ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Belgien) den 1. juli 2013 — Ordre des architectes mod État belge

(Sag C-365/13)

2013/C 274/11

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ordre des architectes

Sagsøgt: État belge

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 21 og 49 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1), hvorefter medlemsstaterne er forpligtet til at anerkende de deri omhandlede uddannelsesbeviser ved at give dem samme retsvirkning på deres område som de uddannelsesbeviser, de selv udsteder, for så vidt angår adgang til og udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed, fortolkes således, at de forbyder, at en medlemsstat fastætter krav om, at en indehaver af et uddannelsesbevis for arkitekter, der er i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 46, eller af et bevis, der er omhandlet i artikel 49, stk. 1, for at kunne blive opført på Arkitektforeningens liste desuden skal opfylde betingelser om en praktisk uddannelse eller erfaring svarende til dem, der kræves for indehavere af et uddannelsesbeviser for arkitekter, der er udstedt på dens område efter opnåelsen af disse?

(1) EUT L 255, s. 22.
3)

Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende, spørges: Er de pågældende EU-retlige bestemmelser ugyldige, for så vidt som de ikke bestemmer, at restitutionen udbetales, henholdsvis at den stillede sikkerhed frigives, i et tilfælde som det foreliggende, hvor licensen er blevet anvendt en dag for tidligt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/17

Sag anlagt den 24. juli 2013 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-425/13)

2013/C 274/29

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved G. Valero Jordana og F. Castillo de la Torre, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— artikel 2, andet punktum, og afsnit A, i bilaget til Rådets afgørelse om godkendelse af åbning af forhandlinger om at forbinde EU's emissionshandelsordning med en emissionshandelsordning i Australien annulleres, eller subsidiært

— Rådets afgørelse annulleres, og den anfægtede afgørelses virkninger opretholdes, såfremt den annulleres i sin helhed, og

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Første anbringende: Tilsidesættelse af artikel 13, stk. 2, TEU, artikel 218, stk. 2-4, TEUF og 295 TEUF og princippet om institutionel ligevægt. Kommissionen har gjort gældende, at Rådet tilsidesatte artikel 218 TEUF ved unilateralt at pålægge Kommissionen en detaljeret procedure, der skaber nye beføjelser for Rådet og forpligtelser for Kommissionen, der ikke har grundlag i denne bestemmelse. Rådet har ligeledes tilsidesat artikel 13, stk. 2, TEU, sammenholdt med artikel 218, stk. 4, TEUF og princippet om institutionel ligevægt, idet Rådet har udvidet de beføjelser, som det er tillagt ved traktaterne til skade for Kommissionen og Europa-Parlamentet.

Andet anbringende: Tilsidesættelse af artikel 13, stk. 2, TEU og artikel 218 TEUF og princippet om institutionel ligevægt, idet den anfægtede afgørelse bestemmer, at Unionens detaljerede forhandlingspositioner skal fastsættes af det særlige udvalg eller Rådet. Artikel 218, stk. 4, TEUF fastsætter kun en rådgivende rolle for det særlige udvalg.
—

har foretaget en ukorrekt vurdering af søgsmålets egnethed til påkendelse i sag T-454/l0, for så vidt som det henviser til bilag VIII til forordning nr. 1580/2007 (2), navnlig ved at lægge til grund, at bilag VIII udgjorde en helhed sammen med artikel 52, stk. 2, litra a), andet afsnit, i ovennævnte forordning og ved ikke at indse, at sidstnævnte bestemmelse ikke har indebåret nogen ændring i indholdet af bilag VIII, som altid har ankerkendt EU-støtteforanstaltninger- og investeringer i visse behandlingsaktiviteter.
Retten har fortolket begrebet »varer af samme art« forkert, fordi den ved bedømmelsen af, om varerne var af samme art, heller ikke unuanceret måtte anse den enkelte vare »cigarer« for at ligne overbegrebet »artikler for rygere«.
b)

Skal denne bestemmelse fortolkes således, at den er til hinder for, at en anerkendt flygtnings opholdstilladelse kan ophæves eller afsluttes (f.eks. ved en udvisning efter national ret), hvis betingelserne i artikel 21, stk. 3, sammenholdt med stk. 2 i direktiv 2004/83/EF eller »tvingende hensyn til statens sikkerhed eller den offentlige orden« som omhandlet i artikel 24, stk. 1, første afsnit, i direktiv 2004/83/EF ikke foreligger?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 313/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Handelsgericht Wien (Østrig) den 5. august 2013 — Pez Hejduk mod EnergieAgentur.NRW GmbH

(Sag C-441/13)

2013/C 313/18

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Handelsgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pez Hejduk

Sagsøgt: EnergieAgentur.NRW GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) fortolkes således, at der i en retstvist om krænkelse af ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder, der er sket ved, at et fotografi er blevet gjort tilgængeligt på et websted, der drives fra et topdomæne i en anden medlemsstat end den, hvor rettighedshaveren har sin bopæl, kun er kompetence

— i den medlemsstat, hvor den påståede overtræder har bopæl, og

— i den eller de medlemsstater, hvortil webstedets indhold er rettet?

(1) EFT L 12, s. 1.
—

Skal artikel 5, stk. 6, i direktiv 2008/48 fortolkes således, at den er til hinder for, at fyldestgørende forklaringer til forbrugeren kun fremgår af kontraktoplysninger i kreditaftalen, uden at der udfærdiges et specifikt dokument?
2)

Retten har i den appellerede dom foretaget klare modsigelser mellem dens betragtninger og de konklusioner, den er nået frem til vedrørende den manglende lighed mellem tegnene (Retten finder, at de har flere forskelle end ligheder, men fastslår, at de ligner hinanden) og det svage eller begrænsede særpræg hos det ældre varemærke (Retten finder, at det er et svagt varemærke, men tager ikke hensyn til denne svaghed ved bedømmelsen af risikoen for forveksling).
Retten has endvidere tilsidesat de i procesreglementets fastsatte bevisregler, for så vidt som den uden belæg har opstillet formodninger i forhold til udtalelsen af varemærket »LA LlBERTAD«, og har lagt disse til grund for sin afgørelse.
1)

Skal § 5, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP og indeholdt i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 (1), fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af artikel 4, stk. 1, in fine, og artikel 4, stk. 11, i legge 3 maggio 1999, n. 124 (Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico) (lov nr. 124 af 3.5.1999 om hastebestemmelser for ansatte ved skolerne) – hvorefter årsvikarer ansættes i stillinger, »der reelt er ledige og disponible pr. 31. december«, og hvori det er bestemt, at stillingerne besættes med årsvikarer, »indtil udvælgelsesprocedurerne i forbindelse med ansættelse af fast undervisningspersonale er afsluttet« – idet denne bestemmelse tillader, at der indgås tidsbegrænsede kontrakter, uden at der angives en fast tidsplan for, hvornår udvælgelsesprøverne skal være afsluttet, og uden at omhandle retten til erstatning?
4)

Skal direktivets artikel 2 fortolkes således, at beskyttelsesområdet for varemærker for detailhandelsvirksomheders tjenesteydelser er udvidet til også at omfatte varer, som detailhandleren selv har produceret?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 313/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal de première instance de Bruxelles (Belgien) den 13. august 2013 — Belgacom SA mod Commune d’Etterbeek

(Sag C-454/13)

2013/C 313/22

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Belgacom SA

Sagsøgt: Commune d’Etterbeek

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 12 og 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) (1) fortolkes således, at de er til hinder for, at regler udstedt af en national myndighed eller et lokalt organ i budgetmæssigt øjemed indfører en afgift på infrastruktur til mobiltelekommunikation, som er opført på offentlig eller privat ejendom, og som anvendes som led i udøvelsen af aktiviteter, der er dækket af en generel tilladelse?

(1) EFT L 108, s. 21.
1)

Der er ikke foretaget en vurdering af indsigelsen om misbrug af rettigheder som generelt juridisk begreb. Retten har i den appellerede dom begået en retlig fejl, idet den ikke — i strid med Domstolens retspraksis — har taget hensyn til den omstændighed, at det generelle juridiske begreb vedrørende indsigelsen om misbrug af rettigheder, der tillader og forudsætter en vurdering af omstændighederne i det foreliggende tilfælde, ligeledes skal overholdes i Fællesskabets varemærkeret. Retten har tværtimod begrænset sig til at fastslå, at proceduren i henhold til bestemmelserne i artikel 52, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 56, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009 (1) om EF-varemærker er udtryk for actio popularis, og den har derfor ikke foretaget en vurdering af de særlige omstændigheder i det foreliggende tilfælde. Retten har i denne forbindelse set bort fra den omstændighed, at selv om lovgiver har udformet proceduren om et varemærkes ugyldighed i henhold til artikel 56, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 som actio popularis, forhindrer dette imidlertid ikke en hensyntagen til indsigelsen om misbrug af rettigheder som et generelt juridisk gældende begreb, der også skal overholdes i Fællesskabsretten. Den omstændighed, at utilbørlige begæringer udelukkes, indebærer således ikke, at der indføres en forpligtelse til at godtgøre en søgsmålsinteresse hos den person, der har fremsat begæringen om ugyldighed, og medfører derfor ikke, at handleevnen er begrænset af vedtagelsen af visse yderligere betingelser. Den omstændighed, at lovgiver har udformet proceduren om et varemærkes ugyldighed i form af en procedure efter anmodning, og det netop ikke er muligt at ex officio annullere et registreret varemærke, taler desuden for relevansen af indsigelsen om misbrug af rettigheder i henhold til artikel 56, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 313/10

Appel iværksat den 7. august 2013 af Delphi Technologies, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 6. juni 2013 i sag T-515/11 — Delphi Technologies, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

(Sag C-448/13 P)

2013/C 313/19

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Delphi Technologies, Inc. (ved Rechtsanwälte C. Albrecht og J. Heumann)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 6. juni 2013 i sag T-515/11 ophæves, den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den meddelte afslag på appellantens klage over undersøgerens afgørelse af 25. august 2010, og Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen er iværksat til prøvelse af dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Sjette Afdeling) i sag T-515/11, hvorved Harmoniseringskontoret blev frifundet i et annullationssøgsmål til prøvelse af afgørelse truffet af Andet Appelkammer om stadfæstelse af afslaget på ansøgningen om registrering som EF-varemærke af »INNOVATION FOR THE REAL WORLD«.

1) Retten tilsidesatte artikel 7, stk. 1, litra b), i varemærkeforordningen (1), idet den ikke foretog en korrekt fastlæggelse af den relevante kundekreds og dens opmærksomhedsniveau. Varerne er udelukkende rettet mod fagkyndige personer, der udviser en høj grad af opmærksomhed i forhold til salgsfremmende slogans.

2) Retten tilsidesatte endvidere artikel 7, stk. 1, litra b), i varemærkeforordningen, idet den anvendte en for streng test ved bedømmelsen af, hvorvidt det ansøgte varemærke har fornødent særpræg. Navnlig misforstod Retten de retningslinjer, der følger af nyere retspraksis, herunder særligt sag C-398/08 P, Audi mod KHIM.

3) For det tredje har Retten tilsidesat ligebehandlingsprincippet og princippet om god forvaltningsskik, der er grundlæggende principper i EU-administrationen. Den omstændighed, at Harmoniseringskontoret tidligere har registreret slogans med en identisk struktur, der indeholder ordet »INNOVATIONS«, burde have været taget i betragtning, selv om disse tidligere afgørelser ikke har bindende virkning.

Sagsøgeren gør gældende, at den anfægtede afgørelse derfor skal annulleres og at det fastslås, at sloganet »INNOVATION FOR THE REAL WORLD« har et iboende fornødent særpræg.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 313/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 26. juli 2013 — Ministero dell’Economia e delle Finanze e AAMS mod Yesmoke Tobacco

(Sag C-428/13)

2013/C 313/16

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Amministrazione Autonoma dei Monopoli di Stato (AAMS)

Sagsøgt: Yesmoke Tobacco SpA

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 8, stk. 2, i direktiv 95/59/EF (1) og artikel 7, stk. 2, i direktiv 2011/64/EU (2) — for så vidt som det heri fastsættes, at afgiftssatsen for den proportionelle punktafgift, henholdsvis værdiafgiften, ligesom beløbet for den specifikke forbrugsafgift skal (…) »være de(n) samme for alle cigaretter« — til hinder for en national lovbestemmelse, såsom artikel 39g, stk. 4, i lovdekret nr. 504 af 26. oktober 1995 (som ændret ved artikel 55, stk. 2a, litra c), i lovdekret nr. 78 af 31.5.2010, efter ændring nu lov nr. 122 af 30.7.2010), der bestemmer, at den skyldige punktafgift på cigaretter med en lavere detailsalgspris end cigaretter i den mest efterspurgte prisgruppe beløber sig til 115 % af grundbeløbet, hvilket indebærer, at der fastsættes en særlig minimumspunktafgift for cigaretter med en lavere salgspris og ikke et minimumsbeløb for punktafgiften, som finder anvendelse på samtlige prisgrupper af cigaretter, således som det er muligt i henhold til artikel 16, stk. 7, i direktiv 95/59/EF og artikel 14, stk. 2, i direktiv 2011/64/EU?

(1) Rådets direktiv 95/59/EF af 27.11.1995 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsætningsafgift (EFT L 291, s. 40).

(2) Rådets direktiv 2011/64/EU af 21.6.2011 om punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak (EUT L 176, s. 24).
3)

Såfremt spørgsmål 1) besvares bekræftende: Skal direktivets artikel 2 fortolkes således, at beskyttelsesområdet for varemærker for detailhandelsvirksomheders tjenesteydelser er udvidet til også at omfatte tjenesteydelser, som detailhandleren selv udfører?
—

Følgelig og såfremt sagen er moden til påkendelse tages følgende påstande fremsat for første instans endeligt til følge: a) annullation af den beslutning, som Eulex vedtog — hvis indhold og dato appellanten er ubekendt med — om tildeling af kontrakten »EuropeAid/131516/D/SER/XK — Helikopterstøtte til EULEX-missionen i Kosovo (PROC/272/11)« til selskabet Starlite Aviation Operations, der blev meddelt af Eulex ved skrivelse af 29. marts 2012, og af enhver anden forudgående og efterfølgende retsakt og/eller som i hvert fald har sammenhæng hermed, i særdeleshed — for så vidt det er nødvendigt — notatet 2012-DAS-0392 af 17. april 2012, hvorved Eulex ikke gav sagsøgeren aktindsigt i udbudsdokumenterne, der blev ansøgt om den 2. april 2012, b) Eulex tilpligtes at betale sagsøgeren skadeserstatning (in natura eller tilsvarende) i det omfang, det er anført i punkt 37 ff. i stævningen til Retten samt c) Eulex tilpligtes at betale sagens omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 304/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 7. august 2013 — Société Fonderie 2A mod Ministre de l’Économie et des Finances

(Sag C-446/13)

2013/C 304/12

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société Fonderie 2A

Sagsøgt: Ministre de l’Économie et des Finances

Præjudicielt spørgsmål

Skal de bestemmelser i sjette direktiv [77/388/EØF] (1), der gør det muligt at fastsætte stedet for en levering inden for Fællesskabet, føre til, at et selskabs levering af et gode til en kunde i et andet land i Den Europæiske Union efter den omarbejdning af godet, som er blevet foretaget for sælgerens regning på et forretningssted tilhørende et andet selskab, der er beliggende i kundens land, skal anses for en levering mellem sælgerens land og slutmodtagerens land eller for en levering fra omarbejdningsstedet inden for sidstnævntes land?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 147, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 304/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Schleswig-Holsteinischen Oberverwaltungsgericht (Tyskland) den 25. juli 2013 — Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein mod Dr. med. vet. Uta Wree

(Sag C-422/13)

2013/C 304/08

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Schleswig-Holsteinischen Oberverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein

Sagsøgt: Dr. med. vet. Uta Wree

Præjudiciel spørgsmål

Er der ligeledes tale om et landbrugsareal som omhandlet i artikel 34, stk. 2, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 (1), når arealet ganske vist tillige benyttes til landbrugsmæssige formål (afgræsning ved hjælp af fårehold), men imidlertid udgør afdækningslaget på et affaldsdeponeringsanlæg under efterbehandling?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT L 30, s. 16).
4)

Såfremt Domstolen besvarer andet eller tredje spørgsmål benægtende: Skal artikel 27, stk. 2, første punktum, i aftalen om Europaskolerne fortolkes således, at det deri omhandlede klagenævn har enekompetence i første og sidste instans til, når de administrative retsmidler er opbrugt, at træffe afgørelse om tvister om tidsbegrænsning af en arbejdskontrakt, som en rektor for en Europaskole indgår med en lektor, når aftalen om tidsbegrænsning først og fremmest beror på nr. 1.3 i statutten for lektorer, der er ansat efter den 31. august 1994 (»statutten for lektorerne«), hvori Det Øverste Råd har bestemt, at der indgås etårige arbejdskontrakter?
2)

En retlig fejl med hensyn til begrebet bygge- og anlægsarbejde, idet hele nettet udgør et enkelt bygge- og anlægsarbejde som omhandlet i artikel 1, litra c), i Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter (2). Den appellerede dom fraviger retspraksis i henhold til dom af 5. oktober 2000, Kommissionen mod Frankrig (sag C-16/98, Sml. I, s. 8315), idet der i den appellerede dom ses bort fra nødvendigheden af en geografisk fortsættelse af bygge- og anlægsarbejdet i sin helhed og fra deres indbyrdes afhængighed, dvs. nødvendigheden af at sammenkoble bygge- og anlægsarbejderne for at udføre tjenesteydelsen.
3)

Såfremt spørgsmål 2 besvares i overensstemmelse med andet alternativ: Ydes der kun beskyttelse af flygtninge, såfremt der ligeledes for fremtiden ikke hersker rimelig tvivl om, at det må påregnes, at der vil ske overtrædelser af humanitær folkeret, eller er det tilstrækkeligt, at asylansøgeren henviser til faktiske omstændigheder, hvorefter der i den konkrete konflikt (nødvendigvis eller sandsynligvis) forekommer sådanne forbrydelser og muligheden for, at han vil kunne blive involveret i disse, derfor ikke kan udelukkes?
1)

Skal artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2005 (1) fortolkes således, at den kompetente myndighed på afgangsstedet ved lange transporter af tamdyr af hestefamilien eller tamkvæg, -får, -geder eller -svin, hvor afgangsstedet ligger i en medlemsstat i Den Europæiske Union, men bestemmelsesstedet i et tredjeland, kun må påstemple den af organisatoren fremlagte logbog i henhold til artikel 14, stk. 1, litra c), såfremt logbogen opfylder kravene i henhold til artikel 14, stk. 1, litra a), nr. ii), for den samlede transportstrækning fra afgangssted til bestemmelsessted, dvs. også for transportafsnit, der ligger helt uden for Den Europæiske Unions fællesskabsområde?
—

Det fastslås, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 48 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 7 og 21 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (1), idet den har afslået at tildele de berettigede med bopæl i en anden medlemsstat end Den Slovakiske Republik en plejegodtgørelse, et omsorgstillæg og en godtgørelse som kompensation for de meromkostninger, der er en følge af lov nr. 447/2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 325/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 27. juni 2013 — straffesag mod Markus D.

(Sag C-358/13)

2013/C 325/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Tiltalt i straffesagen

Markus D.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, nr. 2), litra b), i direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 (1), som ændret ved direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004 (2), fortolkes således, at stoffer eller sammensætninger af stoffer i denne bestemmelses forstand, som kun påvirker — men ikke genopretter eller ændrer — de fysiologiske funktioner hos mennesker, kun skal anses for et lægemiddel, når de har en terapeutisk fordel eller i hvert fald bevirker en positiv påvirkning af kroppens funktioner? Falder stoffer eller sammensætninger af stoffer, som alene indtages på grund af deres psykoaktive virkninger, der fremkalder en rustilstand, og derved i hvert fald har en sundhedsskadelig effekt, følgelig ikke ind under direktivets lægemiddelbegreb?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6.11.2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT L 311, s.67).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31.3.2004 om ændring af direktiv 2001/83/EF (EUT L 136, s. 34).
1)

Skal artikel 56 i direktiv 2004/17/EF (1) fortolkes således, at den nationale lovgiver ikke kan bestemme, at offentlige ordregivere under elektroniske auktioner kan hindre tilbudsgiverne i at se deres respektive klassificering og buddene fra de øvrige økonomiske aktører i forbindelse med afgivelsen af det sidste bud, da disse oplysninger først vises, når auktionen er afsluttet?
2)

Såfremt det bekræftes, at der skal ske fratrækning: Gælder dette kun for så vidt angår yderligere kompensation [Schadenersatzanspruch] som omhandlet i national tysk ret eller gælder det tillige for krav om prisnedslag?
Retten har fortolket begrebet »varer af lignende art« forkert, fordi den ved bedømmelsen af, om varerne var af lignende art, heller ikke unuanceret måtte anse den enkelte vare »cigarer« for at ligne overbegrebet »artikler for rygere«.
1)

Regulerer ophavsretsdirektivets (1) artikel 4 spørgsmålet, om rettighedshaveren kan udøve sin spredningsret med hensyn til en reproduktion af et ophavsretligt beskyttet værk, som er solgt og leveret inden for EØS af rettighedshaveren eller med dennes samtykke, såfremt denne reproduktion efter at have fået sin form ændret på ny bringes i omsætning i denne form?