Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Praejudicielle spoergsmaal ° Domstolens kompetence ° graenser ° fortolkningsanmodning, der ikke klart er uden forbindelse med tvistens genstand ° pligt til at traeffe afgoerelse

(EOEF-traktaten, art. 177)

2. Socialpolitik ° mandlige og kvindelige arbejdstagere ° lige loen ° loenforskel mellem to funktioner, der har samme vaerdi, hvoraf den ene naesten udelukkende udoeves af kvinder og den anden hovedsagelig af maend ° bevisbyrden for, at der ikke foreligger forskelsbehandling

(EOEF-traktaten, art. 119)

3. Socialpolitik ° mandlige og kvindelige arbejdstagere ° lige loen ° loenforskel mellem to funktioner, der har samme vaerdi, hvoraf den ene naesten udelukkende udoeves af kvinder og den anden hovedsagelig af maend ° begrundet med, at loenningerne er blevet fastsat ved separate kollektive overenskomstforhandlinger ° ulovligt, naar der er tale om en loenforskel mellem to grupper, der henhoerer under den samme arbejdsgiver og er repraesenteret af det samme fagforbund

(EOEF-traktaten, art. 119)

4. Socialpolitik ° mandlige og kvindelige arbejdstagere ° lige loen ° loenforskel mellem to funktioner, der har samme vaerdi, hvoraf den ene naesten udelukkende udoeves af kvinder og den anden hovedsagelig af maend ° den nationale rets afgoerelse, om der foreligger oekonomiske faktorer, der udgoer en objektiv begrundelse

(EOEF-traktaten, art. 119)

Sammendrag

1. Traktatens artikel 177 fastlaegger rammerne for et naert samarbejde mellem de nationale retter og Domstolen, der hviler paa en indbyrdes fordeling af opgaverne. I lyset heraf tilkommer det udelukkende de nationale retsinstanser, for hvem de konkrete tvister er indbragt, og som har ansvaret for den retslige afgoerelse, der skal traeffes, paa grundlag af omstaendighederne i den konkrete sag at vurdere, saavel om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig for, at de kan afsige dom, som relevansen af de spoergsmaal, de forelaegger Domstolen.

Naar Domstolen faar forelagt en anmodning om fortolkning af faellesskabsretten, som ikke klart er uden forbindelse med realiteten i eller genstanden for hovedsagen, skal den derfor besvare spoergsmaalet uden selv at tage stilling til gyldigheden af en forudsaetning, som det tilkommer den nationale ret at kontrollere efterfoelgende, saafremt det maatte vise sig noedvendigt.

2. Den bevisbyrde for, at der foreligger forskelsbehandling paa grundlag af koen, som i princippet paahviler den arbejdstager, der mener at vaere udsat for en saadan forskelsbehandling og derfor anlaegger sag mod sin arbejdsgiver, kan vendes om, naar det er noedvendigt for ikke at fratage arbejdstagere, der tilsyneladende er udsat for forskelsbehandling, ethvert effektivt middel til at soege ligeloensprincippet gennemfoert.

Saafremt statistiske oplysninger, som den nationale ret finder tydelige, viser, at der er en vaesentlig loenforskel mellem to funktioner, der har samme vaerdi, hvoraf den ene naesten udelukkende udoeves af kvinder og den anden hovedsageligt af maend, foelger det af traktatens artikel 119, at arbejdsgiveren skal godtgoere, at denne forskel skyldes objektive faktorer, der intet har at goere med forskelsbehandling paa grundlag af koen.

3. Den omstaendighed, at loenfastsaettelsen for to funktioner, der har samme vaerdi, hvoraf den ene naesten udelukkende udoeves af kvinder og den anden hovedsagelig af maend, er et resultat af kollektive overenskomstforhandlinger, der har fundet sted saerskilt for hver af de to beroerte faggrupper, og som ikke har virket diskriminerende inden for hver af disse grupper, er, naar forhandlingerne har foert til resultater, der viser, at to grupper, der henhoerer under den samme arbejdsgiver og det samme fagforbund, behandles forskelligt, ikke til hinder for, at det fastslaas, at der tilsyneladende foreligger forskelsbehandling, hvilket paalaegger arbejdsgiveren bevisbyrden for, at traktatens artikel 119 ikke er tilsidesat.

Saafremt arbejdsgiveren kunne begrunde loenforskellen blot ved at henvise til, at der ikke foreligger forskelsbehandling i relation til hver af de naevnte forhandlinger betragtet hver for sig, kunne han let omgaa ligeloensprincippet ved at foere saerskilte forhandlinger.

4. Det tilkommer den nationale ret, der er enekompetent til at bedoemme de faktiske omstaendigheder, at afgoere, om fornoedent ved anvendelse af proportionalitetsprincippet, om og i hvilket omfang den omstaendighed, at der er mangel paa ansoegere til en funktion, og at de maa tiltraekkes ved hjaelp af hoejere loenninger, er en objektivt begrundet oekonomisk faktor med hensyn til loenforskellen mellem to funktioner, der har samme vaerdi, hvoraf den ene naesten udelukkende udoeves af kvinder og den anden hovedsagelig af maend.