ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DOMSTOLENS KENDELSE (Femte Afdeling)

19. oktober 2007

Sag C-238/07 P

Derya Beyatli

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – personalesag – generel udvælgelsesprøve for statsborgere fra Republikken Cypern – meddelelse om udvælgelsesprøve – frist – klage – skrivelse stilet til chefen for Kommissionens delegation på Cypern«

Angående: Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 5. marts 2007 Beyatli og Armagan Candan mod Kommissionen (sag T-455/04, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), hvorved Retten afviste en sag med påstand om annullation af en afgørelse truffet af udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøve EPSO/A/1/03 om oprettelse af en ansættelsesreserve af sekretærer med cypriotisk statsborgerskab, hvori det blev besluttet ikke at give sagsøgerne adgang til de mundtlige prøver i forbindelse med denne udvælgelsesprøve – fristen for at indgive klage i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2.

Udfald: Appellen forkastes. Derya Beyatli betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Appel – anbringender – anbringende om manglende fremlæggelse af dokumenter – dokumenter uden relevans for afgørelsen om sagens formalitet – appellen forkastet
DOMSTOLENS KENDELSE (Femte Afdeling)

9. november 2007

Sag C-74/07 P

Luciano Lavagnoli

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – forfremmelse – forfremmelsesår 2003 – annullation af listen over tjenestemænd, der er blevet forfremmet – tildeling af forfremmelsespoints«

Angående: Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 23. november 2006, Lavagnoli mod Kommissionen (sag T-422/04, ikke trykt i Samling af Afgørelser), hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation dels af listen over tjenestemænd, der blev forfremmet i forfremmelsesåret 2003, for så vidt som appellanten ikke er opført på denne liste, samt de aktstykker, der dannede grundlag for denne afgørelse, dels, subsidiært, af afgørelsen om tildeling af forfremmelsespoints i nævnte forfremmelsesår for så vidt angår appellanten.

Udfald: Appellen forkastes. Luciano Lavagnoli betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Appel – anbringender – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – afvisning

[Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 17. september 2007, Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) mod Kommissionen (sag T-175/07), hvorved Retten ikke tog en påstand til følge om, at det fastslås, principalt, at appellanten ikke var omfattet af Kommissionens beslutning 2003/193/EF af 5. juni 2002 om skattefritagelser og lån på lempelige vilkår, som Italien har indrømmet til fordel for offentlige forsyningsværker med offentlig aktiemajoritet (EUT 2003 L 77, s. 21), subsidiært, at appellanten ikke har modtaget nogen ulovlig støtte, og som følge heraf annullation af beslutningen, for så vidt som det er nødvendigt.
Domstolens kendelse (Tredje Afdeling) af 3. juli 2008 – Straffesag mod Möginger

(Sag C-225/07)

»Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit – direktiv 91/439/EØF – gensidig anerkendelse af kørekort – inddragelse af førerret – frakendelsesperiode med midlertidigt forbud mod generhvervelse af førerret – gyldighed af kørekort erhvervet i en anden medlemsstat under frakendelsesperioden«

Transport – transport ad landevej – kørekort – direktiv 91/439 (Rådets direktiv 91/439, som ændret ved forordning nr. 1882/2003, art. 1, stk. 2, og art. 8, stk. 2 og 4) (jf. præmis 45 og konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Amtsgericht Landau/Isar – fortolkning af artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort (EFT L 237, s. 1) – bopælsmedlemsstats manglende anerkendelse på sit område af et kørekort, som er erhvervet i en anden medlemsstat under en frakendelsesperiode med midlertidigt forbud mod generhvervelse af førerretten i bopælsmedlemsstaten.

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 af 29. september 2003, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat nægter at anerkende gyldigheden af et kørekort udstedt af en anden medlemsstat, når indehaveren på tidspunktet for denne udstedelse var omfattet af en frakendelsesperiode med midlertidigt forbud mod generhvervelse af førerretten i den førstnævnte medlemsstat. Den omstændighed, at spørgsmålet om gyldigheden opstår efter udløbet af denne frakendelsesperiode, har ingen betydning i denne henseende.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 20. juni 2008 – Ayuntamiento de Madrid et Madrid Calle 30 mod Kommissionen

(Sag C-448/07 P)

»Appel – tilvejebringelse af data vedrørende proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud – forordning (EF) nr. 3605/93 – det europæiske nationalregnskabssystem 1995 (ENS 95) – forordning (EF) nr. 2223/96 – klassificering af »Madrid Calle 30« i sektoren for »offentlig forvaltning og service« – Eurostats pressemeddelelse – retsakt, der kan gøres til genstand for søgsmål«

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – akter, der har bindende retsvirkninger – pressemeddelelse fra Kommissionen, der offentliggør oplysninger om offentlig gæld og underskud – stiltiende beslutning, der klassificerer en enhed i sektoren for »offentlig forvaltning og service« inden for rammerne af det europæiske nationalregnskabssystem 1995 – foreligger ikke (art. 230 EF; Rådets forordning nr. 3605/93, art. 8a, stk. 1, 8c, 8g, 8h og 8i, stk. 1) (jf. præmis 45-53)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 12. juli 2007, Ayuntamiento de Madrid og Madrid Calle 30, SA mod Kommissionen (sag T-177/06), hvorved Retten afviste en påstand om annullation af Eurostats pressemeddelelse nr. 48/2006 af 24. april 2006, for så vidt som den indeholder en beslutning fra Kommissionen (Eurostat), der klassificerer Madrid Calle 30 i sektoren for »offentlig forvaltning og service« inden for rammerne af det europæiske nationalregnskabssystem 1995 (ENS 95).

Konklusion

1) Appellen forkastes.
18

Consiglio di Stato er imidlertid i tvivl om, hvorvidt det anfægtede projekt burde vurderes i henhold til bl.a. artikel 4, sammenholdt med bilag II og bilag III til direktiv 85/337, idet projektet er en del af en større omstrukturering af en række veje i de berørte kvarterer, således at det tilkommer den kompetente myndighed at tage hensyn til »kumulationen« af forskellige projekter, hvilket er et kriterium, der udtrykkeligt er fastsat i nævnte bilag III. Consiglio di Stato har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal artikel 2 i direktiv 87/337 — hvorefter der skal foretages en vurdering af projekters indvirkning på miljøet, hvis de pågældende projekter, som er defineret i [direktivets] artikel 4, kan få en væsentlig indvirkning herpå — fortolkes således, at ethvert projekt, der har en betydelig indvirkning på miljøet, skal undergives [denne] vurdering heraf, selv om projektet ikke er omfattet af direktivets bilag I eller II, eller skal bestemmelsen fortolkes således, at kun de projekter, som er nævnt i [direktivets] bilag I og bilag II, skal undergives [denne] miljøvurdering? 2) Indebærer artikel 4 i direktiv 85/337 — hvorefter medlemsstaterne har mulighed for at foreskrive, at projekter, der er opført i [direktivets] bilag II, skal undergives en miljøvurdering, enten ved hjælp af en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde eller ved hjælp af forud fastsatte kriterier, som tillige tager hensyn til kriterierne i [direktivets] bilag III — en præcis forpligtelse for medlemsstaterne eller kun en mulighed for dem for at tage hensyn til alle kriterierne i [dette] bilag III? 3) Har den italienske lovgiver med artikel 1 i dekretet fra republikkens præsident af 12. april 1996 foretaget en korrekt gennemførelse af artikel 4 i direktiv 85/337 og samme direktivs bilag III under hensyn til, at det kriterium for projektets kumulation med andre projekter, der er nævnt i bilag III, ikke er medtaget i bestemmelsen som kriterium for at undergive projekter, der er opført i direktivets bilag II, en miljøvurdering?«
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 21. maj 2008 – Mihal mod Daňový úrad Košice V

(Sag C-456/07)

»Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit – sjette momsdirektiv – afgiftspligtige personer – artikel 4, stk. 5, første afsnit – offentligretlige organer – fogeder – fysiske og juridiske personer«

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – fælles merværdiafgiftssystem – afgiftspligtige personer (Rådets direktiv 77/388, art. 4, stk. 5, første afsnit) (jf. præmis 23)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Najvyšší súd Slovenskej republiky – fortolkning af artikel 4, stk. 5, første afsnit, i direktiv 77/388/EØF: Rådets sjette direktiv af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag – afgiftsfritagelse for et offentligretligt organ, som udøver virksomhed eller foretager transaktioner i egenskab af offentlig myndighed – fogeder omfattet heraf ved udøvelsen af deres offentlige funktioner – direkte virkning.

Konklusion

Virksomhed, som udøves af en privat person, såsom fogedvirksomhed, er ikke fritaget for merværdiafgiften, alene fordi virksomheden henhører under den offentlige myndigheds prærogativer. Selv om det antages, at en foged ved varetagelsen af sine funktioner udøver myndighedsprærogativer, udøver den pågældende i henhold til en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede ikke denne virksomhed som offentligretligt organ, da den pågældende ikke er integreret i det offentliges forvaltningsapparat, men derimod i form af selvstændig økonomisk virksomhed, som udøves inden for rammerne af et liberalt erhverv, og den pågældende er derfor ikke omfattet af fritagelsen i artikel 4, stk. 5, første afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag.
Artikel 50 i forordning nr. 1493/1999 bestemmer:

»1. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger til, at det på de betingelser, der er fastsat i artikel 23 og 24 i aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder, bliver muligt for interesserede parter at forhindre, at en geografisk betegnelse til identifikation af et af de i artikel 1, stk. 2, litra b), nævnte produkter anvendes i Fællesskabet for et produkt, som ikke [har] oprindelse på det sted, som den geografiske betegnelse henviser til […]

2. I denne artikel forstås ved »geografisk betegnelse« en betegnelse, der tjener til at identificere et produkt som havende oprindelse i et tredjeland, der er medlem af Verdenshandelsorganisationen, eller i en region eller et område i det pågældende tredjeland, i de tilfælde, hvor produktets kvalitet, omdømme eller andre bestemte kendetegn hovedsagelig er knyttet til denne geografiske oprindelse.

[…]«
18

Under disse omstændigheder besluttede prud’homie de pêche de Martigues at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal artikel 11a i [forordning nr. 894/97] fortolkes således, at bestemmelsens forbud omfatter drivgarn, som ikke eller næsten ikke driver som følge af, at de er fastgjort til et drivanker? 2) Er artikel 11a, stk. 1 og 2, i [forordning nr. 894/97] gyldig for så vidt som a) bestemmelsen synes at forfølge et mål, som udelukkende er af miljømæssig karakter, selv om dens retsgrundlag er artikel [43 EF (efter ændring nu artikel 37 EF)] b) bestemmelsen ikke indeholder en definition af drivgarn og således ikke klart fastlægger bestemmelsens anvendelsesområde c) bestemmelsen ikke er klart begrundet d) bestemmelsen hverken tager hensyn til de tilgængelige videnskabelige og tekniske data, de miljømæssige forhold i de forskellige områder i Fællesskabet eller de fordele og omkostninger, som følger af det deri indeholdte forbud e) bestemmelsen ikke er forholdsmæssig i forhold til det forfulgte formål f) bestemmelsen er diskriminerende, idet den behandler geografiske, økonomiske og sociale situationer, som er meget forskellige, på samme måde, og g) bestemmelsen ikke indeholder undtagelser vedrørende de fiskere, som udøver fiskeri i mindre omfang, f.eks. ved hjælp af redskabet »thonaille«, som ud over at være en traditionel form for fiskeri i Middelhavet, der er essentiel for den befolkning, som udøver den, desuden er særdeles selektiv[?]«
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 16. maj 2007, Merant mod KHIM (sag T-491/04), hvorved Retten annullerede afgørelse R 542/2002-2 truffet den 18. oktober 2004 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), som tog en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse til følge, hvorved denne delvist afslog ansøgningen om registrering af EF-ordmærket »FOCUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 6, 7, 8, 9, 14, 15, 16, 21, 24, 25, 26, 28, 29, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 39, 41 og 42 i en indsigelsessag indledt af indehaveren af det nationale figurmærke »MICRO FOCUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 41 og 42 – risiko for forveksling mellem to varemærker.
Begrebet »transaktioner, herunder forhandlinger, vedrørende anbringelse af midler […] [og] betalinger«, i artikel 13, punkt B, litra d), nr. 3, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at det ikke vedrører levering af tjenesteydelser fra en agent, der handler for en agenturgivers regning, når agenturgiveren driver virksomhed med indgåelse af væddemål på hestevæddeløb og andre sportsbegivenheder, og når agentens virksomhed består i, at han indgår væddemålene i agenturgiverens navn, registrerer væddemålene, bekræfter indgåelsen af væddemålene over for kunden ved udstedelse af en kvittering, indsamler indsatserne, udbetaler gevinsterne, påtager sig hele ansvaret over for agenturgiveren for så vidt angår opbevaring af de indsamlede indsatser og bærer risikoen for tyveri og/eller tab af penge, og herfor modtager et vederlag fra agenturgiveren i form af kommission.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) den 11. juli 2007 i sag T-351/03, Schneider Electric mod Kommissionen, hvorved Retten tilpligtede Det Europæiske Fællesskab dels at erstatte Schneider Electrics udgifter i forbindelse med selskabets deltagelse i den genoptagne procedure for kontrol af virksomhedsovertagelsen, der blev gennemført efter afsigelsen af Rettens domme af 22. oktober 2002, Schneider Electric mod Kommissionen (sagerne T-310/01 og T-77/02), dels at betale to tredjedele af Schneider Electrics tab som følge af den nedsættelse af salgsprisen for Legrand SA, som Schneider Electric måtte indrømme køberen til gengæld for en udsættelse af det endelige tidspunkt for den effektive gennemførelse af salget af Legrand indtil den 10. december 2002 – betingelser for, at Fællesskabet kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold – begreberne culpa, tab og direkte årsagsforbindelse mellem den begåede fejl og det lidte tab – en kontrolprocedure af en fusions forenelighed med fællesmarkedet, der må karakteriseres som en »tilstrækkeligt kvalificeret« tilsidesættelse af fællesskabsretten.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 18. oktober 2007, AMS mod KHIM – American Medical Systems (AMS Advanced Medical Services) (sag T-425/03), hvorved Retten forkastede annullationssøgsmålet indgivet af ansøgeren om figurmærket »AMS Advanced Medical Services« for varer og tjenesteydelser i klasse 5, 10 og 42 til prøvelse af en afgørelse truffet af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret den 12. september 2003, hvorved Indsigelsesafdelingens afgørelse blev annulleret, og indsigelsen fra indehaveren af det nationale ordmærke »AMS« blev taget delvist til følge – indsigelsessag – spørgsmål om imødekommelse af en anmodning om bevis for den reelle brug af et ældre varemærke fremsat første gang for appelkammeret.
Artikel 4, stk. 1, første led, i direktiv 90/435, sammenholdt med samme artikels stk. 2, skal fortolkes således, at den ikke pålægger medlemsstaterne nødvendigvis at tillade, at overskud, som udloddes til et moderselskab med hjemsted i denne stat af et datterselskab med hjemsted i en anden medlemsstat, kan fradrages fuldstændigt i moderselskabets overskud for det pågældende skatteår, og at et herved fremkommet tab kan fremføres til et senere skatteår. Det tilkommer medlemsstaterne på baggrund af dels forholdene i deres nationale retsorden, dels den mulighed, der er fastsat i nævnte artikel 4, stk. 2, at fastsætte nærmere bestemmelser om, hvordan det resultat, der er foreskrevet i artiklens stk. 1, første led, sikres.

Når en medlemsstat har valgt fritagelsesordningen i artikel 4, stk. 1, første led, i direktiv 90/435, og medlemsstatens skattelovgivning i princippet tillader, at tab fremføres til efterfølgende skatteår, er denne bestemmelse imidlertid til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, der medfører, at et moderselskabs tab, som kan fremføres, nedsættes, således at det højst svarer til det modtagne udbytte.
1

Ved afgørelse af 26. februar 2007, indgået til Domstolen den , har rechtbank van koophandel te Brussel (retten for handelssager i Bruxelles) i medfør af artikel 234 EF forelagt præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 4, stk. 2, artikel 6 og artikel 9, stk. 2 og 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder (EFT L 196, s. 7), og artikel 9, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1891/2004 af om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om foranstaltninger over for varer, der krænker sådanne rettigheder (EUT L 328, s. 16).
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 22. maj 2007, Mebrom mod Kommissionen (sag T-198/05), hvorved Retten ikke tog en påstand til følge om erstatning for den skade, sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af den omstændighed, at Kommissionen undlod at etablere en ordning, der gjorde det muligt for virksomheden at importere methylbromid til Den Europæiske Union i henhold til artikel 6 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget (EFT L 244, s. 1).
1)

Gennemgangen af artikel 6, stk. 4, i Kommissionens forordning (EF) nr. 314/2002 af 20. februar 2002 om gennemførelsesbestemmelser for kvoteordningen for sukker, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 38/2004 af 9. januar 2004, for så vidt som denne bestemmelse ikke fastsætter, at der ved beregningen af produktionsafgiften, fra det eksporterbare overskud skal udelukkes de sukkermængder, der er indeholdt i udførte forarbejdede produkter, for hvilke der ikke er blevet tildelt eksportrestitution, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden heraf.
21

Deniz Sahin anlagde sag for Verwaltungsgerichtshof til prøvelse af denne afgørelse fra Bundesminister für Inneres. Denne ret har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) a) Skal artikel 3, stk. 1, artikel 6, stk. 2, samt artikel 7, stk. 1, litra d), og [artikel 7], stk. 2, i […] direktiv 2004/38 […] fortolkes således, at de også omfatter familiemedlemmer i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i direktivets artikel 2, nr. 2, der er kommet til værtsmedlemsstaten uafhængigt af unionsborgeren (direktivets artikel 2, nr. 3) og først dér er blevet familiemedlem til eller har stiftet et familieliv med unionsborgeren? b) Hvis dette er tilfældet, er det da ydermere en betingelse, at familiemedlemmet på det tidspunkt, hvor status som familiemedlem eller familielivet stiftes, opholder sig lovligt i værtsmedlemsstaten? Er det i bekræftende fald tilstrækkeligt til, at der foreligger lovligt ophold, at familiemedlemmet alene har opholdsret i kraft af sin egenskab af asylansøger? c) Hvis det følger af svarene på det første spørgsmål, litra a) og b), at der ikke af direktivet kan udledes en opholdsret for et familiemedlem, der »kun« har ret til ophold i sin egenskab af asylansøger, og som er kommet til værtsmedlemsstaten uafhængigt af unionsborgeren og først dér er blevet familiemedlem til eller har stiftet et familieliv med unionsborgeren, kan der da ikke desto mindre i en situation, der er kendetegnet ved, at familiemedlemmet har opholdt sig i værtsmedlemsstaten i knapt fire år og dér har været gift i et år med en unionsborger — med hvem han har levet sammen i ca. tre og et halvt år, og med hvem han har et 20 måneder gammelt fællesbarn — i lyset af den grundlæggende ret til respekt for familielivet udledes en opholdsret af artikel 18 EF, henholdsvis artikel 39 EF? 2) Er direktivets artikel 9, stk. 1, og artikel 10, stk. 1, til hinder for nationale retsforskrifter, hvorefter familiemedlemmer til en unionsborger, som ikke er statsborgere i en medlemsstat, og som har en opholdsret i medfør af fællesskabsretten, særligt direktivets artikel 7, stk. 2, ikke kan få udstedt et opholdskort (»opholdskort for familiemedlem til en unionsborger«) alene af den grund, at de er berettiget til (foreløbigt) ophold i værtsmedlemsstaten i henhold til bestemmelser i denne stats asyllovgivning?«
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 12. september 2007, Glaverbel mod KHIM (sag T-141/06), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål vedrørende afgørelse R-986/2004-4 truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) den 1. marts 2006, der afviste klagen over undersøgerens afgørelse, der afslog registrering af et figurmærke, der gengiver en glasoverflades tekstur, for visse varer i klasse 19 og 21.
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 17. september 2007, S.A.BA.R mod Kommissionen (sag T-176/07), hvorved Retten ikke tog en påstand til følge om annullation af Kommissionens beslutning af 5. juni 2002, som fastslog, at den støtteordning (C-27/99 ex NN 69/98), der er foreskrevet ved italiensk lovgivning i form af skattefritagelser og lån på lempelige vilkår til fordel for offentlige forsyningsværker med offentlig aktiemajoritet, er uforenelig med fællesmarkedet (EUT 2003 L 77, s. 21).
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 6. februar 2007, Aktieselskabet af 21. november 2001 mod KHIM (sag T-477/04), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et søgsmål indledt af ansøgeren om ordmærket »TDK« for varer i klasse 25 til prøvelse af afgørelse R 364/2003-1, truffet den 7. oktober 2004 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på en klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere det nævnte ordmærke inden for rammerne af en indsigelsessag rejst af indehaveren af de nationale og EF-ord- og figurmærker »TDK«.