Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende- sygeforsikring - naturalydelser leveret i en anden medlemsstat - artikel 22 i forordning nr. 1408/71 - afslag på ansøgning om tilladelse ubegrundet - den kompetente stats godtgørelse af udgifter afholdt i forbindelse med behandling i den anden medlemsstat - fastsættelse af det beløb, der skal godtgøres, efter de gældende bestemmelser i den stat, hvori behandlingen er blevet givet - fri udveksling af tjenesteydelser - pligt til at yde en supplerende godtgørelse svarende til den eventuelle forskel mellem dette beløb og det beløb, der følger af anvendelsen af de i den kompetente stat gældende bestemmelser

(EF-traktaten, art. 59 (efter ændring nu art. 49 EF); Rådets forordning nr. 1408/71, art. 22)

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende - sygeforsikring - naturalydelser leveret i en anden medlemsstat - artikel 36 i forordning nr. 1408/71 - rækkevidde - ret til fuld godtgørelse af de afholdte omkostninger - udelukket

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 36)

Sammendrag

1. Artikel 22, stk. 1, litra c), nr. i), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, skal fortolkes således, at når den kompetente institution har givet en socialt forsikret tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for dér at blive behandlet, er opholdsstedets institution forpligtet til at udrede ham naturalydelser i overensstemmelse med de regler om godtgørelse af sundhedspleje, som gælder for sidstnævnte institution, som om han var forsikret dér.

Når en socialt forsikret, der har indgivet en ansøgning om tilladelse i henhold til denne forordnings artikel 22, stk. 1, litra c), er blevet meddelt afslag af den kompetente institution, og det senere er blevet fastslået, at et sådant afslag er ubegrundet, har vedkommende ret til direkte fra den kompetente institution at få godtgjort et beløb svarende til det, som ville have været afholdt af opholdsstedets institution i overensstemmelse med den lovgivning, som gælder for sidstnævnte institution, såfremt tilladelsen var blevet forskriftsmæssigt meddelt fra begyndelsen.

Denne forordnings artikel 22, der ikke indeholder regler om en eventuel godtgørelse i henhold til de satser, der gælder i den medlemsstat, hvori vedkommende er forsikret, har hverken til følge at forhindre eller at forbyde, at denne stat yder en supplerende godtgørelse svarende til forskellen mellem den ordning med dækning af udgifter, der er foreskrevet i nævnte stats lovgivning, og den, som anvendes af opholdsmedlemsstaten, når førstnævnte er mere fordelagtig end sidstnævnte, og en sådan godtgørelse er foreskrevet i den medlemsstats lovgivning, hvori vedkommende er forsikret.

Traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) skal fortolkes således, at såfremt den godtgørelse af udgifter i forbindelse med tjenesteydelser inden for hospitalssektoren, som er leveret i en opholdsmedlemsstat, og som følger af anvendelsen af de regler, der gælder i denne stat, er lavere end den, der ville have fulgt af anvendelsen af lovgivningen i den medlemsstat, hvori vedkommende er forsikret, i tilfælde af hospitalsindlæggelse i sidstnævnte, skal den kompetente institution tildele den socialt forsikrede en supplerende godtgørelse svarende til denne forskel.

( jf. præmis 53 og domskonkl. 1 )

2. Artikel 36 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, kan ikke fortolkes således, at det fremgår af denne bestemmelse, at en socialt forsikret, der har indgivet en ansøgning om tilladelse i henhold til denne forordnings artikel 22, stk. 1, litra c), og som er blevet meddelt afslag af den kompetente institution, har ret til godtgørelse af samtlige de lægeudgifter, som han har afholdt i den medlemsstat, hvor behandlingen er blevet ydet ham, når det er fastslået, at afslaget på hans ansøgning om tilladelse var ubegrundet.

( jf. præmis 56 og domskonkl. 2 )