ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 1. marts 2022 –

Fryč mod Kommissionen

(Sag C-239/21 P) ( 1 )

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – statsstøtte – gruppefritagelsesforordninger – trykkerisektoren – støtteprogram ydet af de tjekkiske myndigheder til fordel for visse virksomheder – Europa-Kommissionens afgørelse om godkendelse af dette program – frifindelse for annullationspåstanden som følge af, at søgsmålet er anlagt for sent – erstatningssøgsmål – skade, der angiveligt er forårsaget af Kommissionens og Domstolens retsakter – ansøgning om retshjælp – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 26-29)

2. Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning (Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 30 og 31)

3. Appel – anbringender – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 32 og 33)

Konklusion

1) Appellen forkastes, idet det er åbenbart, at den delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.

2) Petr Fryčs ansøgning om retshjælp tages ikke til følge.

3) Petr Fryč bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

( 1 ) – EUT C 217 af 7.6.2021.
1)

Det er ufornødent at træffe afgørelse i appelsagen, for så vidt som den annullerer afgørelsen om afslag på anmodningen om udsættelse fra Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), som blev truffet af præsidenten for Den Europæiske Unions Ret den 14. juni 2014 vedrørende Giovanna Paola Girardis kompetence til at optræde som repræsentant ved EUIPO.
3.

Passivitetssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – undladelser, der kan være genstand for søgsmål – præsidenten for en national retsinstans’ undladelse af at træffe visse afgørelser – Unionens retsinstanser åbenbart inkompetente – afvisning (Art. 256 TEUF og art. 265, stk. 3, TEUF; statutten for Domstolen, art. 51) (jf. præmis 10-14)
1)

Artikel 5 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler og kravet om kontraktvilkårs gennemsigtighed skal i forbindelse med et lån med pant i fast ejendom fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning og retspraksis, der fritager den erhvervsdrivende fra ved indgåelsen af en aftale om lån med pant i fast ejendom at give forbrugeren oplysninger om referenceindeksets tidligere udvikling i som minimum de to seneste år sammenlignet med mindst et andet indeks som eksempelvis Euribor-indekset, forudsat at denne nationale lovgivning og retspraksis dog giver retten mulighed for – henset til de oplysninger, der er til rådighed og tilgængelige for offentligheden, samt de oplysninger, som eventuelt er givet af den erhvervsdrivende – at kontrollere, at en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger har været i stand til at forstå, hvorledes beregningsmåden for referenceindekset konkret fungerer, og dermed til på grundlag af klare og forståelige kriterier at vurdere, hvilke potentielt alvorlige økonomiske følger et sådant vilkår kan få for den pågældendes finansielle forpligtelser.
Domstolens kendelse (afdelingen for bevilling af appel) af 22. november 2021 – Birkenstock IP og Birkenstock Sales mod EUIPO

(Sag C-498/21 P) ( 1 )

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 12)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 13-15)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – spørgsmål, der ikke har været genstand for behandling ved Domstolen – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 17, 19 og 21)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – ikke omfattet (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 20)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.

2) Birkenstock IP GmbH og Birkenstock Sales GmbH bærer hver deres egne omkostninger.

( 1 ) – EUT C 24 af 17.1.2022.
Domstolens kendelse af 22. februar 2022 –

Sony Interactive Entertainment Europe mod EUIPO

(Sag C-679/21 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 12)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – omfang (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 13-15)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 16)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – ikke i overensstemmelse med Domstolens eller Rettens praksis – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 17)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
Domstolens kendelse (afdelingen for bevilling af appel) af 4. februar 2022 –

Eos Products mod EUIPO

(Sag C-672/21 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 11)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 12-14)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 15, 16, 18 og 19)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – modstrid med Domstolens eller Rettens praksis – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 17)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 2. juni 2022 –

Arnautu mod Parlamentet

(Sag C-573/21 P) ( 1 )

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – regler for institutionerne – gennemførelsesbestemmelser til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer – artikel 33, stk. 1 og 2 – assistentgodtgørelser – tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalte beløb – ulovlighedsindsigelse – retssikkerhedsprincippet – princippet om beskyttelse af den berettigede forventning – bedømmelse af beviser – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. EU-ret – principper – retssikkerhed – EU-bestemmelser – krav om klarhed og præcision (jf. præmis 33)

2. EU-ret – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – betingelser – præcise løfter afgivet af administrationen (jf. præmis 34 og 35)

3. Domstolen – domme – fortolkning af retsregler – anvendelse i forbindelse med retsforhold, der er stiftet og består før afsigelsen (jf. præmis 44 og 45)

4. EU-ret – principper – retssikkerhed – EU-bestemmelser – krav om klarhed og forudsigelighed – anvendelse af ubestemte juridiske begreber, der skal fortolkes og anvendes af administrationen – lovlighed (jf. præmis 63)

5. EU-ret – fortolkning – bestemmelse, som ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret – selvstændig og ensartet fortolkning (jf. præmis 65 og 66)

6. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 93 og 94)

Konklusion

1) Appellen forkastes, idet det er åbenbart, at den delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.

2) Marie-Christine Arnautu betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 24 af 17.1.2022.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 31. maj 2022 –

M.M.

(Sag C-783/21)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – artikel 267 TEUF – ingen tvist for den forelæggende ret – åbenbart afvisningsgrundlag for anmodningen om præjudiciel afgørelse«

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – generelle eller hypotetiske spørgsmål – tolketjenester leveret under en straffesag, som den forelæggende ret har afsluttet – spørgsmål forelagt inden for rammerne af en procedure med særskilt bevisoptagelse, der er indledt vedrørende en begæring om betaling af vederlaget for den tolk, der har leveret disse tjenester – ingen verserende tvist ved den forelæggende ret – åbenbart afvisningsgrundlag

(Art. 267 TEUF)

(jf. præmis 17-24)

Konklusion

Det er åbenbart, at anmodningen om præjudiciel afgørelse, indgivet af Tribunale di Firenze (retten i Firenze, Italien) ved afgørelse af 11. november 2021, skal afvises.
Domstolens kendelse (afdelingen for bevilling af appel) af 5. april 2022 –

Kappes mod Sedus Stoll og EUIPO

(Sag C-785/21 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 14)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 15-17)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – uoverensstemmelse med Domstolens praksis – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 18 og 19)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 16. maj 2022 –

Staatsanwaltschaft Köln (Barn, der er blevet bragt til Rumænien)

(Sag C-724/21)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – unionsborgerskab – artikel 21 TEUF – retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – kriminalisering, der specifikt vedrører international bortførelse af mindreårige – restriktion – beskyttelse af børn – proportionalitet«

Unionsborgerskab – retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – en medlemsstats lovgivning, der kriminaliserer det forhold, at en forælder fjerner et barnet fra værgen med det formål at bringe barnet til udlandet – lovgivning, der i tilfælde af, at barnet befinder sig på den første medlemsstats område, kun kriminaliserer dette forhold, når der er gjort brug af vold, trussel om vold eller list – ikke tilladt – berettigelse – proportionalitet – foreligger ikke

(Art. 21 TEUF; Rådets forordning nr. 2201/2003, 2. og 21. betragtning)

(jf. præmis 24 og 29-31 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 21 TEUF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter det forhold, at en forælder fjerner sit barn fra værgen, der har beføjelse til at bestemme barnets opholdssted, med det formål at bringe barnet til udlandet, kan straffes, selv når der ikke er gjort brug af vold, trussel om vold eller list, mens det samme forhold, når barnet befinder sig på den første medlemsstats område, kun kan straffes, hvis der er gjort brug af vold, trussel om vold eller list.
2)

Forordning nr. 1393/2007 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som fastsætter, at forkyndelsen af et retsligt dokument i en anden medlemsstat er ugyldig, såfremt den er foretaget, uden at adressaten for dette dokument, ved hjælp af standardformularen i bilag II til denne forordning, er blevet underrettet om sin ret til at nægte at modtage dette dokument, hvis det ikke er affattet på eller ledsaget af en oversættelse til et af de i forordningens artikel 8, stk. 1, omhandlede sprog, uanset om denne nationale lovgivning fastsætter en bestemt frist, inden for hvilken adressaten skal påberåbe sig denne ugyldighed.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 7. april 2022 –

Elliniko Dimosio (Rengøringspersonale på skoler)

(Sag C-133/21) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – socialpolitik – direktiv 1999/70/EF – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – § 4 – princippet om ikke-diskrimination – successive tidsbegrænsede kontrakter i den offentlige sektor – national lovgivning, der fastsætter en lønmæssig forskelsbehandling af arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse og fastansatte – manglende begrundelse – begrebet »objektive forhold««

1. Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – begrebet »en person med tidsbegrænset ansættelse« – arbejdstagere med tidsbegrænsede entreprisekontrakter med henblik på rengøring af uddannelsesinstitutioner – omfattet (Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 2, stk. 1 og 2, § 3, stk. 1, og § 4, stk. 1) (jf. præmis 39-44)

2. Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – ansættelsesvilkår – begreb – betingelser vedrørende løn – omfattet (Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 4, stk. 1) (jf. præmis 45)

3. Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – forbud mod forskelsbehandling af arbejdstagere i tidsbegrænset ansættelse – national lovgivning, der indfører en forskelsbehandling på lønområdet mellem arbejdstagere med tidsbegrænsede entreprisekontrakter og de, der er ansat på tidsubegrænsede kontrakter – objektive forhold foreligger ikke – ikke tilladt (Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 4, stk. 1) (jf. præmis 60-63 og konkl.)

Konklusion

§ 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset arbejde, indgået den 18. marts 1999, som fremgår som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en arbejdstager med tidsbegrænset ansættelse, hvis kontrakt kvalificeres som en tidsbegrænset ansættelseskontrakt, ikke har ret til samme løn som en fastansat, idet vedkommende har udført sit arbejde inden for rammerne af en tidsbegrænset ansættelseskontrakt vel vidende, at denne kontrakt dækker arbejdsgiverens faste og varige behov.

( 1 ) – EUT C 206 af 31.5.2021.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 26. april 2022

Universitat de Barcelona

(Sag C-464/21)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – socialpolitik – direktiv 1999/70/EF – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i den offentlige sektor – § 2 og § 3, nr. 1) – anvendelsesområde – begrebet »en person med tidsbegrænset ansættelse««

Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – anvendelsesområde – arbejdstager, der er ansat på grundlag af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i den offentlige sektor – omklassificering af ansættelsesforholdet som sanktion til et tidsubegrænset ansættelsesforhold uden fastansættelse – omfattet

[Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 2 og § 3, nr. 1)]

(jf. præmis 22-26)

Konklusion

§ 2 og § 3, nr. 1), i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, som fremgår som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at en arbejdstager, der har været knyttet til sin arbejdsgiver i den offentlige sektor ved flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, og hvis ansættelsesforhold som sanktion kan blive omklassificeret til et »tidsubegrænset ansættelsesforhold uden fastansættelse«, er omfattet af anvendelsesområdet for denne rammeaftale.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 31. marts 2022 –

Barata mod Parlamentet

(Sag C-305/21 P) ( 1 )

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – personalesag – tjenestemænd – artikel 45a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union – certificeringsprocedure – forfremmelsesåret 2017 – udelukkelse fra den endelige liste over tjenestemænd med tilladelse til at deltage i uddannelsesprogrammet – meddelelse om udvælgelsesprøve – krav om at vedlægge en liste over bilag til ansøgningsskemaet – manglende overholdelse – afslag på ansøgningen – princippet om god forvaltningsskik – proportionalitet – forordning nr. 1 – sprogordning«

1. Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning (Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 170, stk. 1) (jf. præmis 7 [4] og 8)

2. Tjenestemænd – certificeringsprocedure – adgangsbetingelser – fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøve – krav om at fremlægge dokumentation – manglende underretning fra administrationen om en ansøgers manglende dokumenter – tilsidesættelse af omsorgspligten og princippet om god forvaltningsskik – foreligger ikke (Tjenestemandsvedtægten, art. 45a) (jf. præmis 7 [15-20] og 8)

3. Tjenestemænd – certificeringsprocedure – adgangsbetingelser – fastsat i meddelelsen om udvælgelsesprøve – administrationens skønsbeføjelse – domstolsprøvelse – grænser – krav om at vedlægge en liste over bilag, idet ansøgningen i modsat fald afvises – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – foreligger ikke (Tjenestemandsvedtægten, art. 45a) (jf. præmis 7 [28-30, 33-35] og 8)

4. Den Europæiske Union – reglerne om sprog – forordning nr. 1 – anvendelsesområde – forholdet mellem institutionerne og deres ansatte – omfattet i mangel af særlige lovbestemmelser (Rådets forordning nr. 1, art. 1 og 6) (jf. præmis 7 [38] og 8)

5. Den Europæiske Union – reglerne om sprog – forordning nr. 1 – anvendelsesområde – ansøgere, der deltager i en ekstern udvælgelsesprøve – omfattet – ansøgere, der deltager i en intern udvælgelsesprøve – ikke omfattet – tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet – foreligger ikke (Rådets forordning nr. 1, art. 1 og 6) (jf. præmis 7 [42, 43] og 8)

6. Tjenestemænd – certificeringsprocedure – meddelelse om udvælgelsesprøve – krav om offentliggørelse på alle Unionens officielle sprog – foreligger ikke – forskelsbehandling på grund af sprog – lovlighed – betingelser (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 21; tjenestemandsvedtægten, art. 1d, stk. 6, art. 45a og bilag III, art. 1, stk. 2; Rådets forordning nr. 1, art. 5) (jf. præmis 7 [51, 52] og 8)

Konklusion

1) Appellen forkastes, idet det er åbenbart, at den delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.

2) João Miguel Barata bærer sine egne omkostninger.

( 1 ) – EUT C 207 af 23.5.2022.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 9. juni 2022 –

UPTR mod Parlamentet og Rådet

(Sag C-603/21 P) ( 1 )

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – transport – forordning (EU) 2020/1055 – adgang til markedet for international godskørsel – cabotagekørsel – annullationssøgsmål – formaliteten – artikel 263, stk. 4, TEUF – betingelse om, at sagsøgeren skal være individuelt berørt – brancheorganisation – effektiv domstolsbeskyttelse – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – afvisning [Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d), og art. 169, stk. 2] (jf. præmis 27-32 og 39)

2. Grundlæggende rettigheder – ret til en effektiv domstolsbeskyttelse – grænser – overholdelse af betingelserne for en sags antagelse til realitetsbehandling (Art. 263, stk. 4, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47) (jf. præmis 34 og 35)

3. Appel – anbringender – utilstrækkelig begrundelse – Rettens begrundelse fremgår indirekte – lovlighed – betingelser (Statutten for Domstolen, art. 36 og art. 53, stk. 1) (jf. præmis 40)

Konklusion

1) Appellen forkastes, idet den delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.

2) Unie van Professionele Transporteurs en Logistieke Ondernemers (UPTR) betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 513 af 20.12.2021.