ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Første anbringende, der er opdelt i to led, vedrører en tilsidesættelse af begrebet statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, idet Kommissionen har kvalificeret den kompensation, som blev ydet til SNCM og CNM, som statsstøtte for så vidt som det første og det fjerde kriterium, der blev fastsat af Domstolen i dom af 24. juli 2003, Altmark Trans og Regierungspräsidium Magdeburg (sag C-280/00, Sml. I, s. 7747), ikke var fuldt ud opfyldt. — Sagsøgeren har med det første led af dette anbringende anført, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter begrebet statsstøtte, idet Kommissionen ikke anser det første kriterium i Altmark-dommen for opfyldt. Det er i denne henseende sagsøgerens opfattelse: — for det første, at Kommissionen ved at sondre mellem »basistjeneste« og »supplerende tjeneste« har begået en fejl vedrørende de faktiske omstændigheder og tilsidesat den brede skønsmargin, som medlemsstaterne råder over ved definitionen af tjeneste af almindelig økonomisk interesse. — for det andet, at de tjenester, der er omfattet af aftalen om offentlig tjeneste, som er indgået mellem SNCM og CNM på den ene side og Office des Transports de la Corse og Collectivité territoriale de Corse på den anden side, samlet set udgør en tjeneste af almindelig økonomisk interesse, og at den nævnte aftale opfylder det første kriterium i Altmark-dommen. — for det tredje, at selv om der ved den nævnte tjeneste skal sondres mellem »basistjeneste« og »supplerende tjeneste«, udgør »den supplerende tjeneste« ligesom »basistjenesten« en tjeneste af almindelig økonomisk interesse, eftersom den regulære linjesøtransporttjeneste er utilstrækkelig i en situation med fri konkurrence. — Sagsøgeren har med det andet led af dette anbringende anført, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter begrebet statsstøtte, idet Kommissionen ikke anser det fjerde kriterium i Altmark-dommen for opfyldt. Det er sagsøgerens opfattelse, at proceduren for indgåelse af aftalen om offentlig tjeneste gjorde det muligt at sikre en effektiv konkurrence og dermed udvælgelsen af det bud, der er mest økonomisk fordelagtigt for samfundet.
3)

Tredje anbringende om en tilsidesættelse af artikel 9, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 for så vidt som Rådet anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved i forbindelse med anvendelsen af »reglen om lavere told« at sammenligne den dumpingmargen, der er indført i den anfægtede forordning, med den skadestærskel, der blev fastsat i den oprindelige undersøgelse i 2005, i stedet for at fastsætte en ny skadestærskel.
—

tilsidesættelse af retten til at blive hørt for så vidt angår bedømmelsen af beviserne for brug i deres helhed
Fjerde anbringende om, at DIGIT har accepteret buddet fra en anden tilbudsgiver, selv om den unormalt lave tilbudte pris skulle have ført til dets udelukkelse fra udbudsproceduren. Sagsøgeren gør i denne forbindelse gældende, at dette krav ikke kan tilsidesættes af DIGIT’s påstand om, at det undersøgte dette bud i lyset af reglerne om unormalt lave bud. En generel henvisning til gældende lovgivning kan ikke erstatte en behørig begrundelse for, hvorfor DIGIT — i lyset af dets analyse — ikke desto mindre besluttede ikke at udelukke dette bud fra udbudsproceduren.

Som subsidiært led i dette anbringende, hævder sagsøgeren, at den pris, som den anden tilbudsgiver tilbød, er urealistisk og ikke svarer til et bud, som opfylder udbudsbetingelserne. I denne forbindelse anmoder BT Retten om at udpege en uafhængig sagkyndig til at afgøre, om det omhandlede bud reelt opfylder bestemte udbudsbetingelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/22

Sag anlagt den 2. august 2013 — Photo USA Electronic Graphic mod Rådet

(Sag T-394/13)

2013/C 274/37

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Photo USA Electronic Graphic, Inc. (Beijing, Kina) (ved advokat K. Adamantopoulos)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 412/2013 af 13. maj 2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af bordservice og køkkenartikler af keramisk materiale med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 131, s. 1) annulleres, for så vidt som den pålægger sagsøgeren en antidumpingtold.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført fire anbringender.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen og Rådet (herefter »institutionerne«) anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at inkludere keramiske krus belagt med ren polyester i den produktgruppe, der var omfattet af undersøgelsen.

Med det andet anbringende gøres gældende, at institutionerne ved at gruppere belagte keramisk krus sammen med andre former for stentøj, bordservice og køkkenartikler i strid med artikel 2, stk. 10, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51) (herefter »grundforordningen«) undlod at foretage en rimelig sammenligning.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at institutionerne tilsidesatte grundforordningens artikel 3, stk. 7, idet de undlod behørigt at undersøge virkningerne på situationen for EU-erhvervsgrenen af den konkurrenceforvridende praksis, som blev undersøgt af Bundeskartellamt (den tyske konkurrencemyndighed). I denne forbindelse gør sagsøgeren gældende, at institutionerne anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at konkurrenceforvridende praksis ikke havde indvirkning på mikro- og makroøkonomiske indikatorer.

Med det fjerde anbringende gøres gældende, at institutionerne tilsidesatte grundforordningens artikel 3, stk. 2, idet de undlod at foretage en objektiv undersøgelse af situationen for EU-erhvervsgrenen. I denne forbindelse gør sagsøgeren gældende, at institutionerne anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at konkurrenceforvridende praksis ikke havde en indvirkning på mikro- og makroøkonomiske indikatorer.
1)

Første anbringende: Forkert retsgrundlag — Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har begået en retlig fejl ved afgørelsen vedrørende sagsøgerens anmodning om annullation af registreringen af »Kołocz śląski/Kołacz śląski« som beskyttet geografisk betegnelse, idet den lagde den på tidspunktet for Kommissionens afgørelse gældende nye affattelse af forordning (EU) nr. 1151/2012 (1) i stedet for den på tidspunktet for sagsøgerens anmodning gældende gamle forordning (EF) nr. 510/2006 (2) til grund for afgørelsen. Derved har Kommissionen tilsidesat princippet om »tempus regit actum«. — Sagsøgeren har endvidere anført, at anmodningen om annullation af registreringen ifølge forordning nr. 510/2006 kan antages til realitetsbehandling og er begrundet. Sagsøgeren har i denne forbindelse bl.a. anført, at der foreligger to annullationsgrunde (den omtvistede betegnelse er en artsbetegnelse som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 510/2006, og det geografiske område Schlesien er i specifikationen af registreringen blevet afgrænset fejlagtigt) i henhold til artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 510/2006, og at en anden fortolkning og anvendelse af denne bestemmelse ville krænke bagerivirksomhederne i Forbundsrepublikken Tyskland i deres grundlæggende rettigheder.
2)

Andet anbringende om en tilsidesættelse af princippet om åbenhed Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at Kommissionen ved at nægte at fremkomme med konkrete oplysninger om grundene til ophævelsen af udbudsproceduren har tilsidesat det i finansforordningens artikel 89, stk. 1, fastsatte princip om åbenhed. Sagsøgeren kunne navnlig ikke prøve, om de påberåbte grunde overhovedet forelå. Sagsøgeren har endvidere anført, at det berørte marked for udbydere af data fra satellit-telemålinger er højt specialiseret, og antallet af potentielle bydende er derfor meget begrænset, og sagsøgeren har anfægtet, at Kommissionen i forbindelse med sin afgørelse om at ophæve udbudsproceduren ikke tilkendegav, at det kunne komme på tale at ophæve proceduren, hvis der ikke blev opnået et vist antal bydende.
—

Inden for rammerne af dette anbringende har sagsøgeren anført, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter væsentlige formforskrifter. Sagsøgeren har i den forbindelse anført, at kravene til begrundelsespligten efter artikel 296, stk. 2, TEUF og under hensyntagen til artikel 41, stk. 2, litra c), i Den Europæiske Unions charter for grundlæggende rettigheder skal sættes højt, og at Den Europæiske Centralbanks begrundelse i den anfægtede afgørelse ikke opfylder de krav, som Den Europæiske Unions Domstol har fastsat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/43

Sag anlagt den 28. juni 2013 — Out of the blue mod KHIM — Dubois et al. (FUNNY BANDS)

(Sag T-344/13)

2013/C 260/77

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Out of the blue KG (Lilienthal, Tyskland) (ved advokaterne G. Hasselblatt og D. Kipping)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Frédéric Dubois et al. (Lasne, Belgien)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 4. april 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 542/2012-2) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

— Såfremt Frédéric Dubois et al. indtræder i dette søgsmål som intervenient, tilpligtes selskabet at bære sin egne omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Frédéric Dubois et al.

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærke der indeholder ordbestanddelene »FUNNY BANDS« for varer og tjenesteydelser i klasse 14, 17 og 35 — EF-varemærkeansøgning nr. 9350794

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Out of the blue KG

Det påberåbte varemærke eller tegn: Tysk ikke-registreret mærke »FUNNY BANDS« for adskellige varer, tjenesteydelser og aktiviteter

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Rådets forordning nr. 207/2009.
1)

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl (urigtig fortolkning af bestemmelserne i artikel 13 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (1)) samt et åbenbart urigtigt skøn (urigtig konklusion om, at den nationale procedure i Nederlandene kan sidestilles med, at en national konkurrencemyndighed har behandlet sagen).
—

Afgørelse truffet den 29. april 2013 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 571/2012-5) annulleres, for så vidt som den tillod registrering af varemærket ANGIPAX for farmaceutiske og veterinære produkter og præparater til brug for sundhedsbeskyttelse og lægebehandling, afsvampningsmidler, diætetiske præparater til medicinsk brug, desinfektionsmidler, kirurgiske plastre og forbindsstoffer, materiale til tandplombering, præparater til udryddelse af skadedyr, næringsmidler til spædbørn, og
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/214/EU af 2. maj 2013 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (meddelt under nummer C(2013) 2436) (1) annulleres for så vidt som den udelukker udgifter afholdt af de af Republikken Polen godkendte betalingsorganer på hhv. 8 292 783,94 EUR og 71 610 559,39 EUR fra EU-finansiering.
—

Det fastslås, at Kommissionens forordning (EU) nr. 348/2013 af 17. april 2013 om ændring af bilag XIV til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) (EUT L 108, s. 1) er delvis ulovlig, eftersom den er baseret på et åbenbart fejlskøn og tilsidesætter artikel 58, stk. 2, i REACH, proportionalitetsprincippet og retten til at forsvare sig (herunder princippet om god forvaltningsskik og princippet om, at videnskabelig rådgivning skal være kompetent).
—

Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder sagsøgerens omkostninger i sagen for Retten, og dennes nødvendige omkostninger i sagen for appelkammeret.
—

Principalt omgøres afgørelse truffet den 29. maj 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 1215/2011-4, således at klagen indgivet af sagsøgerne til appelkammeret anses for velbegrundet, og sagsøgernes indsigelse dermed tages til følge.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/36

Sag anlagt den 24. juni 2013 — Borghezio mod Parlamentet

(Sag T-336/13)

2013/C 252/61

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Mario Borghezio (Torino, Italien) (ved advokat H. Laquay)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøgeren medhold, og som følge heraf annulleres Europa-Parlamentets afgørelse, der er vedtaget i form af en erklæring fra formanden for Europa-Parlamentet på plenarmødet den 10. juni 2013, hvorefter sagsøgeren fra den 3. juni 2013 har sæde som »løsgænger« og dermed fra denne dato er ekskluderet fra den politiske gruppe »Gruppen for Europæisk Frihed og Demokrati«.

— Sagens omkostninger fastsættes efter gældende ret.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet — foruden den omstændighed, at afgørelsen om, at sagsøgeren har sæde som løsgænger medfører juridiske konsekvenser, eftersom den fratager sagsøgeren muligheden for at udøve sit parlamentariske mandat på de samme betingelser som medlemmer, der tilhører en politisk gruppe — påberåbt sig to anbringender vedrørende realiteten. Sagsøgeren har anført, at Parlamentet har en forpligtelse til at efterprøve, at en politisk gruppes vedtægter eller et almindeligt retligt princip ikke groft og åbenbart tilsidesættes.

1) Første anbringende om en grov og indlysende tilsidesættelse af den politiske gruppe »Gruppen for Europæisk Frihed og Demokratis« vedtægter, eftersom afgørelsen om at ekskludere sagsøgeren blev truffet før denne gruppes næste møde i strid med, hvad der fremgår af gruppens vedtægter.
1)

Første anbringende om, at sagsøgte tilsidesatte udbudsbetingelserne, artikel 89, stk. 1 og artikel 100, stk. 1, i finansforordningen nr. 1605/2002 (1) (artikel 102, stk. 1, og artikel 113, stk. 1, i finansforordningen nr. 966/2012), især principperne om gennemsigtighed, lighed og ikke-forskelsbehandling, idet, a) nogle meddelte bedømmelsesregler ikke blev anvendt, b) nogle meddelte bedømmelsesregler var forkerte og andre ikke-meddelte bedømmelsesregler blev anvendt i stedet, og c) metoden for den tekniske bedømmelse ikke blev meddelt forud for afgivelsen af tilbuddene.
2)

Urigtig, fejlagtig og ulogisk fortolkning og anvendelse: — af begrebet »ansøgning« i artikel 90 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union. — af vedtægtens artikel 91, og en ubegrundet og ulogisk fravigelse af den dertil knyttede retspraksis. — af begrebet »forpligtelse«, for en EU-institution, til at iværksætte foranstaltninger til opfyldelse af en dom afsagt af EU’s retsinstanser.
1)

Med det første anbringende gør sagsøgeren gældende, at ECHA retsstridigt har overskredet sine beføjelser, der begrænser sig til gennemførelse af proceduren til kontrol af, at den sagsøgende virksomhed har ret til den reducerede takst, som er forbeholdt SMV’er, idet ECHA dels har sat sig i Kommissionens sted ved at træffe afgørelse vedrørende denne ret, dels vilkårligt har anvendt materielle kriterier med henblik på at fastslå, om sagsøgeren havde retlig status af SMV, der går videre end de kriterier, som Kommissionen har fastsat i forordning (EF) nr. 340/2008 (1). Beføjelsen til at træffe afgørelse vedrørende retten til den reducerede takst, som er forbeholdt SMV’er, forudsætter således en bedømmelse af, om kriterierne i henstilling 2003/361/EF om fællesskabsfinansiering af SMV’er finder anvendelse på den registrerede virksomhed med hensyn til dennes størrelse — en bedømmelse, som det ikke tilkommer ECHA’s sekretariat, men alene Kommissionen at foretage, eftersom der hverken i REACH-forordningen eller Kommissionens gennemførelsesforordninger findes noget ad hoc-begreb. Med hensyn til at fastslå den retlige status af SMV er det desuden udtrykkeligt fastsat i Kommissionens forordning (EF) nr. 340/2008, at underkriterierne i henstilling 2003/361/EF vedrørende kapitalandele i andre virksomheder udelukkende finder anvendelse på virksomheder, der ikke har hjemsted i Den Europæiske Union. Heraf følger modsætningsvis, at disse kriterier ikke kan anvendes ved bedømmelsen af størrelsen af en virksomhed, der har hjemsted i Unionen, med henblik på at efterprøve, om denne virksomhed har ret til den reducerede takst.
4)

Med det fjerde anbringende gøres gældende, at der er foretaget et åbenbart urigtigt skøn, idet Kommissionen har lagt til grund, at en umiddelbar ikrafttrædelse af den anfægtede forordning er begrundet »for at undgå divergens med den nuværende markedssituation, undgå markedsspekulationer og sikre en effektiv forvaltning«. Sagsøgeren har anført, at denne begrundelse, der genfindes i enslydende affattelse i de foregående forordninger, i særlig grad ikke er tilpasset det foreliggende tilfælde, da den pludselige ophævelse af eksportrestitutionerne uden et varsel, der kunne have muliggjort en tilpasning af de erhvervsdrivendes økonomiske model, tværtimod risikerer at føre til en forstyrrelse af det indre marked.
—

Afgørelse truffet den 27. maj 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 720/2012-4) annulleres for så vidt angår afvisningen af ansøgningen om EF-varemærket »Milkoshake For Active People« for varer i klasse 5, 29, 30 og 32.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/23

Sag anlagt den 31. juli 2013 — Miettinen mod Rådet

(Sag T-395/13)

2013/C 274/38

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Samuli Miettinen (Espoo, Finand) (ved advokaterne O. Brouwer og E. Raedts)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse af 21. maj 2013 om afslag på adgang til dokument nr. 12979/12 i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43), som meddelt i skrivelse af 21. maj 2013 til sagsøgeren med reference »06/c/02/1 3« (herefter »den anfægtede afgørelse«) samt Rådets fornyede afslag af 23. maj 2013, annulleres.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger i henhold til artikel 87 i Rettens procesreglement, herunder eventuelle intervenienters sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.

Med det første anbringende gøres det gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 4, stk. 2, andet led, og artikel 4, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 1049/2001, idet den anfægtede afgørelse er baseret på en fejlagtig fortolkning og anvendelse af de nævnte bestemmelser, der henholdsvis vedrører beskyttelse af retlige procedurer og juridisk rådgivning og beskyttelse af den igangværende beslutningsproces.

For det første har Rådet ikke godtgjort, at aktindsigt i dokument nr. 12979/12 indskrænker dets juridiske tjenestes evne til at forsvare Rådet i fremtidige retssager og undergraver lovgivningsprocessen.

For det andet har Rådet ikke godtgjort, at dokument nr. 12979/12 er særligt følsomt og/eller har et bredt anvendelsesområde, der gør det muligt at se bort fra formodningen om aktindsigt i juridiske udtalelser i en retlig kontekst.

For det tredje er Rådets skadesteori rent hypotetisk. Den er faktisk og retligt ubegrundet, da indholdet af rådgivningen i dokument nr. 12979/12 allerede var offentligt tilgængeligt, da den anfægtede afgørelse blev truffet, og

For det fjerde har Rådet ikke anvendt kriteriet om den mere tungtvejende offentlige interesse ved påberåbelsen af artikel 4, stk. 3, første afsnit, idet den alene overvejede de formodede risici for sin beslutningsproces i forbindelse med aktindsigt og ikke de positive virkninger af en sådan aktindsigt, bl.a. beslutningsprocessens legitimitet, og har ikke anvendt kriteriet ved påberåbelsen af artikel 4, stk. 2, andet led.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF, idet Rådet ikke har opfyldt sin pligt til at begrunde den anfægtede afgørelse tilstrækkeligt og passende.
—

Afgørelse truffet den 21. september 2011 af annullationsafdelingen ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (nr. 4204 C) i den affattelse, der fremgår af afgørelse truffet den 13. maj 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1981/2011-4), annulleres.
—

En række kommissionsforordninger, som stiller rørsukkerraffinaderier konkurrencemæssigt ringere, nemlig (i) forordning nr. 505/2013 (1) og nr. 629/2013 (2) om ekstraordinære foranstaltninger med hensyn til at bringe sukker og isoglucose uden for kvoten i omsætning på EU’s marked med nedsat overskudsafgift i produktionsåret 2012/13; (ii) forordning nr. 574/2013 (3) og nr. 677/2013 (4) om fastsættelse af en tildelingskoefficient for disponible mængder af sukker uden for kvoten, der skal sælges på EU’s marked med nedsat overskudsafgift; og (iii) forordning nr. 460/2013 (5) om den minimumstold for sukker, der skal fastsættes for den 3. dellicitation og nr. 542/2013 (6) om den minimumstold for sukker, der skal fastsættes for den 4. dellicitation, annulleres; ulovlighedsindsigelsen i medfør af artikel 277 TEUF antages til realitetsbehandling og tages til følge vedrørende forordning nr. 36/2013 (7) om en løbende licitation for produktionsåret 2012/13 for import af sukker under KN-kode 1701 14 10 og 1701 99 10 til nedsat toldsats.
3)

Tredje anbringende om et åbenbart urigtigt skøn Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, idet den indledte den formelle undersøgelsesprocedure, uden at der bestod en begrundet tvivl som omhandlet i artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 659/1999 (2) og retspraksis. Kommissionen har endvidere set bort fra den foreløbige karakter af en beslutning i henhold til artikel 6 i forordning nr. 659/1999, idet den til trods for, at der stadig var udestående spørgsmål, lagde sig fast på et standpunkt med hensyn til, om der foreligger statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF.
2)

Andet anbringende vedrører den omstændighed, at Rådet med urette fastslog, at sagsøgeren ikke var samarbejdsvillig, og at et sådant manglende samarbejde begrundede til et afslag på fritagelse, idet: — sagsøgeren gjorde sit yderste for at samarbejde; — konklusionen om det manglende samarbejde savner begrundelse; — Rådets konklusion om manglende samarbejde udgør en begrundelsesmangel; — Rådet tog ikke hensyn til de supplerende oplysninger, som sagsøgeren fremlagde.