ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
63

Henset til samtlige ovenfor anførte betragtninger skal det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 561/2006 skal fortolkes således, at denne bestemmelse principielt ikke er til hinder for, at en vejtransportvirksomhed tildeler førerne et tillæg, der beregnes på grundlag af den besparelse, som er opnået ved et mindre brændstofforbrug på den tilbagelagte strækning. Et sådant tillæg er imidlertid i strid med forbuddet i denne bestemmelse, hvis det i stedet for udelukkende at være knyttet til brændstofbesparelser belønner en sådan besparelse i forhold til den tilbagelagte afstand og/eller den transporterede godsmængde efter regler, som tilskynder føreren til at udvise en adfærd, der udgør en fare for færdselssikkerheden, eller til at gøre sig skyldig i overtrædelser af forordning nr. 561/2006.
42

For at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar skal det bemærkes, at den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning fastsætter tærsklen for bedriftens SBP til 1,5 mio. EUR i tilfælde af, at to eller flere unge landbrugere etablerer sig på samme tid, i stedet for 1 mio. EUR i tilfælde af, at en ung landbruger etablerer sig på egen hånd eller, således som det er tilfældet i hovedsagen, med andre driftsledere, der ikke tilhører denne kategori. Den således forhøjede tærskel tager imidlertid hensyn til en objektiv forskel i situationen. To eller flere unge landbrugere, der etablerer sig som driftsledere sammen, er nemlig i princippet i stand til at producere mere end en ung landbruger, der etablerer sig på egen hånd. Dette er grunden til, at kravet om at være tilsvarende under betingelserne for adgang til etableringsstøtte mellem unge landbrugere, alt efter om de etablerer sig på egen hånd eller sammen med andre unge landbrugere, ikke tilsidesættes ved indførelsen af en sådan forhøjet tærskel.
8

Forordningens kapitel III, der har overskriften »Cabotagekørsel«, omfatter artikel 8, der fastsætter følgende: »1. Enhver transportvirksomhed, der udfører godskørsel for fremmed regning, som er indehaver af en fællesskabstilladelse, og hvis fører, såfremt denne er statsborger i et tredjeland, er i besiddelse af en førerattest, har adgang til på de betingelser, der er fastsat i dette kapitel, at udføre cabotagekørsel. 2. Transportvirksomheder, som beskrevet i stk. 1, har adgang til at udføre op til tre cabotagekørsler med samme køretøj eller, hvis der er tale om et sammenkoblet vogntog, med motorkøretøjet heri, i tilslutning til en international transport fra en anden medlemsstat eller fra et tredjeland til værtsmedlemsstaten, efter at de varer, der blev transporteret ved den indgående internationale transport, er leveret […] 3. National godskørsel, der udføres i værtsmedlemsstaten af en ikke-hjemmehørende transportvirksomhed, anses kun for at være i overensstemmelse med denne forordning, hvis transportvirksomheden kan forelægge klart bevis for den indgående internationale transport, samt bevis for hver efterfølgende cabotagekørsel, der er udført der. Et sådant bevis skal, jf. første afsnit, omfatte følgende oplysninger om hver transport: a) afsenderens navn, adresse og underskrift b) transportvirksomhedens navn, adresse og underskrift c) modtagerens navn og adresse samt – efter at varerne er leveret – modtagerens underskrift og datoen for leveringen d) sted og dato for overtagelsen af varerne samt det sted, hvor varerne skal leveres e) den almindeligt benyttede betegnelse for varerne og emballeringsmetoden samt, hvis der er tale om farligt gods, en alment anerkendt beskrivelse af varerne samt antallet af pakker og særlig mærkning og særlige numre på pakkerne f) varernes bruttovægt eller mængden af varer udtrykt på anden vis g) motorkøretøjets og påhængsvognens nummerplader. 4. Der må ikke forlanges yderligere dokumentation som godtgørelse for, at betingelserne i denne artikel er blevet opfyldt. 5. Enhver transportvirksomhed, der i etableringsmedlemsstaten efter lovgivningen i denne stat har ret til at udføre godskørsel for fremmed regning som fastsat i artikel 1, stk. 5, litra a), b) og c), har på de betingelser, der er fastsat i nærværende kapitel, alt efter det enkelte tilfælde, adgang til at udføre cabotagekørsel af samme art eller cabotagekørsel med køretøjer af samme kategori. 6. Der gælder ingen restriktioner for adgang til cabotagekørsel som led i transport som omhandlet i artikel 1, stk. 5, litra d) og e).«
5

Nævnte direktivs artikel 173 bestemmer: »1. For så vidt angår varer og ydelser, som af en afgiftspligtig person benyttes både til transaktioner, der giver ret til fradrag i medfør af artikel 168, 169 og 170, og til transaktioner, der ikke giver ret til fradrag, er fradrag kun tilladt for den forholdsmæssige andel af momsen, der kan tilskrives den førstnævnte form for transaktioner. Pro rata-satsen for fradraget beregnes i overensstemmelse med artikel 174 og 175 for samtlige transaktioner, som udføres af den afgiftspligtige person. 2. Medlemsstaterne kan træffe følgende foranstaltninger: a) give den afgiftspligtige person tilladelse til at fastsætte en pro rata-sats for hver sektor inden for sin virksomhed, såfremt der føres særskilte regnskaber for hver af disse sektorer b) påbyde den afgiftspligtige person at fastsætte en pro rata-sats for hver sektor inden for sin virksomhed og at føre særskilte regnskaber for hver af disse sektorer c) give den afgiftspligtige person tilladelse til eller pålægge ham at foretage fradraget under hensyntagen til, hvordan samtlige eller en del af varerne og ydelserne benyttes […]«
34

Dette er grunden til, at resultatet af en transaktion, som momspligtige personer ikke har oplyst over for afgiftsmyndighederne, selv om den burde have givet anledning til en fakturering i henhold til artikel 220 i direktiv 2006/112 med de angivelser, der kræves i henhold til dette direktivs artikel 226, og som blev angivet over for denne myndighed, skal anses for at indeholde den skyldige moms, således som det er tilfældet i hovedsagen, når den pågældende skatte- og afgiftsmyndighed foretager en berigtigelse.
54

Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at de betingelser for efterfølgende nedsættelse af beskatningsgrundlaget, der er fastsat i den nationale lovgivning, hvorefter de betalinger, som giver ret til en sådan nedsættelse, skal fastsættes på grundlag af retningslinjer, som denne virksomhed forud har fastsat inden for rammerne af sin forretningspolitik og gennemført i reklameøjemed, ville have den konsekvens, at alle medicinalvirksomheder, der har indgået aftaler om tilskud med den statslige sygeforsikringsinstitution, ville blive frataget muligheden for efterfølgende at nedsætte deres afgiftsgrundlag for momsen, også selv om der faktisk er sket en nedsættelse af prisen efter det tidspunkt, hvor transaktionen har fundet sted som omhandlet i momsdirektivets artikel 90, stk. 1. De nævnte betingelser kan derfor ikke anses for at falde inden for rammerne af den skønsmargen, som medlemsstaterne råder over i henhold til denne bestemmelse.
575

Hvad angår frokosten med Kongeriget Belgiens ambassadør i Frankrig, som var genstand for den tjenesterejse, der er omhandlet i linje nr. 284, bemærkes, at selv om Revisionsretten har gjort gældende, at frokosten havde privat karakter, ved at henvise til, at der bestod et venskabeligt forhold mellem denne ambassadør og Karel Pinxten, og til identiteten af de øvrige deltagere, må det konstateres, at det i mangel af enhver form for bevis, der kan give Domstolen oplysninger om formålet med den nævnte frokost, og eftersom eksistensen af et sådant forhold i sig selv under alle omstændigheder ikke er tilstrækkeligt til at udelukke, at denne frokost kunne have et arbejdsrelateret formål, ikke er godtgjort, at frokosten havde privat karakter.
103

Magnetrol International har, støttet af intervenienterne i appellen, i det væsentlige gjort gældende, at Kommissionen for at konkludere, at der forelå en støtteordning, i den omtvistede afgørelse for det første skulle have godtgjort, at de retsakter, der er opregnet i 97.-99. betragtning til denne afgørelse, pålagde beregningsmetoder, som de belgiske skattemyndigheder skulle anvende, og for det andet, at størrelsen af skattefritagelsen for overskydende fortjeneste i hvert enkelt tilfælde skulle fastsættes ved hjælp af disse metoder. For det tredje skulle Kommissionen hvad angår betingelserne for tildeling af støtten dels have godtgjort, at disse retsakter fastsatte betingelserne for, at de belgiske skattemyndigheder kunne tiltræde ansøgningerne om individuel støtte, dels at det på grundlag af disse betingelser var umuligt at afgøre, om den transaktion, som blev foreslået af ansøgeren om forhåndsafgørelse, opfyldte betingelsen om en »ny situation«.
42

Domstolen har således fundet, at den omstændighed, at der stilles en kopi af en computersoftware til rådighed via download og indgås en dertil knyttet brugerlicensaftale, som har til formål at gøre den pågældende kopi varigt anvendelig for kunderne, og at der betales en pris, der gør det muligt for indehaveren af ophavsretten at opnå et vederlag, der svarer til den økonomiske værdi af kopien af det værk, som han ejer, indebærer en overdragelse af ejendomsretten til kopien (jf. i denne retning dom af 3.7.2012, UsedSoft, C-128/11, EU:C:2012:407, præmis 45 og 46).
Direktivets artikel 24, stk. 2, har følgende ordlyd:

»Så snart som muligt efter at ansøgerne har fået tildelt international beskyttelse, udsteder medlemsstaterne til personer med subsidiær beskyttelsesstatus og deres familiemedlemmer en opholdstilladelse, som kan fornyes, som skal være gyldig i mindst ét år, og som, i tilfælde af fornyelse, skal være gyldig i mindst to år, medmindre tvingende hensyn til statens sikkerhed eller den offentlige orden tilsiger andet.«

Direktiv 2013/32/EU

Artikel 6 med overskriften »Adgang til proceduren« i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (EUT 2013, L 180, s. 60) fastsætter:

»1. Når en person indgiver en ansøgning om international beskyttelse til en myndighed, der i henhold til national ret er kompetent til at registrere sådanne ansøgninger, skal registreringen ske senest tre arbejdsdage efter, at ansøgningen er indgivet.

Indgives ansøgningen om international beskyttelse til andre myndigheder, der kan forventes at modtage sådanne ansøgninger, men som ikke er kompetente til at registrere dem i henhold til national ret, sikrer medlemsstaterne, at registreringen sker senest seks arbejdsdage efter, at ansøgningen er indgivet.

Medlemsstaterne sikrer, at de andre myndigheder, der kan forventes at modtage ansøgninger om international beskyttelse, såsom politiet, grænsevagter, indvandringsmyndigheder og ansatte ved faciliteter for frihedsberøvede, har de relevante oplysninger, og at deres ansatte modtager den nødvendige uddannelse til at kunne varetage deres opgaver og ansvarsområder og instruks om at meddele ansøgerne, hvor og hvordan ansøgninger om international beskyttelse kan indgives.

2. Medlemsstaterne sikrer, at en person, der har indgivet en ansøgning om international beskyttelse, i praksis har mulighed for at indgive den så hurtigt som muligt. Indgiver ansøgeren ikke sin ansøgning, kan medlemsstaterne anvende artikel 28 i overensstemmelse hermed.

3. Medlemsstaterne kan kræve, at ansøgninger om international beskyttelse indgives personligt og/eller et bestemt sted, jf. dog stk. 2.

4. Uanset stk. 3 betragtes en ansøgning om international beskyttelse for at være indgivet på det tidspunkt, hvor en af ansøgeren indgivet formular eller en i national ret fastsat officiel rapport er kommet den pågældende medlemsstats kompetente myndigheder i hænde.

[…]«
68

Som det fremgår af denne doms præmis 56-60, er beskyttelsesordningen mod antydning af en beskyttet oprindelsesbetegnelse som fastsat i artikel 103, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1308/2013 en objektiv beskyttelsesordning, eftersom dens anvendelse ikke kræver, at det påvises, at der foreligger forsæt eller uagtsomhed. Endvidere er den beskyttelse, der er indført ved denne bestemmelse, ikke betinget af, at det fastslås, at der består et konkurrenceforhold mellem de produkter, der er beskyttet af den registrerede betegnelse, og de produkter eller tjenesteydelser, for hvilke det omtvistede tegn anvendes, eller af, at der er risiko for forveksling for forbrugerne for så vidt angår disse produkter og/eller tjenesteydelser.
23

På denne baggrund har Naczelny Sąd Administracyjny (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er artikel 110 [TEUF] og [momsdirektivets] artikel 273 […] til hinder for en bestemmelse som [momslovens] artikel 103, stk. 5 a, […], som bestemmer, at en afgiftspligtig person ved erhvervelse af motorbrændstoffer inden for Fællesskabet, af egen drift og uden anmodning herom fra toldkontoret, er forpligtet til at beregne og indbetale afgift på kontoen tilhørende det toldkontor, der er ansvarligt for betalinger på punktafgiftsområdet: a) inden for en frist på fem dage fra den dato, på hvilken disse varer ankommer til det i aftalen om levering af punktafgiftspligtige varer fastsatte leveringssted, hvis varerne er erhvervet inden for Fællesskabet som omhandlet i [lov af 6. december 2008 om punktafgift] af en person, der er registreret som modtager under afgiftssuspensionsordningen, i overensstemmelse med bestemmelserne om punktafgift; b) senest fem dage fra datoen for indførsel af disse varer fra en anden medlemsstats område end Polen til afgiftsoplaget; c) i tilfælde af overførsel af varerne inden for Polens område – hvis varerne overføres uden for afgiftssuspensionsordningen i overensstemmelse med bestemmelserne om punktafgift? 2) Er [momsdirektivets] artikel 69 […] til hinder for en bestemmelse som momslovens artikel 103, stk. 5 a, der bestemmer, at den afgiftspligtige person i tilfælde af erhvervelse af brændstoffer inden for Fællesskabet, af egen drift og uden anmodning herom fra toldkontoret, er forpligtet til at beregne og indbetale afgift på kontoen tilhørende det toldkontor, der er ansvarligt for betalinger på punktafgiftsområdet: a) inden for en frist på fem dage fra den dato, hvor disse varer ankommer til det i aftalen om levering af punktafgiftspligtige varer fastsatte leveringssted, hvis varerne er erhvervet inden for Fællesskabet som omhandlet i lov [af 6. december 2008] om punktafgift af en person, der er registreret som modtager under afgiftssuspensionsordningen, i overensstemmelse med bestemmelserne om punktafgifter; b) senest fem dage efter datoen for indførsel af disse varer fra en anden medlemsstats område end Polen til afgiftsoplaget; c) i tilfælde af overførsel af varerne inden for Polens område – hvis varerne overføres uden for afgiftssuspensionsordningen i overensstemmelse med bestemmelserne om punktafgift såfremt disse beløb ikke anses for at udgøre acontobeløb som omhandlet i [momsdirektivets] artikel 206 […]? 3) Skal indbetaling af et acontobeløb som omhandlet i [momsdirektivets] artikel 206 […], som ikke er blevet betalt rettidigt, anses for at miste sin retlige status ved udløbet af den afgiftsperiode, der er indbetalt afgift for?«
43

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første og det andet spørgsmål besvares med, at artikel 2 i direktiv 2003/88 skal fortolkes således, at »arbejdstid« i denne bestemmelses forstand omfatter pauser, der tildeles en arbejdstager i løbet af dennes daglige arbejdstid, og hvorunder arbejdstageren skal kunne tage på udkald inden for to minutter i tilfælde af behov herfor, hvis det følger af en samlet vurdering af samtlige relevante omstændigheder, at de begrænsninger, der er pålagt denne arbejdstager i løbet af denne pause, er af en sådan art, at de objektivt set og i meget betydeligt omfang påvirker dennes mulighed for frit at råde over den tid, hvorunder dennes faglige tjenesteydelser ikke er påkrævet, og at hellige sig sine egne interesser.
5

Artikel 15 i forordning nr. 3821/85 foreskrev: »[…] 2. Førerne skal anvende diagramarkene eller førerkortene hver dag, de kører, fra det øjeblik de overtager køretøjet. Diagramarket eller førerkortet udskiftes først ved afslutningen af den daglige arbejdsperiode, medmindre det er tilladt at udskifte det på andre tidspunkter. Intet diagramark eller førerkort må benyttes ud over det tidsrum, det gælder for. […] 3. Førere skal: – sørge for, at den tid, der registreres på arket, stemmer overens med den officielle tid i det land, hvor køretøjet er registreret – betjene kontrolapparatets indstillingsanordning på en sådan måde, at følgende tider optegnes særskilt og klart: a) […] køretider b) […] »andet arbejde«: en anden aktivitet end kørsel, som defineret i artikel 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter [EFT 2002, L 80, s. 35], herunder alt arbejde udført for den samme eller en anden arbejdsgiver inden for eller uden for transportsektoren […] […] 7. a) Føreren af et køretøj, som er udstyret med et kontrolapparat i overensstemmelse med bilag I, skal på tilsynsmyndighedernes forlangende kunne forevise i) diagramarkene for den pågældende uge og de diagramark, han har brugt de forudgående 15 dage ii) førerkortet, hvis han er indehaver af et sådant, og iii) manuelle registreringer og udskrifter, der er foretaget den pågældende uge og de forudgående 15 dage, som krævet i medfør af denne forordning og forordning [nr. 561/2006]. Efter den 1. januar 2008 omfatter de perioder, der er nævnt i nr. i) og iii), dog den pågældende dag og de forudgående 28 dage. b) Føreren af et køretøj, der er udstyret med et kontrolapparat i overensstemmelse med bilag I B, skal på tilsynsmyndighedernes forlangende kunne forevise i) sit førerkort ii) alle manuelle registreringer og udskrifter, der er foretaget den pågældende uge og de forudgående 15 dage, som krævet i medfør af denne forordning og forordning [nr. 561/2006], og iii) diagramarkene for den samme periode som den, der er nævnt i nr. ii), hvis han i denne periode har ført et køretøj, som er udstyret med et kontrolapparat i overensstemmelse med bilag I. Efter den 1. januar 2008 omfatter de perioder, der er nævnt i nr. ii), dog den pågældende dag og de forudgående 28 dage. c) En dertil bemyndiget person kan kontrollere overholdelsen af forordning [nr. 561/2006] ved at analysere diagramarkene og de viste eller udskrevne data, som er registreret af kontrolapparatet eller førerkortet, eller, hvis dette ikke er muligt, ved at analysere ethvert andet dokument, der begrunder manglende overholdelse af en bestemmelse, jf. artikel 16, stk. 2 og 3. […]«
Dette direktivs artikel 58 med overskriften »Udvælgelseskriterier« har følgende ordlyd:

»1. Udvælgelseskriterier kan omhandle

a) egnethed til at udøve det pågældende erhverv

b) økonomisk og finansiel formåen

c) teknisk og faglig formåen.

De ordregivende myndigheder må kun pålægge økonomiske aktører de kriterier, der henvises til i stk. 2, 3 og 4, som krav for deltagelse. De begrænser kravene for deltagelse til de krav, der er relevante for at sikre, at ansøgeren eller tilbudsgiveren har juridisk og finansiel kapacitet samt teknisk og faglig formåen til at gennemføre den pågældende kontrakt. Alle krav skal være relaterede og stå i forhold til kontraktens genstand.

2. Hvad angår egnethed til at udøve det pågældende erhverv, kan de ordregivende myndigheder kræve, at økonomiske aktører er optaget i et fagligt register eller handelsregister i den medlemsstat, hvor de har hjemsted, jf. bilag XI, eller at de overholder alle andre krav i dette bilag.

Hvis økonomiske aktører i forbindelse med udbudsprocedurer for tjenesteydelser skal have en bestemt autorisation eller være medlem af en bestemt organisation for i deres hjemland at kunne udføre den pågældende tjenesteydelse, kan den ordregivende myndighed kræve bevis for denne autorisation eller dette medlemskab.

3. Hvad angår økonomisk og finansiel formåen, kan de ordregivende myndigheder pålægge krav, så det sikres, at de økonomiske aktører har tilstrækkelig økonomisk og finansiel kapacitet til at opfylde kontrakten. Med henblik herpå kan de ordregivende myndigheder navnlig kræve, at de økonomiske aktører har en vis minimumsårsomsætning, herunder en vis minimumsomsætning inden for det område, som kontrakten dækker. Ordregivende myndigheder kan desuden kræve, at de økonomiske aktører fremlægger oplysninger om deres årsregnskab, der viser forholdet mellem f.eks. aktiver og passiver. De kan endvidere kræve et tilstrækkeligt niveau af erhvervsansvarsforsikring.

[…]

4. Hvad angår teknisk og faglig formåen, kan de ordregivende myndigheder pålægge krav, der sikrer, at de økonomiske aktører besidder de nødvendige menneskelige og tekniske ressourcer og erfaringer til at gennemføre kontrakten i overensstemmelse med en passende kvalitetsstandard.

De ordregivende myndigheder kan især kræve, at de økonomiske aktører har tilstrækkelig erfaring, som kan vises ved passende referencer fra tidligere gennemførte kontrakter. En ordregivende myndighed kan gå ud fra, at en økonomisk aktør ikke har de krævede erhvervsevner, hvis den ordregivende myndighed har fastslået, at den økonomiske aktør har modstridende interesser, som kan påvirke kontraktens opfyldelse i negativ retning.

I forbindelse med udbudsprocedurer vedrørende leverancer, der kræver monterings- eller installationsarbejder, eller vedrørende tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder, kan de økonomiske aktørers erhvervsmæssige formåen med hensyn til at gennemføre disse tjenesteydelser, installationsarbejder eller bygge- og anlægsarbejder vurderes på grundlag af deres faglige dygtighed, effektivitet, erfaring og pålidelighed.

[…]«
115

Det bemærkes herved, at det ikke tilkommer Unionens retsinstanser at fortolke et søgsmål – hvorunder det udelukkende er den materielle rigtighed af en beslutning om vurdering af støtten som sådan, der anfægtes – som et søgsmål, der reelt må opfattes som en påstand om at beskytte de processuelle rettigheder, der tilkommer sagsøgeren ifølge artikel 108, stk. 2, TEUF, når sagsøgeren ikke udtrykkeligt har anført et anbringende til støtte for denne påstand (jf. i denne retning dom af 24.5.2011, Kommissionen mod Kronoply og Kronotex, C-83/09 P, EU:C:2011:341, præmis 55). Når en sagsøger har nedlagt påstand om annullation af en beslutning om ikke at gøre indsigelse, kritiserer sagsøgeren som det væsentlige, at Kommissionens beslutning vedrørende den pågældende støtte er blevet vedtaget, uden at Kommissionen har indledt den formelle undersøgelsesprocedure i artikel 108, stk. 2, TEUF, hvorved den har tilsidesat sagsøgerens processuelle rettigheder, selv om der forelå tvivl med hensyn til denne støttes forenelighed med det indre marked, hvorfor Kommissionen havde pligt til at indlede denne procedure. Sagsøgeren kan for at få taget sin påstand om annullation til følge påberåbe sig ethvert anbringende, der kan godtgøre, at vurderingen af de oplysninger, Kommissionen råder over, under den foreløbige undersøgelse burde have rejst en sådan tvivl. Heraf følger, at Unionens retsinstanser kan undersøge de af en sagsøger fremsatte anbringender om sagens realitet for at vurdere, om de også indebærer aspekter til støtte for et ligeledes af sagsøgeren fremsat anbringende, hvorved der udtrykkeligt hævdes at foreligge tvivl, der kunne have begrundet en indledning af den formelle undersøgelsesprocedure omhandlet i artikel 108, stk. 2, TEUF (jf. i denne retning dom af 24.5.2011, Kommissionen mod Kronoply og Kronotex, C-83/09 P, EU:C:2011:341, præmis 56 og 59).