Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – national ret i artikel 234 EF’s forstand – begreb

(Art. 234 EF)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – arbejdstagere – anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed – direktiv 89/48 – begrebet »eksamensbevis«

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19; Rådets direktiv 89/48)

3. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – arbejdstagere – anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed – direktiv 89/48/EØF – egnethedsprøve

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19; Rådets direktiv 89/48)

Sammendrag

1. For at bedømme, om et organ, der forelægger en sag, er en ret i artikel 234 EF’s forstand, hvilket er et spørgsmål, som alene skal afgøres på grundlag af EU-retten, tager Domstolen en hel række forhold i betragtning, såsom om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt. Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission (øverste disciplinærkommission for advokater i Østrig), om hvilken det er ubestridt, at den virker som obligatorisk retsinstans, er således karakteriseret ved alle de nødvendige forhold for at kunne kvalificeres som en ret i artikel 234 EF’s forstand.

(jf. præmis 22 og 23)

2. Indehaveren af et kvalifikationsbevis, der er udstedt i værtslandet, kan påberåbe sig bestemmelserne i direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, som ændret ved direktiv 2001/19, for at få adgang til det lovregulerede advokaterhverv i denne medlemsstat, under forudsætning af at have bestået en egnethedsprøve, når kvalifikationsbeviset er udstedt for en postgymnasial uddannelse af mere end tre års varighed, og indehaveren også har et ligestillet kvalifikationsbevis udstedt i en anden medlemsstat for en supplerende uddannelse af mindre end tre års varighed, der har givet vedkommende adgang til i den sidstnævnte medlemsstat at optage det lovregulerede advokaterhverv, hvilket vedkommende rent faktisk udøvede dér på datoen for sin ansøgning om adgang til egnethedsprøven.

En sådan person er nemlig indehaver af et »eksamensbevis« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, litra a), i det ændrede direktiv 89/48. Det kvalifikationsbevis, som nævnte indehaver har fremlagt, og som er opnået i en anden medlemsstat, bekræfter navnlig, at den pågældende har opnået en supplerende kvalifikation i forhold til det bevis, der er opnået i værtslandet. Selv om det er rigtigt, at et kvalifikationsbevis, som attesterer erhvervsmæssige kvalifikationer, ikke kan sidestilles med et »eksamensbevis« i det ændrede direktiv 89/48’s forstand, uden at der helt eller delvist er opnået kvalifikationer inden for rammerne af uddannelsessystemet i den medlemsstat, som har udstedt dette kvalifikationsbevis, er dette ikke tilfældet for det omhandlede kvalifikationsbevis. Den omstændighed, at dette kvalifikationsbevis ikke er opnået for en erhvervsmæssig uddannelse på tre år fulgt i en anden medlemsstat, er i øvrigt uden betydning i denne henseende, idet direktivets artikel 1, litra a), første afsnit, ikke kræver, at den postgymnasiale uddannelse af mindst tre års varighed eller af tilsvarende varighed på deltid skal være udført i en anden medlemsstat end værtslandet.

(jf. præmis 32-36 og domskonkl. 1)

3. Direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, som ændret ved direktiv 2001/19, skal fortolkes således, at det er til hinder for, at de kompetente myndigheder i værtslandet afslår at give indehaveren af et kvalifikationsbevis, der er udstedt i værtslandet for en postgymnasial uddannelse af mere end tre års varighed, som også har et ligestillet kvalifikationsbevis udstedt i en anden medlemsstat for en supplerende uddannelse af mindre end tre års varighed, der har givet vedkommende adgang til i den sidstnævnte medlemsstat at optage det lovregulerede advokaterhverv, hvilket vedkommende rent faktisk udøvede dér, adgang til egnethedsprøven til udøvelse af advokaterhvervet, når den pågældende ikke kan fremlægge bevis for at have gennemført den praktiske uddannelse, som kræves i henhold til værtslandets lovgivning.

(jf. præmis 36 og 41 samt domskonkl. 2)