DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING) AF 18. FEBRUAR 1992. - ANTONIETTA DI PRINZIO MOD OFFICE NATIONAL DES PENSIONS. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL DU TRAVAIL DE MONS - BELGIEN. - SOCIAL SIKRING AF VANDRENDE ARBEJDSTAGERE OG SELVSTAENDIGE ERHVERVSDRIVENDE - BEREGNING AF YDELSERNE - ALDERS- OG EFTERLADTEPENSION - NATIONALE ANTIKUMULATIONSREGLER - FORTOLKNING AF ARTIKEL 46 I FORORDNING (EOEF) NR. 1408/71. - SAG C-5/91.



Samling af Afgørelser 1992 side I-00897



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - ydelser - nationale antikumulationsregler - erhvervelse af ret alene i henhold til national lovgivning - anvendelighed - graenser - faellesskabsreglerne mere fordelagtige for arbejdstageren

(Raadets forordning nr. 1408/71, art. 12, stk. 2, og art. 46)

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - ydelser - nationale antikumulationsregler - finder ikke anvendelse paa ydelser af samme art fastsat i henhold til forordning nr. 1408/71 - invalidepension, der er aendret til alderspension, og invalidepension, der ikke er aendret - ligestilling med ydelser af samme art uanset modtagerens alder

(Raadets forordning nr. 1408/71, art. 12, stk. 2, og art. 46)

3. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - aldersforsikring og forsikring ved doedsfald - beregning af ydelserne - artikel 46 i forordning nr. 1408/71 - anvendelse i tilfaelde af, at der er erhvervet ret til ydelserne alene i henhold til lovgivningen i én medlemsstat, der tager de i denne stat tilbagelagte faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder forhoejet med et vist antal fiktive aar i betragtning - forsikrings- eller beskaeftigelsesperiode, som arbejdstageren har tilbagelagt i en anden medlemsstat, og som dér giver ret til en invalidepension, der ikke er aendret til en alderspension - metode til beregning af ydelserne

(Raadets forordning nr. 1408/71, art. 12, stk. 2, og art. 46)

Sammendrag

1. Ved sammenlaegning af ydelser, der udbetales af de kompetente institutioner i to eller flere medlemsstater, er bestemmelserne i forordning nr. 1408/71, naar den vandrende arbejdstager oppebaerer en pension alene i henhold til én medlemsstats lovgivning, ikke til hinder for, at denne nationale lovgivning anvendes fuldt ud, herunder de deri indeholdte antikumulationsregler. Saafremt den paagaeldende medlemsstats lovgivning alene er mindre fordelagtig for arbejdstageren end faellesskabsordningen efter forordning nr. 1408/71, skal forordningens bestemmelser dog anvendes fuldt ud.

2. Oppebaerer en arbejdstager invaliditetsydelser, der i medfoer af en medlemsstats lovgivning er aendret til en alderspension, og invaliditetsydelser i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, der endnu ikke er aendret til en alderspension, skal alderspensionen og invaliditetsydelserne anses for at vaere af samme art, jf. artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, hvorefter bestemmelser i en medlemsstats lovgivning om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar der sker sammenlaegning af en ydelse med andre socialsikringsydelser erhvervet i samme medlemsstat eller i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, ikke finde anvendelse, saafremt den paagaeldende modtager ydelser af samme art ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdomme, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater.

En medlemsstats kompetente institution er forpligtet til at anvende artikel 46 i forordning nr. 1408/71, naar den skal fastsaette de ydelser, der tilkommer en vandrende arbejdstager, som opfylder alle betingelserne for at modtage fuld alderspension i denne stat, og som i en anden medlemsstat ogsaa oppebaerer en invalidepension, som ikke er aendret til en alderspension, selv om arbejdstageren ifoelge den foerste stats lovgivning ikke har naaet den pensionsalder, der kraeves for erhvervelse af ret til ydelser paa grundlag af forsikrings- og beskaeftigelsesperioder tilbagelagt i den anden medlemsstat.

3. Naar en vandrende arbejdstager opfylder betingelserne for erhvervelse af ret til alderspension alene ifoelge én medlemsstats lovgivning, hvorefter der ved fastsaettelsen af pensionen er taget hensyn til de faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder, der er tilbagelagt i denne medlemsstat, forlaenget med et vist antal fiktive aar for en periode inden erhvervelse af retten til ydelserne, og naar arbejdstageren i en anden medlemsstat forud for denne beskaeftigelse har tilbagelagt en forsikrings- eller beskaeftigelsesperiode, der i denne stat giver ret til en invalidepension, der ikke er aendret til alderspension, skal beregningen i henhold til artikel 46 i forordning nr. 1408/71 af den alderspension, der tilkommer arbejdstageren, foretages saaledes:

a) Fastsaettelse af stoerrelsen af den selvstaendige ydelse, jf. artikel 46, stk. 1, foerste afsnit, i forordning nr. 1408/71, som svarer til stoerrelsen af den pension, der skal udbetales i henhold til den medlemsstats lovgivning, hvor ydelserne oenskes udbetalt, uden at perioder tilbagelagt i en anden medlemsstat i medfoer af en national antikumulationsregel kan nedsaettes med det antal fiktive aar, hvormed de faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder i henhold til den lovgivning, den kompetente institution anvender, er forlaenget.

b) Fastsaettelse af den forholdsmaessigt beregnede ydelse, jf. artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, under hensyntagen til alle de fiktive perioder forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, hvormed de faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder i henhold til den lovgivning, den kompetente institution anvender, er forlaenget.

c) Sammenligning af det selvstaendige ydelsesbeloeb med det forholdsmaessigt beregnede ydelsesbeloeb, jf. artikel 46, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 1408/71, idet den kompetente institution skal tage det hoejeste af disse ydelsesbeloeb i betragtning.

d) Fastsaettelse af det regulerede ydelsesbeloeb, jf. artikel 46, stk. 3, i forordning nr. 1408/71, idet den kompetente institution i givet fald skal foretage en nedsaettelse af den selvstaendige ydelse ved herfra at traekke summen af de ydelser, der er beregnet ifoelge artikel 46, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1408/71, saafremt den selvstaendige ydelse overskrider den i artikel 46, stk. 3, foerste afsnit, naevnte oevre graense.

e) Sammenligning af det beloeb, der er resultatet af den fulde anvendelse af gaeldende national ret, herunder antikumulationsreglerne, med det beloeb, der er beregnet paa grundlag af artikel 46 i forordning nr. 1408/71, idet det hoejeste af disse beloeb skal tages i betragtning.

Dommens præmisser

1 Ved dom af 21. december 1990, indgaaet til Domstolen den 10. januar 1991, har Tribunal du travail de Mons, section de la Louvière, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 46 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag anlagt af Antonietta Di Prinzio mod Office national des pensions (herefter benaevnt "ONP") vedroerende den kompetente belgiske institutions beregning af den alderspension, der tilkom Di Prinzio' s mand, og efter dennes doed af den efterladtepension, der tilkommer Antonietta Di Prinzio.

3 Det fremgaar af de dokumenter, der er fremsendt af den nationale ret, at Antonietta Di Prinzio er enke efter den italienske statsborger Guerrino Tormen, foedt den 4. januar 1923 og afgaaet ved doeden den 12. januar 1981, som havde tilbagelagt en beskaeftigelsesperiode eller en hermed ligestillet periode paa i alt 26 aar som grubeminearbejder i Belgien, og som ogsaa i to aar havde vaeret beskaeftiget som arbejder (almindelig ordning) i Italien.

4 I 1965 fik Guerrino Tormen tildelt invalidepension. Den 1. april 1978 blev den invalidepension, han havde faaet tildelt af den kompetente belgiske institution, aendret til en alderspension. Paa dette tidspunkt oppebar han ligeledes invalidepension i Italien, som ikke kunne aendres til en alderspension.

5 Den 2. marts 1984 beregnede ONP dels afdoede Tormen' s alderspension pr. 1. april 1978, dels Di Prinzio' s efterladtepension pr. 1. februar 1981 paa grundlag af 29/30 af en fuld beskaeftigelsesperiode.

6 Ifoelge gaeldende belgisk lov har den arbejdstager, som til stadighed og hovedsagelig har vaeret beskaeftiget som minearbejder i en periode af mindst 20 aar, krav paa alderspension beregnet paa grundlag af 1/30 for hvert kalenderaar, han har vaeret beskaeftiget som minearbejder. Arbejdstageren har ret til fuld pension (30/30), hvis han har vaeret beskaeftiget som minearbejder i 30 aar. Saafremt han ikke har vaeret beskaeftiget i 30 aar som minearbejder, men dog mindst i 25 aar, tillaegges han et antal supplerende fiktive aar svarende til forskellen mellem 30 og antallet af faktiske beskaeftigelsesaar.

7 Ifoelge en antikumulationsregel, der ved lov af 10. februar 1981 blev indfoert i den relevante belgiske lovgivning med tilbagevirkende kraft fra 1. januar 1981, nedsaettes antallet af supplerende fiktive aar med det antal aar, for hvilke arbejdstageren kan goere krav paa en alderspension eller tilsvarende fordele i henhold til en anden belgisk ordning - bortset fra ordningen for selvstaendige erhvervsdrivende - en udenlandsk ordning eller en ordning for personalet i internationale organisationer. Ved anvendelsen af denne bestemmelse ligestilles invalidepension eller en hvilken som helst anden tilsvarende ydelse, som udbetales i henhold til en udenlandsk ordning eller en ordning for personalet i internationale organisationer, med alderspension.

8 Da Tormen havde tilbagelagt en faktisk beskaeftigelsesperiode eller hermed ligestillet periode paa i alt 26 aar i de belgiske miner, blev han tildelt fire supplerende fiktive aar, saaledes at han havde ret til fuld pension som grubeminearbejder. Tormen opfyldte saaledes i Belgien alle betingelser for i henhold til belgisk lovgivning at vaere berettiget til en alderspension paa 30/30.

9 Da Tormen ogsaa havde vaeret beskaeftiget to aar som arbejdstager i Italien, hvilken periode i henhold til belgisk lovgivning svarer til ét aar efter ordningen for minearbejdere, og da han som foelge heraf fik udbetalt en invalidepension af denne medlemsstats kompetente myndigheder, trak ONP under henvisning til den i belgisk lovgivning indfoerte antikumulationsregel et aar fra det antal supplerende fiktive aar, Tormen havde faaet tildelt. Herefter beregnede ONP Tormen' s alderspension samt hans enkes efterladtepension paa grundlag af 29/30 af en komplet beskaeftigelsesperiode.

10 Da Antonietta Di Prinzio fandt, at der ved beregningen af ydelserne skulle tages hensyn til en beskaeftigelsesperiode paa 30/30, som ikke kunne reduceres, anlagde hun sag ved Tribunal du travail de Mons til proevelse af ONP' s afgoerelser.

11 Ved dom af 21. december 1990 gav den nationale ret Di Prinzio delvis medhold. Under henvisning til, at belgisk lovgivning indtil den 31. december 1980 ikke indeholdt en antikumulationsregel for det tilfaelde, at den ydelsesberettigede oppebaerer en anden pension, fastslog Tribunal du travail de Mons, at Tormen' s alderspension skulle fastsaettes paa grundlag af 30/30 for perioden fra 1. april 1978 til 31. december 1980.

12 Herudover behandlede den nationale ret spoergsmaalet om, hvorvidt anvendelsen af forordning nr. 1408/71, herunder navnlig artikel 46, ville foere til et for arbejdstageren mere fordelagtigt resultat end den af ONP foretagne anvendelse af nationale retsregler, i hvilket tilfaelde faellesskabsreglerne maatte tillaegges forrang.

13 Tribunal du travail de Mons, der fandt, at sagen rejste problemer vedroerende fortolkningen af EF-retten, udsatte sagen og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Skal artikel 46 i forordning nr. 1408/71, uanset arten af de i de forskellige medlemsstater tildelte ydelser, anvendes af en medlemsstat, naar arbejdstageren ikke har naaet pensionsalderen i denne stat, paa ydelser fra en anden medlemsstat, idet det forekommer umuligt at beregne det teoretiske pensionsbeloeb, hvis arbejdstageren ikke har tilbagelagt en fuld beskaeftigelsesperiode i den foerste medlemsstat, eftersom ydelserne i den anden medlemsstat ikke kan tages i betragtning, da pensionsalderen ikke er naaet for saa vidt angaar de naevnte ydelser?

2) Er der tale om en forholdsmaessigt beregnet ydelse, naar det teoretiske pensionsbeloeb beregnes af en medlemsstat uden hensyntagen til de aar, der laegges til grund i en anden medlemsstat? Skal den forholdsmaessigt beregnede ydelse vaere lig med det teoretiske beloeb eller den selvstaendige pension, eller skal den beregnes ved at reducere taelleren med fiktive aar, hvad enten de rent faktisk er tilbagelagt eller ikke, eller endog med faktiske aar, som den foerste medlemsstat tager i betragtning ved beregningen af det teoretiske beloeb, op til det antal aar, der laegges til grund i den anden medlemsstat?

3) - Er det udelukket i henhold til artikel 46, stk. 1, andet afsnit, at yde en forholdsmaessigt beregnet pension svarende til den selvstaendige pension med det resultat, at den ikke kan ydes, selv om den er mere fordelagtig end pensionen i henhold til national ret og den i henhold til artikel 46, stk. 3, regulerede ydelse?

- Skal eller kan artikel 46, stk. 3, anvendes ikke blot paa den selvstaendige pension, men ogsaa paa den forholdsmaessigt beregnede pension, som svarer til den selvstaendige pension, eller naar den forholdsmaessigt beregnede pension, forhoejet med den af den anden medlemsstat ydede pension, overstiger det teoretiske beloeb?

- Er det udelukket at yde en forholdsmaessigt beregnet pension, der er lavere end den selvstaendige pension, jf. artikel 46, stk. 1, andet afsnit, selv om denne forholdsmaessigt beregnede pension maatte vise sig mere fordelagtig end pensionen i henhold til national ret og ydelsen i henhold til faellesskabsreglerne, jf. artikel 46, stk. 3?"

14 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Foerste spoergsmaal

15 Det fremgaar af forelaeggelsesdommens praemisser samt af hovedsagens kontekst, at den nationale ret med dette spoergsmaal i det vaesentlige oensker afgjort, om en medlemsstats kompetente institution er forpligtet til at anvende artikel 46 i forordning nr. 1408/71 i forbindelse med fastsaettelsen af ydelser til en vandrende arbejdstager, som opfylder alle betingelser for at oppebaere fuld alderspension i denne stat, og som ogsaa i en anden medlemsstat oppebaerer en invalidepension, der ikke er aendret til en alderspension, ogsaa saafremt arbejdstageren ikke ifoelge den foerste stats lovgivning har naaet den pensionsalder, der giver ret til ydelser paa grundlag af forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder tilbagelagt i den anden medlemsstat.

16 Der skal ved besvarelsen af dette spoergsmaal henvises til Domstolens faste praksis vedroerende sammenlaegning af ydelser, der udbetales af de kompetente institutioner i to eller flere medlemsstater (jf. bl.a. dom af 13.10.1977, sag 22/77, Mura, Sml. s. 1699, af 16.5.1979, sag 236/78, Mura, Sml. s. 1819, af 2.7.1981, forenede sager 116/80, 117/80, 119/80, 120/80 og 121/80, Celestre, Sml. s. 1737, af 18.4.1989, sag 128/88, Di Felice, Sml. s. 923, og af 5.4.1990, sag C-108/89, Pian, Sml. I, s. 1599), hvorefter bestemmelserne i forordning nr. 1408/71, naar den vandrende arbejdstager oppebaerer en pension alene i henhold til én medlemsstats lovgivning, ikke er til hinder for, at denne lovgivning anvendes fuldt ud, herunder de deri indeholdte antikumulationsregler.

17 Det fremgaar imidlertid af samme praksis, at saafremt den paagaeldende medlemsstats lovgivning alene er mindre fordelagtig for arbejdstageren end faellesskabsordningen efter forordning nr. 1408/71, skal forordningens bestemmelser anvendes fuldt ud.

18 Det paahviler derfor den kompetente institution at foretage en sammenligning mellem de ydelser, der skal udbetales alene ifoelge national ret, herunder antikumulationsreglerne, og de ydelser, som skal udbetales i henhold til faellesskabsretten, herunder antikumulationsreglerne i forordning nr. 1408/71, og tilkende den vandrende arbejdstager den hoejeste af de to ydelser.

19 Ved beregningen af de ydelser, der skal udbetales i henhold til faellesskabsretten, skal den kompetente institution bl.a. tage i betragtning, at artikel 12, stk. 2, andet punktum, i forordning nr. 1408/71 foreskriver, at bestemmelser i en medlemsstats lovgivning om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar der sker sammenlaegning af en ydelse med andre socialsikringsydelser erhvervet i samme medlemsstat eller i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, ikke finder anvendelse, saafremt den paagaeldende modtager ydelser af samme art ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdomme, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med artikel 46, 50 og 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1408/71.

20 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Domstolen har kendt for ret, at oppebaerer en arbejdstager invaliditetsydelser, der i medfoer af en medlemsstats lovgivning er afloest af en alderspension, og invaliditetsydelser i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, der endnu ikke er afloest af en alderspension, skal alderspensionen og invaliditetsydelserne anses for at vaere af samme art i henhold til artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 (jf. dom af 5.10.1980, sag 4/80, D' Amico, Sml. s. 2951, og ovennaevnte dom af 2.7.1981, Celestre, og af 5.4.1990, Pian).

21 Herefter fastslog Domstolen (ovennaevnte dom af 15.10.1980, D' Amico, og af 2.7.1981, Celestre), dels at anvendelsen af nationale antikumulationsregler i en saadan situation er udelukket i medfoer af artikel 12, stk. 2, andet punktum, i forordning nr. 1408/71, dels at bestemmelserne i forordningens kapitel 3, herunder navnlig artikel 46, skal anvendes ved fastsaettelsen af arbejdstagerens rettigheder.

22 Det fremgaar af forelaeggelsesdommens praemisser, at det ifoelge den forelaeggende ret er umuligt at foretage beregningen af det teoretiske pensionsbeloeb i henhold til artikel 46, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71, saafremt den vandrende arbejdstager i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor han ansoeger om ydelser, endnu ikke har naaet den pensionsalder, der kraeves for tilkendelse af ydelser i henhold til de forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat.

23 Det bemaerkes i denne forbindelse foerst, at det teoretiske ydelsesbeloeb i henhold til artikel 46, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 er det beloeb, arbejdstageren ville kunne goere krav paa, hvis samtlige forsikringsperioder, den paagaeldende har tilbagelagt i forskellige medlemsstater, havde vaeret tilbagelagt i vedkommende stat og efter den lovgivning, der skal anvendes af institutionen paa det tidspunkt, da ydelsen skal fastsaettes.

24 Det bemaerkes herefter, at ifoelge forordningens artikel 46, stk. 2, litra c), kan den samlede laengde af forsikringsperioderne ikke overstige den laengste forsikringstid, der kraeves tilbagelagt for opnaaelse af fuld ydelse i henhold til den medlemsstats lovgivning, som gaelder for den institution, der skal fastsaette ydelsen.

25 I en situation som den i hovedsagen foreliggende har arbejdstageren imidlertid ret til fuld pension alene i henhold til én medlemsstats lovgivning, saaledes at det ikke for at erhverve ret til disse ydelser er noedvendigt at medregne perioder, som den paagaeldende har tilbagelagt i andre medlemsstater, for at supplere de perioder, arbejdstageren har tilbagelagt i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor der indgives ansoegning om fastsaettelse af ydelserne.

26 Det foelger heraf, at i en situation som den her foreliggende skal det teoretiske ydelsesbeloeb fastsaettes af den kompetente institution, hvis lovgivning giver ret til fuld pension, uden at tage hensyn til de forsikringsperioder, arbejdstageren har tilbagelagt i en anden medlemsstat.

27 Det bemaerkes videre, at den ydelsesberettigedes alder heller ikke er en betingelse for, at ydelserne kan anses for at vaere af samme art, jf. artikel 12, stk. 2, andet punktum, i forordning nr. 1408/71.

28 For saa vidt angaar Domstolens fortolkning af faellesskabsretten i ovennaevnte domme af 15. oktober 1980, D' Amico, og 2. juli 1981, Celestre, er det saaledes uden betydning, at den vandrende arbejdstager i hovedsagen endnu ikke i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor han ansoegte om fastsaettelse af ydelserne, havde naaet den pensionsalder, der kraeves for at faa tildelt ydelser paa grundlag af de forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat.

29 Paa grundlag af disse betragtninger skal den nationale rets foerste spoergsmaal besvares saaledes, at en medlemsstats kompetente institution er forpligtet til at anvende artikel 46 i forordning nr. 1408/71, naar den skal fastsaette de ydelser, der tilkommer en vandrende arbejdstager, som opfylder alle betingelserne for at modtage fuld alderspension i denne stat, og som i en anden medlemsstat oppebaerer en invalidepension, som ikke er aendret til en alderspension, selv om arbejdstageren ifoelge den foerste stats lovgivning ikke har naaet den pensionsalder, der kraeves for erhvervelse af ret til ydelser paa grundlag af forsikrings- og beskaeftigelsesperioder tilbagelagt i den anden medlemsstat.

Andet og tredje spoergsmaal

30 Med disse spoergsmaal, som vil vaere at behandle under ét, oensker den nationale ret i det vaesentlige afgjort, hvorledes man - i overensstemmelse med faellesskabsretten, herunder navnlig artikel 46 i forordning nr. 1408/71 - skal beregne den alderspension, der tilkommer en vandrende arbejdstager, som opfylder betingelserne for erhvervelse af fuld alderspension alene i henhold til en enkelt medlemsstats lovgivning, i hvilken der tages hensyn til den faktiske eller hermed ligestillede beskaeftigelsesperiode i denne medlemsstat, forhoejet med et vist antal fiktive aar for en periode forud for arbejdstagerens erhvervelse af ret til ydelserne, saafremt arbejdstageren, forud for den for den foerste medlemsstat relevante beskaeftigelse, har tilbagelagt en forsikrings- eller beskaeftigelsesperiode i en anden medlemsstat, som i denne stat giver ret til en invalidepension, der ikke er aendret til en alderspension.

31 Vedroerende besvarelsen af disse spoergsmaal bemaerkes indledningsvis, at artikel 46 i forordning nr. 1408/71 indeholder alle relevante bestemmelser om fastsaettelsen i henhold til faellesskabsretten af ydelser ved alderdom for en arbejdstager, som har vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater.

32 Ifoelge Domstolens praksis (jf. ovennaevnte dom af 16.5.1979, Mura) skal artikel 46 i forordning nr. 1408/71 anvendes fuldt ud i en situation som den i hovedsagen foreliggende, hvor den paagaeldende arbejdstager havde ret til fuld pension i en medlemsstat, uden at der skal tages hensyn til forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder tilbagelagt i andre medlemsstater, da han opfyldte alle betingelserne efter lovgivningen i den foerste medlemsstat for at erhverve ret til ydelsen.

33 Beregningen af ydelsesbeloebet i overensstemmelse med artikel 46 i forordning nr. 1408/71 skal ske i tre etaper.

34 For det foerste skal den kompetente institution beregne den selvstaendige ydelse i henhold til forordningens artikel 46, stk. 1, foerste afsnit. Med henblik herpaa skal den i henhold til sin egen lovgivning fastsaette det ydelsesbeloeb, som arbejdstageren ville have ret til efter denne lovgivning, hvis han ikke oppebar en ydelse ifoelge en anden medlemsstats lovgivning.

35 Det skal tilfoejes, at som det er fastslaaet ovenfor i praemis 17 skal bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 ved beregningen af ydelserne i henhold til faellesskabsretten anvendes fuldt ud, saaledes at den kompetente institution ogsaa skal tage hensyn til forordningens artikel 12, stk. 2.

36 I denne forbindelse henvises til Domstolens praksis (jf. domme af 4.6.1985, sag 58/84, Romano, Sml. s. 1679, og sag 117/84, Ruzzu, Sml. s. 1697), hvorefter en national regel om, at de supplerende fiktive arbejdsaar, som tildeles en arbejdstager, nedsaettes med det antal aar, for hvilke arbejdstageren har ret til pension i en anden medlemsstat, er en reduktionsklausul efter artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71.

37 Det bemaerkes endvidere, at som allerede udtalt ovenfor i praemis 20 er en alderspension, der skal udbetales i henhold til en medlemsstats lovgivning, og en invaliditetsydelse, der endnu ikke er aendret til en alderspension, og som oppebaeres i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, to ydelser af samme art, jf. artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71.

38 Heraf foelger, at i et tilfaelde som det i hovedsagen foreliggende er det ifoelge forordningens artikel 12, stk. 2, andet punktum, udelukket at anvende de nationale antikumulationsregler ved beregningen af ydelserne i overensstemmelse med faellesskabsretten.

39 Naar en arbejdstager i henhold til en medlemsstats lovgivning ved tillaeg af et vist antal fiktive aar ud over den faktiske eller hermed ligestillede beskaeftigelsesperiode har ret til fuld pension, svarer den selvstaendige ydelse, jf. artikel 46, stk. 1, foerste afsnit, i forordning nr. 1408/71 til denne fulde pension, uden at de perioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, i henhold til en national antikumulationsregel kan nedsaettes med det antal fiktive aar, som den faktiske eller hermed ligestillede beskaeftigelsesperiode er forhoejet med.

40 For det andet skal den kompetente institution ifoelge forordningens artikel 46, stk. 1, andet afsnit, derefter beregne det forholdsmaessige ydelsesbeloeb, jf. artikel 46, stk. 2.

41 Med henblik herpaa beregner institutionen foerst i henhold til forordningens artikel 46, stk. 2, litra a), det teoretiske beloeb for den ydelse, arbejdstageren ville kunne goere krav paa, hvis samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt i forskellige medlemsstater, havde vaeret tilbagelagt i den omhandlede medlemsstat og efter den lovgivning, som den paagaeldende institution skal anvende paa tidspunktet for ydelsens fastsaettelse.

42 Det bemaerkes i denne forbindelse for det foerste, at forordningens artikel 46, stk. 2, litra c), bestemmer, at den samlede laengde af forsikringsperioderne ikke maa overstige den laengste forsikringstid, der kraeves tilbagelagt for opnaaelse af en fuld ydelse i henhold til den medlemsstats lovgivning, der gaelder for den institution, som fastsaetter ydelsen.

43 Som allerede bemaerket ovenfor i praemis 25 foelger det heraf, at i en situation som den i hovedsagen foreliggende, hvor arbejdstageren har ret til fuld pension alene i henhold til én medlemsstats lovgivning, uden at det er noedvendigt at tage hensyn til perioder tilbagelagt i henhold til andre medlemsstaters lovgivning, som han har vaeret omfattet af, er det for at erhverve ret til ydelserne ikke noedvendigt at tage hensyn til sidstnaevnte perioder for at supplere de perioder, der er tilbagelagt i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvori der indgives ansoegning om fastsaettelse af ydelserne.

44 I et saadant tilfaelde fastsaettes det teoretiske beloeb af den kompetente institution, hvis lovgivning giver ret til fuld pension, uden hensyntagen til de forsikringsperioder, arbejdstageren har tilbagelagt i en anden medlemsstat.

45 Det bemaerkes for det andet, at med hensyn til spoergsmaalet om medregning af de fiktive perioder ved fastsaettelsen af det teoretiske ydelsesbeloeb, fremgaar det af ordlyden af artikel 46, stk. 2, litra a), at den kompetente institution skal anvende den i staten gaeldende lovgivning fuldt ud. Skal ydelsen saaledes i henhold til lovgivningen beregnes ikke blot paa grundlag af de faktiske og hermed ligestillede perioder, men ogsaa paa grundlag af et vist antal supplerende fiktive aar, skal denne fiktive periode ogsaa tages i betragtning ved beregningen af det teoretiske ydelsesbeloeb.

46 Det bemaerkes videre, at som allerede fastslaaet skal den kompetente institution ved beregningen af ydelserne i henhold til faellesskabsreglerne anvende forordning nr. 1408/71 fuldt ud, herunder navnlig artikel 12, stk. 2, andet punktum, hvorefter de nationale reduktionsklausuler ikke kan goeres gaeldende over for arbejdstageren.

47 Institutionen kan herefter ikke anvende nationale bestemmelser, der er mindre fordelagtige for arbejdstageren end bestemmelserne i forordning nr. 1408/71, og institutionen kan navnlig ikke i henhold til en national antikumulationsregel nedsaette det antal fiktive aar, der i henhold til den af institutionen anvendte lovgivning skal tages i betragtning.

48 Herefter svarer det teoretiske pensionsbeloeb til den fulde pension i den medlemsstat, hvor den kompetente institution er beliggende, uden at der skal tages hensyn til de aar, der er tilbagelagt i de andre medlemsstater.

49 Derefter beregner den kompetente institution i overensstemmelse med forordningens artikel 46, stk. 2, litra b), det faktiske ydelsesbeloeb paa grundlag af det teoretiske beloeb; beregningen foretages forholdsmaessigt efter laengden af de forsikringsperioder, der efter den for institutionen gaeldende lovgivning er tilbagelagt forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, og den samlede laengde af de forsikringsperioder, der efter lovgivningen i alle de beroerte medlemsstater er tilbagelagt forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden.

50 Det bemaerkes, at denne beregning altid skal foretages, idet forordningens artikel 46 som anfoert ovenfor i praemis 32 altid skal anvendes fuldt ud (se ogsaa dom af 13.3.1986, sag 296/84, Sinatra, Sml. s. 1047).

51 Heraf foelger, at det faktiske forholdsmaessige ydelsesbeloeb ogsaa skal beregnes, naar arbejdstageren i den medlemsstat, hvor han ansoeger om fastsaettelse af beloebet, har ret til fuld pension i henhold til denne stats lovgivning, uden at det er noedvendigt at tage hensyn til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat.

52 Denne fortolkning stoettes i oevrigt af selve ordlyden af forordningens artikel 46, stk. 1, andet afsnit, foerste punktum, hvorefter den kompetente institution tillige "skal ... foretage en beregning af det ydelsesbeloeb, man ville have faaet ved anvendelse af de i stk. 2, litra a) og b), fastsatte regler".

53 Med hensyn til medregningen af de fiktive perioder ved beregningen af den forholdsmaessige ydelse fremgaar det af afgoerelse nr. 95 af 24. januar 1974 fra Den Administrative Kommission for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring om fortolkningen af artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 (EFT C 99, s. 5) samt af Domstolens dom af 26. juni 1980 (sag 793/79, Menzies, Sml. s. 2085), at den kompetente institution i en medlemsstat, hvis lovgivning foreskriver, at ydelsens stoerrelse fastsaettes ved medregning af fiktive perioder, der ligger efter forsikringsbegivenhedens indtraeden, alene skal medregne disse perioder ved beregningen af det i artikel 46, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 naevnte teoretiske beloeb, men ikke ved beregningen af det i samme forordnings artikel 46, stk. 2, litra b), naevnte faktiske beloeb.

54 I et tilfaelde som det i hovedsagen foreliggende, hvor de fiktive perioder, der anerkendes af den gaeldende nationale lovgivning, ligger forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, skal disse perioder medregnes ved beregningen af det faktiske ydelsesbeloeb, saaledes som det i oevrigt udtrykkeligt fremgaar af udtrykket "forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt ... forud for forsikringsbegivnhedens indtraeden" i artikel 46, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1408/71.

55 Det skal tilfoejes, at den kompetente institution af samme grunde som de ovenfor i praemis 37, 38 og 39 samt i praemis 46 og 47 anfoerte ikke er befoejet til at nedsaette det antal fiktive aar - hvormed de faktiske beskaeftigelsesaar er forhoejet i henhold til vedkommende medlemsstats lovgivning - med den beskaeftigelsesperiode, arbejdstageren har tilbagelagt i en anden medlemsstat.

56 Det faktiske forholdsmaessige beloeb skal derfor beregnes under hensyntagen til alle de fiktive perioder, der ligger forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, og som den faktiske eller hermed ligestillede beskaeftigelsesperiode er forhoejet med i henhold til den lovgivning, som anvendes af den kompetente institution.

57 Endelig skal den institution, som foretager beregningen, i overensstemmelse med forordningens artikel 46, stk. 1, andet afsnit, andet punktum, sammenligne den selvstaendige ydelse med den forholdsmaessigt beregnede ydelse og tage det hoejeste ydelsesbeloeb i betragtning.

58 I denne forbindelse bemaerkes blot, at i et tilfaelde som det i hovedsagen foreliggende, hvor det teoretiske ydelsesbeloeb svarer til den selvstaendige ydelse, er det faktiske, forholdsmaessigt beregnede beloeb noedvendigvis lavere end det selvstaendige ydelsesbeloeb.

59 I en saadan situation kan der derfor ikke opnaas et for arbejdstageren mere fordelagtigt resultat ved anvendelsen af forordningens artikel 46, stk. 2.

60 For det tredje skal den kompetente institution paase, at det samlede beloeb af alle de selvstaendige og forholdsmaessigt beregnede ydelser, som arbejdstageren har ret til, ikke overstiger den oevre graense i henhold til forordningens artikel 46, stk. 3, foerste afsnit, in casu det hoejeste teoretiske beloeb.

61 Domstolen har fastslaaet (dom af 21.3.1990, sag C-199/88, Cabras, Sml. I, s. 1023), at det hoejeste af de i medfoer af forordningens artikel 46, stk. 2, litra a), beregnede teoretiske ydelsesbeloeb er den oevre graense for de ydelser, som en vandrende arbejdstager har ret til efter faellesskabsretten, hvilket ogsaa gaelder i et tilfaelde som det her foreliggende, hvor det teoretiske ydelsesbeloeb svarer til en fuld ydelse alene i medfoer af en enkelt medlemsstats lovgivning.

62 Hvis den oevre graense overskrides, skal institutionen anvende den faellesskabsretlige antikumulationsregel i forordningens artikel 46, stk. 3, andet afsnit, som ifoelge Domstolens faste praksis (jf. eksempelvis ovennaevnte dom af 5.4.1990, Pian) finder anvendelse under udelukkelse af nationale antikumulationsregler.

63 For saa vidt angaar en situation som den her foreliggende fremgaar det af Domstolens dom af 17. december 1987 (sag 323/86, Collini, Sml. s. 5489), at den institution, der som den eneste udbetaler den selvstaendige ydelse, i henhold til artikel 46, stk. 3, andet afsnit, skal regulere ydelsen og herunder nedsaette den med hele det beloeb, hvormed summen af den af institutionen tildelte selvstaendige ydelse og den forholdsmaessigt beregnede ydelse overskrider det maksimum, der foelger af artikel 46, stk. 3, foerste afsnit.

64 Som det fremgaar af praemis 18 skal den kompetente institution endelig sammenligne det ydelsesbeloeb, der skal udbetales alene i henhold til gaeldende national ret, herunder antikumulationsreglerne, med det beloeb, der skal udbetales i henhold til faellesskabsretten anvendt fuldt ud, herunder antikumulationsreglerne.

65 Hvis det regulerede ydelsesbeloeb, jf. forordningens artikel 46, stk. 3, andet afsnit, overstiger det beloeb, der fremkommer ved kun anvende den nationale gaeldende ret fuldt ud, herunder antikumulationsreglerne, anvendes det regulerede beloeb. Hvis det ydelsesbeloeb, der skal udbetales alene i henhold til den for den kompetente institution gaeldende nationale lov, overstiger det regulerede beloeb, anvendes derimod det nationale beloeb. Ifoelge Domstolens praksis maa ydelserne ikke i henhold til faellesskabsretten beregnes paa en saadan maade, at det foerer til en nedsaettelse af det ydelsesbeloeb, arbejdstageren har erhvervet ret til alene i medfoer af national lovgivning (jf. dom af 21.10.1975, sag 24/75, Petroni, Sml. s. 1149), saaledes at artikel 46 i forordning nr. 1408/71 kun kan anvendes, naar en vandrende arbejdstager i henhold hertil kan oppebaere en ydelse, der mindst svarer til den ydelse, som arbejdstageren kan oppebaere alene paa grundlag af bestemmelserne i en national lovgivning (jf. ovennaevnte dom af 21.3.1990, Cabras).

66 Paa grundlag af disse betragtninger skal den forelaeggende rets andet og tredje spoergsmaal besvares saaledes, at naar en vandrende arbejdstager opfylder betingelserne for erhvervelse af ret til alderspension alene ifoelge én medlemsstats lovgivning, hvorefter der ved fastsaettelsen af pensionen er taget hensyn til de faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder, der er tilbagelagt i denne medlemsstat, forlaenget med et vist antal fiktive aar for en periode inden erhvervelse af retten til ydelserne, og naar arbejdstageren i en anden medlemsstat forud for denne beskaeftigelse har tilbagelagt en forsikrings- eller beskaeftigelsesperiode, der i denne stat giver ret til en invalidepension, der ikke er aendret til alderspension, skal beregningen i henhold til artikel 46 i ovennaevnte forordning nr. 1408/71 af den alderspension, der tilkommer arbejdstageren, foretages saaledes:

a) Fastsaettelse af stoerrelsen af den selvstaendige ydelse, jf. artikel 46, stk. 1, foerste afsnit, i forordning nr. 1408/71, som svarer til stoerrelsen af den pension, der skal udbetales i henhold til den medlemsstats lovgivning, hvor ydelserne oenskes udbetalt, uden at perioder tilbagelagt i en anden medlemsstat kan nedsaettes med det antal fiktive aar, hvormed de faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder i henhold til den lovgivning, den kompetente institution anvender, er forlaenget.

b) Fastsaettelse af den forholdsmaessigt beregnede ydelse, jf. artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, under hensyntagen til alle de fiktive perioder forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, hvormed de faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder i henhold til den lovgivning, den kompetente institution anvender, er forlaenget.

c) Sammenligning af det selvstaendige ydelsesbeloeb med det forholdsmaessigt beregnede ydelsesbeloeb, jf. artikel 46, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 1408/71, idet den kompetente institution skal tage det hoejeste af disse ydelsesbeloeb i betragtning.

d) Fastsaettelse af det regulerede ydelsesbeloeb, jf. artikel 46, stk. 3, i forordning nr. 1408/71, idet den kompetente institution i paakommende tilfaelde skal foretage en nedsaettelse af den selvstaendige ydelse ved herfra at traekke summen af de ydelser, der er beregnet ifoelge artikel 46, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1408/71, saafremt den selvstaendige ydelse overskrider den i artikel 46, stk. 3, foerste afsnit, naevnte oevre graense.

e) Sammenligning af det beloeb, der er resultatet af den fulde anvendelse af gaeldende national ret, herunder antikumulationsreglerne, med det beloeb, der er beregnet paa grundlag af artikel 46 i forordning nr. 1408/71, idet det hoejeste af disse beloeb skal tages i betragtning.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

67 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal du travail de Mons, section de la Louvière, ved dom af 21. december 1990, for ret:

1) En medlemsstats kompetente institution er forpligtet til at anvende artikel 46 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, naar den skal fastsaette de ydelser, der tilkommer en vandrende arbejdstager, som opfylder alle betingelserne for at modtage fuld alderspension i denne stat, og som i en anden medlemsstat oppebaerer en invalidepension, som ikke er aendret til en alderspension, selv om arbejdstageren ifoelge den foerste stats lovgivning ikke har naaet den pensionsalder, der kraeves for erhvervelse af ret til ydelser paa grundlag af forsikrings- og beskaeftigelsesperioder tilbagelagt i den anden medlemsstat.

2) Naar en vandrende arbejdstager opfylder betingelserne for erhvervelse af ret til alderspension alene ifoelge én medlemsstats lovgivning, hvorefter der ved fastsaettelsen af pensionen er taget hensyn til de faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder, der er tilbagelagt i denne medlemsstat, forlaenget med et vist antal fiktive aar for en periode inden erhvervelse af retten til ydelserne, og naar arbejdstageren i en anden medlemsstat forud for denne beskaeftigelse har tilbagelagt en forsikrings- eller beskaeftigelsesperiode, der i denne stat giver ret til en invalidepension, der ikke er aendret til alderspension, skal beregningen i henhold til artikel 46 i ovennaevnte forordning nr. 1408/71 af den alderspension, der tilkommer arbejdstageren, foretages saaledes:

a) Fastsaettelse af stoerrelsen af den selvstaendige ydelse, jf. artikel 46, stk. 1, foerste afsnit, i forordning nr. 1408/71, som svarer til stoerrelsen af den pension, der skal udbetales i henhold til den medlemsstats lovgivning, hvor ydelserne oenskes udbetalt, uden at perioder tilbagelagt i en anden medlemsstat kan nedsaettes med det antal fiktive aar, hvormed de faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder i henhold til den lovgivning, den kompetente institution anvender, er forlaenget.

b) Fastsaettelse af den forholdsmaessigt beregnede ydelse, jf. artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, under hensyntagen til alle de fiktive perioder forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, hvormed de faktiske beskaeftigelsesperioder eller hermed ligestillede perioder i henhold til den lovgivning, den kompetente institution anvender, er forlaenget.

c) Sammenligning af det selvstaendige ydelsesbeloeb med det forholdsmaessigt beregnede ydelsesbeloeb, jf. artikel 46, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 1408/71, idet den kompetente institution skal tage det hoejeste af disse ydelsesbeloeb i betragtning.

d) Fastsaettelse af det regulerede ydelsesbeloeb, jf. artikel 46, stk. 3, i forordning nr. 1408/71, idet den kompetente institution i paakommende tilfaelde skal foretage en nedsaettelse af den selvstaendige ydelse ved herfra at traekke summen af de ydelser, der er beregnet ifoelge artikel 46, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1408/71, saafremt den selvstaendige ydelse overskrider den i artikel 46, stk. 3, foerste afsnit, naevnte oevre graense.

e) Sammenligning af det beloeb, der er resultatet af den fulde anvendelse af gaeldende national ret, herunder antikumulationsreglerne, med det beloeb, der er beregnet paa grundlag af artikel 46 i forordning nr. 1408/71, idet det hoejeste af disse beloeb skal tages i betragtning.