KENDELSE AFSAGT AF PRAESIDENTEN FOR RETTEN I FOERSTE INSTANS DEN 23. MARTS 1992. - CIMENTERIES CBR SA, BLUE CIRCLE INDUSTRIES PLC, SYNDICAT NATIONAL DES FABRICANTS DE CIMENTS ET DE CHAUX, EERSTE NEDERLANDSE CEMENT-INDUSTRIE NV OG VERENIGING NEDERLANDSE CEMENTINDUSTRIE OG FEDERATION DE L'INDUSTRIE CIMENTIERE ASBL MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - FORELOEBIGE FORHOLDSREGLER - MEDDELELSE OM KLAGEPUNKTER - AKTINDSIGT. - FORENEDE SAGER T-10/92 R, T-11/92 R, T-12/92 R, T-14/92 R, T-15/92 R.



Samling af Afgørelser 1992 side II-01571



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Begaering om foreloebige forholdsregler - forudsaetninger for antagelse til realitetsbehandling - hovedsagens antagelse til realitetsbehandling - manglende relevans - graenser

(EOEF-traktaten, art. 185 og 186; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Begaering om foreloebige forholdsregler - udsaettelse af gennemfoerelsen af beslutninger - foreloebige forholdsregler - forudsaetninger for en kendelse herom - alvorlig og uoprettelig skade

(EOEF-traktaten, art. 185 og 186; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. Saafremt det under en sag om foreloebige forholdsregler goeres gaeldende, at hovedsagen aabenbart boer afvises, maa det ved behandlingen af begaeringen om foreloebige forholdsregler fastslaas, om hovedsagen umiddelbart frembyder saadanne omstaendigheder, at den med en vis sandsynlighed kan antages til realitetsbehandling.

2. Medfoerer en annullation af nogle beslutninger truffet som led i en af en institution ivaerksat procedure, at hele proceduren maa anses for retsstridig, saaledes at institutionen vil skulle genoptage den, kan en sagsoeger, som har vaeret inddraget i proceduren, ikke med foeje goere gaeldende at vaere udsat for en risiko for at ville blive paafoert en alvorlig og uoprettelig skade som foelge af, at annullationen vil kunne ske, efter at institutionen har truffet sin endelige beslutning som afslutning paa den af den ivaerksatte procedure.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder

1 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 12. februar 1992 har Cimenteries CBR SA (herefter benaevnt "CBR") under henvisning til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 15. januar 1992, hvorved Kommissionen afslog at udlevere en raekke dokumenter, hvis indhold CBR oenskede at blive gjort bekendt med for at kunne varetage sine interesser i forbindelse med den meddelelse af klagepunkter, som Kommissionen havde fremsendt til selskabet i sagerne IV/27.997-CPMA og IV/33.126 og IV/33.322-Cement.

2 Ved saerskilt processkrift registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har sagsoegeren endvidere fremsat en begaering om foreloebige forholdsregler, jf. EOEF-traktatens artikel 185 og 186 og artikel 105, stk. 2, i Rettens procesreglement. Sagsoegeren har herved begaeret, at der traeffes bestemmelse om en udsaettelse af den af Kommissionen ivaerksatte procedure, indtil der er afsagt dom i hovedsagen, og at der - uden at afvente Kommissionens indlaeg - traeffes bestemmelse om en udsaettelse af proceduren, indtil der er truffet afgoerelse om begaeringen om foreloebige forholdsregler.

3 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 14. februar 1992 har Blue Circle Industries plc (herefter benaevnt "Blue Circle") under henvisning til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning eller beslutninger, hvorved denne naegtede at fremsende meddelelsen af klagepunkter in extenso til sagsoegeren og at give sagsoegeren adgang til alle relevante dokumenter i sagen samt fastsatte fristen for at fremkomme med bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter til den 24. februar 1992 (den 28. februar 1992 for virksomheder, der forpligtede sig til at indlevere en redegoerelse for deres bemaerkninger i 20 eksemplarer).

4 Ved saerskilt processkrift registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har denne sagsoeger endvidere fremsat en begaering om foreloebige forholdsregler, jf. EOEF-traktatens artikel 185 og 186 og artikel 105, stk. 2, i Rettens procesreglement. Sagsoegeren har herved begaeret, at Retten traeffer bestemmelse om en udsaettelse af den af Kommissionen ivaerksatte procedure, indtil der er afsagt dom i hovedsagen, og om saadanne yderligere forholdsregler, der er noedvendige for at sikre sagsoegerens rettigheder, indtil der er afsagt dom i hovedsagen.

5 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 17. februar 1992 har Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux (herefter benaevnt "SNFCC") under henvisning til EOEF-traktatens artikel 173 og 174 anlagt sag med paastand om annullation af den beslutning fra Kommissionen, der er indeholdt i dennes skrivelser af 23. og 27. december 1991 og 10. januar 1992, og hvorved Kommissionen naegtede sagsoegeren aktindsigt.

6 Ved saerskilt processkrift registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har denne sagsoeger endvidere fremsat en begaering om foreloebige forholdsregler, jf. EOEF-traktatens artikel 185 og 186. Sagsoegeren har herved principalt begaeret, at der, indtil Retten har afsagt dom i hovedsagen, traeffes bestemmelse om en udsaettelse af gennemfoerelsen af den beslutning fra Kommissionen, hvorved der skete en fastsaettelse af fristen for de af meddelelsen om klagepunkter i sagerne IV/27.997-CPMA og IV/33.126 og IV/33.322-Cement beroerte parter til at fremkomme med deres bemaerkninger. Subsidiaert og som en midlertidig foranstaltning har sagsoegeren begaeret, at der traeffes bestemmelse om en udsaettelse af den af Kommissionen ivaerksatte procedure, idet sagsoegeren endelig har begaeret, at der - inden Kommissionens indlaeg - traeffes bestemmelse om en oejeblikkelig udsaettelse af den administrative procedure, indtil der er truffet afgoerelse om begaeringen om foreloebige forholdsregler.

7 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 17. februar 1992 har Eerste Nederlandse Cement-Industrie NV (herefter benaevnt "ENCI") og Vereniging Nederlandse Cement-Industrie (herefter benaevnt "VNC") under henvisning til EOEF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af den beslutning eller de beslutninger af 24. januar og 12. februar 1992, hvorved Kommissionen afslog:

- at udsaette fristen for at fremkomme med bemaerkninger til den meddelelse af klagepunkter, der allerede var fremsendt til sagsoegerne, til et tidspunkt, der ligger mindst to maaneder efter det tidspunkt, paa hvilket Kommissionen - inden for den naermeste fremtid - vil tilsende sagsoegerne meddelelsen om klagepunkterne i forbindelse med "Cement en Beton Stichting"-aftalen (herefter benaevnt "CBS-aftalen")

- at indroemme sagsoegerne en frist til den 28. marts 1992 til at fremkomme med deres bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter, og

- noejagtigt at angive indholdet af og grundlaget for klagepunkterne mod VNC.

8 Ved saerskilt processkrift registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har sagsoegerne endvidere fremsat en begaering om foreloebige forholdsregler. Sagsoegerne har herved begaeret, at der traeffes bestemmelse om en udsaettelse af den af Kommissionen ivaerksatte procedure, indtil Retten har truffet afgoerelse i hovedsagen, eller om, at Kommissionen tilpligtes at give sagsoegerne mulighed for at varetage deres interesser. Sagsoegerne har endvidere begaeret, at der - uden at afvente Kommissionens indlaeg - traeffes bestemmelse om en oejeblikkelig udsaettelse af proceduren, indtil der er truffet afgoerelse om begaeringen om foreloebige forholdsregler.

9 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 17. februar 1992 har Fédération de l' Industrie Cimentière (herefter benaevnt "FIC") under henvisning til EOEF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutninger af 29. november 1991, 27. januar 1992 og 12. februar 1992, hvorved Kommissionen afslog:

- at give sagsoegeren mulighed for samlet - og inden for en rimelig frist paa mindst to maaneder - at fremkomme med sine bemaerkninger til henholdsvis den meddelelse af klagepunkter, som Kommissionen fremsendte til sagsoegeren i sagerne IV/33.997-CPMA og IV/33.126 og IV/33.322-Cement, og den meddelelse af klagepunkter i forbindelse med CBS-aftalen, som Kommissionen vil fremsende til sagsoegeren

- at give sagsoegeren klare og fuldstaendige oplysninger om de klagepunkter, som Kommissionen laegger til grund for sagsoegerens vedkommende

- at give sagsoegeren adgang til samtlige dokumenter af ikke-fortrolig art i sagen, og

- at fremsende visse dele af meddelelsen om klagepunkter til sagsoegeren.

10 Ved saerskilt processkrift registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har denne sagsoeger endvidere fremsat en begaering om foreloebige forholdsregler, jf. EOEF-traktatens artikel 185 og 186 og artikel 105, stk. 2, i Rettens procesreglement. Sagsoegeren har herved begaeret, at der traeffes bestemmelse om en udsaettelse af den af Kommissionen ivaerksatte procedure, indtil Retten har truffet afgoerelse i hovedsagen, eller om, at Kommissionen tilpligtes at give sagsoegeren mulighed for at varetage sine interesser. Sagsoegeren har endvidere begaeret, at der - uden at afvente Kommissionens indlaeg - traeffes bestemmelse om en oejeblikkelig udsaettelse af proceduren, indtil der er truffet afgoerelse om begaeringen om foreloebige forholdsregler.

11 Efter at Kommissionen ved skrivelse af 17. februar 1992 har meddelt sagsoegerne, at fristen for at fremkomme med bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter er blevet forlaenget indtil den 23. marts 1992 og, undtagelsesvis, indtil den 27. marts 1992 for de virksomheder, der har forpligtet sig til at indlevere en redegoerelse for deres bemaerkninger i 20 eksemplarer, har sagsoegerne ENCI og VNC ved skrivelse af 18. februar 1992 frafaldet deres paastand om annullation af de beslutninger fra Kommissionen, hvorved denne afslog at forlaenge fristen for at fremkomme med bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter til den 28. marts 1992.

12 Kommissionen har indgivet skriftligt indlaeg om begaeringerne om foreloebige forholdsregler den 27. februar 1992. Den 11. marts 1992 har parterne afgivet mundtlige indlaeg for Retten.

13 Inden undersoegelsen af, hvorvidt der boer gives sagsoegerne medhold i de for Retten fremsatte begaeringer om foreloebige forholdsregler, bemaerkes foelgende om baggrunden for de foreliggende sager, herunder navnlig hvad angaar de afgoerende faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for de for Retten indbragte tvister, saaledes som disse faktiske omstaendigheder fremgaar af parternes processkrifter og af deres mundtlige indlaeg i retsmoedet den 11. marts 1992.

14 Den 25. april 1989 gennemfoerte Kommissionen af egen drift en raekke kontrolundersoegelser i forretningslokalerne hos omkring ti virksomheder og sammenslutninger af virksomheder i flere medlemsstater som led i en undersoegelse af, hvorvidt der inden for den europaeiske cementindustri bestod aftaler eller samordnet praksis. I de foelgende dage og uger blev der ogsaa hos andre virksomheder og sammenslutninger af virksomheder gennemfoert kontrolundersoegelser.

15 Paa grundlag af de dokumenter, som Kommissionen indsamlede under kontrolundersoegelserne, og de oplysninger, der blev givet af de paagaeldende virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, jf. artikel 11 i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), skoennede Kommissionen, at der mellem de europaeiske cementproducenter saavel paa nationalt som paa internationalt plan formentlig herskede et system med aftaler eller samordnet praksis, som blev stoettet af visse nationale og internationale brancheorganisationer, og som i foerste raekke gik ud paa at opdele medlemsstaternes markeder, at opretholde en adskillelse mellem disse og at begraense importen fra andre medlemsstater og fra tredjelande.

16 Kommissionen fremsendte herefter i loebet af november 1991 en meddelelse om klagepunkter til 76 virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, hvori Kommissionen gjorde gaeldende, at adressaterne havde gjort sig skyldig i en raekke overtraedelser af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, og meddelte, at virksomhederne og sammenslutningerne ville kunne blive paalagt boeder.

17 I Kommissionens meddelelse af klagepunkter sondres der hovedsagelig mellem to former for klagepunkter, nemlig dels foranstaltninger paa internationalt plan - herunder moeder inden for Cembureau, en europaeiske sammenslutning for de forskellige nationale brancheorganisationer, og gennemfoerelse af en raekke forholdsregler, der blev planlagt under disse moeder - dels foranstaltninger paa nationalt plan - hvorved det tilstraebtes at opdele de nationale markeder mellem producenterne i de enkelte medlemsstater og at begraense importen.

18 Meddelelsen af klagepunkter er opdelt i to afsnit, som igen er opdelt i en raekke kapitler. Det foerste afsnit, "De faktiske omstaendigheder", indeholder ni kapitler. De to foerste angaar henholdsvis "Markedet for cement" og "De internationale sammenslutninger inden for cementbranchen", mens de syv oevrige vedroerer syv nationale markeder. Det andet afsnit, "Retlig vurdering", er opdelt i tre underafsnit, hvoraf det foerste, som angaar EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, indeholder ti kapitler. De tre foerste kapitler vedroerer de aftaler og den samordnede praksis, som er beskrevet i kapitel 2 i det foerste afsnit ("De internationale sammenslutninger inden for cementbranchen"), mens de syv oevrige kapitler vedroerer de aftaler og den samordnede praksis, som er beskrevet i de enkelte kapitler i det foerste afsnit, der hvert indeholder en undersoegelse af et nationalt marked. De to sidste underafsnit angaar henholdsvis det forhold, at EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, ikke kan antages at finde anvendelse, og den omstaendighed, at artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 maa antages at finde anvendelse.

19 Selv om der er tale om ét samlet dokument, blev meddelelsen af klagepunkter ikke fremsendt i sin helhed til samtlige de 76 virksomheder og sammenslutninger af virksomheder. Kun kapitlerne vedroerende foranstaltningerne paa internationalt plan (kapitel 1, 2 og 10-12) og underafsnittene B og C i det andet afsnit i meddelelsen af klagepunkter blev tilsendt samtlige virksomheder og sammenslutninger af virksomheder. Kapitlerne vedroerende foranstaltninger paa nationalt plan (kapitel 3-9 og 13-19) blev kun fremsendt til virksomhederne og sammenslutningerne af virksomheder i den paagaeldende medlemsstat.

20 Ud over de kapitler, som angik dem, modtog adressaterne for meddelelsen af klagepunkter den fuldstaendige indholdsfortegnelse hertil tillige med en liste over samtlige dokumenter i sagerne med angivelse af, hvilke af disse de ville kunne faa adgang til.

21 Som Kommissionen har oplyst for Retten, fik samtlige adressater for meddelelsen af klagepunkter adgang til samtlige de dokumenter i Kommissionens besiddelse, som havde tilknytning til de kapitler i meddelelsen, der var blevet fremsendt til dem og angik dem, bortset fra interne og fortrolige dokumenter. Det fremgaar endvidere af det af parterne for Retten oplyste, at de dokumenter, som Kommissionen var kommet i besiddelse af paa grundlag af sine befoejelser i henhold til forordning nr. 17, dog kun blev udleveret til adressaterne for meddelelsen af klagepunkter i det omfang, Kommissionen havde anvendt dokumenterne som grundlag for et klagepunkt mod den paagaeldende.

22 Efter at have modtaget meddelelsen af klagepunkter anmodede en raekke virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, herunder sagsoegerne, Kommissionen om at faa udleveret bl.a. de kapitler, der manglede i den del af meddelelsen, som de havde faaet tilsendt, og om at faa adgang til at goere sig bekendt med samtlige dokumenter i sagen, bortset fra interne og fortrolige dokumenter.

23 Da Kommissionen afslog at udlevere de manglende kapitler i den del af meddelelsen om klagepunkter, der var blevet fremsendt til de enkelte adressater, og at give disse adgang til at blive gjort bekendt med andre dokumenter i sagen end dem, som de allerede havde faaet adgang til, anlagde sagsoegerne naervaerende sager ved Retten og fremsatte begaering om de ovenfor angivne foreloebige forholdsregler.

24 Under retsmoedet den 11. marts 1992 opfordrede Rettens praesident parterne til mundtligt at redegoere for deres stillingtagen til en eventuel forening af sagerne med henblik paa afgoerelsen om begaeringerne om foreloebige forholdsregler. Ingen af parterne rejste indsigelse mod en saadan forening.

25 Da genstandene for sagerne T-10/92 R, T-11/92 R, T-12/92 R, T-14/92 R og T-15/92 R angaar det samme problem, boer sagerne forenes med henblik paa kendelsen vedroerende begaeringerne om foreloebige forholdsregler.

Rettens bemaerkninger

26 I henhold til EOEF-traktatens artikel 185 og 186, sammenholdt med artikel 4 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans, kan Retten, saafremt den skoenner, at forholdene kraever det, traeffe bestemmelse om en udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt eller foreskrive de noedvendige foreloebige forholdsregler.

27 I henhold til artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement skal begaeringer om foreloebige forholdsregler som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 185 og 186 indeholde en angivelse af de omstaendigheder, der medfoerer uopsaettelighed, og af de faktiske og retlige grunde til, at de begaerede forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede. De begaerede forholdsregler skal vaere af foreloebig art i den forstand, at de ikke maa foregribe afgoerelsen i hovedsagen.

28 Det bemaerkes indledningsvis, at da Kommissionen efter anlaegget af hovedsagerne har forlaenget fristen for at fremkomme med bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter til den 23., henholdsvis den 27., marts 1992, foreligger de omstaendigheder, der i givet fald ville have kunnet begrunde en foreloebig udsaettelse i medfoer af artikel 105, stk. 2, i Rettens procesreglement af den administrative procedure, inden Kommissionens indlaeg, ikke laengere, saaledes at genstanden for sagsoegernes begaeringer for saa vidt er bortfaldet.

29 Sagsoegerne har i sagen i det vaesentlige til stoette for deres begaeringer gjort gaeldende, at Kommissionen groft har kraenket deres ret til at varetage deres interesser samt EOEF-traktatens artikel 176, idet Kommissionen har handlet i strid med, hvad der fremgaar af Rettens dom af 17. december 1991 (sag T-7/89, Hercules mod Kommissionen, Sml. II, s. 1711, praemis 54), hvorefter "Kommissionen er ... forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger".

30 Sagsoegerne har herved navnlig gjort gaeldende, at Kommissionen har naegtet dem ret til at goere sig bekendt med hele indholdet af dens meddelelse af klagepunkter, at Kommissionen uberettiget har naegtet sagsoegerne adgang til samtlige relevante dokumenter, og at Kommissionen har fastsat en frist for at fremkomme med bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter, der er utilstraekkelig, naar henses til sagens kompleksitet.

31 Hvad angaar formaliteten har sagsoegerne navnlig gjort gaeldende, at omstaendighederne er nogle helt andre end dem, der var tale om i IBM-sagen (Domstolens dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639). I modsaetning til en meddelelse af klagepunkter, der er af sagsforberedende art og udtrykker en foreloebig stillingtagen, er de her anfaegtede beslutninger retsakter, hvorved Kommissionen definitivt har fastlagt en stillingtagen, og hvis retsvirkninger er bindende for adressaterne og beroerer deres interesser. Blue Circle har endvidere gjort gaeldende, at de i naervaerende sag om foreloebige forholdsregler anfaegtede beslutninger ganske aabenbart savner retsgrundlag, og at der ikke foreligger nogen tvingende grunde til at opretholde dette retsstridige forhold.

32 Sagsoegerne goer endvidere gaeldende, at forpligtelsen til at fremkomme med bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter, uden at sagsoegerne har haft mulighed for at varetage deres interesser, paafoerer dem en alvorlig og uoprettelig skade, idet deres rettigheder paa uoprettelig maade vil blive kraenket, saafremt Rettens dom i hovedsagen, som tilfaeldet er, vil blive afsagt, efter at sagsoegerne har udtoemt deres muligheder for skriftligt og mundtligt at fremkomme med deres bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter, og eventuelt endog efter, at Kommissionen har truffet sin endelige beslutning i sagen. Det maa herved antages at fremgaa af Domstolens faste praksis (kendelse af 28.11.1966, sag 29/66 R, Gutmann mod Euratom-Kommissionen, Rec. 1967, s. 314), at vil den endelige dom ikke tjene noget formaal - dvs. at den ikke laengere vil kunne beskytte sagsoegerens interesser og rettigheder - saafremt der ikke traeffes bestemmelse om de begaerede foreloebige forholdsregler, boer begaeringen om foreloebige forholdsregler tages til foelge.

33 Det fremgaar endvidere af Domstolens og Rettens praksis, at betingelsen om, at der skal foreligge uopsaettelighed, ligeledes er opfyldt, saafremt det godtgoeres, at der vil indtraeffe et retstab, som af almene hensyn ikke kan tolereres (Domstolens kendelse af 17.1.1980, sag 792/79 R, Camera Care mod Kommissionen, Sml. s. 119, punkt 19 i grundene, og Rettens dom af 24.1.1992, sag T-44/90, La Cinq mod Kommissionen, Sml. II, s. 1, praemis 28). Kommissionens tilsidesaettelse af de principper, der fremgaar af Rettens praksis vedroerende aktindsigt, er udtryk for et retstab, som af almene hensyn ikke kan tolereres, idet retsplejehensyn tilsiger, at det undgaas, at en procedure maa ivaerksaettes paa ny efter at vaere blevet bragt til afslutning som foelge af, at en EF-retsinstans paa grund af en kraenkelse fra Kommissionens side af den paagaeldende retsundergivnes ret til at varetage sine interesser har annulleret Kommissionens endelige beslutning i forbindelse med den oprindelige procedure.

34 Kommissionen har gjort gaeldende, at hovedsagerne aabenbart maa afvises. Den anfoerer, at selv om formaliteten i en hovedsag principielt ikke boer inddrages under en sag om foreloebige forholdsregler, da dette vil kunne foregribe afgoerelsen i hovedsagen, fremgaar det dog af fast retspraksis, at den retsinstans, der skal traeffe afgoerelse om en begaering om foreloebige forholdsregler, boer undersoege, hvorvidt hovedsagen umiddelbart ses at frembyde saadanne omstaendigheder, at den med en vis sandsynlighed kan antages at kunne paakendes i realiteten (jf. senest kendelse afsagt af Domstolens praesident den 27.6.1991, sag C-117/91 R, Bosman mod Kommissionen, Sml. I, s. 3353).

35 At hovedsagerne aabenbart maa afvises, fremgaar for det foerste af, at de er rettet mod selve meddelelsen af klagepunkter, men en saadan sagsgenstand er efter Domstolens praksis ganske udelukket (dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, jf. ovenfor), og for det andet af, at de forskellige anfaegtede skrivelser eller "beslutninger" heller ikke er retsakter, der kan goeres til genstand for et soegsmaal i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173.

36 Kommissionen goer endvidere gaeldende, at man maa forkaste de forskellige kritikpunkter, som sagsoegerne i disse sager har rettet mod meddelelsen af klagepunkter, og som navnlig vedroerer meddelelsens indhold, de angiveligt utilstraekkelige frister for sagsoegerne til at fremkomme med deres bemaerkninger og den omstaendighed, at Kommissionen har forbeholdt sig ret til senere at fremkomme med andre klagepunkter, idet dette utvetydigt foelger af Domstolens dom i IBM-sagen, jf. ovenfor, saaledes som det klart fremgaar af praemis 4 i denne dom.

37 Kommissionen goer herefter gaeldende, at det allerede fremgaar af ordlyden af artikel 2, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"), at den ikke er forpligtet til at give meddelelse om klagepunkter, der ikke angaar den virksomhed, der er adressat for meddelelsen af klagepunkter. Hvad angaar spoergsmaalet om de dokumenter, der paaberaabes til stoette for saadanne klagepunkter, er Kommissionen ikke forpligtet til at give andre virksomheder mulighed for at goere sig bekendt hermed, idet artikel 20 i forordning nr. 17 endog opstiller et forbud herimod, da saadanne dokumenter er kommet i Kommissionens besiddelse som led i dens befoejelser efter forordning nr. 17 til at gennemfoere kontrolundersoegelser og derfor er omfattet af reglerne om tavshedspligt. Det er kun, saafremt Kommissionen vil paaberaabe sig et dokument til stoette for et klagepunkt mod en virksomhed, at den er forpligtet til at udlevere dokumentet til adressaten for meddelelsen af klagepunkter, idet den ellers fortaber sin mulighed for at paaberaabe sig dokumentet. I det foreliggende tilfaelde fik de forskellige adressater for meddelelsen af klagepunkter lejlighed til at goere sig bekendt med samtlige de dokumenter i Kommissionens besiddelse, som vedroerte de kapitler i meddelelsen af klagepunkter, der var blevet fremsendt til de paagaeldende, og som beroerte dem.

38 Kommissionen har ogsaa bestridt, at den nyere retspraksis, som nogle af sagsoegerne har henvist til - herunder navnlig Domstolens dom af 24. juni 1986 (sag 53/85, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. s. 1965), af 18. oktober 1989 (sag 374/87, Orkem mod Kommissionen, Sml. s. 3283) og af 28. november 1991 (sag C-170/89, BEUC mod Kommissionen, Sml. I, s. 5709) - betegner en aendring med hensyn til den retlige vurdering, der maa anlaegges af sagsoegernes krav paa dette punkt. Navnlig gaelder det, at man ikke kan sidestille en meddelelse af klagepunkter med en beslutning om at videregive fortrolige oplysninger til en klagende tredjemand, der er af endelig art, idet en oplysning definitivt mister sin fortrolige karakter, saa snart den meddeles en tredjemand, eller med en beslutning truffet i medfoer af artikel 11 i forordning nr. 17, der i modsaetning til en meddelelse af klagepunkter indebaerer en forpligtelse for adressaten. Sagsoegernes synspunkter stoettes heller ikke af dommen i BEUC-sagen, da klagende tredjemaend i forbindelse med antidumpingprocedurer - i modsaetning til virksomheder, der er adressater for en meddelelse af klagepunkter i en konkurrencesag, som ved den paagaeldende EF-retsinstans kan anfaegte den endelige beslutning - ikke kan indbringe et annullationssoegsmaal til proevelse af den endelige beslutning.

39 Hvad angaar de "retsakter", som der i forbindelse med en meddelelse af klagepunkter traeffes bestemmelse om, kan saadanne i lighed med meddelelsen af klagepunkter heller ikke goeres til genstand for et soegsmaal, da de hverken skaber retsvirkninger eller betegner afslutningen paa en selvstaendig procedure.

40 Kommissionen har herefter gjort gaeldende, at da de anfaegtede foranstaltninger er af sagsforberedende art, kan de ikke vaere aarsag til nogen uoprettelig skade, hvilket saa meget mere maa laegges til grund, naar henses til, at sagsoegerne ikke paa dette punkt har fremfoert nogen trovaerdige argumenter. Kommissionen bestrider i denne forbindelse rigtigheden af det af Blue Circle anfoerte, hvorefter den omstaendighed, at der foreligger uopsaettelighed, fremgaar af, at Kommissionen maa traeffe en endelig beslutning inden udloebet af dens nuvaerende medlemmers embedsperioder, dvs. inden den 5. januar 1993. Dette savner grundlag, og selv om Kommissionen maatte have givet udtryk for noget saadant, kan denne omstaendighed ikke beroere gyldigheden af den i sagen fulgte administrative procedure, idet Kommissionen fuldt ud har kompetence til at fastlaegge et prioriteret arbejdsprogram, uden at dette kan foregribe indholdet af den eventuelle endelige beslutning eller faa indflydelse paa det normale forloeb af igangvaerende procedurer.

41 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt de begaerede foreloebige forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede, har Kommissionen i det vaesentlige henvist til sine bemaerkninger om, at hovedsagerne aabenbart maa afvises. For saa vidt sagsoegernes anbringende i hovedsagerne om, at der ikke i tilstraekkeligt omfang er givet aktindsigt, delvis ogsaa maatte angaa betingelserne for at faa adgang til de relevante dokumenter med tilknytning til de kapitler i meddelelsen af klagepunkter, som blev fremsendt til den enkelte adressat, har Kommissionen herudover anfoert, at sagsoegerne ikke har fremfoert nogen serioese argumenter paa dette punkt.

42 Kommissionen har herved for det foerste anfoert, at vilkaarene for aktindsigt ikke anfaegtes ved den af ENCI og VNC anlagte sag. Hvad angaar sagsoegerne SNFCC og FIC er det af dem anfoerte rent spekulative antagelser, som der ikke er nogen konkret stoette for, mens CBR og Blue Circle dog har peget paa visse omstaendigheder, som disse sagsoegere betegner som indicier. Det fremgaar dog af en naermere undersoegelse, at disse omstaendigheder ikke er af en saadan art, at betingelsen om, at en foreloebig forholdsregel umiddelbart skal forekomme berettiget, er opfyldt. Kommissionen henviser herved paa ny til, at den - bortset hvad angaar dokumenter, som den vil paaberaabe sig til stoette for et klagepunkt mod en virksomhed - er bundet af det krav om fortrolighed, som den skal iagttage i henhold til artikel 20 i forordning nr. 17, hvorefter Kommissionen ikke maa tillade en uhindret adgang til dokumenter, som er kommet i dens besiddelse paa grundlag af dens befoejelser til at gennemfoere kontrolundersoegelser, hvilket gaelder, uanset det af virksomhederne i denne forbindelse anfoerte. I oevrigt er det af nogle af sagsoegerne anfoerte selvmodsigende, idet Kommissionen paa én gang kritiseres for ikke at bevare den fortrolige karakter af visse oplysninger og for ikke at give sagsoegerne generel adgang til visse af de dokumenter, som er kommet i dens besiddelse paa grundlag af dens befoejelser i henhold til forordning nr. 17.

43 Endelig har Kommissionen bestridt, at den har gjort sig skyldig i nogen tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 176. Forpligtelsen i henhold til artikel 176 til at gennemfoere de foranstaltninger, der er noedvendige til opfyldelse af en dom fra Domstolen eller fra Retten, bestaar kun, for saa vidt Domstolen eller Retten har annulleret en retsakt fra den paagaeldende institution. Det er rigtigt, at Kommissionen i de anfaegtede skrivelser har henvist til de kriterier vedroerende kontradiktion, som Retten har fastlagt i sin dom i Hercules-sagen, men det savner grundlag for sagsoegerne i disse sager at haevde, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 176, idet Retten i Hercules-sagen i det hele frifandt Kommissionen for den paagaeldende virksomheds paastande.

Spoergsmaalet, om hovedsagerne aabenbart maa afvises

44 Det fremgaar af Domstolens praesidents kendelse af 27. juni 1991, Bosman mod Kommissionen, jf. ovenfor, at "... saafremt det goeres gaeldende, at hovedsagen aabenbart boer afvises, maa det ved behandlingen af begaeringen om foreloebige forholdsregler fastslaas, om hovedsagen umiddelbart ses at indeholde saadanne omstaendigheder, at den med en vis sandsynlighed kan antages at kunne paakendes i realiteten".

45 Ifoelge Domstolens praksis "... [kan] hverken indledningen af en procedure eller meddelelsen af klagepunkter efter disse akters karakter og retsvirkninger ... anses som beslutninger i EOEF-traktatens artikel 173' s forstand, som kan forelaegges for Domstolen under et annullationssoegsmaal. I den administrative procedure, saaledes som denne er fastlagt i forordning nr. 17 og i forordning nr. 99/63, er disse akter led i sagsbehandlingen og forberedende i forhold til den beslutning, som danner afslutningen paa proceduren" (dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 21).

46 Det bemaerkes, at sagsoegerne i hovedsagerne i det vaesentlige har fremsat to former for klagepunkter over for Kommissionen. Den foerste kategori af klagepunkter angaar direkte meddelelsen af klagepunkter og navnlig Kommissionens beslutninger om at naegte at udlevere samtlige kapitler heri, at give en noejagtig redegoerelse for de klagepunkter, som Kommissionen vil laegge til grund for saa vidt angaar den paagaeldende virksomhed, der er adressat for meddelelsen af klagepunkter, og at give de beroerte virksomheder mulighed for at fremkomme med deres bemaerkninger til denne meddelelse af klagepunkter samtidig med deres bemaerkninger til den meddelelse af klagepunkter, som Kommissionen inden for den naermeste fremtid vil tilsende dem vedroerende CBS-aftalen. Den anden kategori af klagepunkter angaar Kommissionens beslutning om at naegte sagsoegerne adgang til samtlige de dokumenter, som er kommet i Kommissionens besiddelse under dens undersoegelse, med forbehold af forretningshemmeligheder, interne dokumenter i Kommissionen og andre fortrolige oplysninger.

47 Hvad angaar den foerste kategori af klagepunkter bemaerkes - idet det er ufornoedent paa dette stadium af retsforhandlingerne at undersoege, hvorvidt der ved Kommissionens beslutninger er sket en tilsidesaettelse af sagsoegernes ret til at varetage deres interesser - at sagsoegerne, jf. herved dommen i IBM-sagen, saerlig praemis 20 og 21, ikke har peget paa forhold, der goer det muligt for Retten som retsinstans, der skal tage stilling til nogle begaeringer om foreloebige forholdsregler, at fastslaa, at hovedsagerne med en vis sandsynlighed vil kunne antages til realitetsbehandling. Navnlig har sagsoegerne ikke godtgjort, at der foreligger "ganske usaedvanlige omstaendigheder" eller ganske aabenbart retsstridige beslutninger, som vil kunne begrunde en antagelse til realitetsbehandling af et soegsmaal til proevelse af meddelelsen af klagepunkter.

48 Det fremgaar af artikel 2, stk. 1 og 4, i forordning nr. 99/63, at Kommissionen skriftligt skal give virksomhederne og sammenslutningerne af virksomheder meddelelse om de klagepunkter, som laegges til grund for deres vedkommende, og fastsaette en frist, inden for hvilken virksomhederne og sammenslutningerne af virksomheder over for Kommissionen kan fremkomme med deres bemaerkninger. Sagsoegerne har alle modtaget en meddelelse af klagepunkter, ligesom Kommissionen har fastsat en frist for dem, inden for hvilken de kan fremkomme med deres bemaerkninger. Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt den i sagen fulgte procedure er behaeftet med retlige mangler derved, at Kommissionen ikke har givet alle virksomhederne meddelelse om hele indholdet af meddelelsen af klagepunkter og har forbeholdt sig ret til at give meddelelse om nye klagepunkter vedroerende Benelux-markedet, kan sagsoegerne, uden at deres retsbeskyttelse umiddelbart kan antages at blive kraenket, rejse dette spoergsmaal under et soegsmaal, som de i givet fald kan indbringe til proevelse af den beslutning, som Kommissionen vil traeffe som afslutning paa den administrative procedure.

49 Hvad angaar den anden kategori af klagepunkter, dvs. klagepunkterne vedroerende Kommissionens beslutning om at naegte at give sagsoegerne fuld aktindsigt, bemaerkes i foerste raekke, at Kommissionen, saaledes som Retten har fastslaaet i sin dom af 17. december 1991, Hercules, jf. ovenfor, praemis 54, er "forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter og andre fortrolige oplysninger".

50 Det fremgaar af sagens akter og af Kommissionens mundtlige forklaring, at ikke alle adressater for meddelelsen af klagepunkter fik adgang til en raekke af de i forbindelse med undersoegelsen indsamlede dokumenter. Der er herved i foerste raekke tale om dokumenter, som har tilknytning til kapitlerne i meddelelsen af klagepunkter vedroerende de forskellige nationale markeder, og som nogle virksomheder og sammenslutninger af virksomheder ikke fik udleveret, idet de paagaeldende ikke var involveret i forholdsreglerne paa vedkommende nationale marked, saaledes at dokumenterne efter Kommissionens opfattelse ikke indgaar i den sag, som beroerer de paagaeldende. Der er endvidere tale om en raekke dokumenter, som ligeledes har tilknytning til de fremsendte kapitler i meddelelsen af klagepunkter, naermere bestemt dokumenter, som er kommet i Kommissionens besiddelse som led i dennes udoevelse af sine befoejelser i henhold til forordning nr. 17 til at gennemfoere kontrolundersoegelser, som ikke er blevet lagt til grund imod den paagaeldende virksomhed eller sammenslutning af virksomheder, mod hvem der er rettet klagepunkter, og som derfor efter Kommissionens opfattelse er omfattet af reglerne om tavshedspligt i artikel 20 i forordning nr. 17.

51 Det bemaerkes, at Domstolen i sin dom af 13. februar 1979 (sag 85/76, Hoffmann-La Roche, Sml. s. 461, praemis 13) har fastslaaet: "Artikel 20, stk. 2, i forordning nr. 17 indeholder foelgende bestemmelse: 'Med forbehold af bestemmelserne i artikel 19 og 21 er Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder ... forpligtede til ikke at give oplysninger om forhold, som de ... faar kendskab til, og som ifoelge deres natur er undergivet tavshedspligt' , men denne bestemmelse skal imidlertid, som det fremgaar af den udtrykkelige henvisning til artikel 19, fortolkes saaledes, at retten til kontradiktion respekteres." Det fremgaar endvidere af denne retspraksis fra Domstolen, at Kommissionen ikke kan laegge omstaendigheder eller dokumenter til grund mod en virksomhed, naar den skoenner, at de paagaeldende oplysninger af fortrolighedshensyn ikke kan videregives.

52 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt tavshedspligten er til hinder for, at Kommissionen giver adgang til ethvert dokument i en sag, der er kommet i dens besiddelse som led i dens befoejelser til at gennemfoere kontrolundersoegelser, navnlig naar der er tale om et dokument, som den paagaeldende virksomhed maa antages at ville paaberaabe sig, boer dette spoergsmaal undersoeges noejere. Det bemaerkes herved, at det fremgaar af Domstolens praksis (dom af 24.6.1986, AKZO Chemie mod Kommissionen, jf. ovenfor), at "... den i artikel 20, stk. 2, naevnte tavshedspligt lempes over for tredjemaend, som artikel 19, stk. 2, giver ret til at blive hoert, det vil sige navnlig over for klagende tredjemaend. Kommissionen kan meddele disse visse oplysninger, som er omfattet af tavshedspligten, for saa vidt denne meddelelse er noedvendig for sagens rette oplysning".

53 Naar tavshedspligten i artikel 20, stk. 2, i forordning nr. 17 kan lempes over for klagende tredjemaend, maa den saa meget mere kunne lempes over for en adressat for en meddelelse af klagepunkter, hvorfor det ikke umiddelbart kan antages, at tavshedspligten noedvendigvis indebaerer, at Kommissionen har pligt til at naegte at give en virksomhed, der er adressat for en meddelelse af klagepunkter, adgang til et dokument, som ikke laegges til grund mod virksomheden, blot fordi dokumentet er kommet i Kommissionens besiddelse som led i dennes befoejelser til at gennemfoere kontrolundersoegelser i henhold til forordning nr. 17.

54 Det foelger heraf, at i modsaetning til, hvad der er blevet lagt til grund ovenfor med hensyn til sagsoegernes klagepunkter vedroerende meddelelsen af klagepunkter, kan Retten, naar den skal tage stilling til begaeringer om foreloebige forholdsregler, ikke paa dette stadium af retsforhandlingerne fastslaa, at paastandene om annullation af Kommissionens beslutninger om ikke at give aktindsigt aabenbart maa afvises. Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt den administrative procedure maatte vaere behaeftet med retlige mangler, som vil kunne beroere lovligheden af Kommissionens endelige beslutning, vil sagsoegerne under et soegsmaal til proevelse af denne beslutning kunne paaberaabe sig ethvert relevant anbringende, men dette aendrer ikke noget ved, at de anfaegtede beslutninger, hvorved de virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, der er adressaterne for meddelelsen af klagepunkter, utvetydigt naegtes en beskyttelse, som efter deres opfattelse tilkommer dem efter faellesskabsretten, ikke af Retten, naar den skal tage stilling til begaeringer om foreloebige forholdsregler, kan anses for beslutninger, der er ude af stand til at skabe retsvirkninger og beroere sagsoegernes interesser, saaledes at det allerede paa dette stadium af retsforhandlingerne, hvor der er spoergsmaal om foreloebige forholdsregler, kan laegges til grund, at sagerne aabenbart maa afvises.

Spoergsmaalet, om der foreligger en alvorlig og uoprettelig skade

55 Sagsoegernes centrale argument for, at de paafoeres en alvorlig og uoprettelig skade, saafremt der ikke traeffes bestemmelse om de begaerede foreloebige forholdsregler, er, at deres adgang til fuld aktindsigt vil blive tilsidesat paa uoprettelig maade, saafremt Rettens dom i hovedsagerne afsiges, efter at de har udtoemt deres muligheder for skriftligt og mundtligt at fremkomme med deres bemaerkninger, og eventuelt endog efter, at Kommissionen har truffet sin endelige beslutning i sagen.

56 Det bemaerkes herom, at saafremt Retten under hovedsagernes behandling maatte annullere de af sagsoegerne anfaegtede beslutninger fra Kommissionen om at naegte dem fuld aktindsigt, vil forholdet vaere det, at hele proceduren maatte anses for retsstridig. Kommissionen ville da skulle genoptage proceduren og paa ny give virksomhederne lejlighed til at fremkomme med deres bemaerkninger vedroerende de klagepunkter, der er lagt til grund mod dem, i lyset af de nye oplysninger, som sagsoegerne ville faa adgang til. Det foelger heraf, at selv om Rettens dom afsiges, efter at Kommissionen har truffet sin endelige beslutning i sagen, ville sagsoegerne i saa fald ikke blive paafoert nogen alvorlig og uoprettelig skade.

57 Herefter, og idet det er ufornoedent at undersoege de retlige og faktiske grunde, som sagsoegerne paaberaaber sig til stoette for, at de begaerede foreloebige forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede, maa det laegges til grund, at de retlige betingelser for, at der kan traeffes bestemmelse om saadanne forholdsregler, ikke er opfyldt, hvorfor begaeringerne ikke kan tages til foelge.

58 Naar henses til de saerlige omstaendigheder i de foreliggende sager og det forhold, at den for sagsoegerne fastsatte frist til at fremkomme med bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter udloeber kort tid efter tidspunktet for afsigelsen af denne kendelse, finder Retten det formaalstjenligt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 186 at traeffe bestemmelse om en forlaengelse af fristen til at fremkomme med bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter til fredag den 27. marts 1992, eller, for saa vidt sagsoegerne opfylder de af Kommissionen fastsatte betingelser med hensyn til antallet af indleverede eksemplarer, til tirsdag den 31. marts 1992.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTENS PRAESIDENT

foer endelig afgoerelse traeffes:

1) Begaeringerne om foreloebige forholdsregler tages ikke til foelge.

2) Fristen for sagsoegerne til at fremkomme med bemaerkninger til meddelelsen af klagepunkter forlaenges til fredag den 27. marts 1992, eller, for saa vidt sagsoegerne opfylder de af Kommissionen fastsatte betingelser med hensyn til antallet af indleverede eksemplarer, til tirsdag den 31. marts 1992.

3) Afgoerelsen om sagsomkostningerne udsaettes.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 23. marts 1992.