DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
RETTENS DOM (Tredje Udvidede Afdeling) 
14. maj 1998 * 
I sag T-352/94, 
Mo och Domsjö AB, Örnsköldsvik (Sverige), ved solicitors Antony Woodgate, 
Martin Smith og Vincent Smith, London, og med valgt adresse i Luxembourg hos 
advokaterne Arendt & Medernach, 8-10, rue Mathias Hardt, 
sagsøger, 
mod 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Richard Lyal, Kommissio­
nens Juridiske Tjeneste, og Rosemary Caudwell, der er udstationeret som national 
ekspert ved Kommissionen, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxem­
bourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, 
Wagnercentret, Kirchberg, 
sagsøgt, 
* Proccssprog: engelsk. 
II -1996 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
angående en påstand om annihilation af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 
13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 
— Karton, EFT L 243, s. 1), 
har 
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS 
(Tredje Udvidede Afdeling) 
sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C. P. Briët, 
P. Lindh, A. Potocki og J. D. Cooke, 
justitssekretær: fuldmægtig J. Palacio González, 
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling, der fandt 
sted fra den 25. juni 1997 til den 8. juli 1997, 
afsagt følgende 
Dom 
Sagens faktiske omstændigheder 
1 Den foreliggende sag vedrører Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 
1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 — Kar­
ton, EFT L 243, s. 1), som berigtiget inden offentliggørelsen ved Kommissionens 
II-1997 
DOM AF 14.5.1998 - SAG T-352/94 
beslutning af 26. juli 1994 (K(94) 2135 endelig udg.) (herefter »beslutningen«). Ved 
beslutningen blev 19 producenter, der leverer karton inden for Fællesskabet, pålagt 
bøder for overtrædelser af traktatens artikel 85, stk. 1. 
2 Det produkt, som beslutningen vedrører, er karton. I beslutningen omtales tre 
kartonkvaliteter, henholdsvis »GC«, »GD« og »SBS«. 
3 Kartonkvaliteten GD (herefter »GD-kvaliteter«) er en bleget æskekarton (gen­
brugspapir), der normalt anvendes til emballering af nonfoodprodukter. 
4 Kartonkvaliteten GC (herefter »GC-kvaliteter«) er en karton med hvidt dæklag, 
der normalt anvendes til emballering af fødevarer. GC-kvaliteter er af en bedre 
kvalitet end GD-kvaliteter. I den periode, som beslutningen vedrører, var prisfor­
skellen mellem disse to produkter sædvanligvis ca. 30%. De bedste GC-kvaliteter 
anvendes endvidere i et vist omfang til grafiske formål. 
5 SBS er forkortelsen for et helt igennem hvidt kartonprodukt (herefter »SBS-
kvaliteter«). Prisen for dette produkt ligger ca. 20% over prisen for GC-kvaliteter. 
Det anvendes til emballering af fødevarer, kosmetik, lægemidler og cigaretter, men 
dets hovedanvendelse er grafiske formål. 
6 Ved skrivelse af 22. november 1990 indgav British Printing Industries Federation, 
der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede 
Kongerige (herefter »BPIF«), en uformel klage til Kommissionen. BPIF hævdede, 
II -1998 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget 
en række samtidige og ensartede prisforhøjelser, og anmodede Kommissionen om 
at undersøge, hvorvidt der forelå en overtrædelse af EF's konkurrenceregler. BPIF 
udsendte en pressemeddelelse for at sikre, at dens initiativ blev omtalt i pressen. 
Pressemeddelelsen blev omtalt af fagpressen i december 1990. 
7 Den 12. december 1990 indgav Federation française du cartonnage ligeledes en 
uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte påstande vedrørende det 
franske kartonmarked svarende til dem, der var indeholdt i BPIF's klage. 
8 Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repræsentanter i henhold til arti­
kel 14, stk. 3, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om 
anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), 
samtidige, uanmeldte kontrolundersøgelser hos et antal virksomheder og branche­
organisationer inden for kartonsektoren. 
9 Efter disse undersøgelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forord­
ning nr. 17 begæring til alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, om 
oplysninger og skriftligt materiale. 
10 På grundlag af de ved kontrolundersøgelserne og begæringerne om oplysninger og 
skriftligt materiale fremkomne oplysninger konkluderede Kommissionen, at de 
berørte virksomheder fra midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste til­
fælde) havde deltaget i en overtrædelse af traktatens artikel 85, stk. 1. 
II - 1999 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
11 Den besluttede som følge heraf at indlede en procedure i henhold til denne 
bestemmelse. Ved skrivelse af 21. december 1992 fremsendte Kommissionen en 
meddelelse af klagepunkter til hver enkelt virksomhed. Samtlige virksomheder sva­
rede skriftligt. Ni virksomheder begærede mundtlig høring. Høringen fandt sted 
fra den 7. til den 9. juni 1993. 
12 Som afslutning på proceduren vedtog Kommissionen en beslutning, der bl.a. inde­
holder følger bestemmelser: 
»Artikel 1 
Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finn­
board — the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & 
Weber GmbH & Co. KG, Kartonfabriek 'De Eendracht' NV (der handler under 
navnet BPB de Eendracht), NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke 
Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co. KG, Mo och 
Domsjö AB (MoDo), Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Papeteries de Lan-
cey SA, Rena Kartonfabrik AS, Sarrio SpA, SCA Holding Ltd (tidligere Reed 
Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española (tid­
ligere Tampella Española SA) og Moritz J. Weig GmbH & Co. KG har overtrådt 
artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten ved deltagelse 
— i Buchmann's og Rena's tilfælde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slut­
ningen af 1990 
— hvad angår Enso Española i hvert fald fra marts 1988 til i hvert fald udgangen 
af april 1991 
— i Gruber & Weber's tilfælde i hvert fald fra 1988 og indtil slutningen af 1990 
II - 2000 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
— i de andre tilfælde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991 
i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leve­
randører af karton i EF 
— samledes regelmæssigt ved en række hemmelige og institutionaliserede møder 
for at diskutere og nå til enighed om en fælles brancheplan med henblik på at 
begrænse konkurrencen 
— nåede til enighed om regelmæssige prisstigninger for hver produktkvalitet i den 
enkelte nationale valuta 
— planlagde og iværksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF 
— nåede til forståelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter 
på konstante niveauer, dog med mulighed for ændring fra tid til anden 
— i stigende grad siden begyndelsen af 1990 traf samordnede foranstaltninger til 
styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemførelsen af de 
nævnte samordnede prisstigninger 
— udvekslede forretningsmæssige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige 
produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. 
til støtte for nævnte forholdsregler. 
II - 2001 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
Artikel 3 
Følgende bøder pålægges nedennævnte virksomheder for den overtrædelse, der er 
omhandlet i artikel 1: 
xii) Mo och Domsjö AB, en bøde på 22 750 000 ECU 
13 Det fremgår af beslutningen, at overtrædelsen fandt sted gennem organet »Product 
Group Paperboard« (herefter »PG Paperboard«), der omfattede en række grupper 
eller udvalg. 
14 Under dette organ oprettedes i midten af 1986 et udvalg, »Presidents Working 
Group« (herefter »PWG«), der bestod af repræsentanter for den øverste ledelse for 
de største kartonproducenter i Fællesskabet (ca. otte). 
15 PWG's formål var navnlig drøftelse og opnåelse af enighed vedrørende markeder, 
markedsandele, priser og kapacitet. Gruppen traf navnlig generelle beslutninger om 
tidspunkterne for og størrelsen af de prisforhøjelser, som producenterne skulle 
gennemføre. 
II - 2002 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
16 PWG refererede til »Direktørkonferencen« (herefter »Direktørkonferencen« eller 
»PC«), i hvis møder næsten samtlige administrerende direktører for virksomhe­
derne deltog (mere eller mindre regelmæssigt). I den relevante periode holdt 
Direktørkonferencen møde to gange om året. 
17 I slutningen af 1987 oprettedes »Joint Marketing Committee« (herefter »JMC«). 
Dette udvalgs hovedopgave var at bestemme, hvorvidt og i bekræftende fald hvor­
ledes der kunne gennemføres prisforhøjelser, samt at fastlægge enkelthederne i for­
bindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de berørte 
lande og for de store kunder med henblik på at gennemføre et ensartet prissystem 
i Europa. 
18 Det Økonomiske Udvalg (herefter »DØU«) drøftede bl.a. prisbevægelser på de 
nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine under­
søgelser til JMC, eller indtil udgangen af 1987 til dens forgænger, Marketing Com­
mittee. DØU, der bestod af flertallet af de berørte virksomheders marketingdirek­
tører, holdt møder flere gange om året. 
19 Det fremgår endvidere af beslutningen, at Kommissionen antog, at PG 
Paperboard's aktiviteter befordredes ved hjælp af udveksling af oplysninger gen­
nem Fides, der er et forvaltningsinstitut med hjemsted i Zürich (Schweiz). Det 
fremgår af beslutningen, at de fleste af PG Paperboard's medlemmer sendte regel­
mæssige rapporter om ordrer, produktion, omsætning og kapacitetsudnyttelse til 
Fides. Rapporterne blev behandlet i Fides-systemet, og de samlede data blev 
udsendt til medlemmerne. 
20 Beslutningen angiver grundene til, at beslutningen er rettet til sagsøgeren Mo och 
Domsjö AB (herefter »MoDo«) (beslutningens betragtning 151 ff.). Det fremgår af 
beslutningen, at Thames Board Ltd (herefter »TBM«), der fremstiller 
GC-kvaliteter og har en fabrik i Workington (Det Forenede Kongerige), deltog i 
møderne i PG Paperboard's organer, herunder møderne i PWG, fra midten af 
II - 2003 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
1986. Med virkning fra den 1. januar 1988 blev TBM erhvervet 100% af AB 
Iggesunds Bruk (herefter »Iggesunds Bruk«), et koncernforbundet selskab af 
MoDo, som MoDo havde 49,9% af stemmerettighederne i. TBM skiftede herefter 
navn til Iggesund Paperboard (Workington) Ltd. 
21 Indtil erhvervelsen af TBM fremstillede Iggesunds Bruk hovedsagelig SBS-
kvaliteter. Selskabet fremstillede også GC-kvaliteter i mindre omfang. MoDo fik 
fuld kontrol med Iggesunds Bruk fra begyndelsen af 1989 og ændrede selskabet til 
en division af koncernen, kaldet Iggesund Paperboard AB (herefter »Iggesund 
Paperboard«). Repræsentanter for denne division deltog i møderne i PWG og 
JMC. Ledende medarbejdere og ansatte hos Workington deltog ligeledes i JMC's 
møder. 
Retsforhandlinger 
22 Sagsøgeren anlagde nærværende sag ved stævning indleveret til Rettens Justitskon­
tor den 20. oktober 1994. 
23 16 af de øvrige 18 selskaber, der blev anset for ansvarlige for overtrædelsen, har 
ligeledes anlagt sag til prøvelse af beslutningen (sag T-295/94, T-301/94, T-304/94, 
T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, 
T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94 og T-354/94). 
24 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juni 1996 hævede sagsø­
geren i sag T-301/94, Laakmann Karton GmbH, sagen, der blev slettet af Rettens 
register ved kendelse af 18. juli 1996 (sag T-301/94, Laakmann Karton mod Kom­
missionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser). 
II - 2004 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
25 Fire finske virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen Finnboard, og 
som i denne egenskab er anset for solidarisk ansvarlige for den bøde, der er pålagt 
Finnboard, har ligeledes anlagt sag til prøvelse af beslutningen (forenede sager 
T-339/94, T-340/94, T-341/94 og T-342/94). 
26 Endelig er der anlagt sag af sammenslutningen CEPI-Cartonboard, som ikke er 
adressat for beslutningen. CEPI har imidlertid ved skrivelse indleveret til Rettens 
Justitskontor den 8. januar 1997 hævet sagen, der blev slettet af Rettens register 
ved kendelse af 6. marts 1997 (sag T-312/94, CEPI-Cartonboard mod Kommissio­
nen, ikke trykt i Samling af Afgørelser). 
27 Ved skrivelse af 5. februar 1997 indkaldte Retten parterne til et uformelt møde, 
bl.a. for at høre deres bemærkninger til en eventuel forening af sagerne T-295/94, 
T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, 
T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94 med hen­
blik på den mundtlige forhandling. Under mødet, der fandt sted den 29. april 1997, 
tiltrådte parterne, at sagerne forenedes. 
28 Ved kendelse af 4. juni 1997 har formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling 
besluttet at forene sagerne med henblik på den mundtlige forhandling, idet de har 
forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50, og at tage en begæring 
om fortrolighed, som sagsøgeren i sag T-334/94 har fremsat, til følge. 
29 Ved kendelse af 20. juni 1997 har afdelingsformanden taget en begæring om for­
trolighed fra sagsøgeren i sag T-337/94 til følge for så vidt angår et dokument, der 
er blevet fremlagt som svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten. 
II - 2005 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
30 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede 
Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger 
med henblik på sagens tilrettelæggelse, idet parterne er blevet opfordret til at 
besvare en række skriftlige spørgsmål samt til at fremlægge visse dokumenter. Par­
terne har efterkommet opfordringerne. 
31 Parterne i de i præmis 27 anførte sager afgav mundtlige indlæg og besvarede 
spørgsmål fra Retten i retsmøder, der blev afholdt i tidsrummet fra den 25. juni til 
den 8. juli 1997. 
Parternes påstande 
32 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande: 
— Beslutningen annulleres, i det omfang den vedrører sagsøgeren. 
— Beslutningens artikel 2 annulleres. 
— Bøden annulleres eller nedsættes. 
— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. 
33 Kommissionen har nedlagt følgende påstande: 
— Frifindelse. 
— Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger. 
II - 2006 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
Påstanden om annullation af beslutningen 
34 Inddelingen af de anbringender, der behandles i nærværende dom, adskiller sig fra 
den, der er foretaget i retsmøderapporten. Visse af sagsøgerens anbringender til 
støtte for påstanden om annullation af beslutningen kan nemlig kun føre til en 
nedsættelse af bøden og skal derfor undersøges i forbindelse med spørgsmålet 
herom. 
A — Anbringenderne om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter 
Anbringendet om en begrundelsesmangel 
Parternes argumenter 
35 Sagsøgeren har gjort gældende, at beslutningen er behæftet med en begrundelses­
mangel, idet det ikke fremgår af beslutningen, hvorledes visse af de under den 
administrative procedure fremførte beviser og argumenter blev vurderet. 
36 For det første misforstod Kommissionen sandsynligvis de argumenter, sagsøgeren 
havde fremført med henblik på at bestride bevisværdien af Stora's redegørelser (jf. 
beslutningens betragtning 108). Stora kunne være blevet påvirket af de mulige kon­
sekvenser af selskabets redegørelser. Kommissionen burde derfor ikke have støttet 
sig til disse redegørelser. 
II - 2007 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
37 Sagsøgeren har tilføjet, at selv om Kommissionen undertiden fulgte Stora's rede­
gørelser blindt, drog den ikke desto mindre nogle konklusioner, der er uforenelige 
med disse redegørelser eller indbyrdes afvigende. 
38 Sagsøgeren har i denne forbindelse henvist til flere punkter, hvor Kommissionen 
ikke fulgte Stora's redegørelser. Dette gælder bl.a. bemærkningen om, at den påstå­
ede overtrædelse i visse henseender kun havde påvirket markedet i ringe grad, de 
udtalelser, der skulle godtgøre, at kunderne havde en betydelig indflydelse, erklæ­
ringen om, at udvekslingerne af oplysninger ikke omfattede oplysninger om ordre­
beholdningernes omfang, og endelig erklæringen om, at hovedformålet med ind­
samlingen af oplysninger om ordrebeholdningerne var at gøre det muligt for 
selskaberne at kontrollere deres indsats på markedet. 
39 Kommissionen tog ifølge sagsøgeren heller ikke behørigt hensyn til visse bemærk­
ninger i Stora's redegørelser. Sagsøgeren henviser herved til punkt 3, 11, 12 og 28 i 
Stora's anden redegørelse (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter) og til punkt 1.1 
i den tredje erklæring (bilag 43 til meddelelsen af klagepunkter). 
40 Kommissionens fremgangsmåde var således urimelig for så vidt angår Stora's rede­
gørelser, idet den kun fulgte disse i mangel af yderligere beviser. Når der fandtes 
andre beviser end redegørelserne, valgte Kommissionen derimod at lægge vægt på 
det bevis, der var mest ugunstigt for beslutningens adressater. 
41 Sagsøgeren har for det andet anført, at Kommissionen ikke anlagde en korrekt vur­
dering af en rapport fra London Economies (herefter »LE-rapporten«), som blev 
udarbejdet på vegne af flere af beslutningens adressater og skulle forklare de mar­
kedsfænomener, Kommissionen havde hæftet sig ved. Sagsøgeren havde endvidere 
givet Kommissionen visse oplysninger med henblik på at godtgøre, at selskabets 
II - 2008 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
produktionsomkostninger på fabrikken i Workington var steget næsten lige så 
meget som priserne på trods af den store efterspørgsel i den pågældende periode. 
42 Sagsøgeren har for det tredje anført, at antydningen om, at selskabet bevidst skjulte 
beviser for at lægge hindringer i vejen for undersøgelsen (beslutningens betragtning 
116), savner ethvert grundlag. 
43 Endelig viser beslutningen ifølge sagsøgeren, at det ikke blev undersøgt, om Uni­
lever plc, som ejede TBM, inden dette selskab blev erhvervet af Iggesunds Bruk, 
var ansvarlig for en del af den påståede overtrædelse. 
44 Kommissionen har henvist til, at den ikke har pligt til at svare detaljeret på hvert 
eneste punkt, der er rejst i svarene på meddelelsen af klagepunkter (jf. Domstolens 
dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78 — 215/78 og 218/78, Van Landewyck 
m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, præmis 66), og at den i overensstemmelse 
med sine forpligtelser undersøgte de af sagsøgeren fremførte beviser og argumenter 
og i beslutningen tog stilling til de elementer, der var relevante for Kommissionens 
konklusioner. 
45 For så vidt angår sagsøgerens argumenter vedrørende pålideligheden af Stora's 
redegørelser har Kommissionen anført, at den forstod disse argumenter og tog 
hensyn til dem. Den var blot ikke enig med sagsøgeren. Som anført i beslutningens 
betragtning 112 og 113, støttes redegørelserne af flere dokumenter. Desuden fore­
kommer det absurd at hævde, at Kommissionen fulgte Stora's redegørelser blindt, 
og samtidig kritisere den for ikke at have fulgt redegørelserne ned i mindste 
detalje. 
46 Hvad angår LE-rapporten har Kommissionen i det væsentlige henvist til de argu­
menter, den fremfører med henblik på at godtgøre, at den vurderede kartellets 
virkninger på markedet korrekt (jf. nedenfor, præmis 289 ff.). 
II - 2009 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
47 Kommissionen har tilføjet, at den, i modsætning til hvad sagsøgeren gør gældende, 
aldrig har hævdet, at sagsøgeren skjulte beviser under den administrative proce­
dure. 
48 Endelig har Kommissionen i sit svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten erklæret, 
at den ikke rådede over noget bevis, der gav grundlag for at antage, at Unilever plc 
var involveret i kartellet. 
Rettens bemærkninger 
49 Ifølge fast retspraksis har pligten til at begrunde en individuel beslutning til formål 
at gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at efterprøve beslutningens lov­
lighed og at give den berørte de oplysninger, ved hjælp af hvilke det kan fastslås, 
om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en sådan fejl, at den 
kan anfægtes. Omfanget af begrundelsespligten afhænger af arten af den pågæl­
dende retsakt og den sammenhæng, hvori den er vedtaget (jf. f.eks. Rettens dom af 
11.12.1996, sag T-49/95, Van Megen Sports mod Kommissionen, Sml. II, s. 1799, 
præmis 51). Kommissionen er i henhold til traktatens artikel 190 forpligtet til at 
anføre de faktiske og retlige omstændigheder, som ligger til grund for dens retlige 
bedømmelse af det pågældende forhold, samt de grunde, der har ført til dens 
beslutning, men det kræves ikke, at den imødegår samtlige retlige og faktiske ind­
sigelser, der er rejst under den administrative procedure (jf. bl.a. dommen i sagen 
Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, a.st., præmis 66). 
50 For så vidt angår Stora's redegørelser forklarede Kommissionen i beslutningens 
betragtning 112 og 113, at de på de væsentlige punkter støttes af andre beviser. 
51 Den omstændighed, at Kommissionen ikke fulgte samtlige de erklæringer, der var 
indeholdt i Stora's redegørelser, kan ikke medføre, at beslutningen er utilstrække-
II-2010 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
ligt eller mangelfuldt begrundet. Sagsøgerens argumenter går nemlig reelt ud på at 
bestride rigtigheden af Kommissionens vurdering af pålideligheden af Stora's rede­
gørelser. Sådanne argumenter henhører imidlertid under prøvelsen af, hvorvidt 
beslutningen var berettiget, hvorfor de er irrelevante i nærværende sammenhæng. 
52 Det samme gælder sagsøgerens påstand om, at Kommissionen ikke anlagde en kor­
rekt vurdering af LE-rapporten og de beviser, sagsøgeren fremførte med henblik 
på at godtgøre, at udviklingen i selskabets omkostninger fulgte udviklingen i pri­
serne. 
53 For så vidt angår sagsøgerens argument om, at det i beslutningen med urette anty­
des, at selskabet bevidst havde skjult beviser for at lægge hindringer i vejen for 
undersøgelsen, skal det blot bemærkes, at beslutningen ikke indeholder en sådan 
antydning. Som det med rette er blevet understreget af Kommissionen, vedrører 
den betragtning i beslutningen, som sagsøgeren henviser til, kun de foranstaltnin­
ger, deltagerne i kartellet traf for at skjule dets eksistens. Kommissionens vurdering 
heraf er forklaret i detaljer i beslutningen (jf. bl.a. betragtning 73). 
54 Endelig bemærkes, at sagsøgeren ikke under den administrative procedure frem­
kom med nogen beviser for, at Unilever plc var involveret i kartellet som tidligere 
moderselskab til TBM. Under disse omstændigheder kan det ikke udgøre en 
begrundelsesmangel, at Kommissionen ikke i beslutningen undersøgte, om beslut­
ningen kunne rettes til Unilever plc, således at dette selskab blev gjort ansvarligt 
for en del af den af TBM begåede overtrædelse. 
55 Dette anbringende kan herefter ikke tiltrædes. 
II-2011 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
Anbringendet om en tilsidesættelse af retten til kontradiktion 
Parternes argumenter 
56 Sagsøgeren har gjort gældende, at der i begrundelsen for beslutningen henvises til 
beviser, som ikke var nævnt i meddelelsen af klagepunkter, hvilket udgør en tilsi­
desættelse af selskabets ret til kontradiktion. 
57 Der er herved tale om en stor del af udtalelserne vedrørende det påståede princip 
»pris frem for mængde«, det forhold, at Kommissionen anså udvekslingen af 
oplysninger gennem Fides for i sig selv at udgøre en overtrædelse af traktatens arti­
kel 85, og endelig det forhold, at Kommissionen anså prisforhøjelsen i Det For­
enede Kongerige i 1987 for at skyldes en samordning. 
58 Sagsøgeren har endvidere anført, at selv om Kommissionen i meddelelsen af kla­
gepunkter havde erkendt, at udbud og efterspørgsel havde været i balance i mindst 
tre til fire år før 1991, indeholder beslutningen nogle mindre gunstige konstaterin­
ger, idet det eksempelvis flere gange anføres, at der blev foretaget midlertidige 
produktionsstandsninger i 1990 (jf. f.eks. betragtning 134). 
59 Endelig blev nogle oplysninger om prisforhøjelser foretaget i oktober 1988 af 
Iggesunds Bruk i Nederlandene og af Feldmühle (fra Stora-koncernen) i Belgien og 
nogle oplysninger om en prisforhøjelse foretaget i oktober 1989 af Enso-Gutzeit i 
Italien ifølge sagsøgeren tilføjet i de tabeller, der er vedlagt beslutningen, i forhold 
til de tabeller, der var vedlagt meddelelsen af klagepunkter. 
II - 2012 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
60 Kommissionen har fastholdt, at meddelelsen af klagepunkter indeholdt alle bevi­
serne vedrørende princippet »pris frem for mængde«. Tilsvarende fremgik det af 
meddelelsen af klagepunkter, at den i 1987 i Det Forenede Kongerige foretagne 
prisforhøjelse var resultatet af en samordning (s. 68 og 69 og bilaget vedrørende 
den dér nævnte prisfastsættelse). 
61 Kommissionen har henvist til, at den oprindelige meddelelse af klagepunkter kun 
vedrørte Fides' system for udveksling af oplysninger, som var forbundet med hele 
kartellets funktion. Der skulle derfor ikke tages stilling til, om systemet i sig selv 
eventuelt måtte være ulovligt. Det blev imidlertid i tillægget til meddelelsen af 
klagepunkter understreget, at det system, der blev indført efter juli 1991, fortsat 
udgjorde en overtrædelse af traktatens artikel 85. 
62 Endelig er der efter Kommissionens opfattelse ingen modstrid mellem oplysnin­
gerne om udbud og efterspørgsel i henholdsvis meddelelsen af klagepunkter og 
beslutningen. 
Rettens bemærkninger 
63 Det fremgår af fast retspraksis, at meddelelsen af klagepunkter skal være formule­
ret i vendinger, der, selv om de er kortfattede, er tilstrækkeligt klare til, at parterne 
reelt kan forstå, hvilken adfærd Kommissionen lægger dem til last. Kun såfremt 
dette er tilfældet, har meddelelsen af klagepunkter opfyldt sin rolle i henhold til 
fællesskabsreglerne, nemlig at give virksomhederne alle de oplysninger, der er nød­
vendige, for at de kan forsvare sig effektivt, før Kommissionen vedtager en endelig 
beslutning (jf. f.eks. Domstolens dom af 31.3.1993, forenede sager C-89/85, 
C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 og C-125/85 — C-129/85, Ahlström 
Osakeyhtiö m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1307, præmis 42). 
II-2013 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
64 Sagsøgerens argument om, at en stor del af udtalelserne vedrørende det påståede 
princip »pris frem for mængde« ikke var indeholdt i meddelelsen af klagepunkter, 
må forkastes. Sagsøgeren har nemlig ikke præciseret, hvorved angivelserne i beslut­
ningen adskiller sig fra de i meddelelsen af klagepunkter indeholdte. Desuden inde­
holder beslutningen ikke klagepunkter vedrørende princippet »pris frem for 
mængde«, som sagsøgeren ikke var blevet gjort bekendt med i meddelelsen af kla­
gepunkter. 
65 Sagsøgerens argument om, at det ikke i meddelelsen af klagepunkter blev gjort 
gældende, at Fides' system for udveksling af oplysninger i sig selv udgjorde en 
overtrædelse af traktatens artikel 85, stk. 1, kan heller ikke tiltrædes. Det skal hertil 
blot bemærkes, at det pågældende system for udveksling af oplysninger ifølge 
beslutningen kun var i strid med Fællesskabets konkurrenceregler som følge af, at 
det fremmede kartellet (beslutningens artikel 1, sidste led, sammenholdt med 
betragtning 134, tredje afsnit), selv om Kommissionen fastslog, at »i virkeligheden 
blev der i mange tilfælde anført oplysninger om enkelte producenter, eller også 
kunne de pågældende oplysninger udarbejdes uden større besvær« (betragtning 
134). 
66 For så vidt angår den samordnede prisforhøjelse i Det Forenede Kongerige i januar 
1987 synes dette punkt at være blevet fremført i tilstrækkelig klare vendinger i 
meddelelsen af klagepunkter over for flere virksomheder, herunder sagsøgeren. 
67 Det pågældende klagepunkt fremføres bl.a. således i meddelelsen af klagepunkter 
(s. 54): 
»Et håndskrevet notat (bilag 44) på tre sider i en kalender tilhørende hr. Opladen 
fra Feldmühle, nemlig siderne for den 15. til den 17. januar 1987, vedrører en 
udveksling af oplysninger om priser, ordrebeholdninger og midlertidige produkti-
onsstandsninger mellem Feldmühle og flere andre producenter i forbindelse med 
den prisforhøjelse, der blev gennemført på det britiske marked i december 
II - 2014 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
1986/januar 1987 (jf. bilag 61, som blev fundet hos [Mayr-Melnhof's] salgsagent i 
Det Forenede Kongerige: 'I seneste møde deltog også Weig's repræsentant, der 
udtalte, at de fandt 9% for højt for det britiske marked og havde besluttet sig for 
7%' ... osv.)«. 
68 Kommissionen udtaler endvidere (s. 69 i meddelelsen af klagepunkter): 
»Der gives detaljerede oplysninger om de samordnede prisinitiativer i Vesteuropa 
fra 1987 til 1991 i det bilag vedrørende priser, der er vedlagt nærværende medde­
lelse af klagepunkter. 
Der gives også oplysninger om prisinitiativet på det britiske marked i begyndelsen 
af 1987.« 
69 I det tekniske bilag A, hvortil der henvises udtrykkeligt i meddelelsen af klage­
punkter, redegør Kommissionen detaljeret for sine klagepunkter vedrørende pris­
forhøjelsen i Det Forenede Kongerige i januar 1987. Det fremgår bl.a. utvetydigt af 
bilaget (s. 4), at det »er åbenbart ... at denne foranstaltning havde været drøftet og 
planlagt på 'direktørniveau'«. 
70 Det følger heraf, at sagsøgeren ikke kunne være uvidende om, at Kommissionen 
gjorde gældende, at selskabet havde deltaget i et samordnet prisinitiativ i Det For­
enede Kongerige i januar 1987. 
II-2015 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
71 Det bemærkes endvidere, at sagsøgeren ikke har ret i, at det ikke fremgår af med­
delelsen af klagepunkter, at der havde været tale om midlertidige produktions-
standsninger i 1990. 
72 Det hedder således i meddelelsen af klagepunkter (s. 85): 
»Da de i 1990 stod over for både en øget kapacitet og en faldende efterspørgsel, 
gav systemet [Fides' system for udveksling af oplysninger] dem mulighed for at 
samordne den midlertidige produktionsstandsning og derved undgå overproduk­
tion og faldende priser.« 
73 Hvad endelig angår oplysningerne om de prisforhøjelser, der blev annonceret og 
gennemført af visse producenter, bemærkes, at Kommissionen ikke har bestridt det 
af sagsøgeren anførte om, at disse oplysninger hverken var indeholdt i meddelelsen 
af klagepunkter eller i bilagene hertil. Sagsøgeren havde således ikke mulighed for 
at fremkomme med sine bemærkninger vedrørende disse faktiske oplysninger. 
Kommissionen var ikke berettiget til at basere sin beslutning på oplysninger, som 
virksomhederne ikke var blevet gjort bekendt med under den administrative pro­
cedure. Der må derfor ses bort fra disse faktiske oplysninger ved vurderingen af, 
om beslutningen var berettiget. 
74 Denne tilsidesættelse af sagsøgerens ret til kontradiktion kan imidlertid ikke i sig 
selv berøre gyldigheden af beslutningen i sin helhed, da beslutningen ikke udeluk­
kende var baseret på de pågældende oplysninger (jf. i samme retning Domstolens 
dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80, 101/80, 102/80 og 103/80, Musique Dif­
fusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825, præmis 30). 
75 Dette anbringende kan derfor ikke tiltrædes. 
II-2016 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
B — Anbringenderne om tilsidesættelser af materielle regler 
Anbringendet om, at sagsøgeren ikke var rette adressat for beslutningen 
Formaliteten 
76 Kommissionen har sat spørgsmålstegn ved sagsøgerens legitime interesse i at gøre 
gældende, at beslutningen burde være rettet til Iggesund Paperboard, når selskabet 
anerkender, at det vil være ansvarligt for sidstnævnte selskab, hvis der pålægges 
dette en bøde. 
77 Det skal hertil blot bemærkes, at sagsøgeren er blandt de virksomheder, der næv­
nes i beslutningens artikel 1 som havende deltaget i en overtrædelse af traktatens 
artikel 85, stk. 1. Selskabet har på baggrund heraf en legitim interesse i at anfægte 
denne konstatering uafhængigt af økonomiske betragtninger, idet den pågældende 
konstatering i det mindste vil kunne skade selskabets omdømme. 
78 Anbringendet bør derfor antages til realitetsbehandling. 
Realiteten 
— Parternes argumenter 
79 Sagsøgeren har anført, at beslutningen blev rettet til en koncerns moderselskab, 
såfremt mere end et selskab i koncernen deltog i overtrædelsen, eller såfremt der 
forelå udtrykkelige beviser for, at moderselskabet havde været involveret i overtræ­
delsen (beslutningens betragtning 143). Ingen af disse to kriterier er imidlertid 
II-2017 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
opfyldt i det foreliggende tilfælde. Det er i realiteten kun en enkelt virksomhed 
under MoDo-koncernen, nemlig Iggesund Paperboard, der beskyldes for at have 
deltaget i overtrædelsen, og sagsøgeren selv har ikke deltaget heri. 
80 Ifølge sagsøgeren har Kommissionen i det foreliggende tilfælde end ikke anvendt 
de i beslutningen opstillede generelle kriterier. I henhold til beslutningens betragt­
ning 152 og 153 antog Kommissionen bl.a., at der kunne forekomme vanskelighe­
der med at inddrive bøden, såfremt Iggesund Paperboard var adressat for beslut­
ningen, og at Iggesund Paperboard reelt ikke var uafhængig af sagsøgeren. Ved 
alene at anvende disse særlige kriterier i sagsøgerens tilfælde har Kommissionen 
tilsidesat billighedsprincippet, ligebehandlingsprincippet, princippet om forbud 
mod forskelsbehandling og princippet om beskyttelse af den berettigede forvent­
ning. 
81 Sagsøgeren har endvidere anført, at de særlige kriterier, der nævnes i beslutningens 
betragtning 153, ikke retfærdiggør Kommissionens fremgangsmåde. Det er for det 
første ikke korrekt, at Iggesund Paperboard ikke var i stand til at betale bøden. 
Desuden var det med urette, at Kommissionen lagde til grund, at Iggesund Paper­
board ikke reelt var uafhængig af sagsøgeren. Den omstændighed, at Iggesund 
Paperboard hverken havde aktiver eller ansatte, var ikke i sig selv til hinder for, at 
selskabet kunne betegnes som en virksomhed i fællesskabsrettens forstand. Kom­
missionen anerkendte selv, at Iggesund Paperboard opfyldte alle kriterierne for at 
kunne anses for en virksomhed i form af en selvstændig økonomisk enhed. 
Iggesund Paperboard kan derfor ikke betragtes som et tomt selskab. 
82 Såfremt en virksomhed kontrollerer alle de nødvendige aktiver for at kunne udføre 
sine aktiviteter, behøver den ifølge sagsøgeren ikke at være ejer af disse aktiver. 
Denne opfattelse bekræftes af Kommissionens beslutning 91/50/EØF af 16. januar 
1991 om en procedure i henhold til EØF-traktatens artikel 85 (IV/32.732 — IJs-
selcentrale m.fl.) (EFT L 28, s. 32). Det forhold, at moderselskabet leverer bestemte 
accessoriske tjenester, såsom juridiske og regnskabsmæssige tjenester, og fakturerer 
dem over for selskaberne i koncernen, forhindrer heller ikke, at Iggesund Paper­
board kan betragtes som en virksomhed. 
II-2018 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
83 Endelig er det ifølge sagsøgeren ikke bevist, at selskabet havde kendskab til de 
påståede ulovlige handlinger og faktisk havde kontrol over Iggesund Paperboard's 
aktiviteter. Desuden er hverken det forhold, at sagsøgeren kunne give instrukser til 
Iggesund Paperboard, eller det forhold, at selskabet havde valgt sidstnævnte virk­
somheds direktører, tilstrækkeligt til at gøre sagsøgeren ansvarlig for virksomhe­
dens adfærd eller til at anse Iggesund Paperboard og sagsøgeren for at udgøre én 
økonomisk enhed. 
84 Kommissionen har anført, at en virksomhed i henhold til fællesskabsretten kan 
defineres som en økonomisk enhed bestående af menneskelige, materielle og 
immaterielle ressourcer, der forfølger et økonomisk mål på lang sigt (Rettens dom 
af 10.3.1992, sag T-11/89, Shell mod Kommissionen, Sml. II, s. 757, præmis 311). 
85 Flere selskaber under samme koncern, der handler under samme ledelse og kon­
trol, kan anses for at indgå i samme virksomhed. Kommissionen har i denne hen­
seende et vist skøn ved afgørelsen af, hvilket niveau i en sådan struktur en beslut­
ning skal rettes til. Selv om det havde været muligt for Kommissionen at rette 
beslutningen til Iggesund Paperboard, betyder dette derfor på ingen måde, at 
Kommissionen havde pligt hertil. Der var to af sagsøgerens datterselskaber, nemlig 
Iggesund Paperboard (Workington) Ltd og Iggesunds Bruk, der var involveret i 
kartellet. 
86 Kommissionen har endelig anført, at de i beslutningens betragtning 152 og 153 
nævnte grunde blev fremført med rette, idet Iggesund Paperboard hverken havde 
aktiver eller ansatte. Der var derfor blot tale om et tomt selskab med en selskabs­
kapital på 50 000 SKR. 
II - 2019 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
— Rettens bemærkninger 
87 Det bemærkes, at traktatens artikel 85, stk. 1, hvorefter det bl.a. er forbudt for 
virksomheder at indgå aftaler eller deltage i samordnet praksis, der kan påvirke 
handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, 
begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, er rettet til økono­
miske enheder bestående af menneskelige, materielle og immaterielle ressourcer, 
der forfølger et økonomisk mål på lang sigt, og som kan medvirke ved overtræ­
delser af bestemmelsen (dommen i sagen Shell mod Kommissionen, a.st., præmis 
311). 
88 Sagsøgeren og de forskellige selskaber, der tilhører sagsøgerens »Paperboard«-
division, som formelt drives af Iggesund Paperboard, må anses for at udgøre en 
enhed af menneskelige, materielle og immaterielle ressourcer, der på lang sigt bl.a. 
forfølger det mål, som består i at producere og sælge karton med henblik på at 
maksimere fortjenesten, selv i givet fald til skade for enhedens forskellige bestand­
deles individuelle fortjeneste. I denne organisation spiller hvert enkelt selskab en 
bestemt rolle (jf. i samme retning dommen i sagen Shell mod Kommissionen, a.st., 
præmis 312). 
89 Det fremgår således af beslutningen (jf. bl.a. betragtning 153, første afsnit), at 
Iggesund Paperboard er et såkaldt »kommissionsselskab«, som ejes 100% af sag­
søgeren og har en kapital på 50 000 SKR. 
90 I betragtning 153, andet afsnit, tilføjes det: 
II - 2020 
MO OCH DOMSJÕ MOD KOMMISSIONEN 
»... Iggesund Paperboard AB ejer ikke produktionsfaciliteterne for karton og har 
heller ikke sin egen arbejdsstyrke. De aktiver i kartonbranchen, der tidligere var 
ejet af Iggesunds Bruk AB, er stadig ejet af det selskab, der nu er et selskab uden 
nogen form for aktiviteter, og som er 100% ejet af MoDo. Samtlige medarbejdere 
i Sverige er ansat af MoDo selv ...«. 
91 Ingen af disse konstateringer er blevet bestridt af sagsøgeren. 
92 Desuden fremgår det af sagsøgerens svar på Rettens skriftlige spørgsmål, at 
Iggesund Paperboard (Workington) Ltd, tidligere TBM, på tidspunktet for den 
konstaterede overtrædelses ophør fortsat ejede fabrikken i Workington (Det For­
enede Kongerige), at selskabet bogførte denne fabriks omsætning i sine regnskaber, 
og at det fortsat beskæftigede fabrikkens personale. Det fremgår også, at der ikke 
blev bogført nogen omsætning i Iggesund Paperboard's årsregnskaber, og at navn­
lig Iggesunds Bruk-fabrikkens omsætning blev bogført i sagsøgerens årsregnska­
ber. 
93 Endelig fremgår det af sagsøgerens årsregnskab for 1991, at MoDo-koncernens 
forretningsaktiviteter blev udført gennem seks »kommissionsselskaber«, herunder 
Iggesund Paperboard, men at sagsøgeren leverede visse tjenester til samtlige kon­
cernens selskaber, såsom juridiske tjenester samt edb- og regnskabstjenester. 
94 Retten finder derfor — uden at det er nødvendigt at undersøge, om de øvrige 
grunde, der nævnes i beslutningens betragtning 152 og 153, kan retfærdiggøre, at 
beslutningen blev rettet til sagsøgeren — at Kommissionen med rette i beslutnin­
gens betragtning 153, andet afsnit, in fine, fastslog: »Med henblik på denne proce­
dure bør beslutningen derfor rettes til MoDo-koncernen selv [ved dens modersel­
skab] frem for et datterselskab, der ikke har nogen reel uafhængighed, ikke ejer 
nogen form for aktiver og ikke har nogen ansatte.« 
95 I modsætning til det af sagsøgeren anførte om, at det kun var Iggesund Paper­
board, der deltog i overtrædelsen, må det konstateres, at Iggesund Paperboard 
(Workington) Ltd også figurerede på listen over medlemmer af PG Paperboard, og 
at medarbejdere fra dette selskab deltog i JMC's møder. Det var således i overens­
stemmelse med kriteriet i beslutningens betragtning 143, hvorefter beslutningen 
II - 2021 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
skulle rettes til koncernens moderselskab, såfremt mere end et selskab i koncernen 
havde deltaget i overtrædelsen, at beslutningen blev rettet til sagsøgeren. 
96 Det følger heraf, at dette anbringende ikke kan tiltrædes. 
Anbringendet om, at Kommissionen ikke har godtgjort samordninger vedrørende 
mængdetilpasning og produktionsbegrænsning 
97 Dette anbringende omfatter tre led. De to første led vil blive behandlet under ét, 
mens det tredje led behandles særskilt. 
Anbringendets to første led om manglende bevis for en samordning med henblik 
på fastfrysning af markedsandele og for en samordning med henblik på kontrol 
med udbuddet 
— Parternes argumenter 
98 Med anbringendets første led bestrider sagsøgeren Kommissionens påstande om, at 
der fandtes foranstaltninger med henblik på mængdetilpasning. Påstandene er i det 
væsentlige baseret på Stora's redegørelser. Der er imidlertid ifølge sagsøgeren ingen 
beviser, der støtter disse redegørelser. 
99 Sagsøgeren gør gældende, at efterspørgslen fortsatte med at stige indtil maj 1991, 
og at industriens produktionskapacitet blev udnyttet fuldt ud fra 1987 til 1990. På 
denne baggrund bestrider sagsøgeren det i beslutningen anførte om, at producen-
II - 2022 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
terne i 1990 i stigende omfang blev tvunget til at indføre midlertidige produktions-
standsninger. 
100 Desuden viser notatet af 3. oktober 1988 (bilag 102 til meddelelsen af klagepunk­
ter), at der ikke fandtes noget system for mængdetilpasning på daværende tids­
punkt. 
101 Endelig bestrider sagsøgeren, at dokumenterne vedrørende nogle møder i Paper 
Agents Association (herefter »PAA«) kan støtte Kommissionens opfattelse. Sagsø­
geren finder, at der ikke bør tages hensyn til disse dokumenter. 
102 Med anbringendets andet led bestrider sagsøgeren Kommissionens påstande om, at 
der fandtes en samordning vedrørende fastfrysning af markedsandele. Efter selska­
bets opfattelse er der adskillige beviser for, at de redegørelser fra Stora, som Kom­
missionen baserede sig på, ikke er pålidelige. 
103 For det første er beskrivelsen af foranstaltningerne med henblik på fastfrysning af 
markedsandelene usammenhængende. Kommissionen tog ikke hensyn til, at pro­
ducenterne ikke kunne blive enige om en fastfrysning af markedsandelene uden 
nogen form for kontakt med kunderne og uden at afslå ordrer. Det nævnes ikke i 
beslutningen, hvilke produkter markedsandelene vedrørte. Det præciseres ikke, om 
den forventede vækstrate for det følgende år blev fastsat individuelt eller centralt. 
Sådanne elementer måtte imidlertid nødvendigvis have indgået i enhver form for 
aftale om fastfrysning af markedsandele. Endelig er også de af Stora afgivne oplys­
ninger usammenhængende. Stora erklærede således (bilag 39 til meddelelsen af kla­
gepunkter), at drøftelserne i denne henseende vedrørte sammenslutninger af virk­
somheder inden for de enkelte lande, hvorimod det i selskabets skrivelse af 23. 
december 1992 (bilag 43 til meddelelsen af klagepunkter) hævdes, at aftalen ved­
rørte markedsandele for de enkelte producentkoncerner. 
II - 2023 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
104 For det andet ændrede sagsøgerens nationale markedsandele sig i betydelig grad, 
og selskabets markedsandel i Vesteuropa steg væsentligt. Desuden har Kommissio­
nen selv erkendt, at adskillige store producenter var i stand til at forøge deres mar­
kedsandele i mindre omfang. 
105 For det tredje tog Kommissionen ifølge sagsøgeren ikke tilstrækkeligt hensyn til 
kartonprisernes ringe elasticitet. 
106 For det fjerde ville en aftale om fastfrysning af markedsandele nødvendigvis skulle 
have været forbundet med aftaler om midlertidige produktionsstandsninger og om 
tilvejebringelse af ny produktionskapacitet. Flere producenter forøgede imidlertid 
deres produktionskapacitet i den omhandlede periode. 
107 Kommissionen har heroverfor anført, at det i beslutningen præciseres, at produ­
centerne var klar over, at det på langt sigt ikke var muligt at kontrollere priserne 
uden samtidig at kontrollere mængderne med henblik på at sikre balancen mellem 
udbud og efterspørgsel. På denne baggrund fandt producenterne det nødvendigt at 
styrke kartellet vedrørende priserne med en aftale om mængdetilpasning. Det er 
derfor irrelevant, at det ikke var nødvendigt at iværksætte dette system i en 
bestemt periode. Desuden er der ifølge Kommissionen beviser for, at Iggesund 
måtte træffe foranstaltninger med henblik på at kontrollere udbuddet, når det var 
nødvendigt (beslutningens betragtning 94 og 95). Kommissionen har endvidere 
bemærket, at det blev konstateret, at producenterne var blevet enige om at fastfryse 
markedsandelene på de aktuelle niveauer, men at der ikke var tale om en absolut 
fastfrysning (betragtning 52-56). 
108 Hvad angår grundende til, at et system for mængdetilpasning blev anset for nød­
vendigt, har Kommissionen understreget, at en væsentlig forøgelse af mængderne 
ville have medført en nedgang i priserne. Sagsøgerens argument vedrørende den 
ringe priselasticitet kan derfor ikke ændre Kommissionens opfattelse. 
II - 2024 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
109 Kommissionen gør gældende, at konklusionerne i beslutningen hviler på håndfaste 
beviser. Den henviser herved til Stora's redegørelser og til de dokumenter, der 
beskrives i beslutningens betragtning 53, 54, 55, 58 og 59. 
110 Kommissionen fastslår, at den aldrig har påstået, at markedsandelene forblev uæn­
drede (beslutningens betragtning 59 og 60). 
— Rettens bemærkninger 
111 Det fremgår af beslutningens artikel 1, at de deri nævnte virksomheder har over­
trådt traktatens artikel 85, stk. 1, idet de i referenceperioden har deltaget i en aftale 
og samordnet praksis, som indebar, at leverandører af karton i Fællesskabet bl.a. 
»nåede til forståelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter på 
konstante niveauer, dog med mulighed for ændring fra tid til anden« og »i stigende 
grad siden begyndelsen af 1990 [traf] samordnede foranstaltninger til styring af 
leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemførelsen af de nævnte sam­
ordnede prisstigninger«. 
112 Ifølge Kommissionen blev disse to former for ulovligt samarbejde, der i beslutnin­
gen behandles under overskriften »Mængdetilpasning«, indledt i referenceperioden 
af de virksomheder, der deltog i PWG's møder. Det fremgår således af beslutnin­
gens betragtning 37, tredje afsnit, at PWG's egentlige formål ifølge Stora bl.a. var 
»drøftelser og opnåelse af enighed vedrørende markeder, markedsandele, priser, 
prisforhøjelser og kapacitet«. 
113 I beslutningen (betragtning 37, femte afsnit) hedder det om PWG's rolle i relation 
til det ulovlige samarbejde om markedsandele: »I forbindelse med initiativer til 
II - 2025 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
prisforhøjelser foregik de i PWG indgående drøftelser vedrørende markedsandele i 
Vesteuropa for sammenslutninger af virksomheder inden for de enkelte lande og 
for de enkelte producentkoncerner. Som et resultat af disse drøftelser opnåedes 
visse former for 'arrangementer' mellem deltagerne med hensyn til deres respektive 
markedsandele med det formål at sikre, at gennemførelsen af de samordnede pris­
initiativer ikke blev truet af en situation, hvor udbuddet oversteg efterspørgslen. 
Faktisk enedes de store producentkoncerner om at fastholde deres markedsandele 
på de niveauer, der fremgik af de årlige produktions- og salgsstatistikker, der forelå 
i endelig form fra Fides i marts det følgende år. Udviklingen med hensyn til mar­
kedsandele blev analyseret på hvert af de møder, der holdtes i PWG, på basis af 
månedlige opgørelser fra Fides, og såfremt der konstateredes væsentlige udsving, 
blev den formodet ansvarlige virksomhed afkrævet en forklaring.« 
114 Det fremgår af beslutningens betragtning 52, at »i forbindelse med den enighed, 
der opnåedes i PWG i løbet af 1987, blev de store producenters andele af det vest­
europæiske marked 'fastfrosset' på de aktuelle niveauer, og der blev ikke gjort for­
søg på at hverve nye kunder eller forøge salget til de faste kunder gennem aggres­
sive priskampagner«. 
115 I betragtning 56, første afsnit, understreges følgende: »Den grundlæggende forstå­
else mellem de største producenter om ikke at udvide deres respektive markedsan­
dele bestod i hele den periode, denne beslutning vedrører.« I betragtning 57 hedder 
det: »'Udviklingen inden for markedsandele' blev analyseret på alle PWG's møder 
på grundlag af foreløbige statistikker.« Endelig understreges det i betragtning 56, 
sidste afsnit: »De virksomheder, der deltog i disse drøftelser om markedsandele, 
var de samme som havde sæde i PWG, nemlig: Cascades, Finnboard, KNP (indtil 
1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrio, de to medlemmer af Stora-koncernen, CBC 
og Feldmühle og (fra 1988) Weig.« 
116 Retten finder, at Kommissionen har bevist eksistensen af et ulovligt samarbejde om 
markedsandele mellem deltagerne i PWG's møder. 
II - 2026 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
117 Kommissionens analyse hviler navnlig på Stora's redegørelser (bilag 39 og 43 til 
meddelelsen af klagepunkter) og bestyrkes af bilag 73 til meddelelsen af klage­
punkter. 
ns I bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter oplyser Stora: »Der afholdtes møder i 
PWG fra 1986 med det formål at bidrage til at skabe disciplin på markedet ... Til 
gruppens (lovlige) formål hørte bl.a. drøftelser og opnåelse af enighed vedrørende 
markeder, markedsandele, priser, prisforhøjelser, efterspørgsel og kapacitet. Grup­
pens opgaver omfattede bl.a., at give Direktørkonferencen en vurdering og beskri­
velse af den nøjagtige tilstand med hensyn til udbud og efterspørgsel på markedet 
og de forholdsregler, der burde træffes for at skabe disciplin på markedet.« 
119 Stora har om det ulovlige samarbejde med hensyn til markedsandele oplyst, at »de 
andele, der blev erhvervet af koncerner i Det Europæiske Fællesskab, EFTA og i 
andre lande, som PG Paperboard's medlemmer havde leveret til, blev gennemgået 
i PWG«, samt at PWG »drøftede muligheden for at bevare markedsandelene på 
det hidtidige niveau« (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 19). Stora 
anførte endvidere (samme dokument, punkt 6), at »drøftelserne vedrørende mar­
kedsandelene for fabrikanterne i Europa ligeledes [fandt] sted i denne periode, 
således at den første referenceperiode byggede på 1987-niveauerne«. 
120 I sit svar af 14. februar 1992 på et spørgsmål fra Kommissionen af 23. december 
1991 (bilag 43 til meddelelsen af klagepunkter) præciserer Stora endvidere: »Afta­
lerne om niveauerne for markedsandelene, som PWG's medlemmer indgik, ved­
rørte hele Europa. Disse aftaler byggede på samlede årlige tal for det foregående år, 
der sædvanligvis forelå endeligt i marts måned det følgende år« (punkt 1.1). 
121 Denne påstand underbygges i samme dokument med følgende formulering: »... 
drøftelserne mundede ud i aftaler mellem PWG's medlemmer, der sædvanligvis 
II - 2027 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
blev indgået marts måned hvert år, og som havde til formål at fastholde deres mar­
kedsandele på samme niveau som i det foregående år« (punkt 1.4). Stora har end­
videre anført, at »der ikke blev truffet nogen form for foranstaltninger for at sikre, 
at aftalerne blev overholdt«, og at deltagerne i PWG's møder »var klar over, at hvis 
de erhvervede en særlig stilling på markeder, som andre leverede til, ville disse gøre 
gengæld på andre markeder« (samme punkt). 
122 Stora har endelig oplyst, at sagsøgeren (»Iggesund«) deltog i drøftelserne om mar­
kedsandele (punkt 1.2, s. 3). 
123 Stora's påstande om et ulovligt samarbejde om markedsandele bekræftes af bilag 73 
til meddelelsen af klagepunkter. Dette dokument, der blev fundet hos FS-Karton 
(fra Mayr-Melnhof-koncernen), er et fortroligt notat af 28. december 1988 fra den 
marketingchef, der var ansvarlig for Mayr-Melnhof-koncernens salg i Tyskland (hr. 
Katzner), til koncernens administrerende direktør i Østrig (hr. Gröller), om mar­
kedssituationen. 
124 Ifølge dette dokument, der er gengivet i beslutningens betragtning 53, 54 og 55, 
havde det nærmere samarbejde på »direktørniveau« (»Präsidentenkreis«), som var 
blevet aftalt i 1987, betydet »vindere« og »tabere«. Ifølge notatets forfatter hørte 
Mayr-Melnhof til taber-gruppen af en række grunde, herunder: 
»2) Der har kun kunnet indgås en aftale, idet vi er blevet pålagt en 'sanktion' — 
man har krævet, at vi bringer visse 'ofre'. 
3) Markedsandele for 1987 skulle 'fastfryses', bestående kontakter skulle opret­
holdes, og der måtte ikke anvendes tilbudspriser for at hverve nye aktiviteter 
eller kvaliteter (resultatet vil vise sig i januar 1989 — såfremt alle deltagere er 
loyale).« 
II - 2028 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
125 Disse passager skal læses på baggrund af den større sammenhæng, notatet indgår i. 
126 Herom henviser forfatteren til notatet i dets indledning til det nærmere samarbejde 
på europæisk plan på »direktørniveau«. Dette udtryk blev af Mayr-Melnhof for­
tolket som omfattende både PWG og PC generelt, dvs. uden reference til en 
bestemt begivenhed eller et bestemt møde (bilag 75 til meddelelsen af klagepunkter, 
punkt 2.a), hvilket ikke kræver nærmere forklaring på dette sted. 
27 Forfatteren anfører endvidere, at samarbejdet har medført »prisdisciplin«, hvilket 
har betydet »vindere« og »tabere«. 
28 Bemærkningen om fastfrysning af markedsandelene på 1987-niveau skal således 
forstås på baggrund af denne disciplin, som blev besluttet på »direktørniveau«. 
29 Henvisningen til 1987 som referenceår stemmer endvidere overens med Stora's 
anden redegørelse (bilag 39 til meddelelsen om klagepunkter, jf. ovenfor, præmis 
119). 
30 Med hensyn til PWG's rolle i det ulovlige samarbejde om kontrol med leverancer, 
som var karakteristisk for analysen af produktionsstandsninger, hedder det i 
beslutningen, at PWG havde afgørende betydning for gennemførelsen af produk­
tionsstandsninger, da produktionskapaciteten forøgedes og efterspørgslen faldt: »... 
fra begyndelsen af 1990 [fandt] de førende producenter i branchen ... det nødven­
digt at træffe aftale i PWG's regi om behovet for at indføre midlertidige produk­
tionsstandsninger. De store producenter erkendte, at de ikke kunne styrke efter­
spørgslen ved at sænke priserne, og at priserne simpelt hen ville falde, hvis de 
opretholdt fuld produktionskapacitet. Teoretisk kunne man på grundlag af kapaci-
II - 2029 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
tetsrapporterne beregne, hvor længe driften skulle indstilles for at genoprette lige­
vægten mellem udbud og efterspørgsel« (beslutningens betragtning 70). 
131 I beslutningen hedder det endvidere: »Dog foretog PWG aldrig nogen formel til­
deling af 'downtime' til de enkelte producenter. Ifølge Stora voldte det praktiske 
problemer at nå frem til en koordineret plan for produktionsstandsninger, der 
dækkede samtlige producenter. Stora har udtalt, at dette var grunden til, at der kun 
'fandtes et løst system i form af henstillinger'« (beslutningens betragtning 71). 
132 Retten finder, at Kommissionen i fornødent omfang har bevist eksistensen af et 
ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger mellem deltagerne i PWG's 
møder. 
133 De dokumenter, som Kommissionen har fremlagt, underbygger dens analyse. 
134 I sin anden redegørelse (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 24) udtalte 
Stora: »Med PWG's vedtagelse af princippet om 'pris frem for mængde' og den 
gradvise gennemførelse af et ensartet prissystem fra 1988, erkendte PWG's med­
lemmer, at det var nødvendigt at gennemføre produktionsstandsninger for at fast­
holde priserne, idet stigningen i efterspørgslen faldt. Uden produktionsstandsnin­
ger havde det ikke været muligt for producenterne at fastholde det aftalte 
prisniveau med en voksende overkapacitet.« 
135 I det følgende punkt i redegørelsen tilføjes det: »I 1988 og 1989 kunne industrien 
arbejde med en næsten fuldstændig kapacitetsudnyttelse. Produktionsstandsninger, 
bortset fra sædvanlige standsninger, som skyldtes reparation eller ferier, blev nød­
vendige fra 1990 ... Senere viste det sig nødvendigt at anvende produktionsstands-
II - 2030 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
ninger, når tilgangen af ordrer svigtede, for at kunne gennemføre princippet om 
'pris frem for mængde'. De produktionsstandsninger, som krævedes af producen­
terne (for at sikre ligevægten mellem produktion og forbrug), kunne beregnes på 
grundlag af kapacitetsrapporterne. PWG angav ikke formelt omfanget af produk-
tionsstandsningerne, men der fandtes et løst system i form af henstillinger ...« 
136 For så vidt angår punkt 73 i meddelelsen af klagepunkter bemærkes, at forfatterens 
begrundelse for, at han i skrivende stund anså Mayr-Melnhof for »taber«, er et vig­
tigt bevis for, at der fandtes et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger 
mellem deltagerne i PWG's møder. 
137 Forfatteren fastslår således: 
»4) På dette punkt begynder parterne at blive uenige om, hvad målet er. 
c) Samtlige salgsmedarbejdere og salgsagenter i Europa blev fritaget for at 
skulle overholde deres mængdebudgetter, og der fulgtes, stort set undtagel­
sesfrit, en streng prispolitik (ofte har vore medarbejdere ikke forstået vores 
ændrede holdning i relation til markedet — tidligere stilledes der kun krav 
med hensyn til mængde, mens det herefter alene var prisdisciplinen, der 
talte, uanset risikoen for produktionsstandsninger).« 
II-2031 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
138 Mayr-Melnhof har anført (bilag 75 til meddelelsen af klagepunkter), at den ovenfor 
gengivne passage vedrører et internt forhold i virksomheden. Når notatet imidler­
tid ses i en større sammenhæng, giver dette uddrag udtryk for, at der i forhold til 
salgsmedarbejderne blev gennemført en streng politik, som var blevet vedtaget på 
»direktørniveau«. Dokumentet må endvidere ses som udtryk for, at deltagerne i 
1987-aftalen, dvs. i hvert fald deltagerne i PWG's møder, utvivlsomt har vurderet 
følgerne af den politik, der blev besluttet, for det tilfælde at den skulle blive hånd­
hævet med strenghed. 
139 Af disse grunde finder Retten, uden at det er nødvendigt at tage hensyn til bilag 
102 til meddelelsen af klagepunkter, at Kommissionen har ført tilstrækkeligt bevis 
for, at der fandtes et ulovligt samarbejde om markedsandele mellem deltagerne i 
PWG's møder, samt at der fandtes et ulovligt samarbejde mellem de samme parter 
om produktionsstandsninger. I det omfang det ikke bestrides, at TBM/Iggesund 
Paperboard (Workington) Ltd/Iggesund Paperboard deltog i PWG's møder (jf. 
nedenfor, præmis 370 ff.), og i det omfang sagsøgeren udtrykkeligt er nævnt i rede­
gørelserne fra Stora, har Kommissionen med føje anset sagsøgeren for ansvarlig for 
at have deltaget i de to former for ulovligt samarbejde. 
140 Sagsøgerens indvendinger mod Stora's redegørelser, hvormed sagsøgeren bestrider 
dokumenternes bevisværdi, kan ikke antages at svække denne konstatering. 
141 Det er således ubestridt, at disse redegørelser hidrører fra en af de virksomheder, 
der anses for at have deltaget i den påståede overtrædelse, og at de indeholder en 
detaljeret beskrivelse af de drøftelser, der fandt sted i PG Paperboard's organer, af 
det mål, som forfulgtes af de virksomheder, der havde sæde her, samt af virksom­
hedernes deltagelse i de forskellige organers møder. I det omfang dette hovedbevis 
bekræftes af andre omstændigheder i sagen, er det et relevant grundlag for Kom­
missionens påstande. 
II - 2032 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
142 Sagsøgerens påstand om, at selskabernes faktiske adfærd viser, at Kommissionens 
påstande er uberettigede, kan heller ikke tiltrædes. 
143 For det første må det ulovlige samarbejde mellem PWG's medlemmer om de to 
aspekter af princippet om »pris frem for mængde« ikke forveksles med gennemfø­
relsen heraf. De beviser, som Kommissionen har fremlagt, har en sådan bevisværdi, 
at oplysningerne om sagsøgerens faktiske adfærd på markedet ikke kan påvirke 
Kommissionens konklusioner om selve eksistensen af det ulovlige samarbejde ved­
rørende de to aspekter af den omtvistede politik. 
144 For det andet modsiges Kommissionens konklusioner heller ikke af de oplysnin­
ger, som sagsøgeren har fremlagt. Det understreges, at Kommissionen udtrykkeligt 
har medgivet, at det ulovlige samarbejde om markedsandele ikke indeholdt »nogen 
formel bøde- eller erstatningsordning til at styrke den forståelse, der var opnået 
om markedsandele«, samt at enkelte store producenters markedsandele øgedes 
svagt år for år (jf. bl.a. beslutningens betragtning 59 og 60). Kommissionen har 
endvidere erkendt, at da branchen havde arbejdet med fuld kapacitetsudnyttelse 
indtil begyndelsen af 1990, havde der praktisk taget ikke været behov for produk-
tionsstandsninger før dette tidspunkt (beslutningens betragtning 70). 
145 For det tredje bekræfter to dokumenter i sagsakterne, at sagsøgeren gennemførte 
det inden for PWG aftalte princip om »pris frem for mængde«. 
146 Det hedder således i referatet af PAA's møde den 23. januar 1990, som blev udar­
bejdet af en repræsentant for Kopparfors (fra Stora-koncernen): »Iggesund udtalte, 
at Thames havde haft visse midlertidige produktionsstandsninger, hvilket var sel­
skabets politik frem for at nedsætte priserne« (bilag 130 til meddelelsen af klage­
punkter). 
II - 2033 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
147 Tilsvarende anføres det i referatet af PAA's møde den 4. april 1990, som blev udar­
bejdet af en repræsentant for Mayr-Melnhof Pegg: 
»Thames Board (Iggesund). Tre ugers leveringstid. Efterspørgslen i U. K. lavere 
end i samme periode 1989. Hellere downtime end lavere priser. Prisforhøjelsen i 
april gennemført overalt« (bilag 131 til meddelelsen af klagepunkter). 
148 Anbringendets første og andet led kan herefter ikke tiltrædes. 
Anbringendets tredje led om en fejlvurdering af Fides-statistikkernes betydning 
— Parternes argumenter 
149 Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen ikke vurderede betydningen af Fides-
statistikkerne korrekt. Den overdrev deres vigtighed og ulovlige karakter. Desuden 
var disse statistikker ikke tilstrækkelig detaljerede til, at man kunne kontrollere en 
kvoteordning. 
150 De af Fides indsamlede statistikker var ganske vist opdelt efter lande, bortset fra 
ugestatistikkerne over ordretilgangen, men de gjorde det ikke muligt at fastslå den 
enkelte producents leverancer. 
II - 2034 
MO OCH DOMSJO MOD KOMMISSIONEN 
151 Sagsøgeren understreger endvidere, at Kommissionen anerkender, at producen­
terne i løbet af året normalt anvendte de »foreløbige« statistikker (beslutningens 
betragtning 63). Disse statistikker gav i realiteten kun generelle oplysninger om 
tendenser med hensyn til efterspørgslen. Under disse omstændigheder kunne del­
tagerne i PWG's møder dårligt have anvendt disse statistikker som grundlag for 
rationelle analyser af markedsandele og kapacitetsudnyttelse. 
152 Endvidere er den enkelte producents situation med hensyn til ordrebeholdninger 
ikke hemmelig, i modsætning til hvad Kommissionen antager. De af Fides tilveje­
bragte statistikker vedrørende situationen med hensyn til ordrebeholdninger gav 
således blot producenterne et billede af situationen på europæisk plan. 
153 For så vidt angår statistikkerne over kapaciteterne og udnyttelsen heraf har sagsø­
geren anført, at disse statistikker var upræcise og blot tjente til at iagttage dynami­
ske tendenser inden for sektoren og sammenligne ændringer i den enkelte virksom­
heds udnyttelsesgrad med de samlede udnyttelsesgrader. 
154 Endelig var de omhandlede statistikker ifølge sagsøgeren ikke nødvendige for at 
konstatere, at der var balance mellem udbud og efterspørgsel, idet dette var åben­
bart for hele sektoren. 
155 Kommissionen har anført, at sagsøgerens argumenter i det væsentlige sigter mod at 
godtgøre, at Fides' system for udveksling af oplysninger ikke i sig selv var i strid 
med traktatens artikel 85, stk. 1. Eftersom systemet alene blev brugt til at styrke og 
lette gennemførelsen af et ulovligt kartel, er diskussionen rent akademisk. 
II - 2035 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
— Rettens bemærkninger 
156 Anbringendets tredje led må forstås således, at sagsøgeren gør gældende, at Kom­
missionen ikke vurderede Fides-statistikkernes betydning korrekt, idet de hverken 
var nødvendige eller brugbare i relation til det påståede kartel. 
157 Ifølge beslutningens artikel 1 har de i bestemmelsen nævnte virksomheder over­
trådt traktatens artikel 85, stk. 1, ved at deltage i en aftale og en samordnet praksis, 
hvorved virksomhederne bl.a. »udvekslede forretningsmæssige oplysninger om 
leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapa-
citetsudnyttelsesgrader osv. til støtte for nævnte forholdsregler«, dvs. et ulovligt 
samarbejde om priser, et ulovligt samarbejde om markedsandele og et ulovligt sam­
arbejde om midlertidige produktionsstandsninger. 
158 For så vidt angår Fides' system for udveksling af oplysninger må beslutningen på 
baggrund af dens konklusion og betragtning 134, tredje afsnit, fortolkes således, at 
systemet ifølge Kommissionen er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, som følge 
af, at det fremmede kartellet. 
159 I beslutningens betragtning 134, tredje afsnit, præciseres det, at Fides' system for 
udveksling af oplysninger var »en væsentlig hjælp til 
— overvågning af udvikling i markedsandele 
— overvågning af udbuds- og efterspørgselsforholdene, således at kapaciteten 
kunne udnyttes fuldt ud 
— afgørelse af, om samordnede prisstigninger kunne gennemføres 
— fastlæggelse af den nødvendige 'downtime'«. 
II - 2036 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
160 I øvrigt fremgår det af beslutningen, at Fides-statistikkerne blev undersøgt og 
drøftet inden for rammerne af PWG. Det hedder således i betragtning 57, første 
afsnit, hvor der også henvises til betragtning 63: »'Udviklingen inden for markeds­
andele' blev analyseret på alle PWG's møder på grundlag af foreløbige statistik­
ker.« Endvidere fastslås det i betragtning 69, første afsnit: »Ved at sammenholde 
den ugentlige ordrebestand og den disponible kapacitet kunne PWG danne sig et 
skøn over den samlede efterspørgsel i kartonsektoren.« 
161 Retten finder, at disse påstande fra Kommissionens side er godtgjort. 
162 For det første har sagsøgeren ikke bestridt, at Fides-statistikkerne blev drøftet i 
PWG. 
163 For det andet skønnede Kommissionen med rette, at Fides-statistikkerne i det 
pågældende organ blev benyttet dels til »overvågning af udvikling i markedsan­
dele« (betragtning 134, tredje afsnit, første led), dels til »overvågning af udbuds- og 
efterspørgselsforholdene, således at kapaciteten kunne udnyttes fuldt ud« og »fast­
læggelse af den nødvendige 'downtime'« (betragtning 134, tredje afsnit, andet og 
fjerde led). 
164 Hvad angår udnyttelsen af Fides-statistikkerne til »overvågning af udvikling i mar­
kedsandele« anerkendte Stora nemlig, at »hvis det ud fra en undersøgelse af stati­
stikkerne viste sig, at der var større ændringer i de nationale koncerners salg, ville 
PWG's medlemmer ... støtte hinanden og påtage sig at begrænse udsvingene på de 
nationale markeder« (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 19). 
II - 2037 
DOM AF 14.5.1998 - SAG T-352/94 
165 Tilsvarende hedder det i bilag 43 til meddelelsen af klagepunkter (punkt 1.1): 
»Udsving i udbuddet på de nationale markeder blev undersøgt og drøftet på alle 
PWG's møder (dvs. hver anden eller tredje måned) på grundlag af Fides' foreløbige 
statistikker ... Disse statistikker blev udarbejdet månedligt, idet det samlede udbud 
blev beregnet pr. kalenderår og ikke på grundlag af det indeværende produktionsår. 
De udsving, statistikkerne viste, afspejlede ikke nødvendigvis nøjagtigt den ende­
lige situation ved årets udgang og var derfor noget usikre. Det gav ingen mening 
for de største producenter i PWG at drøfte markedsandele i detaljer på nationalt 
grundlag, da producenterne ikke kunne fastlægge deres leverancers endelige 
bestemmelsessted. 
De af PWG's medlemmer indgåede aftaler om markedsandelenes størrelse vedrørte 
hele Europa. Disse aftaler var baseret på de samlede tal for det foregående år, som 
sædvanligvis forelå i endelig form i marts i det efterfølgende år.« 
166 Hvad angår udnyttelsen af Fides-statistikkerne til »overvågning af udbuds- og 
efterspørgselsforholdene, således at kapaciteten kunne udnyttes fuldt ud«, og »fast­
læggelse af den nødvendige 'downtime'« skal der henvises til Stora's redegørelse 
(bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 5): 
»I forbindelse med prisinitiativet i 1987 var det nødvendigt at opretholde en 
omtrentlig balance mellem produktion og forbrug (princippet om 'pris frem for 
mængde'). I 1988 og 1989 arbejdede producenterne med fuld kapacitetsudnyttelse 
eller så godt som. I 1990 fik problemer med overkapacitet og faldende vækst i 
II - 2038 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
efterspørgslen producenterne til at indføre midlertidige produktionsstandsninger 
for at opretholde balancen mellem produktion og forbrug ... Producenterne kunne 
på grundlag af de årlige kapacitetsrapporter beregne, hvor længe driften skulle ind­
stilles, og de opfordrede hinanden til at indføre tilstrækkelige produktionsstands­
ninger til at opretholde balancen mellem produktion og efterspørgsel ... Ikke alle 
producenter gennemførte sådanne produktionsstandsninger, hvorfor visse produ­
center, normalt de største producenter, led forholdsmæssigt større tab i mængder i 
forsøget på at opretholde prisniveauerne« (jf. i samme retning punkt 25 i samme 
dokument). 
167 Stora's redegørelser støttes indirekte af bilag 73 og 75 til meddelelsen af klage­
punkter. Det fremgår således af bilag 73 (jf. ovenfor, præmis 123 ff.), at den mar­
ketingchef, der var ansvarlig for Mayr-Melnhof/FS-Karton-koncernens salg i Tysk­
land (hr. Katzner), foreslog koncernens administrerende direktør i Østrig en 
ændring af Fides' dagældende system for udveksling af oplysninger (s. 5, punkt 5, 
under overskriften »Kontrolle«). Som det fremgår af bilag 75 (s. 11), som er Mayr-
Melnhof's svar på en begæring om oplysninger, »blev Fides' regler senere ændret, 
stort set i overensstemmelse med [de i bilag 73 nævnte] forslag« (jf. også beslut­
ningens betragtning 63, andet afsnit). På baggrund af bilag 73's generelle ordlyd må 
hr. Katzner's anmodning om en ændring af Fides' system for udveksling af oplys­
ninger forstås således, at systemet ikke muliggjorde en tilstrækkelig kontrol med 
udviklingen i markedsandelene og/eller undersøgelse af de midlertidige produkti­
onsstandsninger, og at det derfor skulle forbedres med henblik på at sikre en bedre 
kontrol. 
168 På baggrund af disse beviser og i betragtning af, at Kommissionen med rette anså 
sagsøgeren for at have deltaget i et ulovligt samarbejde om midlertidige produkti­
onsstandsninger og i et ulovligt samarbejde om markedsandele i PWG, kan anbrin­
gendets tredje led ikke tiltrædes. 
169 Anbringendet bør herefter i det hele forkastes. 
II - 2039 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
Anbringendet om en fejlvurdering af kartellets varighed 
Parternes argumenter 
170 Sagsøgeren har anført, at der selv på grundlag af påstandene i beslutningen ikke 
skete nogen overtrædelse før 1988. Hvis man ser bort fra Stora's redegørelser, er 
der intet grundlag for at antage, at oprettelsen af PWG i sig selv udgjorde en over­
trædelse. Desuden er der intet grundlag for at antage, at PWG blev oprettet før den 
10. november 1986. 
171 Endvidere fremgår det ifølge sagsøgeren hverken af meddelelsen af klagepunkter 
eller af beslutningen, at prisinitiativet i januar 1987 i Det Forenede Kongerige 
udgjorde en overtrædelse. 
172 Kommissionen har fastholdt, at overtrædelsen begyndte i midten af 1986, og at 
dette tidspunkt skal lægges til grund ved beregningen af bøderne. Det var omkring 
dette tidspunkt, at PG Paperboard blev omstruktureret, og at drøftelserne vedrø­
rende priser og mængder blev indledt. Kommissionen har i denne forbindelse med 
rette henholdt sig til Stora's redegørelser. 
Rettens bemærkninger 
173 Ifølge beslutningens betragtning 161, andet afsnit, deltog de fleste af de virksom­
heder, som beslutningen er rettet til, i overtrædelsen fra juni 1986, som var »tids­
punktet for PWG's etablering og det tidspunkt, hvor de hemmelige aftaler mellem 
producenterne voksede i omfang og begyndte at virke mere effektivt«. 
II - 2040 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
174 Hvad angår tidspunktet for PWG's etablering anførte Stora (bilag 39 til meddelel­
sen af klagepunkter, punkt 8): »Der afholdtes møder i PWG fra 1986 ...« 
175 På denne baggrund og i mangel af beviser, der gjorde det muligt at fastlægge det 
præcise tidspunkt for oprettelsen af organet, var Kommissionen berettiget til at 
antage, at PWG blev oprettet omkring midten af 1986, og at der regelmæssigt blev 
afholdt møder i PWG fra dette tidspunkt. Det skal i denne forbindelse understre­
ges, at sagsøgeren deltog i PWG's møder fra oprettelsen af organet (jf. nedenfor, 
præmis 370 ff.). Under disse omstændigheder kan selskabet ikke anfægte Kommis­
sionens vurdering af tidspunktet for oprettelsen af PWG uden at fremføre nogen 
form for beviser til støtte for sin påstand om, at dette organ først blev oprettet 
senere. 
176 Kommissionen konkluderede med rette, at eftersom sagsøgeren deltog i PWG's 
møder, fra dette organ blev oprettet omkring midten af 1986, må selskabet anses 
for ansvarligt for et ulovligt samarbejde om priser fra dette tidspunkt. 
177 PWG blev oprettet af en række virksomheder, herunder sagsøgeren, overvejende 
med et konkurrencebegrænsende formål for øje. Ifølge Stora (bilag 39 til medde­
lelsen af klagepunkter, punkt 8) »afholdtes [der] møder i PWG fra 1986 med det 
formål at bidrage til at skabe disciplin på markedet«, og hovedformålet var »drøf­
telser og opnåelse af enighed vedrørende markeder, markedsandele, priser, prisfor­
højelser og kapacitet« [bilag 35 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 5, nr. iii)]. 
178 Virksomhedernes opgave i dette organ er beskrevet under det forrige anbringende 
for så vidt angår det ulovlige samarbejde om markedsandele og produktionsstands-
ninger (jf. ovenfor, præmis 113-139). De virksomheder, der havde sæde i dette 
organ, drøftede ligeledes prisinitiativer. Ifølge Stora (bilag 39 til meddelelsen af 
klagepunkter, punkt 10) »nåede PWG fra 1987 til enighed og traf generelle beslut-
II - 2041 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
ninger om tidspunkterne for og størrelsen af de prisforhøjelser, som kartonprodu­
centerne skulle gennemføre«. 
179 Medvirken ved oprettelsen af og deltagelse i møder i et organ, hvis konkurrence­
begrænsende formål — der navnlig bestod i drøftelser af fremtidige prisforhøjelser 
— var kendt og godkendt af de virksomheder, der tog initiativ til dets oprettelse, er 
en tilstrækkelig begrundelse for at anse sagsøgeren for ansvarlig for et ulovligt 
samarbejde om priser fra midten af 1986. 
180 Anbringendet kan derfor ikke tiltrædes. 
Anbringendet om en fejlvurdering fra Kommissionens side, for så vidt som den 
antog, at SBS-kvaliteter var genstand for overtrædelsen og tilhørte samme marked 
som GC- og GD-kvaliteter, og om begrundelsesmangler og procedurefejl i så hen­
seende 
181 Anbringendet omfatter tre led. Hvert led skal behandles særskilt. 
Anbringendets første led om en tilsidesættelse af retten til kontradiktion 
182 Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet ikke kunne udøve sin ret til kontradik­
tion under den administrative procedure, da meddelelsen af klagepunkter ikke hen­
viste til, at der forelå en overtrædelse vedrørende SBS-kvaliteter. Disse kvaliteter 
blev kun nævnt én gang, i parentes, i forbindelse med en prisforhøjelse. 
183 Denne påstand findes at være ubegrundet. 
II - 2042 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
184 Det fremgår nemlig af meddelelsen af klagepunkter (s. 3 og 4), at tre af de mest 
udbredte kartonkvaliteter, der fremstilles i Vesteuropa, herunder SBS-kvaliteterne, 
er omfattet af definitionen af »karton« og er genstand for proceduren. 
185 Endvidere er alle de beviser, der danner grundlag for, at Kommissionen i beslut­
ningen antager, at SBS-kvaliteterne var genstand for overtrædelsen, nævnt i med­
delelsen af klagepunkter eller i de særskilte oplysninger herom, der blev tilstillet 
sagsøgeren (jf. bl.a. bilag 111, 113 og 117 til meddelelsen af klagepunkter). 
186 Endelig indeholder hvert enkelt af de tekniske bilag vedrørende priser, der var ved­
lagt meddelelsen af klagepunkter, for hvert påstået samordnet prisinitiativ oplys­
ninger om forhøjelserne af priserne på SBS-kvaliteter. 
187 Det fremgik således klart af meddelelsen af klagepunkter, at SBS-kvaliteter var gen­
stand for proceduren. 
188 Det følger heraf, at anbringendets første led ikke kan tiltrædes. 
Anbringendets andet led om en fejlvurdering fra Kommissionens side, for så vidt 
som den antog, at SBS-kvaliteter var genstand for overtrædelsen, og om en util­
strækkelig begrundelse i så henseende 
— Parternes argumenter 
189 Sagsøgeren har gjort gældende, at beslutningen og de deri nævnte beviser ikke 
giver grundlag for at konkludere, at SBS-kvaliteter var genstand for overtrædelsen. 
Selskabet har endvidere anført, at beslutningen ikke indeholder tilstrækkelige for­
klaringer til støtte for Kommissionens påstande. 
II - 2043 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
190 For det første nævnes SBS-kvaliteter ikke i Stora's redegørelser. 
191 Endvidere vedrører ingen af påstandene om mængdetilpasningsforanstaltningerne 
SBS-kvaliteter. Påstanden om, at der var indgået en aftale inden for PWG om at 
holde sig til 1987-markedsandelene, vedrører en periode, hvor der ikke var nogen 
producenter af SBS-kvaliteter repræsenteret i PWG. 
192 Ifølge sagsøgeren er de hos Rena fundne håndskrevne notater vedrørende JMC's 
møde den 6. september 1989 (bilag 117 til meddelelsen af klagepunkter) ikke rele­
vante, da Iggesund Paperboard ikke deltog i dette møde, og da notatet vedrører en 
prisstigning, der fandt sted mere end en måned før mødet. 
193 De tabeller, der er vedlagt beslutningen, vedrørende prisstigningerne giver heller 
ikke grundlag for at konkludere, at der forelå en samordning med hensyn til SBS-
kvaliteter. En sammenligning mellem de af sagsøgeren annoncerede prisstigninger 
og de prisstigninger, der blev annonceret af Enso-Gutzeit, som er den anden pro­
ducent af SBS-kvaliteter, som beslutningen er rettet til, og en sammenligning mel­
lem disse annoncerede prisstigninger og prisstigningerne for GC- og GD-kvaliteter 
bekræfter, at der ikke skete nogen samordning i relation til SBS-kvaliteter. 
194 Beslutningens begrundelse vedrørende SBS-kvaliteter er ifølge sagsøgeren også 
mangelfuld, fordi betegnelsen »GC-kvaliteter«, i modsætning til hvad der er anført 
i beslutningens betragtning 4, ikke omfatter SBS-kvaliteter. 
195 Sagsøgeren har desuden anført, at bemærkningen om, at prisinitiativerne »indebar 
... øgede priser på alle nationale markeder ..., og prisen på SBS steg som regel (men 
ikke altid) i takt med prisen på GC-kvaliteter« (beslutningens betragtning 20, 
II - 2044 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
andet afsnit), er det eneste sted i beslutningen, bortset fra sammenfatningen af 
overtrædelsen og visse uklare bemærkninger i betragtning 86 og 97, hvor det udta­
les, at prisinitiativerne vedrørte SBS-kvaliteter. 
196 I modsætning til det i beslutningens betragtning 4 anførte falder SBS-kvaliteter 
ikke ind under betegnelserne »GC« og »FBB«. En del af de af Iggesund Paper-
board producerede SBS-kvaliteter falder end ikke ind under definitionen af det 
produkt, som PG Paperboard's aktiviteter vedrørte, nemlig karton »med en gram­
vægt på mindst 200 g/m2«, jf. beslutningens betragtning 28. 
197 Endvidere er oplysningerne i beslutningen vedrørende producenter, købere og 
producerede mængder af SBS-kvaliteter ifølge sagsøgeren ukorrekte. Der er andre 
europæiske producenter af SBS-kvaliteter end Enso-Gutzeit og sagsøgeren, og 
Enso-Gutzeit's produktion af SBS-kvaliteter blev overvurderet. 
198 Kommissionen har anført, at der er ført tilstrækkeligt bevis for, at samordningerne 
vedrørte SBS-kvaliteter, særligt i relation til nogle af prisforhøjelsesinitiativerne. 
SBS-kvaliteter fremstilles af et lille antal producenter og i meget mindre mængder 
end de andre kartonkvaliteter. Dette kan forklare, hvorfor SBS-kvaliteter var gen­
stand for færre drøftelser i PG Paperboard's møder, og at der findes færre doku­
mentbeviser vedrørende dette produkt. 
199 SBS-kvaliteter indgik i en stor del af Fides' system for udveksling af oplysninger 
(bilag 5 til meddelelsen af klagepunkter) og i de markedsundersøgelser, der blev 
foretaget af Finnboard's administrerende direktør (»Kosk«-undersøgelserne, bilag 
56 og 95 til meddelelsen af klagepunkter). Kommissionen har desuden henvist til 
bilag 111, 113 og 117 til meddelelsen af klagepunkter, som redegør for alle pris­
stigningerne for SBS-kvaliteter (eller GZ-kvaliteter, som er en anden betegnelse for 
SBS-kvaliteter). 
II - 2045 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
200 Hvad angår de tabeller vedrørende de forskellige prisinitiativer, der er vedlagt 
beslutningen, har Kommissionen anført, at visse af beslutningens adressater ikke 
stillede komplet dokumentation vedrørende priserne til rådighed (jf. beslutningens 
betragtning 118). Især virksomhedernes svar på begæringerne om oplysninger og 
navnlig svarene fra sagsøgerens datterselskaber var ufuldstændige i relation til pris­
stigningerne. 
201 Under alle omstændigheder fremgår det ifølge Kommissionen af dokumentationen 
vedrørende de annoncerede prisstigninger, at producenterne i forbindelse med 
hvert enkelt initiativ havde aftalt at forhøje priserne på alle de nationale markeder. 
— Rettens bemærkninger 
202 Det fremgår af beslutningen, at Kommissionens påstand om, at der fandtes et ulov­
ligt samarbejde om priser i relation til SB S-kvaliteter, navnlig er baseret på bilag 
111 til meddelelsen af klagepunkter (beslutningens betragtning 80), en prisliste på 
svensk fundet hos Rena, som indeholder oplysninger om prisstigninger i ni 
EF-lande vedrørende GC-kvaliteter (GC 1- og GC 2-kvaliteter) og SB S-kvaliteter 
(betegnet som »GZ«, jf. beslutningens betragtning 4), der blev gennemført i 
september/oktober 1989. Det er ubestridt, at i det omfang der foreligger oplysnin­
ger om denne prisstigning, er angivelserne i prislisten vedrørende størrelsen og 
tidspunktet for prisstigningerne for SBS-kvaliteter i overensstemmelse med de pris­
stigninger, der faktisk blev gennemført af sagsøgeren. 
203 Sagsøgeren har under retsmødet anført, at denne prisliste ikke har den bevisværdi, 
som Kommissionen tillægger den, da der er tale om et udateret dokument. 
II - 2046 
MO OCH DOMSJÓ MOD KOMMISSIONEN 
204 Dette argument må forstås således, at det ifølge sagsøgeren ikke er godtgjort, at 
angivelserne i listen vedrører fremtidige annonceringer af prisstigninger. 
205 Bevisværdien af bilag 111 må imidlertid bedømmes i lyset af de andre dokument­
beviser for det ulovlige samarbejde om priser. Som det fremgår af beslutningen 
(betragtning 79, 80 og 83), fandt Kommissionen to andre prislister, der var udfor­
met efter samme model og ligeledes var affattet på svensk, nemlig en prisliste, som 
blev fundet hos Finnboard (UK) Ltd (herefter »Finnboard-listen«), og bilag 110 til 
meddelelsen af klagepunkter (fundet hos Rena), som vedrører de prisstigninger, der 
blev gennemført i henholdsvis april 1989 og april 1990. 
206 På baggrund af den slående lighed mellem de tre prislisters form må det antages, at 
de har samme oprindelse. Desuden bemærkes, at bilag 110 er dateret den 3. decem­
ber 1989, hvilken dato ligger forud for annonceringen af de i denne liste anførte 
prisstigninger. Kommissionen kunne derfor med rette drage den slutning, at de to 
andre, udaterede, prislister også måtte anses for at være udarbejdet forud for de 
tidspunkter, hvor de i listerne nævnte prisstigninger faktisk blev annonceret. Ende­
lig bemærkes, at Rena og Finnboard kun producerer GC-kvalitcter, mens de tre 
prislister henviser til flere andre kartontyper. 
207 Det var på denne baggrund med rette, at Kommissionen antog, at disse tre prisli­
ster, sammenholdt med de andre foreliggende beviser, udgjorde vægtige beviser for 
et ulovligt samarbejde om priser inden for PG Paperboard's organer, et ulovligt 
samarbejde, som sagsøgeren kun bestrider for så vidt angår SBS-kvaliteter. Efter­
som sagsøgeren er den eneste producent af SBS-kvaliteter, der deltog i møderne i 
PWG og JMC, som er kartellets væsentligste organer, må det desuden konstateres, 
at oplysningerne om prisstigninger for SBS-kvaliteter i bilag 111 til meddelelsen af 
klagepunkter beviser, at sagsøgeren deltog i et ulovligt samarbejde om priser i rela­
tion til såvel GC-kvaliteter som SBS-kvaliteter. 
II - 2047 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
208 Denne konstatering støttes af bilag 113 til meddelelsen af klagepunkter, som er et 
notat dateret den 11. januar 1990, som blev fundet hos FS-Karton og ifølge Kom­
missionen vedrører et møde i JMC (beslutningens betragtning 84). Dette doku­
ment indeholder oplysninger om datoerne for annonceringer af prisstigninger for 
GC- og GD-kvaliteter fra flere producenter (Kopparfors (fra Stora-koncernen), 
Mayr-Melnhof, Finnboard og Cascades). For så vidt angår sagsøgeren indeholder 
notatet følgende bemærkninger: »Thames: 10 Tg Igges. 15/20 Tg« (»Tg« for 
»Tage« angiver antallet af dage, til hvilke der var ordrer) og »Th/Ig KW5 GC/GZ 
+ 13, -« (»KW5« for »Kalenderwoche 5« angiver, at prisstigningen skulle annon­
ceres i løbet af uge 5). 
209 I overensstemmelse med oplysningerne i dette notat annoncerede sagsøgeren den 
31. januar 1990 en stigning i sine priser på GC- og SBS-kvaliteter på 13 DM pr. 
100 kg (dokument F-12-5 og F-12-6). 
210 Kommissionen antog derfor med rette, at dette dokument udgjorde et bevis for et 
ulovligt samarbejde om priserne for GC-, GD- og SBS-kvaliteter. 
211 Denne konklusion afsvækkes på ingen måde af den af sagsøgeren under retsmødet 
fremførte påstand om, at det ikke er godtgjort, at bilag 113 til meddelelsen af 
klagepunkter vedrørte et møde i JMC. Det skal hertil bemærkes, at alle de i doku­
mentet nævnte producenter deltog i PWG's og JMC's møder, og at det er ube­
stridt, at et ulovligt samarbejde om priser fandt sted under disse to organers møder. 
Selv hvis det antages, at Kommissionen ikke har godtgjort, at bilag 113 til medde­
lelsen af klagepunkter vedrørte et møde i JMC, beviser dokumentet således et 
ulovligt samarbejde om priser enten i dette organ eller i PWG. 
II - 2048 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
212 På denne baggrund finder Retten det godtgjort, at sagsøgeren deltog i et ulovligt 
samarbejde om priser i relation til SBS-kvaliteter, uden at det er nødvendigt at 
undersøge de øvrige beviser, Kommissionen har påberåbt sig. 
213 Det følger heraf, at Kommissionen har bevist, at sagsøgeren i kraft af sin deltagelse 
i PWG's møder fra dette organs oprettelse fra midten af 1986 har deltaget i et ulov­
ligt samarbejde om kartonpriser og, fra slutningen af 1987, i et ulovligt samarbejde 
om markedsandele samt i et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger. 
214 Retten har ganske vist i relation til de to sidstnævnte former for ulovligt samar­
bejde ikke undersøgt, hvilke kartonkvaliteter de vedrørte. Da de to former for 
ulovligt samarbejde imidlertid havde til formål at sikre, at prisinitiativerne lykke­
des, hvilket sagsøgeren ikke har bestridt, må sagsøgerens deltagelse i disse to for­
mer for ulovligt samarbejde anses for også at have vedrørt selskabets produktion af 
SBS-kvaliteter, som var genstand for det ulovlige samarbejde om priser. 
215 Hvad endelig angår det af sagsøgeren anførte om, at begrundelsen for beslutningen 
er utilstrækkelig og/eller indeholder fejl i relation til SBS-kvaliteter, bemærkes, at 
beslutningen klart angiver, at den konstaterede overtrædelse vedrørte denne kar­
tontype, og hvilke beviser denne konklusion var baseret på (jf. bl.a. beslutningens 
betragtning 3, 4, 80, 81, 85 og 97 og de tabeller vedrørende prisinitiativerne, der er 
vedlagt beslutningen). Desuden fremgår det klart af beslutningens betragtning 28, 
første og andet afsnit, at selv om PG Paperboard's aktiviteter efter den officielle 
definition vedrørte karton »med en gramvægt på mindst 200 g/m2«, var dette ikke 
nogen absolut grænse. 
216 Ud fra disse betragtninger kan anbringendets andet led heller ikke tiltrædes. 
II - 2049 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
Anbringendets tredje led om en fejlvurdering fra Kommissionens side, for så vidt 
som den antog, at SBS-kvaliteter tilhørte samme marked som GC- og 
GD-kvaliteter 
— Parternes argumenter 
217 Sagsøgeren har gjort gældende, at SBS-kvaliteter ikke tilhører samme produktmar­
ked som GC- og GD-kvaliteter. 
218 Det er i det foreliggende tilfælde nødvendigt at definere det relevante produktmar­
ked på grund af de af Kommissionen dragne konklusioner vedrørende overtrædel­
sens grovhed og dens succes på markedet. Uden en definition af markedet kan man 
ikke nå frem til den i beslutningens betragtning 168 dragne konklusion, at kartellet 
var meget succesfuldt med hensyn til opnåelse af sine mål. En definition af marke­
det er så meget mere nødvendig, som SBS-kvaliteter adskiller sig væsentligt fra 
GC- og GD-kvaliteter. 
219 Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen i henhold til beslutningens 
betragtning 168 og 169 ved beregningen af bøderne tog hensyn til, at producen­
terne tegnede sig for »stort set hele markedet«, og til virksomhedernes betydning 
inden for »branchen«. Disse forhold kan imidlertid ikke gøres gældende, idet 
Kommissionen ikke anser en definition af markedet for at være relevant. 
220 SBS-kvaliteters særlige kendetegn blev i øvrigt ikke vurderet korrekt i beslutnin­
gens betragtning 3 og 4. Denne type karton anvendes nemlig hovedsagelig til gra­
fiske formål og ikke til emballering som anført i betragtning 3 og 4. Anvendelsen 
som fineste emballagekvalitet er desuden meget begrænset. 
II - 2050 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
221 Når henses til disse meget forskellige anvendelser, konkurrerer SBS-kvaliteter ikke 
med GC-kvaliteter. Dette bekræftes af forholdet mellem priserne på de forskellige 
kartontyper, idet priserne på SBS-kvaliteter er væsentlig højere end priserne på 
GC- og GD-kvaliteter. 
222 Endelig er det ifølge sagsøgeren forkert at medtage SBS-kvaliteter og samtidig und­
lade at medtage produkter, som i meget højere grad kan sammenlignes med GC-
og GD-kvaliteter, såsom grå pap og emballagekarton til flydende produkter. 
223 Kommissionen har anført, at der ikke er behov for en definition af produktmar­
kedet i en sag som den foreliggende, og at det alene er producenternes handlinger, 
der er afgørende. Det er ikke nødvendigt at definere det relevante produktmarked 
for at konkludere, at SBS-kvaliteter var genstand for kartellet. Der blev i beslut­
ningen taget hensyn til det relevante markeds særlige betingelser i andre henseen­
der. 
224 Endelig er Kommissionen ikke i besiddelse af beviser for en samordning vedrø­
rende grå pap. Under disse omstændigheder er sagsøgerens argument om, at grå 
pap i højere grad end SBS-kvaliteter kan sammenlignes med GC- og 
GD-kvaliteter, irrelevant. 
— Rettens bemærkninger 
225 Traktatens artikel 85, stk. 1, opstiller et forbud mod »alle aftaler mellem virksom­
heder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former 
for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som 
har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden 
for fællesmarkedet ...«. 
II - 2051 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
226 I denne sag har Kommissionen godtgjort, at sagsøgeren fra midten af 1986 har del­
taget i et ulovligt samarbejde om priser og, fra slutningen af 1987, i et ulovligt sam­
arbejde om markedsandele samt i et ulovligt samarbejde om produktionsstandsnin-
ger, hvilket er de tre elementer, der udgør den overtrædelse, der er fastslået i 
beslutningens artikel 1. Som netop fastslået ovenfor (jf. præmis 202-215), har 
Kommissionen godtgjort, at disse former for ulovligt samarbejde vedrørte de tre 
kartontyper, der er defineret i beslutningens betragtning 4, nemlig GC-, GD- og 
SBS-kvaliteter. 
227 Desuden konkluderede Kommissionen, uden at det er blevet bestridt af sagsøge­
ren, at de nævnte former for ulovligt samarbejde havde til formål at begrænse kon­
kurrencen inden for fællesmarkedet, og at de havde påvirket handelen mellem 
medlemsstater (beslutningens betragtning 133-138). 
228 Under disse omstændigheder kunne Kommissionen med rette konkludere, at der 
forelå en overtrædelse af traktatens artikel 85, stk, 1, i relation til GC-, GD- og 
SBS-kvaliteter, uden forinden at foretage en afgrænsning af det relevante produkt­
marked (jf. i samme retning Domstolens dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 
58/64, Consten og Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245, org. réf.: 
Rec. s. 429, på s. 496, og Rettens dom af 21.2.1995, sag T-29/92, SPO m.fl. mod 
Kommissionen, Sml. II, s. 289, præmis 74). 
229 Endelig bemærkes, at da Kommissionen ikke rådede over beviser for en overtræ­
delse med hensyn til grå pap, antog den med rette, at overtrædelsen ikke havde 
vedrørt dette produkt. 
230 Anbringendets tredje led kan således ikke tiltrædes. 
231 Anbringendet bør herefter i det hele forkastes. 
II - 2052 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
Påstanden om annullation af beslutningens artikel 2 
Parternes argumenter 
232 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen misbrugte sine beføjelser i hen­
hold til artikel 3 i forordning nr. 17 ved at nedlægge det forbud, der er indeholdt i 
beslutningens artikel 2. Sidstnævnte bestemmelse opstiller et forbud mod en meget 
bred kategori af former for adfærd for fremtiden. Et sådant forbud rækker ud over, 
hvad der er nødvendigt for at sikre, at de pågældende virksomheder overholder 
reglerne. Artiklen fratager navnlig sagsøgeren muligheden for at anmode om og 
opnå en fritagelse eller en negativattest for et fremtidigt system for udveksling af 
oplysninger. 
233 Udvekslinger af oplysninger, i global form, om produktion, salg, ordrebeholdnin­
ger, ordretilgang og produktionskapacitet og udnyttelsen af disse oplysninger blev 
med urette betegnet som overtrædelser af artikel 85. Kommissionen burde have 
lagt til grund, at adressaterne for beslutningen havde bragt overtrædelsen til ophør. 
De skulle derfor kunne udveksle oplysninger, som om de ikke var blevet anset for 
at have begået en overtrædelse. 
234 Desuden begik Kommissionen ifølge sagsøgeren en retlig fejl og tilsidesatte sam­
menslutningen CEPI-Cartonboard's og sagsøgerens rettigheder, idet den vedtog 
beslutningen uden at tage stilling til, om det af CEPI-Cartonboard anmeldte 
system var foreneligt med artikel 85. 
235 Endelig har sagsøgeren anført, at beslutningens artikel 2 er for upræcis, da enhver 
udveksling af statistikker, selv i global form, kan bruges til at gennemføre ulovlige 
aftaler. Desuden omfatter forbuddet mod enhver form for udveksling af oplysnin­
ger »af konkurrencemæssig betydning« i realiteten alle oplysninger. 
II - 2053 
DOM AF 14.5.1998 - SAG T-352/94 
236 Kommissionen har understreget, at Retten i dommene i de såkaldte 
»polypropylen«-sager (f.eks. dom af 24.10.1991, sag T-1/89, Rhône-Poulenc mod 
Kommissionen, Sml. II, s. 867) og i dommen af 6.10.1994 i sagen Tetra Pak mod 
Kommissionen (sag T-83/91, Sml. II, s. 755) anså to påbud, der kan sidestilles med 
de i beslutningens artikel 2 indeholdte, for lovlige. 
237 Rækkevidden af påbud, der udstedes på grundlag af artikel 3 i forordning nr. 17, 
skal fastlægges ud fra den konstaterede ulovlige adfærd, og Kommissionen skal 
kunne forbyde en fremtidig adfærd, der er identisk med den i beslutningen kon­
staterede. Kommissionen finder også, at den kan tage hensyn til virksomhedernes 
tidligere adfærd ved vurderingen af, hvorledes oplysningerne kan udnyttes. Den 
har i denne forbindelse redegjort for det i beslutningen anførte vedrørende Fides' 
system for udveksling af oplysninger (beslutningens betragtning 61-71 og 134) og 
om CEPI-Cartonboard's første system for udveksling af oplysninger (beslutnin­
gens betragtning 105, 106 og 166). 
238 Ifølge Kommissionen må et forbud som det i beslutningens artikel 2 indeholdte 
nødvendigvis udtrykkes i generelle vendinger, da det skal dække mange forskellige 
former for fremtidig adfærd. Dette betyder imidlertid ikke, at enhver form for 
udveksling af oplysninger er forbudt, eller at der ikke er mulighed for at meddele 
en fritagelse eller en negativattest for et system, der måtte blive anmeldt til Kom­
missionen. 
Rettens bemærkninger 
239 Det bemærkes, at beslutningens artikel 2 indeholder følgende bestemmelse: 
»De i artikel 1 nævnte virksomheder skal øjeblikkeligt bringe den omhandlede 
overtrædelse til ophør, såfremt dette ikke allerede er sket. De skal for fremtiden i 
forbindelse med deres aktiviteter i kartonbranchen afholde sig fra enhver form for 
II - 2054 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
aftale eller samordnet praksis, som kan have samme eller tilsvarende formål eller 
virkning, herunder enhver form for udveksling af forretningsmæssige oplysninger: 
a) hvorved deltagerne direkte eller indirekte oplyses om andre individuelle produ­
centers produktion, salg, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader, salgs­
priser, omkostninger eller markedsføringsplaner, eller 
b) hvorved en fælles brancheholdning til økonomiske forhold med hensyn til pri­
ser eller kontrol med produktionen fremmes, lettes eller tilskyndes, selv om 
individuelle oplysninger ikke afsløres, eller 
c) hvorved de kunne blive i stand til at overvåge tilslutning til eller overholdelse af 
en udtrykkelig eller stiltiende aftale om priser eller markedsopdeling i EF. 
Enhver ordning til udveksling af almindelige oplysninger, som de indgår, som f.eks 
Fides-systemet eller dets efterfølger, skal være udformet på en sådan måde, at den 
udelukker ikke alene enhver form for oplysninger, på grundlag af hvilke individu­
elle producenters adfærd kan identificeres, men endvidere oplysninger vedrørende 
den til enhver tid værende situation med hensyn til ordretilgang og ordrebehold­
ninger, den forventede udnyttelsesgrad for produktionskapaciteten (i begge tilfælde 
selv om det drejer sig om samlede tal) eller produktionskapaciteten for den enkelte 
maskine. 
II - 2055 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
Ethvert udvekslingssystem af denne art skal begrænses til indsamling og udbre­
delse af produktions- og salgsstatistikker i global form, som ikke kan bruges til at 
fremme eller lette en fælles b ranche adfærd. 
Virksomhederne skal også afholde sig fra enhver form for udveksling af oplysnin­
ger af konkurrencemæssig betydning i tilslutning til en sådan tilladt udveksling 
samt afholde sig fra møder eller anden form for kontakt med henblik på at disku­
tere betydningen af de udvekslede oplysninger eller den mulige eller sandsynlige 
reaktion inden for branchen eller blandt individuelle producenter på de pågæl­
dende oplysninger. 
De nødvendige ændringer af et eventuelt system for udveksling skal være foretaget 
senest tre måneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning.« 
240 Som det fremgår af betragtning 165, blev beslutningens artikel 2 vedtaget med 
hjemmel i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17.1 henhold til denne bestemmelse kan 
Kommissionen, når den konstaterer, at der foreligger en overtrædelse af bl.a. trak­
tatens artikel 85, ved en beslutning pålægge de deltagende virksomheder at bringe 
den konstaterede overtrædelse til ophør. 
241 Ifølge fast retspraksis vil anvendelsen af artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 ikke 
alene kunne omfatte forbud mod at fortsætte med visse handlinger eller at opret­
holde en vis praksis eller situation, der er fundet ulovlig (Domstolens dom af 
6.3.1974, forenede sager 6/73 og 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano og Com­
mercial Solvents mod Kommissionen, Smi. s. 223, præmis 45, og af 6.4. 1995, for­
enede sager C-241/91 P og C-242/91 P, RTE og ITP mod Kommissionen, Sml. I, 
s. 743, præmis 90), men tillige mod at udvise en tilsvarende praksis for fremtiden 
(dommen i sagen Tetra Pak mod Kommissionen, a.st., præmis 220). 
II - 2056 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
242 I det omfang anvendelsen af artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 skal ske under 
hensyn til arten af den konstaterede overtrædelse, har Kommissionen endvidere 
beføjelse til at præcisere omfanget af de forpligtelser, der påhviler de berørte virk­
somheder med henblik på at bringe overtrædelsen til ophør. De byrder, som 
pålægges virksomhederne, må imidlertid ikke overskride grænserne for, hvad der er 
rimeligt og nødvendigt for at opfylde det tilsigtede mål, nemlig at sikre, at de reg­
ler, som er blevet tilsidesat, overholdes (RTE og ITP-dommen, a.st., præmis 93; jf. 
i samme retning Rettens domme af 8.6.1995, sag T-7/93, Langnese-Iglo mod Kom­
missionen, Sml. II, s. 1533, præmis 209, og sag T-9/93, Schöller mod Kommissio­
nen, Sml. II, s. 1611, præmis 163). 
243 Hvad først angår sagsøgerens argument om, at Kommissionen begik en retlig fejl 
ved at vedtage beslutningens artikel 2 uden at have taget stilling til, om det af 
CEPI-Cartonboard anmeldte system for udveksling af oplysninger var foreneligt 
med artikel 85, bemærkes, at den anmeldelse, som denne sammenslutning foretog 
den 6. december 1993, vedrørte et nyt system for udveksling af oplysninger, som er 
forskelligt fra det, Kommissionen undersøgte i beslutningen. Kommissionen kunne 
derfor ikke i forbindelse med vedtagelsen af den anfægtede beslutnings artikel 2 
vurdere lovligheden af det nye system inden for rammerne af denne beslutning. 
Den var således berettiget til i forbindelse med vedtagelsen af beslutningens artikel 
2 alene at undersøge det gamle system for udveksling af oplysninger og tage stilling 
hertil. 
244 Efterprøvelsen af, om påbuddet i beslutningens artikel 2, som hævdet af sagsøge­
ren, er for vidtgående, skal derefter omfatte en undersøgelse af omfanget af de for­
bud, der herved er meddelt virksomhederne. 
245 Forbuddet i artikel 2, stk. 1, andet punktum, hvorefter virksomhederne for frem­
tiden skal afholde sig fra enhver form for aftale eller samordnet praksis, som kan 
have samme eller tilsvarende formål eller virkning som de overtrædelser, der er 
konstateret i beslutningens artikel 1, har alene til formål at hindre virksomhederne 
i at gentage den adfærd, der er konstateret at være ulovlig. Kommissionen har der­
for ikke med dette forbud overskredet de beføjelser, den er tillagt i henhold til 
artikel 3 i forordning nr. 17. 
II - 2057 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
246 Artikel 2, stk. 1, litra a), b), og c), har nærmere til formål at forbyde fremtidig 
udveksling af forretningsmæssige oplysninger. 
247 Påbuddet i artikel 2, stk. 1, litra a), hvorefter enhver fremtidig udveksling af for­
retningsmæssige oplysninger, på grundlag af hvilke deltagerne direkte eller indi­
rekte kan få adgang til individuelle oplysninger om konkurrerende virksomheder, 
fobydes, forudsætter, at Kommissionen i beslutningen har fastslået, at udveksling 
af sådanne oplysninger er retsstridig i medfør af traktatens artikel 85, stk. 1. 
248 I denne forbindelse bemærkes, at det ikke fremgår af beslutningens artikel 1, at 
udveksling af individuelle forretningsmæssige oplysninger i sig selv er en overtræ­
delse af traktatens artikel 85, stk. 1. 
249 Beslutningen fastslår generelt, at virksomhederne har overtrådt traktatbestemmel­
sen ved at deltage i en aftale og en samordnet praksis, hvorved de bl.a. »udvekslede 
forretningsmæssige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktions-
standsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til støtte for 
nævnte forholdsregler«. 
250 Beslutningens konklusion skal imidlertid fortolkes på baggrund af dens betragtnin­
ger (Domstolens dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 
55/73, 56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, 
Sml. s. 1663, præmis 122). Beslutningens betragtning 134, andet afsnit, er affattet 
således: 
»Producenternes udveksling af normalt fortrolige og følsomme individuelle forret­
ningsmæssige oplysninger på møder afholdt af PG Paperboard (hovedsagelig JMC) 
II - 2058 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
vedrørende ordrebeholdninger, midlertidige produktionsstandsninger og produkti­
onskvoter var åbenbart konkurrencebegrænsende, idet de havde til formål at sikre, 
at forudsætningerne for gennemførelsen af de aftalte prisinitiativer var så gunstige 
som muligt ...« 
251 Da Kommissionen således i beslutningen behørigt har fastslået, at udveksling af 
individuelle forretningsmæssige oplysninger som sådan udgjorde en overtrædelse 
af traktatens artikel 85, stk. 1, opfylder forbuddet mod for fremtiden at udveksle 
oplysninger af denne art betingelserne for at bringe artikel 3, stk. 1, i forordning 
nr. 17 i anvendelse. 
252 Forbuddene mod udveksling af forretningsmæssige oplysninger i beslutningens 
artikel 2, stk. 1, litra b) og c), skal undersøges i lyset af samme artikels stk. 2, 3 og 
4, der underbygger de omhandlede påbud. Det skal således afgøres ud fra kontek­
sten, om, og i bekræftende fald i hvilket omfang Kommissionen har anset udveks­
ling af oplysninger for retsstridig, under hensyn til, at de byrder, der påhviler virk­
somhederne, skal begrænses til, hvad der er nødvendigt for at sikre, at deres adfærd 
er lovlig i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1. 
253 Beslutningen må fortolkes således, at Fides-systemet ifølge Kommissionen er i 
strid med traktatens artikel 85, stk. 1, som følge af, at det fremmede kartellet 
(beslutningens betragtning 134, tredje afsnit). En sådan fortolkning bekræftes af 
ordlyden af beslutningens artikel 1, hvoraf det fremgår, at virksomhederne havde 
udvekslet forretningsmæssige oplysninger »til støtte for nævnte forholdsregler«, 
der fandtes at være i strid med traktatens artikel 85, stk. 1. 
254 Omfanget af de forbud, der gælder for fremtiden, som indeholdt i beslutningens 
artikel 2, stk. 1, litra b) og c), skal bedømmes under hensyn til denne stillingtagen 
fra Kommissionens side til spørgsmålet om, hvorvidt Fides-systemet er foreneligt 
med traktatens artikel 85. 
II - 2059 
DOM AF 14.5.1998 - SAG T-352/94 
255 De nævnte forbud er dels ikke begrænset til at omfatte udveksling af individuelle 
forretningsmæssige oplysninger, men omfatter tillige visse statistiske oplysninger i 
samlet form [beslutningens artikel 2, stk. 1, litra b), og stk. 2]. Desuden forbyder 
beslutningens artikel 2, stk. 1, litra b) og c), udveksling af visse statistiske oplys­
ninger for at forebygge, at en mulig konkurrencebegrænsende adfærd fremmes. 
256 Et sådant forbud går ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre, at de regler, som 
er blevet tilsidesat, overholdes, for så vidt som det er til hinder for, at der udveksles 
rent statistiske oplysninger, der ikke har karakter af individuelle eller identificer­
bare oplysninger, med den begrundelse, at oplysningerne kunne anvendes til kon­
kurrencebegrænsende formål. Dels fremgår det ikke af beslutningen, at Kommis­
sionen skulle have anset udveksling af statistiske oplysninger som sådan for at være 
i strid med traktatens artikel 85, stk. 1. Dels medfører den omstændighed, at et 
system til udveksling af statistiske oplysninger vil kunne anvendes til konkurren­
cebegrænsende formål, ikke, at det er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, idet 
dets konkurrencebegrænsende virkninger i så tilfælde skal fastslås konkret. 
257 Beslutningens artikel 2, stk. 1-4, vil derfor være at annullere, med undtagelse af føl­
gende passager: 
»De i artikel 1 nævnte virksomheder skal øjeblikkeligt bringe den omhandlede 
overtrædelse til ophør, såfremt dette ikke allerede er sket. De skal for fremtiden i 
forbindelse med deres aktiviteter i kartonbranchen afholde sig fra enhver form for 
aftale eller samordnet praksis, som kan have samme eller tilsvarende formål eller 
virkning, herunder enhver form for udveksling af forretningsmæssige oplysninger: 
a) hvorved deltagerne direkte eller indirekte oplyses om andre individuelle produ­
centers produktion, salg, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader, salgs­
priser, omkostninger eller markedsføringsplaner. 
II - 2060 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
Enhver ordning til udveksling af almindelige oplysninger, som de indgår, som f.eks 
Fides-systemet eller dets efterfølger, skal være udformet på en sådan måde, at den 
udelukker enhver form for oplysninger, på grundlag af hvilke individuelle produ­
centers adfærd kan identificeres.« 
Påstanden om, at bøden annulleres eller nedsættes 
A — Anbringendet om en tilsidesættelse af begrundelsespligten i forbindelse med 
udmålingen af bøderne 
Parternes argumenter 
258 Sagsøgeren har gjort gældende, at der i beslutningen burde være redegjort for 
grundlaget for udmålingen af bøderne. 
259 De i beslutningens betragtning 167-172 angivne kriterier indeholder ikke en 
udtømmende fremstilling af de elementer, Kommissionen tog hensyn til ved fast­
sættelsen af bødernes størrelse. Selv om beslutningen og den af Kommissionen 
udsendte pressemeddelelse intet indeholder herom, fremgår det af udtalelserne 
under en pressekonference, som blev afholdt af det medlem af Kommissionen, som 
er ansvarlig for konkurrencepolitikken, på dagen for vedtagelsen af beslutningen, 
den 13. juli 1994, at Kommissionen anvendte en bestemt matematisk formel ved 
fastsættelsen af bødernes størrelse. Kommissionen hævder derfor med urette, at de 
oplysninger, der blev givet under pressekonferencen, blot gav en »forestilling« om 
bødens størrelse. Når Kommissionen faktisk anvender en sådan matematisk for­
mel, skal adressaterne orienteres herom i begrundelsen for beslutningen. 
II - 2061 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
260 Sagsøgeren har endvidere anført, at beslutningen intet indeholder om den afskræk­
kende virkning, som ifølge Kommissionen skal have begrundet den store bøde. 
261 Kommissionen har ifølge sagsøgeren heller ikke i beslutningen i tilstrækkelig grad 
påvist sammenhængen mellem sagsøgerens situation og de kriterier, der blev lagt til 
grund for fastsættelsen af bøden. 
262 Endelig påvirkede Kommissionens undladelse af at redegøre for grundlaget for 
bødeudmålingen sagsøgerens mulighed for at forsvare sig. 
263 Kommissionen har anført, at beslutningens betragtning 167-172 indeholder en 
udtømmende og relevant beskrivelse af de kriterier, der blev anvendt ved udmålin­
gen af bøderne. Lignende kriterier blev anvendt af Retten i polypropylen-sagerne 
(jf. bl.a. dommen i sagen Rhône-Poulenc mod Kommissionen, a.st.). 
264 Kommissionen har ikke pligt til at angive den nøjagtige procentsats af omsætnin­
gen, som bøden udgør. Det er ikke ønskeligt at oplyse dette tal, bl.a. fordi det ville 
indebære en risiko for at afsløre forretningshemmeligheder. Desuden er det for­
hold, at Kommissionen valgte den enkelte virksomheds omsætning som udgangs­
punkt for beregningen af bøderne, ikke ensbetydende med, at den anvendte en 
bestemt matematisk formel. I øvrigt ville anvendelse af en matematisk formel 
kunne tilskynde virksomhederne til at beregne de risici, der er forbundet med en 
ulovlig adfærd. 
265 For så vidt angår bøders afskrækkende virkning har Kommissionen anført, at 
denne virkning er uløseligt forbundet med bøder, og at det derfor ikke er nødven­
digt at henvise hertil, hver gang der pålægges en bøde. 
II - 2062 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
Rettens bemærkninger 
266 Ifølge fast retspraksis har pligten til at begrunde en individuel beslutning til formål 
at gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at efterprøve beslutningens lov­
lighed og at give den berørte de oplysninger, ved hjælp af hvilke det kan fastslås, 
om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en sådan fejl, at den 
kan anfægtes. Omfanget af begrundelsespligten afhænger af arten af den pågæl­
dende retsakt og den sammenhæng, hvori den er vedtaget (jf. f.eks. dommen i 
sagen Van Megen Sports mod Kommissionen, a.st., præmis 51). 
267 Omfanget af begrundelsespligten skal, for så vidt angår en beslutning som den 
foreliggende, hvorved flere virksomheder pålægges bøder for en overtrædelse af de 
fællesskabsretlige konkurrenceregler, afgøres under hensyn til, at overtrædelsernes 
grovhed skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder bl.a. sagens 
særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, 
uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som 
obligatorisk skal tages i betragtning (Domstolens kendelse af 25.3.1996, sag 
C-137/95 P, SPO m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1611, præmis 54). 
268 Ved udmålingen af de enkelte bøder har Kommissionen et vist skøn, og det kan 
derfor ikke antages, at den er forpligtet til at anvende en bestemt matematisk for­
mel (jf. i samme retning Rettens dom af 6.4.1995, sag T-150/89, Martinelli mod 
Kommissionen, Sml. II, s. 1165, præmis 59). 
269 De kriterier, der er lagt til grund ved fastsættelsen af det generelle og det individu­
elle bødeniveau, fremgår henholdsvis af beslutningens betragtning 168 og 169. I 
relation til de individuelle bøder har Kommissionen endvidere i beslutningens 
betragtning 170 anført, at de virksomheder, der havde deltaget i PWG's møder, 
som udgangspunkt er blevet anset for kartellets »hovedmænd«, mens de øvrige 
virksomheder er blevet anset for »almindelige medlemmer«. I beslutningens 
betragtning 171 og 172 hedder der endelig, at Rena og Stora bør pålægges betyde-
II - 2063 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
ligt mindre bøder som følge af deres aktive samarbejde med Kommissionen, samt 
at otte andre virksomheder, herunder sagsøgeren, ligeledes er berettiget til en rela­
tivt mindre nedsættelse, fordi de i deres svar på meddelelsen af klagepunkter ikke 
bestred de væsentligste af de faktiske forhold, som Kommissionens klagepunkter 
støttedes på. 
270 Det fremgår af Kommissionens skriftlige indlæg for Retten samt af dens svar på et 
skriftligt spørgsmål fra Retten, at bøderne blev beregnet på grundlag af den enkelte 
virksomheds omsætning på Fællesskabets kartonmarked i 1990. Der blev således 
pålagt bøder, der for »hovedmændene« i kartellet som udgangspunkt var på 9% af 
virksomhedens individuelle omsætning og på 7,5% for de øvrige virksomheders 
vedkommende. Kommissionen har endelig taget hensyn til den samarbejdsvilje, 
som bestemte virksomheder havde udvist under proceduren for Kommissionen. To 
virksomheder var af denne grund berettiget til en nedsættelse med to tredjedele af 
bødernes pålydende, mens de øvrige virksomheder var berettigede til en nedsæt­
telse med en tredjedel. 
271 Det fremgår endvidere af en tabel, som Kommissionen har fremlagt, og som inde­
holder oplysninger vedrørende fastsættelsen af de enkelte bøder, at selv om 
bøderne ikke er blevet fastsat på grundlag af en strengt matematisk anvendelse af 
de ovenfor anførte kriterier, er der konsekvent taget hensyn hertil ved bødebereg­
ningen. 
272 Det fremgår imidlertid ikke af beslutningen, at bøderne er blevet beregnet på 
grundlag af de enkelte virksomheders omsætning på Fællesskabets kartonmarked i 
1990. De anvendte grundsatser på henholdsvis 9% for de virksomheder, der anses 
for kartellets »hovedmænd« og 7,5% for »almindelige medlemmer«, fremgår heller 
ikke af beslutningen. Endvidere er de nedsættelser, som Rena og Stora blev ind­
rømmet tillige med otte andre virksomheder, heller ikke nævnt. 
II - 2064 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
273 Det bemærkes herefter for det første, at beslutningens betragtning 169-172 inde­
holder relevante og tilstrækkelige oplysninger om de hensyn, der er lagt til grund 
ved bedømmelsen af grovheden og varigheden af den overtrædelse, der er begået af 
den enkelte virksomhed, når henses til beslutningens detaljerede fremstilling af de 
faktiske omstændigheder, der gøres gældende mod hver enkelt af beslutningens 
adressater (jf. i samme retning Rettens dom af 24.10.1991, sag T-2/89, Petrofina 
mod Kommissionen, Sml. II, s. 1087, præmis 264). 
274 For det andet bemærkes, at Kommissionen, når den skal vurdere grovheden af en 
overtrædelse med henblik på at fastsætte bødens størrelse, bl.a. skal påse, at den 
trufne forholdsregel er af afskrækkende karakter, idet den efter fællesskabsretten 
har pligt til at føre en generel politik med det formål, at virksomhedernes adfærd 
påvirkes i retning af de i traktaten fastlagte principper (dommen i sagen Musique 
Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, a.st., præmis 105 og 106). Det følger 
heraf, at det er uløseligt forbundet med Kommissionens kompetence til at pålægge 
bøder, at disse er af afskrækkende karakter, hvorfor Kommissionen ikke havde 
pligt til at henvise særligt til dette formål i beslutningen. 
275 For det tredje bemærkes, at når bøderne som i den foreliggende sag udmåles under 
konsekvent hensyntagen til visse nærmere kriterier, ville en angivelse af de enkelte 
kriterier i beslutningen give virksomhederne bedre mulighed for at vurdere, dels 
om Kommissionen har begået fejl ved fastsættelsen af de individuelle bøder, dels 
om den individuelle bøde er begrundet ud fra de generelt anvendte kriterier. I den 
foreliggende sag ville den omstændighed, at beslutningen havde indeholdt oplys­
ninger om de relevante kriterier, dvs. den omsætning, der er lagt til grund, referen­
ceåret, den anvendte grundsats og bødereduktionssatserne, ikke have medført en 
indirekte offentliggørelse af den nøjagtige omsætning i de virksomheder, som 
beslutningen var rettet til, hvorved traktatens artikel 214 kunne være overtrådt. 
Som Kommissionen selv har anført, er størrelsen af de endelige, individuelle bøder 
ikke fremkommet på grundlag af en strengt matematisk anvendelse af de anførte 
kriterier. 
II - 2065 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
276 Kommissionen har i øvrigt under retsmødet vedgået, at der ikke var noget til hin­
der for, at den i beslutningen kunne have anført de kriterier, som den konsekvent 
havde lagt til grund, og som var blevet offentliggjort under en pressekonference, 
der fandt sted samme dag, som beslutningen blev vedtaget. I denne forbindelse 
bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at begrundelsen for en beslutning skal 
findes i selve beslutningens tekst, samt at efterfølgende forklaringer fra Kommis­
sionen ikke kan tillægges betydning, medmindre der foreligger særlige omstændig­
heder (jf. Rettens dom af 2.7.1992, sag T-61/89, Dansk Pelsdyravlerforening mod 
Kommissionen, Sml. II, s. 1931, præmis 131, og i samme retning Rettens dom af 
12.12.1991, sag T-30/89, Hilti mod Kommissionen, Sml. II, s. 1439, præmis 136). 
277 Uanset disse betragtninger bemærkes, at begrundelsen for bødeudmålingen i 
beslutningens betragtning 169-172 er mindst lige så detaljeret som begrundelsen i 
tidligere kommissionsbeslutninger vedrørende lignende overtrædelser. Selv om 
anbringendet om manglende begrundelse vedrører en ufravigelig retsgrundsætning, 
havde Fællesskabets retsinstanser ikke, da beslutningen blev vedtaget, kritiseret 
Kommissionens begrundelsespraksis med hensyn til de bøder, der pålægges. Først 
ved dom af 6. april 1995 (sag T-148/89, Tréfilunion mod Kommissionen, Sml. II, 
s. 1063, præmis 142) samt i to andre domme af samme dato (sag T-147/89, Société 
métallurgique de Normandie mod Kommissionen, Sml. II, s. 1057 — offentliggjort 
i sammendrag — og sag T-151/89, Société des treillis et panneaux soudés mod 
Kommissionen, Sml. II, s. 1191 — offentliggjort i sammendrag) understregede Ret­
ten for første gang, at det ville være ønskeligt, at virksomhederne kunne få et detal­
jeret indblik i, hvorledes den bøde, der pålægges dem, er beregnet, således at de 
kan tage stilling med fuldt kendskab til sagen uden at være forpligtet til at anlægge 
sag ved Fællesskabets retsinstanser til prøvelse af Kommissionens beslutning. 
278 Det følger heraf, at når Kommissionen i en beslutning konstaterer, at konkurren­
cereglerne er blevet overtrådt, og pålægger de virksomheder, der har medvirket, 
bøder, skal den, hvis den ved bødefastsættelsen konsekvent har taget hensyn til 
visse grundlæggende omstændigheder, anføre disse i selve beslutningens tekst, 
således at beslutningens adressater har mulighed for at efterprøve, om bødeni­
veauet er korrekt, og vurdere, om der eventuelt skulle foreligge forskelsbehandling. 
II - 2066 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
279 Under de særlige omstændigheder, der er nævnt ovenfor i præmis 277, og i betragt­
ning af, at Kommissionen under sagens behandling har vist vilje til at fremlægge 
alle relevante oplysninger vedrørende bødeberegningen, kan den omstændighed, at 
bødeberegningen ikke specielt er begrundet i beslutningen i nærværende tilfælde, 
ikke anses for en sådan tilsidesættelse af begrundelsespligten, at det kan begrunde, 
at de pålagte bøder annulleres helt eller delvist. Sagsøgeren har endelig ikke godt­
gjort, at virksomheden blev afskåret fra at udøve sin ret til kontradiktion. 
280 Dette anbringende kan derfor ikke tiltrædes. 
B — Anbringendet om en fejlvurdering af LE-rapporten 
Parternes argumenter 
281 Sagsøgeren har bestridt, at kartellet »var meget succesfuldt med hensyn til opnåelse 
af sine mål« (beslutningens betragtning 168, syvende led). 
282 Det eneste bevis, som Kommissionen råder over med hensyn til de annoncerede 
prisstigningers virkninger for faktureringspriserne, er LE-rapporten, hvori del­
tages hensyn til alle de faktorer, der kan påvirke faktureringspriserne på et marked, 
der er undergivet konkurrence, såsom efterspørgslens særlige kendetegn og pro­
duktionsomkostningerne. I rapporten konkluderes det imidlertid, at fakturerings­
priserne ikke adskilte sig fra, hvad der ville have været resultatet af fri konkur­
rence. 
II - 2067 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
283 På trods af oplysningerne i LE-rapporten og de oplysninger, sagsøgeren gav i sit 
svar på meddelelsen af klagepunkter, vedrørende faktureringspriserne for de af 
Iggesund Paperboard producerede GC-kvaliteter, fokuserede Kommissionen på de 
annoncerede prisforhøjelser uden at tage hensyn til faktorer, som forklarede stig­
ningerne i faktureringspriserne. 
284 Desuden tog Kommissionen ikke tilstrækkeligt hensyn til de individuelle forhand­
linger med kunderne, som medførte, at faktureringspriserne var betydeligt lavere 
end listepriserne. 
285 Det er ikke korrekt, at de annoncerede priser udgjorde en referencepris for mar­
kedet (jf. beslutningens betragtning 21). Selv om der fandt drøftelser sted vedrø­
rende de annoncerede prisstigninger, skete der ikke nogen samordning af fakture­
ringspriserne. De annoncerede priser indgik blot i den forhandlingsproces, der 
førte til fastsættelsen af de individuelle priser. Desuden er Kommissionens 
bemærkning om, at listepriserne samlet var steget med 42%, misvisende. 
286 Eftersom det ikke lykkedes producenterne at gennemtvinge højere priser end dem, 
der ville være blevet fastsat af markedskræfterne, må kartellet generelt siges at være 
mislykket, idet Kommissionen antog, at de andre påståede former for ulovligt sam­
arbejde alene havde til formål at sikre, at prisinitiativerne lykkedes. 
287 Sagsøgeren har dernæst anført, at beslutningen indeholder fejl i forbindelse med 
beskrivelsen af udviklingen i faktureringspriserne (jf. beslutningens betragtning 
21). De faktiske nettofaktureringspriser i indenlandsk valuta for GC- og 
GD-kvaliteter steg således med 30% og ikke med 33% i den omhandlede periode, 
og tallet 19%, som anføres som den gennemsnitlige stigning i faktureringspriserne 
i ecu, er ligeledes for højt (jf. diagram nr. 10 i LE-rapporten). 
II - 2068 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
288 De faktiske indtægter pr. enhed steg ganske vist ca. dobbelt så meget som produk­
tionsomkostningerne i den omhandlede periode, men det undlades i beslutningen 
at nævne, at der var tale om beskedne stigninger, og at efterspørgslen i samme 
periode steg med 16%. Desuden er den bruttoavance, der nævnes i beslutningens 
betragtning 16, ikke tilstrækkelig til at sikre et rimeligt afkast af investeringerne (jf. 
LE-rapporten, afsnit 5). 
289 Kommissionen har erindret om, at den ikke har pligt til at påvise, at et kartel har 
haft virkninger på markedet. I det foreliggende tilfælde havde kartellet imidlertid 
faktisk sådanne virkninger. 
290 LE-rapporten bekræfter, at nettofaktureringspriserne steg med ca. en tredjedel fra 
1988 til 1991. Det er for fantasifuldt at påstå, at alle Vesteuropas kartonproducen­
ters samordnede indsats ikke bidrog til det opnåede resultat. Desuden anerkendte 
ophavsmanden til LE-rapporten under høringen for Kommissionen udtrykkeligt, 
at udviklingen i faktureringspriserne nøje fulgte de annoncerede prisstigninger, 
hvilket beviser, at kartellet var succesfuldt i så henseende. 
291 Det forhold, at aftalen vedrørte de annoncerede priser, og at faktureringspriserne 
blev fastsat på grundlag af forhandlinger mellem producenterne og deres kunder, 
kan ikke ændre noget ved den konklusion, at kartellet havde virkninger på faktu­
reringspriserne. Den annoncerede pris udgjorde en referencepris for hele markedet, 
og det er uden betydning, at de store kunder opnåede rabatter eller andre særlige 
vilkår. 
II - 2069 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
Rettens bemærkninger 
292 Ifølge beslutningens betragtning 168, syvende led, fastsatte Kommissionen det 
generelle bødeniveau bl.a. under hensyn til, at »kartellet var meget succesfuldt med 
hensyn til opnåelse af sine mål«. Det er ubestridt, at denne betragtning henviser til 
virkningerne på markedet af den overtrædelse, der er fastslået i beslutningens arti­
kel 1. 
293 Ved sin kontrol af Kommissionens skøn med hensyn til virkningerne af overtræ­
delsen finder Retten, at det er tilstrækkeligt at undersøge dette i relation til virk­
ningerne af det ulovlige samarbejde om priser. Som det også er blevet understreget 
af sagsøgeren, gør undersøgelsen af virkningerne af det ulovlige samarbejde om 
priser det nemlig muligt at vurdere kartellets succes generelt, idet det ulovlige sam­
arbejde om produktionsstandsninger og det ulovlige samarbejde om markedsan­
dele havde til formål at sikre, at de samordnede prisinitiativer lykkedes. 
294 Kommissionen vurderede virkningerne af det ulovlige samarbejde om priser gene­
relt. Selv om det antages, at de individuelle oplysninger, sagsøgeren fremlagde i sit 
svar på meddelelsen af klagepunkter, som hævdet viser, at det ulovlige samarbejde 
om priser kun havde mindre betydelige virkninger for sagsøgeren, end de havde på 
det samlede europæiske kartonmarked, kan sådanne individuelle oplysninger ikke i 
sig selv anses for tilstrækkelige til at rejse tvivl om Kommissionens skøn. 
295 Tilsvarende kan det under disse omstændigheder ikke lægges Kommissionen til 
last, at den ikke særligt undersøgte virkningerne af det ulovlige samarbejde om pri­
ser i relation til SBS-kvaliteter, idet salget af disse kvaliteter udgjorde mindre end 
10% af det samlede salg af de tre kartontyper, der er omhandlet i beslutningen (jf. 
beslutningens betragtning 5, femte afsnit). 
II - 2070 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
296 Som Kommissionen bekræftede i retsmødet, fremgår det af beslutningen, at der 
sondres mellem tre forskellige former for virkninger. Kommissionen har yderligere 
lagt til grund, at producenterne selv, samlet betragtet, anså prisinitiativerne for en 
succes. 
297 Den første form for virkninger, som Kommissionen har taget hensyn til, og som 
ikke bestrides af sagsøgeren, er den omstændighed, at de aftalte prisforhøjelser fak­
tisk blev meddelt kunderne. De nye priser tjente således som reference ved indivi­
duelle forhandlinger med kunderne om faktureringspriser (jf. bl.a. beslutningens 
betragtning 100 og betragtning 101, femte og sjette afsnit). I denne forbindelse 
modsiger sagsøgeren sig selv ved at bestride, at de annoncerede priser udgjorde en 
referencepris for markedet, og samtidig indrømme, at der blev taget hensyn til 
disse priser ved forhandlingerne med kunderne om faktureringspriserne. 
298 Den anden form for virkninger er den omstændighed, at udviklingen i fakture­
ringspriserne fulgte udviklingen i de annoncerede priser. I denne forbindelse har 
Kommissionen gjort gældende, at »producenterne [nøjedes] ikke med at annoncere 
de aftalte prisforhøjelser, men tog også, med få undtagelser, strenge forholdsregler 
for at sikre, at forhøjelserne blev håndhævet over for kunderne« (beslutningens 
betragtning 101, første afsnit). Kommissionen har erkendt, at kunderne undertiden 
opnåede indrømmelser med hensyn til ikrafttrædelsestidspunktet for forhøjelserne, 
rabatter eller individuelle nedslag, bl.a. ved store ordrer, samt at »den gennemsnit­
lige nettoforhøjelse, der opnåedes efter rabatter, prisnedslag og andre indrømmel­
ser, altid var mindre end hele den annoncerede forhøjelse« (beslutningens betragt­
ning 102, sidste afsnit). Under henvisning til diagrammerne i LE-rapporten har den 
gjort gældende, at der i den periode, som beslutningen vedrører, var »en tæt lineær 
sammenhæng« mellem udviklingen i de annoncerede priser og i faktureringspri­
serne udtrykt i national valuta eller omregnet til ecu. Kommissionen konkluderer 
følgende: »De nettoprisstigninger, der blev indført, fulgte nøje de annoncerede 
prisstigninger, endskønt der forekom en vis tidsforskydning. Rapportens forfatter 
II - 2071 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
indrømmede under den mundtlige høring, at dette var tilfældet for 1988 samt 
1989« (beslutningens betragtning 115, andet afsnit). 
299 Retten tiltræder, at Kommissionen ved sin vurdering af denne anden form for virk­
ninger med rette kunne anse den omstændighed, at der var en lineær sammenhæng 
mellem udviklingen i de annoncerede priser og faktureringspriserne, som bevis for, 
at prisinitiativerne fik virkning i denne henseende, hvilket var i overensstemmelse 
med producenternes mål. Det er ubestridt, at den praksis, der følges på det rele­
vante marked, hvorefter der føres individuelle forhandlinger med kunderne, inde­
bærer, at faktureringspriserne generelt ikke er identiske med de annoncerede priser. 
Det kan derfor ikke påregnes, at stigningerne i faktureringspriserne er identiske 
med de annoncerede prisstigninger. 
300 Med hensyn til den indbyrdes sammenhæng mellem forhøjelserne af de annonce­
rede priser og faktureringspriserne har Kommissionen med rette henvist til 
LE-rapporten, der er en analyse af udviklingen i kartonpriserne i den periode, 
beslutningen omhandler, og som bygger på oplysninger fra en række producenter, 
bl.a. sagsøgeren selv. 
301 Tidsmæssigt bekræfter rapporten imidlertid kun til dels, at der var tale om en »tæt 
lineær sammenhæng«. Gennemgangen af perioden fra 1987 til 1991 omfatter tre 
særskilte underperioder. Under høringen for Kommissionen refererede 
LE-rapportens forfatter sine konklusioner således: »Der er ikke nær overensstem­
melse, end ikke tidsforskudt, mellem de annoncerede prisforhøjelser og markeds­
priserne i begyndelsen af undersøgelsesperioden, dvs. fra 1987 til 1988. En sådan 
overensstemmelse finder man derimod i 1988/1989, hvorefter den ophører og 
senere opfører sig noget underligt [oddly] i perioden 1990/1991« (protokollatet af 
den mundtlige høring, s. 28). Han oplyste endvidere, at de tidsmæssige forskyd­
ninger havde nær sammenhæng med ændringer i efterspørgslen (jf. bl.a. protokol­
latet af den mundtlige høring, s. 20). 
II - 2072 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
302 Forfatterens mundtlige konklusion svarer til analysen i rapporten, bl.a. de sam­
menlignende diagrammer mellem udviklingen i annoncerede priser og fakture­
ringspriser (LE-rapporten, diagram nr. 10 og 11, s. 29). På grundlag heraf må det 
fastslås, at Kommissionen kun delvis har ført bevis for, at der fandtes en sådan »tæt 
lineær sammenhæng«, som påstået. 
303 Kommissionen oplyste under retsmødet, at den ligeledes havde taget hensyn til en 
tredje form for virkninger af det ulovlige samarbejde om priser, nemlig at fakture­
ringspriserne var højere, end de ville have været uden det ulovlige samarbejde. 
Under henvisning til, at planlægningen af tidspunkter og den rækkefølge, hvori 
prisforhøjelserne skulle meddeles, blev foretaget af PWG, har Kommissionen i 
beslutningen anført, at »det under sådanne omstændigheder [er] utænkeligt, at den 
samordnede annoncering af prisforhøjelserne ingen virkning havde på de faktiske 
prisniveauer« (beslutningens betragtning 136, tredje afsnit). LE-rapporten indehol­
der (afsnit 3) imidlertid en model for udarbejdelse af prisprognoser på grundlag af 
objektive markedsvilkår. Det anføres i rapporten, at prisniveauet, bestemt på 
grundlag af objektive økonomiske forhold i perioden 1975-1991, herunder indbe­
fattet den periode, som beslutningen omfatter, med ubetydelige afvigelser ville have 
udviklet sig identisk med de faktureringspriser, der anvendtes. 
304 På trods af de anførte konklusioner giver analysen i rapporten ikke grundlag for at 
fastslå, at de samordnede prisinitiativer ikke gav producenterne mulighed for at 
opnå en højere faktureringspris end under en fri konkurrence. Som Kommissionen 
understregede i retsmødet, er det muligt, at de faktorer, analysen bygger på, påvir­
kedes af det ulovlige samarbejde. Kommissionen har således med rette gjort gæl­
dende, at det ulovlige samarbejde f.eks. kunne bevirke, at virksomhedernes incita­
ment til at nedbringe deres omkostninger var begrænset. Derimod har den ikke 
påvist direkte fejl i LE-rapportens analyse og har heller ikke fremlagt egne økono­
miske analyser vedrørende den teoretiske udvikling i faktureringspriserne uden 
ulovligt samarbejde. Herefter kan dens anbringende om, at faktureringspriserne 
ville have været lavere, såfremt der ikke havde eksisteret et ulovligt samarbejde 
mellem producenterne, ikke tiltrædes. 
II - 2073 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
305 Denne tredje form for virkninger af det ulovlige samarbejde om priser er derfor 
ikke bevist. 
306 De ovenfor anførte konstateringer ændres ikke af producenternes subjektive vur­
dering, som Kommissionen anvender som grundlag for at antage, at kartellet var 
meget succesfuldt med hensyn til opnåelse af sine mål. Kommissionen har i denne 
forbindelse henvist til en fortegnelse over dokumenter, som den fremlagde i rets­
mødet. Selv om det antages, at Kommissionen kunne have underbygget sin opfat­
telse af, at prisinitiativerne havde succes, med dokumenter, der gav udtryk for visse 
producenters subjektive opfattelse, må det konstateres, at flere virksomheder, bl.a. 
sagsøgeren, i retsmødet med rette har henvist til talrige andre sagsakter, der viser 
producenternes problemer med at gennemføre de aftalte prisforhøjelser. Henset 
hertil er Kommissionen henvisning til producenternes egne redegørelser ikke til­
strækkelig til at begrunde den slutning, at kartellet var meget succesfuldt med hen­
syn til opnåelse af sine mål. 
307 På grundlag af det således anførte er de af Kommissionen anførte virkninger af 
overtrædelsen kun delvist bevist. Retten vil tage stilling til betydningen af denne 
konstatering for bødespørgsmålet, hvor Retten har fuld prøvelsesret, i forbindelse 
med vurderingen af den konstaterede overtrædelses grovhed (jf. nedenfor, præmis 
358). 
308 Endelig bemærkes, at de fejl, der ifølge sagsøgeren (jf. ovenfor, præmis 287 og 288) 
er indeholdt i begrundelsen for beslutningen, selv hvis disse fejl anses for godt­
gjort, ikke kan påvirke ovenstående konklusioner. Det er derfor ufornødent at 
undersøge, om sagsøgerens argumenter på dette punkt er berettigede. 
II - 2074 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
C — Anbringendet om en fejlvurdering af overtrædelsens grovhed 
309 Anbringendet indeholder to led, som skal behandles særskilt. 
Anbringendets første led om en fejlvurdering af det påståede kartels form og formål 
Parternes argumenter 
310 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen med urette anså det påståede kar­
tel for at være det mest alvorlige, som den havde skullet tage stilling til. 
311 Selskabet har bestridt påstanden om, at det hørte til JMC's opgaver at fastsætte 
ensartede priser for visse store kunder (beslutningens betragtning 44). 
312 Det har ligeledes bestridt, at det ulovlige samarbejde om priser havde til formål at 
indføre et system med ensartede priser i Europa. Som anført af Stora, var reduce­
ringen af prisforskellene mellem de nationale markeder et resultat af markedsvil­
kårene. 
313 Desuden var det ikke PG Paperboard's hovedopgave at organisere markedet, i 
modsætning til, hvad der hævdes i beslutningen. PG Papcrboard varetog adskillige 
fuldstændig legitime opgaver. 
II - 2075 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
314 Kommissionen har henvist til, at den fastslog, at kartellet ikke blot havde indført et 
veludviklet system for samordnede prisstigninger, men også indeholdt en aftale om 
fastfrysning af markedsandele og om kontrol med produktionen. 
315 Kommissionen har dernæst gjort gældende, at de særlige kendetegn, som ifølge 
sagsøgeren ikke blev konstateret i det foreliggende tilfælde, er vildledende eller 
underordnede. Under alle omstændigheder er de påståede fejl ubetydelige eller 
ikke-eksisterende og næppe af en sådan karakter, at de kan ændre vurderingen af 
overtrædelsens grovhed. 
316 Kommissionen har endelig anført, at sagsøgerens argument om, at det ikke blev 
forsøgt at fastsætte ensartede priser i Europa, er en ren påstand, der modsiges af 
beviserne. 
Rettens bemærkninger 
317 Sagsøgerens argumentation er uklar, men må forstås således, at det gøres gældende, 
at den overtrædelse, som selskabet skal have begået, ikke er så grov, som Kommis­
sionen hævder, fordi visse elementer i overtrædelsen ikke er godtgjort. Ifølge sag­
søgeren begrunder denne omstændighed en nedsættelse af bøden. 
318 Kommissionen antog med rette, at sagsøgeren havde overtrådt traktatens artikel 
85, stk. 1, ved fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991 at have deltaget i en 
aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som omfattede en række 
forskellige elementer. Den fastslog i denne forbindelse, at sagsøgeren havde delta­
get i et ulovligt samarbejde om priser, et ulovligt samarbejde om produktions-
standsninger og et ulovligt samarbejde om markedsandele. 
II - 2076 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
319 Det fremgår af beslutningens betragtning 168, at Kommissionen bl.a. fastsatte det 
generelle bødeniveau under hensyn til, at »hemmelige aftaler om prisfastsættelse og 
opdeling af markeder ... efter selve deres beskaffenhed [er] stærkt konkurrencebe­
grænsende«. 
320 Sagsøgerens argumenter til støtte for dette led i anbringendet findes ikke at kunne 
formindske grovheden af de allerede konstaterede overtrædelser og dermed 
begrunde en nedsættelse af bøden. Under alle omstændigheder kan de ikke tiltræ­
des. 
321 For det første er argumentet om, at PG Paperboard udførte legitime aktiviteter, 
irrelevant, da det har kunnet konstateres, at denne brancheorganisations organer, 
navnlig PWG og JMC, hovedsagelig havde et konkurrencebegrænsende formål. 
322 For det andet modsiges påstanden om, at det ikke var blandt JMC's opgaver at 
fastsætte ensartede priser for de store kunder, af Stora's redegørelser (bilag 39 til 
meddelelsen af klagepunkter, punkt 14). Endvidere har sagsøgeren ikke bestridt, at 
bilag 117 og 118 til meddelelsen af klagepunkter, som anført i beslutningen 
(betragtning 80 og 87), vedrørte JMC-møder. Disse to dokumenter indeholdt 
netop angivelser af de priser, der skulle anvendes over for forskellige kategorier af 
kunder alt efter deres størrelse. 
323 Endelig kan sagsøgeren ikke hævde, at det ulovlige samarbejde om priser ikke sig­
tede mod at indføre et system med ensartede priser i Europa, når selskabet ikke 
II - 2077 
DOM AF 14.5.1998 - SAG T-352/94 
bestrider, at de prisstigninger, der blev aftalt inden for PG Paperboard, førte til en 
reducering af de oprindelige forskelle mellem de priser, der blev anvendt på de for­
skellige nationale markeder. 
324 Anbringendets første led kan herefter ikke tiltrædes. 
Anbringendets andet led om en fejlvurdering for så vidt som det blev antaget, at 
der var tale om en enkelt overtrædelse 
Parternes argumenter 
325 Sagsøgeren har bestridt, at alle de i beslutningen kritiserede elementer kan udgøre 
en enkelt overtrædelse. Visse forbindelser er ikke blevet bevist. Andre er ikke ble­
vet beskrevet tilstrækkelig klart i meddelelsen af klagepunkter. Andre er ulogiske. 
Endelig bør visse påstande ikke have indflydelse på bøden. 
326 Påstandene vedrørende SBS og de annoncerede prisstigninger i 1987 i Det For­
enede Kongerige burde ikke være medtaget i beslutningen. 
327 I henhold til beslutningen blev der regelmæssigt i Tyskland, Frankrig og Det For­
enede Kongerige afholdt nationale møder med henblik på gennemførelse af de 
inden for PG Paperboard besluttede prisstigninger. Beslutningen indeholder imid­
lertid ingen beviser for sagsøgerens deltagelse i møderne i Tyskland eller i Frank­
rig, der påvises ingen forbindelse mellem de nationale møder og PG Paperboard, 
og beviserne vedrørende møderne i PAA (jf. beslutningens betragtning 94 ff.) og 
II - 2078 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
Association of Cartonboard Manufacturers (herefter »ACBM«, jf. betragtning 98 
og 99) i Det Forenede Kongerige blev ikke fortolket korrekt. Desuden nævner 
beslutningen intet om de møder, der fandt sted i Skandinavien. Kommissionens 
fejlagtige konstateringer vedrørende de nationale møder har således påvirket 
bødens størrelse, idet det i betragtning 168 som et af kriterierne for fastsættelsen af 
det generelle niveau for bøderne nævnes, at der blev afholdt »regelmæssige, insti­
tutionaliserede møder«. 
328 Sagsøgeren har desuden anført, at Kommissionens konklusion, hvorefter PAA's og 
ACBM's møder og PG Paperboard's aktiviteter indgik i samme generelle overtræ­
delse, er et resultat af anvendelsen af teorien om et »fælles mål« (jf. bl.a. dommen 
i sagen Shell mod Kommissionen, a.st.). Denne teori kan imidlertid kun anvendes i 
tilfælde, hvor visse beviser mangler, men hvor Kommissionens påstande i øvrigt 
hviler på håndfaste beviser. 
329 Kommissionen har anført, at sagsøgeren udelukkende synes at bestride, at der 
fandtes de nødvendige forbindelser mellem de forskellige elementer i den enkelte 
overtrædelse med hensyn til bestemte nationale møder i bestemte lande. Over for 
sagsøgerens argumenter om, at påstandene vedrørende SBS og prisstigningen i 
1987 i Det Forenede Kongerige ikke burde være medtaget i beslutningen, har 
Kommissionen henvist til sine argumenter vedrørende medtagelsen af SBS i beslut­
ningen og tilføjet, at forbindelsen mellem den nævnte prisstigning og PG Paper-
board bevises af et notat, der er nævnt i beslutningens betragtning 75 (bilag 62 til 
meddelelsen af klagepunkter). 
330 Hvad angår de nationale møder vedrørende gennemførelsen af prisinitiativerne 
foreligger der ifølge Kommissionen tilstrækkelige beviser for, at sådanne møder 
II - 2079 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
fandt sted i Tyskland, Frankrig, Det Forenede Kongerige og Skandinavien. Disse 
møder var en del af kartellets struktur og må således betragtes som en udbygning 
heraf. 
331 Selv hvis det antages, at der ikke var noget bevis for sagsøgerens deltagelse i 
møderne i Tyskland eller Frankrig, ville vurderingen af kartellets grovhed grund­
læggende have været den samme. Kommissionen har herved henvist til de i beslut­
ningens betragtning 168 nævnte kriterier, som i det væsentlige vedrører selve ker­
nen i overtrædelsen. 
332 For så vidt angår argumenterne vedrørende teorien om et »fælles mål« henviser 
Kommissionen til beslutningens betragtning 116, som forklarer den fulgte frem­
gangsmåde. 
Rettens bemærkninger 
333 Hvad først angår argumentet om, at visse »forbindelser« ikke er beskrevet tilstræk­
kelig præcist (jf. ovenfor, præmis 325), skal Retten henvise til procesreglementets 
artikel 44, stk. 1, hvorefter stævningen skal indeholde en kort fremstilling af søgs­
målsgrundene. Denne angivelse skal være så klar og præcis, at sagsøgte får mulig­
hed for at tilrettelægge sit forsvar og Retten for at træffe afgørelse i sagen, i givet 
fald uden andre oplysninger til støtte herfor. Stævningen skal derfor indeholde 
udtrykkelige angivelser af de grunde, søgsmålet støttes på, mens en rent generel 
angivelse heraf ikke opfylder kravene i procesreglementet (Rettens dom af 
12.1.1995, sag T-102/92, Viho mod Kommissionen, Sml. II, s. 17, præmis 68). Til­
svarende krav gælder, når et argument fremføres til støtte for et anbringende. 
II - 2080 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
334 I det foreliggende tilfælde er det omhandlede argument formuleret for upræcist til, 
at Retten kan fastlægge dets egentlige indhold. Argumentet må derfor afvises fra 
realitetsbehandling. 
335 Sagsøgerens argument om, at påstandene vedrørende SBS og de annoncerede pris­
stigninger i januar 1987 i Det Forenede Kongerige ikke burde være medtaget i 
beslutningen, må forkastes. Det skal heitil blot bemærkes, at Kommissionen med 
rette anså SBS-kvaliteter for at indgå i kartellet (jf. ovenfor, præmis 228), og at 
varigheden af den overtrædelse, der blev lagt sagsøgeren til last, var tilstrækkelig 
godtgjort (jf. ovenfor, præmis 173 ff.). 
336 Argumenterne om, at der ikke foreligger beviser for, at der blev afholdt nationale 
møder vedrørende gennemførelsen af de i PG Paperboard trufne beslutninger, og 
at der ikke foreligger beviser for forbindelser mellem de nævnte møder og PG 
Paperboard's aktiviteter, kan ikke føre til en annullation af beslutningens artikel 1. 
Kommissionen antog nemlig med rette, at sagsøgeren havde overtrådt traktatens 
artikel 85, stk. 1, ved som medlem af PWG at have deltaget i et ulovligt samarbejde 
om priser, et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger og et ulovligt sam­
arbejde om markedsandele. 
337 Det følger heraf, at sagsøgerens argumentation kun kan sigte mod en nedsættelse af 
bøden. 
338 Det skal derfor undersøges, om Kommissionen tog hensyn til disse nationale 
møder, da den vurderede grovheden af den begåede overtrædelse. 
II-2081 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
339 Ifølge beslutningens betragtning 168, femte led, lagde Kommissionen bl.a. til 
grund, at »kartellet blev drevet i form af et system med regelmæssige, institutiona­
liserede møder, som havde til formål at regulere markedet for karton i EF i de 
mindste enkeltheder«. 
340 Denne betragtning vedrører i det væsentlige møderne i PG Paperboard's organer. 
341 Det hedder således i beslutningens betragtning 91, andet og tredje afsnit: 
»Det vides ikke, hvorvidt der, foruden nationale udvalgsmøder som forberedelse til 
arbejdet i Det Økonomiske Udvalg ..., fandtes et institutionaliseret system for hele 
Europa for regelmæssige lokale møder i hvert af landene med henblik på at gen­
nemføre de forhøjelser, der tidligere var blevet aftalt for de enkelte nationale mar­
keder inden for EF. 
Men dette var helt klart tilfældet på adskillige af de vigtige nationale markeder, 
[nemlig markederne i Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige].« 
342 Under disse omstændigheder må det konstateres, at det forhold, at nationale 
møder udgjorde en udbygning af det ulovlige samarbejde mellem PG Paperboard's 
medlemmer i flere medlemsstater, ikke har kunnet påvirke vurderingen af overtræ­
delsens grovhed mærkbart. 
343 Anbringendets andet led kan derfor ikke tiltrædes. 
344 Anbringendet må herefter i det hele forkastes. 
II - 2082 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
D — Anbringendet om, at bøden er uforholdsmæssig høj 
Parternes argumenter 
345 Sagsøgeren har understreget, at det medlem af Kommissionen, der er ansvarlig for 
konkurrencepolitikken, under pressekonferencen den 13. juli 1994 udtalte, at 
bøderne nærmede sig det loft, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17. 
Hverken grovheden eller varigheden af den påståede overtrædelse kan imidlertid 
efter sagsøgerens opfattelse begrunde dette høje niveau. 
346 Kommissionen har allerede opdaget grovere overtrædelser end den her omhand­
lede. En sammenligning mellem beslutningen og den beslutning, der var genstand 
for den ovennævnte dom i sagen Tetra Pak mod Kommissionen, viser, at den i 
sidstnævnte sag konstaterede overtrædelse var grovere og af længere varighed. 
347 Endvidere har Kommissionen ifølge sagsøgeren allerede været stillet over for over­
trædelser af en betydelig længere varighed end den i beslutningen konstaterede, og 
den kan, i modsætning til hvad den har anført i svarskriftet, ikke tage hensyn til, at 
overtrædelsen fandt sted på ubestemt tid. Kommissionens fremgangsmåde er ufor­
enelig med artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, idet der kun kan tages hensyn til 
de konstaterede overtrædelsers faktiske varighed. 
348 Desuden angiver beslutningen ikke grundene til, at bødeniveauet blev sat op i for­
hold til bødeniveauet i forbindelse med Kommissionens tidligere beslutninger. Det 
må derfor efter sagsøgerens opfattelse konkluderes, at de i beslutningen anførte 
kriterier ikke kan begrunde bødens størrelse. 
II - 2083 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
349 Kommissionen har anført, at den bøde, der blev pålagt sagsøgeren, svarer til ca. 
9% af selskabets omsætning på kartonmarkedet i Fællesskabet i 1990. Sagsøgeren 
har ikke ført noget bevis for, at bøden skulle være tæt på det loft på 10% af den 
samlede omsætning, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17. Kommis­
sionen gav udtryk for, at overtrædelsen var særlig grov, men den hævdede på intet 
tidspunkt, at der var tale om den groveste overtrædelse, der nogensinde var blevet 
opdaget. Endelig kan Kommissionen til enhver tid forhøje det generelle niveau for 
bøder for at sikre deres afskrækkende virkning. 
350 Kommissionen har aldrig hævdet, at den har sat det generelle bødeniveau op. Den 
bøde, der blev pålagt sagsøgeren, ligger ikke væsentligt over niveauet for de bøder, 
der blev pålagt hovedmændene i Kommissionens beslutning 86/398/EØF af 23. 
april 1986 vedrørende en procedure i henhold til EØF-traktatens artikel 85 
(IV/31.149 — Polypropylen, EFT L 230, s. 1, herefter »polypropylen-
beslutningen«). Det ville under alle omstændigheder ikke have været nødvendigt at 
nævne en eventuel forhøjelse af det generelle bødeniveau i beslutningen. 
351 Kommissionen har endelig i relation til overtrædelsens varighed anført, at den 
omstændighed, at en overtrædelse som den her omhandlede opdages hurtigt, ikke 
medfører, at overtrædelsen i sig selv bliver mindre grov. Dette er ikke ensbety­
dende med, at Kommissionen pålagde sagsøgeren en bøde for et tidsrum, der ligger 
efter beslutningen (jf. beslutningens betragtning 167). 
Rettens bemærkninger 
352 I medfør af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 kan Kommissionen ved beslutning 
pålægge virksomheder, der forsætligt eller uagtsomt overtræder bestemmelserne i 
traktatens artikel 85, stk. 1, bøder på mindst 1 000 og højst 1 000 000 ECU, idet 
II - 2084 
MO OCH DOMSJO MOD KOMMISSIONEN 
sidstnævnte beløb dog kan forhøjes til 10% af omsætningen i det sidste regn­
skabsår i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtrædelsen. Ved fast­
sættelsen af bødens størrelse skal der tages hensyn til både overtrædelsens grovhed 
og dens varighed. Som tidligere nævnt, fremgår det af Domstolens praksis, at over­
trædelsernes grovhed skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder 
bl.a. sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende 
virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kri­
terier, som obligatorisk skal tages i betragtning (kendelsen i sagen SPO m.fl. mod 
Kommissionen, a.st., præmis 54). 
353 I den foreliggende sag har Kommissionen fastsat det generelle bødeniveau under 
hensyn til overtrædelsens varighed (beslutningens betragtning 167) samt ud fra føl­
gende overvejelser (betragtning 168): 
»— Hemmelige aftaler om prisfastsættelse og opdeling af markeder er efter selve 
deres beskaffenhed stærkt konkurrencebegrænsende. 
— Kartellet dækkede stort set hele Fællesskabets område. 
— EF-markedet for karton er en betydningsfuld industrisektor, der repræsenterer 
indtil 2,5 mia. ECU hvert år. 
— De virksomheder, der deltog i overtrædelsen, tegner sig for stort set hele mar­
kedet. 
— Kartellet blev drevet i form af et system med regelmæssige, institutionaliserede 
møder, som havde til formål at regulere markedet for karton i EF i de mindste 
enkeltheder. 
II - 2085 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
—• Der blev taget omhyggelige skridt til at skjule den sande beskaffenhed og det 
sande omfang af de hemmelige aftaler (manglen på officielle mødereferater eller 
dokumentation vedrørende PWG og JMC; deltagerne blev tilskyndet til ikke at 
tage referat; tidspunkterne for og rækkefølgen, i hvilken prisstigningerne blev 
annonceret, blev iscenesat, således at man var i stand til at hævde, at man blot 
'fulgte efter', osv.). 
— Kartellet var meget succesfuldt med hensyn til opnåelse af sine mål.« 
354 Endvidere bemærkes, at det er ubestridt, at der blev pålagt bøder, der for »hoved­
mændene« i kartellet var på 9% af omsætningen på kartonmarkedet i Fællesskabet 
i 1990 i de virksomheder, beslutningen var rettet til, og på 7,5% for de »alminde­
lige medlemmers« vedkommende. 
355 Det understreges for det første, at Kommissionen ved fastlæggelsen af det generelle 
bødeniveau kan tage hensyn til, at åbenbare overtrædelser af Fællesskabets konkur­
renceregler fortsat er relativt hyppige, hvorfor den har adgang til at forhøje 
niveauet for bøder for at forstærke deres forebyggende virkning. Den omstændig­
hed, at Kommissionen tidligere har pålagt bøder af en bestemt størrelsesorden i 
tilfælde af visse typer overtrædelser, kan ikke berøve den muligheden for at forhøje 
dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er nødven­
digt for at gennemføre Fællesskabets konkurrencepolitik (jf. bl.a. dommen i sagen 
Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, a.st., præmis 105-108, og 
Rettens dom af 10.3.1992, sag T-13/89, ICI mod Kommissionen, Sml. II, s. 1021, 
præmis 385). 
356 Kommissionen har for det andet med rette hævdet, at der som følge af sagens sær­
lige omstændigheder ikke kan foretages en umiddelbar sammenligning mellem det 
II - 2086 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
generelle bødeniveau i denne beslutning og det bødeniveau, Kommissionen har 
anvendt i sin hidtidige beslutningspraksis, herunder navnlig i polypropylen-
beslutningen, som efter Kommissionens egen opfattelse er den, der bedst kan sam­
menlignes med den foreliggende sag. Til forskel fra polypropylen-beslutningen er 
der i den foreliggende sag generelt ikke taget hensyn til formildende omstændig­
heder ved fastsættelsen af det generelle bødeniveau. De forholdsregler, der blev 
truffet med henblik på at skjule det ulovlige samarbejde, viser, at virksomhederne 
fuldt ud var vidende om, at deres adfærd var ulovlig. Kommissionen kunne derfor 
tillægge disse foranstaltninger betydning ved sin vurdering af overtrædelsens grov­
hed, idet de må anses for en særlig skærpende omstændighed ved overtrædelsen, 
der karakteriserer denne i forhold til de overtrædelser, som Kommissionen tidli­
gere har fastslået. 
357 Retten lægger for det tredje vægt på, at overtrædelsen af traktatens artikel 85, 
stk. 1, var langvarig og åbenbar, uanset den advarsel, der må antages at ligge i Kom­
missionen hidtidige beslutningspraksis, herunder polypropylen-beslutningen. Det 
bemærkes i denne forbindelse, at der ikke er noget grundlag for at antage, at Kom­
missionen, i modsætning til hvad der gives udtryk for i betragtning 167, ved fast­
sættelsen af bødeniveauet tog hensyn til en længere varighed af overtrædelsen end 
den i beslutningens artikel 1 fastlagte. 
358 Af disse grunde finder Retten, at de kriterier, der er anført i beslutningens betragt­
ning 168, kan begrunde det generelle bødeniveau, som Kommissionen har fastsat. 
Retten har ganske vist fastslået, at virkningerne af det ulovlige samarbejde om pri­
ser, som Kommissionen har taget i betragtning ved den generelle bødeudmåling, 
kun delvis er bevist. Når henses til de ovenfor anførte betragtninger, er dette for­
hold imidlertid ikke af væsentlig betydning ved bedømmelsen af overtrædelsens 
grovhed. Den omstændighed, at virksomhederne faktisk annoncerede de aftalte 
prisforhøjelser, og at de annoncerede priser dannede grundlag for fastsættelsen af 
de individuelle faktureringspriser, er i sig selv tilstrækkelig til at fastslå, at såvel 
formålet med som virkningen af det ulovlige samarbejde om priser var at skabe en 
alvorlig konkurrencebegrænsning. Retten, der har fuld prøvelsesret, finder derfor 
ikke, at der er grundlag for en nedsættelse af det generelle bødeniveau, som Kom-
II - 2087 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
missionen har fastsat, når henses til de virkninger af overtrædelsen, der er konsta­
teret. 
359 Kommissionen kan endelig ikke ved fastsættelsen af det generelle bødeniveau i 
denne sag anses for at have fraveget sin hidtidige beslutningspraksis i et sådant 
omfang, at den skulle have begrundet sin vurdering af overtrædelsens grovhed nær­
mere (jf. bl.a. Domstolens dom af 26.11.1975, sag 73/74, Groupement des fabri­
cants de papiers peints de Belgique m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1491, præmis 
31). 
360 Dette anbringende kan derfor ikke tiltrædes. 
E — Anbringendet om en fejlvurdering af Iggesund Paperboard's rolle 
Parternes argumenter 
361 Sagsøgeren har for det første gjort glædende, at selskabet fejlagtigt blev betegnet 
som »hovedmand« i kartellet. Der deltog kun repræsentanter for Iggesund Paper-
board i enkelte af PG Paperboard's organers møder, og de fungerede aldrig som 
formand for disse organer. 
362 Iggesund Paperboard deltog ikke i nogen møder i PWG før slutningen af novem­
ber 1989. Det må derfor være Kommissionen, der skal bevise, at Iggesunds Bruk 
eller TBM deltog inden da. Desuden deltog der ingen repræsentant fra Iggesund 
Paperboard i PWG's møder den 6. februar 1990, den 12. april 1991, den 27. maj 
1991 og den 5. juni 1991. Selskabet deltog således kun i fem af de ni PWG-møder, 
der blev afholdt efter november 1989. 
II - 2088 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
363 Stora's udtalelser om, at TBM deltog i møderne i PWG fra tidspunktet for dette 
organs oprettelse, er ikke pålidelige. Kommissionen tog således i strid med billig­
hedsprincippet og proportionalitetsprincippet ikke tilstrækkeligt hensyn til, at 
Iggesund Paperboard kun lejlighedsvis havde deltaget i PWG's møder fra novem­
ber 1989. 
364 For så vidt angår JMC har sagsøgeren anført, at Iggesund Paperboard, i modsæt­
ning til hvad der fremgår af tabel 4 i bilagene til beslutningen, ikke deltog i 
møderne den 6. og 7. september 1989. 
365 Hvad angår Iggesunds Bruk har sagsøgeren henvist til, at denne fabrik hovedsage­
lig producerede SBS-kvaliteter, idet den altid har lagt mindre vægt på sin produk­
tion af GC-karton af høj kvalitet. Dette forklarer, hvorfor den på intet tidspunkt 
deltog mere end lejlighedsvis i PG Paperboard's organers møder, og at den ikke var 
medlem af PG Paperboard efter 1985. Iggesunds Bruk deltog således før november 
1988, med undtagelse af PG Paperboard's generalforsamlinger, kun i ni ud af PC's 
tyve møder og i fire ud af DØU's atten møder. 
366 For det andet er der ifølge sagsøgeren intet grundlag for at hævde, at selskabets 
produktionsstandsninger var resultat af en samordning. Iggesunds Bruk's fabrik 
var sædvanligvis lukket om efteråret af tekniske grunde. I 1990 blev den sædvanlige 
lukning imidlertid udsat, fordi Iggesunds Bruk producerede rekordmængder i 
løbet af de sidste fire måneder af 1990 og de første fire måneder af 1991. På fabrik­
ken i Workington blev produktionen kun standset i tilfælde af begrænsede ordrer. 
367 Kommissionen har understreget, at det er deltagerne i PWG's møder, der blev 
betragtet som »hovedmænd« i kartellet. Spørgsmålet om, hvorvidt Iggesund 
Paperboard's repræsentant var blandt organernes formænd, er derfor irrelevant. 
TBM og senere Iggesund Paperboard deltog i møder i alle PG Paperboard's orga-
II-2089 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
ner, herunder PWG. Sagsøgerens argumentation vedrørende Iggesunds Bruk's rolle 
før 1988 er herefter irrelevant. 
368 Sagsøgerens påstande vedrørende produktionsstandsninger med hensyn til SBS-
kvaliteter er uden enhver relevans, eftersom Kommissionen aldrig har hævdet, at 
der fandtes en særskilt produktionsstandsningsordning i relation til SBS-kvaliteter. 
Desuden var der stor efterspørgsel på SBS-kvaliteter i hele den omhandlede 
periode, og det var derfor ikke nødvendigt at standse produktionen heraf. 
369 Kommissionen har endelig anført, at argumentet om, at fabrikken i Workington 
kun standsede produktionen i tilfælde af begrænsede ordrer, ikke er overbevisende, 
idet produktionsstandsninger kun er nødvendige under sådanne omstændigheder. 
Rettens bemærkninger 
370 Det fremgår af Rettens bemærkninger vedrørende sagsøgerens anbringender til 
støtte for påstanden om annullation af beslutningen, at karakteren af PWG's funk­
tioner, således som de er beskrevet i beslutningen, er blevet godtgjort af Kommis­
sionen. 
371 Kommissionen har således med føje kunnet lægge til grund, at de virksomheder, 
der deltog i organets møder, måtte anses for »hovedmænd« i den konstaterede 
overtrædelse, og at de derfor måtte bære et særligt ansvar (jf. beslutningens 
betragtning 170, første afsnit). 
II - 2090 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
372 Det er ubestridt, at Iggesund Paperboard deltog i PWG's møder fra november 
1989. Sagsøgerens argument om, at Iggesund Paperboard kun deltog lejlighedsvis i 
PWG's møder, kan ikke tiltrædes. Det fremgår nemlig af tabel 2 i bilagene til 
beslutningen, at Iggesund Paperboard deltog i fem af de syv møder, der blev 
afholdt i perioden fra november 1989 til april 1991, hvor Kommissionen i medfør 
af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 foretog samtidige uanmeldte undersøgelser 
hos et antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren. 
373 For så vidt angår perioden fra midten af 1986 til november 1989 har Stora udtalt 
følgende: »Endnu en producent var repræsenteret i PWG: Fabrikken 'UK Work­
ington' var repræsenteret i PWG fra dette organs oprettelse. Workington-
fabrikken blev købt af Iggesund/MoDo« (bilag 37 til meddelelsen af klagepunkter, 
s. 2). I et svar fra Iggesund Paperboard (Workington) Ltd af 20 august 1991 på en 
begæring om oplysninger anføres det desuden (s. 12) i relation til TBM/Iggesund 
Paperboard (Workington) Ltd's deltagelse i PWG's møder: »Vi går ud fra, at hr. P. 
L. Herring deltog i nogle af eller alle disse møder.« 
374 Da Iggesund Paperboard (Workington) Ltd i sit ovennævnte svar selv gik ud fra, at 
P. L. Herring havde deltaget i PWG's møder på vegne af TBM/Iggesund Paper­
board (Workington) Ltd, var det under disse omstændigheder berettiget, at Kom­
missionen baserede sig på Stora's udtalelser om, at Workington-fabrikken havde 
været repræsenteret i PWG siden dette organs oprettelse. 
375 Retten har allerede fastslået, at Kommissionen med føje rettede beslutningen til 
sagsøgeren for så vidt angår de overtrædelser, der var begået af selskaberne 
Iggesund Paperboard, Iggesund Paperboard (Workington) Ltd og TBM. Det var 
derfor med rette, at sagsøgeren, som deltog i PWG's møder i hele den periode, 
II - 2091 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
hvor overtrædelsen fandt sted, blev betragtet som en af »hovedmændene« i over­
trædelsen. Det er i denne sammenhæng irrelevant, at Iggesunds Bruk ikke deltog i 
PWG's møder. 
376 Det findes endelig godtgjort, at sagsøgeren deltog i et ulovligt samarbejde om pro-
duktionsstandsninger, og at selskabet endog faktisk standsede produktionen på 
Workington-fabrikken, da produktionskapaciteten fra og med 1990 steg, og efter­
spørgslen faldt (jf. ovenfor, præmis 145, 146 og 147). Sagsøgerens argument om, at 
selskabet ikke foretog produktionsstandsninger på Iggesunds Bruk's fabrik, fordi 
efterspørgslen af SBS-kvaliteter var stor i hele den af beslutningen dækkede 
periode, kan ikke tillægges betydning. Kommissionen har nemlig aldrig gjort gæl­
dende, at det ulovlige samarbejde om produktionsstandsninger indebar, at de virk­
somheder, der deltog i dette ulovlige samarbejde, skulle standse produktionen, når 
efterspørgslen var stor. 
377 Dette anbringende kan herefter ikke tiltrædes. 
F — Anbringendet om en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet 
Parternes argumenter 
378 Anbringendet omfatter to led. 
379 Med det første led gør sagsøgeren gældende, at den bøde, der blev pålagt selskabet, 
er urimeligt høj i forhold til de bøder, der blev pålagt de virksomheder, der ikke 
bestred de væsentligste faktiske forhold. Denne sondring mellem disse to grupper 
af virksomheder er uklar, da den ikke er baseret på nogen regler eller på en politik, 
der tidligere var blevet annonceret af Kommissionen. 
II - 2092 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
380 Den blotte undladelse af at bestride de forhold, Kommissionen lagde til grund, kan 
ikke begrunde den pågældende sondring, idet en sådan adfærd ikke er udtryk for 
samarbejdsvilje i henhold til retspraksis. Kommissionen har i alle tilfælde pligt til 
at bevise de faktiske forhold, der lægges til grund, uanset om disse eventuelt ikke 
måtte være bestridt af bestemte virksomheder. Selv en udtrykkelig anerkendelse fra 
visse virksomheders side kan ikke bruges som bevis for de faktiske forhold over 
for virksomheder, som ikke anerkender rigtigheden heraf. De virksomheder, som 
meddelelsen af klagepunkter rettes til, skal kunne svare på de påstande, Kommis­
sionen fremfører i meddelelsen, uden at risikere at blive straffet herfor med en 
højere bøde (eller med en mindre nedsættelse af bøden). 
381 Den af Kommissionen foretagne sondring udgør derfor ifølge sagsøgeren en tilsi­
desættelse af retten til kontradiktion, af rimelighedsprincippet, af princippet om 
overholdelse af procedurereglerne og af formodningen om uskyldighed. 
382 Sagsøgeren har endvidere anført, at selv om Kommissionen måtte have været 
berettiget til at straffe sagsøgeren hårdere end de virksomheder, der ikke bestred de 
væsentligste faktiske forhold, er forhøjelsen af sagsøgerens bøde med 50% urimelig 
og uforholdsmæssig. I dommen i sagen ICI mod Kommissionen, a.st., fandt Retten 
det således i forbindelse med udøvelsen af sin fulde prøvelsesret rimeligt at ned­
sætte den bøde, der var pålagt en virksomhed, som havde samarbejdet fuldt ud 
med Kommissionen, med ca. 20%. 
383 Med anbringendets andet led gør sagsøgeren gældende, at selskabets bøde er uri­
meligt høj i forhold til de bøder, der blev pålagt de virksomheder, som blev anset 
for at have hjulpet Kommissionen aktivt (Rena og Stora). Målt i procent af omsæt­
ningen er selskabets bøde tre gange større end dem, der blev pålagt Rena og Stora. 
Denne forskel er urimelig stor og diskriminerende. 
II - 2093 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
384 Beslutningen indeholder ingen tilstrækkelig begrundelse for denne væsentlige ned­
sættelse af bøderne (jf. beslutningens betragtning 172). Desuden fremgår det af 
dommen i sagen ICI mod Kommissionen, at et aktivt samarbejde kun begrunder 
en lille forskel i behandlingen. 
385 De nedsættelser, der blev givet Rena og Stora, kan også udgøre magtfordrejning, da 
ikke alle virksomhederne nødvendigvis rådede over de nødvendige oplysninger til 
at kunne hjælpe Kommissionen aktivt. 
386 Det er desuden efter sagsøgerens opfattelse tvivlsomt, om Kommissionen er beret­
tiget til at erhverve oplysninger til gengæld for en bødenedsættelse. I det forelig­
gende tilfælde har Kommissionen gennem det medlem, der er ansvarlig for kon­
kurrencepolitikken, anerkendt, at den ikke kunne have godtgjort kartellets 
eksistens uden oplysningerne fra Stora. Hvis virksomhederne således får et økono­
misk incitament til at give Kommissionen oplysninger, som Kommissionen ikke 
kan afkræve dem (jf. Domstolens domme af 18.10.1989, henholdsvis sag 374/87, 
Orkem mod Kommissionen, Sml. s. 3283, og sag 27/88, Solvay mod Kommissio­
nen, Sml. s. 3355, summarisk offentliggørelse), kan det ikke udelukkes, at visse 
virksomheder med henblik på at opnå den størst mulige økonomiske fordel vil 
være lidt for ivrige med deres tilståelser for at få deres erklæringer til at fremstå 
som mere troværdige. 
387 Sagsøgeren har endelig anført, at Stora's samarbejde ikke var spontant, idet selska­
bet først samarbejdede efter kontrolundersøgelserne i medfør af artikel 14 i forord­
ning nr. 17 og Kommissionens skriftlige spørgsmål vedrørende PG Paperboard. 
388 Kommissionen har i relation til anbringendets første led anført, at den omstændig­
hed, at visse virksomheder i det væsentlige anerkendte de faktiske forhold, der blev 
II - 2094 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
foreholdt dem, gjorde Kommissionens opgave lettere og derfor bør betragtes som 
en form for samarbejde, der begrunder en bødenedsættelse (dommen i sagen ICI 
mod Kommissionen, a.st., præmis 393). 
389 I modsætning til hvad sagsøgeren har gjort gældende, er selskabet ikke blevet straf­
fet for ikke at have samarbejdet. Det er de virksomheder, der faktisk anerkendte 
overtrædelsen, som fik deres bøde nedsat med en tredjedel. Der er intet grundlag 
for at anse disse nedsættelser for at være for store. Under alle omstændigheder kan 
Retten, hvis den måtte finde, at den nedsættelse, der blev givet visse virksomheder, 
var for stor, som led i udøvelsen af sin fulde prøvelsesret forhøje de pågældende 
bøder. 
390 Endelig savner sagsøgerens argument om en påstået diskriminering af de virksom­
heder, der ikke råder over dokumenter, ethvert grundlag. 
391 For så vidt angår anbringendets andet led er Kommissionen af den opfattelse, at 
dens holdning i forhold til Rena og Stora var fuldt berettiget. 
392 Navnlig Stora fremkom spontant med en detaljeret redegørelse for kartellets funk­
tion. Sagsøgerens påstand om, at virksomhederne kan blive fristet til at overdrive i 
deres beskrivelse af konkurrenternes ulovlige adfærd for at opnå betydelige bøde­
nedsættelser, er grundløs. Kommissionen skal ganske vist foretage en grundig 
undersøgelse af de beviser, der leveres af medlemmerne af et kartel, men dette 
betyder ikke, at den ikke kan tage hensyn til et oprigtigt og fuldstændigt samar­
bejde. 
II - 2095 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
Rettens bemærkninger 
393 For så vidt angår anbringendets første led bemærkes, at sagsøgeren under den 
administrative procedure for Kommissionen anerkendte, at selskabet havde delta­
get i et ulovligt samarbejde om de annoncerede prisstigninger for GC-kvaliteter, 
men i øvrigt bestred sin deltagelse i den påståede overtrædelse. 
394 Kommissionen har med rette antaget, at dette svar ikke kunne berettige til, at der 
indrømmedes sagsøgeren en nedsættelse af bøden som følge af samarbejde under 
den administrative procedure. En bødenedsættelse, der ydes med denne begrun­
delse, er kun berettiget, såfremt adfærden har bevirket, at Kommissionens vanske­
ligheder i forbindelse med at konstatere en overtrædelse og med i givet fald at 
bringe denne til ophør mindskes (jf. dommen i sagen ICI mod Kommissionen, 
a.st., præmis 393). 
395 En virksomhed, der udtrykkeligt erklærer, at den ikke bestrider de faktiske for­
hold, som Kommissionen lægger vægt på over for den, kan antages at have bidra­
get til at lette Kommissionens opgave med hensyn til konstatering og bekæmpelse 
af overtrædelser af Fællesskabets konkurrenceregler. I beslutninger, hvori Kommis­
sionen konstaterer en overtrædelse af disse regler, har Kommissionen adgang til at 
betragte en sådan adfærd som udtryk for en vedgåelse af de faktiske forhold og 
dermed som et bevis for rigtigheden af de anførte påstande. En sådan adfærd kan 
følgelig begrunde en nedsættelse af bøden. 
396 Forholdet er et andet, når en virksomhed undlader at svare på meddelelsen af 
klagepunkter, blot erklærer, at man ikke ønsker at tage stilling til de faktiske for­
hold, som Kommissionen har lagt vægt på heri, eller, som sagsøgeren, bestrider de 
væsentligste af disse forhold. Med en sådan holdning under den administrative 
II - 2096 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
procedure bidrager virksomheden ikke til at lette Kommissionens opgaver med 
hensyn til konstatering og bekæmpelse af overtrædelser af Fællesskabets konkur­
renceregler. 
397 Når Kommissionen som i beslutningens betragtning 172, første afsnit, oplyser, at 
den har nedsat bøderne til de virksomheder, der ikke i deres svar på meddelelsen af 
klagepunkter har bestridt de væsentligste af de faktiske forhold, som Kommissio­
nen lagde vægt på over for dem, må det konstateres, at disse bødenedsættelser kun 
kan anses for lovlige, i det omfang de pågældende virksomheder udtrykkeligt har 
erklæret, at de ikke bestred de anførte forhold. Det skal herved bemærkes, at 
Kommissionen ikke overskred grænserne for det skøn, der tilkommer den i for­
bindelse med bødeudmålingen, da den nedsatte disse virksomheders bøder med en 
tredjedel. 
398 Selv om det antages, at Kommissionen havde anvendt et ulovligt kriterium i rela­
tion til de virksomheder, der ikke udtrykkeligt havde erklæret, at de ikke bestred 
de faktiske forhold, bemærkes, at overholdelse af ligebehandlingsprincippet må ses 
i sammenhæng med overholdelsen af legalitetsprincippet, hvorefter ingen til egen 
fordel kan påberåbe sig en ulovlighed, der er begået til fordel for andre (jf. eksem­
pelvis Domstolens dom af 4.7.1985, sag 134/84, Williams mod Revisionsretten, 
Sml. s. 2225, præmis 14). I det omfang sagsøgeren med sin argumentation netop 
søger at opnå, at der uretmæssigt indrømmes virksomheden en bødenedsættelse, 
kan anbringendets første led ikke tiltrædes. 
399 For så vidt angår anbringendets andet led bemærkes, at Rena og Stora fik nedsat 
deres bøder med to tredjedele som følge af deres aktive samarbejde med Kommis­
sionen under den administrative procedure (jf. beslutningens betragtning 171). 
Med henvisningen til disse virksomheders aktive samarbejde under den administra­
tive procedure angiver beslutningen i tilstrækkeligt omfang grundene til, at der 
blev foretaget en væsentlig nedsættelse af de bøder, der blev pålagt disse to virk­
somheder. 
II - 2097 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
400 Det skal understreges, at sagsøgeren selv havde kunnet opnå en bødenedsættelse 
ved at samarbejde aktivt med Kommissionen. Eftersom selskabets deltagelse i over­
trædelsen er blevet godtgjort, kan dets argument om, at det ikke havde de nødven­
dige oplysninger til at hjælpe Kommissionen aktivt, kun forkastes. 
401 For så vidt som sagsøgeren gør gældende, at selskabets bøde er urimeligt stor i 
forhold til den, der blev pålagt Stora, bemærkes, at Stora har afgivet redegørelser til 
Kommissionen, der indeholder en meget nøje beskrivelse af overtrædelsens art og 
genstand, de forskellige organers opgaver i PG Paperboard og de enkelte produ­
centers medvirken i overtrædelsen. Med disse redegørelser har Stora givet oplys­
ninger, der går langt ud over, hvad Kommissionen kunne have krævet i henhold til 
artikel 11 i forordning nr. 17. Selv om Kommissionen i beslutningen har erklæret at 
have beviser, der bekræfter oplysningerne i Stora's redegørelser (beslutningens 
betragtning 112 og 113), fremgår det klart, at Stora's redegørelser er det vigtigste 
bevis for overtrædelsen. Uden disse redegørelser havde Kommissionen i hvert fald 
haft langt større vanskeligheder ved at konstatere den overtrædelse, som er gen­
stand for beslutningen, og at bringe den til ophør. 
402 Under hensyn hertil, og selv om Stora først samarbejdede, efter at Kommissionen 
havde foretaget kontrolundersøgelser hos virksomhederne i medfør af artikel 14, 
stk. 3, i forordning nr. 17, overskred Kommissionen ikke grænserne for det skøn, 
der tilkommer den i forbindelse med bødeudmålingen, da den nedsatte bøden til 
Stora med to tredjedele. 
403 Hvad angår den bødenedsættelse, der blev givet Rena, skal det blot bemærkes, at 
sagsøgeren ikke har bestridt bemærkningen i beslutningens betragtning 171, andet 
afsnit, om, at Rena »frivilligt [har] stillet vigtigt skriftligt bevismateriale til rådighed 
for Kommissionen«. 
II - 2098 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
404 Endelig bemærkes, at sagsøgeren ikke har ført nogen form for bevis for sin påstand 
om, at de bødenedsættelser, der blev givet Rena og Stora, udgør magtfordrejning. 
405 Den bøde, der blev pålagt sagsøgeren, kan således ikke anses for at stå i misforhold 
til dem, der blev pålagt Rena og Stora. 
406 Anbringendets andet led kan herefter heller ikke tiltrædes. 
407 Anbringendet må derfor forkastes. 
G — Anbringendet om, at sagsøgeren samarbejdede, og om, at der er andre for­
mildende omstændigheder 
Parternes argumenter 
408 Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet samarbejdede med Kommissionen i 
forbindelse med dennes undersøgelse. 
409 Dette samarbejde bevises af, at a) Iggesund Paperboard undlod at deltage i 
møderne i PG Paperboard's organer, efter at Kommissionen havde foretaget sine 
kontrolundersøgelser, b) sagsøgeren i sit svar på meddelelsen af klagepunkter ikke 
bestred de væsentligste faktiske forhold, c) sagsøgeren anerkendte, at der havde 
fundet drøftelser sted vedrørende prisannonceringerne, og d) virksomhederne i 
MoDo-koncernen gennemførte et program med henblik på at sikre overholdelse af 
konkurrencereglerne. 
II - 2099 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
410 Desuden gav sagsøgeren detaljerede oplysninger om koncernens virksomheders 
deltagelse i møderne i PG Paperboard's organer, selv om Kommissionen ikke 
havde henvist til bestemmelserne i forordning nr. 17 i sine begæringer. 
411 Under disse omstændigheder burde sagsøgeren, eftersom selskabet ikke bestred de 
i meddelelsen af klagepunkter nævnte dokumenter vedrørende priser, have været 
placeret i samme kategori som de virksomheder, der ikke bestred de væsentligste 
faktiske forhold. 
412 Endelig er det ifølge sagsøgeren uberettiget at fastsætte en bøde på et hidtil uset 
niveau, dels fordi kartonsektoren aldrig tidligere har været genstand for en under­
søgelse fra Kommissionens side, dels fordi sagsøgeren selv ikke tidligere har begået 
nogen overtrædelse. 
413 Kommissionen har bestridt, at sagsøgeren kan anses for at have samarbejdet. Sag­
søgeren kan navnlig ikke hævde, at selskabet anerkendte de væsentligste faktiske 
forhold, idet det fortsat bestrider de fleste af Kommissionens konstateringer. Des­
uden gav selskabets tilbageholdenhed med at besvare begæringerne om oplysninger 
heller ingen tegn på samarbejdsvilje. 
Rettens bemærkninger 
414 Retten har allerede fastslået, at sagsøgeren i sin besvarelse af meddelelsen af klage­
punkter bestred de væsentligste af de faktiske forhold, som Kommissionen lagde 
vægt på over for selskabet, og at denne besvarelse derfor ikke kan anses for at 
udgøre et samarbejde med Kommissionen, der kan begrunde en nedsættelse af 
bøden. 
II-2100 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
415 Selv hvis det lægges til grund, at sagsøgeren gav oplysninger om koncernens virk­
somheders deltagelse i møderne i PG Paperboard's organer, uden at Kommissio­
nen havde fremsat begæring om sådanne oplysninger i medfør af bestemmelserne i 
forordning nr. 17, kan denne adfærd heller ikke begrunde en nedsættelse af bøden. 
Sagsøgeren bestred nemlig i det væsentlige de forhold, Kommissionen lagde vægt 
på, vedrørende de konkurrencebegrænsende drøftelser, der fandt sted under de 
omhandlede møder. 
416 Hvad angår det program med henblik på overholdelse af konkurrencereglerne, 
som MoDo-koncernen gennemførte, efter at overtrædelsen var bragt til ophør, skal 
det på ny bemærkes, at overtrædelsernes grovhed skal fastslås på grundlag af en 
lang række forhold, herunder bl.a. sagens særlige omstændigheder, dens sammen­
hæng og bødernes afskrækkende virkning, uden at der er opstillet en bindende 
eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning 
(kendelsen i SPO-sagen, a.st., præmis 54). 
417 Det følger heraf, at selv om iværksættelse af et konkurrenceprogram godtgør, at 
den pågældende virksomhed er sindet at hindre fremtidige overtrædelser og således 
bidrager til, at Kommissionen bedre kan varetage sine opgaver, der bl.a. består i at 
anvende traktatens principper på det konkurrenceretlige område og at bistå virk­
somhederne heri, medfører den blotte omstændighed, at indførelsen af et konkur­
renceprogram i enkelte tilfælde i Kommissionens hidtidige beslutningspraksis er 
blevet tillagt betydning som formildende omstændighed, ikke en tilsvarende for­
pligtelse for institutionen i den foreliggende sag. 
418 Kommissionen har derfor med føje kunnet antage, at det i den foreliggende sag var 
rimeligt alene at belønne virksomhedernes bistand til, at dens arbejde med at fastslå 
overtrædelsen lettedes. Da sagsøgeren under den administrative procedure i det 
væsentlige bestred de faktiske forhold, som Kommissionen lagde vægt på over for 
II-2101 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
selskabet, kan det ikke bebrejdes Kommissionen, at den ikke har nedsat sagsøge­
rens bøde. 
419 Endvidere bemærkes, at det ganske vist er vigtigt, at sagsøgeren traf foranstaltnin­
ger for at undgå, at dets medarbejdere i fremtiden begår nye overtrædelser af Fæl­
lesskabets konkurrenceregler, men dette ændrer ikke ved, at sagsøgeren i denne sag 
har begået en overtrædelse (Rettens dom af 17.12.1991, sag T-7/89, Hercules Che­
micals mod Kommissionen, Sml. II, s. 1711, præmis 357). 
420 Under disse omstændigheder var det ligeledes berettiget, at Kommissionen ikke 
ved fastsættelsen af sagsøgerens bøde tog hensyn til, at sagsøgeren undlod at del­
tage i møderne i PG Paperboard's organer, efter at Kommissionen havde foretaget 
kontrolundersøgelserne i medfør af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17. 
421 Endelig finder Retten, at det forhold, at Kommissionen tidligere har fastslået, at en 
virksomhed har overtrådt konkurrencereglerne, og i givet fald har pålagt den en 
sanktion herfor, kan anses for en skærpende omstændighed i forhold til denne 
virksomhed, men det må anses for normalt, at der ikke tidligere har været tale om 
en overtrædelse, og Kommissionen er ikke forpligtet til at tage hensyn hertil som 
en formildende omstændighed, i hvert fald ikke når der som i denne sag foreligger 
en særlig åbenbar overtrædelse af traktatens artikel 85, stk. 1 (jf. Rettens dom af 
17.12.1991, sag T-8/89, DSM mod Kommissionen, Sml. II, s. 1833, præmis 317). 
422 Anbringendet kan herefter ikke tiltrædes. 
II - 2102 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
H — Anbringendet om en tilsidesættelse af artikel 6, stk. 1, i den europæiske kon­
vention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder 
af 4. november 1950 
423 I stævningen anfører sagsøgeren under overskriften »Afsluttende argumenter« 
(»Closing submissions«), at anvendelse af fællesskabsretten i forbindelse med pro­
cedurer, der fører til, at der pålægges virksomheder bøder, falder ind under artikel 
6, stk. 1, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og 
grundlæggende frihedsrettigheder (herefter »EMK«) (eller tilsvarende fællesskabs­
retlige principper), som kræver, at sådanne opgaver varetages af en uafhængig og 
upartisk domstol. 
424 Sagsøgeren gør gældende, at Retten i sin egenskab af en sådan domstol derfor 
burde foretage en fuld undersøgelse af de faktiske omstændigheder og alle de ret­
lige aspekter i sagen. Det følger heraf, at »Retten bør danne sig sin egen, selvstæn­
dige opfattelse af sagens faktiske omstændigheder« (»the Court should come to its 
own, independent view on the facts of the case«), eller at den i det mindste »ikke 
bør afstå fra« (»should be quick, rather than reluctant«) at danne sig sin egen 
opfattelse med hensyn til spørgsmålet om en passende sanktion. 
425 Sagsøgeren har under retsmødet gjort gældende, at disse bemærkninger udgør et 
retligt anbringende. 
426 Som fastslået ovenfor, skal stævningen, for at opfylde kravene i procesreglementets 
artikel 44, stk. 1, indeholde udtrykkelige angivelser af de grunde, søgsmålet støttes 
II-2103 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
på, mens en rent generel angivelse heraf ikke er tilstrækkelig (jf. ovenfor, præmis 
333). I det foreliggende tilfælde er de bemærkninger, sagsøgeren fremfører i stæv­
ningen i relation til artikel 6, stk. 1, i EMK, så upræcise, at Retten ikke er i stand til 
at tage stilling til dem. Anbringendet må derfor afvises fra realitetsbehandling. 
427 Da ingen af anbringenderne til støtte for påstanden om annullation af bøden eller 
om nedsættelse heraf har kunnet tiltrædes, er der ikke anledning til at nedsætte den 
bøde, der er pålagt sagsøgeren. 
428 Når henses til det ovenfor anførte, er der grundlag for delvis at tiltræde anbrin­
gendet om, at beslutningens artikel 2 er retsstridig, mens Kommissionen i øvrigt 
bør frifindes. 
Sagens omkostninger 
429 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at 
betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Sagsøgeren har i 
det væsentlige tabt sagen og bør derfor pålægges at betale sagens omkostninger i 
overensstemmelse med Kommissionens påstand. 
II-2104 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
På grundlag af disse præmisser 
udtaler og bestemmer 
RETTEN (Tredje Udvidede Afdeling) 
1) Artikel 2, stk. 1-4, i Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om 
en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 — Karton) 
annulleres i forhold til sagsøgeren, med undtagelse af følgende passager: 
»De i artikel 1 nævnte virksomheder skal øjeblikkeligt bringe den omhand­
lede overtrædelse til ophør, såfremt dette ikke allerede er sket. De skal for 
fremtiden i forbindelse med deres aktiviteter i kartonbranchen afholde sig 
fra enhver form for aftale eller samordnet praksis, som kan have samme eller 
tilsvarende formål eller virkning, herunder enhver form for udveksling af 
forretningsmæssige oplysninger: 
a) hvorved deltagerne direkte eller indirekte oplyses om andre individuelle 
producenters produktion, salg, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelses-
grader, salgspriser, omkostninger eller markedsføringsplaner. 
Enhver ordning til udveksling af almindelige oplysninger, som de indgår, 
som f.eks Fides-systemet eller dets efterfølger, skal være udformet på en 
sådan måde, at den udelukker enhver form for oplysninger, på grundlag af 
hvilke individuelle producenters adfærd kan identificeres.« 
2) I øvrigt frifindes Kommissionen. 
II-2105 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
3) Sagsøgeren betaler sagens omkostninger. 
Vesterdorf Briët Lindh 
Potocki Cooke 
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 14. maj 1998. 
H. Jung 
Justitssekretær B. Vesterdorf 
Afdelingsformand 
II - 2106 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
Indhold 
Sagens faktiske omstændigheder II - 1997 
Retsforhandlinger II - 2004 
Parternes påstande II - 2006 
Påstanden om annullation af beslutningen II - 2007 
A — Anbringenderne om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter II - 2007 
Anbringendet om en begrundelsesmangel II - 2007 
Parternes argumenter II - 2007 
Rettens bemærkninger II - 2010 
Anbringendet om en tilsidesættelse af retten til kontradiktion II-2012 
Parternes argumenter II - 2012 
Rettens bemærkninger II - 2013 
B — Anbringenderne om tilsidesættelser af materielle regler II - 2017 
Anbringendet om, at sagsøgeren ikke var rette adressat for beslutningen II - 2017 
Formaliteten II - 2017 
Realiteten II - 2017 
— Parternes argumenter II - 2017 
— Rettens bemærkninger II - 2020 
Anbringendet om, at Kommissionen ikke har godtgjort samordninger vedrørende 
mængdetilpasning og produktionsbegrænsning II - 2022 
Anbringendets to første led om manglende bevis for en samordning med hen­
blik på fastfrysning af markedsandele og for en samordning med henblik på 
kontrol med udbuddet II - 2022 
— Parternes argumenter II - 2022 
— Rettens bemærkninger II - 2025 
Anbringendets tredje led om en fejlvurdering af Fidcs-statistikkcrnes betyd­
ning II -2034 
— Parternes argumenter II - 2034 
— Rettens bemærkninger II - 2036 
Anbringendet om en fejlvurdering af kartellets varighed II - 2040 
Parternes argumenter II - 2040 
Rettens bemærkninger II - 2040 
II-2107 
DOM AF 14.5.1998 — SAG T-352/94 
Anbringendet om en fejlvurdering fra Kommissionens side, for så vidt som den 
antog, at SBS-kvaliteter var genstand for overtrædelsen og tilhørte samme marked 
som GC- og GD-kvaliteter, og om begrundelsesmangler og procedurefejl i så hen­
seende II - 2042 
Anbringendets første led om en tilsidesættelse af retten til kontradiktion II - 2042 
Anbringendets andet led om en fejlvurdering fra Kommissionens side, for så 
vidt som den antog, at SBS-kvaliteter var genstand for overtrædelsen, og om en 
utilstrækkelig begrundelse i så henseende II - 2043 
— Parternes argumenter II - 2043 
— Rettens bemærkninger II - 2046 
Anbringendets tredje led om en fejlvurdering fra Kommissionens side, for så 
vidt som den antog, at SBS-kvaliteter tilhørte samme marked som GC- og 
GD-kvaliteter II-2050 
— Parternes argumenter II - 2050 
— Rettens bemærkninger II - 2051 
Påstanden om annullation af beslutningens artikel 2 II - 2053 
Parternes argumenter II - 2053 
Rettens bemærkninger II - 2054 
Påstanden om, at bøden annulleres eller nedsættes II - 2061 
A — Anbringendet om en tilsidesættelse af begrundelsespligten i forbindelse med udmå­
lingen af bøderne II - 2061 
Parternes argumenter II - 2061 
Rettens bemærkninger II - 2063 
B — Anbringendet om en fejlvurdering af LE-rapporten II - 2067 
Parternes argumenter II - 2067 
Rettens bemærkninger II - 2070 
C — Anbringendet om en fejlvurdering af overtrædelsens grovhed II - 2075 
Anbringendets første led om en fejlvurdering af det påståede kartels form og 
formål II-2075 
Parternes argumenter II - 2075 
Rettens bemærkninger II - 2076 
Anbringendets andet led om en fejlvurdering for så vidt som det blev antaget, at 
der var tale om en enkelt overtrædelse II - 2078 
Parternes argumenter II - 2078 
Rettens bemærkninger II - 2080 
II - 2108 
MO OCH DOMSJÖ MOD KOMMISSIONEN 
D — Anbringendet om, at bøden er uforholdsmæssig høj II - 2083 
Parternes argumenter II - 2083 
Rettens bemærkninger II - 2084 
E — Anbringendet om en fejlvurdering af Iggesund Paperboard's rolle II - 2088 
Parternes argumenter II - 2088 
Rettens bemærkninger II - 2090 
F — Anbringendet om en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet II - 2092 
Parternes argumenter II - 2092 
Rettens bemærkninger II - 2096 
G — Anbringendet om, at sagsøgeren samarbejdede, og om, at der er andre formildende 
omstændigheder II - 2099 
Parternes argumenter II - 2099 
Rettens bemærkninger II - 2100 
H — Anbringendet om en tilsidesættelse af artikel 6, stk. 1, i den europæiske konvention 
til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder af 4. 
november 1950 II - 2103 
Sagens omkostninger II - 2104 
II-2109