ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/3

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. december 2010 — Gowan Comércio Internacional e Serviços Lda mod Ministero della Salute (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Italien)

(Sag C-77/09) (1)

(Plantebeskyttelsesmidler - direktiv 2006/134/EF - gyldighed - begrænsninger i anvendelsen af aktivstoffet fenarimol)

2011/C 63/04

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gowan Comércio Internacional e Serviços Lda

Sagsøgt: Ministero della Salute

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — gyldighed, for så vidt angår begrænsningerne i optagelsen af fenarimol som aktivstof af bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230, s. 1), som ændret ved Kommissionens direktiv 2006/134/EF af 11. december 2006 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage fenarimol som aktivstof (EUT L 349, s. 32)

Konklusion

Gennemgangen af det præjudicielle spørgsmål har intet frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens direktiv 2006/134/EF af 11. december 2006 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage fenarimol som aktivstof.

(1) EUT C 102 af 1.5.2009.
1)

Indehaveren af et kvalifikationsbevis, der er udstedt i værtslandet, kan påberåbe sig bestemmelserne i Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001, for at få adgang til det lovregulerede advokaterhverv i denne medlemsstat, under forudsætning af at han bestået en egnethedsprøve, når kvalifikationsbeviset er udstedt for en postgymnasial uddannelse af mere end tre års varighed, og indehaveren også har et ligestillet kvalifikationsbevis udstedt i en anden medlemsstat for en supplerende uddannelse af mindre end tre års varighed, der har givet vedkommende adgang til i den sidstnævnte medlemsstat at optage det lovregulerede advokaterhverv, hvilket vedkommende rent faktisk udøvede dér på datoen for sin ansøgning om adgang til egnethedsprøven.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 22. december 2010 — Premis Medical BV mod Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Rotterdam, kantoor Laan op Zuid (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Haarlem — Nederlandene)

(Sag C-273/09) (1)

(Forordning (EF) nr. 729/2004 - tarifering af varen »rollator« i den kombinerede nomenklatur - pos. 9021 - pos. 8716 - berigtigelse - gyldighed)

2011/C 63/09

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Haarem

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Premis Medical BV

Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Rotterdam, kantoor Laan op Zuid

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank Haarlem — fortolkning af Kommissionens forordning (EF) nr. 729/2004 af 15. april 2004 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur (EUT L 113, s. 5) — ortopædiske artikler eller anordninger, der er bestemt til at afhjælpe en defekt eller et svækket organ, som omhandlet i position 9021 i den kombinerede nomenklatur — rollatorer, der er bestemt til at hjælpe bevægelseshæmmede personer

Konklusion

Kommissionens forordning (EF) nr. 729/2004 af 15. april 2004 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur, som ændret ved en berigtigelse offentliggjort den 7. maj 2004, er ugyldig, dels i det omfang berigtigelsen udvider anvendelsesområdet for den oprindelige forordning til rollatorer, der består af et stativ af aluminiumsrør med fire hjul, hvoraf de to forhjul er drejelige, håndtag og bremser, og som er udformet til at hjælpe gangbesværede mennesker, dels i det omfang den tariferer disse rollatorer i underposition 8716 80 00 i den kombinerede nomenklatur.

(1) EUT C 267 af 7.11.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 139/7

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 17. marts 2011 — Manuel Carvalho Ferreira Santos mod Companhia Europeia de Seguros, S.A. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal da Relação do Porto — Portugal)

(Sag C-484/09) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 72/166/EØF - artikel 3, stk. 1 - direktiv 84/5/EØF - artikel 2, stk. 1 - direktiv 90/232/EØF - artikel 1 - ret til erstatning fra lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer - betingelser for begrænsning - medvirken til skaden - ingen skyld udvist af førere - ansvar for risikoen)

2011/C 139/10

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal da Relação do Porto

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Manuel Carvalho Ferreira Santos

Sagsøgt: Companhia Europeia de Seguros, S.A.

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal da Relação do Porto — fortolkning af artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EFT 1972 II, s. 345), artikel 2, stk. 1, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT 1984 L 8, s. 17) og artikel 1 i Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer — bestemmelse af den ansvarsforsikringsordning, der gælder for skader forvoldt ved færdsel med motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33) — betingelser for at begrænse kravet på erstatning fra en lovpligtig ansvarsforsikring for en af de førere, der er ansvarlig for en ulykke, på grund af dennes egen medvirken til skaden — ingen culpa udvist af de to førere — ansvar for risikoen

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, artikel 2, stk. 1, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og artikel 1 i Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der, hvor et sammenstød mellem to køretøjer forårsager skader, som ingen af førerne kan anses for at være skyld i, fordeler ansvaret i forhold til, hvor meget hvert køretøj har medvirket til de nævnte skader, og i tvivlstilfælde på dette punkt fastsætter, at hvert køretøj har medvirket i lige omfang.

(1) EUT C 37 af 13.2.2010.
4)

Artikel 49 EF, jf. nu artikel 56 TEUF, er til hinder for et krav som det i artikel 2 i lov nr. 71-498 af 29. juni 1971 om sagkyndige, som ændret ved lov nr. 2004-130 af 11. februar 2004, fastsatte, hvoraf fremgår, at en optagelse som oversætter på den nationale liste over sagkyndige kun er mulig, såfremt ansøgeren godtgør at have været opført på en liste opstillet af en appeldomstol i tre på hinanden følgende år, eftersom det har vist sig, at et sådant krav under behandlingen af en ansøgning fra en person, der er etableret i en anden medlemsstat og ikke kan godtgøre en sådan optagelse, hindrer en behørig hensyntagen til de kvalifikationer, som nævnte person har opnået i og fået anerkendt af denne anden medlemsstat, med henblik på at fastlægge, om og i hvilket omfang de svarer til de kompetencer, der normalt forventes hos en person, som i tre på hinanden følgende år har været opført på en liste over sagkyndige opstillet af en appeldomstol.
3)

Forordning nr. 530/2008 er ugyldig, for så vidt som de forbud, den indfører med hjemmel i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 2371/2002, får virkning fra den 23. juni 2008 for så vidt angår de notfartøjer, der fører spansk flag eller er registreret i denne medlemsstat, og de EF-operatører, der har indgået kontrakter med disse, mens forbuddene får virkning fra den 16. juni 2008 for de notfartøjer, der fører maltesisk, græsk, fransk, italiensk og cypriotisk flag eller er registreret i disse medlemsstater, og de EF-operatører, der har indgået kontrakter med dem, uden at denne forskelsbehandling er objektivt begrundet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 139/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. marts 2011 — Charles Defossez mod Christian Wiart, som kurator for SOTIMON SARL, Office national de l’emploi — fonds de fermeture d’entreprises og Centre de gestion et d’études de l’Association pour la gestion du régime de garantie des créances des salariés de Lille (CGEA), (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation (Frankrig))

(Sag C-477/09) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 80/987/EØF og 2002/74/EF - arbejdsgiverens insolvens - beskyttelse af arbejdstagere - betaling af arbejdstageres tilgodehavender - fastlæggelse af den kompetente garantiinstitution - gunstigere dækning i henhold til national lovgivning - mulighed for at kræve den gunstigste dækning)

2011/C 139/09

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Charles Defossez

Sagsøgt: Christian Wiart, som kurator for Sotimon SARL, Office national de l’emploi — fonds de fermeture d’entreprises og Centre de gestion et d’études de l’Association pour la gestion du régime de garantie des créances des salariés de Lille (CGEA)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour de cassation — fortolkning af artikel 8a i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens som ændret ved Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2002/74/EF (EFT L 270, s. 10), sammenholdt med samme direktivs artikel 9 — fastlæggelse af, hvilken garantiinstitution der er kompetent til at betale arbejdstagernes tilgodehavender — arbejdstagernes mulighed for at kræve den gunstigste dækning ved den institution, ved hvilken arbejdsgiveren har tegnet forsikring, og hvortil han har indbetalt bidrag

Konklusion

Artikel 3 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens i den affattelse, der forelå inden ændringen ved direktiv 2002/74/EF, skal fortolkes således, at med hensyn til betalingen af løntilgodehavender for en arbejdstager, som sædvanligvis har været beskæftiget i en anden medlemsstat end den, hvor arbejdsgiveren, der er erklæret insolvent inden den 8. oktober 2005, har sit hjemsted, når arbejdsgiveren ikke har etableret sig i denne anden medlemsstat og har opfyldt sin forpligtelse til at bidrage til finansieringen af garantiinstitutionen i den medlemsstat, hvor han har hjemsted, er det denne institution, der har ansvaret for at opfylde forpligtelserne i artikel 3.

Direktiv 80/987 er ikke til hinder for, at en national lovgivning foreskriver, at arbejdstageren i overensstemmelse med national ret kan fremsætte krav om dækning af løntilgodehavender hos den nationale institution — som supplement eller erstatning — i stedet for hos den institution, der blev udpeget som kompetent i henhold til direktivet, dog kun såfremt denne dækning yder en bedre beskyttelse af arbejdstageren.

(1) EUT C 37 af 13.2.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 139/7

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. marts 2011 — Tanja Borger mod Tiroler Gebietskrankenkasse (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof, Østrig)

(Sag C-516/09) (1)

(Social sikring af arbejdstagere - forordning (EØF) nr. 1408/71 - personelt anvendelsesområde - fortolkning af begrebet »arbejdstager« - ydelse til forsørgelsesberettigede børn - forlængelse af orlov uden løn)

2011/C 139/11

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tanja Borger

Sagsøgt: Tiroler Gebietskrankenkasse

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof — fortolkning af artikel 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2) — børnepasningsydelser — personligt anvendelsesområde — fortolkning af begrebet »arbejdstager« — en i Schweiz bosat person, der med sin arbejdsgiver, som er etableret i en medlemsstat, har aftalt en suspension af arbejdsforholdet efter barsel, der overstiger den suspensionsperiode på to år, som er fastsat i denne medlemsstats lovgivning

Konklusion

Status som »arbejdstager« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1606/98 af 29. juni 1998, skal tillægges en person, der befinder sig en situation som sagsøgeren i hovedsagens, i den periode, hvor den orlov uden løn, som den pågældende afholdt efter sit barns fødsel, er forlænget med seks måneder, forudsat at personen i denne periode er forsikret, eventuelt blot mod en enkelt risiko, i henhold til en tvungen eller frivillig forsikring som led i en almindelig eller særlig social sikringsordning som omhandlet i samme forordnings artikel 1, litra a). Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om denne betingelse er opfyldt i den tvist, som den er blevet forelagt.

(1) EUT C 63 af 13.3.2010.
—

det ikke desto mindre tilkommer den forelæggende ret — på baggrund af den gældende nationale lovgivning og i givet fald under hensyn til den kumulative virkning af flere arbejder og indgreb, som er blevet foretaget efter ikrafttrædelsen af dette direktiv — at efterprøve, hvorvidt denne godkendelse indgår i en godkendelsesprocedure i flere led med henblik på gennemførelse af et projekt som omhandlet i nr. 13), første led, i bilag II, sammenholdt med nr. 7) i bilag I til direktivet. Såfremt der ikke er foretaget nogen vurdering af indvirkningerne på miljøet af sådanne arbejder og indgreb i et tidligere led af godkendelsesproceduren, påhviler det den forlæggende ret at sikre direktivets effektive virkning ved at påse, at en sådan vurdering i det mindste foretages i forbindelse med udstedelsen af driftstilladelsen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 130/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. marts 2011 — Gerardo Ruiz Zambrano mod Office national de l’emploi (ONEM) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal du travail de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-34/09) (1)

(Unionsborgerskab - artikel 20 TEUF - tildeling af opholdsret i henhold til EU-retten til et mindreårigt barn i en medlemsstat, hvor barnet er statsborger, uafhængigt af, om det forudgående har udøvet sin ret til fri bevægelighed på medlemsstaternes område - tildeling under samme omstændigheder af en afledt opholdsret til en slægtning i opstigende linje, der er tredjelandsstatsborger, og som forsørger det mindreårige barn - konsekvenser af mindreårigt barns opholdsret for de krav, der skal opfyldes med hensyn til arbejdsret af den mindreåriges slægtning i opstigende linje, der er tredjelandsstatsborger)

2011/C 130/02

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal du travail de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gerardo Ruiz Zambrano

Sagsøgt: Office national de l’emploi (ONEM)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal du travail de Bruxelles — fortolkning af artikel 12, 17 og 18 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, sammenholdt med bestemmelserne i artikel 21, 24 og 34 i chartret om grundlæggende rettigheder — spørgsmål om en unionsborger kan tillægges ret til at opholde sig på den medlemsstats område, hvor vedkommende er statsborger, uafhængigt af om unionsborgeren forudgående har udøvet sin ret til fri bevægelighed — spørgsmål om en slægtning i opstigende linje, der er tredjelandsstatsborger og forsørger et mindreårigt barn, der er statsborger i en medlemsstat, under samme omstændigheder kan tillægges den afledte opholdsret, hvortil han under alle omstændigheder ville være berettiget, hvis det mindreårige barn havde udøvet sin ret til fri bevægelighed — følgevirkninger af det mindreårige barns opholdsret for krav, der i henhold til arbejdsretten stilles til den mindreåriges slægtning i opstigende linje, der er tredjelandsstatsborger

Konklusion

Artikel 20 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat for det første nægter en tredjelandsstatsborger, som forsørger sine små børn, der er unionsborgere, ophold i den medlemsstat, hvori de er bosat og er statsborgere, og for det andet nægter nævnte tredjelandsstatsborger en arbejdstilladelse, for så vidt som disse afgørelser reelt fratager de nævnte børn den effektive nydelse af kerneindholdet i de rettigheder, der er tilknyttet statussen som unionsborger.

(1) EUT C 90 af 18.4.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 130/5

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. marts 2011 — Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Nowym Sączu mod Stanisława Tomaszewska (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Najwyższy — Republikken Polen)

(Sag C-440/09) (1)

(Social sikring af vandrende arbejdstagere - artikel 45, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1408/71 - karensperiode fastsat i national lovgivning for erhvervelse af ret til arbejdsophørspension - medregning af en bidragsperiode, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat - sammenlægning - bestemmelser om beregning)

2011/C 130/09

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Nowym Sączu

Sagsøgt: Stanisława Tomaszewska

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Sąd Najwyższy — fortolkning af artikel 45, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2) og af artikel 15, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 (EFT L 74, s. 1) — metoden for beregning af ydelser — sammenlægning af bidragsperiode tilbagelagt i en anden medlemsstat og bidragsperioder i den pågældende medlemsstat før eller efter tillæg af supplerende perioder, der er foreskrevet i den nationale lovgivning, og som udgør op til en tredjedel af bidragsperioderne

Konklusion

Artikel 45, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, skal fortolkes således, at den kompetente institution i den berørte medlemsstat ved fastlæggelsen af den minimumsforsikringsperiode, der efter national lovgivning skal være tilbagelagt, for at en vandrende arbejdstager kan erhverve ret til en arbejdsophørspension, med henblik på at fastsætte den grænse, som ikke-bidragspligtige perioder ikke kan overstige i forhold til bidragsperioder, som fastsat i denne medlemsstats retsforskrifter, skal medregne alle de forsikringsperioder, som er tilbagelagt i løbet af den vandrende arbejdstagers erhvervsaktive liv, herunder dem, der er tilbagelagt i andre medlemsstater.

(1) EUT C 37 af 13.2.2010.
2)

I det omfang den virksomhed, som består i at forvalte en som den i hovedsagen omhandlede supplerende ordning for godtgørelse af udgifter til sundhedsydelser, skal kvalificeres som økonomisk, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere, skal artikel 102 TEUF og 106 TEUF fortolkes således, at de under de i hovedsagen foreliggende omstændigheder ikke er til hinder for, at de offentlige myndigheder tildeler en forsikringsinstitution en eneret til at forvalte denne ordning, uden nogen mulighed for, at virksomhederne i den berørte erhvervssektor kan fritages for at tilslutte sig ordningen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 130/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. marts 2011 — Lesoochranárske zoskupenie VLK mod Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Najvyšší súd Slovenskej republiky — Den Slovakiske Republik)

(Sag C-240/09) (1)

(Miljø - Århuskonventionen - offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet - direkte virkning)

2011/C 130/07

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Najvyšší súd Slovenskej republiky

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lesoochranárske zoskupenie VLK

Sagsøgt: Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Najvyšší súd Slovenskej republiky — fortolkning artikel 9, stk. 3, i Århuskonventionen af 25. juni 1998 om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet — denne bestemmelses umiddelbare anvendelighed (EUT L 124, s. 1) — fortolkning af begrebet »forvaltningsakt« — spørgsmålet om, hvorvidt forvaltningsakter, hvis lovlighed vedrører indvirkningen på miljøet, er omfattet

Konklusion

Artikel 9, stk. 3, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, som blev godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005, har ikke direkte virkning i medfør af EU-retten. Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret i videst muligt omfang at fortolke de processuelle regler vedrørende de betingelser, der skal være opfyldt for at iværksætte en administrativ eller retslig procedure, i overensstemmelse med såvel formålene med denne konventions artikel 9, stk. 3, som formålet om effektiv retsbeskyttelse af de rettigheder, der tillægges i henhold til EU-retten, med henblik på at gøre det muligt for en miljøbeskyttelsesorganisation, såsom Lesoochranárske zoskupenie, ved en retsinstans at anfægte en afgørelse truffet efter en administrativ procedure, som kan være i strid med Unionens miljøret.

(1) EUT C 233 af 26.9.2009.
—

har undladt at sørge for, at betingelserne i artikel 2-4 i direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 2003/35, overholdes fuldt ud i de tilfælde, hvor de irske myndigheder med ansvar for fysisk planlægning og miljøbeskyttelsesagenturet begge har beslutningskompetence vedrørende et projekt