ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 108, stk. 2, TEUF havde angår fritagelser for betaling af visse skatter. — Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den omtvistede skattefritagelse er undergivet de betingelser, der gælder generelt for insolvensprocedurer, og at det, som det anerkendes af Kommissionen i den anfægtede afgørelse, heller ikke i dag kan forudses, om betingelsen om, at der skal foreligge en positiv saldo mellem på den ene side virksomhedens aktiver ved indledningen af en særlig insolvensprocedure og på den anden side de aktiver, der foreligger ved afslutningen af den særlige insolvensprocedure, kan opfyldes. — Således afhænger selskabernes fritagelse for selskabsskat fuldt ud af, at visse fremtidige og usikre begivenheder indtræder, således at Tirrenia AS indtil nu ikke har opnået nogen fordel, og, som det anerkendes af Kommissionen i afgørelsen, indebærer det, at en sådan fordel i fremtiden er rent hypotetisk. Følgelig og på baggrund af samtlige betingelser i national lovgivning for at opnå den omhandlede fordel, kan det ikke gøres gældende, at den hypotetiske fordel, der udspringer af en skattefritagelse, er blevet erhvervet af Tirrenia AS. Følgelig falder denne fritagelse uden for statsstøttebegrebet i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF og udgør således ikke statsstøtte. — Endvidere er det, idet det stadig forudsættes, at betingelserne for den omhandlede skattefritagelse vil kunne blive opfyldt i fremtiden, tvivlsomt om dette vil ske, når Tirrenias likvidation er afsluttet. — Sagsøgeren har præciseret, at selv om foranstaltningen måtte skabe en fordel, deltager Tirrenia AS ikke i handelen inden for EU eller indtager en stilling på det nationale marked, som ville kunne opretholdes eller styrkes og således mindske mulighederne for de virksomheder, der er etableret i andre medlemsstater, i at trænge ind på det italienske marked.
4.

Fjerde anbringende om, at ved at give afslag på at meddele tilladelse til en markedsføringstilladelse på særlige vilkår under henvisning til, at »forholdet mellem fordele og risici for Hopveus ikke [var] positivt«, har Europa-Kommissionen tilsidesat de rammer, der er fastlagt i Kommissionens forordning (EF) nr. 507/2006 af 29. marts 2006 om tilladelse til markedsføring af humanmedicinske lægemidler omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 på særlige vilkår, og har med den anfægtede afgørelse således tilsidesat ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling. Ifølge sagsøgeren støttes denne konklusion på en retlig fejl og et åbenbart urigtigt skøn, idet forordning nr. 507/2006 ikke betinger meddelelse af markedsføringstilladelser på særlige vilkår af, at ansøgeren fremlægger fuldstændige kliniske data uden metodologiske begrænsninger. Markedsføringstilladelser på særlige vilkår udstedes »på grundlag af mindre fuldstændige data end normalt og på særlige vilkår«. I det foreliggende tilfælde er disse undersøgelser endda blevet gennemgået af Udvalget for Risikovurdering inden for Lægemiddelovervågning (herefter »PRAC«) og af CHMP i forbindelse med den årlige evaluering af natriumoxybat-baserede lægemidler, og hvis gyldighed således er blevet bekræftet af denne myndighed og af Europa-Kommissionen for det bioækvivalente lægemiddel Alcover. Sagsøgeren har konkluderet, at EMA derfor ikke kunne antage, at begrænsningerne i de af sagsøger fremlagte undersøgelser, hvoraf visse var blevet valideret i en videnskabelig udtalelse i 2010, var store og afgørende med hensyn til en markedsføringstilladelse på særlige vilkår, selv om der ikke var fremsat lignende kritik i forbindelse med tilladelser, der ikke var meddelt på særlige vilkår, udstedt til konkurrenter.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at retten til aktindsigt udgør et af midlerne, hvorigennem åbenhedsprincippet — der er et af de grundlæggende principper, som Unionen bygger på, for så vidt som dette er fastsat i artikel 1 i traktaten om Den Europæiske Union — får virkning og sikres. Følgelig kan den institution, som anmodes om aktindsigt, ikke nøjes med at anføre, at den ikke giver aktindsigt i dokumentet, fordi det indeholder fortrolige oplysninger, men skal foretage en detaljeret og omhyggelig undersøgelse af dets indhold for derefter at give adgang til dokumentet efter eventuelt at have redigeret de dele eller de oplysninger, som anses for at være forretningsmæssigt fortrolige, med henblik på at beskytte disses fortrolighed. Agenturet kan ikke generelt påberåbe sig beskyttelsen af kontraktlige overenskomster og aftaler, som ville kunne blive gengivet i PMF’en med fare for skade på indehaverens interesser, når en sådan indvending ikke er relevant for så vidt angår begæringen om adgang til den del af dokumentet, som indeholder listen over indsamlingscentrene.
—

Den påståede begrundelse for afgørelsen om ikke at forfremme sagsøgeren er baseret på den omstændighed, at der for sagsøgeren ikke er nogen finansiel fordel at drage af selve forfremmelsen på grund af sagsøgerens alder, idet sagsøgeren snart skal pensioneres.
5.

Femte anbringende om tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725 af 23. oktober 2018 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af forordning (EF) nr. 45/2001 og afgørelse nr. 1247/2002/EF (EUT 2018, L 295, s. 39), om tilsidesættelse af artikel 12 i personalevedtægten og tilsidesættelse af princippet om god forvaltning og af omsorgspligten. Til støtte for dette anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at der blev foretaget en ulovlig aktindsigt i hans personoplysninger, sagsøgtes afvisning af at indlede en undersøgelse og sidstnævntes uberettigede støtte til hans tidligere hustru.
3.

Tredje anbringende om, at Europa-Kommissionen har ophævet den skønsmargen, som den er tillagt, for kontrol af statsstøtte og begået en retlig fejl, idet den har tilladt Spanien at udøve et skøn ved udvælgelsen af støttemodtagere under støtteordningen.
2.

Med det andet led har sagsøgeren gjort gældende, at selskabet blev frataget de afgørende og nødvendige retsvirkninger, som indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure skaber, og som ville have givet selskabet mulighed for ved de nationale retsinstanser at begrunde, at der forelå en forpligtelse til tilbagesøgning af den omhandlede ulovlige støtte. Ifølge sagsøgeren ville dette have gjort det muligt for selskabet at opnå foreløbige foranstaltninger bl.a. med henblik på at imødegå den uopsættelighed, som manglende tilstrækkelige indtægter udgør for selskabet.
—

Annullation af afgørelsen af 29. oktober 2019 om at bringe sagsøgerens kontrakt til ophør på grund af, at han ikke kunne tildeles en sikkerhedsgodkendelse — som sådan og for så vidt som den også indeholder en afgørelse om afslag på adgang til EUCI.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retten til at få sin sag behandlet uvildigt, retfærdigt og inden for en rimelig frist, jf. chartrets artikel 41, stk. 1. — Sagsøgeren har gjort gældende, at tilsidesættelsen af pligten til uvildighed skete, fordi sagsøgte undlod at tage hensyn til visse argumenter og fakta. — Sagsøgeren har for det andet gjort gældende, at uvildigheden ikke blev overholdt, fordi sagsøgte undlod på passende vis at tage hensyn til visse af sagsøgerens kommentarer. — Sagsøgeren har for det tredje endvidere gjort gældende, at retten til en uvildig behandling blev tilsidesat, fordi sagsøgte undlod at indhente sagkyndigt vidneudsagn.
2.

Andet anbringende om, at støtten til redning ikke opfylder forenelighedskriteriet om, at støtten bør bidrage til et mål af reel fælles interesse. Europa-Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn, både hvad angår behovet for uafhængige tyske rejsearrangører og rejsebureauer og den angivelige mangel på flykapacitet med henblik på hjemtransport af strandede rejsende i IATA vintersæsonen, som er kendetegnet ved sæsonbetinget overkapacitet.
Sag anlagt den 5. oktober 2020 — Société des produits Nestlé mod EUIPO — Amigüitos pets & life (THE ONLY ONE by alphaspirit wild and perfect)

(Sag T-616/20)

(2020/C 399/59)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Schweiz) (ved advokaterne A. Jaeger-Lenz og C. Elkemann)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Amigüitos pets & life, SA (Murcia, Spanien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Amigüitos pets & life, SA

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket THE ONLY ONE by alphaspirit wild and perfect i farverne hvid, rød og sort — registreringsansøgning nr. 15 385 719

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 29. juli 2020 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 424/2020-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for EUIPO.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 72, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001

— Tilsidesættelse af artikel 91, stk. 1, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001

— Tilsidesættelse af artikel 46, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
C 399/43

Sag anlagt den 9. oktober 2020 — Aldi mod EUIPO (Cachet)

(Sag T-622/20)

(2020/C 399/60)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Tyskland) (ved advokaterne N. Lützenrath, C. Fürsen, og M. Minkner)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket Cachet — registreringsansøgning nr. 18 092 827

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 11. august 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 452/2020-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som afslaget på ansøgningen vedrørende varerne »veterinære præparater; medicinske præparater; farmaceutiske præparater; sanitære præparater til medicinske formål; diætetiske næringsmidler og præparater til medicinske eller veterinære formål, diættilskud til mennesker og dyr« i klasse 5 blev stadfæstet og klagen blev forkastet.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
1.

Første anbringende vedrører, at Kommissionen har tilsidesat artikel 23, stk. 3, i forordning 1/2003 samt proportionalitetsprincippet og princippet om god forvaltningsskik ved ikke at anlægge et skøn, for så vidt som den automatisk anvendte bødeforhøjelse på grund af gentagne overtrædelser baseret på en række kriterier, som (angiveligt) er standardkriterier, uden at tage hensyn til omstændighederne i nærværende sag.
2.

Andet anbringende: Tilsidesættelse af de i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 139/2004 fastsatte principper for bedømmelsen af fusioner, eftersom Kommissionen har undladt at tage hensyn til, at PKN Orlens overtagelse af kontrollen med Grupa Lotos påvirker adgangen til råstofforsyning for de erhvervsdrivende, der opererer på markedet for raffinerede og dehydrerede paraffiner, paraffinvoks og paraffinbaserede sammensatte produkter, og eftersom Kommissionen heller ikke har taget hensyn til de juridiske hindringer for markedsadgang, som denne fusion skaber. — Til støtte for dette anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at når PKN Orlen har overtaget kontrollen med Grupa Lotos, vil samtlige råvarer i form af (tung eller let) råparaffin og alle transportmæssige og logistiske infrastrukturer i Polen, Litauen og Tjekkiet være koncentreret i hænderne på én enkelt erhvervsdrivende, således at denne kan bestemme priser og leveringsbetingelser for råvarerne ikke blot over for alle de erhvervsdrivende, som på nuværende tidspunkt opererer på markedet, men også over for de erhvervsdrivende, som ønsker adgang til markedet fremover. Orlen Południe S.A., der er et helejet datterselskab til PKN Orlen, vil ikke få de samme vanskeligheder i forbindelse med udøvelsen af sin virksomhed.
—

Sagsøgerne har yderligere henvist til, at sagsøgte har foretaget en utilstrækkelig og ufuldstændig analyse af tilregnelsen af kapitaltilførslen, og navnlig til: — En utilstrækkelig og ufuldstændig analyse, idet Kommissionen ikke har støttet sig på nøjagtige, pålidelige og sammenhængende data. — Alvorlige vanskeligheder som fremgår af, at Kommissionen begik en fejl, da den fastslog, at beslutningen om at yde kapitaltilførslen blev truffet af PostNord Group AB og ikke af PostNord AB. — Alvorlige vanskeligheder som fremgår af, at Kommissionen begik en fejl, da den fastslog, at PostNord AB’s bestyrelses beslutning om at yde kapitaltilførslen ikke kan tilregnes den danske og den svenske stat.
C 390/40

Sag anlagt den 28. september 2020 — Unimax Stationery mod EUIPO — Mitsubishi Pencil (UNI-MAX)

(Sag T-591/20)

(2020/C 390/58)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Unimax Stationery (Daman, Indien) (ved advokaterne A. Hempel og C. Schmidt)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Mitsubishi Pencil Co. Ltd (Tokyo, Japan)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Unimax Stationery

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærket UNI-MAX i orange, rød, hvid og sort — EU-varemærke nr. 14 466 932

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. juli 2020 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 371/2020-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
—

Følgelig tilpligtes Den Europæiske Union repræsenteret ved Europa-Parlamentet principalt at betale et beløb på 100 000 EUR svarende til den fastsatte konventionalbod, eller subsidiært at betale et beløb, der fastsættes efter ret og billighed og svarer til erstatningen af det tab, der er lidt som følge af de anfægtede offentliggørelser og bl.a. krænkelsen af de to sagsøgende selskabers ret til et portræt, idet dette beløb skal betales solidarisk til anpartsselskabet EGIS Bâtiment International SAS og til aktieselskabet INCA Ingénieurs Conseils Associas SARL, idet de to sagsøgere handler som deltagere i den midlertidige sammenslutning EGIS Bâtiment International — Inca Ingénieurs Conseils Associés repræsenteret ved de to sagsøgere, med tillæg af aftalebestemte renter eller lovbestemte renter, der gælder fra den 27. juni 2019, som er datoen for offentliggørelsen af artiklerne, eller fra den 16. juli 2019, som er datoen for den første betalingsanmodning, eller fra nærværende stævning.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at for så vidt som banker er underlagt særregler, der tager hensyn til den virksomhed, som disse udøver, og til de særlige kendetegn ved det relevante marked, giver både EU-bestemmelserne og de nationale bestemmelser aktionæren som indehaver af en beskyttet retsstilling en række rettigheder, som den anfægtede afgørelse påvirker i et sådant negativt omfang, at det medfører, at de i det væsentlige ophæves fuldstændigt.
C 390/41

Sag anlagt den 28. september 2020 — Univers Agro mod EUIPO — Shandong Hengfeng Rubber & Plastic (AGATE)

(Sag T-592/20)

(2020/C 390/59)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Univers Agro EOOD (Sofia, Bulgarien) (ved C. Hernández-Martí Pérez, advokat)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Shandong Hengfeng Rubber & Plastic Co. Ltd (Dongying, Kina)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Univers Agro EOOD

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket AGATE — EU-varemærke nr. 16 440 596

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 27. juli 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 725/2019-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Det fastslås, at EU-varemærke nr. 16 440 596 er et gyldigt varemærke.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 59, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 ved at lægge til grund, at EU-varemærkeindehaveren handlede i ond tro ved indgivelsen af ansøgningen om varemærket.
1.

Første anbringende om, at det kriterium, der er anvendt med henblik på at begrunde den manglende forlængelse af sagsøgerens kontrakt for en tidsubegrænset periode, er ulovligt, for så vidt som det ikke tillader at identificere tjenestens interesse.
2.

Andet anbringende, for så vidt angår annullation af afgørelsen om at omplacere sagsøgeren til den rumænsksprogede oversættelsesafdeling, om tilsidesættelse af retten til at blive hørt. Dette anbringende er opdelt i to led. — Første led om tilsidesættelse af retten til at blive hørt forud, idet sagsøgeren ikke fik fremsendt de oplysninger, som gør det muligt for ham at forsvare sig i fornødent omfang. — Andet led om, at sagsøgerens bedømmelsesrapport for 2019 er behæftet med faktuelle fejl og anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn.
Sag anlagt den 5. oktober 2020 — Les Mousquetaires og ITM Entreprises mod Kommissionen

(Sag T-625/20)

(2020/C 433/75)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Les Mousquetaires (Paris, Frankrig) og ITM Entreprises (Paris) (ved advokaterne N. Jalabert-Doury og K. Mebarek)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Afgørelsen af 23. juli 2020 om vedrørende en procedure i henhold til artikel 18, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (Sag AT.40466 — Alliance Casino & Intermarché).

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat et enkelt anbringende om en tilsidesættelse af retten til adgang til effektive retsmidler og artikel 18, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel [101 TEUF og 102 TEUF] (EFT 2003, L 1, s. 1) og om manglende retsgrundlag, for så vidt som den anfægtede afgørelse pålægger sagsøgerne at identificere møder og på ny fremlægge dokumenter, som Kommissionen allerede har fået, og som efterfølgende er erklæret ugyldige af Den Europæiske Unions Ret.
5.

Femte anbringende om, at den anfægtede afgørelse er materielt ulovlig som følge af, at der ikke blev taget hensyn til alle indikatorer for vurderingen af konkurrencesituationen: — Kommissionen tog ved vurderingen af konkurrencesituationen udelukkende hensyn til sagsøgerens markedsandel, selv om Kommissionen skulle have taget hensyn til forskellige andre indikatorer såsom, om der foreligger eller vil kunne foreligge konkurrence som omhandlet i artikel 34, stk. 2, i direktiv 2014/25/EU; Kommissionen tog ikke hensyn til den omstændighed, at fire nye konkurrenter var kommet til ud over de tre allerede eksisterende, og heller ikke den omstændighed, at sagsøgerens markedsandel af denne grund efterfølgende ville falde. — Kommissionen vurderede, idet den udelukkende tog hensyn til sagsøgerens markedsandel, fejlagtigt, at denne markedsdel (85,21 %) er for stor til at kunne lægges til grund, at markedet er åbent for konkurrence, selv om sagsøgte allerede i sin tidligere praksis har fastslået, at markedsandele på 86,7 % og 73,6 % ikke er for store, såfremt der tages hensyn til andre omstændigheder (Kommissionens beslutning 2007/706/EF af 29.10.2007 og Kommissionens beslutning 2006/422/EF af 19.6.2006).
—

Afgørelsen af 17. juli 2019 om ikke at opføre sagsøgeren på reservelisten for udvælgelsesprøve EPSO/AD/363/18 (AD7) — 2, administratorer inden for beskatning, annulleres.
3.

Tredje anbringende om, at Europa-Kommissionen foretog en urigtig anvendelse af artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF og anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at støtten imødegår en alvorlig forstyrrelse i den nederlandske økonomi, og idet den tilsidesatte sin forpligtelse til at afveje støttens gavnlige virkninger og dens negative indvirkning på samhandelsvilkårene og på opretholdelsen af en ufordrejet konkurrence (dvs. »afvejningstesten«) og til at sikre, at støtten er forholdsmæssig.
—

Europa-Kommissionens afgørelse af 14. november 2019 om ikke at opføre sagsøgeren på listen over forfremmede tjenestemænd for 2019 annulleres.
5.

Femte anbringende om en retlig fejl som følge af den omstændighed, at Kommissionen ikke har fastslået, at der foreligger en overtrædelse af artikel 101, stk. 1, TEUF. Det er sagsøgerens opfattelse, at det for så vidt angår markedet for forsendelse og sporing af pakker er påvist, at de angivelige patentkrænkere har ført konkurrencebegrænsende drøftelser, foretaget konkurrencebegrænsende udelukkelser og nægtet sagsøgeren adgang til processen for standardudvikling. Undersøgelsen af de horisontale samarbejdsaftaler i lyset af formodninger om forenelighed og uforenelighed fører ubestrideligt til en konklusion om, at disse aftaler er uforenelige med artikel 101, stk. 1, TEUF. Endelig har sagsøgeren mindet om, at der i henhold til artikel 101, stk. 3, TEUF ikke kan indrømmes nogen undtagelse for de horisontale samarbejdsaftaler, der er genstand for tvisten.
1.

Sagsøgerne har for det første gjort gældende, at de alvorlige vanskeligheder med hensyn til de direkte fordele for Maritim-Gruppe hvad angår driften af kongrescentret og hoteller i Ingolstadt, ikke blev løst, idet: — Kommissionen undlod at foretage en uafhængig undersøgelse af dette udbud vedrørende driften af kongrescentret i Ingolstadt, selv om sagsøgerne havde fremlagt konkrete beviser, som rejste tvivl om lovligheden af dette udbud. — Kommissionen har anvendt et retligt ulovligt kriterium i forbindelse med sin undersøgelse af, om lejevilkårene var i overensstemmelse med markedet. — Kommissionen har desuden anført et kriterium, der var uegnet til at undersøge, om lejevilkårene var i overensstemmelse med markedet. — Endelig afviste Kommissionen at anvende et kriterium, der var egnet til at vurdere, om de var i overensstemmelse med markedet.
—

Kommissionens afgørelse SA.40349 (2020/MI2) B2/AD/MKL/D*2020/091023 af 28. juli 2020 om afvisning af sagsøgernes klage af 2. marts 2020 vedrørende Frankrigs statsstøtte til solcelleproducenter i medfør af prisbekendtgørelserne af 10. juli 2006 og af 12. januar og 31. august 2010 annulleres, eftersom: — Sagsøgerne må kvalificeres som »interesserede parter« som omhandlet i artikel 1, litra h), i forordning (EU) 2015/1589, og at de som følge heraf i medfør af denne forordnings artikel 24, stk. 2, har ret til at indgive en klage for at underrette Kommissionen om ulovlig støtte. — Kommissionen er forpligtet til at indlede den indledende undersøgelsesfase for alle klager vedrørende ulovlig støtte i medfør af artikel 12, stk. 1, i forordning (EU) 2015/1589. — Kommissionen har pligt til at anvende EUF-traktatens bestemmelser om statsstøtte og kan ikke udvise passivitet. — Sagsøgerne anvendte standardformularen i artikel 33 i forordning 2015/1589.
—

Kommissionens afgørelser C(2020) 4489 final af 29. juni 2020 om statsstøtte SA.56125 (2020/N) — »Sweden Prolongation and modification of scheme SA.49893 (2018/N)/Tax exemption for non-food based biogas and bio-propane in heat generation« og SA.56908 (2020/N) — »Sweden Prolongation and modification of biogas scheme for motor fuel in Sweden« annulleres, og