DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 17. DECEMBER 1991. - SA HERCULES CHEMICALS NV MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - KOLLEKTIVT ANSVAR. - SAG T-7/89.



Samling af Afgørelser 1991 side II-01711

svensk specialudgave side II-00083

finsk specialudgave side II-00079



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - aktindsigt - Kommissionen forpligtet hertil paa grund af regler, som den selv har praeciseret i en beretning om konkurrencepolitikken

2. Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

3. Konkurrence - karteller - forbud - karteller der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af Traktatens artikel 85

(EOEF-Traktaten, art. 85)

4. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - begreb - koordination og samarbejde uforeneligt med kravet om, at enhver virksomhed uafhaengigt skal fastlaegge sin adfaerd paa markedet - moeder mellem konkurrenter med det formaal at udveksle oplysninger, der er afgoerende for deltagernes udarbejdelse af deres forretningsmaessige strategi

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

5. Konkurrence - karteller - kompleks overtraedelse, der indeholder elementer af aftaler og af samordnet praksis - kvalifikation under ét som "en aftale og samordnet praksis" - tilladt - betydning for beviset

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

6. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - paavirkning af handelen mellem medlemsstater - samlet vurdering og ikke af hver af deltagerne

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

7. Institutionernes retsakter - begrundelse - henvisning til udtalelser, der skal indhentes - pligt - raekkevidde - beslutning i henhold til konkurrencereglerne - hoeringskonsulentens udtalelse - ikke en udtalelse, der skal indhentes

(EOEF-Traktaten, art. 190)

8. Konkurrence - boeder - stoerrelse - udmaaling - kriterier - virksomhedens tidligere adfaerd

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

Sammendrag

1. Naar Kommissionen har aabnet mulighed for aktindsigt i konkurrencesager og har fastsat regler herom, der er offentliggjort i en af dens beretninger om konkurrencepolitikken, kan den - selv om den herved er gaaet ud over, hvad retten til kontradiktion indebaerer - ikke fravige regler, den saaledes har paalagt sig selv, og den er derfor forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger.

2. Det er tilstraekkeligt, for at der er tale om en aftale i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Det er tilfaeldet, naar der mellem flere virksomheder er enighed om at naa maalpriser og salgsmaal.

3. Traktatens artikel 85 finder anvendelse paa aftaler mellem virksomheder, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert.

4. De kriterier om koordination og samarbejde, der er afgoerende for definitionen af begrebet samordnet praksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet.

Der er tale om samordnet praksis, naar virksomheder deltager i moeder, der har til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og hvorunder der udveksles oplysninger mellem konkurrenter om de forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de anser for noedvendige, og om deres omsaetning, idet de deltagende virksomheder noedvendigvis maa tage hensyn til de oplysninger, de saaledes faar, ved fastlaeggelsen af deres adfaerd paa markedet.

5. Der kraeves ikke i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, en specifik kvalifikation af en kompleks, men sammenhaengende overtraedelse, der bestaar af en fortsat adfaerd med ét eneste formaal, og som samtidig indeholder elementer, som maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis", men en saadan overtraedelse kan kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", og det kraeves ikke, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis.

6. En virksomhed maa anses for at have deltaget i en aftale eller samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og saaledes for at have tilsidesat Traktatens artikel 85, stk. 1, naar de deltagende virksomheders adfaerd samlet kan have denne virkning, uden hensyn til virkningen af den paagaeldende virksomheds selvstaendige deltagelse.

7. Det forhold, at der ikke i en beslutning i henhold til konkurrencereglerne henvises til hoeringskonsulentens rapport, er ikke i strid med Traktatens artikel 190, idet denne rapport - der ikke efter de herom gaeldende bestemmelser skal fremsendes til Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal eller Kommissionen - ikke er en udtalelse, som Kommissionen som besluttende organ er forpligtet til at indhente.

8. Ved udmaalingen af boeder for overtraedelse af Traktatens konkurrenceregler kan det forhold, at Kommissionen tidligere har fastslaaet, at en virksomhed har overtraadt disse regler, og i givet fald har paalagt den en sanktion herfor, anses for en skaerpende omstaendighed i forhold til denne virksomhed, men det maa anses for normalt, at der ikke tidligere har vaeret tale om en overtraedelse, og Kommissionen er ikke forpligtet til at tage hensyn hertil som en formildende omstaendighed.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.

2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 ton, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.

3 Hercules Chemicals NV var blandt de nye producenter, der kom ind paa markedet i 1977. Paa polypropylenmarkedet var selskabet en mellemstor producent med en markedsandel paa mellem 5% og 6,8%. Hercules er imidlertid den stoerste producent paa det amerikanske marked.

4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:

- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")

- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")

- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")

- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")

- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")

- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")

- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")

- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")

- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")

- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")

- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").

Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.

5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:

- Amoco

- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")

- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")

- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")

- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").

Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.

6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-Traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.

7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.

8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.

9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).

10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.

11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med Traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.

13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.

14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "Det Raadgivende Udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det Raadgivende Udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.

15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ved:

- for Anic' s vedkommende fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983

- for Rhône-Poulenc' s vedkommende fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980

- for Petrofina' s vedkommende fra 1980 og mindst til november 1983

- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983

- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende fra omkring november 1977 og mindst til november 1983

- for ATO' s vedkommende senest fra 1978 og mindst til november 1983

- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983

at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:

a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik

b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater

c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder

d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal

e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.

Artikel 3

For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT

ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF

iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM

iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL

v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR

vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM

vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM

viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL

ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT

x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT

xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR

xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF

xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL

xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskap AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.

Artikel 4 og 5

(udelades)".

16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har herefter ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 31. juli 1986, anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89, T-6/89 og T-8/89 - T-15/89).

18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.

19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").

20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.

21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.

22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.

23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.

24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.

25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.

26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.

28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.

Parternes paastande

29 Sagsoegeren, Hercules Chemicals NV, har nedlagt foelgende paastande:

1) Artikel 1 og 3 i Kommissionens beslutning af 23. april 1986 (IV/31.149-polypropylen) annulleres helt eller delvis, for saa vidt de vedroerer sagsoegeren.

2) Subsidiaert aendres beslutningens artikel 3, for saa vidt den vedroerer sagsoegeren, saaledes at den boede, der er paalagt selskabet, ophaeves eller nedsaettes vaesentligt.

3) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:

1) Frifindelse.

2) Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har baseret beslutningen paa dokumenter, der ikke har bevisvaerdi, og (2) da den har undladt at fremsende nogle af de dokumenter, der i beslutningen er paaberaabt over for sagsoegeren, og har afslaaet at fremsende visse dokumenter, som selskabet havde anmodet om. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, (B) at den ikke har vurderet den konkurrencebegraensende virkning og (C) paavirkningen af handelen mellem medlemsstater korrekt, samt (D) at den har paalagt sagsoegeren et kollektivt ansvar. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende tilsidesaettelse af lighedsgrundsaetningen, og for det fjerde anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse. Disse vedroerer det forhold, (1) at begrundelsen er utilstraekkelig, og (2) at den ikke indeholder nogen henvisning til hoeringskonsulentens rapport. Endelig skal Retten behandle anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, hvorved det goeres gaeldende, at den (1) er delvis foraeldet og (2) ikke er passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses varighed og (3) grovhed.

Retten til kontradiktion

1. Bevisvaerdien af visse dokumenter, der er anfoert i beslutningen

31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen - bortset fra prisinstrukser fra Hercules (bilag til Kommissionens skrivelse af 29. marts 1985, herefter benaevnt "bilag til skrivelsen af 29. marts 1985") og nogle interne dokumenter med en begraenset bevisvaerdi - har henholdt sig til dokumenter, som ikke stammer fra sagsoegeren, og som ikke var i selskabets besiddelse. Det drejer sig om dokumenter, der i nogle tilfaelde er ulaeselige, hvis indhold er uforstaaeligt eller tvetydigt, hvis ophavsmand er ukendt, og som videregiver rygter, nogle gange i andet eller tredje led. Da sagsoegeren ikke har kendskab til dokumenternes oprindelse, har selskabet ikke kunnet undersoege deres aegthed eller den sammenhaeng, hvori selskabets navn er naevnt.

32 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen, som ifoelge Domstolens praksis (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie mod Kommissionen, Sml. s. 1663, praemis 164 ff.), skal basere sine beslutninger paa rimelige grunde, der skal stoettes paa trovaerdigt bevismateriale, ikke har foretaget nogen undersoegelse, og Kommissionen har ikke - saaledes som den burde have gjort (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 396 ff.) - vurderet de anvendte dokumenter kritisk. En saadan kritisk vurdering var saa meget desto mere paakraevet, som anstifterne til de omhandlede initiativer, der ogsaa udarbejdede de naevnte dokumenter, paa grund af omstaendighederne havde en klar interesse i at give et forkert indtryk af, hvilken holdning de producenter, der var fravaerende ved de omhandlede moeder, indtog, for at faa de tilstedevaerende til at tilslutte sig deres opfattelse. Sagsoegeren mener ved hjaelp af eksempler at kunne paavise, at selv om dokumenterne set under ét kunne vaere bevis for det generelle indhold af de diskussioner, der fandt sted mellem producenterne, kan der ikke paa grundlag af disse drages noejagtige konklusioner med hensyn til, hvilken adfaerd den enkelte producent indtog, navnlig naar vedkommende ikke var til stede ved disse moeder.

33 Sagsoegeren har i replikken anfoert, at Kommissionen ikke kan daekke sig ind bag den omstaendighed, at virksomhederne under den hoering, der fandt sted i henhold til artikel 19 i forordning nr. 17, var repraesenteret ved personer, der ikke kunne give foerstehaands vidneudsagn om de faktiske omstaendigheder, Kommissionen paaberaabte sig. Kommissionen maatte ifoelge Hercules have brugt sin ret til at kraeve vidneudsagn af saadanne personer, hvis denne ville goere brug heraf. Hercules gav for sit vedkommende Kommissionens inspektoerer tilladelse til at udspoerge den af selskabets medarbejdere, der deltog i moederne.

34 Endelig har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen systematisk har fortolket de dokumenter, den er i besiddelse af, til ugunst for selskabet og har udeladt visse udtalelser i disse dokumenter, som talte til dets fordel.

35 Kommissionen har anfoert, at Hercules i tavshed forbigaar belastende dokumenter, hvoraf nogle blev fundet i selskabets lokaler eller fremsendt af dette til Kommissionen, saaledes som det er tilfaeldet med hensyn til bilag 2, 23, 45 og 88 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter (herefter benaevnt "bilag til den generelle meddelelse"). Kommissionen har tilfoejet, at den med god grund ansaa beviserne, navnlig dokumenterne fra ICI, for klare og trovaerdige, dels paa grund af deres indhold, dels fordi de underbyggede hinanden. ICI gav saaledes i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) en forklaring paa sine interne notater, navnlig med hensyn til, hvorledes de var udarbejdet og af hvem.

36 Kommissionen har videre anfoert, at Hercules oplyste i sit svar paa meddelelsen om klagepunkter, at det syntes rimeligt at anse den liste over moeder, hvortil ICI havde henvist i sit svar paa begaeringen om oplysninger, for korrekt. Det er ogsaa forkert, naar Hercules anfoerer, at udtalelserne i dokumenterne kun er rygter, der er gengivet i andet eller tredje led. Der er derimod tale om dokumenter, der paa en klar, sammenhaengende og konsekvent maade viser, at der i en laengere periode var tale om et kartel.

37 Naar det er anerkendt, at dokumenterne generelt er korrekte og trovaerdige, kan man ifoelge Kommissionen ikke drage trovaerdigheden af visse aspekter, der saerligt beroerer nogle af producenterne, i tvivl. Sagsoegeren har ikke klart angivet, hvilke dele af bevismaterialet Kommissionen ikke burde have anset for "trovaerdigt", og selskabet har i denne forbindelse kun henvist til ét dokument, nemlig referatet af et moede den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse). Selskabet har imidlertid fortolket dette forkert og skilt det ud fra dets sammenhaeng, der viser, at den udtalelse, der er naevnt heri, blev fulgt op af prisinstrukser.

38 Endvidere har Kommissionen anfoert, at det ikke kan udledes af dommen af 16. december 1975 (forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 164), at Kommissionen er forpligtet til at afholde hoeringer vedroerende trovaerdigheden af udtalelser fra udenforstaaende. Under alle omstaendigheder foretog Kommissionen de noedvendige undersoegelser, f.eks. ved at udspoerge den medarbejder fra Hercules, som deltog i moederne (bilag 7 til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Hercules, herefter benaevnt "bilag til meddelelsen til Hercules"), og den sikrede sig under den administrative procedure, at de anvendte beviser var trovaerdige.

39 Kommissionen har ligeledes anfoert, at Hercules ved hoeringerne var repraesenteret af den administrerende direktoer. Maaske foretrak selskabet ikke at sende en person, som kunne afhoeres direkte om de faktiske omstaendigheder vedroerende de klagepunkter, der var gjort gaeldende over for virksomhederne, og dette var i strid med den anmodning, hoeringskonsulenten havde fremsendt.

40 Endelig har Kommissionen anfoert, at den ikke har behandlet bevismaterialet ensidigt eller urimeligt. Naar den foretrak et synspunkt frem for et andet, var det fordi bevismaterialet pegede i én retning snarere end i en anden. Kommissionen har henvist til beslutningens 78. betragtning, sidste afsnit, der viser, at den aendrede opfattelse, naar der ikke var tilstraekkelig stoette for dens oprindelige synspunkt i bevismaterialet.

41 Det bemaerkes indledningsvis, at det er oplyst, hvem der har affattet de fleste af moedereferaterne fra ICI, idet ICI har angivet dette i svaret paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse).

42 Dernaest bemaerkes, at indholdet af referaterne bekraeftes af forskellige dokumenter, bl.a. af moedereferater udarbejdet af en medarbejder hos sagsoegeren - som f.eks. referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 3 til meddelelsen til Hercules), som bekraefter et af ICI udarbejdet referat af samme moede (bilag 24 til den generelle meddelelse) - og af en raekke tabeller vedroerende de forskellige producenters salgsmaengder, af prisinstrukser, der med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato svarer til de maalpriser, som er naevnt i moedereferaterne, samt af svarene fra forskellige producenter paa de begaeringer om oplysninger, Kommissionen fremsendte til dem. Endvidere blev visse dokumenter, der i det vaesentlige bekraefter indholdet af ICI' s moedereferater, netop fundet hos sagsoegeren eller fremsendt af selskabet (bilag 2, 23, 45 og 88 til den generelle meddelelse).

43 Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de moedereferater, der blev fundet hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav indholdet af moederne. Disse blev ledet af forskellige medarbejdere fra ICI, hvilket foroegede behovet for, at de orienterede de medarbejdere fra ICI, der ikke deltog i et givet moede, korrekt om indholdet heraf ved et moedereferat.

44 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at give en anden forklaring paa indholdet af de moeder, selskabet deltog i, ved at fremkomme med praecise oplysninger, f.eks. ved at fremlaegge selskabets medarbejders notater fra de moeder, han deltog i, eller foere medarbejdere, der deltog i moederne, som vidner. Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegeren ikke er fremkommet med eller har tilbudt at fremkomme med saadanne oplysninger for Retten.

45 Endvidere bemaerkes, at spoergsmaalet om, hvorvidt der med de dokumenter, Kommissionen har anvendt over for sagsoegeren, er foert bevis ikke blot vedroerende det generelle indhold af de diskussioner, der fandt sted mellem producenterne, men ogsaa sagsoegerens praecise adfaerd, og om, hvorvidt Kommissionen systematisk har fortolket disse dokumenter til ugunst for sagsoegeren, hoerer sammen med spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens bevismaessige konstateringer i beslutningen underbygges af det bevismateriale, den har fremlagt. Da der her er tale om et realitetsspoergsmaal, som er knyttet sammen med beviset for overtraedelsen, maa det undersoeges senere sammen med de oevrige bevismaessige spoergsmaal.

2. Undladelse eller naegtelse af at fremsende visse dokumenter

46 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen efter fremsendelsen af meddelelsen om klagepunkter gav modtagerne tilladelse til at gennemgaa sagens dokumenter. Imidlertid var der ikke blandt disse nogle dokumenter, der talte til selskabets fordel. Ved skrivelse af 30. august 1984 anmodede selskabet forgaeves Kommissionen om aktindsigt i disse dokumenter, hvormed det ville have kunnet paavise, at dets medarbejder, B. indtog en saerlig stilling ved moederne. Efter at sagsoegeren havde fremsat begaering herom ved skrivelse af 30. juli 1984, naegtede Kommissionen ved skrivelse af 13. september 1984 selskabet ret til at faa kendskab til de oevrige producenters svar paa meddelelsen om klagepunkter, der kunne have indeholdt for selskabet gunstige oplysninger, og hvormed dette kunne have forberedt hoeringerne og et eventuelt sagsanlaeg.

47 Sagsoegeren har anfaegtet den begrundelse, Kommissionen har givet for disse afslag, nemlig at den i bilagene til meddelelsen om klagepunkter havde givet de oplysninger, der var noedvendige og tilstraekkelige til, at Hercules kunne varetage sine interesser, at den havde pligt til at tage hensyn til alt bevismateriale, herunder ogsaa bevismateriale, der var gunstigt for sagsoegeren, og at selskabet derfor ikke havde behov for at faa aktindsigt i de paagaeldende dokumenter. Ifoelge sagsoegeren fremgaar det af Domstolens praksis (dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, Consten og Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245, af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. s. 151, af 23.10.1974, sag 17/74, Transocean Marine Paint mod Kommissionen, Sml. s. 1063, og af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, Sml. s. 461), at retten til kontradiktion indebaerer, at de beroerte virksomheder skal orienteres om de vaesentlige faktiske omstaendigheder, hvorpaa meddelelsen om klagepunkter bygger, og saettes i stand til paa hensigtsmaessig maade at fremfoere deres synspunkt. Klagepunkterne er imidlertid ikke kun baseret paa de dokumenter, der er vedlagt meddelelsen om klagepunkter, men ogsaa paa dokumenter, som affatteren af meddelelsen valgte at forbigaa. Sagsoegeren blev saaledes afskaaret fra at paavise, at det ikke paa grundlag af det forhold, at selskabets medarbejder, B. deltog i visse moeder, kan fastslaas, at det deltog i en overtraedelse. For at sagsoegeren kan varetage sine interesser, maa selskabet vaere i stand til at henlede opmaerksomheden paa vigtigheden af enhver oplysning til gunst for selskabet, som Kommissionen har, men som den maaske har overset eller tillagt for lidt vaegt.

48 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at Kommissionens tilsidesaettelse af selskabets ret til kontradiktion under den administrative procedure ikke kan afhjaelpes ved, at de relevante dokumenter fremlaegges under sagen ved Faellesskabets retsinstanser.

49 I replikken har sagsoegeren ligeledes anfoert, at det ikke er berettiget, naar Kommissionen over for selskabet goer gaeldende, at det ikke har kunnet fremlaegge et eneste dokument til stoette for sin opfattelse, idet selskabet naturligvis ikke kan paapege dokumenter, som det ikke har faaet kendskab til. Kommissionen kan heller ikke bebrejde sagsoegeren, at selskabet har anfoert, at visse dokumenter, der ville have vaeret nyttige, blev fjernet fra sagen, idet Kommissionen let kunne have fjernet enhver tvivl herom ved at give sagsoegeren aktindsigt i de dokumenter fra undersoegelsen, som ikke var i sagen.

50 Kommissionen har anfoert, at ifoelge Domstolens praksis (dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25) er den ikke forpligtet til at goere de beroerte parter bekendt med sagsakterne. Under alle omstaendigheder var de eneste dokumenter, der i denne sag ikke blev stillet til raadighed for sagsoegeren i forbindelse med aktindsigten, de dokumenter, der er egentlige forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og de oevrige producenters svar paa begaeringen om oplysninger. Kommissionen har saaledes benaegtet, at den afslog at give aktindsigt i dokumenter, der ikke passede til dens opfattelse. Sagsoegeren har i oevrigt ikke kunnet paavise ét eneste dokument til stoette for anbringendet om, at Kommissionen udvalgte de dokumenter, der passede bedst til dens opfattelse, og afstod fra at benytte eller fremlaegge de andre. Endvidere er det Kommissionens opfattelse, at den ikke er forpligtet til at give aktindsigt i de oevrige producenters svar paa meddelelsen om klagepunkter.

51 Det bemaerkes, at det i henhold til reglerne om kontradiktion kraeves, at sagsoegeren skal saettes i stand til at fremfoere sit synspunkt, saaledes som selskabet oensker det, vedroerende alle de klagepunkter, som Kommissionen er fremkommet med i de meddelelser om klagepunkter, der blev fremsendt til selskabet, og vedroerende alle de beviser, der skal underbygge klagepunkterne, og som Kommissionen har naevnt i meddelelserne om klagepunkter eller vedlagt disse (dom af 9.11.1983, sag 322/81, Nederlandsche Banden-Industrie Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).

52 Retten til kontradiktion medfoerer derimod ikke, at en virksomhed, der er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, kan fremkomme med bemaerkninger til alle Kommissionens dokumenter vedroerende sagen, idet der ikke findes bestemmelser, hvorefter Kommissionen er forpligtet til at goere de beroerte virksomheder bekendt med sagsakterne (Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, a.st., praemis 25).

53 Kommissionen har imidlertid i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken fastlagt en fremgangsmaade, hvorefter der gives aktindsigt i konkurrencesager, og Kommissionen har dermed paalagt sig selv regler, der gaar ud over de krav, der er opstillet af Domstolen. Det anfoeres i de regler, der er fastsat i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken (s. 42 og 43):

"Kommissionen giver derfor i fremtiden de virksomheder, der er impliceret i en sag, adgang til at goere sig bekendt med sagens akter. Virksomhederne oplyses om, hvilke dokumenter Kommissionen har i sagen, idet der til meddelelsen om klagepunkter eller til skrivelsen, hvori en klage afvises, er vedfoejet en fortegnelse over alle disse, med en angivelse af, hvilke af dokumenterne eller dele af disse virksomhederne har adgang til at faa indsigt i. Virksomhederne har mulighed for at gennemgaa disse dokumenter i Kommissionen. Hvis en virksomhed kun oensker at gennemgaa enkelte af dem, kan Kommissionen fremsende kopier heraf. Kommissionen betragter dog en raekke dokumenter som fortrolige, hvorfor der ikke er adgang til at faa indsigt i disse. Det drejer sig om foelgende dokumenter: dokumenter eller dele heraf, der indeholder andre virksomheders forretningshemmeligheder; Kommissionens interne dokumenter, saasom notater, udkast eller andre arbejdsdokumenter; alle andre fortrolige oplysninger, som f.eks. oplysninger om de klagende parters identitet, hvis disse ikke oensker denne afsloeret, samt oplysninger, der fremsendes til Kommissionen med et forbehold om, at disse er at betragte som fortrolige."

Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke kan fravige de regler, den saaledes har paalagt sig selv (Domstolens dom af 5.6.1973, sag 81/72, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 575, praemis 9, og af 30.1.1974, sag 148/73, Louwage mod Kommissionen, Sml. s. 81).

54 Kommissionen er herefter forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger.

55 Retten finder, at intet tyder paa, at Kommissionen i denne sag har udvalgt de dokumenter, som sagsoegeren fik aktindsigt i, med henblik paa at forhindre selskabet i at paavise, at det paa grund af den stilling, den medarbejder indtog, der deltog i moederne for polypropylenproducenter, ikke deltog i overtraedelsen. Det maa saaledes fastslaas, at sagsoegeren - trods Kommissionens benaegtelse - ikke har paapeget noget forhold, der kan godtgoere, at Kommissionen handlede i ond tro. Dette kunne sagsoegeren have gjort ved for Retten at have konkretiseret de formodninger, selskabet fremfoerte i sin skrivelse af 30. august 1984, og hvorefter visse dokumenter, som Kommissionen fandt hos selskabet, ikke fandtes i de sagsakter, som selskabet fik aktindsigt i.

56 Hvad naermere angaar Kommissionens afslag paa at give sagsoegeren aktindsigt i svarene fra de oevrige producenter paa meddelelsen om klagepunkter, bemaerkes, at det ikke er noedvendigt at tage stilling til, om dette afslag er en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion. Dette ville kun vaere noedvendigt, hvis der var en mulighed for, at sagsbehandlingen havde foert til et andet resultat, hvis afslaget ikke havde foreligget (Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, praemis 26, og Rettens dom af 27.11.1990, sag T-7/90, Kobor mod Kommissionen, Sml. II, s. 721, praemis 30). Dette er imidlertid ikke tilfaeldet i denne sag. Efter at sagerne blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling for Retten, har sagsoegeren haft adgang til svarene fra de oevrige producenter paa meddelelserne om klagepunkter, og selskabet har ikke fremdraget nogen diskulperende omstaendighed, som det i givet fald kunne have paaberaabt sig under den mundtlige forhandling. Det kan heraf udledes, at svarene ikke indeholder nogen diskulperende omstaendighed, og det forhold, at sagsoegeren ikke kunne faa indsigt i disse under den administrative procedure, har ikke kunnet paavirke det resultat, Kommissionen naaede frem til i beslutningen.

57 Anbringendet maa herefter forkastes.

Beviset for overtraedelsen

58 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.

59 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) kontakterne mellem producenterne og moedet i European Association for Textile Polyolefins (herefter benaevnt "EATP") den 22. november 1977, (B) systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, (C) prisinitiativerne, (D) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (E) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve Kommissionens anvendelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.

1. Bevismaessige konstateringer

A - Kontakterne mellem producenterne og EATP-moedet den 22. november 1977

a) Den anfaegtede retsakt

60 Det anfoeres i beslutningen (17. betragtning, fjerde afsnit, 78. betragtning, tredje afsnit, og 104. betragtning, andet afsnit), at sagsoegeren - paa samme maade som Hoechst, ICI, Linz, Saga og Solvay - tilkendegav, at selskabet stoettede Monte, som i en artikel i fagpressen (European Chemical News, herefter benaevnt "ECN") den 18. november 1977 havde bebudet en forhoejelse af rafia-prisen til 1,30 DM/kg fra 1. december. Deres indlaeg paa EATP-moedet den 22. november 1977 viser ifoelge moedereferaterne, at den pris paa 1,30 DM/kg, som Monte havde fastsat, var blevet accepteret af de oevrige producenter som en generel "maalpris" for hele branchen.

61 Ifoelge beslutningen (16. betragtning, foerste og andet afsnit) skal denne stoetteerklaering ses i sammenhaeng med producenternes droeftelser med henblik paa at undgaa et stoerre prisfald og deraf foelgende tab. Som led i disse droeftelser tog de stoerste producenter, Monte, Hoechst, ICI og Shell, initiativ til en aftale om "mindstepriser", som skulle traede i kraft den 1. august 1977. De oevrige producenter, deriblandt sagsoegeren, blev underrettet om enkelthederne i denne aftale. Selskabets salgsdirektoer bemaerkede, at "mindstepriserne" for de vaesentligste former for polypropylen var baseret paa en vejledende pris paa 1,25 DM/kg for rafia.

62 Det anfoeres videre i beslutningen (16. betragtning, femte og sjette afsnit), at ICI og Shell indroemmede, at man havde kontakter med andre producenter for at droefte, hvorledes prisfaldet kunne undgaas. Kommissionen har imidlertid anerkendt, at den - med undtagelse af "de fire store" (Hoechst, ICI, Monte og Shell) samt Hercules og Solvay - ikke var i stand til at fastslaa, hvilke producenter der deltog i droeftelserne paa dette tidspunkt, eller hvorledes "mindsteprisaftalen" naermere fungerede.

63 Ifoelge beslutningen (17. betragtning, foerste afsnit) var det omtrent paa det tidspunkt, hvor Monte bebudede en forhoejelse af sine priser, at polypropylenproducenterne begyndte at holde regelmaessige moeder. Det anfoeres dog, at ICI har indroemmet, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne, sandsynligvis telefonisk og paa "ad hoc"-basis.

b) Parternes anbringender

64 Sagsoegeren har anfoert, at der ikke er beviser for, at selskabet fast havde kontakt med sine konkurrenter ud over den kontakt, den havde med dem ved producentmoederne. Kommissionen har til stoette for, at "de store producenter" havde indgaaet en aftale, henvist til et notat fra et telefonopkald, sagsoegerens salgsdirektoer modtog sandsynligvis i begyndelsen af 1977, hvilket notat selskabet frivilligt fremsendte til Kommissionen. Notatet viser imidlertid hoejst - hvilket sagsoegeren i oevrigt aldrig har bestridt - at selskabet lejlighedsvis modtog telefoniske oplysninger fra andre producenter vedroerende de moeder, der var afholdt mellem dem. Men hverken dette notat eller noget andet dokument viser, at sagsoegeren tog initiativ til disse kontakter, hvilket heller ikke skete.

65 Endvidere har sagsoegeren anfoert, dels at Kommissionen mener at kunne udlede af dokumenter, der ikke vedroerer selskabet, at visse producenter blev enige om et prisinitiativ for december 1977, dels at det udelukkende er paa grundlag af referatet af udtalelser fra Hercules' ledende medarbejdere ved EATP-moederne i maj og november 1977 (bilag 5 og 6 til den generelle meddelelse), at Kommissionen goer gaeldende, at sagsoegeren deltog i denne aftale. Udtalelserne i maj maaned ligger imidlertid forud for det foerste bevis for en aftale mellem de fire store producenter, og der er intet anstoedeligt ved disse. Udtalelserne i november, hvorved der gives udtryk for en stoette til tanken om en prisforhoejelse for polypropylen paa grund af stigningen i produktionsomkostningerne, viser paa ingen maade, at der forelaa en hemmelig forstaaelse. Det ville i oevrigt vaere usandsynligt, at der blev givet udtryk for en saadan forstaaelse paa et EATP-moede, hvor kunderne var til stede. Med hensyn til udtalelserne i november kan der ogsaa blot have vaeret tale om intet andet end en producents normale offentlige reaktion over for konkurrenternes offentlige handlinger, som f.eks. Monte' s meddelelse i ECN om en prisforhoejelse (bilag 3 til den generelle meddelelse). Af samme grund kan det forhold, at Hercules paa et EATP-moede i maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse) erklaerede, at priserne endnu ikke havde naaet et tilfredsstillende niveau, ikke vaere bevis for, at sagsoegeren deltog i prisaftaler, saa meget mere som Kommissionen har anfoert, at disse aftaler blev indgaaet ved producentmoeder, men det er ikke bevist, at sagsoegeren deltog i disse. Alt det foreliggende bevismateriale viser saaledes, at sagsoegeren i 1977 og indtil et tidspunkt i 1979 kun lejlighedsvis og passivt modtog oplysninger om de droeftelser, der maatte have fundet sted mellem de oevrige producenter.

66 Endelig har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen ikke for denne periode har overensstemmende prisinstrukser fra Hercules. Selskabet er saaledes i samme situation som BP, som ligeledes havde kontakt med de oevrige producenter, og Amoco, som ud over denne kontakt ogsaa udtalte sig paa EATP-moedet i maj 1978. Hertil kommer, at Kommissionen har erkendt, at den ikke med sikkerhed har kunnet bevise, at sagsoegeren paa dette tidspunkt deltog i en central aftale.

67 Kommissionen har til stoette for sine klagepunkter henvist til, at Hercules havde kendskab til, at "de fire store" indgik en aftale om mindstepriser, saaledes som det fremgaar af referatet af en telefonsamtale, Hercules foerte i midten af 1977 (bilag 2 til den generelle meddelelse). Heri beskrives detaljerne i denne aftale. Endvidere har Kommissionen henvist til Hercules' udtalelser paa tre EATP-moeder i maj 1977 (bilag 5 til den generelle meddelelse), i november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse) og i maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse). Paa det foerste moede udtalte Hercules:

"Hercules is not happy with the current price levels, but feels it will be up to the traditional industry leaders to bring some order out of the present chaos."

("Hercules er ikke tilfreds med det nuvaerende prisniveau, men mener, at det vil vaere op til de traditionelle ledere i branchen at bringe orden i det nuvaerende kaos.")

Ved det andet moede udtalte sagsoegeren foelgende:

"Since the first alternative does not appear likely, I was happy to learn on Friday from Mrs. T. of European Chemical News that Montedison had announced to her that they had made the first move in announcing the new European prices for their grades of polypropylene."

("Da den foerste mulighed ikke synes sandsynlig, var jeg glad for fredag at erfare fra fru T. fra European Chemical News, at Montedison havde meddelt hende, at de havde taget foerste skridt ved at bebude nye europaeiske priser for deres polypropylenkvaliteter.")

Hercules gav herved udtryk for sin stoette til et initiativ fra Monte, som blev omtalt i fagpressen (bilag 3 til den generelle meddelelse, hvori der henvises til en tidligere artikel). Det er sandsynligt, at Hercules vidste, at dette initiativ var resultatet af en ulovlig aftale (bilag 2 til den generelle meddelelse). Ved det tredje moede udtalte sagsoegeren:

"Although prices for polypropylene have increased significantly since the fourth quarter of last year, they are not yet at a satisfactory level. It may not have been realistic to think that an increase to 1.30 DM/kg could have been reached in one step, but the need to get to this minimum level has not and will not diminish."

("Selv om priserne for polypropylen er steget vaesentligt siden fjerde kvartal sidste aar, er de ikke paa et tilfredsstillende niveau. Det var maaske ikke realistisk at tro, at en forhoejelse til 1,30 DM/kg kunne gennemfoeres paa én gang, men behovet for at naa op paa dette niveau er ikke blevet og vil ikke blive mindre.")

68 For saa vidt angaar telefonkontakterne med andre producenter, har Kommissionen anfoert, at Hercules selv har oplyst i svaret paa meddelelsen om klagepunkter, at B. fra tid til anden modtog telefonopringninger, hvorved han blev orienteret om indholdet af de moeder, han ikke havde deltaget i.

69 Kommissionen har understreget, at den ikke drog konklusioner med hensyn til, om Hercules foer 1979 deltog i producentmoederne, bortset fra EATP-moederne. Kommissionen har med interesse noteret, at Hercules i replikken har udtalt, at selskabet blev orienteret om resultatet af moeder, der fandt sted "i den foerste periode, hvor B. foerst slet ikke deltog i moederne og senere kun meget lejlighedsvis". Sagsoegeren henviser her klart til 1978 og tilkendegiver, at opbakningen til prisforhoejelserne paa EATP-moederne i hvert fald var baseret paa kendskab til en underliggende forstaaelse, som selskabet havde til hensigt at tilslutte sig.

70 Med hensyn til den forskelsbehandling, som sagsoegeren skulle have vaeret udsat for i forhold til Amoco og BP, har Kommissionen anfoert, at det klart fremgaar af den 78. betragtning til beslutningen, at denne ikke er rettet til Amoco og BP, fordi der "paa grundlag af det samlede materiale, der foreligger i denne sag, ... ikke [er] afgoerende bevis for, at de har deltaget i en overtraedelse af artikel 85, stk. 1".

c) Rettens vurdering

71 Det bemaerkes, at sagsoegeren baade i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 1 til meddelelsen til Hercules) og i staevningen har erkendt, at selskabet lejlighedsvis modtog telefoniske oplysninger fra andre producenter vedroerende droeftelser og moeder, der fandt sted mellem dem, selv om selskabet benaegter at have taget initiativ til disse kontakter. Det maa endvidere fastslaas, at selskabet ikke tidsmaessigt har begraenset disse kontakter.

72 Paa grundlag af disse kontakter i 1977 og 1978 og sagsoegerens udtalelser paa EATP-moedet den 27. maj 1977 maa det undersoeges, om sagsoegerens udtalelser ved EATP-moedet den 22. november 1977 er udtryk for en enighed med andre producenter om en maalpris paa 1,30 DM/kg pr. 1. december 1977. At der fandtes en saadan maalpris, bekraeftes af sagsoegerens udtalelser paa EATP-moedet den 26. maj 1978.

73 Retten finder, at det er tilfaeldet. Under EATP-moedet den 27. maj 1977 (bilag 5 til den generelle meddelelse) foreslog sagsoegeren saaledes, at de traditionelle "ledere" i branchen (dvs. "de fire store") skulle bringe orden i det eksisterende kaos paa markedet. I midten af 1977 (bilag 2 til den generelle meddelelse) erfarede sagsoegeren telefonisk, at "de fire store" havde indgaaet en mindsteprisaftale (svarende til 1,25 DM/kg). Paa EATP-moedet den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse) hilste selskabet med tilfredshed offentligt, at Monte ifoelge ECN havde taget det foerste skridt ved at bebude nye europaeiske priser for polypropylen (svarende til 1,30 DM/kg). Selskabet vidste paa dette tidspunkt, at der var indgaaet en mindsteprisaftale, og at Monte deltog i denne. Endelig anfoerte sagsoegeren under EATP-moedet den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse), at priserne var steget - men utilstraekkeligt - og at det var urealistisk at tro, at selskabet havde troet, at stigningen til 1,30 DM/kg kunne gennemfoeres paa én gang. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0007.1

74 Endvidere finder Retten, at Amoco' s situation adskiller sig fra sagsoegerens, idet der ikke er bevis for, at denne virksomhed havde kontakt med andre polypropylenproducenter foer EATP-moedet den 26. maj 1978, og selskabet deltog ikke i EATP-moederne den 27. maj 1977 og den 22. november 1977. Paa sidstnaevnte moede blev der givet udtryk for enighed mellem forskellige polypropylenproducenter. Det tilfoejes, at BP ikke deltog i nogen af disse moeder.

75 Kommissionen maa herefter anses for at have foert tilstraekkeligt bevis for, dels at sagsoegeren blev orienteret om resultatet af droeftelserne om priser, og at selskabet var i kontakt med andre producenter, navnlig i 1977 og 1978, naar der var behov herfor, dels at sagsoegerens udtalelser, saaledes som de fremgaar af referatet af EATP-moedet den 22. november 1977, var udtryk for en enighed mellem sagsoegeren og andre producenter om fastsaettelse af en maalpris paa 1,30 DM/kg.

B - Systemet med regelmaessige moeder

a) Den anfaegtede retsakt

76 Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste afsnit) blev der i loebet af 1978 afholdt mindst seks moeder mellem de oeverste ledere, der havde ansvaret for den samlede ledelse af nogle af producenternes polypropylen-aktiviteter (herefter benaevnt "chefer"). Dette moedesystem udviklede sig hurtigt til ogsaa at omfatte moeder paa et lavere niveau mellem repraesentanter med mere detaljeret kendskab til markedsfoeringen (herefter benaevnt "eksperter"; der henvises til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, bilag 8 til den generelle meddelelse). Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren har oplyst, at selskabet kun deltog uregelmaessigt i moederne frem til begyndelsen af 1982, men indroemmer at have deltaget mere regelmaessigt fra maj samme aar (18. betragtning, tredje afsnit).

77 Ifoelge beslutningen (78. betragtning, tiende afsnit) haevder Hercules, som var den eneste amerikansk-ejede producent, der deltog i moederne, kun at have deltaget som "observatoer" og aldrig paa regelmaessig basis. Selskabet indroemmer at have deltaget i moeder fra maj 1979, ligesom det erkender at vaere blevet underrettet om, hvad der var sket paa de moeder, dets repraesentant ikke havde deltaget i. Fra midten af 1982 var Hercules' repraesentant imidlertid til stede ved ca. 15 af de i alt 30 kendte plenarmoeder til trods for, at selskabet havde truet med at traekke sig ud, fordi de tyske producenter ikke kunne "acceptere" det. Hercules' repraesentant var bl.a. til stede ved adskillige "chef"-moeder, og ICI' s referater viser, at han deltog aktivt i droeftelserne og endog foreslog et "kundeledelsessystem". Han deltog ogsaa i lokale moeder, i hvert fald for Benelux-landene. Selskabets repraesentant modtog detaljerede oplysninger om de oevrige producenters maanedlige salg, men synes ikke selv at have givet de andre oplysninger om sin egen virksomhed.

78 Det anfoeres videre i beslutningen (78. betragtning, ellevte afsnit), at Hercules forsoegte at karakterisere sin repraesentants deltagelse som en uofficiel handling fra en lavere medarbejders side, men dette modbevises af selskabets egne interne papirer, hvoraf det fremgaar, at den paagaeldende indtog en ansvarsfuld stilling i selskabet som salgschef for polypropylen, og at hans overordnede saa tidligt som i 1977, hvor mindsteprisaftalen blev indgaaet, og i 1981 selv var i direkte kontakt med andre producenter om priser. Det er derfor helt utaenkeligt, at de ikke skulle have vaeret vidende om det virkelige formaal med salgschefens forretningsrejser, som de gav tilladelse til fra maj 1979.

79 Det anfoeres ligeledes i beslutningen (85. betragtning, tredje afsnit), at Hercules ikke kan unddrage sig sit ansvar for overtraedelsen ved at paastaa, at dets repraesentant udelukkende deltog "uofficielt", eller at han undlod at give de oevrige producenter visse oplysninger.

80 Endelig fremgaar det af beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.

b) Parternes anbringender

81 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke af det forhold, at en af selskabets ansatte, B., deltog i nogle moeder for polypropylenproducenter, kan udlede, at selskabet begik en overtraedelse, idet hans deltagelse var sporadisk og passiv, hans overordnede havde ikke kendskab hertil, deltagelsen var uofficiel, og medarbejderens stilling var ikke paa et saadant niveau, at han kunne forpligte virksomheden.

82 For det foerste deltog medarbejderen ifoelge sagsoegeren i fem af de 24 moeder i perioden foer maj 1982, der er naevnt i tabel 3 i bilaget til beslutningen, i seks ud af seksten "chef"-moeder og i ni ud af femten "ekspert"-moeder mellem maj 1982 og udgangen af august 1983, og selskabet deltog ikke i nogen af de tre moeder, der blev afholdt efter den 23. august 1983. Endvidere bekraeftes det af ICI' s og Monte' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse, henholdsvis bilag 3 til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Monte, herefter benaevnt "bilag til meddelelsen til Monte"), at selskabet deltog sporadisk i moederne.

83 For det andet har sagsoegeren anfoert, at selskabets sporadiske deltagelse i moederne var rent passiv, saaledes som ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger viser, og som det i oevrigt anerkendes i beslutningen (78. betragtning, tiende afsnit), hvorefter Hercules' medarbejder ikke "forekommer ... selv at have givet de andre oplysninger om sin egen virksomheds salg". Dette er meget vigtigt, idet det var noedvendigt, at disse oplysninger blev givet, for at kartellet kunne fungere. Informationsudvekslingen var nemlig den maade, hvorpaa producenterne kunne kontrollere overholdelsen af de indgaaede aftaler.

84 For det tredje har sagsoegeren anfoert, at den medarbejder, der deltog i moederne, ikke havde sine overordnedes tilladelse hertil, at disse ikke havde kendskab hertil, og det var imod selskabets politik. Selv om selskabets overordnede medarbejdere i begyndelsen af den periode, som Kommissionens beslutning omfatter, blev kontaktet af andre producenter og orienteret om, at der blev afholdt producentmoeder og fandtes prisordninger, betyder det ikke, at selskabets overordnede medarbejdere vidste, at en af de mere underordnede medarbejdere deltog i moederne. Da de blev bekendt med, at denne medarbejder modtog de samme oplysninger, som de selv modtog, og var blevet indbudt til at deltage i moeder, gjorde hans chef ham opmaerksom paa, at det var imod selskabets politik at deltage i producentmoeder. Man kunne med rimelighed gaa ud fra, at denne instruks ville blive fulgt. Naar henses til, at den paagaeldende medarbejders arbejde indebar hyppige rejser til et stort antal europaeiske byer, og at saadanne rejser hverken kraevede hans overordnedes forudgaaende godkendelse eller nogen forklaring fra hans side, var det ikke muligt - heller ikke paa grundlag af hans rejseafregninger, der alene blev brugt til refusion af rejseudgifter - for hans overordnede, der endvidere ikke kendte tid og sted for moederne, at finde ud af, om han deltog i disse, hvilket i oevrigt ogsaa kun skete sporadisk. I modsaetning til, hvad Kommissionen har anfoert i svarskriftet, afkraeftes dette ikke af den rapport, Hercules Incorporated' s advokat udarbejdede (bilag 6 til meddelelsen til Hercules), hvori det alene anfoeres, at medarbejderens rolle "kan have vaeret kendt" af hans overordnede, men ikke at den var det. Konklusionen underbygges derimod af, at medarbejderens chef den 29. juli 1981 orienterede ham om, hvad der var sket paa et moede, som netop var afholdt (bilag 18 til meddelelsen til Hercules). Dette viser, at chefen ikke var bekendt med, at medarbejderen deltog i moederne. Ifoelge sagsoegeren var begrundelsen for, at medarbejderen deltog hemmeligt i moederne, at han ville indhente oplysninger for at opnaa sine overordnedes anerkendelse.

85 Sagsoegeren har imidlertid anerkendt, at det er et aabent spoergsmaal, om en virksomhed kan goeres ansvarlig for overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler, naar den har truffet rimelige foranstaltninger med henblik paa at undgaa saadanne overtraedelser, og en ulydig medarbejder til trods herfor foretager handlinger i strid med sine overordnedes instrukser.

86 For det fjerde har sagsoegeren anfoert, at dets medarbejder ikke deltog fuldt ud i moederne, og at han kun deltog som observatoer. De andre moededeltagere var klar over dette, idet han gjorde opmaerksom paa, at han var uofficiel observatoer, saaledes som det fremgaar af referatet af et moede i marts 1983 (bilag 11 til meddelelsen til Hercules), hvori anfoeres: "B., marketing manager attends unofficially" ("Salgschef B. deltager uofficielt"). Det fremkaldte irritation hos de tyske og nederlandske producenter, at medarbejderen deltog uofficielt, saaledes som det fremgaar af referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) og referatet af en telefonsamtale mellem denne medarbejder og en ansat hos ICI den 3. december 1982 (bilag 88 til den generelle meddelelse).

87 Endelig har sagsoegeren anfoert, at det med det niveau, medarbejderen befandt sig paa i selskabet, ikke laa inden for hans ansvarsomraade at indgaa aftaler om maalpriser og begraensning af produktion eller salg. Medarbejderen havde saaledes ikke en overordnet stilling i selskabet trods sin titel, han havde ikke ledelsesansvar og kunne ikke forpligte selskabet. Han havde navnlig ikke befoejelse til at kontrollere produktionen eller den overordnede salgspolitik, og hans beslutninger vedroerende prisinstrukser til lokale salgschefer skulle godkendes af hans overordnede.

88 Kommissionen har anfoert, at den ikke ansaa hyppigheden af deltagelsen i moederne for en afgoerende faktor, naar blot den var overbevist om, at en virksomhed havde tilsluttet sig den faelles plan om regulering af priser og udbud (jf. beslutningens 83. betragtning, foerste afsnit). Sagsoegeren har imidlertid erkendt i svaret paa meddelelsen om klagepunkter, at dets medarbejder deltog "fairly frequently" i moederne fra februar 1982 til marts 1983. Endvidere medtages Hercules i referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse) blandt de faste deltagere i moederne.

89 Kommissionen har bestridt, at sagsoegeren kun deltog passivt i moederne og har til stoette herfor henvist til to korte notater. I det ene anfoeres: "B. - Account leadership" ("B. - kontoledelse") (bilag 10 til meddelelsen til Hercules), og i den anden: "B.: originator of 'account leadership' concept (not working)") ("B.: initiativtager til 'kontoledelses' -konceptet (fungerer ikke)") (bilag 11 til meddelelsen til Hercules). Kommissionen har heraf udledt, at sagsoegerens medarbejder tog initiativ til "kontoledelsessystemet". Den har ligeledes henvist til referatet af et moede i marts 1982 (bilag 43 til meddelelsen til Hercules), hvoraf det fremgaar, at B. anmodede om en aendring af den kvote, der var tildelt ham. Det er uden betydning, at sagsoegerens medarbejder ikke under moederne gav oplysninger om selskabets omsaetning, idet han vidste, at de oevrige producenter kunne fastlaegge disse tal paa grundlag af oplysninger fra Fides-systemet.

90 For saa vidt angaar anbringendet om, at det skulle have vaeret forbudt medarbejderen at deltage i moederne, har Kommissionen anfoert, at han i hvert fald ved to lejligheder, i 1977 (bilag 2 til den generelle meddelelse) og den 29. juli 1981 (bilag 18 til meddelelsen til Hercules) af sine overordnede fik oplysninger om de prisaftaler, der var indgaaet. Det er ikke i modstrid med Kommissionens opfattelse, at medarbejderen den 29. juli 1981 fik oplysninger om moedet den 28. juli, idet han ikke deltog i dette moede. Det er derfor naeppe sandsynligt, at medarbejderen maatte formodes at have faaet indtryk af, at selskabet ikke accepterede kartellet, og at han ikke maatte deltage i moederne. I oevrigt er der ikke fremlagt nogen dokumentation for et saadant forbud. Det er heller ikke sandsynligt, at B.' s overordnede var uvidende om, at han deltog i moederne. I en rapport udarbejdet af Hercules Incorporated' s advokat i ugerne efter Kommissionens kontrolundersoegelser (bilag 6 til meddelelsen til Hercules) anfoeres det ogsaa udtrykkeligt: "It appears that Mr. B.' s non-participant observer role may have been known to several of his immediate superiors" ("Det er sandsynligt, at B.' s rolle som ikke-deltagende observatoer var flere af hans umiddelbart foresatte bekendt"). Kommissionen har tilfoejet, at selv om B.' s overordnede ikke havde kendskab til hans handlinger, og disse saaledes var udtryk for manglende disciplin - hvilket Kommissionen bestrider - medfoerer dette ikke, at Hercules kan undgaa et ansvar herfor.

91 Kommissionen har endvidere anfoert, at sagsoegerens medarbejders deltagelse i moederne ikke havde en anden karakter end de oevrige producenters, saaledes som det fremgaar af, at han deltog aktivt i droeftelserne, og af de forpligtelser, han paatog sig paa selskabets vegne. Kommissionen har i denne forbindelse henvist til den rolle, han spillede i forbindelse med indfoerelsen af "kontoledelsessystemet", og han accepterede ved moedet den 2. december 1982 (bilag 33, tabel 2, til den generelle meddelelse) og under en telefonsamtale den 3. december 1982 (bilag 88 til den generelle meddelelse) den kvote, som sagsoegeren var blevet tildelt, samt ved et moede i marts 1982 aendringen af denne.

92 Endelig har Kommissionen anfoert, at det er nytteloest at forsoege at paavise, at sagsoegerens medarbejder ikke havde besluttende myndighed i selskabet, idet det modsatte fremgaar klart af, at de prisinstrukser, sagsoegeren gav efter moederne, afspejlede de maalpriser, der var aftalt paa disse moeder.

c) Rettens vurdering

93 For saa vidt angaar tidspunktet for, hvornaar sagsoegeren begyndte at deltage i producentmoederne, maa det konstateres, at det fremgaar af den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Hercules, at "Mr. F. B., ..., attended a number of 'Bosses' and 'Experts' meetings from 1979 ..." ("F. B. deltog i en raekke 'chef' - og 'ekspert' -moeder fra 1979 ...").

94 Ifoelge ICI' s, Monte' s og sagsoegerens svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse, bilag 3 til meddelelsen til Monte og bilag 1 til meddelelsen til Hercules) deltog sagsoegeren uregelmaessigt i moederne i 1979, 1980 og 1981. Selskabet har erkendt at have deltaget i et eller to moeder i 1979, i et moede i 1980 og i to moeder i 1981. Det bemaerkes i denne forbindelse, at det fremgaar af referatet af Kommissionens medarbejderes samtale med Hercules' medarbejder, B., (bilag 7 til meddelelsen til Hercules, bilag A), at denne har oplyst, at han maaske deltog i to andre moeder i 1979, i to andre moeder i 1980 og i ét andet moede i 1981. Det fremgaar endvidere af sagsoegerens svar paa meddelelsen om klagepunkter, at selskabet deltog hyppigt i moederne fra februar 1982, hvorfor det kan laegges til grund, at selskabet deltog i moederne i februar, marts og april 1982 (dvs. fem moeder). Selskabets deltagelse i moederne i disse aar har saaledes ikke vaeret saa uregelmaessig, som det selv har anfoert, idet det efter selskabets eget udsagn er muligt, at det deltog i femten ud af 29 moeder foer maj 1982 (dvs. de 24 moeder i den omhandlede periode, der er naevnt i tabel 3 i bilaget til beslutningen, hvortil kommer de moeder, der blev afholdt i samme periode, og som er omtalt i samtalen med B., men som ikke fremgaar af tabel 3 i bilaget til beslutningen) og ikke fem ud af 24 moeder.

95 Det bemaerkes, at uregelmaessigheden i sagsoegerens deltagelse i de moeder, der blev afholdt i denne periode, ikke er den eneste omstaendighed, der skal tages hensyn til ved undersoegelsen af selskabets deltagelse i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, men der maa ligeledes tages hensyn til de kontakter, selskabet kan have haft med andre producenter. I denne forbindelse bemaerkes, at sagsoegeren i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 1 til meddelelsen til Hercules) har oplyst foelgende:

"Mr B. was informed on a number of occasions that meetings were scheduled to occur and was invited to attend. It does not appear that Mr B. was informed in such conversations about any action which it was proposed to take at such meetings. Mr B. did not make any commitment with respect to prices, volumes, or related matters, and did not authorize anyone to represent or act on behalf of Hercules at such meetings. On a number of occasions, but not invariably, Mr B. was informed after meetings as to what had transpired. On such occasions Mr B. did not make any commitments or express any intention, to follow or support any price changes that may have been agreed upon at such meetings. On occasion, Mr B. may have made general statements indicating Hercules' desire for higher polypropylene prices."

("B. blev ved flere lejligheder orienteret om, at der var planlagt moeder, og blev indbudt til at deltage. Det fremgaar ikke, at B. under disse samtaler blev orienteret om de skridt, der skulle tages paa moederne. B. paatog sig ikke forpligtelser med hensyn priser, maengder el.lign. og gav ikke nogen bemyndigelse til at repraesentere eller optraede paa Hercules' vegne ved saadanne moeder. Ved en raekke lejligheder, men ikke fast, blev B. orienteret efter moederne om, hvad der var sket. Ved saadanne lejligheder paatog B. sig ikke forpligtelser eller gav udtryk for, at selskabet ville foelge eller stoette prisaendringer, der maatte vaere vedtaget ved moederne. B. har maaske enkelte gange fremsat generelle udtalelser om Hercules' oenske om hoejere polypropylenpriser.")

96 Paa grundlag af disse kontakter - hvorved B. kunne supplere de mange oplysninger, han havde faaet ved moederne, vedroerende den kommercielle politik, som sagsoegerens konkurrenter ville foelge - maa det fastslaas, at den omstaendighed, at sagsoegerens medarbejder deltog forholdsvis uregelmaessigt i moederne foer maj 1982, ikke indebaerer, at selskabet ikke deltog i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter i denne periode.

97 Det maa fastslaas, at sagsoegeren deltog regelmaessigt i moederne fra maj 1982 til udgangen af august 1983, saaledes som det fremgaar af selskabets svar paa begaeringen om oplysninger, dets svar paa meddelelsen om klagepunkter og referatet af moederne den 3. maj og den 1. juni 1983 (bilag 38 og 40 til den generelle meddelelse). I det foerste referat omtales saaledes "a fairly full attendance with only Hercules missing among usual participants" ("en nogenlunde fuld deltagelse med Hercules som den eneste af de faste deltagere, der ikke var til stede"), og i det andet referat anfoeres: "usual participants except for Solvay + Hercules") ("de saedvanlige deltagere undtagen Solvay og Hercules"). Det bemaerkes i denne forbindelse, at det fremgaar af nogle moedereferater, som f.eks. referatet af "chef"-moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren var til stede dér, men disse moeder er ikke naevnt i selskabets svar paa begaeringen om oplysninger, og dette maa saaledes anses for ufuldstaendigt.

98 Det er med rette, at Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret:

"' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...",

og

"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."

(' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...", og "En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne.")

99 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.

100 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.

101 Herudover bemaerkes, at sagsoegerens udtalelse om, at selskabets medarbejder kun deltog passivt i moederne, afkraeftes af forskellige dele af bevismaterialet. Det drejer sig for det foerste om to haandskrevne notater, hvortil Kommissionen har henvist, og hvoraf det andet er fra marts 1983 (bilag 10 og 11 til meddelelsen til Hercules). Det anfoeres heri: "B. - Account leadership", og "B.: originator of 'account leadership' concept (not working)" ("B. - kontoledelse", og "B.: initiativtager til 'kontoledelses' -konceptet (fungerer ikke)"). Det kan heraf udledes, at B. foreslog systemet med "kontoledelse". Endvidere drejer det sig om referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse) og referatet af en telefonsamtale, sagsoegeren dagen efter foerte med en medarbejder hos ICI (bilag 88 til den generelle meddelelse). Disse viser i sammenhaeng, at medarbejderen meddelte ICI Amoco' s, BP' s og Hercules' holdning til de kvoter, der var tildelt dem ved moedet den 2. december 1982, ogsaa selv om B. ikke gav oplysninger om Hercules' omsaetning.

102 Sagsoegerens anbringende om, at B.' s overordnede ikke havde kendskab til, at han deltog i moederne, og havde tilkendegivet over for ham, at hans deltagelse var i strid med selskabets politik, forekommer af foelgende grunde ikke trovaerdigt: Sagsoegeren har ikke fremlagt nogen dokumentation for forbuddet mod, at B. deltog i moederne. Medarbejderens overordnede havde kontakt med andre moededeltagere, saaledes som det fremgaar af, at de i juni 1977 og den 29. juli 1981 orienterede B. om indholdet af en telefonsamtale (bilag 2 til den meddelelse) og resultatet af et moede, hvori han ikke havde deltaget (bilag 18 til meddelelsen til Hercules). Det fremgaar af Hercules Incorporated' s rapport, at flere af B.' s umiddelbart foresatte kan have kendt hans rolle (bilag 6 til meddelelsen til Hercules). Endelig viser det forhold, at sagsoegeren for Retten har oplyst, at B.' s beslutninger vedroerende prisinstrukser til lokale salgschefer skulle godkendes af hans overordnede, at han maa have begrundet sine beslutninger ved over for disse at have givet oplysninger om grundlaget for instrukserne og om, hvorfra han havde oplysningerne.

103 Endvidere bemaerkes, at karakteren af sagsoegerens medarbejders deltagelse i moederne - der af ICI blev betegnet som "unofficial" i det naevnte notat fra marts 1983 - ikke adskiller sig fra karakteren af andre selskabers deltagelse, hvilket fremgaar af, at sagsoegerens medarbejder deltog aktivt i droeftelserne, og af, at de prisinstrukser, sagsoegeren gav efter moederne, i stor udstraekning svarede til de maalpriser, der blev fastsat under disse, baade hvad angaar beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato. Det aendrer ikke herved, at ICI har kvalificeret B.' s deltagelse i moederne som "unofficial", idet denne betegnelse ikke viser, at de oevrige producenter vidste, at sagsoegerens medarbejder deltog uden sine overordnedes viden, eller endog mod deres vilje, eller at han ikke havde den fornoedne kompetence til at vaere til stede. Betegnelsen viser kun, at medarbejderen ikke oenskede, at hans deltagelse i moederne skulle vaere kendt uden for deltagernes kreds.

104 Hvad angaar karakteren af den stilling, sagsoegeren indtog i det sagsoegende selskab, maa det konstateres, at det forhold, at der var overensstemmelse mellem mange af de prisinstrukser, sagsoegeren gav, og resultatet af moederne, viser, at B. enten havde befoejelse til direkte at overfoere resultatet af de moeder, han deltog i, til selskabets prispolitik, saaledes at han havde fornoeden befoejelse til at forpligte selskabet, eller - saafremt det ikke var tilfaeldet - at han blev befuldmaegtiget hertil.

105 Kommissionen har herefter for det foerste foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter i hvert fald fra begyndelsen af 1979 til udgangen af august maaned 1983, hvilket Kommissionen med rette har udledt af, at sagsoegeren deltog i moederne, og af de kontakter, selskabet havde vedroerende disse moeder. For det andet er der foert tilstraekkeligt bevis for, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og for det tredje, at sagsoegerens deltagelse i disse moeder havde det omfang, der er fastslaaet i beslutningen.

C - Prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

106 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf seks har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.

107 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra 1. juli og 2,05 DM/kg fra 1. september.

108 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26.og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen til 1,90 eller 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).

109 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.

110 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning, tredje afsnit), at det ikke vides, om sagsoegeren deltog i moederne i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981. Det anfoeres imidlertid i beslutningen, at sagsoegeren deltog i det foregaaende moede den 16. december 1980.

111 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.

112 Med hensyn til det tredje prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.

113 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM/kg, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund".

114 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som sagsoegeren deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia; beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).

115 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Producenterne kunne paa moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.

116 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Paa moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet paa moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).

117 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).

118 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982 en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november - december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.

119 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).

120 Sagsoegeren har i lighed med ATO, BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes, hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert" -moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse) (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).

121 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november-december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.

122 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i ECN.

123 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.

124 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere, herunder sagsoegeren, var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved udgangen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.

125 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.

126 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, fjerde afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.

127 I beslutningen (76. betragtning, andet afsnit) er der en detaljeret besvarelse af Hercules' kritik af, at Kommissionen behandlede forskellige producenters prinsinstrukser som samtidige, selv om de ikke var det. Endvidere afvises det i beslutningen (76. betragtning, tredje afsnit), at der er knyttet bevisvaerdi til den undersoegelse, som Hercules fremlagde for at vise, at der ikke bestod noget forhold mellem Hercules' egne "prisretningslinjer" og de maalpriser, der blev fastlagt paa moederne.

128 Endelig anfoeres det i beslutningen (77. betragtning, foerste afsnit), at producenterne i nogle tilfaelde ikke fremlagde hele raekken af prisinstrukser fra og med 1979, saaledes som Kommissionen havde anmodet om. For Hercules' vedkommende forelaa der derfor kun dokumentation for 1982 og 1983.

b) Parternes anbringender

129 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen fejlagtigt har fastslaaet paa grundlag af dokumenter fra andre producenter, at Hercules stoettede systemet med "maalpriser". Selv i de tilfaelde, hvor selskabets medarbejder deltog i de moeder, hvor priserne blev droeftet, fremgaar det saaledes hverken af referatet eller af andet direkte bevismateriale, at han tiltraadte disse priser eller forpligtede sig til at anvende dem. Det foreliggende bevismateriale - navnlig vidneudsagnene fra andre producenter, hvorefter B. ikke paatog sig nogen forpligtelser - og hans manglende befoejelse til at forpligte selskabet er bevis for det modsatte.

130 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen med urette har draget konklusioner paa grundlag af det ordvalg, der blev anvendt i virksomhedens interne prisinstrukser, idet det her drejer sig om det ordvalg, der normalt anvendes i fagpressen.

131 Sagsoegeren har videre anfoert, at det var forkert, at Kommissionen ikke tog hensyn til de omhandlede virksomheders faktiske adfaerd paa markedet og alene baserede beslutningen paa en gennemgang af virksomhedernes interne prisinstrukser og paa den opfattelse, at disse instrukser noedvendigvis maatte fordreje konkurrencen. Kommissionens gennemgang er imidlertid fejlagtig. Hercules' prissystem fungerede saaledes paa den maade, at det ikke kunne anvendes som led i en prisaftale med andre producenter. For d