Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele – direktiv 83/183

(Rådets direktiv 83/183, art. 1, stk. 1)

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele – sædvanligt opholdssted i henhold til direktiv 83/183

(Rådets direktiv 83/183, art. 6, stk. 1)

3. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling

(Art. 39 EF; Rådets direktiv 83/183, art. 1, stk. 1)

Sammendrag

1. Punktafgifter, der er opkræves af en medlemsstat ved den endelige indførsel af et køretøj til personlig brug fra en anden medlemsstat, er omfattet af anvendelsesområdet for afgiftsfritagelsen i henhold til artikel 1, stk. 1, i direktiv 83/183 om afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele fra en medlemsstat, hvis det fremgår – hvilket det påhviler den nationale ret at fastslå – at de normalt opkræves ved en privat persons endelige indførsel af et køretøj til personligt brug fra en anden medlemsstat, således som det kræves i henhold til den nævnte artikel 1, stk. 1. En særlig supplerende registreringsafgift, der opkræves ved denne indførsel, er ligeledes omfattet af den nævnte artikel 1, stk. 1, hvis det fremgår – hvilket det påhviler den nationale ret at fastslå – at den er forbundet med selve den transaktion, hvorved køretøjet indføres. Hvis de nationale bestemmelser vedrørende den pågældende afgift knytter den omstændighed, der udløser den afgift, til et andet forhold end indførselstransaktionen, som f.eks. den første registrering eller brugen af køretøjet på det nationale område, er den nævnte afgift derimod ikke omfattet af anvendelsesområdet for den nævnte bestemmelse.

(jf. præmis 48, 49 og 51 samt domskonkl.)

2. Artikel 6, stk. 1, i direktiv 83/183 om afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele fra en medlemsstat skal fortolkes således, at en person, der hører til personalet i den offentlige administration, de væbnede styrker, politiet eller kystvagten i en medlemsstat, og som opholder sig mindst 185 dage om året i en anden medlemsstat sammen med sine familiemedlemmer med henblik på gennemførelsen i denne medlemsstat af en tjenstlig udstationering i en tidsbegrænset periode, under denne udstationering har sædvanligt opholdssted i den nævnte artikels forstand i denne anden medlemsstat.

Kriterierne for afgrænsningen af begrebet sædvanligt opholdssted vedrører således såvel en persons erhvervsmæssige og private tilhørsforhold til et sted som varigheden af dette tilhørsforhold og skal følgelig bedømmes samlet. Det sædvanlige opholdssted skal forstås som det sted, hvor den pågældende har oprettet det varige midtpunkt for sine interesser. Såfremt en samlet vurdering af det erhvervsmæssige og private tilhørsforhold ikke er tilstrækkelig til at lokalisere det varige midtpunkt for den pågældendes interesser, skal det private tilhørsforhold med henblik på denne lokalisering tillægges forrang.

(jf. præmis 54, 55, 61, 62 og 81 samt domskonkl.)

3. Hvis det efter gennemførelsen af den nationale rets undersøgelser fremgår, at afgifter, der opkræves af en medlemsstat ved den endelige indførsel af et køretøj til personlig brug fra en anden medlemsstat, ikke er omfattet af afgiftsfritagelsen i henhold til artikel 1, stk. 1, i direktiv 83/183 om afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele fra en medlemsstat, vil det påhvile denne ret under hensyn til kravet, der følger af artikel 39 EF, at fastslå, om anvendelsen af den nationale lovgivning vedrørende disse afgifter kan sikre, at en person, der i forbindelse med en flytning af bopæl efter fuldførelsen af en faglig beskæftigelse i en anden medlemsstat indfører et køretøj i oprindelsesmedlemsstaten, med hensyn til disse afgifter ikke stilles ringere i forhold til de personer, der har boet varigt i denne medlemsstat, navnlig for så vidt angår en hensyntagen til den reelle værdiforringelse af det afgiftsbelagte køretøj, og, hvis dette er tilfældet, om en sådan forskelsbehandling er begrundet i objektive hensyn, der er uafhængige af de berørte personers bopæl og står i rimeligt forhold til det formål, der lovligt forfølges med den nationale lovgivning.

(jf. præmis 78 og 81 samt domskonkl.)