ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. august 2018 — TGE Gas Engineering GmbH — Sucursal em Portugal mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Portugal)

(Sag C-16/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - fradrag for indgående afgift - fradragsrettens indtræden og omfang))

(2018/C 352/05)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: TGE Gas Engineering GmbH — Sucursal em Portugal

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

Artikel 167 og 168 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, samt neutralitetsprincippet skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstats skatte- og afgiftsmyndighed anser et selskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat, og den filial, som dette selskab besidder i den førstnævnte af disse stater, for at udgøre to særskilte afgiftspligtige personer med den begrundelse, at disse enheder hver har et skatteregistreringsnummer, og af denne grund giver filialen afslag på at fradrage merværdiafgiften (moms) på de debetnotaer, der er udstedt af et konsortium (ACE), som nævnte selskab — men ikke dets filial — er deltager i.

(1) EUT C 104 af 3.4.2017.
1)

Artikel 64 og artikel 65, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF, og artikel 395, stk. 1 og 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der i tilfælde af overskridelse af de begrænsninger for eksponeringer, der er fastsat i artikel 395, stk. 1, i forordning nr. 575/2013 automatisk pålægges udligningsrenter over for et kreditinstitut, også selv om sidstnævnte opfylder de betingelser, der er fastsat i forordningens artikel 395, stk. 5, for, at et kreditinstitut kan overskride disse grænser.
1)

Artikel 2, stk. 6, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EF af 26. februar 2014 om tildeling af koncessionskontrakter, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national processuel bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter muligheden for at gøre et hvilket som helst civilretligt krav gældende på grundlag af en overtrædelse af retsforskrifterne vedrørende offentlige kontrakter eller proceduren for indgåelse heraf er betinget af, at et klagenævn for offentlige udbud eller en domstol, som behandler et søgsmål til prøvelse af en afgørelse fra dette klagenævn, endeligt fastslår, at der har fundet en overtrædelse af retsforskrifterne sted.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 7. august 2018 — Verbraucherzentrale Berlin eV mod Unimatic Vertriebs GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-485/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 2011/83/EU - artikel 2, nr. 9) - begrebet »fast forretningssted« - kriterier - købsaftale indgået på en stand, som drives af en erhvervsdrivende på en messe))

(2018/C 352/18)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Verbraucherzentrale Berlin eV

Sagsøgt: Unimatic Vertriebs GmbH

Konklusion

Artikel 2, nr. 9), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF skal fortolkes således, at en stand som den i hovedsagen omhandlede, der drives af en erhvervsdrivende på en messe, på hvilken han udøver sine aktiviteter nogle dage om året, er et »fast forretningssted« som omhandlet i denne bestemmelse, hvis en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet forbruger, henset til samtlige de faktiske omstændigheder, som omgiver disse aktiviteter, og bl.a. til, hvorledes denne stand fremstår og til de oplysninger, der gives på selve messen, med rimelighed kunne forvente, at denne erhvervsdrivende udøver sine aktiviteter heri og kontakter ham med henblik på at indgå en aftale, hvilket det påhviler den nationale ret at efterprøve.

(1) EUT C 392 af 20.11.2017.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 7. august 2018 — David Smith mod Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Ireland og Attorney General (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal — Irland)

(Sag C-122/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - ansvarsforsikring for motorkøretøjer - tredje direktiv 90/232/EØF - artikel 1 - ansvar for personskade forvoldt på enhver anden passagerer end føreren - lovpligtig forsikring - direktivers direkte virkning - pligt til at undlade at anvende nationale bestemmelser, som strider mod et direktiv - manglende anvendelse af et aftalevilkår, som strider mod et direktiv))

(2018/C 352/11)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal

Parter i hovedsagen

Sagsøger: David Smith

Sagsøgte: Patrick Meade, Philip Meade, FBD Insurance plc, Ireland og Attorney General

Konklusion

EU-retten, særligt artikel 288 TEUF, skal fortolkes således, at en national ret, for hvilken der er indbragt en tvist mellem private, og for hvilken det ikke er muligt at fortolke bestemmelser i dens nationale lovgivning, der er i strid med bestemmelserne i et direktiv, som opfylder alle de nødvendige betingelser for at have direkte virkning i overensstemmelse med denne sidstnævnte bestemmelse, ikke alene på grundlag af EU-retten har pligt til at undlade at anvende disse nationale bestemmelser eller en klausul, der er i overensstemmelse med disse bestemmelser, i en forsikringspolice.

I en situation som den i hovedsagen omhandlede vil den part, der har lidt skade som følge af den nationale lovgivnings uoverensstemmelse med EU-retten, eller den person, der er indtrådt i denne parts rettigheder, ikke desto mindre kunne påberåbe sig den retspraksis, der blev fastslået i dom af 19. november 1991, Francovich m.fl. (C-6/90 og C-9/90, EU:C:1991:428), med henblik på i givet fald at opnå erstatning for den lidte skade.

(1) EUT C 151 af 15.5.2017.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. august 2018 — Nefiye Yön mod Landeshauptstadt Stuttgart (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Sag C-123/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - associeringen EØF-Tyrkiet - afgørelse nr. 2/76 - artikel 7 - standstill-klausul - opholdsret for familiemedlemmer til en tyrkisk arbejdstager - krav om opnåelse af visum til indrejse til en medlemsstats område))

(2018/C 352/12)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nefiye Yön

Sagsøgt: Landeshauptstadt Stuttgart

procesdeltager: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

Konklusion

Artikel 7 i afgørelse nr. 2/76 af 20. december 1976, vedtaget af associeringsrådet, der blev oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, som blev undertegnet den 12. september 1963 i Ankara dels af Republikken Tyrkiet, dels af EØF’s medlemsstater og Fællesskabet, og som blev indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 64/732/EØF af 23. december 1963, skal fortolkes således, at en foranstaltning i national ret som den i hovedsagen omhandlede, der blev indført i perioden fra den 20. december 1976 til den 30. november 1980, som gør udstedelse af opholdstilladelse efter reglerne om familiesammenføring til tredjelandsstatsborgere, som er familiemedlemmer til en tyrkisk arbejdstager, der lovligt opholder sig i den pågældende medlemsstat, betinget af, at disse statsborgere inden indrejse på det nationale område har opnået visum med henblik på nævnte familiesammenføring, udgør en »ny begrænsning« i denne bestemmelses forstand.

En sådan foranstaltning kan ikke desto mindre begrundes i hensynene til en effektiv immigrationskontrol og styring af migrationsstrømmene, men kan kun tillades, for så vidt som reglerne for gennemførelsen af en sådan forpligtelse ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det det formål, der forfølges, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 318 af 25.9.2017.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 7. august 2018 — Viking Motors AS m.fl. mod Tallinna linn, Maksu- ja Tolliamet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Riigikohus — Estonien)

(Sag C-475/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 401 - nationale afgifter, der har karakter af omsætningsafgift - forbud - begrebet »omsætningsafgift« - lokal salgsafgift - momsens væsentlige kendetegn - foreligger ikke))

(2018/C 352/17)

Processprog: estisk

Den forelæggende ret

Riigikohus

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Viking Motors AS, TKM Beauty Eesti OÜ, TKM King AS, Kaubamaja AS og Selver AS

Sagsøgte: Tallinna linn og Maksu- ja Tolliamet

Konklusion

Artikel 401 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for opretholdelsen eller indførelsen af en afgift som den i hovedsagen omhandlede salgsafgift.

(1) EUT C 347 af 16.10.2017.
1)

Artikel 4, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder skal fortolkes således, at medlemsstaterne er forpligtet til at anerkende, at en organisation til kollektiv repræsentation af varemærkeindehavere, såsom den i hovedsagen omhandlede, er berettiget til med henblik på at forsvare disse varemærkeindehaveres rettigheder i eget navn at iværksætte de i dette direktiv fastsatte retsmidler, og med henblik på at håndhæve de nævnte rettigheder i eget navn at indbringe sager for domstolene, forudsat at den nævnte organisation i henhold til national lovgivning betragtes som havende en direkte interesse i at forsvare disse rettigheder, og denne lovgivning gør det muligt for organisationen at optræde som part i retssager, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. august 2018 — Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) mod Hubert Clergeau o.a. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-115/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EØF) nr. 1964/82 - urigtige meddelelser eller vildledende handlinger med henblik på at opnå særlige eksportrestitutioner for visse former for udbenet oksekød - ændring af forordning nr. 1964/82, hvorved muligheden for at få tildelt særlige eksportrestitutioner blev udvidet - princippet om tilbagevirkende kraft af en mildere straffelovgivning - artikel 49, stk. 1, tredje punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder))

(2018/C 352/09)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Administration des douanes et droits indirects, Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

Sagsøgte: Hubert Clergeau, Jean-Luc Labrousse, Jean-Jacques Berthellemy, Alain Bouchet, Jean-Pierre Dubois, Marcel Géry, Jean-Paul Matrat og Jean-Pierre Paziot, Patrice Raillot

Konklusion

Princippet om tilbagevirkende kraft af en mildere straffelovgivning, som er fastsat i artikel 49, stk. 1, tredje punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at en person dømmes for uberettiget at have opnået de særlige eksportrestitutioner, som var fastsat i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1964/82 af 20. juli 1982 om fastsættelse af betingelserne for ydelse af særlige eksportrestitutioner for visse former for udbenet oksekød, ved at have foretaget vildledende handlinger eller givet urigtige meddelelser vedrørende arten af de varer, for hvilke der blev ansøgt om restitutioner, selv om de varer, som den pågældende eksporterede, ved en ændring af forordningen, efter at de strafbare forhold indtraf, blev berettigede til disse restitutioner.

(1) EUT C 178 af 6.6.2017.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 25. juli 2018 — Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd og Generics (UK) Ltd, der driver virksomhed under navnet »Mylan« mod Gilead Sciences Inc. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (Chancery Division) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-121/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - humanmedicinske lægemidler - behandling af human immundefektvirus (HIV) - originale og generiske lægemidler - supplerende beskyttelsescertifikat - forordning (EF) nr. 469/2009 - artikel 3, litra a) - betingelser for opnåelse - begrebet »produkt beskyttet ved et grundpatent, der er i kraft« - bedømmelseskriterier))

(2018/C 328/15)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Teva UK Ltd, Accord Healthcare Ltd, Lupin Ltd, Lupin (Europe) Ltd og Generics (UK) Ltd, der driver virksomhed under navnet »Mylan«

Sagsøgt: Gilead Sciences Inc.

Konklusion

Artikel 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler skal fortolkes således, at et produkt, der består af flere aktive ingredienser med en samlet virkning, er »beskyttet ved et grundpatent, der er i kraft« som omhandlet i denne bestemmelse, når kombinationen af de aktive ingredienser, det består af, nødvendigvis og specifikt er omhandlet i grundpatentets krav, selv om kombinationen ikke udtrykkeligt er nævnt i disse krav. Til det formål, set ud fra en fagmands synspunkt og på grundlag af den kendte teknik på datoen for indgivelsen af grundpatentet eller dets prioritetsdato, skal

— kombinationen af disse aktive ingredienser nødvendigvis, set i lyset af beskrivelsen og tegningerne i patentet, være omfattet af den opfindelse, der dækkes af patentet, og

— hver af disse aktive ingredienser være specifikt identificerbar set i lyset af alle de elementer, der offentliggøres ved dette patent.

(1) EUT C 151 af 15.5.2017.
C 328/15

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 25. juli 2018 — QuaMa Quality Management GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Microchip Technology, Inc.

(Sag C-139/17 P) (1)

((Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - forordning (EF) nr. 2868/95 - indsigelsessag - ansøgning om registrering af ordmærket medialbo - ældre mærke MediaLB - relativ registreringshindring - risiko for forveksling - indsigelse rejst af en person, der ikke er indehaver af det ældre varemærke - ingen formel anmodning om registrering af overdragelsen af det ældre varemærke før udløbet af indsigelsesfristen - afvisning))

(2018/C 328/17)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: QuaMa Quality Management GmbH (ved Rechtsanwalt C. Russ)

De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Botis og M. Fischer, som befuldmægtigede) og Microchip Technology, Inc. (ved Rechtsanwalt C. Bergmann)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) QuaMa Quality Management GmbH betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 357 af 23.10.2017.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 25. juli 2018 — A mod Migrationsverket (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Förvaltningsrätten i Malmö — Sverige)

(Sag C-404/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - asylpolitik - direktiv 2013/32/EU - artikel 31, stk. 8, og artikel 32, stk. 2 - ansøgning om international beskyttelse, der er åbenbart grundløs - begrebet sikkert oprindelsesland - ingen nationale regler om dette begreb - ansøgerens forklaringer er pålidelige, men utilstrækkelige, henset til, at ansøgerens oprindelsesland yder en tilstrækkelig beskyttelse))

(2018/C 328/24)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Förvaltningsrätten i Malmö

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A

Sagsøgt: Migrationsverket

Konklusion

Artikel 31, stk. 8, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, sammenholdt med direktivets artikel 32, stk. 2, skal fortolkes således, at en ansøgning om international beskyttelse kan betragtes som åbenbart grundløs i tilfælde som det i hovedsagen omhandlede, hvor det for det første følger af oplysningerne om ansøgerens oprindelsesland, at ansøgeren kan sikres acceptabel beskyttelse dér, og de oplysninger, som ansøgeren har afgivet, for det andet ikke er tilstrækkelige til at begrunde tildeling af international beskyttelse, når den medlemsstat, hvor ansøgningen er blevet indgivet, ikke har vedtaget bestemmelser om gennemførelse af begrebet sikkert oprindelsesland.

(1) EUT C 293 af 4.9.2017.
2)

I det tilfælde, hvor den i punkt 1 fastslåede tilsidesættelse består på dagen for afsigelsen af denne dom, betaler Kongeriget Spanien en tvangsbøde til Europa-Kommissionen på 10 950 000 EUR pr. semesters forsinkelse med gennemførelsen af de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dommen af 14. april 2011, Kommission mod Spanien (C-343/10, ikke trykt i Sml., EU:C:2011:260), at regne fra datoen for afsigelsen af denne dom og indtil fuldstændig opfyldelse af dommen af 14. april 2011, Kommissionen mod Spanien (C-343/10, ikke trykt i Sml., EU:C:2011:260), hvis effektive beløb skal beregnes ved udgangen af hver periode på seks måneder ved at nedsætte det samlede beløb vedrørende hver af disse perioder med en procentdel svarende til den andel, der repræsenterer antallet af personækvivalenter i de byområder, hvis kloaknet og/eller rensning af byspildevand er bragt i overensstemmelse med dommen af 14. april 2011, Kommissionen mod Spanien (C-343/10, ikke trykt i Sml., EU:C:2011:260), ved udgangen af den pågældende periode, i forhold til antallet af personækvivalenter i de byområder, som ikke råder over sådanne kloakker på dagen for afsigelsen af denne dom.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 12. september 2018 — Siemens Gamesa Renewable Energy România SRL, tidligere Gamesa Wind România SRL mod Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor og Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Bucureşti — Rumænien)

(Sag C-69/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - ret til fradrag - erhvervelser foretaget af en afgiftspligtig person, der er erklæret »inaktiv« af skatte- og afgiftsmyndigheden - nægtelse af retten til fradrag - proportionalitetsprincippet og princippet om momsens neutralitet))

(2018/C 408/15)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Bucureşti

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Siemens Gamesa Renewable Energy România SRL, tidligere Gamesa Wind România SRL

Sagsøgte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor og Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, navnlig dets artikel 213, 214 og 273, skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som giver skatte- og afgiftsmyndigheden mulighed for at nægte en afgiftspligtig person, der har foretaget erhvervelser i en periode, hvor dennes merværdiafgiftsregistreringsnummer var annulleret på grund af manglende indgivelse af selvangivelser, ret til at fradrage merværdiafgift af disse erhvervelser i forbindelse med de foretagne angivelser af merværdiafgift — eller udstedte fakturaer — efter genaktiveringen af den afgiftspligtige persons registreringsnummer alene af den grund, at disse erhvervelser har fundet sted i deaktiveringsperioden, selv om de materielle betingelser er opfyldt, og påberåbelsen af fradragsretten ikke er udtryk for svig eller misbrug.

(1) EUT C 144 af 8.5.2017.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 26. september 2018 — X mod Belastingdienst/Toeslagen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad van State — Nederlandene)

(Sag C-175/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fælles politik for asyl og subsidiær beskyttelse - direktiv 2005/85/EF - artikel 39 - direktiv 2008/115/EF - artikel 13 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 18, artikel 19, stk. 2, og artikel 47 - adgang til effektive retsmidler - princippet om non-refoulement - afgørelse om afslag på en ansøgning om international beskyttelse, som pålægger en forpligtelse til at vende tilbage - national lovgivning, der fastsætter mulighed for retslig prøvelse i anden instans - automatisk opsættende virkning, der er begrænset til sagen i første instans))

(2018/C 408/23)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X

Sagsøgt: Belastingdienst/Toeslagen

Konklusion

Artikel 39 i Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse og artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, sammenholdt med artikel 18, artikel 19, stk. 2, og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som fastsætter mulighed for at iværksætte appel til prøvelse af en dom afsagt i første instans, hvorved en afgørelse om afslag på en ansøgning om international beskyttelse, som pålægger en forpligtelse til at vende tilbage, er blevet opretholdt, men som ikke automatisk tillægger dette retsmiddel opsættende virkning, selv om den berørte har påberåbt sig en alvorlig risiko for tilsidesættelse af princippet om non-refoulement.

(1) EUT C 178 af 6.6.2017.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 20. september 2018 — 2M-Locatel A/S mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret — Danmark)

(Sag C-555/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EØF) nr. 2658/87 - toldunion og fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - underposition 8528 71 13 og 8528 71 90 - apparat, som har kapacitet til at modtage, indstille og behandle live tv-signaler transmitteret via internetteknologi))

(2018/C 408/39)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: 2M-Locatel A/S

Sagsøgt: Skatteministeriet

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006, skal fortolkes således, at apparater, som har kapacitet til at modtage, indstille og behandle live tv-signaler transmitteret via internetteknologi såsom de i hovedsagen omhandlede, skal tariferes i underposition 8528 71 90 heri, forudsat at de ikke har en videotuner eller en tv-tuner, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 402 af 27.11.2017.