ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 24. april 2009 — Hotel Alpenhof GesmbH mod Oliver Heller

(Sag C-144/09)

2009/C 153/47

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hotel Alpenhof GesmbH

Sagsøgt: Oliver Heller

Præjudicielt spørgsmål

Er det tilstrækkeligt til, at der er tale om en virksomhed, der er »rettet mod« [forbrugerens bopælsmedlemsstat], som omhandlet i artikel 15, stk. 1, litra c), i forordning nr. 44/2001 (1), at der er adgang til forbrugerens kontraktpartners netsted på internettet?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, EFT 2001 L 12, s. 1.
v)

Retten har undladt at bemærke, at Kommissionen ved at beslutte at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i forhold til den af Italien anmeldte foranstaltning har vist, at den mente, at den besad alle de nødvendige oplysninger til at foretage undersøgelsen af foranstaltningens forenelighed. Kommissionen har herved modsagt den ved den anfægtede beslutning fastsatte opfattelse, hvorefter de italienske myndigheder og det begunstigede selskab under anmeldelsesproceduren ikke havde givet Kommissionen tilstrækkelige oplysninger til at foretage analysen af foranstaltningens forenelighed.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) den 8. maj 2009 — Secretary of State for Work and Pensions mod Taous Lassal

(Sag C-162/09)

2009/C 153/55

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Secretary of State for Work and Pensions

Sagsøgt: Taous Lassal

Præjudicielt spørgsmål
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2006/70/EF af 1. august 2006 om fastsættelse af gennemførelsesforanstaltninger til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF for så vidt angår definitionen af »politisk udsat person« og de tekniske kriterier for lempede procedurer med hensyn til kundelegitimation og for undtagelse i tilfælde, hvor en finansiel aktivitet udøves lejlighedsvis eller i et meget begrænset omfang (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
4)

Giver en korrekt fortolkning af forsyningspligtdirektivets bestemmelser mulighed for, at overgangsforanstaltninger vedtaget af en medlemsstat fastsætter — udelukkende i forbindelse med forsyningspligt varetaget i år 2003, før tiltrædelsen — anvendelsen af bestemmelser, som afviger fra forsyningspligtdirektivet, også selv om overgangsforanstaltningerne giver mulighed for at vedtage beslutninger om driften af støtte- og deleordningen baseret på de nævnte bestemmelser, og i særdeleshed at vedtage beslutninger — rent faktisk tidsubegrænset — om bidrag og betaling af støtte?
2

a) Er artikel 1, 5, 6, 7, 8 og 10a i direktiv 85/337/EØF, som ændret ved (Rådets) direktiv 97/11/EF (2) og (Europa-Parlamentet og Rådets) direktiv 2003/35/EF (3), til hinder for en retlig ordning, hvorefter retten til at udføre et projekt, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet, erhverves ved vedtagelse af lovgivning i dette øjemed, hvis gyldighed ikke kan efterprøves ved en domstol eller ved et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, der såvel for så vidt angår formaliteten som realiteten gør det muligt at anfægte den afgørelse, hvorved der erhverves ret til at udføre projektet? b) Skal artikel 9 i Århuskonventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som indgået på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 (4), fortolkes således, at medlemsstaterne pålægges at indføre en adgang til indbringelse for en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, med henblik på at borgerne kan anfægte lovligheden af ethvert aspekt vedrørende sagens formalitet eller realitet, der henhører såvel under den processuelle som den materielle ordning for godkendelse af projekter, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet, i relation til afgørelser, handlinger eller undladelser, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 6? c) Skal artikel 10a i direktiv 85/337/EØF, som ændret ved direktiv 2003/35/EF, sammenholdt med Århuskonventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som indgået på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005, fortolkes således, at medlemsstaterne pålægges at indføre en adgang til indbringelse for en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, med henblik på at borgerne kan anfægte lovligheden af afgørelser, handlinger eller undladelser for så vidt angår ethvert aspekt vedrørende sagens formalitet eller realitet, der henhører såvel under den processuelle som den materielle ordning for godkendelse af projekter, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet?
1.

a) Finder artikel 5, nr. 1, litra b), andet led, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) (herefter »Bruxelles I-forordningen«) ligeledes anvendelse med hensyn til en aftale om levering af tjenesteydelser, såfremt tjenesteydelserne ifølge aftalen leveres i flere medlemsstater? Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende: Skal bestemmelsen fortolkes således, at b) opfyldelsesstedet for den for aftalen karakteristiske forpligtelse skal fastlægges som det sted, hvor leverandøren af tjenesteydelserne har sit hovedaktivitetsområde — henset til tidsforbruget i forbindelse med og betydningen af den pågældende aktivitet c) sagen, såfremt det ikke er muligt at fastslå et hovedaktivitetsområde, for så vidt angår samtlige krav, der gøres gældende i henhold til kontrakten, efter sagsøgerens valg kan anlægges ved hvert af leveringsstederne for tjenesteydelserne inden for Fællesskabet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 180/35

Sag anlagt den 11. juni 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-212/09)

2009/C 180/61

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Braun, M. Teles Romão og P. Guerra e Andrade, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF og 43 EF, idet den opretholder statens og andre offentlige organers eller den portugisiske offentlige sektors særlige rettigheder i GALP Energia, SGPS S.A.

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I henhold til portugisisk lov har staten præferenceaktier i GALP. Staten kan udpege formanden for bestyrelsen. Selskabsbeslutninger inden for bestyrelsens kompetence skal godkendes af den.

Enhver beslutning om at ændre vedtægterne, tillade indgåelse af partnerskabskontrakter, eller underordning, eller som på anden måde bringer forsyningen af olie, gas eller afledte produkter heraf i fare, skal godkendes af staten.

Kommissionen finder, at både statens ret til at udpege en direktør med beføjelser til at godkende beslutninger og dens vetoret i betydningsfulde selskabsanliggender stærkt begrænser direkte investeringer og porteføljeinvesteringer.

Statens særlige rettigheder udgør statsforanstaltninger, da præferenceaktierne ikke har hjemmel i en almindelig anvendelse af selskabsretten.

Sekundær fællesskabsret tillader ikke staten at have særlige rettigheder i detailhandlere af olie og olieprodukter. GALP har ikke ansvar for at sikre forsyningen. Staten har forsøgt at gøre GALP til et selskab, hvis beslutninger træffes i Portugal. Den portugisiske stat har under alle omstændigheder tilsidesat proportionalitetsprincippet, idet de pågældende foranstaltninger ikke er egnede til at sikre opfyldelsen af de forfulgte mål og går udover, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
—

Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre direktivet, eller har undladt at underrette Kommissionen om disse bestemmelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 180/27

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de commerce de Bourges (Frankrig) den 8. maj 2009 — Lidl SNC mod Vierzon Distribution SA

(Sag C-159/09)

2009/C 180/46

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de commerce de Bourges

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lidl SNC

Sagsøgt: Vierzon Distribution SA

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3a i direktiv 84/450 (1), som ændret ved direktiv 97/55 (2), fortolkes således, at det ikke er lovligt at anvende en reklame, der sammenligner priser på varer, der opfylder samme behov eller har samme formål, dvs. varer som har en tilstrækkelig grad af indbyrdes ombyttelighed, alene med den begrundelse, at for så vidt angår fødevarer, varierer deres spiselighed, eller i hvert fald nydelsen ved at indtage dem, alt efter betingelserne og stederne for deres fremstilling, de anvendte ingredienser og producentens erfaring?

(1) Rådets direktiv 84/450/EØF af 10.9.1984 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om vildledende reklame (EFT L 250, s. 17).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/55/EF af 6.10.1997 om ændring af direktiv 84/450/EØF om vildledende reklame for at medtage sammenlignende reklame (EFT L 290, s. 18).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 180/25

Sag anlagt den 7. maj 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Nederlandene

(Sag C-157/09)

2009/C 180/44

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. Støvlbæk og W. Roels, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Nederlandene

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber, navnlig artikel 43 EF og 45 EF, idet det har godkendt og opretholdt artikel 6, stk. 1, i lov af 3. april 1999 om den retlige regulering af notarerhvervet.

— Kongeriget Nederlandene tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har for det første anført, at det for adgang til og udøvelsen af notarerhvervet opstillede krav om statsborgerskab er en uforholdsmæssig hindring af den ved artikel 43 EF sikrede etableringsfrihed for notarer, som er statsborgere i en anden medlemsstat. Artikel 45 EF fastsætter dog en undtagelse til bestemmelsen om etableringsfrihed, men kun for virksomhed, som er direkte og særligt forbundet med udøvelse af offentlig myndighed. Kommissionen er af den opfattelse, at den opgave, som en notar udfører i henhold til nederlandsk ret, kun i meget begrænset omfang udgør en udøvelse af offentlig myndighed, således at denne omstændighed ikke i lyset af gældende retspraksis vedrørende artikel 45 EF kan begrunde hindringen.

Kommissionen har for det andet kritiseret, at kravet om statsborgerskab under alle omstændigheder ikke i lyset af artikel 43 EF er egnet til at sikre et vist niveau i de erhvervsmæssige kvalifikationer, hvorved forbrugerbeskyttelsen sikres. Der findes nemlig en anden måde — én der i mindre grad opstiller hindringer for den frie bevægelighed — hvorved det for notaropgaverne påkrævede høje niveau for erhvervsmæssige kvalifikationer sikres, nemlig muligheden for, at værtsmedlemsstaten kræver udligningsforanstaltninger som fastsat i artikel 4 i direktiv 89/48/EØF (1).

(1) Rådets direktiv 89/48/EØF af 21.12.1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (EFT L 19, s. 16).
2.

Er det foreneligt med medlemsstatens forpligtelse til at gennemføre fritagelsen i artikel 27, stk. 1, litra f), i direktiv 92/83 sammenholdt med artikel 27, stk. 6, og/eller med artikel 28 EF og/eller med principperne om ligebehandling og om proportionalitet at begrænse fritagelsen for vin til madlavning, portvin til madlavning og cognac til madlavning til tilfælde, hvor alkoholholdige drikkevarer er blevet anvendt som en ingrediens, og at begrænse ansøgerne om fritagelse til de personer, som har anvendt de alkoholholdige drikkevarer som en ingrediens i varer, og/eller de personer, som driver engroshandel med sådanne varer, og/eller de personer, som fremstillede eller tilberedte sådanne varer med henblik på engroshandel, og opstille de yderligere betingelser, at krav skal fremsættes inden for et samlet tidsrum på fire måneder fra afgiftsbetalingen, og at tilbagebetalingsbeløbet ikke er under 250 GBP?
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, i Kommissionens direktiv 2007/68/EF (1) af 27. november 2007 om ændring af bilag IIIa til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF (2) for så vidt angår visse fødevareingredienser, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (1), idet medlemsstaten ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 180/33

Sag anlagt den 28. maj 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Cypern

(Sag C-190/09)

2009/C 180/57

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved I. Chatzigiannis og A. Margelis)

Sagsøgt: Republikken Cypern

Sagsøgerens påstande

Det fastslås, at Den Cypriotiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 28 og artikel 8, stk. 1, i direktiv 98/34/EF (1), idet den har forbudt markedsføring af biobrændstoffer, der er fremstillet på grundlag af genmodificerede planter, og har vedtaget artikel 6 i lov nr. 66(I) fra 2005 uden forudgående meddelelse til Kommissionen herom.

— Republikken Cypern tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved lov nr. 66(1) fra 2005, »peri Proothisis tis Chrisis Biokafsimon i allon Ananeosimon Kafsimon gia tis Metafores« (vedrørende fremme af anvendelsen af biobrændstoffer og andre fornyelige brændstoffer til transport) har Cypern gennemført direktiv Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/30/EF af 8. maj 2003 om fremme af anvendelsen af biobrændstoffer og andre fornyelige brændstoffer til transport. Artikel 6 i den cypriotiske lov indeholder imidlertid flere forbud mod markedsføringen af biobrændstoffer, der er fremstillet på grundlag af genmodificerede planter.

Dyrkningen af en række genmodificerede planter (GMO’er) i Den Europæiske Union er lovlig i henhold til direktiv 2001/18/EF og forordning (EF) nr. 1829/2003. Biobrændstoffer, der er fremstillet på grundlag af genmodificerede planter, omfattes imidlertid ikke af anvendelsesområdet for de omhandlede nationale bestemmelser, hvorfor det skal undersøges, om de relevante bestemmelser er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 28-30.

For så vidt angår tilsidesættelsen af EF-traktatens artikel 28-30 er Kommissionen af den opfattelse, at det cypriotiske forbud for det første ikke er nødvendigt for beskyttelsen af almene hensyn, og for det andet at de nationale bestemmelser, der indeholder et absolut forbud, er i strid med proportionalitetsprincippet.

For så vidt angår tilsidesættelsen af direktiv 98/34/EF er Kommissionen af den opfattelse, at artikel 6 i lov nr. 66(I) fra 2005 udgør en teknisk regulering som omhandlet i artikel 1, og at den ikke falder ind under undtagelsen i direktivets artikel 10, stk. 1, første led. De cypriotiske myndigheder var følgelig forpligtede til at give Kommissionen meddelelse om de ovennævnte bestemmelser. Da de cypriotiske myndigheder vedtog bestemmelsen uden forudgående meddelelse, har de tilsidesat sin forpligtelse hertil efter artikel 8, stk. 1, i direktiv 98/34/EF.

(1) EFT L 204 af 21.7.1998, s. 37.
2)

a) Er artikel 1, 5, 6, 7, 8 og 10a i direktiv 85/337/EØF, som ændret ved [Rådets] direktiv 97/11/EF (2) og [Europa-Parlamentet og Rådets] direktiv 2003/35/EF (3), til hinder for en retlig ordning, hvorefter retten til at udføre et projekt, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet, erhverves ved vedtagelse af lovgivning i dette øjemed, hvis gyldighed ikke kan efterprøves ved en domstol eller ved et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, der såvel for så vidt angår formaliteten som realiteten gør det muligt at anfægte den afgørelse, hvorved der erhverves ret til at udføre projektet? b) Skal artikel 9 i Århuskonventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som indgået på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005 (4), fortolkes således, at medlemsstaterne pålægges at indføre en adgang til indbringelse for en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, med henblik på at borgerne kan anfægte lovligheden af ethvert aspekt vedrørende sagens formalitet eller realitet, der henhører såvel under den processuelle som den materielle ordning for godkendelse af projekter, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet, i relation til afgørelser, handlinger eller undladelser, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 6? c) Skal artikel 10a i direktiv 85/337/EØF, som ændret ved direktiv 2003/35/EF, sammenholdt med Århuskonventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som indgået på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005, fortolkes således, at medlemsstaterne pålægges at indføre en adgang til indbringelse for en domstol eller et andet uafhængigt og upartisk organ etableret ved lov, med henblik på at borgerne kan anfægte lovligheden af afgørelser, handlinger eller undladelser for så vidt angår ethvert aspekt vedrørende sagens formalitet eller realitet, der henhører såvel under den processuelle som den materielle ordning for godkendelse af projekter, der er underlagt en vurdering af indvirkningerne på miljøet?
—

Det fastslås, at Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/241/EF af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1.

Skal artikel 22, stk. 2, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 (1) [udelades] fortolkes således, at det, såfremt den konkrete behandling, som der er ansøgt udstedelse af formular E 112 for, ikke kan modtages i en bulgarsk sundhedsinstitution, må formodes, at denne behandling ikke finansieres over budgettet for den nationale sygeforsikring (NZOK) eller for Sundhedsministeriet, og må det omvendt, såfremt behandlingen finansieres over budgettet for NZOK eller Sundhedsministeriet, formodes, at den kan modtages i en bulgarsk sundhedsinstitution?
1)

Skal artikel 18, litra a), i Rådets direktiv 86/653/EØF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter (1) fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning, hvorefter handelsagentens godtgørelseskrav heller ikke består i tilfælde af en lovlig opsigelse fra agenturgiverens side, hvis der forelå en vigtig grund til at opsige kontrakten uden varsel på grund af misligholdelse fra handelsagentens side på tidspunktet for den lovlige opsigelse, men denne grund ikke var årsag til opsigelsen?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/32/EF af 6. juli 2005 om rammerne for fastlæggelse af krav til miljøvenligt design af energiforbrugende produkter (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 412, stk. 1, første afsnit, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF (1) af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF (2), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1)

Kan det ligeledes anerkendes, at der foreligger en nødsituation i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 40, stk. 5, i forordning (EF) nr. 1782/2003 (1) for så vidt angår arealstøtte, såfremt en landbrugsmiljøforanstaltning, der fandtes pr. 15. maj 2003, alene består i, at arealer, der var udlagt som (permanente) græsarealer opretholdes, idet dette dog tidsmæssigt følger i direkte (eller i hvert fald »umiddelbar«) tilslutning til en foranstaltning, som har medført omlægning fra agerjord til permanent græsareal?
3)

a) Indebærer de i spørgsmål 2 nævnte pligter, at en medlemsstat skal nægte en ansøgt miljøgodkendelse eller betinge godkendelsen af overholdelsen af strengere vilkår eller begrænsninger, hvis der ikke er garanti for, at anlægget, for hvilket der er ansøgt om miljøgodkendelse, ikke bidrager til overskridelse eller risiko for overskridelse af det nationale emissionsloft for SO2? Er det relevant for besvarelsen af dette spørgsmål, i hvilket omfang anlægget bidraget til denne overskridelse eller risiko for overskridelse? b) Eller følger det af NEC-direktivet, at en medlemsstat også ved overskridelse eller risiko for overskridelse af det nationale emissionsloft for SO2 har et skøn, således at opfyldelsen af det i dette direktiv fastsatte mål kan opnås derved, at medlemsstaten i stedet for at nægte godkendelsen eller at betinge godkendelsen af overholdelsen af strengere vilkår eller begrænsninger derimod træffer andre foranstaltninger, som f.eks. en anden form for kompensation?