Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser

(Art. 234 EF)

2. Socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – direktiv 2000/78

(Rådets direktiv 2000/78, art. 1)

3. Socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – direktiv 2000/78

[Rådets direktiv 2000/78, art. 2, stk. 1, og art. 3, stk. 1, litra c)]

4. Socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – direktiv 2000/78

(Rådets direktiv 2000/78, art. 1)

Sammendrag

1. Bedømmelsen af de faktiske omstændigheder inden for rammerne af en procedure i henhold til artikel 234 EF, som er baseret på en klar adskillelse mellem de nationale retters og Domstolens funktioner, henhører under den nationale rets kompetence. Det tilkommer ligeledes udelukkende den nationale ret, for hvilken en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retsafgørelse, som skal træffes, i lyset af den konkrete sag at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen. Når de forelagte spørgsmål vedrører fortolkningen af fællesskabsretten, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at træffe en afgørelse.

Domstolen er dog i særlige tilfælde, med henblik på at efterprøve sin egen kompetence, beføjet til at undersøge de omstændigheder, hvorunder den nationale domstol har forelagt sagen. Domstolen kan kun afslå at træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål fra en national ret, når det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af fællesskabsretten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål.

(jf. præmis 32 og 33)

2. En person, der er blevet afskediget af sin arbejdsgiver udelukkende på grund af sygdom, er ikke omfattet af den generelle ramme for bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af handicap, som er fastlagt ved Rådets direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv.

Selv om begrebet »handicap« som omhandlet i direktiv 2000/78 nemlig skal forstås således, at det omfatter en begrænsning, bl.a. som følge af fysiske, mentale eller psykiske skader, der hindrer, at vedkommende kan deltage i erhvervslivet, er en umiddelbar sidestilling af begreberne »handicap« og »sygdom« udelukket. Ved anvendelsen af begrebet »handicap« i direktivets artikel 1 har lovgiver bevidst valgt et udtryk, der adskiller sig fra »sygdom«. Desuden viser den betydning, som fællesskabslovgiver tillægger foranstaltningerne med henblik på at tilpasse arbejdspladsen afhængig af handicappet, at lovgiver har tænkt på situationer, hvor vedkommende er forhindret i at deltage i erhvervslivet i en lang periode. For at begrænsningen er omfattet af begrebet »handicap«, skal det derfor være sandsynligt, at den er af lang varighed.

Direktiv 2000/78 indeholder i alle tilfælde ingen angivelse af, om arbejdstagerne er beskyttet af forbuddet mod forskelsbehandling på grund af handicap, allerede når en sygdom indtræder.

(jf. præmis 43-47 og domskonkl. 1)

3. Forbuddet mod forskelsbehandling på grund af handicap i forbindelse med afskedigelse i artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, litra c), i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv er til hinder for en afskedigelse på grund af et handicap, hvis den henset til forpligtelsen til at foretage rimelige tilpasninger til fordel for handicappede ikke er berettiget i den omstændighed, at vedkommende ikke er kompetent, egnet og disponibel til at udføre de væsentlige funktioner i forbindelse med sin stilling.

(jf. præmis 51 og domskonkl. 2)

4. Sygdom i sig selv kan ikke anses for en grund, der sidestilles med de grunde, der er omfattet af forbuddet mod enhver form for forskelsbehandling i direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv.

Traktaten indeholder ikke et forbud mod forskelsbehandling på grundlag af sygdom i sig selv. For så vidt angår det almindelige princip om forbud mod forskelsbehandling er dette bindende for medlemsstaterne, når det nationale forhold, der er genstand for tvisten i hovedsagen, er omfattet af fællesskabsrettens anvendelsesområde. Det følger imidlertid ikke heraf, at anvendelsesområdet for direktiv 2000/78 ved analogi skal udvides ud over forskelsbehandling af de grunde, der er udtømmende opregnet i direktivets artikel 1.

(jf. præmis 54, 56 og 57 samt domskonkl. 3)