ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af de artikler, som fastsætter en undtagelse til kravet om fortrolighed og tavshedspligt, når begæringen om aktindsigt fremsættes med henblik på udøvelse af retten til forsvar og adgangen til effektive retsmidler som omhandlet i artikel 88 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15. juli 2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1), i artikel 84 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15. maj 2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (EUT 2014, L 173, s. 190) og i artikel 53 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT 2013, L 176, s. 338). — Herved gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse, hvorved klagenævnet meddeler afslag på fuld aktindsigt i de dokumenter, som er i SRB’s besiddelse, er en urigtig anvendelse af undtagelserne til hovedreglen om aktindsigt, der er fastsat i de ovennævnte bestemmelser, eftersom aktindsigten begæres inden for rammerne af udøvelsen af retten til forsvar og adgangen til effektive retsmidler.
—

EUIPO og Refan Bulgaria OOD tilpligtes at bære deres egne omkostninger og betale de af Aroma Essence Ltd afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten og for Tredje Appelkammer.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som appelkammeret fastslog at ansøgningen skulle afslås for bestemte tjenesteydelser i klasse 36.
Sag anlagt den 24. august 2018 — Frankrig mod Kommissionen

(Sag T-507/18)

(2018/C 392/40)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Den Franske Republik (ved F. Alabrune, D. Colas, A.L. Desjonquères, S. Horrenberger og A. Alidière, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2018/873 af 13. juni 2018 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), annulleres delvist, for så vidt som den anvender en fast korrektion på 5 % svarende til et beløb på 1 945 435,39 EUR, for så vidt angår »Anden direkte støtte — POSEI« som følge af en ukorrekt regnskabsmæssig behandling af visse partier bananer for regnskabsårene 2013, 2014, 2015 og 2016.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet fremsat et enkelt anbringende om en retlig fejl, som Kommissionen begik inden for rammerne af en efterprøvning af regnskabsafslutningen vedrørende støtte til bananer, for så vidt som den foretog en fejlagtig fortolkning af begrebet »markedsføring« af grønne bananer, der er støtteberettigede i henhold til programmet til løsning af et områdes problemer som følge af dets afsides beliggenhed og ø-karakter (POSEI), som finder anvendelse på Guadeloupe og Martinique.

Sagsøgeren er nemlig for det første af den opfattelse, at Kommissionen foretog en fortolkning af dette begreb, der var i strid med anvendelsesområdet for Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1333/2011 af 19. december 2011 om handelsnormer for bananer, bestemmelser for kontrollen med, at disse handelsnormer overholdes og bestemmelser for så vidt angår meddelelser i banansektoren (EUT, L 336, s. 23).

For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionens fortolkning af det pågældende begreb følger af en fejlagtig anvendelse af artikel 76 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT 2013, L 347, s. 671).
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som appelkammeret fastslog, at registreringen skulle erklæres ugyldig for »finansiel virksomhed; valutarisk virksomhed; banktjenesteydelser; finansielle tjenesteydelser; finansiel clearing« i klasse 36.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som appelkammeret fastslog at ansøgningen skulle afslås for bestemte tjenesteydelser i klasse 35 og 36.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse ikke overholder væsentlige formforskrifter. — Afgørelsen giver ikke en tilstrækkelig begrundelse for at nægte eller kun give delvis aktindsigt, idet der ikke foreligger nogen forbindelse mellem de verserende sager ved Domstolen, som der henvises til (forenede sager C-350/17 Mobit (1) og C-351/17 Autoline Toscane (2)), og anmodningen om aktindsigt. — En tilstrækkelig begrundelse er en væsentlig formforskrift, som Europa-Kommissionen altid skal overholde. — Den utilstrækkelige begrundelse indebærer, at den anfægtede afgørelse ikke er i overensstemmelse med artikel 296, stk. 2, TEUF, og at den derfor skal anses for at være ugyldig i henhold til artikel 264, stk. 1, TEUF.
—

Annullation af e-mailen af 16. januar 2018, som blev fremsendt til sagsøgeren fra EEAS’ afdeling for menneskelige ressourcer og som bekræfter det manglende retsgrundlag for overskridelsen af det vedtægtsbestemte loft for sagsøgerens søn og datter.
—

For det første gøres gældende, at ordningen giver store slagterier en evident fordel allerede fordi, at ordningen indebærer, at mindre slagterier betaler mere end dobbelt så meget i vandafledningsbidrag per slagtedyr i forhold til store slagterier, som derfor kan afregne en højere pris over for leverandørerne.
C 373/19

Sag anlagt den 22. august 2018 — Kaddour mod Rådet

(Sag T-510/18)

(2018/C 373/21)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Khaled Kaddour (Damaskus, Syrien) (ved solicitors V. Davies og V. Wilkinson)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— 2018-foranstaltningerne annulleres, for så vidt som de vedrører Dr. Khaled Kaddour.

— Rådet tilpligtes at betale de af Dr. Khaled Kaddour afholdte sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er rettet imod Rådets afgørelse (FUSP) 2018/778 af 28. maj 2018 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP (1) om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2018, L 131, s. 16) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2018/774 af 28. maj 2018 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 (2) om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2018, L 131, s. 1), for så vidt som disse foranstaltninger vedrører sagsøgeren (»2018-foranstaltningerne«).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.

1. Første anbringende om, at 2018-foranstaltningerne er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn.

2. Andet anbringende om, at sagsøgeren er berettiget til at påberåbe sig artikel 27 og 28, stk. 2, i Rådets afgørelse 2013/255/FUSP, som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2015/1836 (3), og artikel 15, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 som ændret ved Rådets forordning (EU) 2015/1828 (4).

3. Tredje anbringende om, at 2018-foranstaltningerne udgør en tilsidesættelse af sagsøgerens grundlæggende rettigheder, som sikret i EU’s charter om grundlæggende rettigheder og/eller Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, med hensyn til sagsøgerens ret til respekt for sit omdømme og til uforstyrret nydelse af sin ejendom samt proportionalitetsprincippet.

(1) Rådets afgørelse 2013/255/FUSP af 31.5.2013 om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2013 L 147, s. 14).

(2) Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 af 18.1.2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien og om ophævelse af forordning (EU) nr. 442/2011 (EUT 2012 L 16, s. 1).

(3) Rådets afgørelse (FUSP) 2015/1836 af 12.10.2015 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2015 L 266, s. 75).

(4) Rådets forordning (EU) 2015/1828 af 12.10.2015 om ændring af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2015 L 266, s. 1).
—

EUIPO tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med dette søgsmål og med sagens behandling for appelkammeret. Subsidiært, såfremt den anden part i sagen for appelkammeret intervenerer i sagen, tilpligtes EUIPO og intervenienten solidarisk at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med dette søgsmål og med sagens behandling for appelkammeret.
3.

Tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrebet »selektivitet«, der er omhandlet i artikel 107 TEUF, for så vidt som de foranstaltninger, der blev truffet, har en selektiv karakter. Denne anbringende kan inddeles i tre led: — Første led om et argument om, at OPCA ikke er beføjet til at sondre mellem de forskellige uddannelser, der opfylder det samme behov, og som alle er anerkendt af den franske stat: — Andet led om et argument om, at den franske stats interventioner har til følge, at OPCA snydes med hensyn til de uddannelsesmæssige foranstaltninger, der opfylder de lovmæssige krav, og som kan godtgøres. — Tredje led om et argument om, at forskelsbehandlingen af de to uddannelsessystemer (CACES® og PCE®) ikke kan begrundes i karakteren og den almindelige opbygning af et referencesystem.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte ikke gav sagsøgeren mulighed for at forsvare sig selv mod dens beskyldninger på de bedst mulige betingelser. Sagsøgeren er af den opfattelse, at hans ret til god forvaltning dermed blev tilsidesat.
1.

Første anbringende om, at ECB’s vilkår for midlertidig ansættelse og dets regler for midlertidig ansættelse er ulovlige (ulovlighedspåstand). — ECB’s vilkår for midlertidig ansættelse og dets regler for midlertidig ansættelse er i strid med, for det første, de rettigheder for barnet og de principper om beskyttelse af familien og om ikke-diskrimination, der er fastsat i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, for det andet, princippet om forbud mod forskelsbehandling mellem midlertidigt ansatte og fastansatte og, for det tredje, princippet om forbud mod forskelsbehandling og om lighed mellem skatteydere.
—

Annullation af de for de forskellige sagsøgere bebyrdende afgørelser, som består i ansættelsesmyndighedens afgørelser om ikke at tildele dem godtgørelse af skoleudgifter for 2017/2018, og som kom til udtryk på forskellige måder alt efter omstændigheder, som er særlige for den enkelte sagsøger: — enten ved en individuel afgørelse (og nærmere bestemt en e-mail), hvori afslaget på godtgørelse præcist meddeles. — eller ved benævnelsen »processed« i deres Sysper, der anses for at være en afgørelse om afslag fra sagsøgeren, når den efterfølgende lønseddel, den følgende måned (tidligst den 10. når der er tale om datoen for udsendelsen af lønsedlerne) ikke indeholder nogen godtgørelse eller kun en godtgørelse af transportudgifter. — eller ved en fuldstændig manglende behandling af den pågældende ansøgning, fire måneder efter indgivelsen af denne, som værende et stiltiende afslag.
C 399/46

Sag anlagt den 6. september 2018 — Wanda Films og Wanda Visión mod EUIPO — Dalian Wanda Group Co. (WANDA FILMS)

(Sag T-533/18)

(2018/C 399/61)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøgere: Wanda Films, SL (Pozuelo de Alarcón, Spanien) og Wanda Visión, SA (Pozuelo de Alarcón) (ved advokat C. Planas Silva)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Dalian Wanda Group Co. Ltd (Dalian, Kina)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Wanda Films, SL

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket WANDA FILMS — registreringsansøgning nr. 13 912 829

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 26. juni 2018 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 401/2017-5)

Påstande

— Nærværende søgsmål samt argumenterne og dokumenterne (herunder dem, der er blevet fremlagt i forbindelse med nærværende søgsmål og dem, der er blevet fremlagt af sagsøgeren under indsigelsessagen og sagen for appelkammeret) antages til realitetsbehandling.

— Den anfægtede afgørelse tilsidesættes.

— Der træffes en afgørelse, der tillader registrering af det af sagsøgeren med nærværende søgsmål forsvarede varemærke.

Anbringende
C 399/51

Sag anlagt den 17. september 2018 — Wanda Films and Wanda Visión mod EUIPO — Dalian Wanda Group Co. (wanda films)

(Sag T-542/18)

(2018/C 399/65)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Wanda Films, SL (Pozuelo de Alarcón, Spanien) og Wanda Visión, SA (Pozuelo de Alarcón) (ved advokat C. Planas Silva)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Dalian Wanda Group Co. Ltd (Dalian, Kina)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Wanda Films, SL

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket wanda films — registreringsansøgning nr. 13 902 994

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 6. juli 2018 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 829/2017-5)

Påstande

— Søgsmålet, argumenterne og dokumenterne (herunder dem, der er fremlagt med denne stævning, og dem, der blev fremlagt af sagsøgeren under sagen for indsigelsesafdelingen og appelkammeret) antages til realitetsbehandling.

— Den anfægtede afgørelse tilsidesættes.

— Der træffes en afgørelse, som tillader registrering af det af sagsøgeren med denne stævning forsvarede figurmærke.

Anbringende
—

For det første annullation af sagsøgtes afgørelse af 13. november 2017 om ikke at opføre sagsøgeren på listen over forfremmede tjenestemænd.
Sag anlagt den 19. september 2018 — Sensient Colors Europe mod Kommissionen

(Sag T-556/18)

(2018/C 399/69)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Sensient Colors Europe GmbH (Geesthacht, Tyskland) (ved advokaterne M. Hagenmeyer, D. Zechmeister og W. Berlit)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse af 31. juli 2018 (DG Sante/E2/RP/amf(2018)4523972), hvori ansøgningen om godkendelse af markedsføring af en ny fødevare i Unionen og ajourføring af EU-listen i henhold til artikel 9 i Europa-Parlamentet og Rådet forordning (EU) 2015/2283 (1) med journalnummer NR 2018/0355 betragtes som ugyldig og ansøgningsproceduren afsluttes, annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er støttet på en enkelt grund, hvormed sagsøgeren gør gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 6, stk. 1 og 5, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/2469 (2), og af artikel 10, stk. 1, sammenholdt med stk. 3, og artikel 11, stk. 1, eller sammenholdt med artikel 12, stk.2, i forordning 2015/2283.

Med hensyn hertil gøres det bl.a. gældende, at sagsøgte fejlagtigt har lagt til grund, at den farvende ekstrakt på basis af tørrede blade fra blå klitorie, der ligger til grund for ansøgningen, ikke er omfattet af anvendelsesområdet for forordning 2015/2283, og er et fødevaretilsætningsstof som omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1333/2008.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/2283 af 25.11.2015 om nye fødevarer, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1169/2011 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 258/97 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1852/2001 (EUT 2015, L 327, s. 1).

(2) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/2469 af 20.12.2017 om administrative og videnskabelige krav til ansøgninger, jf. artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/2283 om nye fødevarer (EUT 2017, L 351, s. 64).
—

Det fastslås i henhold til artikel 265 TEUF, at Europa-Kommissionen har tilsidesat artikel 52, stk. 2, i Kommissionens forordning (EU) nr. 389/2013 (1), idet den har undladt at give den centrale administrator anvisning om at tage hensyn til den af Forbundsrepublikken Tyskland af 8. februar 2018 meddelte ændring af den nationale tildelingstabel for sagsøgerens anlæg med EU-ID DE000000000000060 i EUTL’en.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2018/873 af 13. juni 2018 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL), annulleres for så vidt som den udelukker udgifter på i alt 151 116,65 EUR, som Den Tjekkiske Republik har afholdt.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at opførelsen af denne på listen over enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, og afslaget på at fjerne sagsøgeren fra denne liste hverken er egnet til eller nødvendig for at opfylde de mål, der forfølges med forordning nr. 257/2012, og har forårsaget sagsøgeren uforholdsmæssig skade.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse er behæftet med tre mangler, der består i en urigtig retlig vurdering og i en åbenbart urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder. — Kommissionen foretog en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder, idet den nåede til den konklusion, at den sagsøgeren foreholdte adfærd (for så vidt angik Den Tjekkiske Republik), blev behandlet af konkurrencemyndigheden i Den Tjekkiske Republik, samt foretog en urigtig retlig vurdering, da den fastslog, at betingelserne for anvendelse af artikel 13 i forordning 1/2003 var opfyldt (for så vidt angik Den Tjekkiske Republik). — Kommissionen undersøgte ikke behørigt alle de faktiske og retlige forhold, som sagsøgeren havde oplyst den om, og derfor foretog den en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder, idet den konkluderede, at sagsøgerens skriftlige bemærkninger ikke førte til en anden vurdering af klagen, og at det var lidet sandsynligt, at der ville blive fastslået en overtrædelse af artikel 101 TEUF, og idet den foretog en urigtig retlig vurdering af sagen, da den konkluderede, at betingelserne for anvendelse af artikel 7, stk. 2, i forordning 773/2004 var overholdt.
5.

Femte anbringende om, at disse tilsidesættelser forårsagede sagsøgernes tab, idet sagsøgerne, såfremt disse tilsidesættelser ikke var indtrådt, ville have været i stand til at oppebære fordelene i de aftaler, som de havde indgået i november 2012, med den konsekvens, at sagsøgerne nu gennem skadeserstatning bør bringes i den situation, som de ville have været i, hvis afgørelsen ikke havde været ulovlig, og dette søgsmål er den eneste måde, hvorpå det kan sikres, at selskaberne kan opnå erstatning herfor.
1.

Første anbringende vedrører det forhold, at sagsøgte begik en åbenbar fejl ved vurderingen af D4’s, D5’s og D6’s bioakkumulerende (»B«) egenskaber og ved vurderingen af D5’s og D6’s giftige (»T«) egenskaber, og overskred sin kompetence samt tilsidesatte artikel 59 i forordning nr. 1907/2006, — idet agenturet lagde Medlemsstatsudvalgets og RAC’s (Udvalget for Risikovurdering) udtalelser til grund uden at foretage sin egen vurdering af de tilgængelige oplysninger og derved videreførte de fejl, som disse udtalelser er behæftet med — idet agenturet konkluderede, at D4, D5 og D6 opfyldte vPvB-kriterierne i bilag XIII, selv om persistens (P) og bioakkumulation (B) ikke var godtgjort for det samme delmiljø — idet agenturet ikke tog den særlige karakter af D4, D5 og D6 i betragtning (deres hybride karakter), da det anvendte de kriterier, der er fastsat i bilag XIII for bioakkumulation — idet agenturet nåede til konklusioner vedrørende bioakkumulation (B/vB) for D4 og D5, som ikke understøttes af de beviser, der er lagt til grund — idet agenturet undlod at bedømme de nye beviser om bioakkumulation (B/vB) for D4 og D5, som var til rådighed for agenturet efter Medlemsstatsudvalgets udtalelser og RAC-udtalelserne — idet agenturet undlod at tage hensyn til alle de relevante oplysninger, da det konkluderede vedrørende bioakkumulation (vB) for D6 — idet agenturet undlod at vurdere oplysningerne om D5’s toksicitet i sig selv, og i stedet for identificerede D5 som PBT på grundlag af forekomsten af D4 som urenhed, og idet det identificerede D5 som PBT uden de konkrete grænser for indhold af D4, som Medlemsstatsudvalget var blevet enig om — idet agenturet undlod at vurdere oplysningerne om D6’s toksicitet i sig selv, og i stedet for identificerede D6 som PBT på grundlag af forekomsten af D4 som urenhed, og idet det identificerede D6 som PBT uden de konkrete grænser for indhold af D4, som Medlemsstatsudvalget var blevet enig om.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at EUIPO uretmæssigt undlod at udøve dets skøn med henblik på forlængelse af sagsøgerens ansættelseskontrakt for anden gang i overensstemmelse med artikel 2, litra f), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (herefter »ansættelsesvilkårene«), eller, subsidiært, undlod at handle i rimelig tid inden ansættelseskontraktens ophør.
Sag anlagt den 21. september 2018 — YP mod Kommissionen

(Sag T-562/18)

(2018/C 399/73)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: YP (ved advokat J.-N. Louis)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

Det fastslås:

— Kommissionens afgørelse af 18. september 2017 om at pålægge ham den disciplinære sanktion irettesættelse annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført et enkelt anbringende om, at sagsøgte anlagde et åbenbart urigtigt skøn, da den fandt, at sagsøgeren havde tilsidesat de forpligtelser, der følger af artikel 12 i vedtægten for tjenestemænd i Den europæiske Union.
—

Der gives ikke medhold i klagen over annullationsafdelingens afgørelse 5802 C af 18. oktober 2013.
1.

Første anbringende om ansættelsesmyndighedens tilsidesættelse af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«), idet denne baserede afvisningen af at forfremme sagsøgeren på en tidligere pålagt sanktion, selv om sanktionen allerede havde berørt sidstnævntes karriere ved en indplacering på et lavere løntrin. Den anfægtede afgørelse blev truffet med den begrundelse, at den nævnte sanktion havde forbindelse med adfærden i tjenesten og dette selv om det i sanktionsafgørelsen af 2016 var anført, at de sanktionerede omstændigheder fandt sted uden nogen forbindelse med sagsøgerens arbejdsopgaver og ansvar.