ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – varemærke, der består af det særlige udseende, som overfladen på en flydende vares emballage har

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

Kriterierne for bedømmelsen af, om tredimensionale varemærker, der består af selve varens udseende, har fornødent særpræg, er ikke forskellige fra dem, der finder anvendelse på andre typer varemærker.

Ved anvendelsen af disse kriterier skal der imidlertid tages hensyn til, at gennemsnitsforbrugerens opfattelse ikke nødvendigvis er den samme, når der er tale om et tredimensionalt varemærke, der består af selve varens udseende, som når der er tale om et ord- eller figurmærke, der består af et tegn, som er uafhængigt af udseendet af de varer, det betegner. Gennemsnitsforbrugerne er nemlig ikke vant til at udlede varers oprindelse af deres form eller emballage uden nogen grafisk eller tekstmæssig bestanddel, og det kan derfor vise sig vanskeligere at bevise, at et sådant tredimensionalt varemærke har særpræg, end at et ord- eller figurmærke har det.

Under disse omstændigheder er det kun et varemærke, der afviger betydeligt fra normen eller branchesædvanen og derfor kan opfylde sin grundlæggende oprindelsesfunktion, som ikke mangler fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker.

Denne retspraksis, der er udviklet i forbindelse med tredimensionale varemærker, som består af selve varens udseende – eller af emballagen til varer, såsom drikkevarer, der er emballeret i omsætningen af grunde, der er forbundet med selve varens art – finder tilsvarende anvendelse, når det varemærke, der søges registreret, er et »andet« varemærke, der består af det særlige udseende, som overfladen på en flydende vares emballage har. I et sådant tilfælde består varemærket nemlig heller ikke af et tegn, som er uafhængigt af fremtrædelsesformen for den nødvendige emballage for de varer, det betegner.

(jf. præmis 45-48)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere – familieydelser – personer, der har ret til pension efter lovgivningen i flere medlemsstater – børnetilskud og efterladteydelser – handicappede børn

[Rådets forordning nr. 1408/71, som ændret ved forordning nr. 1992/2006, art. 77, stk. 2, litra b), nr. i), og art. 78, stk. 2, litra b), nr. i)]

Sammendrag

Artikel 77, stk. 2, litra b), nr. i), og artikel 78, stk. 2, litra b), nr. i), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1992/2006, skal fortolkes således, at personer, der modtager en alders- og/eller invalidepension eller er børn af en afdød arbejdstager, som har været omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater, men hvis ret til pension og efterladteydelse alene hviler på lovgivningen i den tidligere beskæftigelsesstat, er berettiget til hos de kompetente myndigheder i denne stat at stille krav om udredning af det børnetilskud, der er fastsat i denne lovgivning for handicappede børn, med det fulde beløb, også selv om de pågældende ikke i bopælsmedlemsstaten har ansøgt om at modtage sammenlignelige ydelser, der udredes med et højere beløb efter lovgivningen i den sidstnævnte stat, fordi de har valgt en anden ydelse til handicappede, som er uforenelig med disse ydelser, når retten til børnetilskud i den tidligere beskæftigelsesmedlemsstat er opnået alene efter lovgivningen i denne stat. Dette gør sig ligeledes gældende, når de berørte parter ikke efter lovgivningen i bopælsmedlemsstaten kan vælge udbetaling af børnetilskud i denne stat.

(jf. præmis 57 og 59 samt domskonkl. 1-2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – beskatning af energiprodukter og elektricitet – fritagelse for energiprodukter, der leveres til anvendelse som flybrændstof, medmindre der er tale om ikke-erhvervsmæssig privatflyvning – rækkevidde

[Rådets direktiv 2003/96, art. 14, stk. 1, litra b)]

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – beskatning af energiprodukter og elektricitet – fritagelse for motorbrændstof, der anvendes til fremstilling, udvikling, afprøvning og vedligeholdelse af fly – rækkevidde

[Rådets direktiv 2003/96, art. 15, stk. 1, litra j)]

Sammendrag

1. Artikel 14, stk. 1, litra b), i direktiv 2003/96/EF om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet skal fortolkes således, at fritagelsen for afgift på motorbrændstof til luftfartøjer som omhandlet i denne bestemmelse ikke kan indrømmes en virksomhed, der med henblik på at udvikle sine forretninger anvender et fly, som tilhører virksomheden, til at forestå sine medarbejderes rejser til kunder eller erhvervsmesser, for så vidt som disse rejser ikke direkte tjener til virksomhedens levering af en tjenesteydelse med fly mod vederlag.

(jf. præmis 33 og domskonkl. 1)

2. Artikel 15, stk. 1, litra j), i direktiv 2003/96 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet skal fortolkes således, at motorbrændstof, som er anvendt under flyvning til og fra et anlæg til vedligeholdelse af luftfartøjer, ikke er omfattet af bestemmelsens anvendelsesområde.

(jf. præmis 39 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – kapitaltilførselsafgifter – udvidelse af selskabsformuen

[Rådets direktiv 69/335, art. 4, stk. 2, litra b)]

Sammendrag

Artikel 4, stk. 2, litra b), i direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved direktiv 85/303, skal fortolkes således, at en selskabsdeltagers overtagelse af et selskabs tab, der beror på en forpligtelse, som deltageren har påtaget sig forud for, at tabene er opstået, og som udelukkende har til formål at sikre dækningen af tabene, ikke udvider selskabets selskabsformue.

Selv om en selskabsdeltagers overtagelse af et selskabs tab i princippet skal betragtes som en ydelse, der forøger selskabets formue, gælder dette nemlig ikke under de ovennævnte omstændigheder. Denne undtagelse er begrundet i den omstændighed, at i medfør af den forpligtelse, som en selskabsdeltager forudgående har påtaget sig, kan det selskab, som forpligtelsen er indgået til fordel for – uanset resultaterne af selskabets virksomhed – ikke bogføre noget tab, idet tabene automatisk overføres til selskabsdeltageren. I det særlige tilfælde, hvor en sådan forpligtelse er indgået forud for, at selskabets tab er konstateret, står det følgelig fast, at resultaterne af selskabets virksomhed ikke ændrer på selskabets økonomiske kapacitet.

(jf. præmis 21-24 og 26 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Miljø

–

affald

–

deponering af affald

–

direktiv 1999/31

–

national lovgivning, der foreskriver behandling af asfaltcementaffald i deponeringsanlæg for inert affald

–

undladelse [art. 258 TEUF; Rådets direktiv 1999/31, art. 2, litra e), art. 3, stk. 1, art. 6, litra d), og art. 16, og bilag II; Rådets afgørelse 2003/33, bilag] (jf. præmis 25, 26 og 28 samt domskonkl.)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – ukorrekt gennemførelse af artikel 2, litra e), artikel 3, stk. 1, og artikel 6, litra d), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (EFT L 182, s. 1) og bestemmelserne i bilaget til Rådets beslutning 2003/33/EF af 19. december 2002 om opstilling af kriterier og procedurer for modtagelse af affald på deponeringsanlæg i henhold til artikel 16 og bilag II i direktiv 1999/31/EF (EFT L 11, s. 27) – national lovgivning, der i strid med direktivet fastsætter en kategori af »inert og farligt« affald – deponering af asbestcementaffald på deponeringsanlæg.

Afgørelse

Konklusion

1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, litra e), artikel 3, stk. 1, og artikel 6, litra d), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald og bestemmelserne i bilaget til Rådets beslutning 2003/33/EF af 19. december 2002 om opstilling af kriterier og procedurer for modtagelse af affald på deponeringsanlæg i henhold til artikel 16 og bilag II i direktiv 1999/31/EF, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at sikre, at asbestcementaffald behandles på passende deponeringsanlæg.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – ansvarsforsikring for motorkøretøjer – den lovpligtige forsikrings dækningsområde i forhold til tredjemand – klausul om ansvarsfraskrivelse – færdselsuheld forvoldt af en fører, der ikke er forsikret

(Rådets direktiv 72/166, 84/5, art. 2, stk. 1, og 90/232, art. 1 stk. 1)

Sammendrag

Artikel 1, stk. 1, i tredje direktiv 90/232 og artikel 2, stk. 1, i andet direktiv 84/5 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der har til virkning, at forsikringsgiver automatisk fritages for forpligtelsen til at yde erstatning til en passager, der er skadelidt i forbindelse med et færdselsuheld, når uheldet er forvoldt af en fører, der ikke er forsikret i henhold til forsikringspolicen, og denne skadelidte – som var passager i køretøjet på uheldstidspunktet – var forsikret til at føre det pågældende køretøj og havde givet føreren lov til at føre køretøjet.

Denne fortolkning ville ikke være anderledes, såfremt den forsikrede skadelidte vidste, at den person, han lod føre køretøjet, ikke var forsikret med henblik herpå, eller troede, at føreren var forsikret, eller havde overvejet, om føreren var forsikret.

Ansvarsforsikringen for motorkøretøjer skal nemlig i henhold til artikel 3, stk. 1, i første direktiv 72/166 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer dække samtlige skadelidte ud over føreren af det køretøj, som forvoldte ulykken, medmindre en af de i første, andet eller tredje direktiv udtrykkeligt fastsatte undtagelser finder anvendelse.

(jf. præmis 44, 46 og 50 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 2001/29 – harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet – overføring til almenheden – begreb

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29, art. 3, stk. 1)

Sammendrag

Direktiv 2001/29/EF om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet og særligt dets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at det udelukkende omfatter overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted, med udelukkelse af enhver overføring af et værk, som fremføres direkte på et offentligt tilgængeligt sted, uanset metoden til offentlig fremførelse eller direkte præsentation af værket.

(jf. præmis 41 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – fælles markedsordning – fjerkrækød – eksportrestitutioner – tarifering i nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter

(Kommissionens forordning nr. 3846/87, bilag I)

2. Landbrug – fælles markedsordning – fjerkrækød – eksportrestitutioner – tarifering i nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter

(Kommissionens forordning nr. 3846/87, bilag I)

3. Landbrug – fælles markedsordning – fjerkrækød – eksportrestitutioner – tarifering i nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter

(Kommissionens forordning nr. 3846/87, bilag I)

4. Toldunion – toldangivelser – efterfølgende kontrol – delvis undersøgelse af varer, der er omfattet af en og samme angivelse – resultater gælder for alle angivne varer

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 70, stk. 1)

Sammendrag

1. Underposition 0207 12 90 i bilag I til forordning nr. 3846/87 om fastsættelsen af nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter skal fortolkes således, at en fjerkræslagtekrop, der henhører under denne underposition, skal være fuldstændigt renset, således at det udgør en tariferingsretlig hindring, såfremt en slagtekrop efter den maskinelle rensningsprocedure præsenteres med f.eks. en del af tarmen eller luftrøret.

(jf. præmis 57 og domskonkl. 1)

2. Produktkode 0207 12 90 9990 i bilag I til forordning nr. 3846/87 om fastsættelsen af nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter skal fortolkes således, dels at begrebet »uregelmæssig sammensætning« alene tillader tilstedeværelsen i en fjerkræslagtekrop af maksimalt fire af de dér nævnte indvolde i et eller flere eksemplarer, forudsat at det samlede antal ikke overstiger fire stykker, dels at den ikke omfatter fjerkræslagtekroppe, hvor luftrøret stadig er vedhæftet halsen.

(jf. præmis 69 og 93 samt domskonkl. 2 og 5)

3. Underposition 0207 12 10 i bilag I til forordning nr. 3846/87 om fastsættelsen af nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter skal fortolkes således, at den ikke omfatter fjerkræslagtekroppe, i hvilke en af de indvolde, der er nævnt i underpositionen, nemlig hals, hjerte, lever og kråse, er til stede flere gange. Derimod henhører en fjerkræslagtekrop, hvorpå der efter den maskinelle plukningsproces forekommer enkelte små rørfjer, fjer, fjerposer og dun, under denne underposition, for så vidt som disse rester er forenelige med kendetegnene ved grydeklare høns og med en sund og sædvanlig handelskvalitet.

(jf. præmis 74 og 87 samt domskonkl. 3 og 4)

4. I forbindelse med toldkontrollen af, at eksportvarerne svarer til den toldposition, der er anført i udførselsangivelsen, gælder resultatet af en undersøgelse af en del af de angivne varer for alle varerne i angivelsen i overensstemmelse med artikel 70, stk. 1, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks. Der skal ikke accepteres en fejlmargin, som gør det muligt at antage, at en enkelt afvigelse ikke er til hinder for restitution.

(jf. præmis 107 og domskonkl. 6)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – ret til årlig betalt ferie

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88, art. 7, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for nationale retsforskrifter eller praksis, såsom kollektive overenskomster, der ved hjælp af en overførselsperiode på 15 måneder, efter hvis udløb retten til årlig betalt ferie bortfalder, begrænser kumulation af sådanne ferierettigheder for en arbejdstager, der har været uarbejdsdygtig i flere på hinanden følgende referenceperioder.

(jf. præmis 44 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Unionsborgerskab – retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – direktiv 2004/38 – retten til ud- og indrejse – anvendelsesområde

(Art. 21 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38, art. 4, stk. 1)

2. Unionsborgerskab – retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – direktiv 2004/38 – begrænsning i retten til indrejse og ophold af hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed

(Art. 21 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38, art. 27)

Sammendrag

1. Status som unionsborger giver en europæisk statsborger rettigheder, der er knyttet til denne status, herunder over for sin oprindelsesmedlemsstat, og navnlig den ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, som er fastsat i artikel 21 TEUF. Retten til fri bevægelighed omfatter både en ret for unionsborgere til at indrejse i en anden medlemsstat end oprindelsesmedlemsstaten og en ret til at forlade sidstnævnte medlemsstat. De grundlæggende friheder i denne traktat ville nemlig blive berøvet deres indhold, hvis oprindelsesmedlemsstaten uden gyldig grund kunne forbyde sine egne statsborgere at forlade dens område og indrejse på en anden medlemsstats område.

Da artikel 4, stk. 1, i direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område udtrykkeligt bestemmer, at alle unionsborgere, der er i besiddelse af et gyldigt identitetskort eller pas, har ret til at forlade en medlemsstats område for at rejse til en anden medlemsstat, falder den situation, hvor en person har fået et forbud mod at forlade et land, hvor vedkommende er statsborger, ind under anvendelsesområdet for nævnte direktiv.

(jf. præmis 24-27)

2. Artikel 21 TEUF og artikel 27 i direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område er ikke til hinder for en national ordning, der tillader begrænsninger i den ret, som tilkommer en statsborger i en medlemsstat til at rejse til en anden medlemsstat, bl.a. med den begrundelse, at den pågældende er blevet idømt straf for narkotikahandel i en anden stat, forudsat at den pågældende statsborgers personlige adfærd for det første udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod en grundlæggende samfundsinteresse, at den påtænkte indskrænkende foranstaltning for det andet er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det formål, som den forfølger, og ikke går videre end nødvendigt for at nå dette mål, samt at denne foranstaltning for det tredje kan være genstand for en effektiv domstolsprøvelse, der gør det muligt at efterprøve, såvel faktisk som retligt, foranstaltningens lovlighed i henhold til kravene i EU-retten.

(jf. præmis 42 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens – direktiv 80/987 – begrænsning af garantiinstitutionernes betalingsforpligtelse

(Rådets direktiv 80/987, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/74, art. 3 og 4)

Sammendrag

Artikel 3 og 4 i Rådets direktiv 80/987 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, som ændret ved direktiv 2002/74, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter arbejdstagere i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens er forpligtet til at lade sig registrere som arbejdssøgende for at kunne hævde deres ret til fuld betaling af løntilgodehavender, der ikke er anfægtet, og som er anerkendt i den nationale lovgivning.

Medlemsstaterne kan nemlig kun undtagelsesvis i henhold til artikel 4 i direktiv 80/987 begrænse betalingspligten som omhandlet i direktivets artikel 3. Denne artikel 4 skal fortolkes indskrænkende og i overensstemmelse med direktivets sociale målsætning, som er at sikre alle arbejdstagere en minimumsbeskyttelse. Derfor er de tilfælde, hvor det er tilladt at begrænse garantiinstitutionernes betalingspligt, udtømmende opregnet i direktiv 80/987, og de omhandlede bestemmelser skal fortolkes strengt, henset til disses undtagelsesmæssige karakter og direktivets formål. I det lys ville det være i strid med formålet med direktivet at fortolke dette og især dets artikel 3 og 4 således, at en arbejdstager på grund af dennes manglende overholdelse af forpligtelsen til at lade sig registrere som arbejdssøgende inden for en given frist, er underlagt en fast og automatisk nedsættelse af godtgørelsen af sine løntilgodehavender – der ikke er anfægtet, og som er anerkendt i den nationale lovgivning – og derfor ikke kan nyde godt af garantien mod de løntab, han reelt har haft i referenceperioden.

(jf. præmis 30, 31, 34, 35 og 39 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retligt samarbejde i civile sager – insolvensbehandling – forordning nr. 1346/2000 – international kompetence til at indlede en insolvensbehandling – indledning af en territorial insolvensbehandling, inden hovedinsolvensbehandlingen er indledt – betingelser

[Rådets forordning nr. 1346/2000, art. 3, stk. 4,litra a)]

2. Retligt samarbejde i civile sager – insolvensbehandling – forordning nr. 1346/2000 – international kompetence til at indlede en insolvensbehandling – indledning af en territorial insolvensbehandling, inden hovedinsolvensbehandlingen er indledt – betingelser

[Rådets forordning nr. 1346/2000, art. 3, stk. 4,litra b)]

Sammendrag

1. Det skal være objektivt umuligt at indlede en hovedinsolvensbehandling som fastsat i artikel 3, stk. 4, litra a), i forordning nr. 1346/2000 om konkurs, og denne forhindring må ikke variere i forhold til de specifikke omstændigheder, under hvilke anmodningen om indledning af en sådan insolvensbehandling er indgivet. Selv om det forhold, at det er umuligt at indlede en hovedinsolvensbehandling, kan skyldes de karakteristika, som knytter sig til egenskaben af skyldner, kan det derimod ikke følge af det forhold alene, at en bestemt person, såsom statsadvokaturens repræsentant i en medlemsstat, på hvis område skyldneren har et forretningssted, i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig, ikke har den fornødne egenskab til at indgive anmodning om indledning af en hovedinsolvensbehandling i denne medlemsstat.

Udtrykket »bestemmelserne«, der er indeholdt i nævnte artikel 3, stk. 4, litra a), og som henviser til de bestemmelser, der i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig, forhindrer en hovedinsolvensbehandling i denne medlemsstat, skal følgelig fortolkes således, at det ikke tager sigte på de bestemmelser, der udelukker bestemte personer fra den kreds af personer, der har ret til at indgive anmodning om en sådan insolvensbehandling.

(jf. præmis 21, 23, 24 og 26 samt domskonkl. 1)

2. Formålet med forordning nr. 1346/2000 om konkurs er, således som det fremgår af 17. betragtning hertil, at begrænse de tilfælde, hvor der kan indgives begæring om indledning af sekundære insolvensbehandlinger, inden hovedinsolvensbehandlingen er indledt, til et strengt minimum. Betingelserne for at indlede en territorial insolvensbehandling i henhold til nævnte forordnings artikel 3, stk. 4, litra b), skal derfor fortolkes strengt.

Udtrykket »kreditor«, der er indeholdt i denne bestemmelse, og som anvendes til at betegne den kreds af personer, der har ret til at indgive anmodning om territorial insolvensbehandling, skal derfor fortolkes således, at det ikke omfatter en myndighed i en medlemsstat, der i henhold til lovgivningen i denne medlemsstat har til opgave at handle i almenhedens interesse, men som hverken indtræder i egenskab af kreditor eller for kreditorernes navn eller regning.

(jf. præmis 22, 29 og 34 samt domskonkl. 2)