Sag T-289/03

British United Provident Association Ltd (BUPA) m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Intervention – fortrolighed«

Kendelse afsagt af formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling den 4. marts 2005

Sammendrag af kendelse

1. Retspleje – intervention – tilstillelse af processkrifter til intervenienter – undtagelse – fortrolig behandling – betingelser – begæring om fortrolig behandling – begrundelse – retsformandens undersøgelse – undersøgelse af den hemmelige eller fortrolige karakter – interesseafvejning

(Rettens procesreglement, art. 116, stk. 2; instruks for justitssekretæren ved Retten, art. 5, stk. 4, første afsnit)

2. Retspleje – intervention – tilstillelse af processkrifter til intervenienter – undtagelse – fortrolig behandling – oplysninger fra et forsikringsselskab til en offentlig myndighed, som af den nationale lovgiver har fået tillagt en række beføjelser vedrørende overvågning og gennemførelse af de nationale bestemmelser om privat sygeforsikring, og som skal aflægge rapport til regeringen – oplysninger, som ikke kan anses for fortrolige i forhold til den pågældende medlemsstat

(Rettens procesreglement, art. 116, stk. 2)

3. Retspleje – intervention – tilstillelse af processkrifter til intervenienter – undtagelse – fortrolig behandling – begæring om fortrolig behandling i forhold til en medlemsstat berettiget af risikoen for, at denne til en anden intervenient, som er underlagt medlemsstaten, fremsender oplysninger, hvis fortrolige karakter ikke er blevet bestridt af intervenienten – risiko, som ikke foreligger, henset til den ulovlige karakter af en sådan adfærd fra medlemsstatens side

(Art. 10 EF; Rettens procesreglement, art. 116, stk. 2)

4. Retspleje – intervention – tilstillelse af processkrifter til intervenienter – undtagelse – fortrolig behandling – begæring om fortrolig behandling af oplysninger, som allerede er blevet offentliggjort vidt og bredt i medierne, navnlig på foranledning af sagsøgeren selv – ikke taget til følge

(Rettens procesreglement, art. 116, stk. 2)

5. Retspleje – intervention – tilstillelse af processkrifter til intervenienter – undtagelse – fortrolig behandling – begæring om fortrolig behandling af oplysninger, som ikke kan give adgang til konkrete økonomiske oplysninger, der skader sagsøgernes kommercielle interesser – ikke taget til følge

(Rettens procesreglement, art. 116, stk. 2)

1. Artikel 116, stk. 2, første punktum, i Rettens procesreglement fastsætter det princip, at alle procesdokumenter, der er forkyndt for parterne i hovedsagen, skal tilstilles intervenienterne. Følgelig gør bestemmelsens andet punktum det kun undtagelsesvist muligt at behandle visse af sagens akter fortroligt, således at disse akter ikke skal tilstilles intervenienterne.

Ved vurderingen af de betingelser, hvorunder denne undtagelse kan finde anvendelse, er det for hvert enkelt procesdokument eller afsnit i et procesdokument, som begæres behandlet fortroligt, væsentligt at afveje sagsøgerens berettigede interesse i at undgå, at der sker et væsentligt indgreb i sagsøgerens kommercielle interesser, og intervenienternes ikke mindre berettigede interesse i at råde over de oplysninger, der er nødvendige for, at disse fuldt ud kan gøre deres rettigheder gældende og fremføre deres synspunkter for Retten.

En begæring om fortrolig behandling af oplysninger, som indeholder forretningshemmeligheder, bør generelt tages til følge. Desuden kan det i procesreglementets artikel 116, stk. 2, første punktum, fastsatte princip kun fraviges efter en undersøgelse af, om det enkelte dokument i sagen, med hensyn til hvilket der er fremsat en behørigt begrundet begæring om fortrolig behandling, er fortroligt. Det er navnlig med henblik på at muliggøre en sådan undersøgelse, at artikel 5, stk. 4, første afsnit, i Instruks for justitssekretæren ved Retten fastslår, at en parts begæring om, at der træffes bestemmelse om fortrolig behandling af visse oplysninger i en sag, skal præcisere, hvilke oplysninger eller afsnit der findes at være fortrolige, og indeholde en begrundelse for de enkelte oplysningers eller afsnits fortrolige karakter.

Herefter skal retsformanden, når han får forelagt en begæring om fortrolig behandling, først undersøge, om de oplysninger, med hensyn til hvilke der er fremsat begæring om fortrolig behandling, kan betegnes som forretningshemmeligheder eller fortrolige oplysninger i forhold til intervenienten, som har anfægtet den udeladelse, der fratager ham visse oplysninger i sagen. Kun såfremt dette er tilfældet, bør retsformanden foretage en afvejning af sagens parters berettigede interesser efter de ovenfor opstillede principper.

(jf. præmis 22-26)

2. Oplysninger vedrørende de konsekvenser, som gennemførelsen af en risikoudligningsordning på det nationale marked for sygeforsikring ville kunne have for sagsøgeren, som nævnte sagsøger, der er aktiv på markedet, i den anledning har fremsendt til en statsmyndighed i medlemsstaten, som af den nationale lovgiver har fået tillagt en række beføjelser vedrørende overvågning og gennemførelse af de nationale bestemmelser om privat sygeforsikring og rollen som rådgiver for regeringen på området, og som er forpligtet til at indsamle, vurdere og fremsende alle væsentlige faktuelle oplysninger om, hvorledes markedet for privat sygeforsikring fungerer, til den kompetente minister, således at der kan foretages en vurdering af betydningen af at indføre nævnte udligningsordning, kan ikke anses for fortrolige i forhold til en medlemsstat, som intervenerer i en sag ved Retten.

(jf. præmis 28 og 29)

3. Den omstændighed, at en medlemsstat og et organ, der i forskellige sammenhænge er underlagt medlemsstaten, kan have generelle, sammenfaldende holdninger vedrørende et givet spørgsmål, gør det ikke muligt at konkludere, at deres respektive interventioner i forbindelse med en sag ved Retten nødvendigvis vil være fuldstændig sammenfaldende, eller at de i den anledning må antages at udveksle alle, selv fortrolige, oplysninger vedrørende den verserende sag, eller at oplysninger fremsendt til medlemsstaten, hvis fortrolige karakter i forhold til dette organ ikke er bestridt af organet, ikke desto mindre gøres tilgængelige for organet af medlemsstaten.

Risikoen for en sådan fremsendelse kan således ikke lægges til grund med henblik på at tillægge disse oplysninger fortrolig karakter i forhold til medlemsstaten, så meget desto mere som et tilfælde af eventuel udveksling intervenienterne imellem af visse oplysninger, som efter modpartens indsigelser af Retten er blevet fremsendt til disse individuelt og alene med henblik på varetagelsen af intervenienternes egne berettigede interesser i forbindelse med nærværende sag, under alle omstændigheder vil være ulovligt og svare til en alvorlig tilsidesættelse af kravene til god retspleje og, for så vidt en medlemsstat er indblandet heri, af den loyalitetspligt, der er fastsat i artikel 10 EF.

(jf. præmis 31 og 32)

4. Begæringer om fortrolig behandling i forhold til en intervenient af oplysninger, som allerede er blevet offentliggjort vidt og bredt i medierne, bør forkastes, idet disse oplysninger har mistet deres fortrolige karakter og følgelig ikke længere fortjener specifik beskyttelse fra Rettens side.

(jf. præmis 34 og 35)

5. Eftersom det ikke i tilstrækkeligt omfang er godtgjort, hvorledes det på grundlag af aggregerede data, som tilmed er af relativt ældre dato, er tænkeligt, at en tredjemand kan udlede konkrete informationer, som skader sagsøgernes kommercielle interesser hvad angår omsætning, regnskab og endelig sagsøgernes aktuelle rentabilitet, bør sagsøgernes begæring om at udelade sådanne oplysninger fra de sagsakter, der skal fremsendes til en intervenient, forkastes.

(jf. præmis 38)

KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR RETTENS TREDJE UDVIDEDE AFDELING

4. marts 2005 ( )

»Intervention – fortrolighed«

I sag T-289/03,

British United Provident Association Ltd (BUPA), London (Det Forenede Kongerige),

BUPA Insurance Ltd, London,

BUPA Ireland Ltd, Dublin (Irland),

ved N. Green, QC, barristers K. Bacon og J. Burke og avocat B. Amory,

sagsøgere,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, først ved J. Flett, derefter ved N. Khan, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgt,

støttet af:

Kongeriget Nederlandene ved N. Bel, som befuldmægtiget,

af

Irland ved D. O’Hagan, som befuldmægtiget, bistået af G. Hogan, SC, og af barrister E. Regan, og med valgt adresse i Luxembourg,

og af

Voluntary Health Insurance Board, Dublin, ved solicitors D. Collins, G. FitzGerald og D. Clarke,

intervenienter,

angående en påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2003) 1322 endelig udg. af 13. maj 2003 om en risikoudligningsordning på det irske marked for sygeforsikring (statsstøtte N 46/2003-Irland),

har

FORMANDEN FOR TREDJE UDVIDEDE AFDELING I DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

afsagt følgende

Kendelse

Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger

1 Ved stævning registreret på Rettens Justitskontor den 20. august 2003 har sagsøgerne anlagt et søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2003) 1322 endelig udg. af 13. maj 2003 om iværksættelse af en risikoudligningsordning (»Risk equalisation scheme«, herefter »RES«) på det irske marked for sygeforsikring (statsstøtte N 46/2003-Irland).

2 Ved denne retsakt besluttede Kommissionen ikke at gøre indsigelser mod RES, idet den fandt, at ordningen ikke indeholdt elementer, som udgjorde statsstøtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF. Det fremgår af den anfægtede beslutning, at ordningen nærmere bestemt fastsatte et system med skattelignende afgifter, hvis formål er at sikre en harmonisering af det risikoniveau, som påhviler de erhvervsdrivende på markedet for supplerende sygeforsikring, der i Irland har været liberaliseret siden starten af 1990’erne.

3 Ved dokumenter registreret på Rettens Justitskontor henholdsvis den 27. november 2003, den 12. december 2003 og den 17. december 2003 anmodede Irland, Kongeriget Nederlandene og Voluntary Health Insurance Board (rådet for privat sygeforsikring, herefter »VHI«) om tilladelse til at intervenere i nærværende sag til støtte for sagsøgte. Interventionsbegæringerne blev forkyndt for sagsøgerne og for sagsøgte.

4 Ved skrivelser af 4. december 2003 og af 22. januar 2004 meddelte Kommissionen, at den ikke havde bemærkninger til eller fremsatte begæring om fortrolig behandling med hensyn til Irlands og Kongeriget Nederlandenes intervention. Ved skrivelse af 7. januar 2004 meddelte Kommissionen Retten, at den var af den opfattelse, at VHI burde have tilladelse til at intervenere, og at det var unødvendigt at udelade nogen oplysninger fra sagen i forhold til VHI.

5 Ved skrivelser af 5. januar 2004 og 22. januar 2004 meddelte sagsøgerne, at de ikke havde bemærkninger vedrørende interventionsbegæringerne fra Irland og Kongeriget Nederlandene. Ved skrivelse af 3. februar 2004 nedlagde sagsøgerne imidlertid påstand om, at interventionsbegæringen fra VHI blev forkastet.

6 Ved særskilte dokumenter registreret på Rettens Justitskontor henholdsvis den 5. januar 2004, den 22. januar 2004 og den 3. februar 2004 indgav sagsøgerne i henhold til artikel 116, stk. 2, i Rettens procesreglement en begæring om fortrolig behandling i forhold til de tre intervenienter vedrørende visse oplysninger i stævningen samt i bilagene hertil, idet indholdet af disse begæringer i det væsentlige var identisk.

7 Ved kendelser af 3. februar 2004 og 2. april 2004 (kendelse afsagt af formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling den 2.4.2004, sag T-289/03, BUPA m.fl. mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser) tillod formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling henholdsvis Irland og Kongeriget Nederlandene på den ene side og VHI på den anden side at intervenere i nærværende sag til støtte for Kommissionens påstande. Desuden fastsatte formanden en frist for intervenienterne til at fremlægge deres eventuelle bemærkninger til begæringerne om fortrolig behandling og udsatte sin afgørelse med hensyn til disse (punkt 3 i kendelsernes konklusion).

8 Ved skrivelser af 5. april 2004 forkyndte Rettens Justitskontor bl.a. den ikke-fortrolige version af stævningen med bilag for hver af intervenienterne og opfordrede disse til senest den 28. april 2004 at indgive deres eventuelle bemærkninger til begæringerne om fortrolig behandling af de foreløbigt udeladte oplysninger.

9 Ved skrivelse af 27. april 2004 meddelte VHI Retten, at rådet med hensyn til den begæring om fortrolig behandling, som sagsøgerne havde indgivet i forhold til VHI, ikke fremsatte indsigelser vedrørende udeladelsen af de pågældende oplysninger. Kongeriget Nederlandene reagerede ikke på Rettens skrivelse af 5. april 2004.

10 Ved skrivelse af 28. april 2004 fremsatte Irland indsigelser vedrørende den af sagsøgerne fremsatte begæring om fortrolig behandling og anmodede Retten om at fremsende et komplet eksemplar af alle processkrifterne.

Om begæringerne om fortrolig behandling

11 VHI og Kongeriget Nederlandene har, såvel udtrykkeligt som stiltiende, givet afkald på at anfægte den udeladelse, som fratager dem visse oplysninger i sagen. Heraf følger, at det ikke længere er fornødent at tage stilling til, om de begæringer om fortrolig behandling, som sagsøgerne har fremsat i forhold til dem, er berettigede. Herefter vil nærværende kendelse indskrænke sig til at undersøge den begæring om fortrolig behandling, der er indgivet i forhold til Irland.

12 Sagsøgerne har anmodet om fortrolig behandling i forhold til Irland af visse afsnit i deres stævning og i bilagene hertil, som efter det påståede indeholder fortrolige oplysninger og følsomme forretningshemmeligheder, navnlig i forhold til deres eneste konkurrent, dvs. VHI. Sagsøgerne er af den opfattelse, at disse afsnit skal udelades fra den sag, der fremsendes til Irland, som følge af, at de indeholder:

– detaljer fra fortrolige drøftelser med Health Insurance Authority (herefter »HIA«), som er den irske myndighed, der i henhold til Health Insurance Acts 1994-2003 er tillagt visse beføjelser vedrørende overvågning, gennemførelse og rådgivning af den irske regering i forbindelse med den nationale lovgivning om privat sygeforsikring

– data baseret på et skøn over BUPA Ireland Ltd’s potentielle udgifter som følge af RES, under hensyntagen til selskabets overskud på sine aktiviteter i Irland

– informationer, som afslører muligheden for, at BUPA Ireland forlader det irske marked, og selskabets sandsynlige forretningsstrategi som følge af iværksættelsen af RES.

13 Ifølge sagsøgerne drejer det sig nærmere bestemt om følgende afsnit:

– stævningens punkt 11 i sin helhed (s. 6 og 7)

– den sidste sætning i det første punkt i sammendraget af stævningen (s. 58)

– den sidste sætning i stævningens punkt 150 (s. 44)

– den del af punkt 94, der begynder med »To that end« og slutter med »cost of claims«, og punkt 95 og 96 i vidneudsagnet fra Martin O’Rourke, som er anført i bilag 22 til stævningen (s. 1392 og 1393)

– den sidste sætning i punkt 99 i vidneudsagnet fra Martin O’Rourke (s. 1394)

– det første led i afsnit 4.5 i rapporten fra Nera Economic Consulting (herefter »NERA-rapporten«), som starter med »Impact on BUPA« og slutter med »monopoly provider«, anført i bilag 23 til stævningen (s. 1425)

– den sidste sætning i andet led i afsnit 4.5 i NERA-rapporten, som starter med »Like BUPA« og slutter med »the Irish market« (s. 1425)

– den sidste sætning i afsnit 4.6. i NERA-rapporten, som starter med »In meetings« og slutter med »cost of claims« (s. 1427)

– den del af afsnit 5.2 i NERA-rapporten, som starter med »Foreign PMI providers« og slutter med »efficient competitor of the VHIB«, som er et citat fra Martin O’Rourkes vidneudsagn (s. 1430).

14 Sagsøgerne har desuden anmodet om fortrolig behandling af tabel 2.1 og 2.2 i NERA-rapporten (s. 1404), fordi disse indeholder detaljer vedrørende BUPA Irelands indtægter og hyppigheden af godtgørelsesanmodningerne.

15 Irland har bestridt, at oplysningerne i ovennævnte dokumenter i alt væsentligt er af følsom eller fortrolig forretningsmæssig karakter. Irland er i øvrigt af den opfattelse, at adgangen til disse oplysninger er nødvendig for, at den med fordel kan gøre sin opfattelse gældende med hensyn til de væsentlige spørgsmål, som er rejst i nærværende tvist, og imødegå sagsøgernes påstande.

16 Hvad først angår BUPA Ireland’s »sandsynlige« forretningsstrategi som reaktion på iværksættelsen af RES har Irland anført, at denne strategi, som er usikker og afhænger af en efterfølgende beslutning fra BUPA Ireland, ikke kan udgøre en fortrolig oplysning. Sagsøgerne har desuden ikke fremsat en begæring om fortrolig behandling hvad angår svarskriftet, hvis punkt 16 henviser til en holdning, der er truffet i denne anledning. Endelig er RES’ indvirkning på sagsøgernes aktiviteter allerede som følge af offentlige erklæringer fra sagsøgerne selv blevet stærkt omtalt i de irske medier, såsom i artikler i Irish Independent af 24. juni 2002 og i Irish Medical News af 29. oktober 2002 samt i en pressemeddelelse fra BUPA Ireland selv af 30. juni 2003, som er offentliggjort på selskabets hjemmeside.

17 Hvad dernæst angår den påståede fortrolige karakter af BUPA Irelands overskud har Irland anført, at visse tal vedrørende selskabets økonomiske resultat allerede er blevet offentliggjort ved fremsendelsen til intervenienterne af punkt 16 i Kommissionens svarskrift, som sagsøgerne ikke modsatte sig. Irland er i øvrigt af den opfattelse, at adgangen alene til BUPA Irelands omsætning i mangel af oplysninger om selskabets udgifter, herunder skader og administrationsomkostninger, under alle omstændigheder ikke er tilstrækkeligt, eftersom BUPA Irelands rentabilitet, og hvad mere er, skadehyppighed, er væsentlige elementer i nærværende sag. Hvad navnlig angår stævningens bilag 23 (s. 1404), dvs. tabellerne 2.1 og 2.2 i NERA-rapporten, har Irland fastholdt, at BUPA Irelands overskud allerede er blevet meddelt de irske myndigheder.

18 Hvad for det tredje angår BUPA Irelands skøn over det potentielle omfang af selskabets forpligtelser som følge af iværksættelsen af RES har Irland bemærket, at dette skøn allerede er fremstillet på hjemmesiden (www.bupaireland.ie//whatsnew/papers) og offentliggjort i en artikel i Sunday Business Post af 18. januar 2004. Eftersom realiteten af nærværende tvist vedrører spørgsmål såsom den forholdsmæssige karakter af RES og ordningens indvirkning på konkurrencen, er det nødvendigt for intervenienterne i det mindste at have adgang til begrænsede økonomiske oplysninger om BUPA Ireland, såsom de oplysninger, der er anført i stævningen.

19 Hvad endelig angår de oplysninger, der har været genstand for drøftelser mellem BUPA Ireland og HIA, har Irland anført, at disse oplysninger allerede er blevet offentliggjort i pressen eller i svarskriftet og derfor ikke fordrer særlig beskyttelse. Desuden har den omstændighed at give adgang til oplysninger vedrørende drøftelser mellem BUPA Ireland og HIA ingen konsekvenser for den åbne karakter af fremtidige drøftelser mellem disse samme samtalepartnere.

20 Irland har heraf konkluderet, at de oplysninger, der er omfattet af begæringen om fortrolig behandling, bør fremsendes til Irland i deres helhed.

21 Procesreglementets artikel 116, stk. 2, bestemmer:

»Såfremt der gives tilladelse til intervention på grundlag af en begæring, som er fremsat inden for den i artikel 115, stk. 1, fastsatte frist på seks uger, tilstilles alle procesdokumenter, der er forkyndt for parterne, intervenienten. Efter anmodning fra en part kan retsformanden dog undlade at tilstille intervenienten hemmelige eller fortrolige dokumenter.«

22 Procesreglementets artikel 116, stk. 2, første punktum, fastsætter det princip, at alle procesdokumenter, der er forkyndt for parterne i hovedsagen, skal tilstilles intervenienterne. Følgelig gør bestemmelsens andet punktum det kun undtagelsesvist muligt at behandle visse af sagens akter fortroligt, således at disse akter ikke skal tilstilles intervenienterne (Rettens kendelse af 4.4.1990, sag T-30/89, Hilti mod Kommissionen, Sml. II, s. 163, summarisk offentliggørelse, præmis 10).

23 Ved vurderingen af de betingelser, hvorunder denne undtagelse kan finde anvendelse, er det for hvert enkelt procesdokument eller afsnit i et procesdokument, som begæres behandlet fortroligt, væsentligt at afveje sagsøgerens berettigede interesse i at undgå, at der sker et væsentligt indgreb i sagsøgerens kommercielle interesser, og intervenienternes ikke mindre berettigede interesse i at råde over de oplysninger, der er nødvendige for, at disse fuldt ud kan gøre deres rettigheder gældende og fremføre deres synspunkter for Retten (jf. f.eks. Rettens kendelse i sagen Hilti mod Kommissionen, præmis 11, samt kendelse af 6.2.1995, sag T-66/94, Auditel mod Kommissionen, Sml. II, s. 239, præmis 31, og af 3.6.1997, sag T-102/96, Gencor mod Kommissionen, Sml. II, s. 879, præmis 12).

24 Det følger ligeledes af fast retspraksis, at en begæring om fortrolig behandling af oplysninger, som indeholder forretningshemmeligheder, generelt bør tages til følge (jf. f.eks. Rettens kendelse af 19.2.1993, forenede sager T-7/93 R og T-9/93 R, Langnese-Iglo og Schöller Lebensmittel mod Kommissionen, Sml. II, s. 131, præmis 19, og af 21.6.1999, sag T-74/97, Büchel & Co. Fahrzeugteilefabrik mod Rådet, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 8).

25 Desuden kan det i procesreglementets artikel 116, stk. 2, første punktum, fastsatte princip kun fraviges efter en undersøgelse af, om det enkelte dokument i sagen, med hensyn til hvilket der er fremsat en behørigt begrundet begæring om fortrolig behandling, er fortroligt. Det er navnlig med henblik på at muliggøre en sådan undersøgelse, at artikel 5, stk. 4, første afsnit, i Instruks for justitssekretæren ved Retten af 3. marts 1994 (EFT L 78, s. 32, senest ændret den 5.6.2002, EFT L 160, s. 1) fastslår, at en parts begæring om, at der træffes bestemmelse om fortrolig behandling af visse oplysninger i en sag, skal præcisere, hvilke oplysninger eller afsnit der findes at være fortrolige, og indeholde en begrundelse for de enkelte oplysningers eller afsnits fortrolige karakter (Rettens kendelse af 5.8.2003, sag T-168/01, Glaxo Wellcome mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 36 og 37).

26 Herefter må det først undersøges, om de oplysninger, med hensyn til hvilke der er fremsat begæring om fortrolig behandling, kan betegnes som forretningshemmeligheder eller fortrolige oplysninger i forhold til Irland. Kun såfremt dette er tilfældet, bør der foretages en afvejning af sagens parters berettigede interesser efter de ovenfor opstillede principper.

Om den påståede fortrolige karakter af drøftelserne med HIA og af oplysningerne vedrørende BUPA Irelands økonomiske virksomhed

27 Eftersom drøftelserne mellem BUPA Ireland og HIA, således som beskrevet i stævningen og bilagene hertil, navnlig angår oplysninger vedrørende BUPA Irelands økonomiske virksomhed og virkningerne af en eventuel indførelse af RES på nævnte virksomhed, bør disse to dele af begæringen om fortrolig behandling behandles sammen.

28 Hvad angår den påståede fortrolige karakter af drøftelserne mellem BUPA Ireland og HIA samt nødvendigheden af at sikre åbenhed med hensyn til disse drøftelser bemærkes indledningsvis, at HIA er en irsk myndighed oprettet i henhold til Health Insurance Acts 1994-2003, som af den nationale lovgiver har fået tillagt en række beføjelser vedrørende overvågning og gennemførelse af de nationale bestemmelser om privat sygeforsikring og rollen som rådgiver for den irske regering på området. Det er ligeledes ubestridt, at HIA i henhold til førnævnte nationale lovgivning har specifikke beføjelser hvad angår indførelsen og gennemførelsen af RES. Dette indebærer en forpligtelse til at indsamle, vurdere og fremsende alle væsentlige faktuelle oplysninger om, hvorledes markedet for privat sygeforsikring fungerer, med henblik på en vurdering af betydningen af at indføre RES, til den kompetente minister i form af en rapport. Således som det navnlig fremgår af de afsnit i stævningen, med hensyn til hvilke sagsøgerne har anmodet Retten om en fortrolig behandling, er det desuden netop i forbindelse med udøvelsen af disse lovgivningsmæssige og administrative funktioner, nemlig vedrørende en eventuel indførelse af RES, at HIA har afholdt uformelle møder med BUPA Ireland for at drøfte betydningen af den nye ordning for selskabet.

29 Eftersom HIA i sin egenskab af statsmyndighed over for Irland er ansvarlig for en korrekt gennemførelse af den pågældende nationale lovgivning, følger det af det ovenfor anførte, at hverken foreliggelsen som sådan af de uformelle kontakter til HIA eller de oplysninger, som BUPA Ireland ved denne lejlighed fremkom med vedrørende de eventuelle konsekvenser, som gennemførelsen af RES ville kunne have for selskabet, kan anses for at være fortrolige oplysninger i forhold til Irland.

30 I øvrigt fremgår det af begæringen om fortrolig behandling i forhold til Irland, som i vidt omfang er identisk med begæringerne vedrørende VHI og Kongeriget Nederlandene, at sagsøgerne søger at beskytte den fortrolige karakter af visse oplysninger i sagen i forhold til navnlig VHI, som er deres eneste konkurrent på det irske marked for privat sygeforsikring, snarere end i forhold til selve Irland.

31 Således som formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling allerede har bemærket i sin kendelse i sagen BUPA m.fl. mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 7, er det korrekt, at der eksisterer vedtægtsmæssige bånd mellem den irske stat og VHI navnlig derved, at den irske sundhedsminister har en afgørende indflydelse på sammensætningen af VHI’s bestyrelse, og at ministeren kan anmode VHI om alle oplysninger vedrørende rådets aktiviteter. Som følge heraf kan det ikke udelukkes, at den generelle ledelse af VHI i et vist omfang er afstemt efter de politiske linjer, der udstikkes af den kompetente irske minister, og at der følgelig er en vis overensstemmelse mellem VHI’s og Irlands generelle holdninger. Imidlertid kan det ikke heraf udledes, at Irlands og VHI’s respektive interventioner i forbindelse med nærværende sag nødvendigvis vil være fuldstændig sammenfaldende (jf. kendelsen i sagen BUPA m.fl. mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 7, præmis 9), og at intervenienterne følgelig i den anledning må antages at udveksle alle, selv fortrolige, oplysninger vedrørende den verserende sag. Bortset fra, at VHI er et organ, der er underlagt en vis kontrol fra den irske stat, har sagsøgerne desuden ikke fremlagt nogen relevant oplysning, som gør det muligt at konkludere, at VHI eller VHI’s bestyrelse vil være i stand til at få adgang til følsomme oplysninger, der eventuelt fremsendes til Irland i forbindelse med nærværende tvist.

32 I denne forbindelse skal det tilføjes, at et tilfælde af eventuel udveksling intervenienterne imellem af visse oplysninger, som efter modpartens indsigelser af Retten er blevet fremsendt til disse individuelt og alene med henblik på varetagelsen af intervenienternes egne berettigede interesser i forbindelse med nærværende sag, under alle omstændigheder vil være ulovligt og svare til en alvorlig tilsidesættelse af kravene til god retspleje og, for så vidt en medlemsstat er indblandet heri, af den loyalitetspligt, der er fastsat i artikel 10 EF.

33 Herefter bør begæringen om fortrolig behandling af de afsnit, der omhandler indholdet af drøftelserne mellem BUPA Ireland og HIA, herunder oplysningerne vedrørende BUPA Irelands økonomiske aktivitet, som af sidstnævnte blev meddelt HIA i forbindelse med disse møder, forkastes. Følgelig er det ufornødent at tage stilling til, om visse af disse oplysninger under alle omstændigheder allerede har mistet deres fortrolige karakter som følge af de artikler, der fremkom i de irske medier, og som følge af Kommissionens nævnelse heraf i sit svarskrift, hvis fremlæggelse sagsøgerne ikke gjorde indsigelse mod.

Om den påståede fortrolige karakter af informationerne vedrørende muligheden for, at BUPA Ireland forlader det irske marked, og vedrørende selskabets sandsynlige forretningsmæssige strategi som følge af iværksættelsen af RES

34 For så vidt angår den påståede risiko for, at BUPA Ireland bliver nødt til at forlade det irske marked som følge af indførelsen af RES, har Irland med rette gjort gældende, at denne risiko blev stærkt omtalt i de irske medier, bl.a. på foranledning af BUPA Ireland selv, således som det bekræftes af artikler i Irish Independent af 24. juni 2002 og Irish Medical News af 29. oktober 2002. De pågældende afsnit i stævningen og i bilagene hertil er nemlig i alt væsentligt overensstemmende med de oplysninger, der blev fremført i den irske presse. Følgelig har disse oplysninger under alle omstændigheder mistet deres fortrolige karakter og fortjener ikke længere en specifik beskyttelse fra Rettens side. Det samme gælder sagsøgernes udtalelser med hensyn til selskabets påtænkte forretningsstrategi som følge af indførelsen af RES, eftersom denne netop består i eventuelt at forlade det irske marked.

35 Herefter bør begæringerne om fortrolig behandling af udtalelserne vedrørende risikoen for, at BUPA Ireland bliver nødt til at forlade det irske marked, og vedrørende selskabets påtænkte forretningsstrategi som følge af iværksættelsen af RES, forkastes.

Om den påståede fortrolige karakter af de oplysninger, der er indeholdt i tabel 2.1 og 2.2 i NERA-rapporten

36 For så vidt angår de oplysninger, som er nævnt i tabel 2.1 og 2.2 i NERA-rapporten, har sagsøgerne i alt væsentligt anført, at de afslører »detaljerede oplysninger af operationel karakter«, herunder detaljer vedrørende BUPA’s indtægter og hyppigheden af godtgørelsesanmodningerne, hvis offentliggørelse, kombineret »med andre oplysninger«, vil kunne gøre det muligt at bedømme selskabets rentabilitet.

37 Indledningsvis bemærkes, at sagsakterne ikke gør det muligt klart at fastslå, om oplysningerne i ovennævnte tabeller allerede har været genstand for drøftelser mellem BUPA Ireland og HIA, således at de under alle omstændigheder har mistet deres fortrolige karakter i forhold til Irland (jf. ovenfor, præmis 26 ff.). Desuden er det ubestridt, at de oplysninger, som NERA behandler i disse tabeller, vedrører BUPA Irelands forretningsvirksomhed på det irske marked for privat sygeforsikring og derfor principielt kan udgøre forretningshemmeligheder.

38 Derimod er det åbenbart, at ovennævnte tabeller kun indeholder aggregerede data gengivet i grafisk form vedrørende BUPA Irelands forretningsvirksomhed i 2002, såsom bl.a. gennemsnitsalderen for de forsikrede i BUPA Ireland, de præmier, der betales for »BUPA-planer«, og hyppigheden af godtgørelsesanmodninger. Sagsøgerne har imidlertid ikke i tilstrækkeligt omfang godtgjort, hvorledes det på grundlag af disse aggregerede data, som tilmed er af relativt ældre dato, er tænkeligt, at en tredjemand kan udlede konkrete informationer, som skader sagsøgernes kommercielle interesser hvad angår omsætning, regnskab og endelig BUPA Irelands aktuelle rentabilitet (jf. ligeledes Rettens kendelse af 19.6.1996, forenede sager T-134/94, T-136/94–T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 og T-157/94, NMH Stahlwerke m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 537, præmis 24). Endelig har sagsøgerne heller ikke præciseret, hvorledes kombinationen af disse data med »andre informationer«, hvis eventuelle indhold de ikke specificerer, vil kunne gøre det muligt at fastlægge rentabiliteten af BUPA Irelands aktuelle forretningsvirksomhed.

39 Under disse omstændigheder kan sagsøgernes begæring om at udelade tabel 2.1 og 2.2 i NERA-rapporten fra de sagsakter, der skal fremsendes til Irland, ikke imødekommes. Hvad angår det af Irland fremsatte argument om, at en endog endnu videre adgang til oplysninger vedrørende BUPA Irelands økonomiske resultat er nødvendig med henblik på denne retssag, bemærkes, at dette argument åbenbart ikke har sammenhæng med den begæring om fortrolig behandling, som er genstand for nærværende kendelse, og følgelig ikke kan tages til følge.

Sagens omkostninger

40 Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

På grundlag af disse præmisser

bestemmer

FORMANDEN FOR RETTENS TREDJE UDVIDEDE AFDELING

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse om sagsøgernes begæringer om fortrolig behandling af 22. januar 2004 og 3. februar 2004 i forhold til Kongeriget Nederlandene og Voluntary Health Insurance Board.

2) Sagsøgernes begæring om fortrolig behandling i forhold til Irland forkastes.

3) En komplet version af processkrifterne, som fremsendt til Retten af sagsøgerne, forkyndes for Irland.

4) Der fastsættes en frist for intervenienterne til at fremlægge et svarskrift.

5) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Således bestemt i Luxembourg den 4. marts 2005.

H. Jung M. Jaeger