Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – stævning – påstande – ændring under sagens behandling – betingelse

[Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra d), og art. 48, stk. 2]

2. Landbrug – EUGFL – afslutning af regnskaber – forordning nr. 1290/2005 – tidsmæssig anvendelse – tilfælde, der er indberettet i henhold til artikel 3 i forordning nr. 595/91 – rækkevidde

(Rådets forordning nr. 595/91, art. 3 og art. 5, stk. 2, og nr. 1290/2005, art. 32 og art. 49, stk. 3, andet led)

3. Fællesskabsret – fortolkning – institutionernes retsakter – erklæring optaget i et protokollat ─ hensyntagen – ulovligt uden støtte herfor i selve retsakten

Sammendrag

1. I henhold til artikel 44, stk. 1, litra d), i Rettens procesreglement skal sagsøgeren nedlægge sine påstande i stævningen. Det er således alene de påstande, der er nedlagt i stævningen, som kan tages i betragtning, og sagens realitet skal alene vurderes med hensyn til de påstande, som er nedlagt i stævningen.

I henhold til procesreglements artikel 48, stk. 2, kan nye anbringender fremsættes på betingelse af, at de støttes på faktiske eller retlige omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne. Denne betingelse gælder i endnu højere grad ved enhver ændring af påstandene, og såfremt der ikke foreligger faktiske eller retlige omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne, er det alene de påstande, som er nedlagt i stævningen, der kan tages i betragtning.

(jf. præmis 27 og 28)

2. Udtrykket »for så vidt angår tilfælde, der er indberettet i henhold til artikel 3 i forordning nr. 595/91«, som findes i artikel 49, stk. 3, andet led, i forordning nr. 1290/2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, har en vid rækkevidde, og det kan omfatte alle de tilfælde, der er indberettet i henhold til artikel 3 i forordning nr. 595/91 om uregelmæssigheder og tilbagebetaling af beløb, der uberettiget er udbetalt inden for rammerne af finansieringen af den fælles landbrugspolitik. Blandt disse tilfælde findes nødvendigvis de tilfælde, der har været genstand for en første meddelelse i henhold til artikel 3 og siden en særlig meddelelse i henhold til artikel 5, stk. 2.

Før ikrafttrædelsen af forordning nr. 1290/2005 var proceduren ved uregelmæssigheder særligt fastlagt i artikel 3 og 5 i forordning nr. 595/91. I overensstemmelse med denne artikel 3 var medlemsstaterne således forpligtede til hvert kvartal at sende Kommissionen en opgørelse over de uregelmæssigheder, om hvilke der forelå en rapport, som det første led i en administrativ eller retslig forfølgning. Artikel 5, stk. 1, pålagde efterfølgende medlemsstaterne hvert kvartal at give Kommissionen underretning om forfølgning, der var indledt som følge af uregelmæssigheder, der var meddelt i henhold til artikel 3, og denne bestemmelses stk. 2 fastsatte, at de skulle fremsende en særlig meddelelse om de beløb, som medlemsstaterne skønnede, at de ikke ville være i stand til at inddrive. Artikel 3 og artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 595/91 svarede således ikke til forskellige tilfælde, men til forskellige etaper, idet artikel 5, stk. 2, vedrørte de uregelmæssigheder, som tidligere var indberettet i henhold til artikel 3, og som medlemsstaten fandt ikke at kunne inddrive.

I henhold til artikel 49 i forordning nr. 1290/2005 finder bestemmelserne i denne forordning vedrørende regnskabsafslutning (artikel 30 og 31) og vedrørende uregelmæssigheder (artikel 32) i øvrigt anvendelse fra den 16. oktober 2006. Det kan således – henset til formålet med beskyttelsen af fællesskabsbudgettets finansielle interesser, som fællesskabslovgiver har forfulgt – ikke antages, at sidstnævnte har ønsket indirekte at give de uregelmæssigheder, der har været genstand for en særlig meddelelse efter artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 595/91, en særlig behandling, skønt den har fastsat, at alle bestemmelser vedrørende regnskabsafslutning og uregelmæssigheder skal finde anvendelse fra den 16. oktober 2006.

(jf. præmis 46, 47 og 50)

3. En erklæring, der er optaget i et protokollat fra et rådsmøde i forbindelse med vedtagelsen af en retsakt, kan ikke tjene som fortolkningsbidrag med hensyn til en bestemmelse i afledt ret, når erklæringens indhold ikke har fundet udtryk i den omtvistede bestemmelses ordlyd, og erklæringen følgelig er uden retlig betydning. Det samme gælder ensidige erklæringer fra en medlemsstat.

(jf. præmis 65)