Overholdelsen af retssikkerhedsprincippet kræver ligeledes, at institutionerne principielt skal undgå uoverensstemmelser, der kan opstå i forbindelse med gennemførelsen af de forskellige bestemmelser i EU-retten, og det navnlig hvor disse bestemmelser har det samme formål, såsom at forhindre konkurrencefordrejning på fællesmarkedet. På statsstøtteområdet kræver retssikkerhedsprincippet i denne forbindelse, at når Kommissionen i strid med den påpasselighedsforpligtelse, som påhviler den, har skabt en uklar retsstilling som følge af indførelsen af elementer af usikkerhed og manglende klarhed i den gældende lovgivning kombineret med, at den gennem længere tid har undladt at reagere på trods af sit kendskab til den pågældende støtte, påhviler det Kommissionen at afklare den nævnte retsstilling, inden den kan tage skridt til tilbagesøgning af den allerede ydede støtte.

Retssikkerhedsprincippet udgør et generelt EU-retligt princip, der skal sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhører under EU-retten. I den forbindelse er det væsentligt, at institutionerne overholder princippet om, at der ikke må ændres i en retsakt, der er vedtaget af dem, og som påvirker den retlige og faktiske stilling hos de retssubjekter, der er berørt deraf, hvorfor sådanne retsakter kun kan ændres under overholdelse af de gældende kompetence- og procedureregler.

Proceduren i artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, som tildelte Rådet en beføjelse til med enstemmighed på forslag af Kommissionen at kunne give en medlemsstat tilladelse til at indføre andre fritagelser eller lempelser af punktafgiften end dem, der er fastsat i direktivet, hvis særlige politiske hensyn taler herfor, har et formål og et anvendelsesområde, der er forskellige fra dem i den ordning, der er indført i artikel 88 EF.

En beslutning fra Rådet, der i overensstemmelse med dette direktivs artikel 8, stk. 4, giver en medlemsstat tilladelse til at indføre fritagelser for punktafgifter, kan derfor ikke have til følge, at Kommissionen bliver forhindret i at udøve de kompetencer, som traktaten tildeler den, og følgelig i at indlede den procedure, der er fastsat i artikel 88 EF med henblik på at undersøge, om denne fritagelse udgør statsstøtte, og i givet fald at vedtage en beslutning, hvorved det fastslås, at der foreligger en sådan støtte.

Den omstændighed, at Rådets bemyndigelsesbeslutninger indrømmer fuldstændige fritagelser for punktafgift ved at fastsætte præcise betingelser af geografisk og tidsmæssig art, og at disse sidstnævnte bliver strengt overholdt af medlemsstaterne, er i øvrigt uden betydning for kompetencefordelingen mellem Rådet og Kommissionen og kan således ikke hindre Kommissionen i at udøve sine kompetencer.

Det følger heraf, at Kommissionen ikke tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og princippet om formodningen om, at institutionernes retsakter er lovlige og har effektiv virkning, og end ikke artikel 8, stk. 5, i direktiv 92/81 ved – uden forinden at indlede den i artikel 8, stk. 5, i direktiv 92/81 fastsatte procedure – at iværksætte den i artikel 88 EF fastsatte procedure med henblik på at undersøge, om en punktafgiftsfritagelse udgør statsstøtte, og ved efter afslutningen af denne procedure at vedtage en beslutning, hvorved det fastsloges, at der forelå en sådan støtte, på trods af, at artikel 1, stk. 2, i beslutning 2001/224 om punktafgiftsnedsættelser og -fritagelser for visse mineralolier, når disse anvendes til særlige formål, udtrykkeligt tillod den pågældende medlemsstat at fortsætte med at anvende denne fritagelse. Rådets bemyndigelsesbeslutninger, der er vedtaget på forslag af Kommissionen, kan således kun have deres virkninger på det område, der er omfattet af reglerne om harmonisering af lovgivningerne om punktafgifter, og foregriber ikke virkningerne af en eventuel beslutning, som Kommissionen kan vedtage under udøvelsen af sine kompetencer på statsstøtteområdet.

(jf. præmis 65-67, 69 og 72)