Dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 14. maj 1998. - SCA Holding Ltd mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - EF-traktatens artikel 85, stk. 1 - Ansvar for uretmæssig adfærd - Bøde - Begrundelse - Formildende omstændigheder. - Sag T-327/94.



Samling af Afgørelser 1998 side II-01373



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Konkurrence - faellesskabsregler - overtraedelser - ansvar herfor - afhaendelse af et aktivitetsomraade - den juridiske person, der var ansvarlig for virksomhedens drift paa tidspunktet for overtraedelsen

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

2 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning om anvendelse af konkurrencereglerne - beslutning rettet til flere adressater - udpegelse af den enhed, der boer paalaegges ansvaret for en overtraedelse

(EF-traktaten, art. 190)

3 Konkurrence - karteller - forbud - karteller, der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af traktatens artikel 85

(EF-traktaten, art. 85)

4 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - ivaerksaettelse af et effektivt konkurrenceprogram med henblik paa at overholde Faellesskabets konkurrenceregler

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

5 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - anden adfaerd end den, der blev aftalt inden for kartellet - bedoemmelse

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

6 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - virksomhedens adfaerd under den administrative procedure - boedenedsaettelser til virksomheder, der ikke udtrykkeligt har anerkendt rigtigheden af de faktiske forhold, Kommissionen har lagt til grund, ulovlige - ikke muligt for en virksomhed at paaberaabe sig ligebehandlingsprincippet med henblik paa at opnaa en ulovlig nedsaettelse

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

7 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed og varighed - forhold, der indgaar i bedoemmelsen - mulighed for at forhoeje boedeniveauet for at forstaerke boedernes afskraekkende virkning

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

8 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - den paagaeldende virksomheds samlede omsaetning - omsaetning vedroerende de af overtraedelsen omfattede varer - hensyntagen til begge - graenser - anvendelse af den valgte boedeprocentsats paa en referenceomsaetning, der er ens for de virksomheder, som har medvirket i samme overtraedelse

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

9 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning, hvorved der paalaegges flere virksomheder boeder for en overtraedelse af konkurrencereglerne

(EF-traktaten, art. 190; Raadets forordning nr. 17, art. 15)

Sammendrag

1 Naar det er godtgjort, at der foreligger en overtraedelse af konkurrencereglerne, maa den juridiske person, der var ansvarlig for virksomhedens drift paa tidspunktet for overtraedelsen, drages til ansvar for denne. I det omfang denne juridiske person fortsat bestaar, foelger ansvaret for virksomhedens overtraedelse denne, selv om de materielle og menneskelige ressourcer, der har medvirket ved overtraedelsen, efter overtraedelsesperioden er blevet overdraget til tredjemand.

2 Begrundelsen for en beslutning, der indeholder et klagepunkt, skal goere det muligt for Retten at udoeve sin legalitetskontrol samt indeholde de oplysninger, der er noedvendige, for at den beroerte kan vide, om beslutningen hviler paa fornoedent grundlag. Spoergsmaalet om, hvorvidt begrundelsen er tilstraekkelig, skal vurderes i lyset af den konkrete sags omstaendigheder, navnlig indholdet af den paagaeldende retsakt, indholdet af de anfoerte grunde og den interesse, som retsaktens adressater kan have i begrundelsen. Det foelger af ovennaevnte krav, at en tilstraekkelig begrundelse klart og utvetydigt skal angive de betragtninger, som den faellesskabsmyndighed, der har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund.

Naar en beslutning om anvendelse af traktatens artikel 85 eller 86 er rettet til flere adressater og rejser spoergsmaal om, hvem der baerer ansvaret for overtraedelsen, skal den indeholde en tilstraekkelig begrundelse i forhold til hver af adressaterne, navnlig i forhold til de af dem, som i henhold til beslutningen skal baere byrden for overtraedelsen. Saafremt en virksomhed under den administrative procedure for Kommissionen har anfoert en raekke argumenter til stoette for, at den ikke kan drages til ansvar for den paastaaede overtraedelse, skal beslutningen saaledes indeholde en detaljeret redegoerelse for, hvorfor den paagaeldende virksomhed kan goeres ansvarlig for overtraedelsen, saafremt begrundelsen skal kunne anses for tilstraekkelig i forhold til virksomheden.

3 Det afgoerende for, om der foreligger en konkurrencebegraensning efter traktatens artikel 85 ff., er de oekonomiske virkninger af de paagaeldende aftaler eller af enhver anden tilsvarende form for samordning eller koordination, og ikke saa meget aftalernes juridiske form. Det er derfor tilstraekkeligt for at anvende artikel 85, at aftaler, selv om de ikke laengere er i kraft, stadig har virkninger ogsaa efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert med at have gyldighed.

4 Ved fastsaettelsen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler skal overtraedelsernes grovhed fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning. Til de forhold, der kan tillaegges betydning som formildende omstaendigheder, hoerer bl.a. ivaerksaettelse af et konkurrenceprogram med henblik paa at overholde Faellesskabets konkurrenceregler. Hvis et saadant program imidlertid viser sig ineffektivt, skal Kommissionen ikke tillaegge det betydning som formildende omstaendighed.

5 Det forhold, at en virksomhed, der bevisligt har deltaget i en samordning af priser med sine konkurrenter, ikke har udvist en adfaerd paa markedet, der svarer til den, der blev aftalt med konkurrenterne, skal ikke noedvendigvis tages i betragtning som formildende omstaendighed ved boedeudmaalingen. En virksomhed, der paa trods af samordningen med sine konkurrenter foelger en mere eller mindre uafhaengig politik paa markedet, soeger eventuelt at udnytte kartellet til sin fordel.

6 Ved udmaalingen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler er en boedenedsaettelse som foelge af samarbejde under den administrative procedure kun berettiget, saafremt den paagaeldende virksomheds adfaerd har bevirket, at Kommissionens vanskeligheder i forbindelse med at konstatere en overtraedelse og med i givet fald at bringe denne til ophoer mindskes.

En virksomhed, der udtrykkeligt erklaerer, at den ikke bestrider de faktiske forhold, som Kommissionen laegger vaegt paa over for den, kan antages at have bidraget til at lette Kommissionens opgave med hensyn til konstatering og bekaempelse af overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler. I beslutninger, hvori Kommissionen konstaterer en overtraedelse af disse regler, har Kommissionen adgang til at betragte en saadan adfaerd som udtryk for en vedgaaelse af de faktiske forhold og dermed som et bevis for rigtigheden af de anfoerte paastande. En saadan adfaerd kan foelgelig begrunde en nedsaettelse af boeden.

Forholdet er et andet, naar en virksomhed i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter bestrider de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionen har lagt vaegt paa heri, undlader at svare eller blot erklaerer, at man ikke oensker at tage stilling til de paagaeldende faktiske forhold. Med en saadan holdning under den administrative procedure bidrager virksomheden ikke til at lette Kommissionens opgave.

Eftersom boedenedsaettelser kun kan betragtes som lovlige, i det omfang de paagaeldende virksomheder udtrykkeligt har erklaeret, at de ikke bestred de faktiske forhold, kan en virksomhed, der ikke har udvist en saadan adfaerd, ikke goere krav paa en boedenedsaettelse som foelge af samarbejde under den administrative procedure, for selv om det antages, at Kommissionen havde anvendt et ulovligt kriterium i relation til virksomheder, der heller ikke havde fremsat en saadan udtrykkelig erklaering, maa overholdelse af ligebehandlingsprincippet ses i sammenhaeng med overholdelsen af legalitetsprincippet, hvorefter ingen til egen fordel kan paaberaabe sig en ulovlighed, der er begaaet til fordel for andre.

7 Stoerrelsen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler fastsaettes ud fra overtraedelsens grovhed og varighed. Overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Kommissionen kan ved fastlaeggelsen af det generelle boedeniveau tage hensyn til, at aabenbare overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler fortsat er relativt hyppige, hvorfor den har adgang til at forhoeje boedeniveauet for at forstaerke deres forebyggende virkning. Den omstaendighed, at Kommissionen tidligere har paalagt boeder af en bestemt stoerrelsesorden i tilfaelde af visse typer overtraedelser, kan ikke beroeve den muligheden for at forhoeje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er noedvendigt for at gennemfoere Faellesskabets konkurrencepolitik.

Desuden kan Kommissionen ved vurderingen af overtraedelsens grovhed tage hensyn til de forholdsregler, de beroerte virksomheder har truffet med henblik paa at skjule det ulovlige samarbejde.

Endelig kan Kommissionen ved fastsaettelsen af det generelle boedeniveau tage hensyn til, at en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, har vaeret langvarig og aabenbar, uanset den advarsel, der maa antages at ligge i Kommissionens hidtidige beslutningspraksis.

8 I forbindelse med udmaalingen af boeder for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler kan der ved vurderingen af overtraedelsens grovhed efter omstaendighederne bl.a. tages hensyn til antallet og vaerdien af de varer, som overtraedelsen omfatter, samt virksomhedens stoerrelse og dens oekonomiske styrke og dermed den indflydelse, den kunne oeve paa markedet. Foelgelig er det rimeligt, at Kommissionen ved fastsaettelsen af boeden baade tager hensyn til virksomhedens samlede omsaetning, som giver et - om end omtrentligt og ufuldstaendigt - indtryk af virksomhedens stoerrelse og oekonomiske styrke, og til den del af omsaetningen, som vedroerer de varer, som er genstand for overtraedelsen, og som dermed kan give et indtryk af omfanget af overtraedelsen. Det fremgaar paa den anden side heraf, at der ikke skal tillaegges et enkelt af disse momenter urimelig betydning i forhold til de andre skoensfaktorer, og en passende boede kan derfor kun fastsaettes paa grundlag af en enkel beregning med udgangspunkt i den samlede omsaetning.

Eftersom det indbyrdes forhold mellem boederne skal fastsaettes paa grundlag af omsaetningen i de virksomheder, der er impliceret i samme overtraedelse, er Kommissionen berettiget til at beregne boederne til de enkelte virksomheder ved at anvende den relevante procentsats paa en identisk referenceomsaetning i de beroerte virksomheder, saaledes at de tal, der fremkommer, er saa sammenlignelige som muligt.

9 Pligten til at begrunde en individuel beslutning har til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget.

Omfanget af begrundelsespligten skal, for saa vidt angaar en beslutning, hvorved flere virksomheder paalaegges boeder for en overtraedelse af de faellesskabsretlige konkurrenceregler, afgoeres under hensyn til, at overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Ved udmaalingen af de enkelte boeder har Kommissionen et vist skoen, og det kan derfor ikke antages, at den er forpligtet til at anvende en bestemt matematisk formel.

Endelig skal begrundelsen for en beslutning findes i selve beslutningens tekst, og efterfoelgende forklaringer fra Kommissionen kan ikke tillaegges betydning, medmindre der foreligger saerlige omstaendigheder.

Naar Kommissionen i en beslutning konstaterer, at konkurrencereglerne er blevet overtraadt, og paalaegger de virksomheder, der har medvirket, boeder, skal den, hvis den ved boedefastsaettelsen konsekvent har taget hensyn til visse grundlaeggende omstaendigheder, anfoere disse i selve beslutningens tekst, saaledes at beslutningens adressater har mulighed for at efterproeve, om boedeniveauet er korrekt, og vurdere, om der eventuelt skulle foreligge forskelsbehandling.

Parter

I sag T-327/94,

SCA Holding Ltd, Aylesford (Det Forenede Kongerige), ved advokaterne Giuseppe Scasselati-Sforzolini, Bologna, og Laurent Garzaniti, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokatfirmaet Elvinger, Hoss & Preussen, 15, Côte d'Eich,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Julian Currall og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Tredje Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,

justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling, der fandt sted fra den 25. juni 1997 til den 8. juli 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder

1 Den foreliggende sag vedroerer Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1), som berigtiget inden offentliggoerelsen ved Kommissionens beslutning af 26. juli 1994 (K(94) 2135 endelig udg.) (herefter »beslutningen«). Ved beslutningen blev 19 producenter, der leverer karton inden for Faellesskabet, paalagt boeder for overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1.

2 Det produkt, som beslutningen vedroerer, er karton. I beslutningen omtales tre kartonkvaliteter, henholdsvis »GC«, »GD« og »SBS«.

3 Kartonkvaliteten GD (herefter »GD-kvaliteter«) er en bleget aeskekarton (genbrugspapir), der normalt anvendes til emballering af nonfoodprodukter.

4 Kartonkvaliteten GC (herefter »GC-kvaliteter«) er en karton med hvidt daeklag, der normalt anvendes til emballering af foedevarer. GC-kvaliteter er af en bedre kvalitet end GD-kvaliteter. I den periode, beslutningen vedroerer, var prisforskellen mellem disse to produkter saedvanligvis ca. 30%. De bedste GC-kvaliteter anvendes endvidere i et vist omfang til grafiske formaal.

5 SBS er forkortelsen for et helt igennem hvidt kartonprodukt (herefter »SBS-kvaliteter«). Prisen for dette produkt ligger ca. 20% over prisen for GC-kvaliteter. Det anvendes til emballering af foedevarer, kosmetik, laegemidler og cigaretter, men dets hovedanvendelse er grafiske formaal.

6 Ved skrivelse af 22. november 1990 indgav British Printing Industries Federation, der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede Kongerige (herefter »BPIF«), en uformel klage til Kommissionen. BPIF haevdede, at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget en raekke samtidige og ensartede prisforhoejelser, og anmodede Kommissionen om at undersoege, hvorvidt der forelaa en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler. BPIF udsendte en pressemeddelelse for at sikre, at dens initiativ blev omtalt i pressen. Pressemeddelelsen blev omtalt af fagpressen i december 1990.

7 Den 12. december 1990 indgav Fédération française du cartonnage ligeledes en uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte paastande vedroerende det franske kartonmarked svarende til dem, der var indeholdt i BPIF's klage.

8 Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repraesentanter i henhold til artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), samtidige, uanmeldte kontrolundersoegelser hos et antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren.

9 Efter disse undersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering til alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, om oplysninger og skriftligt materiale.

10 Paa grundlag af de ved kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger og skriftligt materiale fremkomne oplysninger konkluderede Kommissionen, at de beroerte virksomheder fra midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste tilfaelde) havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

11 Den besluttede som foelge heraf at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse. Ved skrivelse af 21. december 1992 fremsendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til hver enkelt virksomhed. Samtlige virksomheder svarede skriftligt. Ni virksomheder begaerede mundtlig hoering. Hoeringen fandt sted fra den 7. til den 9. juni 1993.

12 Som afslutning paa proceduren vedtog Kommissionen en beslutning, der bl.a. indeholder foelger bestemmelser:

»Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co. KG, Kartonfabriek 'De Eendracht' NV (der handler under navnet BPB de Eendracht), NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co. KG, Mo och Domsjoe AB (MoDo), Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik A/S, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidligere Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidligere Tampella Española SA) og Moritz J. Weig GmbH & Co. KG har overtraadt artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten ved deltagelse

- i Buchmann's og Rena's tilfaelde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990

- hvad angaar Enso Española i hvert fald fra marts 1988 til i hvert fald udgangen af april 1991

- i Gruber & Weber's tilfaelde i hvert fald fra 1988 og indtil slutningen af 1990

- i de andre tilfaelde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991

i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF

- samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen

- naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta

- planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF

- naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden

- traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger

- udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler.

... Artikel 3

Foelgende boeder paalaegges nedennaevnte virksomheder for den overtraedelse, der er omhandlet i artikel 1:

...

xvi) SCA Holding Ltd, en boede paa 2 200 000 ECU

...«

13 Det fremgaar af beslutningen, at overtraedelsen fandt sted gennem organet »Product Group Paperboard« (herefter »PG Paperboard«), der omfattede en raekke grupper eller udvalg.

14 Under dette organ oprettedes i midten af 1986 et udvalg, »Presidents Working Group« (herefter »PWG«), der bestod af repraesentanter for den oeverste ledelse for de stoerste kartonproducenter i Faellesskabet (ca. otte).

15 PWG's formaal var navnlig droeftelse og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser og kapacitet. Gruppen traf navnlig generelle beslutninger om tidspunkterne for og stoerrelsen af de prisforhoejelser, som producenterne skulle gennemfoere.

16 PWG refererede til »Direktoerkonferencen« (herefter »Direktoerkonferencen« eller »PC«), i hvis moeder naesten samtlige administrerende direktoerer for virksomhederne deltog (mere eller mindre regelmaessigt). I den relevante periode holdt Direktoerkonferencen moede to gange om aaret.

17 I slutningen af 1987 oprettedes »Joint Marketing Committee« (herefter »JMC«). Dette udvalgs hovedopgave var at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, samt at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et ensartet prissystem i Europa.

18 Det OEkonomiske Udvalg (herefter »DOEU«) droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC, eller indtil udgangen af 1987 til dens forgaenger, Marketing Committee. DOEU, der bestod af flertallet af de beroerte virksomheders marketingdirektoerer, holdt moeder flere gange om aaret.

19 Det fremgaar endvidere af beslutningen, at Kommissionen antog, at PG Paperboard's aktiviteter befordredes ved hjaelp af udveksling af oplysninger gennem Fides, der er et forvaltningsinstitut med hjemsted i Zuerich (Schweiz). Det fremgaar af beslutningen, at de fleste af PG Paperboard's medlemmer sendte regelmaessige rapporter om ordrer, produktion, omsaetning og kapacitetsudnyttelse til Fides. Rapporterne blev behandlet i Fides-systemet, og de samlede data blev udsendt til medlemmerne.

20 Kartonfabrikken Colthrop Mill (herefter »Colthrop«) ejedes i hele overtraedelsesperioden af Reed Paper & Board Ltd (herefter »Reed P & B«).

21 Reed P & B var indtil juli 1988 et datterselskab af Reed International plc. I juli 1988 overtog de ansatte flere selskaber inden for Reed International-koncernen, hvilket foerte til oprettelsen af selskabet Reedpack Ltd (herefter »Reedpack«), som erhvervede Reed P & B.

22 I juli 1990 overtog den svenske koncern Svenska Cellulosa Aktiebolag (herefter »SCA«) Reedpack og foelgelig Reed P & B og flere andre fabrikker, herunder Colthrop. Reed P & B aendrede navn, foerst den 1. februar 1991 til SCA Aylesford Ltd (herefter »SCA Aylesford«) og dernaest den 4. februar 1992 til SCA Holding Ltd (herefter »SCA Holding«).

23 I maj 1991 blev Colthrop solgt til Field Group Ltd, der i oktober 1991 videresolgte fabrikken til Mayr-Melnhof AG. Ved den sidste transaktion var Colthrop allerede registreret som selskab under navnet Colthrop Board Mill Ltd.

24 Ifoelge beslutningen deltog Reed P & B i den naevnte overtraedelse, idet selskabet bl.a. deltog i en raekke moeder i JMC og i PC. Da SCA Holding blot var et andet navn for SCA Aylesford og Reed P & B, og der foelgelig var tale om en og samme juridiske person, fandt Kommissionen, at beslutningen burde rettes til SCA Holding (beslutningens betragtning 155 ff.).

Retsforhandlinger

25 Sagsoegeren anlagde naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 12. oktober 1994.

26 16 af de oevrige 18 selskaber, der blev anset for ansvarlige for overtraedelsen, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (sag T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94).

27 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juni 1996 haevede sagsoegeren i sag T-301/94, Laakmann Karton GmbH, sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 18. juli 1996 (sag T-301/94, Laakmann Karton mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

28 Fire finske virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen Finnboard, og som i denne egenskab er anset for solidarisk ansvarlige for den boede, der er paalagt Finnboard, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (forenede sager T-339/94, T-340/94, T-341/94 og T-342/94).

29 Endelig er der anlagt sag af sammenslutningen CEPI-Cartonboard, som ikke er adressat for beslutningen. CEPI har imidlertid ved skrivelse, indleveret til Rettens Justitskontor den 8. januar 1997, haevet sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 6. marts 1997 (sag T-312/94, CEPI-Cartonboard mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

30 Ved skrivelse af 5. februar 1997 indkaldte Retten parterne til et uformelt moede, bl.a. for at hoere deres bemaerkninger til en eventuel forening af sagerne T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94 med henblik paa den mundtlige forhandling. Under moedet, der fandt sted den 29. april 1997, tiltraadte parterne, at sagerne forenedes.

31 Ved kendelse af 4. juni 1997 har formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50, og har besluttet at tage en begaering om fortrolighed, som sagsoegeren i sag T-334/94 har fremsat, til foelge.

32 Ved kendelse af 20. juni 1997 har afdelingsformanden taget en begaering om fortrolighed fra sagsoegeren i sag T-337/94 til foelge for saa vidt angaar et dokument, der er blevet fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten.

33 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, idet parterne er blevet opfordret til at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal samt til at fremlaegge visse dokumenter. Parterne har efterkommet opfordringerne.

34 Parterne i de i praemis 30 anfoerte sager afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten i retsmoeder, der blev afholdt i tidsrummet fra den 25. juni til den 8. juli 1997.

Parternes paastande

35 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Beslutningens artikel 1 og/eller artikel 3 annulleres, i det omfang de vedroerer sagsoegeren.

- Subsidiaert: Den boede, der er paalagt sagsoegeren i henhold til artikel 3, nedsaettes betydeligt.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

36 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Spoergsmaalet, om visse anbringender kan antages til realitetsbehandling

37 Under det uformelle moede den 29. april 1997 blev de virksomheder, der havde anlagt sag til proevelse af beslutningen, opfordret til at overveje at afgive et faelles mundtligt indlaeg for det tilfaelde, at sagerne blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Det blev understreget, at saadanne faelles mundtlige indlaeg kun ville kunne afgives af sagsoegere, der i deres staevning faktisk havde gjort anbringender gaeldende svarende til dem, der skulle fremfoeres i det faelles mundtlige indlaeg.

38 Ved telefax af 14. maj 1997, som blev fremsendt paa samtlige sagsoegeres vegne, meddelte sagsoegerne, at de havde besluttet at behandle seks spoergsmaal i et faelles mundtligt indlaeg, herunder foelgende:

a) beskrivelsen af markedet og kartellets manglende virkninger

b) begrebet »en enkelt overtraedelse« og beviskravene hertil

c) paastanden om en samordning vedroerende maengdetilpasning.

39 Ved telefax indgaaet til Rettens Justitskontor den 23. juni 1997 meddelte sagsoegeren, at selskabet i det hele tilsluttede sig det faelles indlaeg. I denne forbindelse erkendte det, at det ikke havde fremsat anbringender vedroerende de tre ovenfor anfoerte emner, men at man ikke ansaa denne omstaendighed for at vaere til hinder for, at man tilsluttede sig det faelles indlaeg. I retsmoedet henviste selskabet paa ny til denne argumentation, idet det gjorde gaeldende, at det ikke havde vaeret i stand til i staevningen at goere indsigelse mod hverken selve eksistensen af de forskellige aspekter af den i beslutningens artikel 1 konstaterede overtraedelse eller mod Kommissionens skoen med hensyn til virkningerne af overtraedelsen, idet de personer, der blev anset for at have repraesenteret virksomheden i det paastaaede kartel, ikke laengere var ansat i virksomheden. Det var saaledes foerst paa det tidspunkt, hvor selskabet blev bekendt med indholdet af det faelles indlaeg, at det fik kendskab til de faktiske omstaendigheder, der gjorde det muligt at goere de paagaeldende anbringender gaeldende.

40 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.

41 I henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, foerste afsnit, maa nye anbringender ikke fremsaettes under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne. I den foreliggende sag har sagsoegeren imidlertid ikke vaeret afskaaret fra i staevningen at rejse indsigelse mod de retlige og faktiske omstaendigheder, der fremgaar af beslutningen, ligesom sagsoegeren ikke har henvist til konkrete faktiske eller retlige omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne, og som kan begrunde, at der fremsaettes nye anbringender.

42 De anbringender, som sagsoegeren har gjort gaeldende for foerste gang i sin telefax af 23. juni 1997, kan derfor ikke antages til realitetsbehandling.

Realiteten

Paastanden om annullation af beslutningens artikel 1 og 3

A - Anbringendet om, at SCA Holding ikke var rette adressat for beslutningen

Parternes argumenter

43 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabet ikke burde vaere holdt ansvarlig for Colthrop's adfaerd, og at det foelgelig ikke er rette adressat for beslutningen.

44 Sagsoegeren har for det foerste anfoert, at der efter salget af Colthrop i maj 1991, og efter at Reed P & B havde aendret navn, foerst til SCA Aylesford og senere til SCA Holding, blev foretaget en raekke omstruktureringer af SCA-koncernens aktiviteter i Det Forenede Kongerige, der bl.a. indebar, at SCA Holding, dvs. sagsoegeren, blev omdannet til et holdingselskab.

45 For det andet boer Colthrop anses for den af proceduren »beroerte virksomhed«. Colthrop har saaledes hele tiden vaeret »en saerskilt enhed i oekonomisk henseende«, der udgoer »et saerskilt profitcenter« og er beroert af overtraedelsen (jf. betragtning 97-102 i Kommissionens beslutning 86/398/EOEF af 23.4.1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149 - Polypropylen, EFT L 230, s. 1, herefter »polypropylen-beslutningen«)) eller »en struktur af menneskelige og materielle ressourcer, som paa langsigtet basis forfoelger et bestemt oekonomisk maal« (meddelelse fra Kommissionen om begreberne sammenslutning og samarbejde i Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21.12.1989 om kontrol med virksomhedssammenslutninger, EFT 1990 C 203, s. 10).

46 Som bevis for at Colthrop indtog en selvstaendig stilling, som indebar, at virksomheden var i stand til at begaa en overtraedelse af konkurrencereglerne, har sagsoegeren meget detaljeret redegjort for en raekke argumenter, hvorefter a) Colthrop var den eneste enhed, der var aktiv inden for kartonsektoren, i de koncerner, virksomheden successivt indgik i den relevante periode, b) Colthrop's organisationsstruktur var medvirkende til virksomhedens selvstaendige stilling, og c) Colthrop optraadte som en saerskilt enhed i forhold til tredjemand. Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Colthrop senere blev omdannet til et selskab, Colthrop Board Mill Ltd, med samme aktiver, samme personale og samme leder (hr. Dalgleish). Sagsoegeren har desuden oplyst, at der aldrig var tale om en saa naer sammenhaeng i driftsmaessig henseende mellem Colthrop og Reed P & B, som Kommissionen har haevdet.

47 Det paavirkede ikke Colthrop's selvstaendighed, at Reedpack blev overtaget af SCA-koncernen. En raekke af Reedpack's aktiver, bl.a. Colthrop, havde ingen interesse for SCA, hvilket forklarer, at Colthrop blev videresolgt allerede i maj 1991. I den periode, hvor Colthrop tilhoerte SCA, deltog SCA ikke i Colthrop's ledelse.

48 Da Colthrop for det tredje maa anses for den beroerte virksomhed, skulle beslutningen have vaeret rettet til Colthrop Board Mill Ltd, der var Colthrop's efterfoelger. Sagsoegeren har henvist til, at ifoelge de materielle faellesskabsretlige konkurrenceregler er begrebet »virksomhed« afgoerende, mens retssubjektet kun har betydning, i det omfang det er begrundet i praktiske hensyn til fuldbyrdelsen, at meddelelsen af klagepunkter og beslutningen rettes til, og boeden paalaegges, en enhed, der kan optraede som retssubjekt. Selv om sagsoegeren erkender, at Kommissionen havde adgang til at udpege en juridisk enhed, der kunne holdes ansvarlig for overtraedelsen med henblik paa fuldbyrdelsen af beslutningen, idet Colthrop ikke paa davaerende tidspunkt havde form af et selskab, har sagsoegeren imidlertid paapeget, at naervaerende sag rejser et problem med hensyn til succession, idet den beroerte virksomhed, Colthrop, efter overtraedelsen, men inden meddelelsen af klagepunkter, blev omdannet til et selskab, hvorved det blev en selvstaendig juridisk person, og er sin egen retssuccessor i oekonomisk og driftsmaessig henseende.

49 I en saadan situation er det noedvendigt at tage stilling til spoergsmaalet om succession ved at foelge den beroerte virksomhed gennem de enkelte overfoersler og eventuelle omdannelser, der maatte have fundet sted, saafremt det ikke er bevist, at den tidligere ejer deltog direkte i overtraedelsen. Rettens dom af 17. december 1991 i sagen Enichem Anic mod Kommissionen (sag T-6/89, Sml. II, s. 1623, praemis 55) og polypropylen-beslutningen (for saa vidt angaar boeden til Statoil) bygger implicit paa denne argumentation, hvorefter den virksomhed, der reelt har deltaget i kartellet, ikke skal kunne unddrage sig en boede.

50 For det fjerde har sagsoegeren gjort gaeldende, at selv om Colthrop ikke er den af overtraedelsen beroerte virksomhed, skulle beslutningen ikke have vaeret rettet til sagsoegeren. I Kommissionens beslutning 84/388/EOEF af 23. juli 1984 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/30.988 - aftaler og samordnet praksis inden for planglasindustrien i Benelux-landene, EFT L 212, s. 13) blev det antaget, at et moderselskab, der havde erhvervet to virksomheder, ikke havde haft tid til at overtage den fulde kontrol i tiden mellem erhvervelsen og overtraedelsens ophoer (fem maaneder). Kommissionen burde med samme begrundelse have undladt at rette beslutningen til sagsoegeren.

51 Subsidiaert har sagsoegeren gjort gaeldende, at Kommissionen begik en fejl, da den antog, at virksomheden var Reed P & B, idet dette selskab efter at vaere blevet overtaget af SCA blev omstruktureret, hvorefter det blot var et mellemled uden nogen form for selvstaendighed for saa vidt angaar kommerciel strategi og uden kontrol over egne aktiver. Kommissionen burde derfor have undersoegt, om ansvaret for Colthrop's aktiviteter paahvilede det seneste moderselskab, som aendredes flere gange. Sagsoegeren konkluderer, at Kommissionen i det mindste burde have fordelt ansvaret mellem Reed International plc, Reedpack og SCA, for SCA's vedkommende dog kun for perioden fra juli til november 1990.

52 Sagsoegeren har endelig anfoert, at Kommissionen fejlagtigt antager, at Reed P & B og SCA Holding er ét og samme selskab, for eftersom SCA Holding kun indirekte kontrollerer én af de seks papirfabrikker, som Reed P & B oprindeligt ejede (via et datterselskab), kan Reed P & B og SCA Holding ikke anses for at vaere samme virksomhed. Kommissionens eneste holdepunkter for at konstatere, at Reed P & B og SCA Holding er én og samme virksomhed, er adressen og registreringsnummeret. En virksomhed kan imidlertid ikke identificeres paa grundlag af saadanne rent formelle faktorer.

53 Kommissionen finder, at sagsoegerens argumentation savner ethvert grundlag, idet beslutningen blev rettet til den virksomhed og til det selskab, der havde begaaet overtraedelsen. Naar der konstateres en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler, skal den ansvarlige juridiske person identificeres, idet det alene er denne, der kan vaere adressat for en beslutning, hvorved der paalaegges boede. Reed P & B var i det foreliggende tilfaelde den for overtraedelsen ansvarlige juridiske person og boer derfor ifalde ansvar herfor.

54 Som den beroerte virksomhed fremstillede Reed P & B karton paa sin kartonfabrik Colthrop, der i hele overtraedelsesperioden, herunder i tiden efter SCA-koncernens overtagelse af Reed P & B, blot var et aktiv, der foerst tilhoerte Reed P & B, senere SCA Aylesford og endelig SCA Holding.

55 I denne forbindelse har Kommissionen henvist til, at to personer, der deltog i droeftelserne i PC og JMC, ikke deltog i disse som repraesentanter for kartonfabrikken Colthrop, men for Reed P & B.

56 Efter at SCA-koncernen havde erhvervet en del af Reedpack-koncernen, herunder Reed P & B, fortsatte Reed P & B med at producere det samme produkt paa samme sted og med samme personale, som paa direktions- og bestyrelsesniveau blev suppleret med repraesentanter fra SCA. Senere aendrede Reed P & B blot navn i februar 1991 til SCA Aylesford Ltd, og derefter den 4. februar 1992 til SCA Holding Ltd, men der var hele tiden tale om samme selskab, idet SCA Holding har samme adresse og registreringsnummer som Reed P & B og SCA Aylesford.

57 Kommissionen har anfoert, at salget af det aktiv, kartonfabrikken Colthrop udgjorde, og fabrikkens senere omdannelse til et selskab, ikke aendrer ved den omstaendighed, at Reed P & B maa betragtes som den virksomhed og det selskab, der begik overtraedelsen. Som det fremgaar af beslutningens betragtning 156, boer der sondres mellem juridiske personer og enkelte aktiver, hvilket Retten bekraeftede i den ovennaevnte dom i sagen Enichem Anic mod Kommissionen (praemis 236-240).

58 Kommissionen konkluderer, at den foreliggende sag, i modsaetning til hvad SCA Holding haevder, ikke rejser spoergsmaal om succession.

59 Forholdet er endvidere det, at selv om Kommissionen kunne have holdt sig til kartonfabrikkens nye ejer, betyder dette ikke, at den ikke kunne vaelge at holde sig til Reed P & B, nu SCA Holding. Saafremt det antages, at Colthrop kunne anses for den beroerte virksomhed, indebar dette alene, at Kommissionen havde en valgmulighed for saa vidt angaar beslutningens adressat (jf. Rettens dom af 1.4.1993, sag T-65/89, BPB Industries og British Gypsum mod Kommissionen, Sml. II, s. 389, stadfaestet ved Domstolens dom af 6.4.1995, sag C-310/93 P, Sml. I, s. 865).

60 SCA Holding's argumenter om Colthrop's selvstaendighed er endelig irrelevante, idet de end ikke stoettes af de faktiske omstaendigheder.

Rettens bemaerkninger

61 Det er ubestridt, at Colthrop var den fabrik, hvor der fremstilledes karton, og at fabrikken i hele overtraedelsesperioden tilhoerte selskabet Reed P & B, derefter SCA Aylesford Ltd og endelig SCA Holding.

62 Reed P & B, SCA Aylesford Ltd og SCA Holding (sagsoegeren) er de successive selskabsbetegnelser for én og samme juridiske person.

63 Den foreliggende sag rejser saaledes ikke spoergsmaal om succession. Det fremgaar af Rettens praksis (dommen i sagen Enichem Anic mod Kommissionen, a.st., praemis 236, 237 og 238), at den juridiske person, der var ansvarlig for virksomhedens drift paa tidspunktet for overtraedelsen, maa drages til ansvar for denne. I det omfang denne juridiske person fortsat bestaar, foelger ansvaret for virksomhedens overtraedelse denne, selv om de materielle og menneskelige ressourcer, der har medvirket ved overtraedelsen, efter overtraedelsesperioden er blevet overdraget til tredjemand.

64 Kommissionen var saaledes berettiget til at rette beslutningen til den juridiske person, som var ansvarlig for de konkurrencebegraensende handlinger, der konstateredes i overtraedelsesperioden, og som fortsat paagik, da beslutningen blev vedtaget.

65 Det foelger heraf, at selv om det antages, at Colthrop kan anses for en virksomhed i traktatens artikel 85's forstand, og at denne virksomhed tilhoerte den juridiske person Colthrop Board Mill Ltd paa det tidspunkt, hvor beslutningen blev vedtaget, kan sagsoegerens argumentation hoejst stoette den antagelse, at Kommissionen havde en valgmulighed med hensyn til beslutningens adressat. Kommissionens valg kan under disse omstaendigheder ikke anfaegtes.

66 Endvidere bemaerkes, at Reed P & B var naevnt i PG Paperboard's medlemsfortegnelse.

67 Ifoelge beslutningens betragtning 143 har Kommissionen som udgangspunkt rettet beslutningen til den enhed, der er anfoert i PG Paperboard's medlemsfortegnelser, dog med foelgende undtagelser:

»1) saafremt mere end et selskab i en koncern deltog i overtraedelsen, eller

2) saafremt der forligger udtrykkelige beviser for, at koncernens moderselskab har vaeret involveret i datterselskabets deltagelse i kartellet

[i hvilke tilfaelde] proceduren [vedroerer] koncernen (repraesenteret ved moderselskabet)«.

68 Da Kommissionen fandt, at ingen af de to betingelser for at goere undtagelse fra det i betragtning 143 naevnte princip var opfyldt, kunne den gyldigt beslutte ikke at rette beslutningen til selskabet Reed P & B/SCA Aylesford/SCA Holding's successive moderselskaber.

69 Dette anbringende maa foelgelig forkastes.

B - Anbringendet om, at begrundelsen for at udpege Reed P & B som den beroerte virksomhed og SCA Holding som adressat for beslutningen er utilstraekkelig eller forkert

Parternes argumenter

70 Sagsoegeren har henvist til, at Retten i sin dom af 28. april 1994 i sagen AWS Benelux mod Kommissionen (sag T-38/92, Sml. II, s. 211, praemis 26) fastslog, at naar en beslutning om anvendelse af traktatens artikel 85 eller 86 er rettet til flere adressater og medfoerer et spoergsmaal om, hvem der baerer ansvaret for overtraedelsen, skal den indeholde en tilstraekkelig begrundelse i forhold til hver af adressaterne, navnlig i forhold til de af dem, som i henhold til beslutningen skal baere byrden i form af en boede.

71 Naervaerende sag svarer til den, der foerte til den naevnte dom, idet sagsoegeren under proceduren for Kommissionen heftigt bestred, at selskabet var den rette adressat for beslutningen. Kommissionen besluttede imidlertid ikke at foelge de aktiver, der dannede grundlag for overtraedelsen, men at lade den juridiske person, der paa et givet tidspunkt havde vaeret indehaver af aktiverne, ifalde ansvar. Dette valg af adressat var udelukkende baseret paa, hvad der var hensigtsmaessigt.

72 Som begrundelse for at antage, at Reed P & B var den beroerte virksomhed, henviste Kommissionen blot til, at virksomheden var naevnt i PG Paperboard's medlemsfortegnelse. En saadan begrundelse opfylder imidlertid ikke kravene til en behoerig begrundelse.

73 For saa vidt angaar den analogi til MoDo/Iggesund, som Kommissionen har henvist til i beslutningens betragtning 155, har sagsoegeren anfoert, at Colthrop ikke laengere indgaar i SCA-koncernen, som den kun havde tilhoert i nogle faa maaneder, mens Iggesund siden 1989 har tilhoert og fortsat tilhoerer MoDo-koncernen. Disse to situationer kan derfor ikke paa nogen maade sammenlignes, i modsaetning til hvad der fremgaar af beslutningen.

74 Beslutningens begrundelse er ligeledes utilstraekkelig for saa vidt angaar paastanden om, at SCA Holding i oekonomisk henseende skulle vaere Reed P & B's efterfoelger. Kommissionen stoetter sig herved udelukkende paa den omstaendighed, at SCA Holding er den nuvaerende indehaver af aktierne i de to selskaber, hvortil en del af Reed P & B's aktiver blev overfoert. Det foelger yderligere af Domstolens dom af 16. december 1975 i sagen Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen (forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111,/73, 113/73 og 114/73, Sml. s. 1663), at det afgoerende er kontinuiteten mellem den beroerte virksomhed og dens efterfoelger, her Colthrop Board Mill Ltd.

75 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at det fremgaar af beslutningens betragtning 145, at saafremt et moderselskab eller en koncern, som selv anses for part i overtraedelsen, overdrager et datterselskab til en anden virksomhed, paahviler datterselskabets ansvar for tiden indtil afstaaelsestidspunktet fortsat koncernen eller moderselskabet. Beslutningen indeholder imidlertid ingen begrundelse for, hvorfor den ikke i overensstemmelse med dette raesonnement blev rettet til Reed International, der indtil juli 1988 i sidste instans var ejer af Colthrop.

76 Sagsoegeren har endelig anfoert, at Kommissionen ifoelge beslutningens betragtning 143 besluttede at rette beslutningen til de enheder, der var anfoert i PG Paperboard's medlemsfortegnelser, undtagen »saafremt der [forelaa] udtrykkelige beviser for, at koncernens moderselskab har vaeret involveret i datterselskabets deltagelse i kartellet«, i hvilket tilfaelde beslutningen blev rettet til moderselskabet. Selv om Kommissionen ikke indledte en procedure mod SCA, goer den uden direkte beviser fortsat gaeldende, at SCA deltog i Colthrop's ledelse. Saafremt Kommissionen laegger til grund, at SCA havde deltaget i Colthrop's ledelse, burde den havde behandlet dette spoergsmaal naermere i beslutningen med henblik paa at fastslaa, hvilken virksomhed der var beroert.

77 Kommissionen har anfoert, at den i beslutningens betragtning 155, 156 og 157 i fuldt tilstraekkeligt omfang har redegjort for, hvorfor SCA Holding var den rette adressat for beslutningen. Den goer gaeldende, at det centrale punkt i begrundelsen for beslutningen er, at SCA Holding ganske enkelt er Reed P & B's nye navn.

Rettens bemaerkninger

78 Det fremgaar af fast retspraksis, at begrundelsen for en beslutning, der indeholder et klagepunkt, skal goere det muligt for Retten at udoeve sin legalitetskontrol samt indeholde de oplysninger, der er noedvendige, for at den beroerte kan vide, om beslutningen hviler paa fornoedent grundlag. Spoergsmaalet om, hvorvidt begrundelsen er tilstraekkelig, skal vurderes i lyset af den konkrete sags omstaendigheder, navnlig indholdet af den paagaeldende retsakt, indholdet af de anfoerte grunde og den interesse, som retsaktens adressater kan have i begrundelsen. Det foelger af ovennaevnte krav, at en tilstraekkelig begrundelse klart og utvetydigt skal angive de betragtninger, som den faellesskabsmyndighed, der har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund. Naar en beslutning om anvendelse af traktatens artikel 85 eller 86 som i denne sag er rettet til flere adressater og rejser spoergsmaal om, hvem der baerer ansvaret for overtraedelsen, skal den indeholde en tilstraekkelig begrundelse i forhold til hver af adressaterne, navnlig i forhold til de af dem, som i henhold til beslutningen skal baere byrden for overtraedelsen (jf. bl.a. AWS Benelux-dommen, a.st., praemis 26).

79 I den foreliggende sag er det ubestridt, at sagsoegeren under den administrative procedure for Kommissionen anfoerte en raekke argumenter til stoette for, at selskabet ikke kunne drages til ansvar for den paastaaede overtraedelse.

80 Det foelger heraf, at den anfaegtede beslutning skulle indeholde en detaljeret redegoerelse for, hvorfor sagsoegeren kunne goeres ansvarlig for overtraedelsen, saafremt begrundelsen skal kunne anses for tilstraekkelig i forhold til selskabet.

81 Sagsoegerens anbringender vedroerer naermere beslutningens betragtning 155, 156 og 157, hvorfor det skal undersoeges, om disse betragtninger indeholder en tilstraekkelig begrundelse.

82 Det hedder i betragtning 155, foerste afsnit, at »den svenske skovproduktkoncern SCA's erhvervelse af Reedpack plc, der i sidste instans er ejer af Colthrop Board Mill, udgoer intet saerligt problem med hensyn til den fremgangsmaade, der er beskrevet i betragtning 143« (jf. ovenfor, praemis 67).

83 I betragtning 155, andet afsnit, naevner Kommissionen, at det fremgaar af PG Paperboard's medlemsfortegnelse, at Reed P & B var medlem.

84 Det hedder dernaest i betragtning 156, foerste afsnit:

»Der er en klar kontinuitet mellem Reed Paper & Board (UK) Ltd, SCA Aylesford Ltd og SCA Holding Ltd, idet de er en og samme selskabsenhed, der virker under forskellige navne. Selv om Colthrop-fabrikken blev frasolgt i maj 1991, fortsatte SCA Holding Ltd med at eksistere. Ansvaret for SCA Holding Ltd's deltagelse overgaar ikke sammen med Colthrop-fabrikken, der blot var et af de aktiver, der tilhoerte SCA Holding Ltd.«

85 Til stoette herfor henviser Kommissionen til den ovennaevnte dom i sagen Enichem Anic mod Kommissionen (praemis 236-240), hvilket bevirker, at den valgte fremgangsmaade er helt utvetydig.

86 Naar henses til disse oplysninger i beslutningen finder Retten, at Kommissionen har redegjort tilstraekkeligt for sin begrundelse for at rette beslutningen til sagsoegeren.

87 Beslutningens betragtning 155, 156 og 157 indeholder endvidere dels en gentagelse af sagsoegerens vaesentligste indsigelser med hensyn til spoergsmaalet om, hvilken virksomhed der boer baere ansvaret for overtraedelsen, dels Kommissionens stillingtagen hertil.

88 Disse betragtninger viser klart, at Kommissionen har undersoegt og vurderet de argumenter, sagsoegeren fremfoerte under den administrative procedure.

89 Der er derfor ingen tvivl om, at begrundelsen er tilstraekkelig for saa vidt angaar disse argumenter.

90 I det omfang sagsoegerens argumenter, som gengivet ovenfor i praemis 73-76, alene vedroerer rigtigheden af Kommissionens begrundelse for at rette beslutningen til sagsoegeren, falder en undersoegelse heraf uden for rammerne af Rettens proevelse af naervaerende anbringende. Det foelger heraf, at disse argumenter ikke kan tillaegges betydning.

91 Anbringendet kan derfor ikke tiltraedes.

C - Anbringendet om, at overtraedelsens varighed er bedoemt forkert

Parternes argumenter

92 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Colthrop ophoerte med enhver form for deltagelse i moederne i PG Paperboard's organer og i disses aktiviteter ved udgangen af november 1990, da SCA blev opmaerksom paa, at denne organisation muligvis overtraadte de faellesskabsretlige konkurrenceregler (jf. ligeledes beslutningens betragtning 157, foerste afsnit, in fine). Det paahviler herefter Kommissionen at bevise sin paastand om, at overtraedelsen havde virkninger ogsaa efter dette tidspunkt (dommen i sagen Enichem Anic mod Kommissionen, a.st., praemis 90-100). Institutionen har imidlertid ikke foert det mindste bevis for denne paastand, der blot er en ubekraeftet teori.

93 Sagsoegeren har naermere bestridt Kommissionens paastand om, at Colthrop skulle have anvendt en prisforhoejelse, der var blevet besluttet i oktober 1990, og som skulle gennemfoeres mellem januar og april 1991. Sagsoegeren goer i denne forbindelse gaeldende, at Colthrop's faktiske priser i begyndelsen af 1991 hverken fulgte omfanget af eller tidsplanen for den planlagte forhoejelse. I slutningen af oktober 1990 annoncerede Colthrop en forhoejelse paa 40 GBP pr. ton til ikrafttraeden i slutningen af januar 1991. I realiteten blev denne forhoejelse for de store kunders vedkommende udskudt indtil 1. marts eller 1. april 1991. Colthrop aendrede saaledes ensidigt og uafhaengigt ikrafttraedelsestidspunktet for prisforhoejelsen. Forhoejelsen var i oevrigt begrundet som foelge af stigende omkostninger og en forbedring af produktet.

94 Kommissionen finder, at den ved fastlaeggelsen af overtraedelsens varighed med rette antog, at overtraedelsen fortsat havde virkninger, indtil kartellet ophoerte i sin helhed.

Rettens bemaerkninger

95 Det afgoerende for, om der foreligger en konkurrencebegraensning efter traktatens artikel 85 ff., er de oekonomiske virkninger af de paagaeldende aftaler eller af enhver anden tilsvarende form for samordning eller koordination, og ikke saa meget aftalernes juridiske form. Det er derfor tilstraekkeligt for at anvende artikel 85, at aftaler, selv om de ikke laengere er i kraft, stadig har virkninger ogsaa efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert med at have gyldighed (jf. eksempelvis Domstolens dom af 3.7.1985, sag 243/83, Binon, Sml. s. 2015, praemis 17).

96 I den foreliggende sag bestrider sagsoegeren ikke at have deltaget i kartellet i oktober 1990, hvor den sidste samordnede prisforhoejelse blev annonceret, bl.a. af sagsoegeren (jf. tabel 4 i bilagene til beslutningen).

97 Hvad angaar den faktiske ivaerksaettelse af forhoejelsen, der skulle traede i kraft fra januar 1991, oplyste sagsoegeren ved skrivelse af 23. januar 1991 til den juridiske afdeling i SCA-koncernens moderselskab foelgende:

»Vi har annonceret en prisforhoejelse paa 40 GBP/ton fra udgangen af januar 1991. Denne forhoejelse har moedt kraftig modstand, og vi har naeret frygt for, at den ville blive betydeligt forsinket eller af mindre stoerrelsesorden. Vi ved nu, at stoerstedelen af vore kunder vil betale den nye pris fra det planlagte tidspunkt, idet nogle store kunder dog venter til 1. marts eller 1. april. Dette er imidlertid gunstigere, end vi nyligt forudsaa.«

98 Det fremgaar saaledes klart, at sagsoegeren har gjort en indsats for at sikre, at den samordnede prisforhoejelse, der var blevet annonceret i oktober 1990, faktisk ville blive gennemfoert paa det aftalte tidspunkt. Da sagsoegerens adfaerd paa markedet var i overensstemmelse med, hvad der var aftalt, havde kartellet saaledes fortsat virkninger i relation til sagsoegeren ogsaa efter november 1990, fra hvilket tidspunkt virksomheden ikke laengere deltog i moeder i PG Paperboard's organer.

99 Da de listepriser, der var fastlagt mellem virksomhederne, fortsat fandt anvendelse i april 1991, i hvilken maaned Kommissionens repraesentanter foretog kontrolundersoegelser i lokaler paa flere virksomheder i henhold til artikel 14 i forordning nr. 17, har Kommissionen med foeje lagt april 1991 til grund som ophoerstidspunkt for den af sagsoegeren begaaede overtraedelse.

100 Anbringendet kan herefter ikke tiltraedes.

Paastanden om, at boeden annulleres eller nedsaettes

A - Anbringendet om, at Kommissionen med urette undlod at tage hensyn til en raekke saerlige omstaendigheder

101 Sagsoegeren har henvist til en raekke omstaendigheder, som den haevder, Kommissionen skulle have taget i betragtning som formildende omstaendigheder ved udmaalingen af den boede, der blev paalagt virksomheden. De enkelte omstaendigheder vil i det foelgende blive gennemgaaet saerskilt.

Indsigelsen om, at Colthrop kun udgjorde en ubetydelig del af de aktiviteter i Reedpack, som SCA-koncernen overtog, og ikke reelt blev en del af SCA-koncernen

102 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Colthrop kun udgjorde en ubetydelig del af de aktiviteter i Reedpack, som SCA-koncernen overtog, idet virksomhedens salg kun udgjorde 2,3% af Reedpack's omsaetning. SCA-koncernen havde til hensigt at videresaelge Colthrop, hvilket faktisk skete i 1991. Virksomheden havde end ikke haft besoeg af repraesentanter for koncernen inden overtagelsen af Reedpack. Endelig vanskeliggjorde Colthrop's middelmaadige resultater et salg til en fornuftig pris.

103 Disse omstaendigheder er relevante til illustration af to kriterier, som Kommissionen i beslutningens betragtning 169 haevder at have taget hensyn til, nemlig den beroerte virksomheds betydning og den enkelte virksomheds rolle. De viser, at Colthrop var af ringe stoerrelse, at SCA og sagsoegeren ikke havde nogen interesse i kartonaktiviteterne, og at de ikke deltog heri.

104 Retten finder imidlertid, at sagsoegeren med rette blev gjort ansvarlig for den konstaterede overtraedelse.

105 For saa vidt angaar Colthrop's ringe stoerrelse bemaerkes, at boeden blev beregnet paa grundlag af den omsaetning, sagsoegeren opnaaede paa Faellesskabets kartonmarkedet i 1990 ved hjaelp af Colthrop-kartonfabrikken. Det foelger heraf, at Kommissionen ved fastsaettelsen af boeden har taget hensyn til sagsoegerens oekonomiske betydning paa det relevante marked.

106 For saa vidt angaar sagsoegerens argumentation om, at SCA-koncernen ikke havde nogen interesse i kartonsektoren, herunder i Colthrop-kartonfabrikken, skal det blot bemaerkes, at Kommissionen faktisk har bevist, at sagsoegeren forsaetligt har overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1. Da SCA-koncernen ydermere ikke var adressat for beslutningen, og da den ikke i beslutningen er naevnt som deltager i den konstaterede overtraedelse i kraft af sin stilling som moderselskab for sagsoegeren, er spoergsmaalet om, hvorvidt kartonsektoren var af interesse for SCA-koncernen, ikke relevant.

107 Sagsoegerens indsigelse kan foelgelig ikke tiltraedes.

Indsigelsen om, at SCA-koncernen ikke var impliceret i Colthrop's ledelse og i de paastaaede overtraedelser

108 Sagsoegeren har gentaget de argumenter, selskabet har fremfoert i forbindelse med det foerste anbringende, for at godtgoere, at SCA paa ingen maade var impliceret i Colthrop's ledelse. Der burde have vaeret taget hensyn til, at moderselskabet ikke var impliceret, idet boeden vil belaste dette, da sagsoegeren blot er et holdingselskab.

109 Denne argumentation kan ikke tiltraedes. Da sagsoegeren med rette blev gjort ansvarlig for overtraedelsen, er spoergsmaalet om, hvorvidt SCA-koncernen var impliceret i Colthrop's ledelse, og hvorvidt det selskab, der i sidste instans var koncernens moderselskab, havde kendskab til overtraedelsen, ikke relevant for boedeudmaalingen.

110 Det foelger heraf, at denne indsigelse maa forkastes.

Indsigelsen om, at den af Colthrop begaaede overtraedelse ophoerte i november 1990

111 Sagsoegeren har paa ny gjort gaeldende, at Colthrop's deltagelse i moederne i PG Paperboard's forskellige organer ophoerte i november 1990 (jf. ovenfor, praemis 92 ff.). Det var derfor ikke noedvendigt, at Colthrop »tog afstand« fra den prisforhoejelse, som kartellet annoncerede i begyndelsen af 1991, da virksomheden ikke deltog i kartellet paa dette tidspunkt.

112 Det er i denne forbindelse tilstraekkeligt at henvise til, at sagsoegeren med rette blev anset for at have deltaget i den konstaterede overtraedelse indtil april 1991 (jf. ovenfor, praemis 95 ff.).

113 Denne indsigelse maa derfor forkastes.

Indsigelsen om, at der ikke blev taget hensyn til, at SCA-koncernen foerer en streng politik for at forhindre overtraedelser af konkurrencereglerne

114 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at SCA siden 1988 har foert en streng politik for at forhindre overtraedelser af konkurrencereglerne, og at der er blevet afholdt en raekke informationsmoeder i koncernens vigtigste afdelinger i Europa med henblik paa at oplyse personalet om denne politik. Under disse betingelser kan sagsoegeren ikke goeres ansvarlig for en adfaerd, der laegges en anden virksomhed til last og er i klar modstrid med SCA's bestraebelser paa at overholde Faellesskabets konkurrenceregler.

115 Kommissionen har bl.a. understreget, at programmet for overholdelse af konkurrencereglerne har vist sig ineffektivt, idet der intet er blevet foretaget for at hindre en fortsat overtraedelse.

116 Der erindres om, at overtraedelsernes grovhed i henhold til Domstolens praksis skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning (Domstolens kendelse af 25.3.1996, sag C-137/95 P, SPO m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1611, praemis 54). Til de forhold, der kan tillaegges betydning som formildende omstaendigheder, hoerer bl.a. ivaerksaettelse af et konkurrenceprogram (jf. i denne henseende Rettens dom af 14.7.1994, sag T-77/92, Parker Pen mod Kommissionen, Sml. II. s. 549, praemis 93).

117 I det foreliggende tilfaelde haevder sagsoegeren ganske vist, at selskabet ophoerte med at deltage i PG Paperboard's moeder, efter at virksomheden som foelge af BPIF's klage blev opmaerksom paa, at der muligvis forelaa en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler (jf. beslutningens betragtning 163, andet afsnit), men Kommissionen konstaterede med rette, at overtraedelsen fortsatte indtil april 1991 (jf. ovenfor, praemis 95 ff.).

118 Det maa foelgelig konstateres, at det paaberaabte konkurrenceprogram viste sig ineffektivt, og at Kommissionen under disse omstaendigheder ikke skulle tillaegge det betydning som formildende omstaendighed.

119 Sagsoegerens indsigelse maa derfor forkastes.

Indsigelsen om, at det ikke blev taget hensyn til, at Colthrop var et ubetydeligt medlem af PG Paperboard

- Parternes argumenter

120 Sagsoegeren har paaberaabt sig foelgende omstaendigheder:

- Colthrop var ikke en af »hovedmaendene« og virksomhedens ringe stoerrelse indebar, at den efter »hovedmaendenes« opfattelse ikke var vigtig.

- Colthrop var en lille producent, der alene fremstillede GD-kvaliteter, og Kommissionen har erkendt, at det ulovlige samarbejde var mindre succesfuldt med hensyn til disse kvaliteter.

- Colthrop deltog aldrig i PWG's moeder.

- Colthrop er kun sjaeldent naevnt i de dokumenter, som Kommissionen har paaberaabt sig.

- Colthrop var ikke medlem af Paper Agents Association, der skal have gennemfoert overtraedelserne paa nationalt plan (beslutningens betragtning 94-99).

- Til forskel fra de oevrige producenter deltog Colthrop ikke i nogen moeder i PG Paperboard, efter at den indgivne klage blev offentligt kendt i november 1990.

- Colthrop er ikke en af de virksomheder, der beskyldes for at have deltaget i maengdetilpasningsordningen.

121 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen besluttede ikke at rette beslutningen til en raekke virksomheder, der var stoerre end Colthrop (udtrykt i salg af karton inden for Faellesskabet), og som maaske ikke har mindre betydning end Colthrop inden for kartellet. Paa denne baggrund kan det ikke udelukkes, at Kommissionen har vaeret paavirket af den omstaendighed, at Colthrop indgik i SCA-koncernen, da overtraedelsen blev opdaget.

122 Sagsoegeren har endelig understreget, at selskabet aldrig har bestridt, at Colthrop deltog i en faelles brancheplan i strid med traktatens artikel 85. Det kraever blot, at Kommissionen anvender de boedeudmaalingskriterier, den selv har opstillet.

123 Kommissionen har henvist til, at den konstaterede, at samtlige adressater for beslutningen deltog i én enkelt overtraedelse, der bestod i en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen, og som omfattede aftalte prisforhoejelser, en aftale om opdeling af markederne, samordnede foranstaltninger med henblik paa kontrol med udbuddet samt en udveksling af forretningsmaessige oplysninger til stoette for disse politikker (jf. beslutningens betragtning 116 ff.). Samtlige beslutningens adressater havde begaaet overtraedelsen i sin helhed, hvilket kunne begrunde de paalagte boeder. Sagsoegeren kan ikke kraeve boeden nedsat under henvisning til, at virksomheden ikke traf foranstaltninger til at begraense sin egen produktion. Det var ganske vist kun de store producenter, der deltog i PWG's moeder, der foretog en saadan begraensning. De gjorde imidlertid dette til fordel for samtlige de virksomheder, der medvirkede i overtraedelsen. Sagsoegeren kan derfor ikke kraeve boeden nedsat med den begrundelse, at virksomheden var en »marginal deltager« i kartellet.

124 Desuden deltog Reed P & B ofte i kartellets moeder. Det er imidlertid aldrig blevet haevdet, at virksomheden deltog i PWG's moeder. Da virksomheden bl.a. deltog i JMC's moeder, og da den anvendte de aftalte priser, kan den ikke anses for en marginal deltager og som foelge deraf opnaa en nedsaettelse af boeden. Der fandtes ikke marginale deltagere, men kun almindelige medlemmer og »hovedmaend«.

- Rettens bemaerkninger

125 Ved fastsaettelsen af boederne til de enkelte adressater for beslutningen tog Kommissionen bl.a. hensyn til den rolle, de hver isaer spillede i de hemmelige aftaler (beslutningens betragtning 169, foerste afsnit, foerste led). Den anfoerer i beslutningens betragtning 170, at de virksomheder, der havde deltaget i PWG's moeder, som udgangspunkt er blevet anset for kartellets »hovedmaend«, mens de oevrige virksomheder er blevet anset for »almindelige medlemmer«. Det fremgaar af Kommissionens skriftlige indlaeg for Retten samt af dens svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten, at boederne blev beregnet paa grundlag af den enkelte virksomheds omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990, og at der ved boedefastsaettelsen blev anvendt grundsatser paa henholdsvis 9% for de virksomheder, der anses for kartellets »hovedmaend« og 7,5% for »almindelige medlemmer«.

126 Disse oplysninger bekraeftes af en tabel vedroerende boedefastsaettelsen, som Kommissionen har fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten.

127 Sagsoegeren har oplyst, at man ikke bestrider, at Colthrop deltog i den faelles plan med henblik paa at begraense konkurrencen, som er beskrevet i beslutningens artikel 1. Sagsoegeren bestrider heller ikke beslutningens beskrivelse af den rolle, PG Paperboard's forskellige organer havde.

128 I denne henseende fremgaar det af beslutningen, at PWG var det organ, hvor de vaesentligste konkurrencebegraensende beslutninger blev truffet. Selv om Kommissionen finder, at det maa antages, at samtlige de virksomheder, der er naevnt i beslutningens artikel 1, deltog i samtlige elementer i den dér naevnte overtraedelse, fremgaar det af beslutningen, at det ulovlige samarbejde, der skulle fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, med mulighed for aendring fra tid til anden, kun vedroerte markedsandelene for de virksomheder, der deltog i PWG's moeder (beslutningens betragtning 51-60). Endelig anerkender Kommissionen for saa vidt angaar det ulovlige samarbejde om produktionsstandsninger, at det »ogsaa her saa ... ud, som om det var de foerende producenter, der paatog sig byrden med at indskraenke produktionen for at fastholde priserne« (beslutningens betragtning 71, andet afsnit).

129 Henset hertil kan sagsoegerens indsigelse om, at Kommissionen ikke bedoemte virksomhedens rolle i kartellet korrekt, ikke tiltraedes.

130 For det foerste blev sagsoegeren ikke anset for en af »hovedmaendene« i kartellet. Kommissionen tog saaledes hensyn til, at sagsoegeren ikke deltog i PWG's moeder. Kommissionen bedoemte i oevrigt grovheden af den overtraedelse, der blev begaaet af henholdsvis kartellets »hovedmaend« og de »almindelige medlemmer«, korrekt, idet den ved beregningen af boederne til disse to kategorier af virksomheder anvendte en grundsats paa henholdsvis 9% og 7,5% af den relevante omsaetning.

131 For det andet fremgaar det af beslutningen, at de virksomheder, der ikke deltog i PWG's moeder, paa JMC's moeder blev informeret om beslutninger, der blev truffet af PWG, samt at JMC hovedsagelig var ansvarlig for forberedelsen af PWG's beslutninger, ligesom de naermere droeftelser om beslutningernes gennemfoerelse fandt sted her (jf. navnlig beslutningens betragtning 44-48). Det foelger heraf, at naar sagsoegeren hverken bestrider beslutningens beskrivelse af JMC's funktion eller virksomhedens deltagelse i den overtraedelse, der er konstateret i beslutningens artikel 1, og da virksomheden hoerte til de hyppigste deltagere i JMC's moeder (jf. tabel 4 i bilagene til beslutningen), kan virksomheden ikke med rimelighed haevde, at Kommissionen burde have bedoemt virksomhedens betydning for kartellet som mindre vaesentlig i forhold til de oevrige virksomheder, der blev anset for »almindelige medlemmer«.

132 Den omstaendighed, at sagsoegeren ikke deltog i moeder i PG Paperboard's forskellige organer fra november 1990, aendrer ikke dette resultat, da overtraedelsen fortsatte indtil april 1991 (jf. ovenfor, praemis 95 ff.).

133 For det tredje tog Kommissionen noedvendigvis hensyn til den enkelte virksomheds betydning inden for kartonsektoren, idet omsaetningen inden for denne sektor blev lagt til grund som referenceomsaetning ved fastsaettelsen af den boede, der blev paalagt de enkelte adressater for beslutningen. Sagsoegeren har saaledes ikke ret i sin paastand om, at Kommissionen ikke tog hensyn til Colthrop's beskedne stoerrelse og ringe betydning inden for denne sektor.

134 Hvad endelig angaar den omstaendighed, at Colthrop kun fremstillede GD-kvaliteter, bemaerkes, at sagsoegeren ikke bestrider, at overtraedelsen vedroerte GC-, SBS- og GD-kvaliteter, og at virksomhedens individuelle adfaerd ikke medvirkede til at mildne overtraedelsens konkurrencebegraensende virkninger (jf. ogsaa nedenfor, praemis 143 ff.). Under disse omstaendigheder havde Kommissionen ikke grund til at anse det for en formildende omstaendighed, at det ulovlige samarbejde eventuelt var mindre succesfuldt for saa vidt angaar den af Colthrop fremstillede kartonkvalitet isoleret betragtet.

135 Den paagaeldende indsigelse maa herefter forkastes.

Indsigelsen om, at der ikke blev taget hensyn til, at Colthrop's priser ikke svarede til de priser, kartellet annoncerede

- Parternes argumenter

136 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabet i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter (s. 15-20) godtgjorde, at Colthrop's prispolitik generelt ikke afhang af kartellets priser. Med en beskrivelse af udviklingen i sine annoncerede og anvendte priser for saa vidt angaar otte repraesentative kunder, paaviste sagsoegeren, at priserne kun steg med 10-15% i forhold tre af disse, mens Colthrop's gennemsnitlige listepris steg med naesten 30%, og kartellets gennemsnitspris steg med mere end 35%. I forhold til én af disse kunder faldt de anvendte priser endog. I forhold til de sidste fire kunder fulgte priserne hverken Colthrop's listepriser eller de af kartellet annoncerede priser.

137 End ikke Colthrop's annoncerede priser synes at have fulgt de priser, som kartellet annoncerede. Nogle af kartellets prisforhoejelser blev ikke fulgt af Colthrop, da disse forhoejelser hverken vedroerte GD-kvaliteter eller det britiske marked. Colthrop's prisforhoejelser var heller ikke sammenfaldende med tidsplanen eller niveauet for de oevrige producenters forhoejelser. Endelig var de begrundet i faktiske omkostningsstigninger.

138 Sagsoegeren har understreget, at selskabet ikke bestrider at have deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85. Det goer imidlertid gaeldende, at Kommissionen burde have taget hensyn til, at Colthrop ikke ivaerksatte de beslutninger, som kartellet traf med hensyn til priser. Dette viser, at Colthrop's adfaerd hverken truede konkurrencen eller beroerte kunderne. I denne forbindelse har sagsoegeren i replikken henvist til, at Kommissionen har begrundet boedeniveauet, der er hoejere end i polypropylen-beslutningen, med, at kartellet var meget succesfuldt med hensyn til opnaaelse af sine maal. Dette argument gaelder imidlertid ikke for Colthrop, hvis overtraedelse var mindre grov.

139 Kommissionen har gjort gaeldende, at sagsoegeren kun har paavist, at der var forskel mellem listeprisen og den faktisk anvendte pris, og understreget, at kartellet beskaeftigede sig med listepriser. Kommissionen har endvidere henvist til beslutningens betragtning 89, 101 og 102.

140 De prisforhoejelser, som sagsoegeren annoncerede, svarede til de priser, der blev aftalt ved forskellige lejligheder (jf. tabellerne i bilagene til beslutningen vedroerende prisforhoejelsesinitiativerne). Sagsoegerens argumentation udelukker ikke, at grundlaget for de priser, der blev anvendt i forhold til kunderne, var listeprisen, som var den aftalte pris. Endelig klagede ingen af de oevrige producenter over, at sagsoegeren ikke anvendte den aftalte pris, hvorimod der foreligger indicier herfor for saa vidt angaar mindst én anden karteldeltager (beslutningens betragtning 59).

- Rettens bemaerkninger

141 Sagsoegeren bestrider ikke, at Colthrop deltog i det ulovlige samarbejde om priser, som er naevnt i beslutningens artikel 1. Sagsoegeren blev med rette gjort ansvarlig for denne overtraedelse. Sagsoegeren bestrider endvidere ikke Kommissionens bedoemmelse af det naevnte ulovlige samarbejdes generelle virkninger paa markedet (jf. bl.a. beslutningens betragtning 100, 101, 102, 115 og 135, 136 og 137).

142 Det forhold, at en virksomhed, der bevisligt har deltaget i en samordning af priser med sine konkurrenter, ikke har udvist en adfaerd paa markedet, der svarer til den, der blev aftalt med konkurrenterne, skal ikke noedvendigvis tages i betragtning som formildende omstaendighed ved boedeudmaalingen. En virksomhed, der paa trods af samordningen med sine konkurrenter foelger en mere eller mindre uafhaengig politik paa markedet, soeger eventuelt at udnytte kartellet til sin fordel.

143 I naervaerende sag giver de oplysninger, som sagsoegeren har fremlagt, ikke grundlag for at antage, at selskabets reelle adfaerd paa markedet kunne modvirke overtraedelsens konkurrencebegraensende virkninger. Sagsoegeren har saaledes navnlig til stoette for denne indsigelse fremlagt diagrammer til sammenligning af de priser, som Stora annoncerede, de priser, sagsoegeren annoncerede, og sagsoegerens faktureringspriser. Diagrammerne, der viser sagsoegerens faktureringspriser, vedroerer kun otte af virksomhedens kunder, efter sagsoegerens eget valg, og indeholder ikke oplysning om leverancer til den enkelte kunde. Det fremgaar endvidere, at der er meget betydelige udsving i den enkelte kundes faktureringspriser, og disse er endog undertiden hoejere end de priser, som saavel sagsoegeren som Stora har annonceret. I beslutningen har Kommissionen endelig erkendt, at faktureringspriserne ikke altid var identiske med de annoncerede priser. Det hedder bl.a.: »Selv om alle producenterne havde holdt fast ved beslutningen om at indfoere den fulde prisforhoejelse, betoed kundernes mulighed for at skifte over til en billigere materialekvalitet eller -type, at en leverandoer kunne blive noedt til at goere nogle indroemmelser over for sine faste kunder med hensyn til tidspunktet for forhoejelsens ikrafttraeden eller tilbyde yderligere fordele i form af maengderabat for at faa kunden til at acceptere hele grundprisforhoejelsen. Det ville derfor uundgaaeligt tage noget tid, foer en forhoejelse af grundprisen slog igennem« (betragtning 101, sjette afsnit).

144 De diagrammer, som sagsoegeren har paaberaabt sig, godtgoer saaledes ikke, at selskabets faktureringspriser afveg maerkbart fra de priser, der blev anvendt af de oevrige deltagere i den konstaterede overtraedelse.

145 Det understreges endvidere, at sagsoegeren ikke har gjort gaeldende at have vaeret udsat for pression fra de oevrige virksomheder, der deltog i kartellet. Det goeres heller ikke gaeldende, at selskabet offentligt tog afstand fra beslutninger med hensyn til prisforhoejelser, der var blevet truffet paa moeder, hvori sagsoegeren deltog.

146 Under disse omstaendigheder var Kommissionen berettiget til ikke at tillaegge sagsoegerens adfaerd paa markedet, der angiveligt afveg fra, hvad der var aftalt inden for PG Paperboard, betydning som formildende omstaendighed.

147 Sagsoegerens indsigelse maa derfor forkastes.

B - Anbringendet om, at Kommissionen ikke anvendte de opstillede kriterier for boedeudmaalingen over for SCA Holding/Colthrop eller anvendte dem paa diskriminerende vis

Parternes argumenter

148 Sagsoegeren har henvist til, at det fremgaar af de oplysninger, som det medlem af Kommissionen, der er ansvarlig for konkurrencepolitikken, gav under en pressekonference den 13. juli 1994, at Kommissionen nedsatte boeden til de virksomheder, der ikke havde bestridt de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionen lagde vaegt paa over for dem i meddelelsen af klagepunkter, med en tredjedel.

149 Anbringendet er herefter opdelt i to led.

150 Som det foerste led har sagsoegeren gjort gaeldende, at selskabet ikke blev indroemmet en boedenedsaettelse, selv om det ikke i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter havde bestridt de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionen lagde vaegt paa i forhold til Colthrop (jf. beslutningens betragtning 172). Denne forskelsbehandling af selskabet kunne saa meget mindre retfaerdiggoeres, som det ikke havde haft kendskab til overtraedelsen og ikke var i besiddelse af beviser til imoedegaaelse af Kommissionen paastande.

151 Den omstaendighed, at virksomheden bestred, at den i retlig henseende var den rette adressat for beslutningen, aendrer ikke noget ved, at den ikke bestred de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionen havde lagt vaegt paa. Denne holdning gav Kommissionen mulighed for at spare tid, hvilket tilsyneladende var hovedkriteriet for boedenedsaettelserne.

152 Som det andet led i anbringendet har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen antog, at visse producenter, skoent de allerede var medlemmer af PG Paperboard, ikke spillede nogen aktiv rolle i kartellet foer oprettelsen af JMC i slutningen af 1987 eller begyndelsen af 1988. Da Colthrop aldrig spillede nogen aktiv rolle i PG Paperboard, burde Kommissionen havde henfoert virksomheden til denne kategori.

153 Kommissionen har for saa vidt angaar anbringendets foerste led anfoert, at sagsoegeren ikke vedgik noget og blot bestred sit ansvar, hvilket ikke var til nogen hjaelp. Kun bistand til klarlaeggelse af de faktiske omstaendigheder, erkendelse af ulovlig adfaerd og en tidsbesparelse fortjente at blive beloennet. Det kunne saaledes ikke begrunde en beloenning, at sagsoegeren bestred, at selskabet var den rette adressat, hvilket illustreres af, at Kommissionen i beslutningens betragtning 154-157 udfoerligt maatte begrunde, hvorfor sagsoegeren var den rette adressat for beslutningen.

154 Kommissionen har ikke fremsat bemaerkninger til anbringendets andet led.

Rettens bemaerkninger

155 For saa vidt angaar anbringendets foerste led bemaerkes, at sagsoegeren i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter anfoerer foelgende:

»SCA Holding er handicappet i sit forsvar, idet ingen i koncernen har nogen form for kendskab til PG Paperboard's aktiviteter eller til den adfaerd, der er beskrevet i meddelelsen af klagepunkter. SCA har endvidere aldrig arbejdet inden for kartonsektoren og har intet kendskab til denne branche. Af disse grunde kan SCA Holding ikke tage stilling til eksistensen eller omfanget af de paastaaede overtraedelser« (s. 2).

156 Kommissionen har med rette antaget, at dette svar ikke kunne berettige til, at der indroemmedes sagsoeger en nedsaettelse af boeden som foelge af samarbejde under den administrative procedure. En boedenedsaettelse, der ydes med denne begrundelse, er kun berettiget, saafremt adfaerden har bevirket, at Kommissionens vanskeligheder i forbindelse med at konstatere en overtraedelse og med i givet fald at bringe denne til ophoer mindskes (jf. Rettens dom af 10.3.1992, sag T-13/89, ICI mod Kommissionen, Sml. II, s. 1021, praemis 393).

157 En virksomhed, der udtrykkeligt erklaerer, at den ikke bestrider de faktiske forhold, som Kommissionen laegger vaegt paa over for den, kan antages at have bidraget til at lette Kommissionens opgave med hensyn til konstatering og bekaempelse af overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler. I beslutninger, hvori Kommissionen konstaterer en overtraedelse af disse regler, har Kommissionen adgang til at betragte en saadan adfaerd som udtryk for en vedgaaelse af de faktiske forhold og dermed som et bevis for rigtigheden af de anfoerte paastande. En saadan adfaerd kan foelgelig begrunde en nedsaettelse af boeden.

158 Forholdet er et andet, naar en virksomhed undlader at svare paa meddelelsen af klagepunkter, blot erklaerer, at man ikke oensker at tage stilling til de faktiske forhold, som Kommissionen har lagt vaegt paa heri, eller, som sagsoegeren, bestrider de vaesentligste af disse forhold. Med en saadan holdning under den administrative procedure bidrager virksomheden ikke til at lette Kommissionens opgaver med hensyn til konstatering og bekaempelse af overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler.

159 Naar Kommissionen som i beslutningens betragtning 172, foerste afsnit, oplyser, at den har nedsat boederne til de virksomheder, der ikke i deres svar paa meddelelsen af klagepunkter har bestridt de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionen lagde vaegt paa over for dem, maa det konstateres, at disse boedenedsaettelser kun kan anses for lovlige, i det omfang de paagaeldende virksomheder udtrykkeligt har erklaeret, at de ikke bestred de anfoerte forhold. Det skal herved bemaerkes, at Kommissionen ikke overskred graenserne for det skoen, der tilkommer den i forbindelse med boedeudmaalingen, da den nedsatte disse virksomheders boeder med en tredjedel.

160 Selv om det antages, at Kommissionen havde anvendt et ulovligt kriterium i relation til de virksomheder, der ikke udtrykkeligt havde erklaeret, at de ikke bestred de faktiske forhold, bemaerkes, at overholdelse af ligebehandlingsprincippet maa ses i sammenhaeng med overholdelsen af legalitetsprincippet, hvorefter ingen til egen fordel kan paaberaabe sig en ulovlighed, der er begaaet til fordel for andre (jf. eksempelvis Domstolens dom af 4.7.1985, sag 134/84, Williams mod Revisionsretten, Sml. s. 2225, praemis 14). I det omfang sagsoegeren med sin argumentation netop soeger at opnaa, at der uretmaessigt indroemmes virksomheden en boedenedsaettelse, kan anbringendets foerste led ikke tiltraedes.

161 Hvad angaar anbringendets andet led fremgaar det af beslutningens betragtning 162, at Kommissionen antog, at visse producenter, skoent de allerede var medlemmer af PG Paperboard, tilsyneladende ikke spillede nogen aktiv rolle i kartellet foer oprettelsen af JMC i slutningen af 1987 eller begyndelsen af 1988, hvorfor disse producenter foerst skulle anses for at have deltaget i overtraedelsen paa et senere tidspunkt.

162 Ifoelge beslutningens artikel 1 deltog sagsoegeren i den konstaterede overtraedelse fra midten af 1986. Eftersom sagsoegeren ikke har bestridt dette udgangspunkt, kan den omstaendighed, at Colthrop ikke spillede nogen aktiv rolle i PG Paperboard foer oprettelsen af JMC i slutningen af 1987 eller begyndelsen af 1988, ikke begrunde, at sagsoegeren behandles paa samme maade som de producenter, der blev anset for foerst at have deltaget i overtraedelsen fra et senere tidspunkt.

163 Anbringendets andet led kan derfor heller ikke tiltraedes.

164 Det foelger heraf, at anbringendet maa forkastes i det hele.

C - Anbringendet om, at sagsoegerens boede er urimeligt hoej og uforholdsmaessig, naar henses til, at sagsoegeren var uskyldig, og til formaalene med artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17

Parternes argumenter

165 Dette anbringende omfatter tre led.

166 Som det foerste led har sagsoegeren gjort gaeldende, at boedeniveauet - 7,5% af Colthrop's samlede omsaetning paa de relevante marked og 9%, hvis man fradrager internt salg - er betydeligt hoejere end niveauet for de boeder, der er blevet paalagt i tilsvarende sager, naar henses til selskabet, omfanget af dets aktiviteter og dets grad af deltagelse i overtraedelsen. Sagsoegeren har gjort gaeldende, at boedeniveauet i polypropylen-beslutningen var paa 4% af adressaternes salg af det beroerte produkt i Vesteuropa.

PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 694A0327.1

167 Som anbringendets andet led har sagsoegeren henvist til, at Retten i dommen i sagen Parker Pen mod Kommissionen (a.st., praemis 94) fastslog, at boeden skal fastsaettes under hensyn til virksomhedens samlede omsaetning, der giver et indtryk af dens stoerrelse og oekonomiske styrke, samt under hensyn til omsaetningen paa det relevante marked, der giver et indtryk af overtraedelsens omfang. Da den paalagte boede blev beregnet uden hensyntagen til Colthrop's samlede omsaetning, tog Kommissionen ikke hensyn til, at Colthrop i referenceaaret ikke havde nogen omsaetning uden for det relevante marked. Den tog foelgelig ikke hensyn til Colthrop's ringe stoerrelse og ringe betydning. Den paalagte boede staar derfor ikke i rimeligt forhold til de boeder, der blev paalagt virksomheder, der havde en betydelig omsaetning uden for det relevante marked. Et saadant resultat er i strid med de krav, som Retten stillede i dommen i sagen Parker Pen mod Kommissionen.

168 Som anbringendets tredje led har sagsoegeren henvist til, at det generelle formaal med boederne er at sikre gennemfoerelsen af faellesskabets konkurrencepolitik og at hindre yderligere overtraedelser (jf. Domstolens dom af 15.7.1970, sag 45/69, Boehringer Mannheim mod Kommissionen, Sml. 1970, s. 153, org.ref.: Rec. s. 769, paa s. 805, og af 7.6.1983, forenede sager 100/80, 101/80, 102/80 og 103/80, Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825). Selskabet har under henvisning til sine argumenter til stoette for anbringendet om, at det ikke er den rette adressat for beslutningen, anfoert, at boeden i det foreliggende tilfaelde er blevet paalagt en uskyldig tilskuer, og at Kommissionen derfor ikke opfylder nogen af maalsaetningerne i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17.

169 Kommissionen har henvist til, at boeden, saafremt der ikke foreligger individuelle formildende omstaendigheder, skal fastsaettes paa grundlag af de kriterier, der gaelder for overtraedelsen som helhed (beslutningens betragtning 167, 168 og 169). Disse kriterier er relevante og i tilstraekkeligt omfang naevnt i beslutningen. De svarer til eller er endog identiske med kriterier, som Domstolen og Retten i en raekke sager har godkendt (Rettens domme vedroerende polypropylen-beslutningen, bl.a. dom af 24.10.1991, sag T-1/89, Rhône-Poulenc mod Kommissionen, Sml. II. s, 867). De kriterier, der er lagt til grund for overtraedelsen som helhed, skal anvendes paa hver enkelt adressats omsaetning.

170 I den foreliggende sag kunne overtraedelsens grovhed og varighed begrunde et hoejt generelt boedeniveau. I denne forbindelse har Kommissionen sammenlignet beslutningen med polypropylen-beslutningen, hvor den gennemsnitlige boedesats var 4%, med standardboeder paa 4-5%. Det lidt hoejere boedeniveau i den foreliggende sag er berettiget, fordi overtraedelsen - til forskel fra situationen i polypropylen-beslutningen - fandt sted paa et tidspunkt, hvor sektoren som helhed var rentabel, og fordi kartellet i vidt omfang naaede sine maal. Kommissionen har endvidere anfoert, at Retten tilsyneladende fandt, at boederne i polypropylen-beslutningen kunne have vaeret endnu hoejere, idet den bemaerkede, at overtraedelsens grovhed fuldt ud begrundede boederne (Rettens dom af 24.10.1991, sag T-3/89, Atochem mod Kommissionen, Sml. II, s. 1177, praemis 229).

171 Kommissionen har understreget, at de virksomheder, der er adressater for den i naervaerende sag omhandlede beslutning, ikke har draget den laere af polypropylen-beslutningen, der blev offentliggjort i august 1986, at de var forpligtede til at overholde loven. Virksomhederne traf tvaertimod foranstaltninger med henblik paa at skjule deres handlinger, ligesom de udtaenkte andre forklaringer paa de faktiske forhold, der blev konstateret paa markedet.

172 Sagsoegeren blev paalagt en boede, fordi selskabet var Reed P & B, ophavsmanden til overtraedelsen, og fordi overtraedelsen fortsatte, selv efter at SCA-koncernen kom ind i billedet. Sagsoegeren kan foelgelig ikke betragtes som en uskyldig tilskuer.

173 Kommissionen har endelig understreget, at hvis en virksomhed er lille, er dens boede lille i absolutte tal.

Rettens bemaerkninger

174 Retten finder, at anbringendets foerste og andet led boer behandles under ét.

175 I medfoer af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 kan Kommissionen ved beslutning paalaegge virksomheder, der forsaetligt eller uagtsomt overtraeder bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 1, boeder paa mindst 1 000 og hoejst 1 000 000 ECU, idet sidstnaevnte beloeb dog kan forhoejes til 10% af omsaetningen i det sidste regnskabsaar i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtraedelsen. Ved fastsaettelsen af boedens stoerrelse skal der tages hensyn til baade overtraedelsens grovhed og dens varighed. Det fremgaar saaledes af Domstolens praksis, at overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning (kendelsen i sagen SPO m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 54).

176 De faktorer, der skal tages hensyn til ved bedoemmelsen af overtraedelsens grovhed, kan f.eks. vaere antallet og vaerdien af de varer, som overtraedelsen omfatter, virksomhedens stoerrelse og dens oekonomiske betydning og som foelge heraf i hvor hoej grad, den kunne paavirke markedet. Foelgelig er det paa den ene side rimeligt ved fastsaettelsen af boeden at tage hensyn dels til virksomhedens samlede omsaetning, som giver et om end omtrentligt og ufuldstaendigt indtryk af virksomhedens stoerrelse og oekonomi, dels til den del af omsaetningen, som vedroerer de varer, som er genstand for overtraedelsen, og som altsaa kan indicere omfanget af overtraedelsen. Det fremgaar paa den anden side heraf, at der ikke skal tillaegges et enkelt af disse momenter urimelig betydning i forhold til de andre skoensfaktorer, og en passende boede kan derfor kun fastsaettes paa grundlag af en enkel beregning med udgangspunkt i den samlede omsaetning (jf. dommen i sagen Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 120 og 121).

177 I den foreliggende sag har Kommissionen fastsat det generelle boedeniveau under hensyn til overtraedelsens varighed (beslutningens betragtning 167) samt ud fra foelgende overvejelser (betragtning 168):

»- Hemmelige aftaler om prisfastsaettelse og opdeling af markeder er efter selve deres beskaffenhed staerkt konkurrencebegraensende.

- Kartellet daekkede stort set hele Faellesskabets omraade.

- EF-markedet for karton er en betydningsfuld industrisektor, der repraesenterer indtil 2 500 mio. ECU hvert aar.

- De virksomheder, der deltog i overtraedelsen, tegner sig for stort set hele markedet.

- Kartellet blev drevet i form af et system med regelmaessige, institutionaliserede moeder, som havde til formaal at regulere markedet for karton i EF i de mindste enkeltheder.

- Der blev taget omhyggelige skridt til at skjule den sande beskaffenhed og det sande omfang af de hemmelige aftaler (manglen paa officielle moedereferater eller dokumentation vedroerende PWG og JMC; deltagerne blev tilskyndet til ikke at tage referat; tidspunkterne for og raekkefoelgen, i hvilken prisstigningerne blev annonceret, blev iscenesat, saaledes at man var i stand til at haevde, at man blot 'fulgte efter', osv.).

- Kartellet var meget succesfuldt med hensyn til opnaaelse af sine maal«.

178 Der erindres om, at der ved boedeberegningen blev anvendt grundsatser paa henholdsvis 9% for kartellets »hovedmaend« og 7,5% for dets »almindelige medlemmer« (jf. ovenfor, praemis 125).

179 Det understreges for det foerste, at Kommissionen ved fastlaeggelsen af det generelle boedeniveau kan tage hensyn til, at aabenbare overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler fortsat er relativt hyppige, hvorfor den har adgang til at forhoeje boedeniveauet for at forstaerke deres forebyggende virkning. Den omstaendighed, at Kommissionen tidligere har paalagt boeder af en bestemt stoerrelsesorden i tilfaelde af visse typer overtraedelser, kan ikke beroeve den muligheden for at forhoeje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er noedvendigt for at gennemfoere Faellesskabets konkurrencepolitik (jf. bl.a. de ovennaevnte domme i sagerne Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, praemis 105-108, og ICI mod Kommissionen, praemis 385).

180 Kommissionen har for det andet med rette haevdet, at der som foelge af sagens saerlige omstaendigheder ikke kan foretages en umiddelbar sammenligning mellem det generelle boedeniveau i denne beslutning og det boedeniveau, Kommissionen har anvendt i sin hidtidige beslutningspraksis, herunder navnlig i polypropylen-beslutningen, som efter Kommissionens egen opfattelse er den, der bedst kan sammenlignes med den foreliggende sag. Til forskel fra polypropylen-beslutningen er der i den foreliggende sag generelt ikke taget hensyn til formildende omstaendigheder ved fastsaettelsen af det generelle boedeniveau. De forholdsregler, der blev truffet med henblik paa at skjule det ulovlige samarbejde, viser, at virksomhederne fuldt ud var vidende om, at deres adfaerd var ulovlig. Kommissionen kunne derfor tillaegge disse foranstaltninger betydning ved sin vurdering af overtraedelsens grovhed, idet de maa anses som en saerlig skaerpende omstaendighed ved overtraedelsen, der karakteriserer denne i forhold til de overtraedelser, som Kommissionen tidligere har fastslaaet.

181 Retten laegger for det tredje vaegt paa, at overtraedelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, var langvarig og aabenbar, uanset den advarsel, der maa antages at ligge i Kommissionen hidtidige beslutningspraksis, herunder polypropylen-beslutningen.

182 Af disse grunde finder Retten, at de kriterier, der er anfoert i beslutningens betragtning 168, kan begrunde det generelle boedeniveau, som Kommissionen har fastsat.

183 Retten kan i denne forbindelse ikke tiltraede sagsoegerens argument om, at der ikke blev taget hensyn til Colthrop's stoerrelse og oekonomiske styrke, idet Colthrop's samlede omsaetning i 1990 var identisk med virksomhedens omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i samme aar.

184 For det foerste tog Kommissionen hensyn til de ovennaevnte kriterier for vurdering af grovheden. For det andet er Kommissionen ikke ved sin bedoemmelse af overtraedelsens grovhed forpligtet til at tage hensyn til forholdet mellem en virksomheds samlede omsaetning og den del af omsaetningen, som hidroerer fra de varer, der er genstand for overtraedelsen (dommen i sagen Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 121, og kendelsen i sagen SPO m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 54).

185 Eftersom det indbyrdes forhold mellem boederne skal fastsaettes paa grundlag af omsaetningen i de virksomheder, der er impliceret i samme overtraedelse, er Kommissionen berettiget til at beregne boederne til de enkelte virksomheder ved at anvende den relevante procentsats paa en identisk referenceomsaetning i de beroerte virksomheder, saaledes at de tal, der fremkommer, er saa sammenlignelige som muligt.

186 Anbringendets foerste og andet led maa foelgelig forkastes.

187 Anbringendets tredje led, der bygger paa den antagelse, at sagsoegeren var en »uskyldig tilskuer«, maa ligeledes forkastes. Der skal i denne forbindelse blot erindres om, at Retten har fastslaaet, at Kommissionen var berettiget til at rette beslutningen til sagsoegeren.

188 Anbringendet maa herefter forkastes i det hele.

D - Anbringendet om, at paalaeggelsen af en boede til sagsoegeren var i strid med artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, artikel 6, stk. 2, i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder af 4. november 1950 samt det grundlaeggende billighedsprincip

189 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen ved at paalaegge selskabet en boede har handlet i strid med artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, artikel 6, stk. 2, i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder af 4. november 1950 samt det grundlaeggende billighedsprincip. Til stoette for denne antagelse har selskabet navnlig henvist til sin argumentation vedroerende anbringendet om, at det ikke var den rette adressat for beslutningen. Det konkluderer saaledes, at det uforskyldt er blevet paalagt en boede.

190 Det bemaerkes, at beslutningen med rette blev rettet til sagsoegeren, og at sagsoegeren ikke har bestridt den overtraedelse, der laegges selskabet til last. Sagsoegeren kan derfor ikke haevde, at selskabet uforskyldt er blevet paalagt en boede.

191 Dette anbringende kan derfor heller ikke tiltraedes.

E - Anbringendet om en tilsidesaettelse af begrundelsespligten i relation til boederne

Parternes argumenter

192 Sagsoegeren har henvist til, at selskabet foerst fik kendskab til visse vaesentlige aspekter af Kommissionens begrundelse og kriterier for boedeudmaalingen gennem en optagelse af den pressekonference, der blev holdt paa dagen for vedtagelsen af beslutningen af det medlem af Kommissionen, der er ansvarlig for konkurrencepolitikken. Selv om retspraksis ikke kraever, at Kommissionen offentliggoer de noejagtige beregninger af de boeder, der paalaegges de enkelte selskaber, betyder dette ikke, at begrundelsen ikke skal vaere gennemskuelig.

193 Da beregningerne og den »nedsaettelsespolitik«, der fandt anvendelse i den foreliggende sag blev meddelt pressen, burde disse oplysninger ogsaa have vaeret indeholdt i beslutningen. Sagsoegeren havde saaledes ikke vaeret i stand til at fremfoere sine argumenter vedroerende den forskelsbehandling, selskabet blev udsat for, hvis det ikke ad uofficielle kanaler havde erfaret, at der fandtes en optagelse af pressekonferencen.

194 Kommissionen har henvist til, at begrundelsen for den foreliggende beslutning er lige saa detaljeret for saa vidt angaar boederne som de beslutninger, der er blevet godkendt i andre sager, bl.a. de saakaldte »polypropylen-domme« (jf. f.eks. dommen i sagen Rhône-Poulenc mod Kommissionen, a.st.). Som sagsoegeren selv har erkendt, er Kommissionen ikke forpligtet til at anvende en bestemt matematisk formel ved boedefastsaettelsen, da dette kunne forlede virksomhederne til paa forhaand at beregne de fordele, de kunne opnaa ved at begaa en overtraedelse (jf. Rettens dom af 12.12.1991, sag T-30/89, Hilti mod Kommissionen, Sml. II, s. 1439).

Rettens bemaerkninger

195 Ifoelge fast retspraksis har pligten til at begrunde en individuel beslutning til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget (jf. f.eks. Rettens dom af 11.12.1996, sag T-49/95, Van Megen Sports mod Kommissionen, Sml. II, s. 1799, praemis 51).

196 Omfanget af begrundelsespligten skal, for saa vidt angaar en beslutning som den foreliggende, hvorved flere virksomheder paalaegges boeder for en overtraedelse af de faellesskabsretlige konkurrenceregler, afgoeres under hensyn til, at overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkni