Sag C-357/14 P

Electrabel SA

og

Dunamenti Erőmű Zrt.

mod

Europa-Kommissionen

»Appel — statsstøtte — støtte, som de ungarske myndigheder har tildelt visse elektricitetsproducenter — aftaler om køb af elektricitet indgået mellem en offentlig virksomhed og visse elektricitetsproducenter — beslutning, hvorved statsstøtten erklæres uforenelig med fællesmarkedet og pålægges tilbagesøgt — begrebet »part«, som kan indbringe en appel for Domstolen — Ungarns tiltrædelse af Den Europæiske Union — den relevante dato for at vurdere, om der foreligger støtte — begrebet »statsstøtte« — fordel — kriteriet om den private investor — metode til beregning af denne støttes størrelse«

Sammendrag – lens dom (Tredje Afdeling) af 1. oktober 2015

Det følger af artikel 56, stk. 2, i statutten for Domstolen, at enhver part, som helt eller delvis ikke har fået medhold, kan iværksætte en appel. Den omstændighed, at en virksomhed, som ikke nedlagde påstande i første instans, var en del af en koncern, hvoraf en af virksomhederne selv var part i proceduren i første instans, er ikke tilstrækkelig til, at den førstnævnte virksomhed får egenskab af part i denne bestemmelses forstand. Denne fortolkning er ikke i strid med denne virksomheds ret til adgang til domstolsprøvelse eller med princippet om god forvaltningsskik. Tværtimod har afgrænsningen af den kategori af personer, der kan iværksætte en appel for Domstolen i en given sag, som den i denne statuts artikel 56 fastsatte, netop til formål at sikre en god forvaltning af domstolsprøvelsen ved bl.a. at sikre en vis forudsigelighed i de appeller, der kan iværksættes af Rettens afgørelser, og ved herved at undgå en omgåelse af fristerne og betingelserne for realitetsbehandling, som gælder for andre klageadgange, der er fastsat i EU-retten. (jf. præmis 29 og 30)

Unionens retsinstanser kan selv vælge, hvordan de vil tilrettelægge og gøre rede for deres argumentation, når de tager stilling til de anbringender, der er fremført for dem. Det er således ikke muligt at anfægte den måde, hvorpå Retten har tilrettelagt og gjort rede for sin stillingtagen, i forbindelse med en appelsag ved at fremsætte påstande om, at Retten burde have fremført sin argumentation i overensstemmelse med en parts forventninger. Unionens retsinstanser kan selv bestemme, om de vil efterprøve, om en foranstaltning udgør statsstøtte, efter at de har undersøgt, om den støtte, der fulgte af denne foranstaltning, såfremt dette var tilfældet, skal kvalificeres som eksisterende støtte. Retten kan endvidere ikke kritiseres for en begrundelsesmangel hvad angår kvalificeringen af en sådan foranstaltning som ny støtte, alene fordi den med henblik på denne analyse støttede sig på en hypotese om, at der forelå statsstøtte, eftersom Retten herefter foretog en grundig analyse af argumenterne vedrørende eksistensen af statsstøtte. (jf. præmis 36, 38 og 41)

EU-reglerne inden for statsstøtte blev bindende for de nye medlemsstater fra den dag, hvor de tiltrådte EU. Spørgsmålet om fastsættelse af den relevante dato med henblik på i henhold til artikel 87, stk. 1, EF at vurdere en statslig foranstaltning, som en ny medlemsstat havde vedtaget inden sin tiltrædelse af EU, og som stadig var gældende efter denne dato, skal undersøges i betragtning af denne medlemsstats tiltrædelsesakt. De stater, som var medlemmer af Unionen inden denne dato, ville således beskytte det indre marked mod foranstaltninger, der indeholdt statsstøtte, som ansøgerlande havde indført inden deres tiltrædelse af EU, og som potentielt kunne fordreje konkurrencen, ved fra tiltrædelsesdatoen at underkaste disse foranstaltninger ordningen for ny støtte, såfremt de nævnte foranstaltninger ikke var omfattet af de undtagelser, der er præcist opstillet i punkt 3 i bilag IV til denne tiltrædelsesakt. Endvidere følger det af artikel 1, litra b), nr. v), i forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 93 EF, og navnlig af denne bestemmelses første punktum, at en statslig støtteforanstaltning, som ikke udgjorde statsstøtte, da den blev gennemført, senere kan blive støtte. En anden konklusion fratager betydningen af det formål, som ophavsmændene til tiltrædelsesakten forfulgte. Hvis datoen for vedtagelsen af foranstaltningen betragtes som relevant, ville det føre til, at man i tilfælde, hvor en medlemsstat tiltrådte EU den 1. maj 2004, fra Kommissionens kontrol unddrager enhver foranstaltning, der er vedtaget inden denne dato, som ikke udgjorde statsstøtte, da den blev vedtaget, men som senere blev en sådan støtte og stadig var det efter denne dato. (jf. præmis 58, 60-62 og 65)

Inden for statsstøtte skal Kommissionen, hvad angår anvendelsen af kriteriet om den markedsøkonomiske private investor, når den undersøger, om en stat har handlet som aktionær, og om kriteriet om den private investor derfor fandt anvendelse i den foreliggende sag, foretage en samlet vurdering, som ud over de af den pågældende medlemsstat fremlagte beviser skal tage hensyn til alle andre relevante beviser i sagen, som gør det muligt for den at afgøre, om beslutningen om at gennemføre den omhandlede foranstaltning er blevet truffet af nævnte medlemsstat i dens egenskab af aktionær eller dens egenskab af offentlig myndighed. Af relevans i denne forbindelse er navnlig foranstaltningens art og indhold, baggrunden herfor såvel som det forfulgte mål og de bestemmelser, som nævnte foranstaltning er omfattet af. Når Kommissionen undersøger, om betingelserne for, at kriteriet om den private investor kan finde og finder anvendelse, er opfyldt, kan den kun nægte at undersøge relevante oplysninger, som den pågældende medlemsstat har givet den, hvis de fremlagte beviser er blevet fastlagt efter vedtagelsen af beslutningen om at foretage den pågældende investering. Kun de beviser, som var til rådighed på det tidspunkt, hvor beslutningen om at foretage investeringen blev truffet, og de udviklinger, som kunne forudsiges på dette tidspunkt, er således relevante med henblik på anvendelsen af kriteriet om den private investor. Dette er navnlig tilfældet, når Kommissionen undersøger, om der er tale om statsstøtte i forhold til en investering, som den ikke er blevet underrettet om, og som allerede er blevet gennemført af den pågældende medlemsstat på det tidspunkt, hvor den foretager sin undersøgelse. Oplysninger om begivenheder, som ligger før tidspunktet for vedtagelsen af en statslig foranstaltning, og som er til rådighed på dette tidspunkt, kan vise sig at være relevante, for så vidt som disse oplysninger kan afklare spørgsmålet, om denne foranstaltning udgør en fordel som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF. (jf. præmis 102, 103 og 105)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 108 og 118)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 110 og 111)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 112 og 113)