ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Skal artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/109 (1) fortolkes således, at betingelsen i direktivets artikel 4, stk. 1, om, at opholdet skal have været lovligt og uden afbrydelse i fem år i medlemsstaten, og hvis opfyldelse skal dokumenteres i forbindelse med indgivelse af ansøgningen om opholdstilladelse for fastboende udlændinge, også kan gælde for en anden person end ansøgeren, som har familiemæssig tilknytning til vedkommende i henhold til direktivets artikel 2, litra e)?
1)

Fastlægger artikel 51 ff. i den italienske lov om notarialforretninger (lov nr. 89/1913), også sammenholdt med artikel 1350 og 2657 i codice civile, et egentligt monopol for notaren på levering af tjenesteydelser med hensyn til udarbejdelse og bekræftelse af dokumenter vedrørende salg af fast ejendom i Italien, hvilket er åbenbart i strid med de bestemmelser og principper i EU-traktaterne (artikel 49 TEU), som fastlægger den frie bevægelighed for tjenesteydelser mellem EU-medlemsstaterne, og særligt med direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 (1) (det såkaldte Bolkestein-direktiv), der er blevet gennemført i Italien med lovdekret nr. 59 af 26. marts 2010 og offentliggjort i GURI nr. 94 af 23. april 2010?
2)

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009/EF (1): Urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder: Den relevante kundekreds 2.1. Retten begik en retlig fejl, idet den konkluderede, at den relevante kundekreds udelukkende bestod af fagkyndige personer, og at den relevante kundekreds var den samme vedrørende de relevante tjenesteydelser omfattet af intervenientens EF-varemærke og af EF-varemærkeansøgningen, idet denne konklusion var støttet på en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, der forelå for Retten. Retten og appelkammeret burde have begrænset deres analyse til EF-varemærkeansøgningens specifikation. 2.2. Subsidiært ‒ såfremt det var med rette, at Retten konkluderede, at den relevante kundekreds vedrørende både EF-varemærkeansøgningen og intervenientens EF-varemærke udelukkende bestod af fagkyndige personer ‒ burde retten have lagt til grund, at der ikke var nogen risiko for forveksling mellem EF-varemærkeansøgningen og intervenientens EF-varemærke som følge af det højere opmærksomhedsniveau, som de relevante sagkyndige personer udviser.
d)

Såfremt det tredje spørgsmål besvares benægtende, er det da forholdsmæssigt at kræve, at et register skal være umiddelbart tilgængeligt, således at det er muligt for alle parter i arbejdsforholdet at råde over en generel adgang til oplysningerne, når det ikke er blevet godtgjort eller anført, at oplysningerne i registeret i det konkrette tilfælde ikke er blevet ændret?
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13 og 23 samt artikel 36, stk. 1, i direktiv 2008/98/EF (1) og artikel 6, litra a), artikel 8, artikel 9, litra a), b) og c), og artikel 11, stk. 1, litra a), samt artikel 12 i direktiv 99/31/EF (2) om deponering af affald, idet den — ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, a) at affaldshåndteringen i deponeringsanlægget Kiato foretages, uden at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at miljøet skades, b) at henkastning, dumpning og ukontrolleret bortskaffelse af dette affald forbydes, — har tolereret, at det omhandlede deponeringsanlæg drives uden opfyldelse af de godkendte miljømæssige bestemmelser og uden nogen gyldig tilladelse, som er i overensstemmelse med de krav, der opstilles for udstedelsen af en sådan tilladelse og indholdet heraf, og følgelig ikke har sikret, at det udelukkende er affald, der har været underkastet behandling, som deponeres på deponeringsanlæggene, og at affaldsindehaveren eller operatøren af det omhandlede deponeringsanlæg hverken før eller under leveringen af det omhandlede affald har pligt til at bevise, at affaldet kan deponeres i overensstemmelse med kriterierne i tilladelsen, og at det opfylder de i bilag II opstillede kriterier for modtagelse, — ikke har sikret, at kontrol og overvågningsprocedurerne for hver driftsfase opfylder de lovfæstede mindstekrav
3)

Såfremt spørgsmål 1b og/eller spørgsmål 2 besvares benægtende vil der da, fordi arealerne udover anvendelsen til dyrkning af permanent græs til grøntpilleproduktion tillige er sikkerhedszoner omkring landingsbaner og rulle- og stopveje i lufthavne, a) foreligge en fejl, der med rimelighed kunne have været opdaget af landbrugeren, jf. artikel 137 i forordning nr. 73/2009, hvis der desuagtet er tildelt betalingsrettigheder for arealerne? b) foreligge en fejl, som landbrugeren med rimelighed kunne forventes at have opdaget, jf. artikel 73, stk. 4, i Kommissionens gennemførelsesforordning nr. 796/2004 (3), hvis der desuagtet er udbetalt støtte for arealerne? c) foreligge en uretmæssig betaling, som støttemodtageren ikke kan anses for at have været i god tro om, jf. artikel 73, stk. 5, i Kommissionens gennemførelsesforordning nr. 796/2004, hvis der desuagtet er udbetalt støtte for arealerne?
2)

Er det i strid med principperne om ækvivalens og effektivitet, når det i en medlemsstat er retlig sædvane at give afslag på krav, der fremsættes administrativt – hvorved mulighederne for et retssubjekt, som har lidt skade, begrænses til anlæggelsen af en erstatningssag, til trods for at den nationale retsorden i praksis udelukker muligheden for at anlægge denne type søgsmål – alene af den grund, at der ikke findes en konkret lovbestemmelse, hvis udløsende omstændighed er relevant for sagen, selv om [behandlingen] og betalingen af andre tilsvarende krav om renter henhører under afgiftsmyndighedens kompetence?
2)

Hvilke retsmidler står til rådighed for de berørte parter i henhold til fællesskabsretten for eventuelle skader, såfremt den inden for rammerne af ovennævnte dekret fastsatte statsgaranti er uforenelig med det indre marked?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 78/2

Sag anlagt den 4. december 2013 — Europa-Kommissionen mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

(Sag C-640/13)

2014/C 78/04

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og W. Roels, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, idet det med tilbagevirkende kraft har indskrænket de skattepligtiges ret til tilbagesøgning af skat, som er opkrævet i strid med EU-retten.

— Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

National lovgivning

Med tilbagevirkende kraft fratager section 107 i Finance Act 2007 de skattepligtiges ret til tilbagesøgning af uretmæssigt opkrævet skat.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Idet der ikke er fastsat EU-retlige bestemmelser på området, tilkommer det hver enkelt medlemsstat i sin nationale retsorden at fastlægge de proceduremæssige betingelser for at sikre borgernes rettigheder i henhold til EU-retten. Medlemsstaternes procesautonomi er imidlertid betinget af iagttagelse af principperne om effektivitet og ækvivalens samt andre almindeligt gældende retsprincipper, såsom retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Section 107 i Finance Act 2007 overholder ikke disse principper og er derfor i strid med artikel 4, stk. 3, TEU.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 78/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Centrale Raad van Beroep (Nederlandene) den 12. december 2013 — H.J. Mertens mod Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

(Sag C-655/13)

2014/C 78/05

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Centrale Raad van Beroep

Parter i hovedsagen

Sagsøger: H.J. Mertens

Sagsøgt: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 71, stk. 1, litra a), nr. i), i forordning nr. 1408/71 (1) fortolkes således, at den er til hinder for, at en grænsearbejder, som i direkte tilslutning til et arbejdsforhold på fuld tid bliver ansat med et mindre timeantal hos en anden arbejdsgiver i samme medlemsstat, betragtes som en delvis arbejdsløs grænsearbejder?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366).
1)

Skal sikkerheden for, at erhververen af en konkursramt virksomhed — eller af én af virksomhedens produktionsenheder — ikke hæfter for de fordringer, der følger af gæld til den sociale sikringsordning eller skyldig løn fra tiden inden overdragelsen af produktionsenheden, når insolvensbehandlingen indebærer en beskyttelse, som mindst svarer til den, der er fastsat i fællesskabsdirektiverne, forstås således, at den udelukkende gælder for de forpligtelser, der er direkte forbundet med ansættelseskontrakterne eller ansættelsesforholdene, eller skal denne sikkerhed inden for rammerne af en fuldstændig beskyttelse af arbejdstagernes rettigheder og bevarelse af arbejdspladser udstrækkes til at omfatte skyldig løn og gæld til den sociale sikringsordning fra tiden inden overdragelsen til tredjemand?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 78/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 13. december 2013 — Surgicare — Unidades de Saúde SA mod Fazenda Pública

(Sag C-662/13)

2014/C 78/06

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Appellant: Surgicare — Unidades de Saúde SA

Indstævnt: Fazenda Pública

Præjudicielt spørgsmål

I et tilfælde, hvor skattemyndighederne mistænker, at der foreligger misbrug, hvis formål er at opnå momstilbagebetaling, og hvor portugisisk ret foreskriver en obligatorisk forudgående procedure, som finder anvendelse på misbrug inden for skatter og afgifter, skal denne procedure anses for ikke at finde anvendelse inden for momsområdet, eftersom denne afgift er af fællesskabsretlig oprindelse?
2)

Såfremt spørgsmål »1.a« og »1.b« besvares bekræftende, havde Grækenland da pligt til at følge proceduren i samme traktats artikel 108, stk. 3, for at kunne opretholde de omhandlede fordele?
2)

Det andet anbringende vedrører en retlig fejl, som Retten angiveligt begik, idet den tilsidesatte artikel 4, stk. 1, 2 og 4, i Aarhuskonventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, indgået i Århus, Danmark, den 25. juni 1998 og godkendt ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 (2). Anbringendet omfatter fire argumenter. For det første anlagde Retten en for begrænsende fortolkning i sin anvendelse af Århuskonventionens artikel 4, stk. 4, litra c). For det andet foretog Retten en urigtig anvendelse af den pågældende foranstaltning set i lyset af Århuskonventionen. For det tredje fortolkede Retten ikke Århuskonventionen i overensstemmelse med international sædvaneret. For det fjerde handlede Retten urigtigt, da den afslog umiddelbar anvendelse af Århuskonventionens artikel 4, stk. 4, litra c). Endelig begik Retten en fejl, da den fandt, at der kunne gøres en undtagelse fra anvendelsen af Århuskonventionen på grundlag af Den Europæiske Unions »særlige karakteristika«.
1)

Det første anbringende vedrører en urigtig anvendelse af det juridiske begreb »personoplysninger« som defineret i artikel 2 i forordning nr. 45/2001 (1). Retten tog fejl, da den fandt, at kombinationen af navne og holdninger udgør personoplysninger. Begrebet »personoplysninger« omfatter ikke holdninger, der er tilkendegivet i forbindelse med deltagelse i et offentligt udvalg, i hvilket eksperter, hvis navne og andre personlige oplysninger er offentligt tilgængelige, er blevet opfordret til at deltage på grund af deres anerkendte ekspertise.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Gliwicach (Polen) den 2. december 2013 — Adarco Invest Sp. z o.o. med hjemsted i Petrosani (Rumænien), og med filial i Polen i Tarnowskie Góry

(Sag C-629/13)

(2014/C 71/10)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Gliwicach

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Adarco Invest Sp. z o.o. med hjemsted i Petrosani (Rumænien), og med filial i Polen i Tarnowskie Góry

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 49 og 54 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt artikel 1 i Rådets ellevte direktiv om offentlighed vedrørende filialer oprettet i en medlemsstat af visse former for selskaber henhørende under en anden stats retsregler (1), til hinder for en bestemmelse, hvorefter man i en medlemsstat afviser sletning af en filial af et selskab, som har hjemsted i en anden medlemsstat, fra handelsregistret, hvis denne filial ikke er opløst i henhold til den procedure, som gælder for opløsning af et indenlandsk selskab med begrænset ansvar, mens det ikke er nødvendigt at gennemføre denne procedure for at få slettet en filial af et indenlandsk selskab fra registret? For indenlandske selskaber gælder det, at filialerne kun indføres i registret under det indenlandske selskab, og at dette selskab er forpligtet til at indsende et konsolideret årsregnskab, som omfatter moderselskabet og dets filialer, hvorimod filialer af udenlandske selskaber registreres i handelsregistret og kun indsender årsregnskabet for filialen til registret.

(1) Direktiv 89/666/EØF af 21.12.1989 EFT L 395, s. 36.
For det fjerde har Retten begået processuelle fejl og tilsidesat procesreglementets artikel 48, stk. 2, appellanternes ret til forsvar og til en retfærdig rettergang samt princippet om processuel ligestilling af parterne, idet den har anvendt uanvendelige og for sent fremlagte bevismidler samt for sent fremførte anbringender fra Kommissionens side til skade for appellanterne, og retligt fejlagtigt har afvist samtlige begæringer om bevisførelse fra appellanternes side med utilstrækkelig begrundelse.
2)

a) Skal artikel 34, nr. 1), i forordning (EF) nr. 44/2001 fortolkes således, at den omstændighed, at den part, der påberåber sig denne grund til afslag, har undladt at anvende alle retsmidler, der er til rådighed i den medlemsstat, hvor afgørelsen er truffet, er til hinder for, at denne part med føje kan påberåbe sig denne grund til afslag? b) Såfremt spørgsmål 2a besvares bekræftende; forholder det sig anderledes såfremt anvendelsen af retsmidler i den stat, hvor afgørelsen er truffet, ville have været formålsløs, idet det må lægges til grund, at dette ikke ville have ført til et andet resultat?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 19. november 2013 — F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

(Sag C-589/13)

(2014/C 71/05)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: F.E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

Sagsøgt: Unabhängiger Finanzsenat Außenstelle Wien

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 56 EF (nu artikel 63 TEUF) fortolkes således, at den er til hinder for en ordning vedrørende beskatning af en østrigsk privat fonds kapitalafkast og indtægter fra salget af andele, som kun pålægger denne private fond en skattebyrde i form af en »mellemskat« (Zwischensteuer) for at sikre en indenlandsk engangsbeskatning, i tilfælde af, at modtageren af støtte fra denne private fond på grundlag af en dobbeltbeskatningsoverenskomst opnår fritagelse for den kapitalindkomstskat, der egentlig skulle betales af støtten?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 421/17

Appel iværksat den 18. september 2013 af Page Protective Services Ltd til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 9. juli 2013 i sag T-221/13, Page Protective Services Ltd mod Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten)

(Sag C-501/13 P)

2014/C 421/24

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Page Protective Services Ltd (ved avocat J.-P. Hordies, avocat, bistået af solicitor E. Lock)

Den anden part i appelsagen: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten)

Domstolen (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 2. oktober 2014 forkastet appellen og pålagt Page Protective Services Ltd at bære sine egne omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/2

Appel iværksat den 17. december 2013 af Zoo Sport Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 16. oktober 2013 i sag T-453/12, Zoo Sport Ltd mod Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (Varemærker og Design) og intervenient ved Retten K-2 Corp.

(Sag C-676/13 P)

2014/C 303/03

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Zoo Sport Ltd (ved Rechtsanwalt I. Rungg)

Den anden part i appelsagen: Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (Varemærker og Design) og K-2 Corp.

Domstolen (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 15. juli 2014 afvist appellen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 303/2

Appel iværksat den 16. december 2013 af Zoo Sport Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 16. oktober 2013 i sag T-455/12, Zoo Sport Ltd mod Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (Varemærker og Design) og intervenient ved Retten K-2 Corp.

(Sag C-675/13 P)

2014/C 303/02

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Zoo Sport Ltd (ved Rechtsanwalt I. Rungg)

Den anden part i appelsagen: Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (Varemærker og Design) og K-2 Corp.

Domstolen (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 15. juli 2014 afvist appellen.
a)

Er priviligeringen af tredjemanden betinget af, at den producent af generiske lægemidler, som tredjemanden leverer til, faktisk anvender det aktive stof, der stilles til rådighed, til privilegerede undersøgelser eller forsøg som omhandlet i artikel 10, stk. 6, i direktiv 2001/83/EF? Finder udelukkelsen fra patentbeskyttelsen i et sådant tilfælde ligeledes anvendelse, hvis tredjemanden ikke har kendskab til sin aftagers hensigter om privilegeret anvendelse, og heller ikke har sikret sig, at aftageren har sådanne hensigter? Eller beror priviligeringen af tredjemanden alene på, at denne på tidspunktet for sin tilrådighedsstillelseshandling under iagttagelse af samtlige omstændigheder (f.eks. forretningsområdet for den virksomhed, som har modtaget leveringen, den ringe mængde af det aktive stof, der er stillet til rådighed, den omstændighed, at patentbeskyttelsen for det omhandlede aktive stof snart udløber og erfaringer med hensyn til aftagerens pålidelighed) med rimelighed kan antage, at den virksomhed, der producerer generiske lægemidler, som det aktive stof er blevet leveret til, udelukkende vil anvende dette til privilegerede undersøgelser eller forsøg i forbindelse med en markedsføringstilladelse?
1)

Skal artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at den er til hinder for, at en artikel i en national lov opretholder et for øvrigt ubestemt og uforholdsmæssigt forbud imod, at personer, der er dømt før ikrafttrædelsen af den mere lempelige straffelovsbestemmelse nr. 94-89 af 1. februar 1994, kan få en mildere straf?
1)

Finder principperne fastlagt i Domstolens dom af 4. juli 2013, sag C-100/12 — med henvisning til det konkrete tilfælde, der lå til grund for den respektive anmodning om præjudiciel forelæggelse, hvor der kun var to deltagere i et udbud af offentlige kontrakter, og henset til det formelle sammenfald mellem omstændighederne i de to sager — også anvendelse i den for nærværende Consiglio verserende sag, hvor alle deltagere i udbuddet, selv om flere end to virksomheder var blevet givet adgang til at deltage i udbuddet, er blevet udelukket af den ordregivende myndighed, og hvor ingen andre virksomheder end de, der er parter i den foreliggende sag, har anfægtet udelukkelsen, således at den foreliggende sag i praksis alene vedrører to virksomheder?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 93/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal do Comércio de Lisboa (Portugal) den 16. december 2013 — Estado português mod Massa Insolvente do Banco Privado Português SA, under likvidation

(Sag C-667/13)

2014/C 93/31

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal do Comércio de Lisboa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Estado português

Sagsøgt: Massa Insolvente do Banco Privado Português SA, under likvidation

Præjudicielle spørgsmål

1) Er afgørelsen (1) behæftet med en begrundelsesmangel a) idet den ikke anfører årsagen til, at den garanti, der er stillet af den portugisiske stat, påvirker samhandlen mellem medlemsstaterne? b) idet den ikke afklarer årsagen til, at den støtte, der er ydet som garanti — en støtte, som først blev anset for omfattet af artikel 107, stk. 3, TEUF — senere blev erklæret uforenelig med fællesmarkedet?

2) Er afgørelsen behæftet med en mangel, som består i en modsigelse mellem dens begrundelse og dens dispositive del hvad angår det tidspunkt, hvorfra [støtten] anses for ulovlig: 5. december 2008 eller 5. juni 2009?

3) Er afgørelsen i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, idet den ydede støtte ikke påvirkede samhandlen mellem medlemsstaterne, når der navnlig tages hensyn til lånets formål og den egentlige anvendelse heraf samt til den omstændighed, at den begunstigede ikke har udøvet sin virksomhed siden 1. december 2008?

4) Er afgørelsen i strid med artikel 107, stk. 3, TEUF, idet støttens formål var at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse af en medlemsstats økonomi, og idet den af denne årsag er forenelig med fællesmarkedet?

5) Er [artikel 14], stk. 1 og 2, i forordning nr. 659/1999 (2) til hinder for, at man i den foreliggende sag anvender en nedsættelse af det beløb, der skal tilbagebetales, når denne bestemmelse finder ensartet anvendelse på alle det insolvente selskabs kreditorer?

(1) EU: Kommissionens afgørelse 2011/346/af 20.7.2010 om statsstøtte C 33/09 (ex NN 57/09, CP 191/09) iværksat af Portugal i form af en statsgaranti til fordel for BPP (meddelt under nummer K(2010) 4932) (EUT L 159, s. 95).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF, ved ikke at have vedtaget alle nødvendige foranstaltninger for at opfylde Den Europæiske Unions Domstols dom af 4. marts 2010 i sag C-297/08, hvori det blev fastslået, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 og 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/12/EF af 5. april 2006 om affald (1), da den ikke for regionen Campanien traf alle de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at affald blev nyttiggjort eller bortskaffet, uden at menneskers sundhed blev bragt i fare og uden skade for miljøet, og navnlig ikke havde oprettet et tilstrækkeligt og integreret net af bortskaffelsesfaciliteter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 85/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 22. oktober 2013 — Les Laboratoires Servier SA mod Ministre des affaires sociales et de la santé og Ministre de l’Économie et des Finances

(Sag C-691/13)

2014/C 85/28

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Les Laboratoires Servier SA

Sagsøgte: Ministre des affaires sociales et de la santé og Ministre de l’Économie et des Finances

Præjudicielt spørgsmål

Indebærer artikel 6, nr. 2, i Rådets direktiv 89/105/EØF af 21. december 1988 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger (1) en pligt til at begrunde beslutninger om at optage eller forlænge optagelsen af et lægemiddel på den liste over lægemidler, der giver ret til at opnå godtgørelse fra sygekassen, når disse beslutninger — ved at begrænse de terapeutiske indikationer, der giver ret til godtgørelse, i forhold til den fremsatte anmodning, eller ved at undergive retten til godtgørelse betingelser, som bl.a. vedrører receptudskriverens vurdering, tilrettelæggelsen af behandlingsforløbet eller tilsynet med patienterne, eller på anden vis — kun giver en del af de patienter, som kan behandles med lægemidlet, ret til godtgørelse fra sygekassen, eller forbeholder denne mulighed for visse tilfælde?

(1) EFT L 40, s. 8.