FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

M. WATHELET

fremsat den 5. marts 2014 ( 1 )

Sag C-103/13

Snezhana Somova

mod

Glaven director na Stolichno upravlenie »Sotsialno osiguryavane«

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Sofia-grad (Bulgarien))

»Social sikring af vandrende arbejdstagere — krav om afbrydelse af forsikring som betingelse for tildeling af alderspension — mulighed for undtagelse fra reglen om sammenlægning af bidrags- og forsikringsperioder — betaling af forsikringsbidrag — sammenfaldende forsikringsperioder i to medlemsstater — indstilling og tilbagesøgning af betalinger — forpligtelse til at betale renter — ækvivalens- og effektivitetsprincippet«

I – Indledning

1. Denne anmodning om præjudiciel afgørelse, som Administrativen sad Sofia-grad (Bulgarien) (forvaltningsretten i Sofia) indleverede til Domstolens Justitskontor den 4. marts 2013, vedrører fortolkningen af artikel 48 TEUF og 49 TEUF samt af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 ( 2 ), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006 ( 3 ) (herefter »forordning nr. 1408/71«), særlig artikel 12, 46 og 94.

2. Anmodningen om præjudiciel afgørelse er indgivet i forbindelse med en tvist mellem Snezhana Somova, der er bulgarsk statsborger, og Glaven director na Stolichno upravlenie »Sotsialno osiguryavane« (generaldirektøren for socialsikringskontoret i Sofia, herefter »SUSO«).

3. Snezhana Somova har i denne tvist nedlagt påstand om annullation af en afgørelse af 2. december 2011 truffet af SUSO’s generaldirektør, som stadfæstede tre afgørelser truffet af SUSO, hvori det blev fastslået, at det regnet fra den 5. juli 2007 var i strid med artikel 94, stk. 1, i Kodeks za sotsialnoto osiguriavane (den bulgarske socialsikringslov, herefter »KSO«) at tildele Snezhana Somova en bulgarsk alderspension, og det som følge heraf blev bestemt, at de beløb, der var udbetalt til Snezhana Somova, skulle tilbagebetales med tillæg af renter.

4. Ifølge KSO’s artikel 94, stk. 1, i den affattelse, der gjaldt for selvstændige erhvervsdrivende i perioden fra den 27. december 2005 til den 31. december 2011, var tildeling af alderspension betinget af en afbrydelse af betalingen af forsikringsbidrag.

5. Ifølge den anfægtede afgørelse havde Snezhana Somova på det tidspunkt, hvor hun blev tilkendt alderspension, imidlertid ikke afbrudt betalingen af socialsikringsbidrag i Østrig, hvor hun i perioderne fra oktober 1995 til december 2000 og fra januar 2001 til juli 2011 arbejdede og var forsikret under ordningen for selvstændige erhvervsdrivende i henhold til den østrigske forbundslov om socialforsikring.

6. Den forelæggende ret har navnlig anmodet Domstolen om at oplyse, om en national bestemmelse som KSO’s artikel 94, stk. 1, begrænser friheden for en person, der modtager alderspension i en medlemsstat, til at udøve selvstændig erhvervsvirksomhed i en anden medlemsstat, jf. artikel 49 TEUF, der sikrer etableringsfriheden.

II – Retsforskrifter

A – EU-retten

7. Artikel 12 i forordning nr. 1408/71 bestemmer: »1. Der kan ikke med hjemmel i denne forordning tillægges eller bevares ret til flere ydelser af samme art på grundlag af samme forsikringsperiode tilbagelagt efter en tvungen forsikring. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse på ydelser ved invaliditet, alderdom, dødsfald (pensioner) eller erhvervssygdom, der fastsættes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med reglerne i artikel 41, artikel 43, stk. 2 og 3, artikel 46, 50 et 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b). 2. Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at en ydelse skal nedsættes, stilles i bero eller bortfalde, når modtageren samtidig får udbetalt andre sociale ydelser eller har andre indtægter af enhver art, finder disse bestemmelser, medmindre der er fastsat andre bestemmelser i denne forordning, tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, som den pågældende har opnået i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller om indtægter, han har modtaget på en anden medlemsstats område. […]«

8. Denne forordnings artikel 45, stk. 1, har følgende ordlyd: »Såfremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter en ordning, som ikke er en særordning i den i stk. 2 eller 3 omhandlede forstand, i henhold til en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikrings- eller bopælsperioder, skal den kompetente institution i fornødent omfang medregne forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter en almindelig ordning eller en særordning, og ligeledes uden hensyn til om de er tilbagelagt efter en ordning for arbejdstagere eller en ordning for selvstændige erhvervsdrivende. Med henblik herpå medregnes disse perioder, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for institutionen gældende lovgivning.«

9. Artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 foreskriver: »Såfremt de foreskrevne betingelser i en medlemsstats lovgivning for erhvervelse af ret til ydelser kun opfyldes ved anvendelse af artikel 45 […], gælder følgende regler: a) Den kompetente institution beregner det teoretiske beløb for den ydelse, som den pågældende ville kunne gøre krav på, hvis samtlige forsikrings- og/eller bopælsperioder, der er tilbagelagt i de medlemsstater, hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende har været omfattet af, havde været tilbagelagt i den omhandlede medlemsstat og efter den lovgivning, der gælder for den pågældende institution på det tidspunkt, da ydelsen skal fastsættes. […] b) Den kompetente institution fastsætter derefter det faktiske beløb for ydelsen på grundlag af det i litra a) nævnte teoretiske beløb efter forholdet mellem længden af de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter den for institutionen gældende lovgivning forud for forsikringsbegivenhedens indtræden, og den samlede længde af de forsikrings- og bopælsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i alle de berørte medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtræden.«

10. Artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 bestemmer: »Enhver forsikringsperiode samt – i givet fald – enhver beskæftigelses- eller bopælsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning forud for den 1. oktober 1972 eller forud for datoen for denne forordnings anvendelse i den pågældende medlemsstat eller en del heraf, skal tages i betragtning ved afgørelsen af ret til ydelser efter denne forordning.«

B – Bulgarsk ret

11. KSO’s artikel 4 bestemmer:

»[…]

3. Følgende personer skal være forsikret mod invaliditet som følge af sygdom, alderdom og dødsfald:

[…]

5. Personer, som arbejder uden at være lønmodtagere, og hvis månedlige indtjening som et minimum svarer til mindstelønnen efter fradrag af de udgifter, der anerkendes i lovgivningen, såfremt de ikke er forsikret andetsteds for den samme måned.

6. Personer, som arbejder uden at være lønmodtagere, og som er forsikret andetsteds for den samme måned, uanset hvilken indtjening de har.

[…]«

12. Ved dom nr. 5 af 29. juni 2000 ( 4 ) fastslog Konstitutsionen sad (den bulgarske forfatningsdomstol), at kravet om, at pensionister, der driver selvstændig virksomhed, skal være forsikret og indbetale forsikringsbidrag, var i strid med den bulgarske forfatning. Pensionister, der er selvstændige erhvervsdrivende, kan imidlertid lade sig frivilligt forsikre mod de tre risici, der er nævnt i KSO’s artikel 4, stk. 3.

13. KSO’s artikel 94 med titlen »Dato for tildeling af pension« bestemte i den affattelse, der gjaldt for selvstændige erhvervsdrivende i perioden fra den 27. december 2004 til den 31. december 2011, følgende i stk. 1: »Pensionen tildeles med virkning fra den dato, hvor pensionsretten erhverves, og for alderspensioners vedkommende med virkning fra forsikringens ophør, såfremt ansøgningen og den krævede dokumentation er indgivet inden for seks måneder efter pensionsrettens erhvervelse eller i givet fald efter forsikringens ophør. Hvis dokumentationen indgives efter udløbet af fristen på seks måneder efter pensionsrettens erhvervelse eller i givet fald efter forsikringens ophør, tildeles pensionen med virkning fra den dato, hvor dokumentationen indgives.«

14. Selvstændige erhvervsdrivendes forpligtelse i henhold til KSO’s artikel 94 til at bringe forsikringen til ophør blev ophævet den 1. januar 2012.

15. § 9 i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO bestemmer: »[…] 3. Forsikringsperioden med henblik på alderspension omfatter ligeledes den periode, hvor de berørte har nået den i artikel 68, stk. 1 og 2, nævnte alder, men hvor de mangler fem års bidrag for at have ret til pension, og hvor de har indbetalt forsikringsbidrag baseret på den garanterede mindsteindkomst for selvstændige erhvervsdrivende, der er fastsat i henhold til loven om finansiering af den obligatoriske statslige forsikring, på datoen for betalingen af disse bidrag, for så vidt som denne periode ikke regnes for en forsikringsperiode i henhold til en anden bestemmelse i denne kodeks. […] 5. For en forsikringsperiode, der er tilbagelagt i henhold til stk. 3, indtræder pensionsretten på den dag, hvor socialsikringsbidragene betales, eller den dag, hvor afdragsplanen for disse bidrag godkendes.«

III – Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

16. Ved ansøgning af 18. januar 2007 fremsatte Snezhana Somova begæring om en alderspension og erklærede i den forbindelse, at hun ikke havde været forsikret siden den 4. juni 1996. Denne ansøgning blev afvist ved afgørelse af 6. februar 2007, fordi Snezhana Somova havde indbetalt forsikringsbidrag i Bulgarien i perioden fra den 18. januar 1967 til den 31. maj 1996 ( 5 ) og derfor ikke opfyldte de krav om alder og anciennitet, der er fastsat i bulgarsk lovgivning.

17. Den 22. juni 2007 ansøgte Snezhana Somova om alderspension i henhold til § 9 i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSA i den affattelse, der var gældende i 2007. Ifølge denne bestemmelse skulle hun betale forsikringsbidrag for den manglende periode, dvs. to år, seks måneder og sytten dage, for at opnå ret til alderspension. Ved afgørelse af 5. juli 2007 blev der efter ansøgning af Snezhana Somova fastsat en plan for afdragsvis betaling af de manglende forsikringsbidrag.

18. Samme dag erklærede Snezhana Somovas datter, der var hendes befuldmægtigede, skriftligt, at hendes mor ikke havde haft beskæftigelse siden den 4. juni 1996, og at hun ikke var forsikret pr. 5. juli 2007.

19. Ved afgørelse af 11. juli 2007 blev Snezhana Somova med virkning fra den 5. juli 2007 tilkendt en alderspension på mindstebeløbet. Dette beløb er blevet tilpasset flere gange.

20. I 2011 indgav Snezhana Somova en ansøgning om alderspension til den kompetente østrigske forsikringsinstitution, hvorefter SUSO den 20. september 2011 modtog formular E 001/AT og E 205/AT fra denne institution. Det fremgår heraf, at Snezhana Somova var omfattet af den sociale sikring i Østrig i perioderne fra oktober 1995 til december 2000 og fra januar 2001 til juli 2011 under ordningen for »selvstændige erhvervsdrivende« i overensstemmelse med den østrigske forbundslov om socialforsikring. Snezhana Somova arbejdede som landmand i den pågældende periode.

21. SUSO lagde til grund, at Snezhana Somova ikke var ophørt med at indbetale socialsikringsbidrag den 5. juli 2007, hvor hun blev tilkendt alderspension. SUSO traf som følge heraf tre afgørelser, hvorved socialsikringskontoret ophævede afgørelsen om tilkendelse af alderspension til Snezhana Somova og afgørelserne om forhøjelse af pensionsbeløbet og krævede de beløb, der var udbetalt på grundlag af disse afgørelser, tilbagebetalt med tillæg af renter.

22. Snezhana Somova indgav administrativ klage over disse afgørelser. SUSO’s generaldirektør afviste hendes klage ved den anfægtede afgørelse af 2. december 2011. Generaldirektøren fandt, at erklæringen om socialforsikringens afbrydelse ikke kun vedrørte den bulgarske socialforsikring, eftersom Snezhana Somova ifølge artikel 84a i forordning nr. 1408/71 havde pligt til at meddele den bulgarske forsikringsinstitution, at hun var forsikret i en anden medlemsstat. Ifølge SUSO’s generaldirektør skulle Snezhana Somovas forsikringsperiode i Østrig desuden medregnes i henhold til denne forordnings artikel 44, stk. 2, og artikel 45, uden dog at bringe § 9 i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO i anvendelse.

23. Snezhana Somova mener ikke, det har nogen betydning, at hun var forsikret på det tidspunkt, hvor hun søgte om pension i Bulgarien, eftersom det var en anden medlemsstat, der ydede den sociale dækning.

24. Administrativen sad Sofia-grad, som Snezhana Somova har indbragt sagen for, har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål for at kunne afgøre denne tvist: »1) Skal artikel 48, stk. 1, TEUF og artikel 49, stk. 1 og 2, TEUF under de omstændigheder, der foreligger i tvisten i hovedsagen, fortolkes således, at de tillader en national bestemmelse i en medlemsstat som artikel 94, stk. 1, i [KSO], som tvisten i hovedsagen angår, der som betingelse for tildeling af en alderspension til en statsborger i en medlemsstat, der på tidspunktet for indgivelsen af ansøgning om pension er selvstændig erhvervsdrivende i en anden medlemsstat og er omfattet af anvendelsesområdet for [forordning nr. 1408/71] kræver, at forsikringen er [afbrudt]? 2) Skal artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, sammenholdt med artikel 48, stk. 1, litra a), TEUF, fortolkes således, at den tillader en undtagelse fra reglen om sammenlægning af forsikringsperioder for så vidt angår forsikringsperioder, der er blevet tilbagelagt i en anden medlemsstat forud for forordningens anvendelse i den medlemsstat, i hvilken der blev indgivet ansøgning om pension, idet den nævnte bestemmelse giver den forsikrede adgang til at vælge, om han vil angive disse perioder med henblik på sammenlægning og vurdere nødvendigheden af en sammenlægning, når de perioder, der alene er blevet tilbagelagt i henhold til lovgivningen i den stat, hvor ansøgningen indgives, ikke er tilstrækkelige til at erhverve ret til pension, og den nødvendige periode kun kan erhverves ved betaling af forsikringsbidrag? Tillader artikel 48, stk. 1, litra a), TEUF under disse omstændigheder, at det tilkommer den forsikrede at vælge at give afkald på anvendelse af artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 for så vidt angår sammenlægning af forsikringsperioder efter det tidspunkt, fra hvilket forordning nr. 1408/71 har fundet anvendelse, idet den forsikrede ikke anfører forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, i sin pensionsansøgning? 3) Skal artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 fortolkes således, at den [ikke] tillader anerkendelse af forsikringsperioder på grundlag af betaling af forsikringsbidrag, som fastsat i bulgarsk ret ved § 9, stk. 3, [i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til] [KSO], når således anerkendte forsikringsperioder under de omstændigheder, der foreligger i tvisten i hovedsagen, er sammenfaldende med forsikringsperioder, der er blevet tilbagelagt i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat? 4) Skal artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 fortolkes således, at den tillader, at en medlemsstat indstiller betalinger og kræver hele det beløb, som en statsborger i denne medlemsstat har modtaget i alderspension i henhold til national ret, tilbagebetalt, når betingelserne i forordningen alene var opfyldt på det tidspunkt, hvor pensionen blev tildelt og alene på grundlag af betragtninger ifølge national ret, hvorefter den pågældendes forsikring i en anden medlemsstat ikke var ophørt på det tidspunkt, hvor pensionen blev tildelt, en forsikringsperiode anerkendtes i henhold til national ret på grundlag af betaling af forsikringsbidrag, der ikke blev taget hensyn til forsikringsperioder, der var tilbagelagt i en anden medlemsstat på det tidspunkt, hvor pensionen blev tildelt, og uden overvejelser om, hvorvidt der skulle have været fastsat et andet pensionsbeløb? Såfremt pensionsbeløbene lovligt kan kræves tilbagebetalt, følger det da af det unionsretlige ækvivalens- og effektivitetsprincip, at der tillige skal betales renter, når medlemsstatens nationale ret ikke indeholder bestemmelse om betaling af renter ved tilbagebetaling af en pension, der ydes i henhold til en folkeretlig traktat?«

IV – Retsforhandlingerne for Domstolen

25. Den bulgarske regering, Irland og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Den bulgarske regering og Kommissionen afgav mundtlige indlæg under retsmødet den 9. januar 2014.

V – Bedømmelse

A – Formaliteten med hensyn til de præjudicielle spørgsmål

26. Irland mener, at anmodningen om præjudiciel afgørelse skal afvises.

27. De præjudicielle spørgsmål, som den forelæggende ret skal tage stilling til i hovedsagen, er efter Irlands opfattelse af rent intern karakter og kan afgøres uden anvendelse eller fortolkning af EU-retten. Irland mener navnlig, at forelæggelsesafgørelsen ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger om de faktiske og retlige omstændigheder i hovedsagen, og at det derfor ikke fremgår klart, hvilken betydning EU-retten kan have for tvistens løsning.

28. Jeg mener til gengæld, at de præjudicielle spørgsmål kan antages til realitetsbehandling.

29. Det er korrekt, at tvisten i hovedsagen i det væsentlige vedrører kravet i KSO’s artikel 94, stk. 1, om, at betalingen af forsikringsbidrag skal være afbrudt, for at der kan tildeles alderspension i Bulgarien, men omstændighederne i tvisten mellem Snezhana Somova og generaldirektøren for SUSO kan ikke betragtes som en medlemsstats rent interne forhold. Da Snezhana Somova søgte om alderspension i Bulgarien, arbejdede hun således som selvstændig erhvervsdrivende i Østrig, hvilket vil sige, at hun udøvede sin etableringsfrihed i medfør af artikel 49 TEUF ( 6 ).

30. Den forelæggende ret har desuden bemærket, at der for Snezhana Somovas vedkommende var tale om et sammenfald af forsikringsperioder i Bulgarien og Østrig, bl.a. ( 7 ) i den periode på to år, seks måneder og sytten dage, der efter betaling af yderligere forsikringsbidrag blev medregnet i forsikringsperioden efter bulgarsk ret i henhold til § 9, stk. 3, i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO. Denne situation er omfattet af bestemmelserne i forordning nr. 1408/71.

B – De præjudicielle spørgsmåls indhold

1. Det første præjudicielle spørgsmål

a) Argumentation

31. Den bulgarske regering har i sit skriftlige indlæg anført, at KSO’s artikel 94 ikke er til hinder for udøvelsen af etableringsfriheden i henhold til artikel 49 TEUF. Den har understreget, at forordning nr. 1408/71 fører til koordinering og ikke harmonisering af de sociale sikringsordninger, og at kravet om, at forsikringen skal være afbrudt, for at der kan tilkendes alderspension, finder anvendelse uden forskel på alle personer, der er underlagt bulgarsk ret.

32. Tilkendelse af alderspension er i det bulgarske system betinget af, at ansøgeren ikke længere arbejder som lønmodtager eller selvstændig erhvervsdrivende, idet denne pension skal erstatte indtægter fra erhvervsmæssig beskæftigelse. Den har herved bemærket, at det, henset til de forskelle, der på dette område er mellem medlemsstaternes ordninger og lovgivninger, kan være mere eller mindre fordelagtigt eller mere eller mindre bebyrdende for den pågældende person at etablere sig i en anden medlemsstat, afhængigt af den kombination af nationale lovgivninger, som i henhold til forordning nr. 1408/71 finder anvendelse ( 8 ).

33. Den bulgarske regering har under retsmødet den 9. januar 2014 og som svar på en række skriftlige og mundtlige spørgsmål fra Domstolen bekræftet, at forpligtelsen til at bringe forsikringen til ophør i KSO’s artikel 94, stk. 1, som affattet på det tidspunkt, hvor Snezhana Somova blev tilkendt alderspension ( 9 ), indebar en forpligtelse til at bringe enhver erhvervsmæssig beskæftigelse til ophør. Den har oplyst, at den pågældende forpligtelse skulle ses som et rent formelt krav, og at det var tilstrækkeligt at indstille den erhvervsmæssige beskæftigelse en enkelt dag. Beskæftigelsen kunne genoptages dagen efter, hvorefter var muligt at have erhvervsindtægter og modtage alderspension på samme tid.

34. Den har tilføjet, at dette krav ikke tjente noget særligt formål, og at det faktisk hverken var hensigtsmæssigt eller logisk.

35. Den bulgarske regering har anført, at de bulgarske myndigheder var klar over, at kravet kunne skabe problemer i grænseoverskridende situationer, og at de derfor ophævede det for selvstændige erhvervsdrivende den 1. januar 2012 og også havde til hensigt at afskaffe det for lønmodtagere.

36. Efter Kommissionens opfattelse følger det af KSO’s artikel 94, stk. 1, at en person, der har nået pensionsalderen efter bulgarsk lovgivning, ikke kan arbejde i en anden medlemsstat, hvor pensionsalderen er højere, uden at miste retten til pension i Bulgarien. Kommissionen mener, at den pågældende nationale regel, som indebærer, at der ikke tilkendes bulgarsk pension til en person, der har besluttet at arbejde som selvstændig erhvervsdrivende i en anden medlemsstat, udgør en hindring for denne persons frie bevægelighed.

37. Kommissionen påpegede under retsmødet den 9. januar 2014, at Domstolens praksis vedrørende artikel 49 TEUF efter dens opfattelse er til hinder for en national bestemmelse som KSO’s artikel 94, stk. 1, eftersom denne bestemmelse kan gøre det vanskeligere eller umuligt at udøve etableringsfriheden, selv om den finder anvendelse uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet. Når en selvstændig erhvervsdrivende, der driver virksomhed i en anden medlemsstat, skal indstille denne virksomhed midlertidigt, er der desuden en risiko for, at den pågældende ikke vil kunne genoptage denne virksomhed.

b) Stillingtagen

38. Med det første spørgsmål har den forelæggende ret anmodet Domstolen om at oplyse, om artikel 48, stk. 1, TEUF og artikel 49, stk. 1 og 2, TEUF er til hinder for anvendelsen af en national bestemmelse i en medlemsstat som KSO’s artikel 94, stk. 1, hvorefter retten til alderspension i denne medlemsstat er betinget af, at der ikke længere indbetales socialsikringsbidrag, uanset om den beskæftigelse, der indbetales bidrag for, udøves i denne medlemsstat eller i en anden medlemsstat.

39. Den forelæggende ret har anført, at kravet om, at indbetalingen af bidrag og dermed den erhvervsmæssige beskæftigelse skal afbrydes – som den bulgarske regering fortalte under retsmødet, behøver det kun at ske i én dag – i praksis kan virke begrænsende for etableringsfriheden, bl.a. fordi det ikke er sikkert, at den person, der arbejder i en anden medlemsstat, kan genoptage sin erhvervsmæssige beskæftigelse efter den pågældende afbrydelse.

40. Den forelæggende ret har bemærket, at den forsikrede bevarede retten til at arbejde, efter at der var tilkendt alderspension, og kunne modtage alderspension og have indtægtsgivende erhvervsmæssig beskæftigelse på samme tid. Selv om der udbetales en sådan pension efter bulgarsk ret, indebærer det derfor ikke nødvendigvis og umiddelbart, at der ikke må udøves indtægtsgivende erhvervsmæssig beskæftigelse. Den bulgarske regering bekræftede dette under retsmødet.

41. Det fremgår desuden af de for Domstolen fremlagte sagsakter, at pensionister, der arbejder som lønmodtagere, ifølge KSO’s artikel 4, stk. 3, skal være omfattet af den sociale sikring og derfor har pligt til at indbetale socialsikringsbidrag, men at Konstitutsionen sad i sin dom nr. 5 fastslog, at denne forpligtelse var i strid med den bulgarske forfatning for så vidt angår pensionister, der driver selvstændig virksomhed. De sidstnævnte pensionister kan som følge heraf vælge, om de vil fortsætte med at indbetale socialsikringsbidrag i Bulgarien. Når en pensionist (lønmodtager eller selvstændig erhvervsdrivende) indbetaler bidrag til socialsikringen, øges dennes pension tilsvarende ( 10 ).

42. Det er i øvrigt ubestridt, at Snezhana Somova drev selvstændig virksomhed i Østrig og derfor var forsikret hos den kompetente østrigske forsikringsinstitution i perioden fra oktober 1995 til december 2000 og i perioden fra januar 2001 til juli 2011. Det er ligeledes ubestridt, at Snezhana Somova den 5. juli 2007, hvor hun blev tilkendt bulgarsk pension, i henhold til artikel 13, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1408/71 var omfattet af den østrigske socialsikringsordning, og at hun ikke var ophørt med at indbetale bidrag til den sociale sikringsordning i denne medlemsstat.

i) Foreligger der en forskelsbehandling eller en hindring?

43. Ifølge fast retspraksis tilkommer det i mangel af en EU-retlig harmonisering på området hver medlemsstat i lovgivningen at fastsætte vilkårene for retten eller forpligtelsen til at blive tilsluttet en social sikringsordning og vilkårene for tildeling af ydelser. Selv om der efter artikel 48 TEUF stadig kan være forskelle mellem de sociale sikringsordninger i medlemsstaterne og dermed være forskelle mellem rettighederne for de personer, der arbejder dér, er det dog ubestridt, at medlemsstaterne skal overholde EU-retten ved udøvelsen af denne kompetence ( 11 ).

44. Den omstændighed, at en national lovgivning som den, der er omhandlet i hovedsagen, vedrører betingelser for tildeling af alderspension, kan derfor ikke udelukke anvendelsen af EUF-traktatens bestemmelser, herunder bestemmelserne om den frie bevægelighed for personer ( 12 ).

45. Det fremgår endvidere af fast retspraksis, at alle EUF-traktatens bestemmelser vedrørende den frie bevægelighed for personer skal gøre det lettere for unionsborgerne at udøve erhvervsaktiviteter af enhver art på hele Unionens område, og at disse bestemmelser er til hinder for foranstaltninger, som kan skade disse borgere, såfremt de ønsker at udøve en erhvervsaktivitet på en anden medlemsstats område, selv om de finder anvendelse uafhængigt af de pågældende arbejdstageres nationalitet ( 13 ). Traktatens bestemmelser om den frie bevægelighed for personer er som følge heraf til hinder for enhver foranstaltning, som ganske vist finder anvendelse uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, men som kan gøre det vanskeligere eller mindre attraktivt for unionsborgerne at udøve de i traktaten sikrede grundlæggende friheder ( 14 ). Selv den mindste begrænsning af disse friheder er retsstridig ( 15 ), for så vidt som den påståede hindring ikke er alt for usikker og indirekte ( 16 ).

46. Det følger heraf, at den bulgarske lovgiver har ret til at fastsætte betingelser for tildeling af alderspension i denne medlemsstat, forudsat at disse betingelser ikke fører til forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og ikke begrænser eller lægger hindringer i vejen for den frie bevægelighed.

47. Med forbehold af den forelæggende rets efterprøvelse ser det ud til, at den omtvistede bestemmelse såvel retligt som faktisk finder anvendelse uden forskel på bulgarske statsborgere og statsborgere fra andre medlemsstater og derfor ikke fører til forskelsbehandling. Jeg mener til gengæld, at den udgør en hindring for den frie bevægelighed og i det foreliggende tilfælde for etableringsfriheden.

48. Det fremgår således af sagsakterne for Domstolen, at en meget kort formel afbrydelse af betalingen af forsikringsbidrag, selv om den kun varer én dag, ifølge KSO’s artikel 94, stk. 1, er tilstrækkelig til, at der kan tilkendes pension ( 17 ). Selv om det synes at være uproblematisk og uden konsekvenser for udøvelsen eller genoptagelsen af en erhvervsmæssig beskæftigelse at afbryde betalingen af bidrag i Bulgarien, navnlig for selvstændige erhvervsdrivende, der selv kan vælge, om de vil begynde at indbetale bidrag igen, kan det være vanskeligt eller ligefrem umuligt at gøre det i en anden medlemsstat. En sådan afbrydelse kan sætte gang i langvarige og besværlige administrative procedurer i en anden medlemsstat, og en erhvervsdrivende som Snezhana Somova kan for at opnå alderspension i Bulgarien være nødt til at indstille sin erhvervsmæssige beskæftigelse i en længere og ikke nærmere afgrænset periode og risikerer dermed ikke at kunne fortsætte med sit arbejde.

49. Som den forelæggende ret har anført, kan en sådan afbrydelse, der finder sted i en anden medlemsstat, skabe usikkerhed om pensionistens fortsatte beskæftigelse. Det vil ikke være sikkert, at pensionisten kan genoptage sit arbejde eller finde et nyt efter en sådan afbrydelse. Den obligatoriske afbrydelse påvirker pensionistens karriereforløb og ‑muligheder og kan, selv efter at den pågældende er vendt tilbage til arbejdsmarkedet, få konkrete og direkte følger for de fordele, som denne har af sin erhvervsmæssige beskæftigelse ( 18 ).

50. Alternativet er også forbundet med ulemper, eftersom pensionisten ikke kan have erhvervsindtægter og modtage bulgarsk alderspension på samme tid uden at ophøre med at betale forsikringsbidrag og udøve erhvervsmæssig beskæftigelse i den anden medlemsstat.

51. Det skal understreges, at den bulgarske regering under retsmødet lod forstå, at denne forpligtelse blev ophævet for selvstændige erhvervsdrivende, fordi man var klar over, at den kunne skabe problemer i grænseoverskridende situationer.

ii) Kan hindringen være begrundet?

52. Ifølge fast retspraksis kan nationale foranstaltninger, der udgør hindringer for den frie bevægelighed, kun tillades, såfremt de forfølger et formål af almen interesse, er egnede til at sikre virkeliggørelsen af dette og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå det tilsigtede formål ( 19 ).

53. Den forelæggende ret finder ikke, at kravet om, at forsikringen afbrydes, i KSO’s artikel 94, stk. 1, forfølger et formål af almen interesse. Som jeg har nævnt, oplyste den bulgarske regering under retsmødet den 9. januar 2014 desuden, at formålet med dette formelle krav var uklart eller ikke-eksisterende. Den bulgarske regering tilføjede endda, at dette krav var uhensigtsmæssigt og ulogisk, at den pågældende bestemmelse var blevet ophævet for selvstændige erhvervsdrivende den 1. januar 2012, og at der var indledt en undersøgelse i Bulgarien for at afgøre, om bestemmelsen også burde ophæves for lønmodtagere.

54. Det er derfor klart, at det nævnte krav ikke tjener et formål af almen interesse, som den pågældende foranstaltning kan sikre gennemførelsen af.

55. Det første præjudicielle spørgsmål bør på denne baggrund besvares med, at artikel 49 TEUF er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som KSO’s artikel 94, stk. 1, hvorefter retten til alderspension er betinget af, at der ikke længere indbetales socialsikringsbidrag.

2. Det andet præjudicielle spørgsmål

a) Argumentation

56. Ifølge den bulgarske regering ønsker den forelæggende ret med dette spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 tillader en undtagelse fra reglen om sammenlægning af bidragsperiodens varighed for forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat forud for forordningens anvendelse i den medlemsstat, i hvilken der blev indgivet ansøgning om pension, når den anciennitet, der alene er optjent i henhold til lovgivningen i den stat, hvor ansøgningen indgives, ikke er tilstrækkelig til at erhverve ret til pension, og den nødvendige anciennitet kun kan opnås ved betaling af forsikringsbidrag.

57. Den bulgarske regering har i sit skriftlige indlæg anført, at forordning nr. 1408/71 kun giver de forsikrede, der henhører under dens anvendelsesområde, en valgret med hensyn til den anvendelige lovgivning, når dette fremgår udtrykkeligt.

58. Ifølge den bulgarske regering giver artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 denne forordning tilbagevirkende gyldighed, eftersom medlemsstaterne forpligtes til at tage alle forsikrings-, beskæftigelses- og bopælsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning forud for den 1. oktober 1972 eller forud for denne forordnings anvendelse i den pågældende medlemsstat eller en del heraf, i betragtning, når det er nødvendigt for at afgøre, om en person har ret til en bestemt ydelse. Den bulgarske regering mener, at denne bestemmelse blev vedtaget for at forhindre tab af pensionsrettigheder og for at sikre, at alle erhverver og bevarer disse rettigheder, også for forsikringsperioder, der er tilbagelagt inden datoen for denne forordnings anvendelse. Det indebærer, at sammenlægningen af forsikringsperioder først og fremmest skal ske i henhold til de regler om sammenlægning af forsikringsperioder, der er opstillet i denne forordning, og at den pågældende person først senere bør påberåbe sig muligheden for at betale de manglende forsikringsbidrag efter national ret, hvis hans bidragsperiode ikke er tilstrækkelig lang.

59. Under retsmødet den 9. januar 2014 gjorde den bulgarske regering gældende, at de forsikrede bør kunne vælge, om de vil påberåbe sig bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 eller ej, eftersom disse bestemmelser er rettet til medlemsstaterne og deres forvaltninger. Ifølge denne regering kan den nationale forvaltning således ikke af egen drift anvende denne forordning over for den forsikrede, hvis denne har valgt ikke at støtte sig på den. Den bulgarske regering mener, at Irlands og Kommissionens bemærkninger om, at de forsikrede ikke kan modsætte sig anvendelsen af bestemmelserne i forordning nr. 1408/71, er i modstrid med denne forordnings formål om at forbedre forholdene for de forsikrede og selve betydningen af begrebet subjektiv rettighed.

60. Irland har anført, at ordlyden af artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 er klar og entydig. Denne bestemmelse er efter sin natur bindende, for så vidt som det fremgår af denne, at enhver forsikringsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, før tidspunktet for anvendelsen af forordningen på denne medlemsstats område, »skal tages i betragtning« ved afgørelsen af ret til ydelser efter forordning nr. 1408/71. Irland mener derfor ikke, at denne bestemmelse kan fortolkes således, at den giver ansøgeren ret til at bestemme, at relevante forsikringsperioder ikke skal tages i betragtning i forbindelse med sammenlægningen. Hvis forordning nr. 1408/71 gav borgerne ret til at se bort fra forsikringsperioder, ville det efter Irlands opfattelse skabe komplikationer, der kunne bringe koordineringen af de nationale systemer og dermed det indre markeds målsætninger i fare.

61. Kommissionen mener, at det følger af artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, at denne forordning finder anvendelse i det foreliggende tilfælde. Efter dens opfattelse afhænger anvendelsen af den lovvalgsordning, der er indført ved denne forordning, kun af den objektive situation, som den berørte arbejdstager eller selvstændige erhvervsdrivende befinder sig i. De socialt forsikrede, der henhører under dens anvendelsesområde, kan ikke modsætte sig disse kollisionsnormer og har ikke ret til at afvige fra dem.

b) Stillingtagen

62. Med det andet spørgsmål har den forelæggende ret anmodet Domstolen om at oplyse, om artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 giver de socialt forsikrede adgang til at se bort fra forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, før tidspunktet for anvendelsen af denne forordning i Bulgarien. Det ønskes dermed nærmere bestemt oplyst, om denne forordnings artikel 94, stk. 2, er bindende eller ej ( 20 ).

63. Det fremgår af fast retspraksis, at hvor forordning nr. 1408/71 giver de socialt forsikrede, der henhører under dens anvendelsesområde, en valgret med hensyn til den anvendelige lovgivning, fremgår dette udtrykkeligt ( 21 ).

64. Det bestemmes i artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, at »[e]nhver forsikringsperiode […], der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning forud for den 1. oktober 1972 eller forud for datoen for denne forordnings anvendelse i den pågældende medlemsstat […], skal tages i betragtning ved afgørelsen af ret til ydelser efter denne forordning« ( 22 ). Jeg er enig med Irland i, at ordlyden af denne forordnings artikel 94, stk. 2, både er entydig og bindende.

65. Det fremgår klart af udtrykket »est prise en considération« (skal tages i betragtning) i den franske udgave af forordningen, men også af de andre sprogudgaver, at der er tale om en obligatorisk bestemmelse ( 23 ). Denne bestemmelse overlader ikke medlemsstaterne, de kompetente myndigheder eller de forsikrede nogen handlefrihed. Det følger heraf, at der i hovedsagen ved fastsættelsen af Snezhana Somovas pensionsrettigheder i Bulgarien også skal tages hensyn til de forsikringsperioder, hun har tilbagelagt efter østrigsk lovgivning, før datoen for anvendelsen af forordning nr. 1408/71 i Bulgarien ( 24 ).

66. Jeg mener ikke, at dette afkræftes af den omstændighed, at Domstolen i Habelt-dommen fastslog, at de berørte ved anvendelse af artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 »kan […] gøre gældende« ( 25 ), at der med henblik på at bestemme, hvilke rettigheder der følger af denne forordning, skal tages hensyn til enhver forsikrings-, beskæftigelses- eller bopælsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning forud for datoen for forordningens anvendelse. Denne formulering skyldtes formentlig de særlige omstændigheder, der var tale om i denne dom, hvor myndighederne netop havde afslået at tage forsikrings- eller bopælsperioder, som de berørte havde tilbagelagt i en anden medlemsstat, i betragtning.

67. Jeg mener derfor, at det i henhold til artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 er obligatorisk at tage enhver forsikrings-, beskæftigelses- eller bopælsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning før datoen for denne forordnings anvendelse, i betragtning ved afgørelsen af ret til ydelser efter denne forordning, herunder retten til alderspension for en arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, der har været omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater.

68. Snezhana Somovas ret til alderspension burde som følge heraf have været fastlagt i henhold til artikel 45 i forordning nr. 1408/71, dvs. ved sammenlægning af de forsikringsperioder, hun havde tilbagelagt i Bulgarien og Østrig, og ikke på grundlag af § 9 i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO.

69. Administrativen sad Sofia-grad har desuden bemærket, at »de perioder, der er tilbagelagt i Østrig, er tilstrækkelige til at dække den manglende forsikringsperiode efter national ret, uden at det er nødvendigt at anerkende en periode i henhold til § 9 i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO«. Det indebærer, at reglerne om sammenlægning og prorataberegning i artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 skal anvendes ved beregningen af Snezhana Somovas alderspension, eftersom hendes samlede forsikringsperioder i Bulgarien og Østrig i henhold til denne forordnings artikel 45 er tilstrækkelige til at sikre hende ret til alderspension i Bulgarien.

70. Jeg mener ligeledes, at artikel 45 og artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 er ufravigelige ( 26 ), og at den forsikrede ikke kan undlade at anvende dem ved ikke at nævne de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, i sin ansøgning om alderspension.

71. Jeg mener som følge heraf, at artikel 45, artikel 46, stk. 2, og artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 er ufravigelige og obligatoriske og ikke tillader, at den forsikrede undlader at anvende reglerne om sammenlægning og prorataberegning af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat inden datoen for denne forordnings anvendelse i den medlemsstat, hvor der er indgivet ansøgning om alderspension, ved ikke at nævne disse perioder i sin ansøgning om alderspension.

3. Det tredje præjudicielle spørgsmål

a) Argumentation

72. Den bulgarske regering har anført, at det fremgår af artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, at der ikke med hjemmel heri kan tillægges eller bevares ret til flere ydelser af samme art på grundlag af samme forsikringsperiode tilbagelagt efter en tvungen forsikring. Den mener, at artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 til trods for de undtagelser, der er fastsat heri, er til hinder for, at bidragsperioder anerkendes ved betaling af forsikringsbidrag efter national ret, når således anerkendte bidragsperioder er sammenfaldende med forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat.

73. Kommissionen finder det, henset til dens svar på det andet præjudicielle spørgsmål, ikke nødvendigt at besvare dette spørgsmål særskilt.

b) Stillingtagen

74. Med det tredje spørgsmål, Administrativen sad Sofia-grad har stillet, ønskes det oplyst, om artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes således, at den er til hinder for, at forsikringsperioder anerkendes ved betaling af forsikringsbidrag i henhold til § 9, stk. 3, i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO, når således anerkendte bidragsperioder under de omstændigheder, der foreligger i tvisten i hovedsagen, er sammenfaldende med forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat.

75. Eftersom jeg i mit svar på det andet præjudicielle spørgsmål fastslog, at artikel 45, artikel 46, stk. 2, og artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 er ufravigelige og obligatoriske, finder jeg det ikke nødvendigt at besvare det tredje præjudicielle spørgsmål særskilt. Som Administrativen sad Sofia-grad har bemærket, er de forsikringsperioder, som Snezhana Somova har tilbagelagt i Østrig, således tilstrækkelige til at dække den forsikringsperiode, som hun manglede for at erhverve ret til alderspension efter bulgarsk lovgivning, uden at det også er nødvendigt at anerkende en periode i henhold til § 9, stk. 3, i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO. Det var som følge heraf hverken nødvendigt eller tilladt at anvende § 9, stk. 3, i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO, henset bl.a. til reglen om sammenlægning i artikel 45 i forordning nr. 1408/71.

4. Det fjerde præjudicielle spørgsmål

a) Argumentation

76. Ifølge den bulgarske regering tillader artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, at en medlemsstat indstiller betalinger og kræver hele det beløb, som en statsborger i denne medlemsstat har modtaget i alderspension i henhold til national ret, tilbagebetalt, når denne statsborger ikke har opfyldt sin forpligtelse til at angive forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, på det tidspunkt, hvor der indgives ansøgning om en aldersydelse. Hvis det senere viser sig, at den pågældende har tilbagelagt en bidragsperiode i udlandet, skal pensionen efter dens opfattelse beregnes på ny ud fra den anciennitet, som den anden medlemsstat har dokumenteret og anerkendt.

77. Kommissionen mener, at den allerede har svaret på det fjerde spørgsmåls første led i forbindelse med sit svar på det første og andet præjudicielle spørgsmål. Det andet led af det sidste spørgsmål vedrører inddrivelse af fordringer og er ikke relevant i betragtning af de svar, der allerede er givet.

b) Stillingtagen

78. Med det fjerde spørgsmål, Administrativen sad Sofia-grad har stillet, ønskes det oplyst, om artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 tillader, at den alderspension, der er udbetalt til Snezhana Somova, kræves tilbagebetalt, fordi hun modtog disse ydelser, samtidig med at hun havde andre indtægter i Østrig. Det fremgår således af artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, at bestemmelser om nedsættelse, der er indeholdt i en medlemsstats lovgivning, i princippet ( 27 ) tillige finder anvendelse, når modtageren både får udbetalt en ydelse i denne medlemsstat og har ret til andre sociale ydelser eller har andre indtægter af enhver art, der bl.a. er erhvervet i henhold til en anden medlemsstats lovgivning.

79. Det fremgår klart af de bemærkninger, som den bulgarske regering fremsatte under retsmødet, at det efter bulgarsk ret er tilladt at have indtægtsgivende erhvervsmæssig beskæftigelse og modtage alderspension på samme tid. Jeg mener under disse omstændigheder ikke, at artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 finder anvendelse på Snezhana Somova, for så vidt som hun havde erhvervsindtægter i Østrig, samtidig med at hun modtog alderspension i Bulgarien.

80. Jeg vil desuden for fuldstændighedens skyld bemærke, at Snezhana Somovas alderspension, henset til mit svar på det andet og det tredje spørgsmål, burde have været beregnet ud fra reglerne om sammenlægning og prorataberegning i artikel 45 og artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71. Ifølge de oplysninger, der er fremlagt af Administrativen sad Sofia-grad, og med forbehold af dennes efterprøvelse ser det i øvrigt ud til, at den pension, der tildeles i henhold til disse bestemmelser i forordning nr. 1408/71, ikke adskiller sig fra den, der er fastsat ved SUSO’s afgørelse af 11. juli 2007 ( 28 ).

VI – Forslag til afgørelse

81. Jeg vil på baggrund heraf opfordre Domstolen til at besvare det første, det andet og det fjerde spørgsmål, som Administrativen sad Sofia-grad har stillet, således: »1) Artikel 49 TEUF er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som artikel 94, stk. 1, i den bulgarske socialsikringslov (Kodeks za sotsialnoto osiguriavane), hvorefter retten til alderspension er betinget af, at der ikke længere indbetales socialsikringsbidrag. 2) Artikel 45, artikel 46, stk. 2, og artikel 94, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, er ufravigelige og obligatoriske og tillader ikke, at den forsikrede undlader at anvende reglerne om sammenlægning og prorataberegning af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat inden datoen for nævnte forordnings anvendelse i den medlemsstat, hvor der er indgivet ansøgning om alderspension. 3) Artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1992/2006, finder ikke anvendelse på sammenlægningen af de erhvervsindtægter og sociale ydelser, der er omhandlet i hovedsagen.«

( 1 ) – Originalsprog: fransk.

( 2 ) – EFT 1997 L 28, s. 1.

( 3 ) – EUT L 392, s. 1.

( 4 ) – Sag 4/2000, DV 2000, nr. 55.

( 5 ) – Dvs. i 33 år, 11 måneder og 17 dage ifølge den dokumentation for Snezhana Somovas tilslutning til den sociale sikring og hendes indtægt, der er udstedt af hendes bulgarske arbejdsgivere.

( 6 ) – Den forelæggende ret finder, at efterkommelse af kravet om forsikringens ophør kan øve indflydelse på hendes beslutning om at etablere sig på en anden medlemsstats område i henhold til artikel 49 TEUF på grund af risikoen for ikke at kunne fortsætte sin selvstændige virksomhed, efter at hendes forsikring har været afbrudt.

( 7 ) – Den forelæggende ret har ligeledes bemærket, at der var tale om et sammenfald af forsikringsperioder i de samme medlemsstater for tiden fra oktober 1995 til maj 1996, men uden at præcisere, hvordan dette sammenfald skulle være opstået.

( 8 ) – Dom af 16.7.2009, sag C-208/07, von Chamier Glisczinski, Sml. I, s. 6095, præmis 85.

( 9 ) – I den affattelse, der var gældende fra den 27.12.2005 til den 31.12.2011, og som finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagen.

( 10 ) – Disse bestemmelser i den bulgarske lovgivning tilskynder efter min opfattelse pensionister til at arbejde og indbetale bidrag.

( 11 ) – Jf. i denne retning dom af 26.1.1999, sag C-18/95, Terhoeve, Sml. I, s. 345, præmis 33-35, og af 21.2.2013, sag C-282/11, Salgado González, EU:C:2013:86, præmis 35-37 og den deri nævnte retspraksis.

( 12 ) – Jf. i denne retning Terhoeve-dommen, præmis 35, og dom af 12.7.2001, sag C-368/98, Vanbraekel m.fl., Sml. I, s. 5363, præmis 42.

( 13 ) – Dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4921, præmis 96, Terhoeve-dommen, præmis 39, samt dom af 27.1.2000, sag C-190/98, Graf, Sml. I, s. 493, præmis 23, af 30.9.2003, sag C-224/01, Köbler, Sml. I, s. 10239, præmis 74, af 2.10.2003, sag C-232/01, Van Lent, Sml. I, s. 11525, præmis 16, af 17.3.2005, sag C-109/04, Kranemann, Sml. I, s. 2421, præmis 26, og af 11.1.2007, sag C-208/05, ITC, Sml. I, s. 181, præmis 33.

( 14 ) – Jf. i denne retning dom af 10.3.2011, sag C-379/09, Casteels, Sml. I, s. 1379, præmis 21 og 22 og den deri nævnte retspraksis, og af 5.10.2004, sag C-442/02, CaixaBank France, Sml. I, s. 8961, præmis 11.

( 15 ) – Jf. i denne retning dom af 1.4.2008, sag C-212/06, Gouvernement de la Communauté française og gouvernement wallon, Sml. I, s. 1683, præmis 52.

( 16 ) – Graf-dommen, præmis 25.

( 17 ) – Såfremt de øvrige betingelser, navnlig med hensyn til alder og anciennitet, er opfyldt.

( 18 ) – De pågældende kan f.eks. gå glip af en indplacering eller miste anciennitet, der kan have betydning for deres forfremmelse og aflønning, de kan miste retten til ferie eller – for selvstændige erhvervsdrivende – miste økonomiske og forretningsmæssige forbindelser.

( 19 ) – Bosman-dommen, præmis 104. Jf. også dom af 16.5.2013, sag C-589/10, Wencel, EU:C:2013:303, præmis 70.

( 20 ) – Hvis artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 ikke er bindende, var Snezhana Somova efter den forelæggende rets opfattelse ikke forpligtet til at nævne den forsikringsperiode, hun havde tilbagelagt efter østrigsk lovgivning, da hun i 2007 indgav ansøgning om alderspension i Bulgarien.

( 21 ) – Dom af 27.5.1982, sag 227/81, Aubin, Sml. s. 1991, præmis 19, og af 14.10.2010, sag C-345/09, van Delft m.fl., Sml. I, s. 9879, præmis 54. I præmis 52 i van Delft-dommen fastslog Domstolen, at »[d]a de ved forordning nr. 1408/71 fastsatte kollisionsnormer således pålægges medlemsstaterne på bindende vis, kan det så meget desto mindre være tilladt for de socialt forsikrede, der henhører under disse bestemmelsers anvendelsesområde, at modarbejde virkningen ved at have en valgret til at unddrage sig denne. Anvendelsen af den lovvalgsordning, der er indført ved forordning nr. 1408/71, afhænger nemlig kun af den objektive situation, som den berørte arbejdstager befinder sig i«.

( 22 ) – Det skal understreges, at Snezhana Somova i 2007 indgav ansøgning om alderspension i Bulgarien, hvor hun tidligere havde arbejdet som lønmodtager. Selv om artikel 94 i forordning nr. 1408/71 med overskriften »Overgangsbestemmelser for arbejdstagere« ikke henviser udtrykkeligt til enhver periode »med selvstændig virksomhed« i stk. 2, fastslog Domstolen i præmis 25 i sin dom af 7.2.2002, sag C-28/00, Kauer, Sml. I, s. 1343, at »[v]edrørende artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 bemærkes, at udtrykket »forsikringsperiode«, der forekommer i bestemmelsen, er defineret i forordningens artikel 1, litra r), som »bidrags- eller beskæftigelsesperioder eller perioder med selvstændig virksomhed, der i den lovgivning, hvorefter de er tilbagelagt […], betegnes eller anerkendes som forsikringsperioder […]««. Rådets forordning (EØF) nr. 1390/81 af 12.5.1981 om udvidelse af forordning nr. 1408/71 til også at omfatte selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer (EFT L 143, s. 1) udvidede således den ordning, der var indført for arbejdstagere i den oprindelige affattelse af forordningen, til også at omfatte selvstændige erhvervsdrivende. Det skal tilføjes, at artikel 95 i forordning nr. 1408/71 i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, med overskriften »Overgangsbestemmelser for selvstændige erhvervsdrivende« i stk. 2 bestemmer, at »[e]nhver forsikringsperiode samt i givet fald enhver beskæftigelsesperiode, periode med selvstændig virksomhed eller bopælsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning […], skal medregnes ved afgørelsen af ret til ydelser efter denne forordning«. Denne bestemmelse har efter min opfattelse samme retlige indhold som forordningens artikel 94, stk. 2.

( 23 ) – Jf. bl.a. udtrykkene »се вземат предвид« på bulgarsk, »wordt rekening gehouden« på nederlandsk, »shall be taken into consideration« på engelsk, »se tomará en cuenta« på spansk, »é preso in considerazione« på italiensk, »será tido em consideração« på portugisisk, »λαμβάνεται υπόψη« på græsk, »sunt luate în considerare« på rumænsk, »figyelembe kell venni« på ungarsk, »otetaan huomioon« på finsk, »skall beaktas« på svensk, »skal tages i betragtning« på dansk, »werden […] berücksichtigt« på tysk, »sa zohľadnia« på slovakisk, »se berou v úvahu« på tjekkisk, »ņem vērā« på lettisk og »jest uwzględniany« på polsk.

( 24 ) – Jf. analogt dom af 18.4.2002, sag C-290/00, Duchon, Sml. I, s. 3567, præmis 23. Jf. også dom af 7.2.1991, sag C-227/89, Rönfeldt, Sml. I, s. 323, præmis 16, af 11.6.1998, sag C-275/96, Kuusijärvi, Sml. I, s. 3419, præmis 25, af 10.5.2001, sag C-389/99, Rundgren, Sml. I, s. 373, præmis 29 og 30, og af 18.12.2007, forenede sager C-396/05, C-419/05 og C-450/05, Habelt m.fl., Sml. I, s. 11895, præmis 55.

( 25 ) – Jf. denne doms præmis 55 samt præmis 95, hvorefter en person »kan […] påberåbe sig«, at disse perioder skal tages i betragtning. Ifølge Administrativen sad Sofia-grad antydes det hermed, at Domstolen betragter artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 som en dispositiv bestemmelse, der følgelig er omfattet af den ydelsesberettigedes skøn. Konsekvensen af dette vil være, at Snezhana Somova ikke var forpligtet til at nævne de forsikringsperioder, hun havde tilbagelagt i en anden medlemsstat forud for denne forordnings anvendelse, i sin ansøgning om pension efter national ret.

( 26 ) – Det fremgår ikke af disse bestemmelsers ordlyd, at de forsikrede, som de finder anvendelse på, har nogen valgret. Jf. analogt van Delft-dommen, præmis 57. Jeg mener i lighed med Irland, at det bl.a. følger af artikel 84a, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, at »ansøgere om sociale ydelser ikke må fremlægge en mangelfuld redegørelse for deres karriereforløb og forsikringsperioder med det formål at opnå en økonomisk fordel«. Som generaladvokat Cruz Villalón påpegede i punkt 67 i sit forslag til afgørelse i den sag, der gav anledning til Wencel-dommen, pålægger denne bestemmelse »institutionerne og de personer, der er omfattet af [forordning nr. 1408/71], en gensidig forpligtelse til oplysning og samarbejde, som for de førstnævnte konkretiseres i en forpligtelse til at »give de berørte personer alle oplysninger, der er nødvendige for at udøve deres rettigheder i henhold til denne forordning«, og for de sidstnævnte i en forpligtelse til »hurtigst muligt at underrette institutionerne i den kompetente stat og bopælsstaten om enhver ændring i deres personlige eller familiemæssige situation, som har betydning for deres ret til ydelser ifølge forordningen««.

( 27 ) – En undtagelse fra princippet i artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 findes i forordningens artikel 46b, stk. 1, der bestemmer, at i tilfælde af sammenfald af ydelser af samme art finder bestemmelser om nedsættelse i en medlemsstats lovgivning ikke anvendelse på en ydelse, der beregnes i henhold til denne forordnings artikel 46, stk. 2.

( 28 ) – Henset til mit svar på den forelæggende rets tredje spørgsmål opstår det spørgsmål, om Snezhana Somova kan være berettiget til refusion i henhold til national ret af de forsikringsbidrag, som hun har betalt på grundlag af § 9 i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO. Eftersom Snezhana Somovas ret til alderspension i Bulgarien burde have været fastlagt efter bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 og ikke efter § 9 i overgangsbestemmelserne og de afsluttende bestemmelser til KSO, giver den sidstnævnte bestemmelse ikke ret til alderspension i det foreliggende tilfælde. De beløb, som Snezhana Somova har betalt på grundlag af denne bestemmelse, må som følge heraf betragtes som socialsikringsbidrag, der ikke kommer hende til gode. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre dette spørgsmål ved bl.a. at undersøge, om SUSO og Snezhana Somova har opfyldt deres gensidige forpligtelser til oplysning og samarbejde i henhold til artikel 84a i forordning nr. 1408/71. Det skal påpeges, at Snezhana Somova efter SUSO’s opfattelse var i ond tro, da hun undlod at nævne de forsikringsperioder, hun havde tilbagelagt i Østrig. Den forelæggende ret har imidlertid bekræftet, at pensionsmyndigheden ikke nævnte i sin dokumentation, at Snezhana Somova havde pligt til at angive forsikringsperioder, som hun havde tilbagelagt i en anden medlemsstat, således at de kunne indgå i de samlede forsikringsperioder i overensstemmelse med artikel 45 i forordning nr. 1408/71. Ifølge denne ret fremgår det heller ikke af den formular, der skal udfyldes ved ansøgning om alderspension, hvilke rettigheder og forpligtelser der følger af denne forordning.