ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF og artikel 2-4 i Kommissionens afgørelse 2011/678/EU af 27. juli 2011 om Belgiens statsstøtte til finansiering af screening for overførbare spongiforme encephalopatier (TSE) hos kvæg (statsstøtte C 44/08 (ex NN 45/04)), idet nævnte medlemsstat ikke inden for de fastsatte frister har truffet alle de foranstaltninger, som er nødvendige for hos modtagerne at tilbagesøge den statsstøtte, som er erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i nævnte afgørelses artikel 1, stk. 3 og 4, og idet den ikke har underrettet Europa-Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme denne afgørelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 309/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. juli 2017 — Rådet for den Europæiske Union mod Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE), Kongeriget Nederlandene, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Europa-Kommissionen

(Sag C-599/14 P) (1)

((Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - bekæmpelse af terrorisme - restriktive foranstaltninger truffet over for visse personer og enheder - indefrysning af midler - fælles holdning 2001/931/FUSP - artikel 1, stk. 4 og 6 - forordning (EF) nr. 2580/2001 - artikel 2, stk. 3 - opretholdelse af en organisation på listen over personer, grupper og enheder, som er involveret i terrorhandlinger - betingelser - retsgrundlag for afgørelserne om indefrysning af midler - afgørelse truffet af en kompetent myndighed - begrundelsespligt))

(2017/C 309/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Rådet for den Europæiske Union (ved E. Finnegan, B. Driessen og G. Étienne, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE) (ved advocaten T. Buruma og A.M. van Eik), Kongeriget Nederlandene (ved M.K. Bulterman og J. Langer, som befuldmægtigede), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved S. Brandon, C. Crane, J. Kraehling og V. Kaye, som befuldmægtigede, bistået af barrister M. Gray) samt Europa-Kommissionen (ved D. Gauci og M.F. Castillo de la Torre, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Den Franske Republik (ved G. de Bergues, F. Fize, D. Colas og B. Fodda, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, som Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE) har afholdt.

3) Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 89 af 16.3.15.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12/EF af 26. februar 2001, ved ikke at have truffet alle de nødvendige foranstaltninger for, at de nærmere regler for regnskabsføring kan muliggøre en overvågning af forbuddet mod at overføre offentlige midler, der ydes til driften af jernbaneinfrastrukturen, til transporttjenester.
3)

Artikel 6 TEU og artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter det ikke er tilladt at kumulere nettoalderspension i den offentlige sektor med indtægter fra beskæftigelse, der udøves i offentlige institutioner, såfremt pensionen overstiger et vist niveau.
1)

Artikel 51, sammenholdt med artikel 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en økonomisk aktør efter fristen for at afgive bud i et offentligt udbud med henblik på at godtgøre, at han opfylder alle betingelserne for at deltage en offentlig udbudsprocedure, kan forelægge den ordregivende myndighed dokumenter, der ikke fremgik af hans oprindelige bud, såsom en kontrakt gennemført af tredjemand samt dennes tilsagn om at stille sin formåen og de ressourcer, der er nødvendige for at gennemføre den pågældende kontrakt, til rådighed for denne aktør.
1)

Det er ikke åbenbart — som omhandlet i den retspraksis, der er støttet på dom af 9. marts 1994, TWD Textilwerke Deggendorf (C-188/92, EU:C:1994:90), og af 15. februar 2001, Nachi Europe (C-239/99, EU:C:2001:101) — at annullationssøgsmål anlagt ved Retten af personer, der befinder sig i en situation svarende til situationen for sagsøgerne i hovedsagen, til prøvelse af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 610/2010 af 12. juli 2010 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2580/2001 og om ophævelse af gennemførelsesforordning (EU) nr. 1285/2009 eller til prøvelse af de forud for denne gennemførelsesforordning vedtagne EU-retsakter vedrørende opførelsen af enheden »De Tamilske Tigre (LTTE)« på listen i artikel 2, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme, ville have kunnet antages til realitetsbehandling.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/2

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. februar 2017 — IOS Finance EFC SA mod Servicio Murciano de Salud (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 6 de Murcia — Spanien)

(Sag C-555/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner - direktiv 2011/7/EU - handelstransaktioner mellem private virksomheder og offentlige myndigheder - national lovgivning, der betinger omgående betaling af en fordrings hovedstol af, at der gives afkald på morarenter og kompensation for inddrivelsesomkostninger))

(2017/C 112/02)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 6 de Murcia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IOS Finance EFC SA

Sagsøgt: Servicio Murciano de Salud

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner, og navnlig dettes artikel 7, stk. 2 og 3, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der gør det muligt for kreditor at give afkald på at kræve morarenter og kompensation for inddrivelsesomkostninger til gengæld for en omgående betaling af hovedstolen i forfaldne fordringer på den betingelse, at dette afkald er afgivet frit, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

(1) EUT C 56 af 16.2.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/3

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. februar 2017 — Brandconcern BV mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-577/14 P) (1)

((Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 51, stk. 2 - ordmærket LAMBRETTA - reel brug af varemærket - begæring om fortabelse - erklæring om delvis fortabelse - meddelelse nr. 2/12 fra EUIPO’s præsident - tidsmæssig begrænsning af en dom afsagt af Domstolen))

(2017/C 112/03)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Brandconcern BV (ved Rechtsanwälte A. von Mühlendahl og H. Hartwig samt avvocati G. Casucci, N. Ferretti og C. Galli)

De øvrige parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget) og Scooters India Ltd (ved solicitor C. Wolfe og barristers B. Brandreth og A. Edwards-Stuart)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Brandconcern BV betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 89 af 16.3.2015.
2)

Artikel 12, stk. 2, litra c), og artikel 12, stk. 3, i direktiv 2004/83 skal fortolkes således, at handlinger, der udgør deltagelse i en terroristgruppes aktiviteter, som dem, indstævnte i hovedsagen er blevet dømt for at have begået, kan begrunde udelukkelse fra at blive anerkendt som flygtning, selv om det ikke er godtgjort, at den berørte person har begået, forsøgt at begå eller truet med at begå en terrorhandling som nærmere defineret i De Forenede Nationers Sikkerhedsråds resolutioner. Ved den individuelle vurdering af de faktiske omstændigheder med henblik på at afgøre, om der er tungtvejende grunde til at antage, at en person har gjort sig skyldig i handlinger, der er i strid med De Forenede Nationers mål og grundsætninger, eller har anstiftet eller på anden måde deltaget i sådanne handlinger, har den omstændighed, at denne person er blevet dømt ved retterne i en medlemsstat for deltagelse i en terroristgruppes aktiviteter, en særlig betydning, ligesom konstateringen af, at nævnte person var et ledende medlem af denne gruppe, uden at det er nødvendigt at godtgøre, at denne person selv har anstiftet eller på anden måde har deltaget i en terrorhandling.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 104/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 9. februar 2017 — M mod Minister for Justice and Equality, Ireland og Attorney General (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court — Irland)

(Sag C-560/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - direktiv 2004/83/EF - minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge - ansøgning om subsidiær beskyttelse - lovlighed af den nationale procedure for behandling af en ansøgning om subsidiær beskyttelse indgivet efter afslaget på en ansøgning om flygtningestatus - retten til at blive hørt - rækkevidde - retten til en samtale - retten til at indkalde og krydsforhøre vidner))

(2017/C 104/17)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

Sagsøger: M

Sagsøgte: Minister for Justice and Equality, Ireland og Attorney General

Konklusion

Retten til at blive hørt, således som den finder anvendelse inden for rammerne af Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, kræver i princippet ikke, at den person, der ansøger om subsidiær beskyttelse, har ret til en samtale vedrørende vedkommendes ansøgning og en ret til at indkalde eller krydsforhøre vidner i forbindelse med denne samtale, når en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede fastsætter to separate på hinanden følgende procedurer til at behandle ansøgninger om henholdsvis meddelelse af flygtningestatus og subsidiær beskyttelse.

En samtale skal ikke desto mindre gennemføres, når særlige omstændigheder, der vedrører de elementer, som den kompetente myndighed råder over, eller den personlige eller generelle situation, som danner baggrund for ansøgningen om subsidiær beskyttelse, gør samtalen nødvendig for, at denne ansøgning kan behandles med fuldt kendskab til sagen, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 81 af 9.3.2015.
3)

Artikel 3, stk. 1, og artikel 4 i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at: — Efterprøvelsen af, om et vilkår i en kontrakt, der er indgået mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, eventuelt er urimeligt, indebærer, at det skal fastslås, om dette vilkår bevirker en betydelig skævhed i kontraktparternes rettigheder og forpligtelser til skade for forbrugeren. Denne efterprøvelse skal foretages under hensyntagen til de regler i national lovgivning, der finder anvendelse, såfremt parterne selv ikke har truffet nogen aftale, og under hensyntagen til de midler, forbrugeren råder over i medfør af den nationale lovgivning til at bringe anvendelsen af denne type af kontraktvilkår til ophør, såvel som til, hvilken type varer eller tjenesteydelser den pågældende aftale omfatter, samt til alle omstændighederne i forbindelse med dennes indgåelse. — Såfremt den forelæggende ret finder, at et kontraktvilkår om metoden for beregning af ordinære renter som det i hovedsagen omhandlede, ikke er affattet klart og forståeligt i den betydning, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13, påhviler det denne ret at efterprøve, om dette vilkår er urimeligt som omhandlet i det nævnte direktivs artikel 3, stk. 1. I forbindelse med denne efterprøvelse skal den nævnte ret bl.a. sammenligne metoden for beregning af den ordinære rentesats, der er fastsat i dette vilkår, og det beløb, der ville fremkomme på grundlag af satsen, såfremt de beregningsmetoder, der sædvanligvis anvendes, var blevet anvendt, og den lovbestemte rentesats såvel som markedsrenten på tidspunktet for indgåelsen af den i hovedsagen omhandlede aftale om lån for et beløb og et tidsrum, der svarer til den omhandlede låneaftale. — Hvad angår en national rets vurdering af, om vilkåret om den førtidige ophævelse af låneaftalen på grund af en skyldners misligholdelse i en begrænset periode af sine forpligtelser eventuelt er urimeligt, skal denne ret efterprøve, om den erhvervsdrivendes ret til at ophæve hele lånet er betinget af forbrugerens manglende overholdelse af en forpligtelse, som er af afgørende betydning i forhold til den pågældende aftale, om denne mulighed er tiltænkt tilfælde, hvor en sådan misligholdelse er tilstrækkeligt alvorlig hvad angår lånets varighed og størrelse, om den nævnte ret fraviger de almindelige retsregler, der, hvor der ikke er aftalt specifikke betingelser i kontrakten, er gældende på området, og om den nationale lovgivning fastsætter egnede og effektive midler, som giver den forbruger, der er omfattet af et sådant vilkår, mulighed for at fjerne virkningerne af ophævelsen af lånet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/3

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. december 2016 — Masco Denmark ApS, Damixa ApS mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret — Danmark)

(Sag C-593/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - skattelovgivning om tynd kapitalisering af datterselskaber - medregning af renter på lån, der er betalt af et ikke-hjemmehørende långivende datterselskab, i et långivende selskabs skattepligtige indkomst - fritagelse for de renter, der hidrører fra et hjemmehørende långivende datterselskab - afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne - nødvendighed af at forebygge risikoen for skatteunddragelse))

(2017/C 053/04)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Vestre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Masco Denmark ApS, Damixa ApS

Sagsøgt: Skatteministeriet

Konklusion

Artikel 49 TEUF, sammenholdt med artikel 54 TEUF, skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der indrømmer et hjemmehørende selskab skattefritagelse for renteindtægter fra et hjemmehørende datterselskab, i det omfang sidstnævnte selskab ikke har fået fradrag for de korresponderende renteudgifter som følge af regler om rentefradragsbegrænsning i tilfælde af tynd kapitalisering, men udelukker en sådan fritagelse, som ville følge af en anvendelse af medlemsstatens egen lovgivning om tynd kapitalisering, når datterselskabet er hjemmehørende i en anden medlemsstat.

(1) EUT C 73 af 2.3.2015.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 21 TEUF, 45 TEUF og 49 TEUF samt artikel 28 og 31 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, idet den har vedtaget og opretholdt artikel 10, stk. 9, litra a), i Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares (lov om beskatning af fysiske personers indkomst), hvorefter der for en skatteyder, der ophører med at være hjemmehørende på portugisisk område, med henblik på beskatning i det år, hvor den pågældende ophører med at være hjemmehørende, som kapitalgevinst skal medregnes det beløb, der i henhold til denne lovs artikel 10, stk. 8, ikke er blevet beskattet i forbindelse med en aktieombytning.
1)

Artikel 16, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 af 15. januar 2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89 skal fortolkes således, at det med henblik på at afgøre, om der er tale om en »antydning« som omhandlet i denne bestemmelse, påhviler den nationale ret at tage hensyn til opfattelsen hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger, idet sidstnævnte begreb skal anses for at henvise til en europæisk forbruger og ikke blot til forbrugeren i den medlemsstat, hvor det produkt, som antyder en beskyttet geografisk betegnelse, fremstilles.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 68/19

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 23. december 2015 — Firma Theodor Pfister mod Landkreis Main-Spessart (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-58/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - landbrug - sundhedsinspektioner - offentlig kontrol af foderstoffer og fødevarer - finansiering af kontrol - udgifter til undersøgelse i forbindelse med slagtning - forordning (EF) nr. 882/2004 - direktiv 85/73/EØF - mulighed for at opkræve et beløb, der svarer til de faktiske undersøgelsesudgifter, og som er større end de afgifter, som er fastsat i dette direktiv))

(2016/C 068/23)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Firma Theodor Pfister

Sagsøgt: Landkreis Main-Spessart

Konklusion

Artikel 27, stk. 3, første afsnit, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 af 29. april 2004 om offentlig kontrol med henblik på verifikation af, at foderstof- og fødevarelovgivningen samt dyresundheds- og dyrevelfærdsbestemmelserne overholdes, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1791/2006 af 20. november 2006, skal fortolkes således, at den for så vidt angår overgangsperioden 2007 tillader, at der opkræves omkostningsdækkende afgifter for sundhedsmæssig kontrol af kød, som den kompetente myndighed har afholdt, som omhandlet i Rådets direktiv 85/73/EØF af 29. januar 1985 om finansiering af veterinærundersøgelse og -kontrol som omhandlet i direktiv 89/662/EØF, 90/425/EØF, 90/675/EØF og 91/496/EØF, som ændret ved Rådets direktiv 97/79/EF af 18. december 1997.

(1) EUT C 171 af 26.5.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/10

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 26. november 2015 — Hauptzollamt Frankfurt am Main mod Duval GmbH & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-44/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - toldunion og fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - position 9025 - begrebet »termometer« - indikatorer for udsættelse for en forud fastsat aktiveringstemperatur))

(2016/C 038/13)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hauptzollamt Frankfurt am Main

Sagsøgt: Duval GmbH & Co. KG

Konklusion

Pos. 9025 i den kombinerede nomenklatur i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006, skal fortolkes således, at den omfatter rumtemperaturmålere i papir, som i givet fald er dækket af en plastikfolie, og som ligesom de i hovedsagen omhandlede produkter ved en irreversibel farveændring og uden mulighed for efterfølgende at anvende den på ny viser, om en eller flere grænsetemperaturer er nået.

(1) EUT C 127 af 20.4.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 16/13

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. november 2015 — P mod Q (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Varbergs tingsrätt — Sverige)

(Sag C-455/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - den præjudicielle hasteprocedure - retligt samarbejde i civile sager - kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar - forordning (EF) nr. 2201/2003 - artikel 23, litra a) - grunde til ikke-anerkendelse af retsafgørelser om forældreansvar - grundlæggende retsprincipper))

(2016/C 016/15)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Varbergs tingsrätt

Parter i hovedsagen

Sagsøger: P

Sagsøgt: Q

Konklusion

Artikel 23, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke gør det muligt for retten i en medlemsstat, som anser sig for kompetent med hensyn til at træffe afgørelse om forældremyndigheden over et barn, at nægte at anerkende en afgørelse truffet af en ret i en anden medlemsstat, som omhandler forældremyndigheden over dette barn, medmindre der under hensyntagen til barnets bedste foreligger en åbenbar tilsidesættelse af en retsregel, der anses for væsentlig i retsordenen i førstnævnte medlemsstat, eller af en rettighed, der er anerkendt som grundlæggende i den pågældende retsorden.

(1) EUT C 346 af 19.10.2015.
2)

Artikel 12, stk. 3, litra b), i forordning nr. 2201/2003 skal fortolkes således, at kompetencen for en ret, ved hvilken der er anlagt sag vedrørende forældreansvar, ikke kan anses for at være »udtrykkeligt eller på anden utvetydig måde […] accepteret af alle parter i sagen« som omhandlet i denne bestemmelse alene som følge af, at den rettergangsfuldmægtig, som repræsenterer sagsøgte, og som, henset til, at det ikke har været muligt at forkynde det indledende processkrift for sagsøgte, ex officio er blevet udpeget af denne ret, ikke har bestridt denne rets kompetence.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 302/12

Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. juli 2015 — Minister for Justice and Equality mod Francis Lanigan (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Ireland — Irland)

(Sag C-237/15 PPU) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - den præjudicielle hasteprocedure - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 6 - ret til frihed og sikkerhed - politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager - rammeafgørelse 2002/584/RIA - den europæiske arrestordre - pligt til at fuldbyrde den europæiske arrestordre - artikel 12 - fortsat varetægtsfængsling af den eftersøgte person - artikel 15 - afgørelse om overgivelse - artikel 17 - frister og procedurer i forbindelse med afgørelsen om fuldbyrdelse - konsekvenser af en overskridelse af fristerne))

(2015/C 302/15)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Ireland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minister for Justice and Equality

Sagsøgt: Francis Lanigan

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, og artikel 17 i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at den fuldbyrdende judicielle myndighed fortsat er forpligtet til at vedtage en afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre efter udløbet af de frister, der er fastsat i nævnte artikel 17.

Rammeafgørelsens artikel 12, sammenholdt med dens artikel 17 og henset til artikel 6 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at den i en sådan situation ikke er til hinder for den fortsatte varetægtsfængsling af den eftersøgte person i overensstemmelse med lovgivningen i den fuldbyrdende medlemsstat, selv hvis den samlede varighed af varetægtsfængslingen af den pågældende overstiger disse frister, for så vidt som varigheden ikke er for vidtgående, henset til kendetegnene for den procedure, der føres i hovedsagen, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Såfremt den fuldbyrdende judicielle myndighed beslutter at løslade nævnte person, er den forpligtet til at underlægge den midlertidige løsladelse af personen enhver foranstaltning, den måtte finde nødvendig, for at undgå, at den pågældende flygter, og at sikre sig, at de materielle betingelser for faktisk overgivelse af den pågældende fortsat er opfyldt, så længe der ikke er truffet endelig afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre.

(1) EUT C 236 af 20.7.2015.