Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser - restriktioner - krav om etablering på det nationale område for virksomheder i byggeindustrien, der inden for rammerne af et konsortium tilbyder grænseoverskridende tjenesteydelser på det nationale marked - ulovligt - begrundet i almene hensyn - social beskyttelse af arbejdstagerne inden for byggeindustrien - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 59 (efter ændring nu art. 49 EF))

2. Fri udveksling af tjenesteydelser - restriktioner - krav om etablering på det nationale område for virksomheder i byggeindustrien, der stiller arbejdskraft fra et andet land til rådighed for andre virksomheder i denne industri - ulovligt - begrundet i almene hensyn - social beskyttelse af arbejdstagerne inden for byggeindustrien - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 59 (efter ændring nu art. 49 EF))

3. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - restriktioner - krav om, at virksomheder i byggeindustrien fra andre medlemsstater, der opretter filialer, der kan anerkendes som en virksomhed i den nævnte industri, beskæftiger arbejdstagere, der i mere end 50% af virksomhedens samlede arbejdstid udfører byggemæssige opgaver - ulovligt

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF))

Sammendrag

1. En medlemsstat, der i sin lovgivning bestemmer, at virksomheder i byggeindustrien, der er etableret i andre medlemsstater, inden for rammerne af et konsortium kun må tilbyde grænseoverskridende tjenesteydelser på det nationale marked, når de har deres hjemsted eller i det mindste et forretningssted på det nationale område, der beskæftiger eget personale, og de har indgået en kollektiv virksomhedsoverenskomst, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF). Et sådant krav om etablering hindrer den frie udveksling af tjenesteydelser og går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet med social beskyttelse af arbejdstagerne inden for byggeindustrien.

( jf. præmis 18 og 22 samt domskonkl. )

2. En medlemsstat, der i sin lovgivning bestemmer, at virksomheder i byggeindustrien, der er etableret i andre medlemsstater, kun må stille arbejdskraft fra et andet land til rådighed for andre virksomheder i byggeindustrien, når de har deres hjemsted eller i det mindste et forretningssted på det nationale område, der beskæftiger eget personale, og de som medlem af en national arbejdsgiverorganisation er omfattet af en kollektiv rammeaftale og en kollektiv aftale om socialsikring, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF). Et sådant krav om etablering hindrer den frie udveksling af tjenesteydelser og går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet social beskyttelse af arbejdstagerne inden for byggeindustrien.

( jf. præmis 18 og 22 samt domskonkl. )

3. En medlemsstat, der i sin lovgivning bestemmer, at virksomheder i byggeindustrien, der er etableret i andre medlemsstater, ikke på det nationale område kan oprette en filial, der kan anerkendes som en virksomhed i byggeindustrien, når dens personale udelukkende udfører forvaltnings-, salgs-, planlægnings-, og tilsynsopgaver og/eller lønarbejde, men at en sådan filial på det nationale arbejdsmarked desuden skal beskæftige arbejdstagere, der i mere end 50% af virksomhedens samlede arbejdstid udfører byggemæssige opgaver.

For det første besværliggør betingelsen adgangen til det nationale marked for de nævnte virksomheder i byggeindustrien derved, at den gør kvalifikationen af deres filialer, der er etableret på det nationale område, som virksomheder, der henhører under denne branche, afhængig af kriterier, som disse filialer kun vanskeligt kan opfylde, og for det andet er den nævnte bestemmelse sandsynligvis forbundet med færre omkostninger for virksomheder i den første medlemsstat end for virksomheder fra andre medlemsstater, idet det er mindre vigtigt for de førstnævnte virksomheder at ansætte administrativt og teknisk personale samt salgsmedarbejdere i deres nationale filialer, fordi sådanne opgaver kan varetages af det personale, der er ansat på virksomhedens hovedsæde på det nationale område.

( jf. præmis 32 og 34 samt domskonkl. )