Den administrative procedure er detaljeret beskrevet i retsmøderapporten, som der henvises til. For at lette forståelsen af de efterfølgende betragtninger skal jeg dog her ganske kort gennemgå de relevante fællesskabsregler.

De for sagen relevante bestemmelser er først og fremmest indeholdt i direktiv 64/432/EØF, hvorved der oprindeligt blev foretaget en harmonisering af de veterinærpolitimæssige foranstaltninger. Ifølge artikel 9, som den anfægtede nationale foranstaltning ifølge den portugisiske regering støttes på, kan medlemsstaterne midlertidigt forbyde eller begrænse indførslen af kvæg og svin fra medlemsstater, hvor der er udbrud af en epizootisk sygdom eller en ny alvorlig og smitsom sygdom.

Harmoniseringsforanstaltningerne i direktiv 64/432/EØF er imidlertid blevet ændret ved Rådets direktiv 90/425/EØF af 26. juni 1990 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked ( 3 ). Specielt er artikel 9 i direktiv 64/432/EØF ved artikel 14 i direktiv 90/425/EØF, i hvert fald formelt, blevet erstattet med en ny artikel 9, som dog regulerer et helt andet problem. Det fremgår således heraf, at en medlemsstat, der råder over et nationalt program til bekæmpelse af smitsomme sygdomme, kan forelægge Kommissionen dette program til godkendelse, når visse betingelser er opfyldt.

Spørgsmålet om beskyttelsesforanstaltninger er derimod reguleret i artikel 10 i direktiv 90/425/EØF, hvori afsendelses- og bestemmelsesmedlemsstaternes samt Kommissionens forpligtelser med hensyn til forebyggelse og bekæmpelse af zoonoser og andre sygdomme fastlægges. Artiklen bestemmer bla., at det er Kommissionen, der, efter at Den Stående Veterinærkomité har undersøgt sagen, træffer de nødvendige foranstaltninger (stk. 4), mens bestemmelsesmedlemsstaten kun — efter at have foretaget den i direktivets artikel 5 foreskrevne kontrol — kan iværksætte de i fællesskabsbestemmelserne fastsatte forebyggende foranstaltninger (stk. 1, tredje afsnit) og i visse tilfælde beskyttelsesforanstaltninger, indtil Kommissionen, der normalt har kompetencen, har truffet foranstaltninger (stk. 1, fjerde afsnit).

Det skal tilføjes, at der i artikel 26 i direktiv 90/425/EØF fastsættes to forskellige frister for medlemsstaternes gennemførelse af direktivet: to måneder efter meddelelsen, dvs. den 27. september 1990, for artikel 10's vedkommende og senest den 31. december 1991 for de øvrige bestemmelsers vedkommende. Sidstnævnte frist er senere blevet forlænget tilden 1. juli 1992 ( 4 ).

Det er netop i henhold til artikel 10, stk. 4, i direktiv 90/425/EØF, at Kommissionen har vedtaget beslutning 91/237/EØF, der indeholder en række foranstaltninger med henblik på at undgå bekæmpelse af spredning af en ny svinesygdom, og hvorved der pålægges afsendelsesmedlemsstaterne visse forpligtelser. Ifølge artikel 2-5 er medlemsstaterne forpligtet til at destruere alle produkter, der kommer fra smitteramte bedrifter, og til ikke at sende svin fra disse bedrifter til andre medlemsstater. Yderligere bestemmes det, at Belgien, Tyskland og Nederlandene ikke må sende fedesvin fra kommuner med stor sundhedsrisiko ( 5 ).