Sag C-196/02

Vasiliki Nikoloudi

mod

Organismos Tilepikoinonion Ellados AE

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Eirinodikeio Athinon)

»Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – EF-traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 117-120 er erstattet af artikel 136 EF – 143 EF) – direktiv 75/117/EØF – lige løn – direktiv 76/207/EØF – ligebehandling – deltidsansatte på ubestemt tid – udelukkelse fra en ordning om overgang til fastansættelse – beregning af anciennitet – bevisbyrde«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat C. Stix-Hackl fremsat den 29. april 2004

Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. marts 2005.

Sammendrag af dom

1. Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – lige løn – ligebehandling – national bestemmelse, hvorefter kun kvinder kan ansættes i en bestemt stilling – deltidsansættelse i henhold til en tidsubestemt kontakt – ingen direkte forskelsbehandling – senere udelukkelse af deltidsansatte arbejdstagere fra muligheden for fastansættelse – udelukkelse, der alene rammer kvinder – direkte forskelsbehandling – ulovligt i henhold til direktivets artikel 76/207 – omstændighed, der kan retfærdiggøre en sådan udelukkelse

(EF-traktaten, art. 119 (EF-traktatens art. 117-120 er erstattet af art. 136 EF – 143 EF); Rådets direktiv 76/207)

2. Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår – ligebehandling – overenskomstmæssig udelukkelse af midlertidigt deltidsansattes mulighed for fastansættelse – udelukkelse, der hovedsagelig rammer kvinder – indirekte forskelsbehandling – ulovligt, medmindre der foreligger objektive begrundelser – vurdering, der påhviler den nationale ret

(Rådets direktiv 76/207, art. 3)

3. Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår – ligebehandling – udelukkelse af deltidsansættelse ved anciennitetsberegningen – udelukkelse, der hovedsagelig rammer kvinder – indirekte forskelsbehandling – ulovligt, når der ikke foreligger objektive begrundelser – vurdering, der påhviler den nationale ret – forhold, der gør det lovligt at foretage en forholdsmæssig medregning af deltidsansættelse ved nævnte beregning

(Rådets direktiv 76/207)

4. Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår – ligebehandling – bevisbyrde, når der hverken forekommer direkte eller indirekte forskelsbehandling

(Rådets direktiv 97/80)

1. Traktatens artikel 119 og direktiv 76/207 om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår skal fortolkes således, at eksistensen og anvendelsen af en national bestemmelse, hvorefter det kun er kvinder, der ansættes som rengøringsassistenter i henhold til en tidsubestemt kontrakt om deltidsbeskæftigelse, ikke i sig selv udgør en direkte forskelsbehandling på grundlag af køn til skade for kvinder. Den herefter følgende udelukkelse af muligheden for fastansættelse ved en henvisning, der tilsyneladende er neutral med hensyn til arbejdstagerens køn, til en kategori af arbejdstagere, der i henhold til nationale bestemmelser med retsvirkning som en lov, udelukkende består af kvinder, udgør derimod en direkte forskelsbehandling på grundlag af køn, som omhandlet i direktiv 76/207. En sådan forskelsbehandling er kun udelukket, såfremt den karakteristiske omstændighed ved disse arbejdstageres situation er af en sådan art, at den objektivt med hensyn til fastansættelse adskiller dem fra de øvrige arbejdstagere, der kan fastansættes.

(jf. præmis 40 og domskonkl. 1)

2. Når en sådan udelukkelse, der foretages i henhold til kollektive overenskomster, rammer procentvis betydeligt flere kvinder end mænd, udgør den herved foretagne udelukkelse af midlertidigt ansat deltidspersonale fra at blive fastansat en indirekte forskelsbehandling. En sådan situation er i strid med artikel 3 i direktiv 76/207 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, medmindre forskelsbehandlingen mellem disse arbejdstagere og fuldtidsbeskæftigede arbejdstagere er begrundet i forhold, der intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om dette er tilfældet.

(jf. præmis 57 og domskonkl. 2)

3. En fuldstændig udelukkelse af medregningen af deltidsbeskæftigelse ved beregning af ancienniteten udgør, når den rammer procentvis flere kvinder end mænd, en indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn, der er i strid med direktiv 76/207, om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, medmindre udelukkelsen er begrundet i objektive faktorer, som intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om dette er tilfældet.

En forholdsmæssig medregning af deltidsbeskæftigelse ved nævnte beregning er også i strid med direktivet, medmindre arbejdsgiveren godtgør, at denne medregning er begrundet i faktorer, hvis objektivitet navnlig afhænger af det formål, der er tilstræbt med hensyntagen til ancienniteten, og såfremt det drejer sig om honorering af erhvervet erfaring, af forholdet mellem karakteren af den udøvede beskæftigelse og den erfaring, som udøvelsen heraf giver efter et vist antal udførte arbejdstimer.

(jf. præmis 66 og domskonkl. 3)

4. Når en arbejdstager gør gældende, at ligebehandlingsprincippet er blevet tilsidesat til skade for ham, og godtgør forhold, som giver anledning til at formode, at der foreligger en direkte eller indirekte forskelsbehandling, skal direktiv 97/80 om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn, fortolkes således, at det påhviler sagsøgte at godtgøre, at nævnte princip ikke er blevet tilsidesat.

(jf. præmis 75 og domskonkl. 4)