ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-213/03

Syndicat professionnel coordination des pêcheurs de l'étang de Berre et de la région

mod

Électricité de France (EDF)

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig))

»Konvention om beskyttelse af Middelhavet mod forurening (Barcelona-konventionen) – protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening – artikel 6, stk. 3 – tilladelse til udledning – direkte virkning«

Sammendrag af dom

1. Internationale aftaler – Fællesskabets aftaler – direkte virkning – betingelser – artikel 6, stk. 3, i protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening og artikel 6, stk. 1, i den ændrede protokol – medlemsstaternes pligt til at gøre udledning af visse stoffer betinget af tilladelse

(Protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening, art. 6, stk. 3, og den ændrede protokol, art. 6, stk. 1)

2. Internationale aftaler – Fællesskabets aftaler – artikel 6, stk. 3, i protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening og artikel 6, stk. 1, i den ændrede protokol – udledning af stoffer, som ikke er giftige – forbud uden forudgående tilladelse

(Protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening, art. 6, stk. 3, og den ændrede protokol, art. 6, stk. 1)

1. En bestemmelse i en aftale indgået af Fællesskabet med et tredjeland må anses for umiddelbart anvendelig, når der af dens ordlyd samt aftalens formål og karakter kan udledes en klar og præcis forpligtelse, hvis opfyldelse og retsvirkninger ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter.

Dette er tilfældet for så vidt angår artikel 6, stk. 3, i protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening og artikel 6, stk. 1, i den samme protokol, som ændret, som i klare, præcise og ubetingede vendinger fastsætter medlemsstaternes forpligtelse til at betinge udledningen af stoffer, der er nævnt i protokollens bilag II, af, at de kompetente nationale myndigheder har meddelt en tilladelse, der behørigt tager hensyn til bestemmelserne i protokollens bilag III. Følgelig har disse bestemmelser direkte virkning, således at enhver person, der berøres heraf, kan påberåbe sig dem for de nationale domstole.

(jf. præmis 39, 41 og 47 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 6, stk. 3, i protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening og artikel 6, stk. 1, i den samme protokol, som ændret, skal fortolkes således, at de forbyder udledning af stoffer, der, selv om de ikke er giftige, har en skadelig indflydelse på iltindholdet i havmiljøet, når de kompetente nationale myndigheder ikke har meddelt tilladelse hertil, således at disse bestemmelser ikke udtrykkeligt gør kravet om en forudgående tilladelse til udledning af stoffer betinget af, at disse stoffer er giftige.

(jf. præmis 49 og 52 samt domskonkl. 2)
Sag C-242/03

Ministre des Finances

mod

Jean-Claude Weidert og

Élisabeth Paulus

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour administrative (Luxembourg))

»Frie kapitalbevægelser – indkomstskat – særligt nedslag for beløb til erhvervelse af aktier eller anparter i selskaber med hjemsted i den pågældende medlemsstat – kun nedslag ved erhvervelse af aktier eller anparter i selskaber med hjemsted i den pågældende medlemsstat«

Sammendrag af dom

Frie kapitalbevægelser – begrænsninger – nedslag i den skattepligtige indkomst til fysiske personer for erhvervelse af aktier eller anparter – kun nedslag for aktier eller anparter i selskaber med hjemsted i den pågældende medlemsstat – ulovlig – berettigelse – foreligger ikke

[Art. 56, stk. 1, EF og art. 58, stk. 1, litra a), EF]

Artikel 56, stk. 1, EF og artikel 58, stk. 1, litra a), EF er til hinder for en lovbestemmelse i en medlemsstat, som udelukker et nedslag i fysiske personers skattepligtige indkomst for erhvervelse af aktier eller anparter, der repræsenterer kontante indskud i kapitalselskaber med hjemsted i andre medlemsstater.

En sådan lovgivning er en hindring for de frie kapitalbevægelser, da den har den virkning, at den afskrækker den pågældende medlemsstats statsborgere fra at investere deres kapital i selskaber, der har hjemsted i en anden medlemsstat; den har ligeledes en restriktiv virkning for selskaber hjemmehørende i andre medlemsstater, da den udgør en hindring for kapitaltilførsel i den pågældende medlemsstat.

Når der ikke er en direkte forbindelse mellem den pågældende skattemæssige fordel og en tilsvarende skat til udligning heraf, som f.eks. beskatningen af det udbytte, som de selskaber senere udbetaler, i hvilke investeringen er foretaget, kan nødvendigheden af at sikre sammenhængen i beskatningsordningen ikke påberåbes som berettigelse for en sådan begrænsning.

(jf. præmis 13-15, 20-23 og 28 samt domskonkl.)
Sag C-166/03

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Franske Republik

»Traktatbrud – artikel 28 EF – salg af genstande af ædelmetal – betegnelserne »guld« og »guldlegering«

Sammendrag af dom

Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – nationale bestemmelser, der forbeholder betegnelsen »guld« for genstande, hvis holdighedsstempel angiver 750 promille– ulovlig – begrundelse – forbrugerbeskyttelse – god handelsskik – foreligger ikke

(Art. 28 EF)

En medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 28 EF, når den forbeholder betegnelsen »guld« for genstande, hvis holdighedsstempel angiver 750 promille, mens genstande, hvis holdighedsstempel angiver 375 eller 585 promille, skal betegnes »guldlegering« som er mindre attraktiv for forbrugerne, selv om de i oprindelsesmedlemsstaten sælges under betegnelsen »guld«.

Sådanne bestemmelser stiller krav om, at genstande, hvis holdighedsstempel angiver de to laveste grader, skal gives to betegnelser, dvs. ikke blot et holdighedsstempel, men ligeledes en angivelse af betegnelsen »guldlegering«, hvilket er overflødigt, og bestemmelserne er således ikke proportionale i forhold til formålet om at sikre god handelsskik og beskyttelse af forbrugerne, idet dette formål kan sikres ved foranstaltninger, der er mindre indgribende for samhandelen inden for Fællesskabet.

(jf. præmis 13, 14 og 19-21 samt domskonkl.)
Sag C-400/03

Waterman SAS, tidligere Waterman SA

mod

Directeur général des douanes et droits indirects

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal d’instance du VIIe arrondissement de Paris)

»Fælles toldtarif – den kombinerede nomenklatur – toldposition – æsker til fyldepenne«

Sammendrag af dom

Fælles toldtarif – toldpositioner – forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur – underposition 4202 12 11 og 4202 12 19 – ugyldighed foreligger ikke





De forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur er et gyldigt middel til fortolkning af denne, forudsat at de er i overensstemmelse med selve bestemmelserne i den fælles toldtarif og ikke ændrer disses indhold. Dette er tilfældet for de forklarende bemærkninger til underposition 4202 12 11 og 4202 12 19. De er således hverken i strid med ordlyden af de pågældende positioner og underpositioner, de forklarende bemærkninger hertil eller med den nævnte regel i punkt 6 i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende den kombinerede nomenklatur, hvorefter tariferingen af varer skal ske med hjemmel i underpositionsteksterne. De nævnte forklarende bemærkninger lægger sig særligt i forlængelse af den supplerede bestemmelse 1 til kapitel 42 i den kombinerede nomenklatur, idet de præciserer, at når det yderste lag, der er synligt med det blotte øje, er en plade eller folie af plast, er den metode, hvormed denne plade eller folie er fremstillet, uden betydning for tariferingen. De respekterer desuden – ved at anse to tekniske procedurer, der fører til et identisk produkt, nemlig en yderside af plastmateriale, for ligeværdige – det afgørende kriterium ved toldtarifering, der som udgangspunkt må findes i de pågældende varers objektive kendetegn og egenskaber, således som disse fremgår af ordlyden af den fælles toldtarifs positioner og af bestemmelserne til afsnittene eller kapitlerne. Heraf følger, at der ikke er noget forhold, der kan rejse tvivl om gyldigheden af de nævnte bemærkninger.

(jf. præmis 16, 19, 21, 27, 29 og 32 samt domskonkl.)
Sag C-169/03

Florian W. Wallentin

mod

Riksskatteverket

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Regeringsrätten (Sverige))

»Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – indkomstskat – begrænset skattepligt for en skatteyder, der oppebærer en lille del af sin indkomst i en medlemsstat og er hjemmehørende i en anden medlemsstat«

Sammendrag af dom

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – løn – indkomstskat – indkomst for ikke-hjemmehørende personer, der ikke har skattepligtig indkomst i bopælsmedlemsstaten, der pålægges en kildebeskatning, der udelukker ethvert skattefradrag, hvorved der tages hensyn til den skattepligtige persons personlige forhold – ulovlig

(Art. 39 EF)

Artikel 39 EF er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning foreskriver, at fysiske personer, som ikke i skattemæssig henseende regnes for at være bosiddende i denne medlemsstat, men som oppebærer lønindkomst i staten

– beskattes med en kildeskat, der er udformet således, at der ikke indrømmes bundfradrag eller andre fradrag, hvorved der tages hensyn til den skattepligtiges personlige forhold

– mens de i samme stat bosiddende personer har ret til sådanne fradrag i forbindelse med den almindelige påligning af indkomstskat af al indkomst, der er erhvervet i denne stat og i udlandet

– når de personer, der ikke er hjemmehørende i beskatningsstaten, i deres bopælsstat kun har indkomst, der efter sin art ikke er indkomstskattepligtig.

(jf. præmis 24 og domskonkl.)
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)

10. juni 2004

»Traktatbrud – manglende gennemførelse af direktiv 98/50/EF – virksomhedsoverførsel – varetagelse af arbejdstagernes rettigheder«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
Sag C-65/03

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Kongeriget Belgien

»Traktatbrud – artikel 12 EF, 149 EF og 150 EF – eksamensbevis, der er udstedt i en anden medlemsstat for gennemført gymnasieuddannelse – adgang til videregående uddannelse«

Sammendrag af dom

Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – adgang til videregående uddannelse – forskellige betingelser for indehavere af eksamensbeviser, der er udstedt i de andre medlemsstater for gennemført gymnasieuddannelse – ulovlig

(Art. 12 EF, 149 EF og 150 EF)

En medlemsstat, der ikke træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at indehavere af eksamensbeviser, der er udstedt i andre medlemsstater for gennemført gymnasieuddannelse, kan få adgang til videregående uddannelse på samme vilkår som dem, der gælder for indehavere af et certificat d’enseignement secondaire supérieur (eksamensbevis for gennemført uddannelse på gymnasieniveau, CESS-bevis), der er udstedt i den pågældende medlemsstat, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 12 EF, 149 EF og 150 EF.

(jf. præmis 31 og domskonkl.)
Sag C-68/03

Staatssecretaris van Financiën

mod

D. Lipjes

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden)

»Sjette momsdirektiv – artikel 28b, punkt E, stk. 3 – tjenesteydelser, der leveres af formidlere – leveringsstedet for tjenesteydelser«

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – tjenesteydelser, der leveres af formidlere – fastsættelse af stedet for den afgiftsmæssige tilknytning ved sjette direktivs artikel 28b, punkt E, stk. 3 – anvendelsesområde – hovedtransaktion, der ikke er pålagt merværdiafgift – ikke relevant – fastsættelse af stedet for hovedtransaktionen – anvendelse af de særlige bestemmelser i artikel 28b, punkt A og B

(Rådets direktiv 77/388, art. 28b, punkt A og B, og punkt E, stk. 3)

Artikel 28b, punkt E, stk. 3, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter i den affattelse, der følger af direktiv 91/680, hvorefter leveringsstedet for tjenesteydelser, der leveres af formidlere, som handler i andres navn og for andres regning, såfremt deres virksomhed vedrører bestemte transaktioner, uanset samme direktivs artikel 9, stk. 1, er det sted, hvor de pågældende transaktioner foretages, skal ikke fortolkes således, at den kun angår tjenesteydelser, der leveres af formidlere, hvor aftageren af tjenesteydelsen er en afgiftspligtig person eller en ikke-afgiftspligtig juridisk person.

Som det følger af dens ordlyd, omhandler denne bestemmelse således generelt tjenesteydelser, der leveres af formidlere, uden at der sondres mellem, om aftagerne af tjenesteydelserne er momspligtige eller ej, og det er ligegyldigt for fastsættelsen af stedet for en formidlingsaktivitet, om hovedtransaktionen er pålagt moms, eller det drejer sig om en ikke-afgiftspligtig transaktion.

Når en formidlingstransaktion henhører under den nævnte artikel 28b, punkt E, stk. 3, skal de særlige bestemmelser i direktivets artikel 28b, punkt A og B, anvendes med henblik på fastsættelsen af det sted, hvor de transaktioner, der ligger til grund for formidlingsydelserne, er blevet udført. Stedet for erhvervelse inden for Fællesskabet af goder er derfor reguleret ved sidstnævnte bestemmelse, som således fraviger de almindelige bestemmelser i sjette direktivs artikel 8, som regulerer levering af goder inden for en medlemsstat.

(jf. præmis 18, 21, 23, 25 og 26 samt domskonkl. 1 og 2)
DOMSTOLENS DOM (Femte Afdeling)

30. marts 2004

»Traktatbrud – bortskaffelse af olieaffald – manglende gennemførelse af direktiv 75/439/EØF«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Femte Afdeling),

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)

1. april 2004

»Traktatbrud – manglende gennemførelse af direktiv 98/30/EF«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)

1. april 2004

»Traktatbrud – manglende gennemførelse af direktiv 2000/30/EF«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),,

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
Sag C-177/03

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Franske Republik

»Traktatbrud – direktiv 89/618/Euratom – oplysning af befolkningen i tilfælde af strålingsfare – manglende gennemførelse«

Sammendrag af dom

1. Traktatbrudssøgsmål – Kommissionens søgsmålsret – skønsudøvelse – grænser

(Art. 141 EA)

2. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – afgrænsning under den administrative procedure – fundamental ændring af de relevante nationale bestemmelser mellem udløbet af den frist, der er fastsat til at efterkomme den begrundede udtalelse, og anlæggelse af søgsmålet – ny begrundet udtalelse

(Art. 141 EA)

1. Efter den ved artikel 141 EA fastsatte ordning har Kommissionen et frit skøn ved afgørelsen af, om der skal anlægges traktatbrudssag, og det tilkommer ikke Domstolen at efterprøve dette skøn. Derimod tilkommer det Domstolen at tage stilling til, om et søgsmål i henhold til denne artikel i givet fald skal afvises, fordi det er anlagt for sent eller er behæftet med en procedurefejl.

(jf. præmis 16 og 17)

2. En forskriftsmæssig administrativ procedure i henhold til artikel 141 EA udgør en med traktaten tilsigtet væsentlig garanti, ikke blot med henblik på at beskytte den pågældende medlemsstats rettigheder, men også med henblik på at sikre, at en eventuel efterfølgende retssag har en klart afgrænset tvist som genstand.

Når de relevante nationale bestemmelser er blevet ændret fundamentalt mellem udløbet af den frist, der er fastsat til at efterkomme den begrundede udtalelse, og anlæggelse af traktatbrudssøgsmålet, kan denne udvikling gøre den dom, Domstolen skal afsige, overflødig. I en sådan situation kan det være at foretrække, at Kommissionen ikke anlægger sag, men fremsætter en ny begrundet udtalelse, hvori de klagepunkter, den har til hensigt at fastholde under de ændrede omstændigheder, angives.

(jf. præmis 20 og 21)
Sag C-398/03

Sag anlagt af E. Gavrielides Oy

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Helsingin hallinto-oikeus)

»Direktiv 90/642/EØF – maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester – vinblade«

Sammendrag af dom

Landbrug – tilnærmelse af lovgivninger – pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse – direktiv 90/642 – anvendelse på et produkt, som ikke er nævnt i bilagene til direktivet – betingelse – forudgående videnskabelig vurdering – direktivet finder ikke anvendelse på vinblade på grund af manglende vurdering

(Rådets direktiv 90/642)

Den omstændighed, at et produkt ikke er nævnt i bilagene til direktiv 90/642 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, udelukker ikke som sådan, at nævnte direktiv finder anvendelse på dette produkt. Det skal herved undersøges, om det pågældende produkt inden for rammerne af bestemmelserne om maksimalgrænseværdier for pesticidrester kan henføres til et produkt eller en produktgruppe, der udtrykkeligt er omhandlet i direktiv 90/642. Ved en sådan undersøgelse skal der tages hensyn til nævnte direktivs almene formål, der består i at forene på den ene side nødvendigheden af en effektiv beskyttelse af planter og planteprodukter mod skadegørere og ukrudt, for at sikre udbyttet af den vegetabilske produktion og produktiviteten i Fællesskabet, og på den anden side nødvendigheden af at beskytte menneskers eller dyrs sundhed samt miljøet mod pesticiders skadelige virkninger.

Indbefatningen af et produkt, der ikke er nævnt i bilagene til direktiv 90/642, i en gruppe eller en undergruppe, der er nævnt i bilagene hertil, forudsætter således, at det ikke nævnte produkt har været genstand for en forudgående videnskabelig vurdering, der hviler på en afvejning af to krav, der fremgår af nævnte direktivs almene formål, og hvoraf det fremgår, at det med henblik på dette dobbelte krav er tilladt, at der på det pågældende produkt anvendes de maksimalgrænseværdier for pesticidrester, der er fastsat for den gruppe eller undergruppe af produkter, som det er påtænkt at henføre produktet under.

Det følger heraf, at direktiv 90/642 ikke finder anvendelse på vinblade, som ikke er anført blandt de produkter, der er nævnt i bilagene til direktivet, idet de gunstige og ugunstige virkninger af pesticidrester på vinblade indtil i dag ikke har været genstand for en videnskabelig vurdering.

(jf. præmis 22-24 og 26)
Sag C-226/03 P

José Martí Peix SA

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – fiskeri – finansiel fællesskabsstøtte – nedsættelse af støtten – Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 – artikel 1 og 3 – forældelse«

Sammendrag af dom

1. Fællesskabets egne indtægter – forordning om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser – vedvarende uregelmæssighed – forældelsesfrist – handling, der afbryder forældelsesfristen

(Rådets forordning nr. 2988/95, art. 1, stk. 2, og art. 3, stk. 1, andet og tredje afsnit)

2. Appel – anbringender – præmisser i en dom, som indeholder en tilsidesættelse af fællesskabsretten – domskonklusionen berettiget af andre retlige grunde – appel forkastet

1. Ifølge artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2988/95 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser forudsætter en uregelmæssighed, at der foreligger tilsidesættelse af en fællesskabsbestemmelse, som kan tilskrives en økonomisk beslutningstagers handling eller undladelse.

Når den undladelse, der ligger til grund for tilsidesættelsen af den pågældende fællesskabsbestemmelse, vedbliver at bestå, er uregelmæssigheden »vedvarende« som omhandlet i forordningens artikel 3, stk. 1, andet afsnit. Forældelsesfristen for retsforfølgning begynder først at løbe fra det tidspunkt, hvor uregelmæssigheden er ophørt.

Denne frist blev afbrudt af en skrivelse fra Kommissionen, der bl.a. vedrørte forfølgelse af uregelmæssigheder og nedsættelse af støtten, idet denne skrivelse var et skridt med henblik på oplysning af sagen som omhandlet i artikel 3, stk. 1, tredje afsnit.

(jf. præmis 16-18 og 30)

2. Hvis præmisserne i en dom afsagt af Retten indeholder en tilsidesættelse af fællesskabsretten, men konklusionen er berettiget af andre retlige grunde, må appellen forkastes.

(jf. præmis 29)
Sag C-126/03

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Forbundsrepublikken Tyskland

»Traktatbrud – direktiv 92/50/EØF – offentlige kontrakter – affaldstransport – udbud uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse – kontrakt indgået af en ordregivende myndighed inden for rammerne af en økonomisk aktivitet, der er underlagt konkurrence – kontrakt indgået af en ordregivende myndighed med henblik på at kunne afgive bud i forbindelse med et udbud af en kontrakt – bevis for tjenesteyderens kapacitet – mulighed for at henvise til en tredjemands kapacitet – underentreprise – retsvirkningerne af en dom, der fastslår et traktatbrud«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – direktiv 92/50/EØF – anvendelsesområde – aftale uden forbindelse med den ordregivende myndigheds almennyttige virksomhed – omfattet – aftale, der, når en lokal myndighed virker som tjenesteyder, har til hensigt at give denne myndigheds virksomhed i underentreprise – omfattet

[Rådets direktiv 92/50, art. 1, litra a) og b), art. 8 og 11]

Artikel 8 i direktiv 92/50 vedrørende samordning af fremgangsmåderne for tildeling af offentlige tjenesteydelsesaftaler, sammenholdt med direktivets artikel 1, litra a), og b), og artikel 11, stk. 1, bestemmer, at gensidigt bebyrdende aftaler, der indgås skriftligt mellem en tjenesteyder og en lokal myndighed, skal gøres til genstand for et offentligt udbud, begrænset udbud eller et udbud efter forhandling, når deres genstand er de i direktivets bilag I A opførte tjenesteydelser.

I den forbindelse er den omstændighed, at en aftale ikke omfattes af denne lokale myndigheds almennyttige virksomhed, men af en selvstændig økonomisk virksomhed, der er klart adskilt og underlagt konkurrence, ikke ensbetydende med, at denne aftale ikke kvalificeres som en offentlig aftale som omhandlet i artikel 8 og 11 i direktiv 92/50. Direktivets artikel 1, litra a), sondrer således ikke mellem aftaler, som en ordregivende myndighed indgår for at opfylde den opgave at imødekomme almenhedens behov, og aftaler, der ikke vedrører denne opgave.

Det er ligeledes uden betydning, at den ordregivende myndighed selv har til hensigt at virke som tjenesteyder, og at sigtet med den omhandlede aftale på denne baggrund er at give en del af ydelserne i underentreprise til en tredjemand.

(jf. præmis 13, 16 og 18)