Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 EKSF - karteller - administrativ procedure - princippet om undersoegelse ex officio - Kommissionens pligt til at oplyse sagen - graenser

(EKSF-traktaten, art. 65)

2 EKSF - karteller - administrativ procedure - overholdelse af retten til kontradiktion - pligt til at genoptage droeftelserne som foelge af en intern undersoegelse efter hoeringen af parterne - ingen pligt

(EKSF-traktaten, art. 36, stk. 1, og art. 65)

3 EKSF - karteller - administrativ procedure - parallelitet mellem meddelelsen af klagepunkter og beslutningen, der fastslaar en overtraedelse - overholdelse af retten til kontradiktion

(EKSF-traktaten, art. 15)

4 Institutionernes retsakter - procedure for udarbejdelsen - Kommissionens beslutning - pligt for den kollegiale enhed - overensstemmelse mellem den vedtagne og den meddelte beslutning

5 Institutionernes retsakter - Kommissionens forretningsorden - bekraeftelse af de vedtagne retsakter - dokumenter »vedlagt som bilag« til moedereferatet - begreb

(Kommissionens forretningsorden af 1993, art. 16, stk. 1)

6 EKSF - karteller - forbud - overtraedelse - bevis

(EKSF-traktaten, art. 65)

7 EKSF - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - overensstemmende hensigter med hensyn til den adfaerd, der skal foelges paa markedet

(EKSF-traktaten, art. 65, stk. 1; EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

8 EKSF - karteller - samordnet praksis - begreb - samordning og samarbejde, der er uforeneligt med hver enkelt virksomheds pligt til selvstaendigt at fastlaegge sin adfaerd paa markedet - informationsudvekslingsordning

[EKSF-traktaten, art. 4, litra d), og art. 65, stk. 1; EF-traktaten, art. 85, stk. 1]

9 EKSF - karteller - konkurrencebegraensning - konkurrencebegraensende formaal - konstatering heraf tilstraekkelig

(EKSF-traktaten, art. 65, stk. 1; EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

10 EKSF - traktatens artikel 65 - fortolkning - beskyttelse af den konkurrence, der er tilbage

(EKSF-traktaten, art. 65)

11 EKSF - priser - prislister - offentliggoerelsespligt - formaal - forenelighed med forbuddet mod karteller

(EKSF-traktaten, art. 60 og art. 65, stk. 1)

12 EKSF - karteller - forbud - informationsudvekslingsordning - vaesentlig indflydelse paa de deltagende virksomheders adfaerd - konkurrencebegraensende karakter

(EKSF-traktaten, art. 65, stk. 1)

13 EKSF - karteller - aftaler om fastsaettelse af priser - opfordringer fra Kommissionen - misforstaaelse med hensyn til raekkevidden af disse opfordringer - foelger

(EKSF-traktaten, art. 65, stk. 1)

14 EKSF - karteller - forbud - undskyldningsgrund - Kommissionens mindre noejeregnende eller lempelige praksis - ingen undskyldningsgrund

(EKSF-traktaten, art. 65, stk. 1 og 4)

15 Annullationssoegsmaal - anbringender - magtfordrejning - begreb - beslutning, hvorved der paalaegges boeder for overtraedelse af konkurrencereglerne - magtfordrejning kun i undtagelsestilfaelde

(EKSF-traktaten, art. 3, 4 og 33 og art. 65, stk. 1 og 5)

16 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning, hvorved der paalaegges boeder for overtraedelse af konkurrencereglerne - meddelelse om metoden for beregning af boeden oenskelig

(EKSF-traktaten, art. 15 og art. 65, stk. 1)

17 EKSF - karteller - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - skaerpende omstaendigheder - recidiv - begreb

(EKSF-traktaten, art. 65, stk. 5)

18 EKSF - karteller - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - den paagaeldende virksomheds vanskelige oekonomiske situation - hensyntagen hertil - forpligtelse - foreligger ikke

(EKSF-traktaten, art. 65, stk. 5)

19 EKSF - karteller - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - hensyntagen til overtraedelsens konkurrencebegraensende virkninger - graenser

(EKSF-traktaten, art. 65, stk. 5)

20 EKSF - karteller - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - mulighed for at forhoeje boedernes niveau

(EKSF-traktaten, art. 65, stk. 5)

21 EKSF - karteller - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - Faellesskabets retsinstansers fastsaettelse af boeden - fuld proevelsesret

(EKSF-traktaten, art. 36, stk. 2)

22 EKSF - karteller - boeder - renter i tilfaelde af udskudt betaling - betydning af et sagsanlaeg - ingen betydning

(EKSF-traktaten, art. 39)

Sammendrag

1 Hvad angaar princippet om undersoegelse ex officio bemaerkes, at naar der for Kommissionen er fremfoert anbringender, som utvivlsomt har betydning for de beroerte virksomheders forsvar under en procedure i henhold til EKSF-traktatens artikel 65, og det med disse anbringender goeres gaeldende, at en af dens tjenestegrene har tilskyndet virksomhederne til at ivaerksaette de former for praksis, som laegges dem til last, og Kommissionen saaledes, da der er tale om dens egne tjenestegrenes adfaerd, har en saerlig gunstig stilling sammenlignet med de naevnte virksomheder med henblik paa at fastslaa, om disse anbringender er sande eller urigtige, foelger det af principperne om god forvaltning og om parternes ligestilling, at den er forpligtet til at foretage en serioes undersoegelse af dette punkt i sagen for at fastslaa, i hvilket omfang de omhandlede anbringender er begrundede eller ej. Det tilkommer imidlertid Kommissionen og ikke de naevnte virksomheder at bestemme, hvorledes en saadan undersoegelse skal gennemfoeres.

2 Under en procedure i henhold til EKSF-traktatens artikel 65 indebaerer retten til kontradiktion, som er sikret ved traktatens artikel 36, stk. 1, ikke et krav om, at Kommissionen skal besvare alle de beroerte virksomheders anbringender eller foretage supplerende undersoegelser eller foranstalte en hoering af vidner, der er udpeget af parterne, naar den finder, at undersoegelsen har vaeret tilstraekkelig.

Naar hoeringen af de beroerte virksomheder har givet dem lejlighed til naermere at redegoere for deres opfattelse, kan den blotte omstaendighed, at disse virksomheder har fremlagt visse dokumenter efter hoeringen, og at Kommissionen derefter har besluttet at ivaerksaette en intern undersoegelse, ikke i sig selv forpligte Kommissionen til at genoptage behandlingen af sagen efter afslutningen af denne undersoegelse.

I denne situation er der i tilstraekkeligt omfang taget hensyn til de beroerte virksomheders ret til kontradiktion, naar Kommissionen meddeler dem resultaterne af denne undersoegelse og herved anfoerer, at de dokumenter, som de har fremlagt, ikke berettiger, at der afholdes en ny hoering, og deres proceduremaessige rettigheder er tilstraekkeligt sikret ved den mulighed, som de har, for at anlaegge sag for Retten.

3 Den ordrette gengivelse i en beslutning, der fastslaar en overtraedelse af konkurrencereglerne, af visse afsnit fra meddelelsen af klagepunkter, viser i sig selv alene, at Kommissionen har fastholdt sin opfattelse. Naar der ikke foreligger relevante beviser, er en saadan parallelitet mellem teksterne ikke et bevis for, at Kommissionen ved sin bedoemmelse af sagen har undladt at tage hensyn til de argumenter, som virksomheden har fremfoert til sit forsvar.

4 Konklusionen og begrundelsen for en beslutning, saaledes som den er meddelt adressaten eller adressaterne, skal stemme overens med konklusionen og begrundelsen for beslutningen, saaledes som den er vedtaget af Kommissionens medlemmer som kollegial enhed, naar bortses fra ortografiske eller grammatiske aendringer i ordlyden af en retsakt, efter at Kommissionen endeligt har vedtaget den som kollegial enhed.

Herved bemaerkes, at den omstaendighed, at en saadan beslutning er blevet vedtaget i form af to dokumenter, hvor den anden indeholder visse aendringer, heriblandt nogle haandskrevne aendringer, af den foerste, er uden betydning, i det omfang der ikke har kunnet konstateres nogen indholdsmaessig forskel mellem den version, der er vedtaget af den kollegiale enhed, og den version, der er meddelt adressaterne. Den omstaendighed, at visse sproglige versioner af de to dokumenter har en usammenhaengende paginering eller forskellige skrifttyper, er ligeledes uden betydning, saafremt det intellektuelle og formelle element i disse dokumenter, naar de laeses sammen, svarer til den version af beslutningen, der blev meddelt adressaterne.

5 Formaalet med artikel 16, stk. 1, i Kommissionens forretningsorden fra 1993, hvorefter »retsakter, der vedtages paa Kommissionens moeder eller ved skriftlig procedure, vedlaegges paa det eller de sprog, hvorpaa de er autentiske, som bilag til referatet af det kommissionsmoede, paa hvilket de er vedtaget, eller paa hvilket det tages til efterretning, at de er vedtaget«, er at sikre, at Kommissionen forskriftsmaessigt har vedtaget retsakten, saaledes som den er blevet meddelt adressaten.

Da denne artikel ikke praeciserer, paa hvilken maade de paa moederne vedtagne retsakter skal »vedlaegges som bilag« til referatet - til forskel fra den samme artikel 16, som i en senere affattelse bestemmer, at de paagaeldende retsakter skal vedlaegges »som fast tilknyttet bilag« til referatet - maa det formodes, at da moedereferatet blev modtaget af Retten vedlagt de dokumenter, der udgjorde den vedtagne retsakt, i samme omslag, saaledes som Kommissionens repraesentanter har haevdet at have modtaget det fra Generalsekretariatet, er disse dokumenter blevet »vedlagt« moedereferatet i den forstand, at de er blevet anbragt sammen med dette uden at vaere knyttet til det fysisk.

Under disse omstaendigheder, og naar henses til den gyldighedsformodning, der knytter sig til Faellesskabets retsakter, maa disse dokumenter foelgelig anses for bekraeftet ved formandens og generalsekretaerens underskrifter, der er anbragt paa den foerste side af det naevnte referat.

6 Saafremt en virksomhed har deltaget i moeder, hvorunder der er forekommet konkurrencebegraensende adfaerd, er dette tilstraekkeligt til at bevise dens deltagelse i denne adfaerd, naar der ikke foreligger indicier til stoette for det modsatte.

7 Saafremt virksomheder har givet udtryk for en faelles hensigt om at foelge en bestemt prispolitik paa markedet, udgoer dette en aftale i EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1's forstand. Der er i denne forbindelse ingen grund til at fortolke begrebet »aftale« i traktatens artikel 65, stk. 1, forskelligt fra begrebet »aftale« i EF-traktatens artikel 85, stk. 1.

8 Begrebet samordnet praksis skal fortolkes under hensyntagen til artikel 65, stk. 1's formaal og de relevante bestemmelser i EKSF-traktaten. I denne forbindelse bemaerkes, at selv om staalmarkedet er et oligopolistisk marked, som er karakteriseret ved ordningen efter traktatens artikel 60, hvorved det ved hjaelp af den pligtmaessige offentliggoerelse af prislister og transportgebyrer sikres, at de enkelte virksomheders priser er transparente, er den stivhed eller parallelitet i priserne, som foelger heraf, ikke i sig selv i strid med traktaten, naar den ikke skyldes en - eventuel stiltiende - aftale mellem parterne, men er udtryk for den styrke og de strategier, som uafhaengige og rivaliserende oekonomiske enheder har paa markedet. Det foelger heraf, at princippet om, at enhver virksomhed selvstaendigt skal fastlaegge den politik, som den vil foelge paa markedet, uden hemmelige aftaler med sine konkurrenter, ligger til grund for EKSF-traktaten og navnlig for dens artikel 4, litra d), og artikel 65, stk. 1.

Forbuddet mod »samordnet praksis« i traktatens artikel 65, stk. 1, forfoelger principielt det samme formaal som det parallelle forbud mod »samordnet praksis« i EF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det tilsigter navnlig at sikre den effektive virkning af forbuddet i traktatens artikel 4, litra d), idet det rammer en koordinering mellem virksomheder, som uden at vaere udmoentet i en egentlig aftale bevidst erstatter risikoen ved den normale konkurrence efter traktaten med et praktisk samarbejde.

Saafremt en virksomhed paa et moede, der afholdes inden for rammerne af en regelmaessig samordning, og hvor de fleste af virksomhedens konkurrenter er til stede, over for disse afsloerer, hvad dens fremtidige prispolitik paa markedet vil vaere, og samtidig opfordrer dem til at foelge den samme adfaerd, og saaledes handler i den udtrykkelige hensigt at paavirke deres fremtidige konkurrenceadfaerd, og saafremt virksomheden med rimelighed kan forvente, at dens konkurrenter i vidt omfang vil efterkomme dens anmodning, eller at de i det mindste vil tage hensyn hertil ved fastlaeggelse af deres egen politik paa markedet, erstatter de paagaeldende virksomheder risikoen ved en normal konkurrence efter traktaten med et praktisk indbyrdes samarbejde, der maa betegnes som »samordnet praksis« i traktatens artikel 65, stk. 1's forstand.

I oevrigt anvender virksomheder en samordnet praksis i denne bestemmelses forstand, saafremt de faktisk deltager i en ordning, hvormed det tilsigtes at fjerne usikkerheden med hensyn til deres fremtidige adfaerd paa markedet, og som noedvendigvis indebaerer, at de hver isaer tager hensyn til de oplysninger, de har modtaget fra konkurrenterne. Det er saaledes ikke noedvendigt at paavise, at de paagaeldende informationsudvekslinger har foert til et konkret resultat eller er blevet gennemfoert paa det paagaeldende marked.

9 For saa vidt som EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1, henviser til konkurrencebegraensende foranstaltninger, som »har til formaal« at fordreje den normale konkurrence, omfatter dette udtryk ordene »har til formaal« i EF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det er saaledes ikke noedvendigt at paavise en skadelig virkning for konkurrencen for at kunne bevise en overtraedelse af traktatens artikel 65, stk. 1.

10 Selv om den oligopolistiske karakter af de i EKSF-traktaten omhandlede markeder i et vist omfang kan svaekke virkningerne af konkurrencen, kan dette forhold ikke berettige, at artikel 65 fortolkes saaledes, at det er lovligt for virksomhederne at udvise en adfaerd, der yderligere begraenser konkurrencen, navnlig ved hjaelp af foranstaltninger vedroerende prisfastsaettelse. I betragtning af de foelger, som markedets oligopolistiske struktur kan have, er det saa meget mere noedvendigt at beskytte den konkurrence, der er tilbage.

11 Den obligatoriske offentliggoerelse af priser, som foreskrives i EKSF-traktatens artikel 60, stk. 2, har til formaal for det foerste saa vidt muligt at hindre forbudt adfaerd, for det andet at give koeberne mulighed for at skaffe sig noejagtige prisoplysninger og for at deltage i kontrollen med, at der ikke sker forskelsbehandling, og for det tredje at give virksomhederne adgang til praecise oplysninger om konkurrenternes priser, saaledes at de faar mulighed for at gennemfoere en tilpasning.

Den omstaendighed, at bestemmelserne i artikel 60 virker som en begraensning af konkurrencen, udelukker ikke anvendelsen af forbuddet mod konkurrencebegraensende aftaler i traktatens artikel 65, stk. 1. De priser, der fremgaar af prislisterne, skal nemlig fastsaettes uafhaengigt af den enkelte virksomhed og uden enhver, ogsaa stiltiende, aftale mellem dem.

12 EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1, hviler paa det princip, at enhver erhvervsdrivende selvstaendigt skal fastlaegge den politik, som han vil foelge paa det faelles marked.

En ordning med udveksling af oplysninger om ordrer og om leverancer, som er foretaget af deltagerne i denne ordning paa de vigtigste markeder i Faellesskabet, hvorved oplysningerne er opdelt paa den enkelte virksomhed og den enkelte medlemsstat, er - naar henses til at disse oplysninger er ajourfoerte og alene bestemt for de deltagende producenter, med udelukkelse af forbrugerne og de andre konkurrenter, og til de paagaeldende produkters ensartede karakter og graden af koncentration paa markedet - i stand til at paavirke de deltagende virksomheders adfaerd vaesentligt og erstatter de normale konkurrencerisici med et praktisk indbyrdes samarbejde.

13 EKSF-traktaten indeholder ikke nogen bestemmelse, der tillader konkurrencebegraensende aftaler om priser, og hverken Raadet, Kommissionen eller virksomhederne har ret til at se bort fra bestemmelserne i traktatens artikel 65, stk. 1, eller frigoere sig fra deres forpligtelse til at overholde dem.

Det foelger heraf, at selv om det antages, at de prisaftaler, der blev indgaaet inden for erhvervssammenslutningen Eurofer/Skandinavien, blev indgaaet i forbindelse med overenskomster om begraensning af handelsstroemmene, der var indgaaet mellem paa den ene side Faellesskabet og paa den anden side Sverige, Norge og Finland, og selv om Kommissionen og/eller myndighederne i disse lande i det mindste indirekte tilskyndede til dem eller tolererede dem, udgjorde disse aftaler en overtraedelse af traktatens artikel 65, stk. 1, i det omfang de indebar en fastsaettelse af priser paa det danske marked.

14 Bestemmelserne i EKSF-traktatens artikel 65, stk. 4, hvorefter aftaler eller vedtagelser, der er forbudt i medfoer af stk. 1, »uden videre [er] ugyldige«, har et objektivt indhold og er bindende saavel for virksomhederne som for Kommissionen, som ikke kan fritage virksomhederne for bestemmelserne. Under disse omstaendigheder kan en mindre noejeregnende eller lempelig administrativ praksis ikke aendre den omstaendighed, at en overtraedelse af traktatens artikel 65, stk. 1, udgoer et retsbrud.

Dette gaelder ganske saerligt, saafremt den paagaeldende lempelige praksis - hvis den i oevrigt kan anses for bevist - hidroerer fra Kommissionens Generaldirektorat for Industri og ikke fra Generaldirektoratet for Konkurrence. Saafremt virksomheder har den mindste tvivl om lovligheden af deres adfaerd, paahviler det dem at tage kontakt med de tjenestegrene, der varetager konkurrencespoergsmaal, for at afklare situationen.

15 En beslutning er kun behaeftet med magtfordrejning, naar det paa grund af objektive, relevante og samstemmende indicier maa antages, at den er truffet udelukkende eller i det mindste overvejende for at forfoelge andre maal end dem, der er angivet, eller for at omgaa en fremgangsmaade, der saerligt er fastsat i traktaten for at imoedegaa konkret foreliggende vanskeligheder.

Paa konkurrenceomraadet udgoer forfoelgelsen og bekaempelsen af overtraedelser et lovligt maal for Kommissionens foranstaltninger i henhold til de grundlaeggende bestemmelser i EKSF-traktatens artikel 3 og 4. Saafremt der faktisk er foert bevis for saadanne overtraedelser, og det er godtgjort, at boederne er blevet beregnet objektivt og rimeligt, kan en beslutning, der paalaegger saadanne boeder i overensstemmelse med traktatens artikel 65, stk. 5, kun anses for behaeftet med magtfordrejning i undtagelsestilfaelde.

I den forbindelse udgoer det ikke i sig selv indicier for magtfordrejning, at der paa samme tid foertes sideloebende forhandlinger mellem Kommissionen og industrien om omstrukturering af den europaeiske jern- og staalindustri, og heller ikke, at der var »sammentraef« mellem sammenbruddet af disse forhandlinger og vedtagelsen af en beslutning, der fastslog, at de foerende virksomheder i branchen havde overtraadt konkurrencereglerne.

16 Den begrundelse, der foreskrives i EKSF-traktatens artikel 15, skal dels goere det muligt for adressaten at goere sig bekendt med begrundelserne for den trufne foranstaltning med henblik paa i paakommende tilfaelde at kunne varetage sine interesser og afgoere, om beslutningen er lovlig, dels goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres legalitetskontrol. For saa vidt angaar en beslutning, hvorved flere virksomheder paalaegges boeder for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler, skal raekkevidden af begrundelsespligten navnlig vurderes under hensyn til, at overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning. Ved fastsaettelsen af stoerrelsen af den enkelte boede raader Kommissionen i oevrigt over et skoen, og den kan herved ikke anses for forpligtet til at anvende en praecis matematisk formel.

Det er oenskeligt, at virksomhederne - saaledes at de kan tage stilling med fuldt kendskab til sagen - kan faa et detaljeret indblik i, hvorledes den boede, der paalaegges dem, er beregnet, uden med henblik herpaa at vaere forpligtet til at anlaegge sag ved Faellesskabets retsinstanser til proevelse af beslutningen.

Dette gaelder saa meget mere, naar Kommissionen har anvendt detaljerede matematiske formler med henblik paa at beregne boederne. I en saadan situation er det oenskeligt, at de beroerte virksomheder, og i givet fald Retten, saettes i stand til at kontrollere, at den metode, Kommissionen har anvendt, og de faser, den har gennemfoert, ikke er behaeftet med fejl og er forenelige med de bestemmelser og principper, der gaelder for boeder, og navnlig med forbuddet mod forskelsbehandling.

Den omstaendighed, at Kommissionen under sagen paa Rettens anmodning har fremlagt taloplysninger vedroerende beregningen af boederne, udgoer dog ikke en supplerende og efterfoelgende begrundelse for beslutningen, hvorved disse boeder paalaegges, men er det talmaessige udtryk for de i beslutningen angivne kriterier, saafremt disse selv kan kvantificeres.

17 Begrebet recidiv, saaledes som det forstaas i en raekke nationale retsordener, forudsaetter, at en person har begaaet nye overtraedelser efter at vaere blevet straffet for lignende overtraedelser.

Det kan ikke betragtes som en skaerpende omstaendighed, der begrunder en forhoejelse af boeden, af den paagaeldende virksomhed allerede er blevet straffet for lignende overtraedelser i en tidligere beslutning, for saa vidt som dette forhold vedroerer overtraedelser, der blev begaaet foer vedtagelsen af den naevnte beslutning.

18 Ved fastsaettelsen af stoerrelsen af de boeder, der skal paalaegges jern- og staalvirksomheder for overtraedelse af konkurrencereglerne, har Kommissionen principielt ret til at tage hensyn til disse virksomheders vanskelige oekonomiske situation og fastsaette boederne paa et niveau, som den anser for passende. Saafremt Kommissionen imidlertid blev anset for forpligtet til at tage hensyn til en virksomheds oekonomiske underskudssituation, ville dette medfoere en uberettiget konkurrencemaessig fordel for virksomheder, der er mindre tilpassede til markedsforholdene.

19 Eftersom det ikke er en noedvendig betingelse for at fastslaa en overtraedelse af EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1, at det bevises, at den paagaeldende adfaerd har haft en konkurrencebegraensende virkning, er den virkning, som en aftale eller samordnet praksis har kunnet have paa den normale konkurrence, ikke et afgoerende kriterium ved fastsaettelsen af et passende beloeb for boeden. Forhold, der vedroerer fortsaettet og dermed formaalet med en adfaerd, kan faktisk have stoerre betydning end de omstaendigheder, der vedroerer adfaerdens virkninger, navnlig naar der er tale om overtraedelser, der efter deres karakter er alvorlige, saasom fastsaettelse af priserne og opdeling af markeder.

Dog kan vurderingen af en overtraedelses virkninger vaere relevant for boedespoergsmaalet, saafremt Kommissionen udtrykkeligt paaberaaber sig en virkning, men ikke kan bevise den eller fremfoere gode grunde til at tage hensyn til den.

Saafremt Kommissionen har gjort det noedvendigt for virksomhederne at udveksle deres synspunkter om den oekonomiske situation paa markedet og de fremtidige tendenser, isaer vedroerende priser, kan virkningerne af overtraedelserne ikke bestemmes ved at sammenligne situationen som foelge af de konkurrencebegraensende aftaler, der er indgaaet af disse virksomheder, med den situation, der ville have foreligget, hvis der ikke havde vaeret nogen form for kontakt mellem dem, men ved at sammenligne denne situation med den, som Kommissionen har lagt op til og accepteret.

20 Den omstaendighed, at Kommissionen tidligere har paalagt boeder paa et vist niveau som straf for visse typer overtraedelser, kan ikke fratage den muligheden for at forhoeje dette niveau inden for de i EKSF-traktatens artikel 65, stk. 5, angivne graenser, saafremt dette er noedvendigt for at sikre effektiviteten af Faellesskabets konkurrencepolitik.

21 Naar Retten fastsaetter en boede som led i udoevelsen af sin fulde proevelsesret, er der i sagens natur ikke tale om en praecis matematisk operation. I oevrigt er Retten ikke bundet af Kommissionens beregninger, men skal foretage sin egen vurdering under hensyntagen til alle sagens omstaendigheder.

22 Ifoelge EKSF-traktatens artikel 39 har indbringelse af sager for Retten ingen opsaettende virkning. Foelgelig kan Kommissionen ikke vaere forpligtet til at give samme behandling til en virksomhed, der - uanset om den har anlagt sag - betaler boeden paa dennes normale forfaldsdato, i givet fald under anvendelse af de muligheder for at betale i rater til en gunstig rentesats, der kan vaere blevet tilbudt den af Kommissionen, og en virksomhed, som oensker at udskyde den naevnte betaling indtil afsigelsen af en endelig dom. Bortset fra helt saerlige omstaendigheder maa det i dette sidstnaevnte tilfaelde anses for berettiget at anvende morarenter efter den normale sats.