillingen er omfattet af de betingelser, som myndighederne har ret til at fastsætte for at hindre enhver form for unddragelse og misbrug, (og) hvorledes skal indholdet af disse betingelser udformes, således at formålene om at hindre enhver form for unddragelse og misbrug opfyldes?

Hvorledes skal forbuddet mod diskriminering som omhandlet i tiende betragtning til direktiv 2008/118/EF fortolkes?

Hvorledes skal de anførte bestemmelser fortolkes, og skal de fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning såsom artikel 53, stk. 1, nr. 3, sammenholdt med artikel 47, stk. 1, nr. 5, i lov om punktafgifter og afgiftsoplag, hvis denne lovgivning ud over en sanktion, som allerede er blevet pålagt for den samme handling, fastsætter en obligatorisk inddragelse af bevillingen med virkning fremover, idet denne inddragelse sker uden varsel og er tidsmæssigt ubegrænset?

(1) Rådets direktiv 2008/118/EF af 16.12.2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF (EUT 2009, L 9, s. 12).
—

Med det første anbringende har appellanten gjort gældende, at der med den appellerede dom er sket tilsidesættelse af artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) for så vidt som i) det ikke er muligt at begære aktindsigt i de dokumenter, der er anmodet om i forbindelse med sag T-628/17, og ii) den appellerede dom er til hinder for, at appellanten kan udøve sin ret til effektive retsmidler, og idet den øger den manglende ligestilling mellem parterne. Under alle omstændigheder er denne begrænsning af chartrets artikel 47 ikke i overensstemmelse med chartrets artikel 52, stk. 1.
—

Det fastslås, at Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6 i direktiv 2013/32 (1), sammenholdt med chartrets artikel 18, idet denne medlemsstat gør adgangen til proceduren for international beskyttelse og til at indgive en ansøgning om international beskyttelse for tredjelandsstatsborgere, der befinder sig på det ungarske område, herunder ved dets grænse, betinget af, at de gennemfører en forudgående procedure ved en ungarsk diplomatisk repræsentation i et tredjeland.
2)

Skal artikel 1 i forordning (EU) nr. 547/2011, sammenholdt med nr. 1), litra f), i bilag I hertil, fortolkes således, at der i tilfælde af parallelimport af et plantebeskyttelsesmiddel er pligt til at angive det af producenten oprindeligt tildelte batchnummer uændret på emballagen, eller er det i overensstemmelse med den nævnte bestemmelse, at parallelimportøren fjerner det oprindelige batchnummer og i stedet anbringer sit eget identifikationsnummer på emballagen, hvis parallelimportøren fører et register, af hvilket de af parallelimportøren benyttede varepartinumres overensstemmelse med de batchnumre, som indehaveren af godkendelsen af det plantebeskyttelsesmiddel, som skal importeres parallelt, har benyttet, fremgår?
1)

1. Skal de EU-retlige momsbestemmelser fortolkes således, at det er tilladt at anvende en national bestemmelse — såsom artikel 6, nr. 1, i ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (lov af 11. marts 2004 om afgift på varer og tjenesteydelser) (Dz.U. 2021, pos. 685; herefter »momsloven«) — som fritager levering af en selvstændigt organiseret del af en virksomhed fra moms uden at gøre anvendelsen af en sådan fritagelse afhængig af betingelsen, som følger af artikel 19 Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) (EUT L 2006, nr. 347/1, som ændret.), dvs. at modtageren træder i overdragerens sted?
2)

Er artikel 19, stk. 1, andet afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union til hinder for en fortolkning af en national bestemmelse, hvorefter en erklæring fra en dommer om dennes ønske om at fortsætte i dommerembedet efter at have nået pensionsalderen, der er fremsat med forsinkelse, er uden virkning, uanset omstændighederne ved den manglende overholdelse af fristen og uanset betydningen af den manglende overholdelse af fristen for indhentelse af samtykket til, at dommeren må fortsætte i embedet?
2)

Såfremt Domstolen besvarer det første spørgsmål bekræftende, er luftfartsselskabet da som et led i de rimelige forholdsregler forpligtet til at: a) vende tilbage med det luftfartøj, der var tildelt en flyafgang, men er blevet omdirigeret til en nærliggende lufthavn på grund af en storm, for at hente passagererne på den pågældende afgang, så snart flybesætningens flyvetid tillader det, og således at gennemføre denne flyvning? Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, er luftfartsselskabet da ligeledes forpligtet til at gøre dette, selv om at denne handling måtte medføre, at luftfartsselskabet for at kunne gennemføre andre flyvninger, som var tildelt det pågældende luftfartøj, er nødt til at stille et andet fartøj og en erstatningsbesætning til rådighed i den lufthavn, hvorfra disse flyvninger afgår, som er luftfartsselskabets hjemlufthavn? b) at befordre passagererne ad landevej til det luftfartøj, der var bestemt til at gennemføre flyvningen men er blevet omdirigeret til en nærliggende lufthavn 140 km fra den oprindelige lufthavn på grund af en storm, og at gennemføre flyvningen derfra? c) at sende et erstatningsfly eller at befordre passagererne ad landevej til et erstatningsfly, der er sendt til en nærliggende lufthavn, og således gennemføre flyvningen?
1)

Skal artikel 83, stk. 4-6, i databeskyttelsesforordningen (1) fortolkes således, at den inkorporerer det funktionelle virksomhedsbegreb, som findes i artikel 101 TEUF og 102 TEUF, og princippet om den funktionelle enhed i national ret med den konsekvens, at en bødesag under udvidelse af princippet om den juridiske enhed, som ligger til grund for § 30 i Gesetz über Ordnungswidrigkeiten (lov om administrative forseelser), kan føres direkte mod en virksomhed, og bødepålæggelsen ikke kræver konstatering af en overtrædelse, som er begået af en fysisk og identificeret person, eventuelt under opfyldelse af alle subjektive og objektive kriterier for overtrædelsen?
1)

Skal artikel 19, stk. 1, andet afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og med artikel 4, stk. 3, og artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union, fortolkes således, at denne bestemmelse tillader anvendelsen af et retsmiddel såsom ekstraordinær appel, for at anfægte en dom, der er blevet endelig, når der er behov for at »sikre overholdelsen af princippet om en demokratisk retsstat, som virkeliggør principperne om social retfærdighed«, såfremt anvendelsen af dette middel er nødvendigt for at sikre effektiviteten af EU-retten?
Appel iværksat den 16. december 2021 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Udvidede Afdeling) den 29. september 2021 i sag T-279/19, Front Polisario mod Rådet

(Sag C-799/21 P)

(2022/C 119/32)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved F. Naert og V. Piessevaux, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario), Den Franske Republik, Europa-Kommissionen og Confédération marocaine de l’agriculture et du développement rural (Comader)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Domstolen træffer endelig afgørelse vedrørende de spørgsmål, der er genstand for Rådets appel, og Rådet frifindes i det af Front Polisario anlagte søgsmål.

— Front Polisario tilpligtes at betale sagsomkostningerne i appelsagen og i sag T-279/19.

— Subsidiært: retsvirkningerne af afgørelse 2019/217 (1) opretholdes i en periode på tolv måneder at regne fra afsigelsen af dommen i appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første appelanbringende om tilsidesættelse af artikel 263, stk. 4, TEUF vedrører den appellerede dom, for så vidt som det heri fastslås, at Front Polisario kan optræde som part i en retssag ved Unionens retsinstanser.

Andet appelanbringende om tilsidesættelse af artikel 263, stk. 4, TEUF og tilsidesættelse af princippet om sagsakters troværdighed vedrører den appellerede dom, for så vidt som det heri fastslås, at Front Polisario er umiddelbart og individuelt berørt af den omtvistede afgørelse.

Tredje appelanbringende om en retlig fejl for så vidt angår muligheden for påberåbelse af bestemmelser i international ret vedrører den appellerede dom, for så vidt som det heri fastslås, at Front Polisario kan påberåbe sig princippet om selvbestemmelse og princippet om traktaters relative virkning.

Fjerde appelanbringende om forkert fortolkning og anvendelse af det almindelige princip om traktaters relative virkning og af retten til selvbestemmelse, tilsidesættelse af princippet om sagsakters troværdighed, forkert gengivelse af Rådets argumenter og tilsidesættelse af artikel 36, sammenholdt med artikel 53, første afsnit, i statutten for Domstolen. Det vedrører den appellerede dom, for så vidt som det heri fastslås, at Vestsaharas befolkning ikke har givet samtykke til den aftale, hvorpå afgørelse 2019/217 hviler.

(1) Rådets afgørelse (EU) 2019/217 af 28.1.2019 om indgåelse af aftalen i form af brevveksling mellem Den Europæiske Union og Kongeriget Marokko om ændring af protokol nr. 1 og protokol nr. 4 in Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Kongeriget Marokko på den anden side (EUT 2019, L 34, s. 1).
2)

Er artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet til hinder for en national lovgivning, ifølge hvilken eksistensen af højttaleranlæg udgør et grundlag for en afkræftelig formodning om overføring til almenheden, såfremt disse anlæg er påkrævet i henhold til andre lovbestemmelser, som regulerer selskabets virksomhed?
1)

Skal bestemmelserne i artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (1) fortolkes således, at afspilning af et musikværk eller et fragment heraf om bord på et kommercielt passagerfly i forbindelse med start og landing eller på ethvert tidspunkt under en flyvning, ved luftfartøjets almindelige højttaleranlæg, udgør en overføring til almenheden som omhandlet i denne artikel, især (men ikke udelukkende) hvad angår kriteriet om, at overføringen sker med vinding for øje? Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:
For det tredje. I tilfælde af, at »medkontrahenten«, der er nævnt i artikel 18, stk. 1, i Bruxelles I-forordningen, beviser, at vedkommende har bopæl i Det Forenede Kongerige i henhold til artikel 63, stk. 2, er det da i overensstemmelse med denne bestemmelse at anlægge en fortolkning, hvorefter den således fastsatte bopæl begrænser den valgmulighed, der kan udnyttes efter artikel 18, stk. 1? Og er det endvidere i overensstemmelse med denne bestemmelse at anlægge en fortolkning, hvorefter den ikke blot opstiller en »faktisk formodning«, eller at denne formodning afkræftes, hvis »medkontrahenten« udøver virksomhed uden for sin bopæls jurisdiktion, eller at det påhviler »medkontrahenten« at bevise, at der er sammenfald mellem dennes bopæl som fastsat i henhold til denne bestemmelse og det sted, hvor denne udøver sin virksomhed?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Bucureşti (Rumænien) den 21. december 2021 — R.I. mod Inspecţia Judiciară og N.L.

(Sag C-817/21)

(2022/C 165/32)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Bucureşti

Parter i hovedsagen

Sagsøger: R.I

Sagsøgte: Inspecţia Judiciară og N.L.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2 og artikel 19, stk. 1, andet afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union, beslutning 2006/928 (om oprettelse af en mekanisme for samarbejde og kontrol vedrørende Rumæniens fremskridt med opfyldelsen af specifikke benchmarks på områderne retsreform og bekæmpelse af korruption) (1) samt de garantier for uafhængighed og upartiskhed, som kræves efter EU-retten, fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, ifølge hvilken retsinspektoratets chefinspektør kan udstede administrative retsakter af regulerende karakter (trinlavere end en lov) og/eller af individuel karakter, hvormed denne selvstændigt bestemmer organiseringen af retsinspektoratets institutionelle ramme for udvælgelse af retsinspektører og evalueringen af disses arbejde, gennemførelsen af inspektionsaktiviteterne samt udnævnelsen af den assisterende chefinspektør, såfremt disse personer i henhold til den relevante organiske lov er de eneste, som har beføjelse til at gennemføre, godkende eller anfægte foranstaltninger bestående i disciplinære undersøgelser af chefinspektøren?

(1) Kommissionens Beslutning af 13.12.2006 om oprettelse af en mekanisme for samarbejde og kontrol vedrørende Rumæniens fremskridt med opfyldelsen af specifikke benchmarks på områdernes retsreform og bekæmpelse af korruption (EUT 2006, L 354, s. 56).
3.

Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 9, stk. 1, i direktiv 2008/94/EF fortolkes således, at ansvaret for at dække de udækkede tilgodehavender for en arbejdstager, som sædvanligvis udfører eller udførte sit arbejde i to medlemsstater, påhviler a) garantiinstitutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning denne er omfattet af i forbindelse med koordineringen af de sociale sikringsordninger (socialforsikring), hvis garantiinstitutionerne i henhold til artikel 3 i direktiv 2008/94/EF i begge stater er udformet på en sådan måde, at arbejdsgiverbidragene til finansiering af sikringsinstitutionen skal betales som en del af de tvungne bidrag til socialforsikringen b) eller garantiinstitutionen i den anden medlemsstat, hvor den insolvente virksomhed har sit hjemsted, eller c) garantiinstitutionerne i begge medlemsstater, således at arbejdstageren ved ansøgningen kan vælge, hvilken han vil benytte?
2)

Skal artikel 7 i Rådets direktiv 2009/133/EF fortolkes således, at fordelen i form af skattefri kapitalvinding i forbindelse med annulleringen af et selskabs kapitalandel i et andet selskab som følge af, at det andet selskabs aktiver og passiver tilføres det førstnævnte selskab, ikke kan nægtes med den begrundelse, at den omhandlede transaktion ikke opfylder alle betingelser i bestemmelserne i national ret vedrørende indenlandske transaktioner for at kunne betragtes som fusion?
C 165/24

Appel iværksat den 10. september 2021 af Acciona, S.A. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 30. juni 2021 i sag T-362/20 — Acciona mod EUIPO — Agencia Negociadora PB (REACCIONA)

(Sag C-557/21 P)

(2022/C 165/30)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Acciona, S.A. (ved abogado J.C. Erdozain López)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Agencia Negociadora PB, S.L.

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 27. januar 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Acciona, S.A. bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Belgien) den 23. december 2021 — UP mod Centre public d’action sociale de Liège

(Sag C-825/21)

(2022/C 158/04)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Appellant: UP

Indstævnt: Centre public d’action sociale de Liège

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 6 og 8 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold til hinder for en national retsregel (1), hvorefter udstedelse af en tilladelse, som giver ret til ophold i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om opholdstilladelse af lægelige grunde — der under hensyntagen til de ovenfor beskrevne kriterier kan antages til realitetsbehandling — har til følge, at tredjelandsstatsborgeren har ret til ophold, om end det er midlertidigt og uden retsgrundlag, mens ansøgningen behandles, og hvorefter en sådan udstedelse da indebærer en implicit tilbagetrækning af en afgørelse om tilbagesendelse, der er truffet tidligere som led i en asylprocedure, og som den er uforenelig med?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16.12.2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT 2008, L 348, s. 98).
iv.

Skal artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43/EØF (2) fortolkes således, at den kompetente myndighed i en medlemsstat i forbindelse med anvendelsen af princippet om, at det ikke er relevant i screeningsfasen at tage højde for foranstaltninger, der har til hensigt at undgå eller begrænse en plans eller et projekts skadelige virkninger på den pågældende lokalitet, for at kunne afgøre, om det efterfølgende er nødvendigt at foretage en vurdering i henhold til habitatdirektivet, har ret til at tage højde for elementer i planen eller projektet, der indebærer en fjernelse af forurenende stoffer, som kan have den virkning, at det reducerer skadelige virkninger på det berørte europæiske beskyttelsesområde, alene med den begrundelse, at disse elementer ikke er beregnet som afbødningsforanstaltninger, selv om de har denne virkning, og at de i projektudformningen ville være blevet indarbejdet som standardelementer uanset eventuelle konsekvenser for det pågældende europæiske beskyttelsesområde.