ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 19. november 2020 — 5th AVENUE Products Trading GmbH mod Hauptzollamt Singen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg — Tyskland)

(Sag C-775/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - toldunion - forordning (EØF) nr. 2913/92 - EF-toldkodeksen - artikel 29, stk. 1, og artikel 29, stk. 3, litra a) - artikel 32, stk. 1, litra c), og artikel 32, stk. 5, litra b) - forordning (EØF) nr. 2454/93 - artikel 157, stk. 2 - fastsættelse af toldværdien - de indførte varers transaktionsværdi - begrebet »betingelse for salget« - betaling til gengæld for indrømmelse af en eneforhandlingsret)

(2021/C 28/12)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: 5th AVENUE Products Trading GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Singen

Konklusion

Artikel 29, stk. 1, og artikel 29, stk. 3, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at en betaling, som køberen af indførte varer i et begrænset tidsrum yder varernes sælger til gengæld for sidstnævntes indrømmelse af en ret til eneforhandling af disse varer på et givent område, og som beregnes af den omsætning, der er opnået på dette område, skal medregnes i de pågældende varers toldværdi.

(1) EUT C 27 af 27.1.2020.
C 28/4

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. november 2020 — Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A. mod Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) og Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-147/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - intellektuel ejendomsret - ophavsretsbeslægtede rettigheder - direktiv 92/100/EØF - artikel 8, stk. 2 - direktiv 2006/115/EF - artikel 8, stk. 2 - overføring til almenheden af et audiovisuelt værk, hvori der er integreret et fonogram eller en reproduktion af et fonogram - rimeligt, samlet vederlagitationstegn)

(2021/C 28/05)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Atresmedia Corporación de Medios de Comunicación S.A.

Sagsøgte: Asociación de Gestión de Derechos Intelectuales (AGEDI) og Artistas e Intérpretes o Ejecutantes, Sociedad de Gestión de España (AIE)

Konklusion

Artikel 8, stk. 2, i Rådets direktiv 92/100/EØF af 19. november 1992 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret og artikel 8, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/115/EF af 12. december 2006 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret skal fortolkes således, at det i disse bestemmelser omhandlede rimelige, samlede vederlag ikke skal betales af brugeren, når vedkommende overfører en audiovisuel optagelse til almenheden, som indeholder en optagelse af et audiovisuelt værk, hvori der er integreret et fonogram eller en reproduktion af dette fonogram.

(1) EUT C 182 af 27.05.2019.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. november 2020 — EU-Udenrigstjenesten mod Chantal Hebberecht

(Sag C-93/19 P) (1)

(Appel - personalesag - tjenestemænd - Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) - rotationspolitik for tjenestemænd - stilling som chef for Den Europæiske Unions delegation i Etiopien - afgørelse om afslag på forlængelse af placeringen i denne stilling - tjenestens interesse - ligebehandlingsprincippet - positiv forskelsbehandling af det underrepræsenterede køn - artikel 1d i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union)

(2021/C 28/04)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) (ved S. Marquardt og R. Spac, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Chantal Hebberecht

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) EU-Udenrigstjenesten bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 155 af 6.5.2019.
1)

Artikel 167, 168, 184 og 185 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at retten til fradrag for indgående merværdiafgift (moms) på goder — i det foreliggende tilfælde på fast ejendom — og tjenesteydelser, der er erhvervet med henblik på at gennemføre afgiftspligtige transaktioner, bevares, når de oprindeligt planlagte investeringsprojekter er blevet opgivet på grund af omstændigheder, som den afgiftspligtige person ikke har indflydelse på, og der skal ikke foretages en regulering af denne moms, hvis den afgiftspligtige person stadig har til hensigt at udnytte de pågældende goder til afgiftspligtig virksomhed.
C 19/9

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — Stephan Fleig mod Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil

(Sag C-446/19 P) (1)

(Appel - personalesag - kontraktansatte - Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) - artikel 47, litra c), nr. i), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union - opsigelse af en tidsubegrænset kontrakt - erhvervssygdom - brud på tillidsforhold - ret til en retfærdig rettergang - artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - omsorgspligt - artikel 30 og 41 i chartret om grundlæggende rettigheder - urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder - omfanget af domstolsprøvelsen)

(2021/C 19/10)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Stephan Fleig (ved Rechtsanwalt H. Tettenborn)

Den anden part i appelsagen: Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (ved S. Marquardt og R.C. Weiss, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Stephan Fleig betaler sagsomkostningerne.

(1) EFT C 337 af 7.10.2019.
C 19/6

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 — Ralph Pethke mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-382/19 P) (1)

(Appel - personalesag - tjenestemænd - intern omstrukturering af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsrets (EUIPO) afdelinger - omplacering - artikel 7 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union - skjult disciplinær sanktion - tjenestens interesse - stillingernes ækvivalens - begrundelsespligt - urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder - psykisk chikane - artikel 12a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union)

(2021/C 19/07)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Ralph Pethke (ved Rechtsanwalt H. Tettenborn)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved Rechtsanwälte A. Lukošiūtė og B. Wägenbaur)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Ralph Pethke bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger.

(1) EUT C 337 af 7.10.2019
2)

Artikel 4, stk. 1 og 2, samt artikel 17, stk. 1, 2 og 5, i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at et blandet holdingselskab, hvis deltagelse i administrationen af dets datterselskaber er af tilbagevendende karakter, ikke er berettiget til at fradrage den erlagte indgående merværdiafgift på det honorar, der er blevet betalt til et kreditinstitut for organisering og tilrettelæggelse af et obligationslån, med hvilket det tilsigtedes at foretage investeringer i en specifik sektor, når disse investeringer i sidste ende ikke fandt sted, og når den kapital, som blev opnået gennem dette lån, i sin helhed blev overført til koncernens moderselskab i form af et lån.
2)

Artikel 274 i direktiv 2009/138, som ændret ved direktiv 2013/58, skal fortolkes således, at selv om de betingelser, der kræves for, at en afgørelse om tilbagekaldelse af et forsikringsselskabs tilladelse og om udpegelse af en midlertidig likvidator for selskabet kan udgøre en afgørelse »om at indlede likvidation af et forsikringsselskab« i denne artikels forstand, ikke er opfyldt, indeholder den nævnte artikel ikke nogen forpligtelse for de øvrige medlemsstaters retsinstanser til at anvende det pågældende forsikringsselskabs hjemlands lovgivning, som fastsætter udsættelse af samtlige retslige procedurer indledt over for dette selskab.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. december 2020 — M.S., M.W. og G.S. mod Minister for Justice and Equality (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court (Irland) — Irland)

(Sag C-616/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - asylpolitik - procedure for tildeling og fratagelse af flygtningestatus - direktiv 2005/85/EF - artikel 25, stk. 2 - afvisningsgrunde - en medlemsstats afvisning af en ansøgning om international beskyttelse som følge af, at ansøgeren tidligere er tildelt subsidiær beskyttelse i en anden medlemsstat - forordning (EF) nr. 343/2003 - forordning (EU) nr. 604/2013)

(2021/C 44/09)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court (Irland)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: M.S., M.W. og G.S.

Sagsøgt: Minister for Justice and Equality

Konklusion

Artikel 25, stk. 2, i Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at en medlemsstat, som Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne, gælder for, men som ikke er bundet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, indfører en foranstaltning, hvorefter en ansøgning om international beskyttelse afvises, når ansøgeren har subsidiær beskyttelsesstatus i en anden medlemsstat.

(1) EUT C 357 af 21.10.2019.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. december 2020 — Groupe Canal + mod Europa-Kommissionen, Den Franske Republik, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors — EFADs og Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC)

(Sag C-132/19 P) (1)

(Appel - konkurrence - karteller - TV-distribution - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 9 og artikel 16, stk. 1 - afgørelse, hvorved tilsagn gøres bindende - absolut områdebeskyttelse - magtfordrejning - foreløbig vurdering - ikke pligt for Europa-Kommissionen til at tage hensyn til betragtninger vedrørende anvendelsen af artikel 101, stk. 3, TEUF - aftaler, der har til formål at opdele de nationale markeder - ikke pligt for Kommissionen til et efter et at analysere de berørte nationale markeder - proportionalitet - indgriben i tredjeparters kontraktmæssige rettigheder)

(2021/C 44/05)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Groupe Canal + (ved advokaterne P. Wilhelm, P. Gassenbach og O. de Juvigny)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Dawes, C. Urraca Caviedes og L. Wildpanner, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved E. de Moustier og P. Dodeller, som befuldmægtigede), Union des producteurs de cinéma (UPC) (ved advokat É. Lauvaux), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors — EFADs (ved advokat O. Sasserath) og Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) (ved avvocatessa A. Fratini)

Konklusion

1) Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 12. december 2018, Groupe Canal + mod Kommissionen (T-873/16, EU:T:2018:904), ophæves.

2) Europa-Kommissionens afgørelse af 26. juli 2016 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (sag AT.40023 — Grænseoverskridende adgang til betalings-TV) annulleres.

3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Groupe Canal + SA, European Film Agency Directors — EFADs, Union des producteurs de cinéma (UPC) i forbindelse med appelsagen og i forbindelse med sagen i første instans afholdte omkostninger samt de omkostninger, der er afholdt af C More Entertainment AB i forbindelse med sagen i første instans.

4) Den Franske Republik bærer sine egne omkostninger.

5) Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC) bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 131 af 8.4.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. december 2020 — straffesag mod A m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesgericht für Strafsachen Wien — Østrig)

(Sag C-584/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - europæisk efterforskningskendelse - direktiv 2014/41/EU - artikel 1, stk. 1 - artikel 2, litra c), nr. i) og ii) - begreberne »judiciel myndighed« og »udstedelsesmyndighed« - europæisk efterforskningskendelse, der udstedes af en medlemsstats anklagemyndighed - uafhængighed i forhold til den udøvende magt)

(2021/C 44/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesgericht für Strafsachen Wien

Part i straffesagen

A m.fl.

Procesdeltager: Staatsanwaltschaft Wien

Konklusion

Artikel 1, stk. 1, og artikel 2, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/41/EU af 3. april 2014 om den europæiske efterforskningskendelse i straffesager skal fortolkes således, at en medlemsstats offentlige anklager eller mere generelt anklagemyndigheden i en medlemsstat er omfattet af begreberne »judiciel myndighed« og »udstedelsesmyndighed« som omhandlet i disse bestemmelser uafhængigt af det retlige underordnelsesforhold mellem denne offentlige anklager eller anklagemyndighed og denne medlemsstats udøvende magt og risikoen for, at den pågældende offentlige anklager eller anklagemyndighed direkte eller indirekte bliver underlagt anordninger eller individuel instruktion fra den udøvende magt i forbindelse med vedtagelsen af en afgørelse om udstedelse af en europæisk efterforskningskendelse.

(1) EUT C 383 af 11.11.2019.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/27/EU af 25. oktober 2012 om energieffektivitet, om ændring af direktiv 2009/125/EF og 2010/30/EU samt om ophævelse af direktiv 2004/8/EF og 2006/32/EF 1, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nationale bestemmelser om installation af individuelle anordninger til måling af forbruget af varme, køling og varmt vand i bygninger, der er nødvendige for at efterkomme denne bestemmelse.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 25. november 2020 — Banca B. SA mod A.A.A. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Cluj — Rumænien)

(Sag C-269/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - direktiv 93/13/EØF - konsekvenser af en konstatering af, at et kontraktvilkår er urimeligt - erstatning af det urimelige kontraktvilkår - metode for beregning af den variable rentesats - lovlighed - henvisning af parterne til forhandling)

(2021/C 35/12)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Cluj

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Banca B. SA

Sagsøgt: A.A.A.

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at en national ret — efter at det er fastslået, at vilkår, som definerer mekanismen for fastsættelse af en variabel rentesats i en låneaftale, såsom den i hovedsagen omhandlede, er urimelige, og når denne aftale ikke kan opretholdes efter ophævelsen af de pågældende urimelige vilkår, og en annullation af nævnte aftale vil have særligt skadelige virkninger for forbrugeren, og der ikke findes en deklaratorisk bestemmelse i national lovgivning — under hensyntagen til hele dens nationale lovgivning skal træffe alle de nødvendige foranstaltninger for at beskytte forbrugeren mod de særligt skadelige virkninger, som kan følge af en annullation af nævnte aftale. Under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede er der navnlig intet til hinder for, at den nationale ret opfordrer parterne til at forhandle om en fastlæggelse af metoden til beregning af rentesatsen, under forudsætning af, at denne ret fastsætter kriterier for disse forhandlinger, og at disse forhandlinger har til formål at indføre en reel balance mellem aftaleparternes rettigheder og forpligtelser, hvilken balance bl.a. tager hensyn til det formål om forbrugerbeskyttelse, der ligger grund for direktiv 93/13.

(1) EUT C 238 af 15.7.2019.
—

der anvendes et system med en fast tarif med trin med henblik på blandt de afspillede musikværker at fastlægge den andel af disse værker, der hidrører fra dette forvaltningsselskabs repertoire, forudsat at der ikke findes en anden metode, der gør det muligt med større nøjagtighed at identificere og kvantificere udnyttelsen af disse værker, og som vil kunne opfylde det samme lovlige formål, nemlig at sikre forfatternes, komponisternes og musikforlæggernes interesser, uden at der derved sker en uforholdsmæssig forhøjelse af udgifterne til forvaltning af kontrakterne og kontrollen med anvendelsen af de ophavsretlige beskyttede musikværker, idet det tilkommer den nationale ret at efterprøve dette i lyset af den konkrete sag, som er indbragt for den, og under hensyntagen til alle de relevante omstændigheder, herunder tilgængeligheden og troværdigheden af de fremlagte oplysninger og de eksisterende teknologiske værktøjer.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF og i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF, idet denne medlemsstat ikke har foretaget en korrekt gennemførelse af: — artikel 9, stk. 1, litra a), i både direktiv 2009/72 og 2009/73 — artikel 37, stk. 4, litra a) og b), i direktiv 2009/72 og artikel 41, stk. 4, litra a) og b), i direktiv 2009/73, samt — artikel 37, stk. 6, litra a)-c), og artikel 37, stk. 9, i direktiv 2009/72 samt artikel 41, stk. 6, litra a)-c), og artikel 41, stk. 9, i direktiv 2009/73.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 25. november 2020 — Istituto nazionale della previdenza sociale mod VR (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-303/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/109/EF - tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding - artikel 11 - ret til ligebehandling - social sikring - national lovgivning, der med hensyn til fastsættelsen af retten til en familieydelse udelukker de familiemedlemmer til en fastboende udlænding, der ikke opholder sig på denne medlemsstats område)

(2021/C 35/14)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Istituto nazionale della previdenza sociale

Sagsøgt: VR

Konklusion

Artikel 11, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter familiemedlemmer til en fastboende udlænding som omhandlet i dette direktivs artikel 2, litra b), der ikke opholder sig på denne medlemsstats område, men i et tredjeland, ikke tages i betragtning ved fastsættelsen af retten til en social sikringsydelse, mens familiemedlemmer til en statsborger i den nævnte medlemsstat, der opholder sig i et tredjeland, tages i betragtning, når samme medlemsstat ikke har givet udtryk for, at den agter at påberåbe sig den undtagelse fra ligebehandling, der er tilladt efter nævnte direktivs artikel 11, stk. 2, i forbindelse med gennemførelsen af dette i national ret.

(1) EUT C 288 af 26.8.2019.
1)

Artikel 108, stk. 3, TEUF skal fortolkes således, at den forpligtelse, der påhviler nationale domstole til at pålægge modtageren af en statsstøtte, der er blevet iværksat i strid med denne bestemmelse, at betale renter for den periode, hvor denne støtte var ulovlig, også gælder, når Europa-Kommissionen ved en endelig afgørelse har fastslået, at støtten er forenelig med det indre marked i henhold til artikel 106, stk. 2, TEUF.
3)

Artikel 56 TEUF, artikel 3, stk. 2 og 4, i direktiv 2000/31 og artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke finder anvendelse på en tvist, hvor alle relevante elementer findes inden for en enkelt medlemsstat. Artikel 4 i direktiv 2000/31 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse på en medlemsstats lovgivning, der gør leveringen af en formidlingstjeneste, som ved hjælp af en applikation til smartphone tilsigter mod betaling at oprette forbindelse mellem personer, der ønsker at foretage en køretur i et byområde, og godkendte taxachauffører, og som henhører under kvalificeringen af en »informationssamfundstjeneste« som omhandlet i artikel 2, litra a), i direktiv 2000/31, der henviser til artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2015/1535, betinget af opnåelsen af en forudgående tilladelse, som andre tjenesteydere af taxabestillinger allerede er underlagt. Artikel 9 og 10 i direktiv 2006/123 skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der gør leveringen af en formidlingstjeneste, som ved hjælp af en applikation til smartphone tilsigter mod betaling at oprette forbindelse mellem personer, der ønsker at foretage en køretur i et byområde, og godkendte taxachauffører, betinget af opnåelsen af en forudgående tilladelse til udøvelse af deres virksomhed, når betingelserne for opnåelse af denne tilladelse ikke opfylder de i disse artikler fastsatte betingelser, for så vidt som de bl.a. pålægger tekniske krav, som ikke er tilpasset den pågældende tjenesteydelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. december 2020 — Ingredion Germany GmbH mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-320/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 2003/87/EF - ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner - artikel 3, litra h) - nytilkomne - artikel 10a - foreløbig ordning for gratistildeling af kvoter - afgørelse 2011/278/EU - artikel 18, stk. 1, litra c) - det brændselsrelaterede aktivitetsniveau - artikel 18, stk. 2, andet afsnit - værdien af den relevante kapacitetsudnyttelsesfaktor)

(2021/C 35/16)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ingredion Germany GmbH

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 18, stk. 2, andet afsnit, i Kommissionens afgørelse 2011/278/EU af 27. april 2011 om fastlæggelse af midlertidige EU-regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter i henhold til artikel 10a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF skal fortolkes således, at den relevante kapacitetsudnyttelsesfaktor i forbindelse med gratistildeling af emissionskvoter til nytilkomne er begrænset til en værdi på under 100 %.

(1) EUT C 246 af 22.7.2019.