ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure – nærmere fremstilling i stævningen af de oprindelige klagepunkter – lovligt

(Art. 226 EF)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – byggesektoren

(Art. 49 EF)

Sammendrag

1. Den omstændighed, at Kommissionen i stævningen detaljeret har angivet de argumenter, der understøtter dens konklusion vedrørende det angivelige traktatbrud, og som den mere generelt allerede havde gjort gældende i åbningsskrivelsen og i den begrundede udtalelse, ved blot mere udførligt at forklare, hvorfor den finder, at en ordning er uforenelig med den frie udveksling af tjenesteydelser, har ikke ændret genstanden for det påståede traktatbrud og har derfor ikke haft nogen indflydelse på sagens omfang.

(jf. præmis 47)

2. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF ved at kræve, at tjenesteydere af byggeydelser, der er etablerede i en anden medlemsstat, skal opfylde alle de betingelser, som den nationale ordning i den omhandlede medlemsstat pålægger, for at der kan opnås en godkendelse til at udøve virksomhed i byggesektoren, og således udelukker, at der tages behørigt hensyn til de tilsvarende forpligtelser, som disse tjenesteydere er undergivet i den medlemsstat, hvor de er etablerede, samt til de kontroller, som allerede er gennemført i den forbindelse af myndighederne i sidstnævnte medlemsstat.

En begrænsning af artikel 49 EF kan alene begrundes, for så vidt som den almene interesse, som den nationale lovgivning søger at beskytte, ikke tilgodeses i kraft af de bestemmelser, tjenesteyderen er undergivet i etableringsmedlemsstaten.

(jf. præmis 100 og 108 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – virksomhedernes urimelige handelspraksis over for forbrugerne – direktiv 2005/29

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – virksomhedernes urimelige handelspraksis over for forbrugerne – direktiv 2005/29

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29, art. 5, stk. 2, litra a) og b)]

Sammendrag

1. Direktiv 2005/29 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked skal fortolkes således, at det er til hinder for en national bestemmelse, der indeholder et generelt forbud mod salg med tilgift, og som tilsigter ikke kun at beskytte forbrugerne, men også tjener andre formål.

Direktiv 2005/29 tilsigter en udtømmende harmonisering af reglerne om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne og indeholder i bilag I en udtømmende liste over 31 former for handelspraksis, som i henhold til direktivets artikel 5, stk. 5, vil blive betragtet som urimelige under alle omstændigheder. Derfor er disse former for handelspraksis de eneste, hvilket udtrykkeligt præciseres i 17. betragtning til direktivet, der kan anses for urimelige uden først i hvert enkelt tilfælde at være blevet vurderet i forhold til bestemmelserne i direktivets artikel 5-9. Den praksis, som går ud på at tilbyde forbrugerne tilgift i tilknytning til køb af varer eller tjenesteydelser, fremgår ikke af direktivets bilag I. Den kan derfor ikke forbydes under alle omstændigheder, men kun på grundlag af en konkret analyse med henblik på at konstatere dens urimelige karakter.

(jf. præmis 27, 34, 35 og 41 samt domskonkl. 1)

2. Den med købet af en avis forbundne mulighed for at deltage i en præmiekonkurrence udgør ikke en urimelig handelspraksis som omhandlet i artikel 5, stk. 2, i direktiv 2005/29 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked, alene fordi denne mulighed for deltagelse, i hvert fald for en del af de pågældende forbrugere, udgør den udslagsgivende grund til at købe avisen.

(jf. præmis 47 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – ændring under sagens behandling – forbud

2. Traktatbrudssøgsmål – påstand om, at det fastslås, at en medlemsstat har handlet traktatstridigt i kraft af en adfærd forud for dens tiltrædelse af Unionen – forordning nr. 3577/92 – indgåelse uden forudgående udbud af en offentlig tjenesteydelseskontrakt om cabotagesejlads

(Rådets forordning nr. 3577/92, art. 1 og 4)

Sammendrag

1. Det fremgår af artikel 38, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement og af retspraksis vedrørende denne bestemmelse, at stævningen skal indeholde søgsmålets genstand og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene, og at disse angivelser skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og at Domstolen kan udøve sin kontrol. Følgelig skal de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som et søgsmål støttes på, fremgå af selve stævningen på en sammenhængende og forståelig måde, og påstandene heri skal være utvetydigt formuleret for at undgå, at Domstolen træffer afgørelse ultra petita eller undlader at tage stilling til et klagepunkt.

Når det utvetydigt fremgår af ordlyden af den begrundede udtalelse og af påstandene i Kommissionens stævning, at den tilsidesættelse af forpligtelserne i henhold til forordning nr. 3577/92 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads), som Kommissionen foreholder den omhandlede medlemsstat, beror på, at denne medlemsstat før sin tiltrædelse uden forudgående udbud indgik en offentlig tjenesteydelseskontrakt om cabotagesejlads, stemmer det i replikken og under retsmødet anførte om, at nævnte medlemsstat ikke efter sin tiltrædelse af Unionen overholdt sine forpligtelser i henhold til denne forordning, ikke overens med påstandene i stævningen. Følgelig kan Domstolen efter at have undersøgt velbegrundetheden af en sådan påstand ikke udtale sig om den uden at træffe afgørelse ultra petita.

(jf. præmis 12 og 15-19)

2. Der kan kun gives medhold i en påstand om, at det fastslås, at en medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forordning nr. 3577/92 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) ved uden forudgående udbud at have indgået en offentlig tjenesteydelseskontrakt om cabotagesejlads den 16. april 2004, hvis nævnte forordning ikke desto mindre pålagde denne medlemsstat at overholde visse forpligtelser før datoen for dens tiltrædelse, dvs. den 1. maj 2004. Sådanne forpligtelser ville navnlig indebære, at staterne i tidsrummet forud for, at forordning nr. 3577/92 ville finde anvendelse på dem, skulle undlade at indgå en kontrakt om offentlig tjeneste, der ikke ville være i overensstemmelse med denne forordnings artikel 1 og 4.

Da ingen af de af Kommissionen fremførte anbringender til støtte for søgsmålet bygger på en eventuel forekomst af sådanne forpligtelser, kan traktatbrudspåstanden ikke tages til følge.

(jf. præmis 20-22)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter – direktiv 89/665 – forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre en klageprocedure – adgang til klageprocedurerne

(Rådets direktiv 89/665, art. 2, stk. 8)

Sammendrag

Artikel 2, stk. 8, i direktiv 89/665/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved direktiv 92/50/EØF, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke indebærer en forpligtelse for medlemsstaterne til at fastsætte en adgang til domstolsprøvelse, der ligeledes er til fordel for de ordregivende myndigheder, af beslutninger, der er truffet af myndigheder i første instans, der er ansvarlige for klageprocedurerne, og som ikke er retsinstanser, i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter.

For det første er »virksomheder i Fællesskabet« i fjerde og syvende betragtning til direktiv 89/665 angivet som aktører i forbindelse med sagsanlæg vedrørende indgåelse af offentlige kontrakter. For det andet definerer direktivets artikel 1, stk. 3, med formuleringen om, at der er adgang til klageprocedurerne, »i det mindste for personer, der har eller har haft interesse i at opnå en offentlig [...] kontrakt«, den personkreds, der har klageadgang i henhold til direktivet. For det tredje fremgår det af syvende betragtning til direktiv 89/665, at EU-lovgiver er klar over, at visse overtrædelser eventuelt ikke vil kunne bringes til ophør i de tilfælde, hvor virksomhederne ikke anlægger søgsmål til prøvelse af ulovlige og forkerte beslutninger, da sådanne beslutninger også kan være truffet af instanser, der er ansvarlig for klageprocedurerne, og som ikke er retsinstanser. For at afhjælpe den pågældende situation hjemler artikel 3 i direktiv 89/665 imidlertid en generel beføjelse for Kommissionen til at intervenere i overensstemmelse med den procedure, der er fastlagt i denne bestemmelse.

Desuden er medlemsstaterne, henset til deres procesautonomi, ikke forhindrede i at udvide den personkreds, der har adgang til klageprocedurerne, til i givet fald også at omfatte de ordregivende myndigheder i de tilfælde, hvor de ordregivende myndigheders beslutninger bliver annulleret af myndigheder i første instans, der ikke er retsinstanser.

(jf. præmis 24-26, 36 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – direktiv 2000/78 – forbud mod forskelsbehandling på grund af alder

(Rådets direktiv 2000/78, art. 2 og art. 6, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 2 og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale retsforskrifter, hvorefter arbejdstagere – alene som følge af den omstændighed, at de har ret til en alderspension udbetalt af deres arbejdsgiver i henhold til en pensionsordning, som de er indtrådt i før det fyldte 50. år – ikke er berettiget til en fratrædelsesgodtgørelse, der er bestemt til at lette overgangen til anden beskæftigelse for arbejdstagere med en anciennitet på over 12 år i virksomheden.

Denne udelukkelse hviler nemlig på den opfattelse, at arbejdstagerne fratræder arbejdsmarkedet, så snart de er berettiget til en alderspension udbetalt af deres arbejdsgiver og er indtrådt i denne pensionsordning før det fyldte 50. år. En arbejdstager, der, selv om han opfylder betingelserne for at kunne få udbetalt pension fra sin arbejdsgiver, midlertidigt ønsker at give afkald herpå med henblik på at forfølge sin erhvervsmæssige karriere, kan som følge af denne aldersrelaterede vurdering ikke få udbetalt fratrædelsesgodtgørelse, uagtet at denne godtgørelse er bestemt til at beskytte ham. Ud fra det legitime formål om at undgå, at denne godtgørelse udbetales til personer, der ikke søger anden beskæftigelse, men som vil få udbetalt en erstatningsindkomst i form af en alderspension fra en erhvervstilknyttet ordning, medfører den omhandlede foranstaltning, at afskedigede arbejdstagere, der ønsker at forblive på arbejdsmarkedet, afskæres fra den pågældende godtgørelse alene med den begrundelse, at de bl.a. som følge af deres alder kan få udbetalt en sådan pension.

Den omhandlede foranstaltning er desuden til hinder for, at en hel kategori af arbejdstagere, som er defineret på grundlag af alderskriteriet, midlertidigt giver afkald på at få udbetalt alderspension fra deres arbejdsgiver til gengæld for udbetaling af en fratrædelsesgodtgørelse, der er bestemt til at hjælpe dem til at finde anden beskæftigelse. Denne foranstaltning kan således tvinge disse arbejdstagere til at acceptere en alderspension af en størrelse, der er mindre end den, som de kan gøre krav på, hvis de forbliver erhvervsaktive, indtil de når en mere fremskreden alder, hvilket på længere sigt medfører et væsentligt indtægtstab for dem.

(jf. præmis 44, 46, 49 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – hasardspil – national lovgivning, hvorefter enerettigheder vedrørende afholdelse af sådanne spil udstedes til en enkelt erhvervsdrivende, som er underlagt snæver statslig kontrol – begrundelse

(Art. 49 EF)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – hasardspil – national lovgivning, hvorefter enerettigheder vedrørende afholdelse af hestevæddemål udstedes til en enkelt erhvervsdrivende, som er underlagt snæver statslig kontrol

(Art. 49 EF)

Sammendrag

1. Artikel 49 EF skal fortolkes således, at en medlemsstat, der ønsker at sikre et særligt højt forbrugerbeskyttelsesniveau i hasardspilssektoren, med rette kan antage, at udstedelsen af enerettigheder til et enkelt organ, som er underlagt snæver kontrol af de offentlige myndigheder, gør det muligt at begrænse risiciene i nævnte sektor og forfølge formålet om at forhindre overdrevent forbrug i tilknytning til spillevirksomhed og at bekæmpe ludomani på en tilstrækkeligt effektiv måde.

Det påhviler i denne forbindelse den nationale ret at efterprøve, dels om de nationale myndigheder på tidspunktet for de faktiske omstændigheder faktisk tilsigtede at sikre et sådant særligt højt beskyttelsesniveau, og om indførelsen af et monopol faktisk måtte anses for nødvendigt med henblik på det tilsigtede beskyttelsesniveau, dels om den statslige kontrol, som aktiviteterne for det organ, der er tildelt enerettigheder, er underlagt, faktisk er gennemført på en sammenhængende og systematisk måde med henblik på at nå de formål, som er fastsat for organet.

For at være i overensstemmelse med såvel formålet om at bekæmpe kriminalitet som formålet om at reducere spillemulighederne skal en national lovgivning, der indfører et monopol på hasardspilsområdet:

– være støttet på en konstatering af, at kriminelle og svigagtige aktiviteter i tilknytning til spil og ludomani udgør et problem i den omhandlede medlemsstat, som en udvidelse af de autoriserede og regulerede aktiviteter vil kunne afhjælpe

– kun tillade reklamering, der er afgrænset og strengt begrænset til, hvad der er nødvendigt for at kanalisere forbrugerne mod kontrollerede spillenetværk.

(jf. præmis 72 og domskonkl. 1)

2. Med henblik på at bedømme en begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser, der følger af et system, som fastsætter en eksklusivordning vedrørende afholdelse af hestevæddemål, påhviler det de nationale retter at tage hensyn til helheden af de markedsføringskanaler, der kan erstatte hinanden i forbindelse med disse væddemål, medmindre brugen af internettet bevirker en forøgelse af risiciene i tilknytning til de pågældende hasardspil, der går ud over de risici, der findes ved spil, som er markedsført via de traditionelle kanaler.

Når der er tale om en national lovgivning, som finder anvendelse på samme måde vedrørende hestevæddemål, der udbydes online, og hestevæddemål, der udbydes via de traditionelle kanaler, skal begrænsningen af den frie bevægelighed for tjenesteydelser bedømmes på grundlag af restriktionerne for hele den omhandlede sektor.

(jf. præmis 83 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure – tilpasning som følge af en ændring i EU-retten – lovligt – betingelser

(Art. 226 EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist – usikkerhed som følge af de særlige omstændigheder, der er fremkommet under lovgivningsproceduren – traktatbrud foreligger ikke

(Art. 43 EF, art. 45, stk. 1, EF og art. 226, EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36)

Sammendrag

1. Selv om påstandene i stævningen inden for rammerne af et traktatbrudssøgsmål i princippet ikke kan udvides i forhold til de overtrædelser, der er angivet i den begrundede udtalelses konklusion og i åbningsskrivelsen, som Domstolen allerede har fastslået, står det dog fast, at Kommissionen har adgang til at få en traktatbrudspåstand prøvet for så vidt angår forpligtelser, der har deres oprindelse i en – senere ændret eller ophævet – EU-retsakts oprindelige affattelse, når disse fortsat består i henhold til nye bestemmelser. Sagens genstand kan derimod ikke udvides til også at omfatte forpligtelser i henhold til nye bestemmelser, der ikke findes tilsvarende i vedkommende retsakts oprindelige affattelse, idet dette ville være en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter med hensyn til traktatbrudsprocedurens lovlighed.

(jf. præmis 42)

2. Når særlige omstændigheder under lovgivningsprocessen, såsom lovgivers manglende klare stillingtagen eller manglende præcisering af anvendelsesområdet for en EU-retlig bestemmelse, giver anledning til en usikker retlig situation, er det ikke muligt at fastslå, at der ved udløbet af den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse, gjaldt en tilstrækkelig klar forpligtelse for medlemsstaterne til at gennemføre et direktiv.

(jf. præmis 54-56)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – etableringsfrihed – restriktioner – nationale retsforskrifter, der pålægger advokater en forpligtelse til at overholde maksimumstariffer ved fastsættelsen af deres salærer – lovlige

(Art. 43 EF og 49 EF)

Sammendrag

En medlemsstat, hvis retsforskrifter pålægger advokater en forpligtelse til at overholde maksimumstariffer ved fastsættelsen af deres salærer, tilsidesætter ikke sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF og 49 EF, når en sådan retsforskrift ikke er udformet på en sådan måde, at den hindrer adgang til markedet for advokatydelser under normale og effektive konkurrencevilkår. Dette er således tilfældet for en ordning, som er karakteriseret ved en fleksibilitet, der gør det muligt at fastsætte et korrekt vederlag for alle kategorier af ydelser, som udføres af advokater, eftersom det er muligt under visse betingelser at overskride overgrænsen for salærets størrelse ved at fordoble eller firedoble eller endog forhøje salærerne yderligere. Endvidere er advokater i flere situationer berettiget til at indgå en særlig aftale med deres klient med henblik på fastsættelse af salærets størrelse.

En medlemsstats retsforskrifter udgør nemlig ikke en restriktion i EF-traktatens forstand, blot fordi andre medlemsstater anvender mindre strenge eller økonomisk mere interessante bestemmelser over for tilsvarende tjenesteydere etableret på deres område. Spørgsmålet, om der foreligger en restriktion som omhandlet i traktaten, kan således ikke alene besvares på grundlag af den omstændighed, at de advokater, der er hjemmehørende i andre medlemsstater end i værtsmedlemsstaten, skal tilpasse sig de regler, der finder anvendelse i værtsmedlemsstaten, for at beregne salærer for de ydelser, som de udfører i denne medlemsstat, men på grundlag af den omstændighed, at en sådan ordning hindrer, at advokater fra andre medlemsstater får adgang til markedet i værtsmedlemsstaten.

(jf. præmis 49, 50, 53 og 54)
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2006/100/EF af 20. november 2006 om tilpasning af visse direktiver vedrørende fri bevægelighed for personer på grund af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
Da tribunal d’instance de Bordeaux fandt, at den tvist, der verserede for retten, rejste spørgsmål om, hvorvidt beslutning 2005/449, hvorved Den Franske Republik gives samtykke til at undtage visse nærmere bestemte køretøjer for taxe à l’essieu, indebærer en forpligtelse for nævnte medlemsstat til at gennemføre den godkendte undtagelse og således kan have direkte virkning i forholdet mellem de franske afgiftsmyndigheder og Foselev, har retten besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende spørgsmål til præjudiciel afgørelse:

»Artikel 6, stk. 2, litra b), i […] direktiv 1999/62[…] giver mulighed for, at en medlemsstat kan undtage visse kategorier af køretøjer [for de afgifter, der er omfattet af direktivet]. Har det samtykke, som Kommissionen gav Den Franske Republik i beslutning [2005/449], til, at visse kategorier af køretøjer undtages [for taxe à l’essieu], inden for disse rammer direkte virkning i forhold til borgerne, eller forudsætter det — da der er tale om en beslutning om samtykke, der er rettet til [Den Franske Republik] — at der træffes nationale gennemførelsesforanstaltninger?«
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 20. november 2008 – Kommissionen mod Spanien

(Sag C-94/08)

»Traktatbrud – erhvervet som kaptajn og førstestyrmand – nationalitetsklausul«

1. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 19)

2. Medlemsstater – forpligtelser – undladelse – begrundet i interne forhold – begrundelse ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 21)

3. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – national lovgivning, hvorefter erhvervet som kaptajn og førstestyrmand på alle skibe, der sejler under en medlemsstats flag, bortset fra handelsskibe med en lasteevne under 100 BRT eller færre end 100 passagerer, er forbeholdt indenlandske statsborgere (art. 39 EF) (jf. præmis 23 og domskonkl.)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 39 EF – krav om spansk statsborgerskab for at kunne udøve erhvervet som kaptajn og førstestyrmand på visse skibe, som sejler under spansk flag – uforenelighed med fællesskabsretten.

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold fællesskabsretten, herunder navnlig artikel 39 EF, idet det i sin lovgivning har opretholdt et krav om spansk statsborgerskab for at kunne udøve erhvervet som kaptajn og førstestyrmand på alle skibe, som sejler under spansk flag, bortset fra handelsskibe med en lasteevne under 100 BRT, der transporterer fragtgods eller færre end 100 passagerer, og som udelukkende sejler mellem havne eller lokaliteter, der er beliggende i zoner, hvor Kongeriget Spanien har territorial højhedsret, overhøjhed eller jurisdiktion.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 4. november 2008 – Kommissionen mod Luxembourg

(Sag C-95/08)

»Traktatbrud – direktiv 2004/9/EF – manglende udpegelse af myndigheder med ansvar for at inspicere laboratorierne og verificere de forsøg, som de udfører, med henblik på at vurdere, om de opfylder kravet om god laboratoriepraksis«

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 24)

Angående

Traktatbrud – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/9/EF af 11. februar 2004 om inspektion og verifikation af god laboratoriepraksis (GLP) (EUT L 50, s. 28) – manglende udpegelse af myndigheder med ansvar for at inspicere laboratorierne og verificere de forsøg, som de udfører, med henblik på at vurdere, om de opfylder kravet om god laboratoriepraksis.

Konklusion

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/9/EF af 11. februar 2004 om inspektion og verifikation af god laboratoriepraksis (GLP), idet det ikke har oprettet myndigheder, der kan foretage kontrol af iværksættelsen af princippet om god laboratoriepraksis.
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 1, i Rådets direktiv 2003/72/EF af 22. juli 2003 om supplerende bestemmelser til statutten for det europæiske andelsselskab for så vidt angår medarbejderindflydelse, idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser eller ikke har sikret sig, at arbejdsmarkedets parter fastsætter de nødvendige bestemmelser ved overenskomst for at efterkomme direktivet.
Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 30, 31 og 36 i Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser (EFT L 165, s. 1) – særlig uddannelse nødvendig for at udøve virksomhed som alment praktiserende læge.