Der er ikke på tysk område for den relevante kundekreds, der består af fagkyndige inden for byggesektoren og ind imellem velunderrettede gennemsnitsforbrugere inden for byggeri, der køber de pågældende varer i byggemarkeder, nogen risiko for forveksling som omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker mellem på den ene side figurtegnet REDROCK, der søges registreret som EF-varemærke for varer i klasse 1, 2, 17, 19 og 37 i Nicearrangementet, og på den anden side ordmærket KEPROCK, der er et ældre varemærke registreret i Tyskland for varer eller tjenesteydelser i klasse 17, 19 og 37, og ordmærkerne REDROCK, FLEXIROCK, FORMROCK, FLOOR-ROCK, TERMAROCK, KLIMAROCK, SPEEDROCK, DUROCK, SPLITROCK, PLANAROCK, TOPROCK, KLEMMROCK, FIXROCK, SONOROCK PLUS, VARIROCK, SONOROCK og MASTERROCK, der er ældre varemærker registreret i Tyskland for varer eller tjenesteydelser i klasse 17, 19 og 37.

Graden af fonetisk lighed mellem to varemærker har en begrænset betydning ved varer, der markedsføres således, at den relevante kundekreds normalt ved købet opfatter det mærke, varerne er omfattet af, visuelt. Dette er tilfældet for så vidt angår de byggematerialer, der er omfattet af de omtvistede tegn, der markedsføres på en måde, som gør det muligt for gennemsnitsforbrugeren at opfatte de påførte varemærker visuelt. Det skal endvidere understreges, at den relevante kundekreds nødvendigvis først vælger de omhandlede varer efter at have undersøgt egenskaberne ved disse varer i butikker eller på internettet, idet den nævnte kundekreds ønsker at sikre sig, at de anvendte materialer bevarer deres egenskaber på lang sigt i den bygning, hvori de integreres. Disse omstændigheder indebærer endvidere, at den relevante kundekreds visuelt stilles over for et billede af varemærket, før den skal foretage sit valg.

Under disse omstændigheder er der ingen risiko for forveksling mellem varemærkerne REDROCK og KEPROCK, når de betragtes isoleret, heller ikke for så vidt angår de varer, der er omfattet af de to varemærker, og som er af samme art. En gennemsnitsforbruger, der udviser en særlig høj grad af opmærksomhed ved købet, vil nemlig opfatte de forskelle, der adskiller varemærkerne, og vil ikke tænke, at de varer, der bærer de omtvistede tegn, har den samme handelsmæssige oprindelse.

Det samme gør sig gældende for så vidt angår de tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkerne REDROCK og KEPROCK. De omtvistede tegn vil ikke blive forvekslet af den relevante kundekreds, henset til, at varemærket KEPROCK har en gennemsnitlig grad af særpræg, når gennemsnitsforbrugeren udviser en særlig høj grad af opmærksomhed ud fra ønsket om at kende identiteten af den handelsmæssige oprindelse af varerne eller tjenesteydelserne, og henset til den omstændighed, at der er en svag grad af visuel lighed og en gennemsnitlig grad af fonetisk lighed mellem de omtvistede tegn, mens den begrebsmæssige sammenligning af tegnene er neutral.

Under hensyn til den relevante kundekreds’ særligt høje opmærksomhedsniveau er de forskelle, der adskiller det anfægtede varemærke fra de ældre varemærker FLEXIROCK, FORMROCK, FLOOR-ROCK, TERMAROCK, KLIMAROCK, SPEEDROCK, DUROCK, SPLITROCK, PLANAROCK, TOPROCK, KLEMMROCK, FIXROCK, SONOROCK PLUS, VARIROCK, SONOROCK og MASTERROCK, tilstrækkelige til at udelukke enhver risiko for forveksling.

Bestanddelen »rock« er i høj grad beskrivende og lovprisende med hensyn til de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af de ældre varemærker. Den er derfor ikke egnet til at udgøre den fælles bestanddel i en varemærkefamilie. En anerkendelse af en varemærkefamilie, der indeholder seriebestanddelen »rock« vil netop føre til, at der gives et monopol på bestanddelen »rock«, der i høj grad er beskrivende og lovprisende med hensyn til de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af de ældre varemærker. Den stærkere beskyttelse, der følger af at anerkende en varemærkefamilie, indebærer i praksis, at andre erhvervsdrivende ikke vil kunne registrere et varemærke, der indeholder bestanddelen »rock«, og alt efter omstændighederne vil få forbud mod at anvende denne bestanddel i deres slogan og markedsføringsmateriale. En sådan begrænsning af den frie konkurrence, der ville følge af, at et grundlæggende ord i det engelske sprog blev forbeholdt en enkelt erhvervsdrivende, kan ikke begrundes i et ønske om at belønne den kreative indsats eller reklameindsats, som indehaveren af de ældre varemærker har gjort. Når der ikke er tale om en høj grad af særpræg som følge af brug, er den kommercielle værdi, som det nævnte forbehold udgør, nemlig ikke et resultat af en sådan indsats fra indehaverens side, men udelukkende et resultat af ordets betydning, som er forudbestemt af det pågældende sprog, der henviser til de omhandlede varers og tjenesteydelsers egenskaber.

(jf. præmis 19, 24, 74-76, 78-81, 88, 93 og 95)