De sager, hvori jeg i dag skal fremsætte forslag til afgørelse, vedrører betingelserne for tilbagebetaling af de byggelån, som Kommissionen har ydet tjenestemænd ved Fællesskaberne, nærmere betegnet retsvirkningerne på tilbagebetalingsordningen af Rådets forordninger nr. 3085 og 3086 af 21. december 1978.

Lag mig minde om, at Rådet ved beslutning af 2. marts 1970 om anvendelse af de midler i EKSF's regnskab, der står til rådighed på kontoen »pensionsfond« blandt andet bestemte, at som led i en byggepolitik over for tjenestemændene kunne 40 % af de nævnte beløb anvendes til byggelån. På dette grundlag fastsatte Kommissionen den 17. juni 1971 de fornødne gennemførelsesbestemmelser, der blev offentliggjort i Personaleposten nr. 170 bis af 8. juli 1971. Den bestemmelse, der navnlig har betydning for nærværende tvister, er artikel 9, der vedrører spørgsmålet om den valuta, de som lån ydede beløb skal udbetales i. I den oprindelige affattelse af bestemmelsen hed det: »De i denne bestemmelse omhandlede lån lyder på belgiske francs. De modsvarende udbetalinger foretages i det lands valuta, hvor den finansierede ejendom ligger, og på grundlag af den på betalingstidspunktet gældende vekselkurs«. Ved beslutning af 25. juli 1975 ændrede Kommissionen den første del af bestemmelsen, idet den traf afgørelse om, at lånene ikke alene lyder på, men også »udbetales i belgiske francs«, og den ændrede bestemmelsens anden del til følgende: »De i artikel 7, stk. 2, nævnte indeholdelser og udbetalinger foretages i belgiske francs; det samme gælder enhver tilbagebetaling fra låntager til Kommissionen«. I artikel 7, stk. 2, bestemmes det navnlig, at Kommissionen i henhold til låneaftalerne »... i tjenestemandens vederlag [kan indeholde] de forfaldne renter og afdrag«.

I den nævnte beslutning fra Kommissionen af 25. juli 1975 bestemmes det i artikel 2, stk. 1, a): »Låntagere, som har fået udbetalt lånet i det lands valuta, hvor ejendommen ligger, til en anden kurs end den gennemsnitskurs, der var gældende for den pågældende valuta på valutabørsen i Bruxelles på udbetalingsdagen, kan ... anmode om en nedsættelse af gældens hovedstol, i det omfang de har lidt et økonomisk tab som følge af, at tilbagebetalingen sker i belgiske francs«. I det følgende afsnit b) fastlægges de kriterier, der skal lægges til grund ved fastsættelsen af den nye (nedsatte) hovedstol, og i afsnit c) bestemmes det i henhold til den nye affattelse af artikel 9, at »alle tilbagebetalinger, der foretages efter beslutningen om nedsættelse af gælden, skal foretages i belgiske francs«.

Den nye ordning med hensyn til valutaen, der blev indført i kraft af ændringen af artikel 9, blev ikke straks gennemført fuldt ud. I begyndelsen nøjedes Kommissionen med at træffe afgørelse vedrørende anmodningerne om nedsættelse af hovedstolen, uden at den ændrede det beløb, der blev indeholdt som tilbagebetaling. I 1977 blev det meddelt personalet (ved cirkulæreskrivelse, der blev offentliggjort i »Meddelelser fra administrationen« fra Kommissionen nr. 134 af 24. januar s.a.), at indeholdelserne med henblik på tilbagebetaling af gælden ville blive beregnet »på grundlag af den ajourførte kurs«; tjenestemændene kunne dog anmode om, at indeholdelserne fandt sted til de parikurser, der var anmeldt til Den internationale Valutafond, »i overensstemmelse med gennemførelsesbestemmelserne til artikel 17 i bilag VII til vedtægten«. På den måde blev det muligt at benytte sig af de oprindelige kurser helt frem til den 1. april 1979, det vil sige frem til det tidspunkt, hvor de nævnte forordninger nr. 3085 og 3086/78 trådte i kraft.

Jeg har allerede haft lejlighed til at beskæftige mig indgående med indholdet af disse forordninger i mit forslag til afgørelse af 14. maj 1981 i sagerne 153/79, Bowden mil. (Sml. 1981, s. 1512). I denne forbindelse skal jeg blot henvise til, at forordning nr. 3085 ændrede bestemmelserne i tjenestemandsvedtægten vedrørende de valutakurser, der skal anvendes i forbindelse med vedtægten på den måde, at de af Den internationale Valutafond vedtagne pariteter blev opgivet, og at der som grundlag for beregningen af vederlag udbetalt i en anden valuta end belgiske francs skulle benyttes de vekselkurser, der anvendes ved gennemførelsen af Fællesskabernes budget den 1. juli 1978. Med forordning nr. 3086 skete der en tilpasning af justeringskoefficienterne for vederlag og pensioner til tjenestemænd med henblik på at harmonisere dem i forhold til de nye valutakurser. Som bekendt indebar opretholdelsen af de tidligere IMF-pariteter en atypisk anvendelse af justeringskoefficienterne med det formål at imødegå den uligevægt, der siden 1965 havde bestået mellem disse pariteter, og det virkelige forhold mellem valutaerne som følge af den hurtigere værdiforringelse i visse europæiske lande. Efter indførelsen af et system med reelle pariteter måtte justeringskoefficienterne for de pågældende lande nedsættes, for at de igen kunne opfylde deres oprindelige funktion med at regulere de forskellige leveomkostningsniveauer.

For de tjenestemænd, der gjorde tjeneste i medlemsstater med en svag valuta, og hvis vederlag udbetales i denne valuta, og som desuden havde fået udbetalt byggelån, var virkningerne af forordningerne nr. 3085 og 3086 ugunstige. Tilbagebetalingerne på lånene i form af indeholdelser i vederlaget skete — som allerede nævnt — helt frem til den 1. april 1979 på grundlag af valutakurserne fra 1965. Fra den 1. april 1979 blev de nævnte indeholdelser foretaget under hensyntagen til de ajourførte kurser; indeholdelserne er således blevet langt højere.

Hvor stor ændringen er, viser sig, hvis man som eksempel tager en tjenestemand, der — ligesom sagsøgerne — gør tjeneste i Italien, og som i 1972 fik udbetalt et byggelån på 500000 BFR. På det tidspunkt blev modværdien i italienske lire udbetalt på grundlag af den kurs, der var anmeldt til Den internationale Valutafond, og hvorefter 12,50 italienske lire svarede til 1 belgisk franc (tjenestemanden modtog således 6250000 lire), og de månedlige indeholdelser til tilbagebetaling af lånet blev oprindeligt beregnet på grundlag af vederlaget (i belgiske francs) forhøjet med justeringskoefficienten for Italien, der var på over 100 som kompensation for den fiktive kurs; desuden blev hver indeholdelse i vederlaget i italienske lire beregnet på grundlag af en kurs på 12,50. Efter at forordningerne nr. 3085 og 3086 var trådt i kraft, skete indeholdelserne i vederlagene i belgiske francs, som blev nedsat under anvendelse af justeringskoefficienten for Italien (der er faldet til under 100 efter genindførelsen af de faktiske valutakurser), og dette har reduceret vederlagene i italienske lire betydeligt, eftersom kursen mellem den belgiske franc og den italienske lire er omkring den dobbelte af den tidligere kurs.