RETTENS DOM (Anden Afdeling)

14. juli 1995

Sag T-291/94

Zudella Patricia Pimley-Smith

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — udvælgelsesprøve — udvælgelseskomiteens afgørelse om, at en ansøger ikke havde bestået den mundtlige prøve — begrundelsespligtens omfang — omfanget af Rettens prøvelse, når der ikke er sket en tilsidesættelse af procedurereglerne«

Fuldstændig gengivelse pā fransk II-637

Angående:

Påstand om annullation af en afgørelse truffet af en udvælgelseskomite for en generel udvælgelsesprøve om ikke at opføre sagsøgeren på listen over egnede ansøgere og om nødvendigt annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at tage sagsøgerens klage til følge.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren havde indgivet ansøgning i forbindelse med en almindelig udvælgelsesprøve til Kommissionen og Domstolen baseret på prøver med henblik på oprettelse af en reserveliste til ansættelse af assistenter i lønklasse B5/B4. Udvælgelsesprøven omfattede to områder, dels »bibliotek og dokumentation«, dels »arkiv«. Da ansøgningerne kun måtte vedrøre ét af disse områder, havde sagsøgeren indgivet ansøgning vedrørende området bibliotek og dokumentation.

Sagsøgeren bestod stopprøven og den skriftlige prøve, men ikke den mundtlige prøve.

Kommissionen meddelte sagsøgeren resultaterne af stopprøven og den skriftlige prøve. I begyndelsen afslog Kommissionen at meddele hende resultaterne af den mundtlige prøve. Da Kommissionen traf afgørelse om at afslå sagsøgerens klage, oplyste den imidlertid over for sagsøgeren, at hun havde opnået karakteren 19 på en skala op til 40, og at der som minimum krævedes 20 points.

Anbringendet vedrørende tilsidesættelse af vedtægtens artikel 30 og bilag III

Retten forkastede først sagsøgerens argument om, at udvælgelseskomiteen ikke havde varetaget sit hverv, idet den ikke i tilstrækkeligt omfang havde undersøgt hendes kendskab til dokumentation.

Retten bemærkede, at en udvælgelseskomite har et vidt skøn med hensyn til indholdet af prøverne, og Fællesskabets retsinstanser kun kan tilsidesætte udvælgelseskomiteens valg, såfremt dette går ud over den i meddelelsen om udvælgelsesprøven fastsatte ramme eller ikke er i overensstemmelse med formålet med den enkelte prøve eller den samlede udvælgelsesprøve. Retten fastslog, at i betragtning af, dels at det var formålet med den mundtlige prøve at gøre det muligt for udvælgelseskomiteen at foretage en mere fyldig bedømmelse af ansøgerens egnethed, dels at det fremgik af sagsøgerens ansøgning, at hun allerede havde arbejdserfaring med dokumentation, men ikke, at hun var uddannet i eller havde erfaring med biblioteksvæsen, handlede udvælgelseskomiteen ikke i den foreliggende sag i strid med sine opgaver, da den stillede sagsøgeren flere spørgsmål om biblioteksvæsen end om dokumentation (præmis 26-30).

Henvisning til: Domstolen, 24. marts 1988, sag 228/86, Goossens m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1819; Retten, 16. oktober 1990, sag T-132/89, Gallone mod Rådet, Sml. II, s. 549; Retten, 27. juni 1991, sag T-156/89, Valverde Mordt mod Domstolen, Sml. II, s. 407.

Retten forkastede derefter sagsøgerens argument om, at medlemmerne af udvælgelseskomiteen ikke havde tilstrækkelige kundskaber til at bedømme hendes kendskab til dokumentation.

Retten fastslog, at mindst tre af medlemmerne af udvælgelseskomiteen, der var til stede under den mundtlige prøve, på baggrund af uddrag af deres bedømmelsesrapporter måtte anses for at have tilstrækkelige kvalifikationer til at bedømme sagsøgerens kundskaber (præmis 35).

Endelig forkastede Retten sagsøgerens tredje argument om, at bedømmelsen af hendes spanskkundskaber var foretaget af udvælgelseskomiteens sekretær helt uafhængigt af udvælgelseskomiteen.

Efter læsning af uddragene af bedømmelsesrapporterne for medlemmerne af udvælgelseskomiteen, som Kommissionen har fremlagt, konstaterede Retten, at to af komitéens medlemmer, der var til stede under sagsøgerens mundtlige prøve, havde oplyst, at de havde en god forståelse af spansk, og at en af dem havde fulgt et kursus i sproget på det højeste niveau, der blev afholdt i institutionen. Retten fastslog derfor, at der ikke var grundlag for at betvivle, at bedømmelsen af sagsøgerens kendskab til spansk var foretaget af mindst ét medlem af komitéen (præmis 38 og 39).

Retten udtalte endvidere, at det ikke udgjorde en tilsidesættelse af reglerne om udvælgelseskomiteens arbejde, at spørgsmålene til brug for vurderingen af sagsøgerens sprogkundskaber blev valgt og stillet af udvælgelseskomiteens sekretær. Eftersom udvælgelseskomiteen - som det fremgik af Kommissionens oplysninger - havde besluttet, at efterprøvelsen af sprogkundskaberne skulle bestå i en samtale med ansøgerne, og dens spørgsmål kun havde til formål at få en samtale i gang, fandtes det ikke at kunne få afgørende betydning for bedømmelsen af sagsøgerens kundskaber, at udvælgelseskomiteen havde overladt til sin sekretær at vælge de spørgsmål, der skulle stilles (præmis 40).

Anbringendet vedrørende tilsidesættelse af forbuddet mod forskelsbehandling

Retten tog i det væsentlige stilling til, om udvælgelseskomiteen var forpligtet til forud for de mundtlige prøver at fastlægge mere præcise kriterier for bedømmelsen end dem, der fremgik af meddelelsen om udvælgelsesprøven. Retten bemærkede hertil, at udvælgelseskomiteen har et vidt skøn med hensyn til de nærmere bestemmelser for og det detaljerede indhold af prøverne i forbindelse med en udvælgelsesprøven, og fastslog, at det ikke var godtgjort, at bedømmelseskriterierne i meddelelsen om udvælgelsesprøve ikke var tilstrækkeligt detaljeret til, at komitéen lomne opstille en egnethedsliste uden risiko for forskelsbehandling af ansøgerne (præmis 48, 49 og 50).

Henvisning til: Goossens m.fl. mod Kommissionen, nævnt ovenfor.

Anbringendet om, at der skulle være anlagt et åbenbart fejlagtigt skøn

Retten bemærkede, at en udvælgelseskomite har et vidt skøn, og at Fællesskabets retsinstanser kan kun prøve skønsmæssige afgørelser for så vidt angår spørgsmålet om tilsidesættelse af de regler, der er gældende for komitéens arbejde (præmis 54).

Henvisning til: Retten, 15. juli 1993, forenede sager T-17/90, T-28/91 og T-17/92, Cámara Alloisio m.fl. mod Kommissionen, Smi. II, s. 841; Retten, 15. juni 1994, T-6/93, Pérez Jiménez mod Kommissionen, Smi. Pers. II, s. 497; Retten, 1. december 1994, sag T-46/93, Michaël-Chiou mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 929.

Retten fastslog, at eftersom det herefter fremgik af behandlingen af ovennævnte anbringender, at sagsøgeren ikke havde ført bevis for, at der var sket tilsidesættelse af de regler, der er gældende for komitéens arbejde, var spørgsmålet om rigtigheden af komitéens bedømmelse af sagsøgerens mundtlige prøve unddraget Rettens prøvelse (præmis 55).

Anbringendet vedrørende utilstrækkelig begrundelse af udvælgelseskomiteens afgørelse

Retten udtalte, at begrundelsespligten er et væsentligt princip i fællesskabsretten, som dels har til formål at gøre det muligt for retsinstansen at foretage en prøvelse af lovligheden af afgørelsen, dels at give de pågældende de nødvendige oplysninger til at bedømme, om afgørelsen er rigtig.

Henvisningtil: Retten, 8. juni 1995, sagT-583/93.P. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 433.

Retten bemærkede, at der ved vurderingen af omfanget af den begrundelsespligt, der påhviler en udvælgelseskomite, skal sondres mellem afgørelser om ikke at give en ansøger adgang til prøverne og afgørelser, hvorved udvælgelseskomiteen konstaterer, at en ansøger ikke har bestået en prøve.

En udvælgelseskomites afgørelse om ikke at give en ansøger adgang til prøverne er resultatet af anvendelsen af objektive kriterier, som er fastlagt i meddelelsen om udvælgelsesprøve, eller som udvælgelseskomiteen har truffet nærmere bestemmelse om, på ansøgningen. Med hensyn til denne type afgørelse fremgår det klart af fast retspraksis, at udvælgelseskomiteen, selv om den ved udvælgelsesprøver med et stort antal ansøgere på det første stadium blot kan meddele ansøgerne kriterierne for og resultatet af udvælgelsen, siden er forpligtet til at give de ansøgere, der anmoder derom, en individuel forklaring, hvori der angives grundene til, at de ikke har fået adgang til udvælgelsesprøverne.

Henvisning til: Domstolen, 26. november 1981, sag 195/80, Michel mod Parlamentet, Smi. s. 2861; Retten, 13. december 1990, sagT-115/89, Gonzalez Holguera mod Parlamentet, Sml. II, s. 831; Retten, 21. maj 1992, sag T-55/91, Fascillamod Parlamentet, Sml. II, s. 1757.

Retten fastslog, at en afgørelse, hvorved udvælgelseskomiteen konstaterer, at en ansøger ikke har bestået en prøve, er udtryk for en skønsmæssig afgørelse vedrørende ansøgerens præstation ved prøven. I overensstemmelse med fast retspraksis har udvælgelseskomiteen et vidt skøn ved bedømmelsen af resultaterne afprøver i forbindelse med en udvælgelsesprøve, og Fællesskabets retsinstanser kan kun prøve skønsmæssige afgørelser for så vidt angår spørgsmålet om tilsidesættelse af de regler, der er gældende for komitéens arbejde.

Henvisning til: Cámara Alloisio m.fl. mod Kommissionen, nævnt ovenfor; Pérez Jiménez mod Kommissionen, nævnt ovenfor; Michaël-Chiou, nævnt ovenfor.

Retten fastslog, at det heraf fulgte, at en udvælgelseskomite, når den begrundede, hvorfor en ansøger ikke havde bestået en prøve, ikke kunne være forpligtet til nærmere at angive, hvilke af ansøgerens svar der var fundet at være utilstrækkelige, eller til at forklare, hvorfor disse svar var fundet utilstrækkelige. Det fandtes ikke at være nødvendigt at angive en så detaljeret begrundelse, for at retsinstansen kunne foretage sin domstolsprøvelse, og således til, at ansøgeren kunne bedømme, om det var formålstjenligt at indgive klage eller eventuelt at anlægge sag. Det fandtes ikke heraf at følge, at en afgørelse, hvorved det konstateres, at en ansøger ikke har bestået en prøve, ikke i påkommende tilfælde skal begrundes i et videre omfang. En ansøger, som udtrykkeligt anmoder herom, har krav på at få en forklaring på andre forhold end den skønsmæssige afgørelse, som komitéen har truffet vedrørende hans præstation, som f.eks. på procedurens forløb.

Retten fastslog, at det i den foreliggende sag fulgte af ovenstående, at meddelelsen om, hvor mange points sagsøgeren havde opnået under den mundtlige prøve, udgjorde en tilstrækkelig begrundelse for den anfægtede beslutning.

Konklusion:

Kommissionen frifindes.