ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – bedømmelse af gyldigheden – fastslåelse af ugyldigheden af fællesskabsbestemmelser, som er sammenlignelige med dem, som Domstolen allerede har erklæret ugyldige – nationale retters manglende beføjelse – pligt til forelæggelse

(Art. 230 EF, art. 234, stk. 3, EF og art. 241 EF)

2. Landbrug – fælles markedsordning – sukker – handel med tredjelande – tillægsimporttold – fastsættelse på grundlag af cif-importprisen – forpligtelse for importøren til at fremsende en anmodning – fastsættelse på grundlag af den repræsentative pris – ugyldighed

(Kommissionens forordning nr. 1423/95, art. 1, stk. 2, og art. 4, stk. 1 og 2)

Sammendrag

1. Ved artikel 234, stk. 3, EF pålægges det en national ret, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres, at forelægge Domstolen et spørgsmål vedrørende gyldigheden af bestemmelser i en forordning, selv når lignende bestemmelser i en anden, sammenlignelig forordning allerede er blevet erklæret ugyldige af Domstolen. De nationale retter er således ikke beføjet til selv at fastslå ugyldigheden af retsakter fra Fællesskabets institutioner.

På trods af, at undtagelser fra reglen om, at de nationale retter ikke har beføjelse til selv at fastslå ugyldigheden af fællesskabsretsakter, under bestemte betingelser kan finde anvendelse i sager om foreløbige forholdsregler, kan den fortolkning, som er lagt til grund i dommen i sagen Cilfit m.fl. vedrørende fortolkningsspørgsmål, ikke udstrækkes til spørgsmål om gyldigheden af fællesskabsretsakter.

Dette skyldes for det første kravet om en ensartet anvendelse af fællesskabsretten. Dette krav er af særlig betydning, når der rejses tvivl om gyldigheden af en fællesskabsretsakt. Meningsforskelle hos retterne i medlemsstaterne med hensyn til gyldigheden af fællesskabsretsakter kan anfægte selve enheden af den fællesskabsretlige retsorden og anfægte det grundlæggende krav om retssikkerhed.

Det skyldes for det andet den nødvendige sammenhæng i den ordning med domstolsbeskyttelse, der er indført ved traktaten. Den præjudicielle forelæggelse vedrørende gyldighedsspørgsmål udgør – på samme måde som annullationssøgsmål – en kontrolmulighed vedrørende lovligheden af fællesskabsretsakter. Traktaten har dels ved artikel 230 EF og 241 EF, dels ved artikel 234 EF indført et fuldstændigt retsmiddel- og proceduresystem, hvormed Domstolen skal kunne kontrollere legaliteten af institutionernes retsakter.

(jf. præmis 17-19, 21, 22 og 25 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1423/95 om gennemførelsesbestemmelser for import af sukkerprodukter, undtagen melasse, er ugyldige, for så vidt som de bestemmer, at den heri nævnte tillægstold i princippet fastsættes på grundlag af den repræsentative pris, der er omhandlet i denne forordnings artikel 1, stk. 2, og bestemmer, at denne told kun fastsættes på grundlag af cif-importprisen for den pågældende sending, hvis importøren anmoder herom.

(jf. præmis 32 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter – skatte- og afgiftsfritagelse for Fællesskaberne – aftale om Den Europæiske Centralbanks hjemsted – tilbagebetaling af omsætningsafgift hidrørende fra levering af goder og andre ydelser i forbindelse med transaktioner, der er bestemt til tjenestebrug for banken – betingelse – særskilt faktureret – klar og præcis betingelse

(Protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 3, stk. 2)

2. De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter – skatte- og afgiftsfritagelse for Fællesskaberne – tilbagebetaling af indirekte skatter og afgifter – anvendelse på omsætningsafgift hidrørende fra levering af goder og andre ydelser – betingelse – særskilt faktureret – lovlighed – råderum for fællesskabsinstitutionerne og medlemsstaterne ved indgåelsen af gennemførelsesaftaler på området for tilbagebetaling

(Protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 3, stk. 2)

Sammendrag

1. Artikel 8, stk. 1, i aftalen af 18. september 1998 indgået mellem Forbundsrepublikken Tysklands regering og Den Europæiske Centralbank om institutionens hjemsted lader udtrykkeligt og utvetydigt tilbagebetalingen af omsætningsafgift hidrørende fra levering af goder og andre ydelser i forbindelse med transaktioner, der er bestemt til tjenestebrug for banken, afhænge af den betingelse, at denne afgift er blevet »særskilt faktureret« til banken. Selv om det principielt er muligt at fortolke en aftalebestemmelse »i lyset af« den retlige sammenhæng, hvori bestemmelsen indgår, for at afklare en tvetydighed i formuleringen, kan en sådan fortolkning ikke få det resultat, at enhver effektiv virkning af bestemmelsens klare og præcise ordlyd trækkes tilbage.

(jf. præmis 31)

2. Betingelsen i artikel 8, stk. 1, i aftalen af 18. september 1998 indgået mellem Forbundsrepublikken Tysklands regering og Den Europæiske Centralbank om institutionens hjemsted om, at omsætningsafgift hidrørende fra levering af goder og andre ydelser i forbindelse med transaktioner, der er bestemt til tjenestebrug for banken, skal være »særskilt faktureret« til banken for at blive tilbagebetalt af medlemsstaten, er hverken i modstrid med formålet med eller ordlyden af artikel 3, stk. 2, i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, hvorefter medlemsstaterne skal eftergive eller tilbagebetale indirekte skatter og afgifter, der indgår i prisen for større indkøb, der er foretaget af Fællesskaberne til tjenestebrug. Denne bestemmelse indeholder blot bestemmelser om, at der skal træffes »egnede forholdsregler« med henblik på tilbagebetaling af afgifter, og dette kun for så vidt angår »større indkøb« og »hver gang det er muligt«. Der tildeles således fællesskabsinstitutionerne samt medlemsstaterne et vist råderum ved indgåelsen af aftaler vedrørende gennemførelsen af protokollens artikel 3, stk. 2.

(jf. præmis 32)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – retsakter, der kan være genstand for søgsmål – retsakter, der tilsigter at skabe retsvirkninger – retsakter vedrørende datoen for de nye udgifters støtteberettigelse i forbindelse med ændringen af programmeringsdokumenterne for Fællesskabets strukturindgreb – ikke omfattet

(Art. 230 EF)

Sammendrag

Enhver af institutionerne vedtagen bestemmelse, som er bestemt til at afføde retsvirkninger, uanset dens art eller form, kan gøres til genstand for annullationssøgsmål. Dette er ikke tilfældet for en retsakt, som Kommissionen har vedtaget inden for rammerne af de indgreb, der er fastsat i forbindelse med strukturfondene, og som vedrører datoen for de nye udgifters støtteberettigelse i forbindelse med ændringen af programmeringsdokumenterne, hvori der anvendes formuleringen, »at [det] foreslås, at der indføres følgende regler«, idet henvisningen til begrebet forslag netop udgør en klar angivelse af, at dokumentet efter sit indhold ikke tilsigter at have retsvirkninger. Omdelingen til medlemsstaterne af det pågældende dokument skete i øvrigt efter forudgående udtrykkeligt udsagn fra Kommissionen om, at et sådant dokument var internt, at det ikke altid var endeligt, og at det blot gengav opfattelsen i Kommissionens tjenestegrene.

Det samme er tilfældet for så vidt angår de tre notater fra Kommissionen herom, som er meddelt de nationale myndigheder. De omhandlede notater henviser således for det første blot til den samme retsakt, som ikke selv tilsigter at have retsvirkninger. For det andet er notaterne blevet fremsendt af Kommissionen inden for rammerne af den skriftlige konsultationsprocedure vedrørende ændringerne af programtillæggene, som var indledt af de pågældende overvågningsudvalg. Det fremgår imidlertid af bestemmelserne i artikel 15, stk. 6, sammenholdt med artikel 34, stk. 3, og artikel 35 i forordning nr. 1260/1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene, at Kommissionen inden for rammerne af en sådan procedure alene har en rådgivende funktion og ikke har beføjelse til at vedtage retligt bindende retsakter, medmindre de eventuelle ændringer vedrører elementerne i beslutningen om at yde støtte fra strukturfondene i henhold til den nævnte forordnings artikel 34, stk. 3, hvilket imidlertid ikke er gjort gældende i nærværende sag.

(jf. præmis 19 og 21-28)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – sektorbestemt kørselsforbud for lastbiler over 7,5 tons, der transporterer visse varer – ulovligt – begrundelse – miljøbeskyttelse

(Art. 28 EF og 29 EF)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF og 29 EF, når den med det formål at sikre luftens kvalitet inden for det pågældende område vedtager en ordning, der indeholder et forbud mod kørsel med lastbiler over 7,5 tons, som transporterer visse varer, på en strækning af en hovedvej, der udgør en af de vigtigste landforbindelser mellem visse medlemsstater.

Et sådant forbud hindrer de frie varebevægelser og navnlig den frie transit af varer og må anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, der er uforenelig med fællesskabsrettens forpligtelser i henhold til artikel 28 EF og 29 EF, medmindre foranstaltningen er objektivt begrundet.

En sådan ordning kan ikke begrundes med tvingende miljøbeskyttelseshensyn, når det ikke er godtgjort, at det tilstræbte formål ikke kunne opfyldes ved anvendelse af andre midler, som i mindre grad begrænsede den frie bevægelighed.

(jf. præmis 66, 69, 71, 87, 89 og 95 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles handelspolitik – samhandel med tredjelande – embargo mod Den Føderative Republik Jugoslavien (Serbien og Montenegro – forordning nr. 1432/92

[Rådets forordning nr. 1432/92, art. 1, litra d)]

Sammendrag

Artikel 1, litra d), i forordning nr. 1432/92 om forbud mod handel mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikkerne Serbien og Montenegro skal fortolkes således, at erhvervsmæssig personbefordring ind og ud af Republikkerne Serbien og Montenegro, udført som trafik med benyttelse af flere transportmidler, var forbudt.

Ved »trafik med benyttelse af flere transportmidler« skal forstås personbefordring ind og ud af embargoområdet via et samarbejde mellem en virksomhed, der er hjemmehørende i en medlemsstat, og en anden, der er hjemmehørende i embargoområdet, hvor førstnævnte virksomhed udfører transporten til eller fra et område ved grænsen og sidstnævnte den videre transport ind i eller ud af embargoområdet (med omstigning).

(jf. præmis 36 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling

(EØF-traktaten, art. 48 (senere EF-traktatens art. 48 EF, efter ændring nu art. 39 EF))

Sammendrag

EØF-traktatens artikel 48 (senere EF-traktatens artikel 48, efter ændring nu artikel 39 EF) skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, der ikke tillader fysiske personer, som oppebærer lønindtægter i en medlemsstat, hvor de er undergivet ubegrænset skattepligt, med henblik på fastsættelsen af skatteprocenten for de nævnte indtægter i denne stat at anmode om medregning af tab af lejeindtægt knyttet til et hus til boligformål, som de personligt anvender til dette formål, og som er beliggende i en anden medlemsstat, hvorimod positive lejeindtægter knyttet til et sådant hus ville kunne medregnes.

(jf. præmis 41 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – levering af goder – tjenesteydelser

(Rådets direktiv 77/388, art. 2, nr. 1, art. 4, stk. 1 og 2, art. 5, stk. 1, og art. 6, stk. 1)

Sammendrag

Transaktioner udgør leveringer af goder eller tjenesteydelser og økonomisk virksomhed i den forstand, hvori disse udtryk er anvendt i artikel 2, nr. 1, artikel 4, stk. 1 og 2, artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 95/7, når de opfylder de objektive kriterier, som disse begreber er baseret på, selv om de gennemføres alene med det formål at opnå en afgiftsfordel, uden erhvervsmæssigt sigte i øvrigt.

Begreberne afgiftspligtig person og økonomisk virksomhed samt levering af goder og tjenesteydelser, som definerer de afgiftspligtige transaktioner i henhold til sjette direktiv, har nemlig alle en objektiv karakter, og de finder anvendelse uafhængigt af de pågældende transaktioners formål og resultater. I så henseende vil en forpligtelse for skatte- og afgiftsmyndighederne til at gennemføre undersøgelser med henblik på at fastslå den afgiftspligtiges hensigt være i strid med det fælles merværdiafgiftssystems formål, som er at garantere retssikkerheden og lette de handlinger, som er forbundet med merværdiafgiftens anvendelse, ved at lægge vægt på den pågældende transaktions objektive karakter, bortset fra undtagelsestilfælde.

Selv om de ovennævnte objektive kriterier ganske vist ikke kan anses for opfyldt i tilfælde af afgiftssvig, f.eks. ved hjælp af urigtige angivelser eller ved udstedelsen af ulovlige fakturaer, ændrer dette dog intet ved, at spørgsmålet om, hvorvidt den konkrete transaktion foretages udelukkende med det formål at opnå en afgiftsfordel, er uden enhver relevans med hensyn til at afgøre, om den udgør en levering af goder eller tjenesteydelser, og om den må anses for økonomisk virksomhed.

(jf. præmis 47-49, 51 og 53 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie kapitalbevægelser – restriktioner

(EF-traktaten, artikel 73 B (nu artikel 56 EF))

Sammendrag

Traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF) skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats bestemmelser, hvorefter arven efter en statsborger fra denne stat, som er flyttet til udlandet og mindre end ti år efter fraflytningen er afgået ved døden, beskattes, som om denne statsborger havde beholdt sin bopæl i staten, dog med ret til en nedsættelse svarende til de arveafgifter, der er opkrævet i andre stater.

Eftersom bestemmelserne fastsætter ens betingelser for beskatning af arv for statsborgere, der er flyttet til udlandet, og for statsborgere, som er forblevet i den omhandlede medlemsstat, afholder bestemmelserne således ikke førstnævnte borgere fra at foretage investeringer i denne medlemsstat fra en anden medlemsstat eller de sidstnævnte borgere fra at foretage investeringer i en anden medlemsstat fra vedkommende medlemsstat, og uanset hvor de omhandlede goder befinder sig, indebærer de nævnte bestemmelser heller ingen formindskelse af værdien af arven efter en statsborger, som er flyttet til udlandet.

Den forskelsbehandling, som måtte forekomme mellem statsborgere fra den omhandlede medlemsstat og statsborgere fra andre medlemsstater som følge af sådanne bestemmelser, henhører – i mangel af foranstaltninger med henblik på at indføre ensartede eller harmoniserede regler på fællesskabsplan – under den kompetence, som medlemsstaterne har til at definere kriterierne for fastlæggelse af deres respektive beskatningsbeføjelser enten gennem multilaterale eller bilaterale aftaler.

Desuden udgør en national bestemmelse, som afholder en statsborger, der ønsker at flytte sin bopæl til en anden stat, fra at flytte, og som dermed hindrer dennes ret til fri bevægelighed, ikke alene af denne grund en hindring for de frie kapitalbevægelser som omhandlet i traktatens artikel 73 B.

(jf. præmis 46, 47, 50 og 51 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – skattelovgivning

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF) og art. 58 (nu art. 48 EF))

Sammendrag

Traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) og artikel 58 (nu artikel 48 EF) er til hinder for en national lovgivning, som med hensyn til en filial af et selskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat, foreskriver en skattesats for overskud i denne filial, som er højere end skattesatsen for overskud i et datterselskab af et sådant selskab, når dette datterselskab udlodder sit overskud fuldt ud til sit moderselskab.

I henhold til traktatens artikel 52, stk. 1, andet punktum, har de erhvervsdrivende udtrykkeligt mulighed for frit at vælge, under hvilken juridisk form de vil udøve virksomhed i en anden medlemsstat, og denne valgmulighed må ikke begrænses af diskriminerende skattebestemmelser. Friheden til at vælge den mest hensigtsmæssige retsform har således til formål at gøre det muligt for selskaber, der har deres hjemsted i en medlemsstat, at åbne en filial i en anden medlemsstat for dér at udøve deres virksomhed på samme betingelser som dem, der gælder for datterselskaber. Afslaget på at anvende den nedsatte skattesats på filialerne gør det mindre attraktivt for selskaber, der har deres hjemsted i andre medlemsstater, at udøve etableringsfriheden gennem en filial og begrænser derfor friheden til at vælge den mest hensigtsmæssige retsform for udøvelse af virksomhed i en anden medlemsstat.

Det tilkommer den nationale ret at vurdere, hvilken skattesats der skal anvendes på overskud i en filial, i forhold til den samlede skattesats, som ville have fundet anvendelse ved udlodning af overskud fra et datterselskab til sit moderselskab.

(jf. præmis 14, 15, 17, 31 og 37 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – medlemsstaternes mulighed for at fritage leveringer af goder, der er importeret i henhold til en ordning for midlertidig indførsel, og de hermed forbundne tjenesteydelser

[Rådets direktiv 77/388, art. 2, nr. 1, art. 5, stk. 4, litra c), art. 12, stk. 3, og art. 16, stk. 1]

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 2, nr. 1, artikel 5, stk. 4, litra c), artikel 12, stk. 3, og artikel 16, stk. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 1999/49/EF, når den anvender en reduceret merværdiafgiftssats på auktionsholderes kommission ved auktionssalg af kunstværker, antikviteter og samlerobjekter, importeret i henhold til en ordning for midlertidig indførsel.

Der skal nemlig i auktionsprisen – med henblik på at afgiftspålægge såvel indførslen som auktionssalget i henhold til betingelserne i sjette direktivs artikel 16, stk. 1 – sondres mellem den del, der svarer til auktionsholderens kommission, og den del, der svarer til toldværdien af det indførte gode. Den førstnævnte udgør afgiftsgrundlaget for auktionssalg, beregnet i henhold til sjette direktivs artikel 26a og ansat til den i direktivets artikel 12, stk. 3, litra a), fastsatte normalsats, mens den sidstnævnte svarer til toldværdien af varer, der pålægges merværdiafgift ved indførslen og ansættes til en nedsat effektiv sats, som i medfør af det nævnte direktivs artikel 11, punkt B, stk. 6, finder anvendelse på den omhandlede medlemsstat.

(jf. præmis 43 og 51 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – protokol om integration af Schengen-reglerne – konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen – de nationale myndigheders anvendelse

2. Fri bevægelighed for personer – undtagelser – hensynet til den offentlige orden

(Rådets direktiv 64/221, art. 1-3)

Sammendrag

1. Den omstændighed, at en administrativ praksis er i overensstemmelse med bestemmelserne i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen, gør det kun muligt at begrunde de kompetente nationale myndigheders handlinger, for så vidt som anvendelsen af de pågældende bestemmelser er forenelig med fællesskabsbestemmelserne om den frie bevægelighed for personer.

(jf. præmis 35)

2. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 1-3 i direktiv 64/221 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, når den nægter henholdsvis indrejse og visum med henblik på indrejse til de kontraherende stater i Schengen-aftalen til en tredjelandsstatsborger, der er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat, alene fordi vedkommende var indberettet som uønsket i Schengen-informationssystemet, uden først at have undersøgt, om denne persons tilstedeværelse udgjorde en virkelig, aktuel og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod et grundlæggende samfundshensyn.

Indberetningen i Schengen-informationssystemet af en tredjelandsstatsborger, der er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat, er ganske vist et indicium for, at der er et forhold, som begrunder, at indrejse i Schengen-området nægtes ham. Dette indicium skal imidlertid understøttes af oplysninger, der gør det muligt for den medlemsstat, der konsulterer Schengen-informationssystemet – inden indrejse i Schengen-området nægtes – af fastslå, at den pågældendes tilstedeværelse i dette område udgør en sådan trussel.

I forbindelse med denne undersøgelse følger det af det princip om loyalt samarbejde, der ligger til grund for Schengen-reglerne, og som indebærer, at den stat, der konsulterer Schengen-informationssystemet, tager behørigt hensyn til de oplysninger, der er afgivet af den indberettende stat, ligeledes, at sidstnævnte skal stille yderligere oplysninger til rådighed for førstnævnte, som gør det muligt for denne konkret at vurdere størrelsen af den trussel, som den indberettede person kan udgøre.

Under alle omstændigheder må svarfristen på en anmodning om oplysninger ikke være længere, end hvad der er rimeligt, henset til de konkrete omstændigheder, som kan vurderes forskelligt, alt efter om der er tale om en anmodning om visum eller om grænsepassage. I sidstnævnte tilfælde er det nødvendigt, at de nationale myndigheder, som – efter at have konstateret, at en tredjelandsstatsborger, der er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat, er indberettet som uønsket i Schengen-informationssystemet – anmoder om supplerende oplysninger fra den indberettende stat, hurtigt modtager oplysninger fra sidstnævnte.

(jf. præmis 53, 55, 56, 58 og 59 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner

(Art. 43 EF og 49 EF)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – anerkendelse af eksamens- og kvalifikationsbeviser ─ direktiv 92/51

(Rådets direktiv 92/51)

Sammendrag

1. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF og 49 EF, såfremt den pålægger udenlandske private vagtselskaber en række betingelser for, at de kan udøve deres virksomhed på det nationale område, nemlig en forpligtelse til:

– at være en juridisk person

– at have en bestemt mindste selskabskapital

– at deponere en sikkerhed i et spansk organ

– at have et mindste antal ansatte, for så vidt som det pågældende selskab udøver sin virksomhed inden for andre områder end transport og distribution af sprængstof

– at personalet generelt skal være indehavere af en særlig administrativ tilladelse, der er udstedt af de nationale myndigheder.

(jf. præmis 31, 36, 41, 48, 50, 55 og 56 samt domskonkl.)

2. En medlemsstat, som ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre anerkendelsen af kursusbeviser for erhvervsmæssige kvalifikationer med henblik på at udøve virksomhed som privatdetektiv, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til direktiv 92/51 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48.

(jf. præmis 65 og domskonkl.)