ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Skal direktiv 93/13 fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den spanske, der ikke gør det muligt ex officio inden indledningen af den efterfølgende fuldbyrdelsessag at prøve fuldbyrdelsesgrundlaget — et dekret, der er afsagt af justitssekretæren, og som afslutter betalingspåkravsproceduren — eller spørgsmålet, om der foreligger urimelige vilkår i den kontrakt, der udgjorde grundlaget for afsigelsen af det dekret, der begæres fuldbyrdet, idet det i national ret bestemmes, at der foreligger en retskraftig afgørelse, jf. LEC’s artikel 551 og 552, sammenholdt med artikel 816, stk. 2?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 135/26

Sag anlagt den 10. marts 2014 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Sverige

(Sag C-114/14)

2014/C 135/31

Processprog: svensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Enegren og L. Lozano Palacios)

Sagsøgt: Kongeriget Sverige

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 132, stk. 1, litra a), og artikel 135, stk. 1, litra h), i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, idet det ikke har fritaget posttjenester leveret af det offentlige postvæsen, og hertil knyttede leveringer af varer fra merværdiafgift, og idet det ikke har fritaget levering til pålydende værdi af postfrimærker, som kan anvendes til frankering på det nationale område, fra merværdiafgift.

— Kongeriget Sverige tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Europa-Kommissionen har anlagt sag mod Kongeriget Sverige i henhold til artikel 258 TEUF af følgende grunde:

Artikel 132, stk. 1, litra a), i direktiv 2006/112 bestemmer, at medlemsstaterne fritager levering af ydelser og dertil knyttede varer præsteret af det offentlige postvæsen.

Artikel 135, stk. 1, litra h), i direktiv 2006/112 bestemmer, at medlemsstaterne fritager levering til pålydende værdi af postfrimærker, som kan anvendes til frankering.

Kongeriget Sverige har tildelt Posten AB forsyningspligt, som medfører, at brugerne overalt på deres område til enhver tid har adgang til et udbud af posttjenester af nærmere fastlagt kvalitet til priser, der er overkommelige for alle brugere i overensstemmelse med artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF (2) af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet.

Kommissionen er af den opfattelse, at Posten AB, som havde forsyningspligt i henhold til artikel 3 i direktiv 97/67, udgør et offentligt postvæsen i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 132 i direktiv 2006/112.

Kongeriget Sverige har undladt at fritage de posttjenester, der leveres af Posten AB, samt levering til pålydende værdi af postfrimærker, som kan anvendes til frankering på det nationale område, fra merværdiafgift.

(1) EUT L 347, s. 1.

(2) EFT L 15, s. 14.
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF og artikel 3, 4 og 5 i Kommissionens afgørelse 2013/435/EU af 2. maj 2013 om statsstøtte SA.22843 iværksat af Frankrig til Société Nationale Corse Méditerranée og Compagnie Méridionale de Navigation (1), idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle nødvendige foranstaltninger for hos støttemodtageren at tilbagesøge den støtte, som i nævnte afgørelses artikel 2, stk. 1, er blevet erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked, idet den ikke inden for den fastsatte frist har annulleret alle udbetalinger af den i nævnte artikel 2, stk. 1, omhandlede støtte, og idet den ikke inden for den fastsatte frist har underrettet Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme denne afgørelse.
—

varekode 0207 12 10 9190 i nomenklaturen for eksportrestitutioner, dvs. de såkaldte »65 pct.-høns«, hvis brystbensspids, lårben og skinneben ikke er fuldstændig forbenede«, og at den af virksomheden faktisk foretagne udførsel omfattede udsætterhøns (æglæggende høns, der slagtes ved læggeperiodens afslutning, hvor deres knogler er fuldstændig forbenede), henhører produktet »udsætterhøns« da under varebeskrivelsen »I andre tilfælde« under varekode 0207 12 10 9900 og 0207 12 90 9190 som beskrevet i bilag I til forordning (EØF) nr. 3846/87 (1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2319/2002 (2) af 13. december 2002, Kommissionens forordning (EF) nr. 2180/2003 (3) af 5. december 2003, Kommissionens forordning (EF) nr. 2199/2004 (4) af 10. december 2004 og ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2091/2005 (5) af 15. december 2005 om offentliggørelse for henholdsvis 2003, 2004, 2005 og 2006 af nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter?
2)

Er en forvaltningspraksis som den, der anvendes af Natsionalnata agentsia za prihodite (det nationale agentur for indtægter), i overensstemmelse med direktivet og retspraksis vedrørende dettes fortolkning, idet afgiftspligtige i henhold til Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (momsloven) efter denne praksis nægtes ret til fradrag for indgående moms, når der ikke er bevis for varens oprindelse, uden at der gives udtryk for mistanke om medvirken til afgiftsunddragelse og/eller henvises til objektive omstændigheder, på grundlag af hvilke det kan fastslås, at den afgiftspligtige vidste eller burde vide, at den transaktion, for hvilken fradragsretten for indgående moms gøres gældende, var et led i en afgiftsunddragelse?
7.

Såfremt det sjette spørgsmål besvares bekræftende, kan borgerne i en medlemsstat da gøre gældende over for den pågældende medlemsstat, at denne har tilsidesat artikel 8, stk. 1, og/eller artikel 9, stk. 1, i direktiv 98/34/EF ved en undladelse, som kan lægges til grund for et erstatningsansvar, [dvs.] har det pågældende direktiv til formål at tillægge individuelle rettigheder? Hvilke aspekter skal den nationale ret foretage en afvejning af med henblik på at afgøre, om den sagsøgte har begået en tilstrækkeligt kvalificeret krænkelse, og hvilken type erstatningskrav medfører en sådan krænkelse?
1)

Følger det af bilag II B til direktiv 1999/13/EF (Rådets direktiv af 11. marts 1999 om begrænsning af emissionen af flygtige organiske forbindelser fra anvendelse af organiske opløsningsmidler i visse aktiviteter og anlæg) (1), at driftslederen af anlæg, for hvilke et konstant tørstofindhold i produktet kan antages og bruges til fastlæggelse af referencepunktet for emissionsbegrænsningen, som en undtagelse fra den i dette bilag indeholdte tidsramme skal have forlænget tidsfristen for gennemførelse af sine programmer for emissionsbegrænsningen, hvis alternative stoffer, som indeholder ringe mængder af eller ingen opløsningsmidler, er under udvikling?
3)

Er artikel 45, stk. 2, TEUF, sammenholdt med artikel 18 TEUF, til hinder for en national bestemmelse, som i alle tilfælde nægter unionsborgere, der som arbejdssøgende kan påberåbe sig deres ret til fri bevægelighed, en socialydelse, der tjener til at sikre eksistensgrundlaget og samtidig også letter adgangen til arbejdsmarkedet, for den periode, hvor en opholdsret kun gælder arbejdssøgning, og uafhængigt af tilknytningen til værtsmedlemsstaten?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Sibiu (Rumænien) den 10. februar 2014 — Dragoş Constantin Târşia mod Den rumænske stat, repræsenteret ved Ministerul Finanţelor şi Economiei, Serviciu Public Comunitar Regim Permise de Conducere şi Inmatriculare a Autovehiculelor

(Sag C-69/14)

2014/C 142/20

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Sibiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dragoş Constantin Târşia

Sagsøgt: Den rumænske stat, repræsenteret ved Ministerul Finanţelor şi Economiei, Serviciu Public Comunitar Regim Permise de Conducere şi Inmatriculare a Autovehiculelor

Præjudicielt spørgsmål

Kan artikel 17, 20, 21 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union, artikel 110 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og retssikkerhedsprincippet som fastlagt i fællesskabsretten og Domstolens praksis fortolkes således, at de er til hinder for bestemmelser som artikel 21, stk. 2, i lov nr. 554/2004, hvorefter genoptagelse af sager kun er mulig for så vidt angår nationale retsafgørelser i forvaltningssager, hvor der er tale om tilsidesættelse af princippet om fællesskabsrettens forrang, mens nationale retsafgørelser på andre områder end området for forvaltningssager (civile sager og straffesager), som indebærer en tilsidesættelse af det nævnte princip om fællesskabsrettens forrang, ikke kan genoptages?
2)

Har det for besvarelsen af dette spørgsmål nogen betydning, at det kompetente organ ikke havde til hensigt at udstede en E101-attest, men af forvaltningsmæssige grunde bevidst og velovervejet anvendte dokumenter, der efter form og indhold fremtrådte som E101-attester, mens den skattepligtige gik ud fra og fornuftigvis måtte gå ud fra at have modtaget en sådan attest?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší správní soud (Den Tjekkiske Republik) den 18. december 2013 — ŠKO–ENERGO, s.r.o.o mod Odvolací finanční ředitelství

(Sag C-43/14)

2014/C 142/11

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ŠKO–ENERGO, s.r.o.o

Sagsøgt: Odvolací finanční ředitelství

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (1) fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af nationale retsforskrifter, som fastlægger, at gratistildelingen af emissionskvoter i den omhandlede periode skal pålægges gaveafgift?

(1) EUT L 275, s. 32.
4)

Forudsætter elementet »gentagne uregelmæssigheder« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EF, EURATOM) nr. 2988/95, at de handlinger eller undladelser, der vurderes som uregelmæssigheder, står i en tæt tidsmæssig sammenhæng, for at de kan vurderes som »gentagelse«? I bekræftende fald: Går denne tætte tidsmæssige sammenhæng bl.a. tabt, hvis uregelmæssigheden i forbindelse med registrering af en sukkermængde kun forekommer en gang inden for et sukkerproduktionsår og derefter først gentages i et følgende eller et senere sukkerproduktionsår?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 6. marts 2014 — FCD — Fédération des entreprises du commerce et de la distribution og FMB — Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison mod Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie

(Sag C-106/14)

2014/C 142/35

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: FCD — Fédération des entreprises du commerce et de la distribution og FMB — Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison

Sagsøgt: Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie

Præjudicielt spørgsmål

Når en »artikel« som omhandlet i forordning nr. 1907/2006 (Reach) (1) er sammensat af flere elementer, der hver især opfylder definitionen af »artikel« i nævnte forordning, finder de forpligtelser, der følger af forordningens artikel 7, stk. 2, og artikel 33, da kun anvendelse på den samlede artikel eller på hvert enkelt element, der opfylder definitionen af »artikel«?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT L 396, s. 1).
2)

I bekræftende fald: Er det i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1998/78 en forudsætning for at opnå refusion af lageromkostninger, at erstatnings-C-sukkeret »erstattes konkret« hos sukkerproducenten?
7)

Kan der kun antages at foreligge en indirekte forskelsbehandling som omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra b), i direktiv 2000/43, såfremt den neutrale praksis anbringer personerne i en særligt ugunstig situation på grund af race eller etnisk oprindelse, eller er det tilstrækkeligt, at denne praksis alene udgør et indgreb over for personer af en bestemt etnisk oprindelse? Er en national bestemmelse som ZZD’s artikel 4, stk. 3, hvorefter indirekte forskelsbehandling består i at anbringe en person i en ugunstigere situation på grund af de i stk. 1 nævnte kendetegn (herunder det etniske tilhørsforhold), i denne forbindelse lovlig i henhold til artikel 2, stk. 2, litra b), i direktiv 2000/43?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/23

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal de grande instance de Nîmes (Frankrig) den 28. februar 2014 — Jean-Claude Van Hove mod CNP Assurance SA

(Sag C-96/14)

2014/C 142/31

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de grande instance de Nîmes

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jean-Claude Van Hove

Sagsøgt: CNP Assurance SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1) fortolkes således, at begrebet klausul, der omfatter definitionen af aftalens hovedgenstand som omhandlet i denne bestemmelse, omfatter en klausul i en forsikringsaftale om garanti for overtagelse af forfaldne afdrag til långiveren i tilfælde af låntagerens fuldstændige uarbejdsdygtighed, som forhindrer den forsikrede i at være omfattet af denne garanti, hvis han er erklæret egnet til at udøve ulønnet beskæftigelse?

(1) EFT L 95, s. 29.
3)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal momsdirektivets artikel 55, der var i kraft indtil den 1. januar 2010, da fortolkes således, at det, når en afgiftspligtig, der modtager tjenesteydelser i henhold til en kontrakt, har, eller bør have, et momsregistreringsnummer i mere end en medlemsstat, udelukkende er tjenesteydelsesmodtagerens valg, der fastlægger, under hvilket skatteregistreringsnummer tjenesteydelserne modtages (herunder tilfælde, hvor den afgiftspligtige modtager af tjenesteydelserne anses for at have sit hjemsted i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne faktisk udføres, men også har et momsregistreringsnummer i en anden medlemsstat)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte Suprema di Cassazione (Italien) den 21. februar 2014 — A2A SpA mod Agenzia delle Entrate

(Sag C-89/14)

2014/C 142/28

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte Suprema di Cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A2A SpA

Sagsøgt: Agenzia delle Entrate

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (1) samt artikel 9, 11 og 13 i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af den nævnte forordning (2) fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som i forbindelse med tilbagesøgning af statsstøtte som følge af en beslutning fra Kommissionen, der blev meddelt den 7. juni 2002, fastsætter, at renterne beregnes efter bestemmelserne i kapitel V i den nævnte forordning nr. 794/2004 (og navnlig artikel 9 og 11), og dermed med anvendelse af en rentesats, der er baseret på ordningen med renters rente?

(1) EFT L 83, s. 1.

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21.4.2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EUT L 140, s. 1).
3)

Skal princippet om afgiftsneutralitet, som har grundlæggende betydning for etableringen af det fælles merværdiafgiftssystem og dets funktion, fortolkes således, at det tillader en afgiftskontrolpraksis som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter momsen, selv om modtageren af tjenesteydelsen har anvendt ordningen om omvendt betalingspligt, på ny også faktureres hos tjenesteyderen, når man tager hensyn til, at modtageren allerede har faktureret momsen for tjenesteydelsen, der ikke er nogen risiko for afgiftsindtægterne, og berigtigelsesbestemmelserne for afgiftsdokumenterne i den nationale lovgivning ikke kan anvendes?
2)

Er det foreneligt med fællesskabsretten, når en national retsinstans fortolker og anvender de nationale regler således, at en offentlig myndighed, når der er tale om svigagtige tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i den offentlige sektor, som ændres til kontrakter om ikke-fast ansættelse på ubegrænset tid, ensidigt kan besætte eller nedlægge en stilling uden at yde arbejdstageren nogen godtgørelse, og uden at der foreskrives andre foranstaltninger med henblik på at begrænse misbrug af midlertidige kontrakter?
2)

Når der er tale om et krav om kompensation i henhold til Montrealkonventionens artikel 19, skal den kompetence, der tillægges en notar, som kan sidestilles med en national ret, og som er kompetent til at udstede et europæisk betalingspåkrav, samt den retslige kompetence til at påkende en retssag, der er anlagt som følge af, at skyldneren har fremsat indsigelse, da fastlægges i henhold til kompetencebestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1896/2006 af 12. december 2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure (1) (herefter »forordning nr. 1896/2006«), Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (2) (herefter »forordning nr. 44/2001«) og/eller konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, indgået i Montreal den 28. maj 1999 (herefter »Montrealkonventionen«)? Hvilket forhold består der mellem disse forskrifter?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 159/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia no 5 de Cartagena (Spanien) den 14. marts 2014 — Aktiv Kapital Portfolio Investment mod Angel Luis Egea Torregrosa

(Sag C-122/14)

2014/C 159/19

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 5 de Cartagena

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Aktiv Kapital Portfolio Investment

Sagsøgt: Angel Luis Egea Torregrosa

Præjudicielt spørgsmål

Skal direktiv 93/13/EØF (1) fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den spanske, der ikke gør det muligt ex officio inden indledningen af den efterfølgende fuldbyrdelsessag at prøve det retlige fuldbyrdelsesgrundlag — en kendelse, der er afsagt af dommeren, og som afslutter betalingspåkravsproceduren, når der ikke er fremsat indsigelse — eller spørgsmålet, om der foreligger urimelige vilkår i den kontrakt, der udgjorde grundlaget for afsigelsen af den [kendelse], der begæres fuldbyrdet, idet det i national ret bestemmes, at der foreligger en retskraftig afgørelse, jf. LEC’s artikel 551 og 552, sammenholdt med artikel 816, stk. 2?

(1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).
2)

Er bestemmelsen i artikel 4, stk. 4, andet afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977, om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter til hinder for nationale bestemmelser (1), hvorefter (for det første) kun en juridisk person — og derimod ikke et personselskab — kan indlemmes i en anden skattepligtigs virksomhed (såkaldt »Organträger«), og hvorefter det (for det andet) kræves, at den pågældende juridiske person finansielt, økonomisk og organisatorisk (idet der består et over- og underordnelsesforhold) »er indlemmet i »Organträgerens« virksomhed«?
—

Den appellerede dom ophæves i sin helhed, for så vidt som den ikke giver appellanterne medhold i deres påstande, og appellanterne gives fuldt ud medhold i de for første instans nedlagte påstande.
—

Det fastslås, at Republikken Malta har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 46b i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (1), som ændret og konsolideret ved forordning nr. 118/97 af 2. december 1996 (2) og artikel 54 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) Nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (3), idet den har nedsat maltesiske alderspensioner med beløbet for en tjenestemandspension i Det Forenede Kongerige i henhold til The Principal Civil Service Pension Scheme, The National Health Service Pension Scheme eller Armed Forces Pension Scheme 1975 med hensyn til The Royal Air Force
2)

Er bestemmelsen i artikel 4, stk. 4, andet afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (1) til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter (for det første) kun en juridisk person — og derimod ikke et personselskab — kan indlemmes i en anden skattepligtigs virksomhed (såkaldt »Organträger«), og hvorefter det (for det andet) kræves, at den pågældende juridiske person finansielt, økonomisk og organisatorisk (idet der består et over- og underordnelsesforhold) »er indlemmet i »Organträgerens« virksomhed«?
1)

Skal indgreb fra tredjemænd, der handler på eget ansvar, og som er blevet overdraget opgaver, der henhører under et luftfartsselskabs drift, anses for usædvanlige omstændigheder som omhandlet i forordningens (1) artikel 5, stk. 3?
1)

Skal sjette direktivs (1) artikel 11, punkt A, stk. 1, litra b), fortolkes således, at afgiftsgrundlaget for en levering som omhandlet i sjette direktivs artikel 5, stk. 7, litra a), ikke omfatter kostprisen for grund eller andre stoffer eller materialer, for hvilke den afgiftspligtige har betalt moms ved erhvervelsen, i den foreliggende sag ved stiftelsen af en tinglig ret til at benytte en fast ejendom? Vil svaret være et andet, såfremt den afgiftspligtige på grundlag af den nationale lovgivning, uanset om denne måtte være i strid med sjette direktiv, har fradraget denne moms ved anskaffelsen?
—

Det fastslås, at Republikken Bulgarien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 14 i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (1), idet den ikke har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at de i landet bestående deponeringsanlæg kun fortsætter driften efter den 16. juli 2009, hvis de overholder kravene i direktivet.
—

Det fastslås, at notarembedet, således som dette for nuværende er reguleret i den lettiske retsorden, ikke kan anses for at udgøre en udøvelse af offentlig myndighed i en medlemsstat som omhandlet i undtagelsen i artikel 51, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og følgelig erklæres Republikken Letlands retsregler, idet disse kræver lettisk nationalitet for at kunne udnævnes til notar, at udgøre forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, hvilket er forbudt i henhold til traktatens artikel 49.
2)

Kan en person, som i medfør af sin stillingsbeskrivelse har ret til at planlægge, koordinere og føre tilsyn med en del af kreditinstituttets virksomhed eller skal udøve en funktion, men ikke med kreditinstituttets virksomhed som helhed, og som ikke har mulighed for at give instrukser til eller vedtage bindende beslutninger for andre personer, anses for et medlem af ledelsen i et kreditinstitut eller en anden af de i punkt 7 i direktivets bilag I omtalte personer? Skal der tages hensyn til indholdet af nævnte del af kreditinstituttets virksomhed eller af den nævnte funktion?
1)

Er en national lovgivning, der bestemmer, at en tidsubegrænset arbejdskontrakt til støtte for iværksættere skal indeholde en prøvetid på et år, hvorunder arbejdsgiveren frit kan opsige arbejdstageren, i strid med EU-retten og forenelig med den grundlæggende ret, der er sikret ved artikel 30 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (1)?