Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - faelles markedsordning - raatobak - praemieordning - den for praemiebeloebet gaeldende landbrugsomregningskurs - fastlaeggelse - indfoerelse ved forordning nr. 3477/93 af et tidspunkt knyttet til tobakkens hoestaar - overgangsordning vedtaget senere end begyndelsestidspunktet for forordningens anvendelse - lovligt

[EF-traktaten, art. 39, stk. 1, litra c), og art. 190; Raadets forordning nr. 2075/92, art. 27, og nr. 3813/92, art. 12, litra c), og art. 13; Kommissionens forordning nr. 3477/93, art. 1 og 5]

Sammendrag

I henhold til artikel 1 i forordning nr. 3477/93 om landbrugsomregningskurserne for tobak, der blev vedtaget den 17. december 1993, og som skulle finde anvendelse fra den 1. juli 1993, anvendes som kurs for omregning til national valuta af praemien for tobak i blade og af praemieforskuddet ikke laengere den kurs, der var gaeldende paa det tidspunkt, hvor tobakken forlod kontrolstedet, men i stedet, afhaengigt af tidspunktet for leverancen, kursen den 1. august i hoestaaret eller kursen den 1. januar det foelgende aar. Kommissionen har ikke ved samtidig hermed i forordningens artikel 5 at fastsaette bestemmelse om, at omregningskursen for saa vidt angaar tobak af hoest fra foer 1993-hoesten, som forlader kontrollen den 1. juli 1993 eller senere, skal vaere kursen den 1. juli 1993, tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, princippet om forbud mod tilbagevirkende gyldighed eller princippet om ligebehandling af de erhvervsdrivende i Faellesskabet, ligesom Kommissionen ikke derved har begaaet magtfordrejning. Kommissionen har heller ikke tilsidesat bestemmelsen i traktatens artikel 39, stk. 1, litra c), vedroerende maalsaetningen om en stabilisering af markederne, og den har overholdt den i artikel 12, litra c), i forordning nr. 3813/92 fastlagte forvaltningskomitéprocedure og opfyldt begrundelsespligten i henhold til traktatens artikel 190.

Hvad naermere angaar princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kan den naevnte bestemmelse, der ophaevede en ordning, hvorefter forarbejdningsvirksomhederne inden for en vis periode efter hoesten selv kunne vaelge tidspunktet for den udloesende begivenhed - naar henses til, at de erhvervsdrivende ikke kan paaberaabe sig en velerhvervet ret til bevarelse af en fordel, som for de paagaeldende virksomheder er resultatet af indfoerelsen af en faelles markedsordning, og som de har haft fordel af paa et givet tidspunkt - ikke vaere udtryk for en tilsidesaettelse af dette princip, saa meget mindre i betragtning af, at bestemmelsen har karakter af en overgangsordning, hvis formaal har vaeret at forhindre den mangel paa kohaerens, der ville vaere blevet resultatet af en samtidig anvendelse af de tidligere og de nye agromonetaere bestemmelser.

Hvad for det andet angaar princippet om forbud mod tilbagevirkende gyldighed gaelder det, at selv om retssikkerhedsprincippet i almindelighed forbyder, at en faellesskabsretsakt gives gyldighed fra et tidspunkt, der ligger foer aktens offentliggoerelse, kan dette rent undtagelsesvis tillades, naar det tilstraebte formaal fordrer det, og naar de beroertes berettigede forventning respekteres behoerigt.

For det foerste var den 1. juli 1993 herved en skaeringsdato for saa vel den ved forordning nr. 2075/92 indfoerte nye markedsordning, i henhold til hvilken praemien herefter var bestemt til tobaksavlerne, som for anvendelsen af den nye agromonetaere ordning, der blev indfoert ved forordning nr. 3813/92, hvorfor det maa anses for fuldt ud retmaessigt, at det i konsekvens heraf - og idet det tilstraebte formaal fordrede dette - ogsaa i overgangsbestemmelsen i artikel 5 blev fastsat, at de tidligere agromonetaere bestemmelser angaaende den tidligere praemieordning kun skulle finde anvendelse indtil dette tidspunkt. For det andet var forarbejdningsvirksomhederne som foelge af den tidligere offentliggoerelse af de paagaeldende bestemmelser bekendt med datoens betydning, idet saavel artikel 27 i forordning nr. 2075/92 som artikel 13 i forordning nr. 3813/92 indeholdt hjemmel til at traeffe bestemmelse om overgangsforanstaltninger, og forarbejdningsvirksomhederne kunne saa meget mindre med rette forvente, at de fortsat kunne drage fordel af de tidligere bestemmelser, naar henses til, at disse var udtryk fra fravigelser af den agromonetaere ordnings principper og ikke var oekonomisk begrundede, idet forarbejdningsvirksomhederne allerede havde faaet udbetalt forskuddet paa det samlede praemiebeloeb paa det tidspunkt, hvor tobakken blev anbragt under kontrol, og idet bestemmelserne tilskyndede virksomhederne til i hoejere grad at lade det tidspunkt, hvor tobakken forlod kontrolstederne, afhaenge af ecuens omregningskurs end af forholdene paa markedet for tobak.

Hvad angaar ligebehandlingsprincippet medfoerte det manglende sammenfald foer vedtagelsen af forordning nr. 3477/93 mellem henholdsvis tidspunktet for udbetalingen af forskuddet paa det samlede praemiebeloeb og det tidspunkt, hvor retten til praemien opstod, at de erhvervsdrivende i medlemsstater med en svag valuta blev stillet bedre end de erhvervsdrivende i medlemsstater med en staerk valuta, idet de drog fordel af den med en vaerdiforringelse af den nationale valuta forbundne forskel mellem praemiebeloebet udtrykt i denne valuta og det beloeb, forskuddet paa praemien androg, saaledes at forordningens artikel 5 indebar en retablering af ligebehandlingen af de erhvervsdrivende i Faellesskabet ved en ophaevelse af de oekonomisk set ubegrundede fordele, som visse erhvervsdrivende havde som foelge af reglerne om fastsaettelse af tidspunkterne for de udloesende begivenheder, der var afgoerende for, hvilke omregningskurser der skulle finde anvendelse.

Hvad endelig angaar spoergsmaalet om forvaltningskomitéproceduren godkendte forvaltningskomitéen trods modstand fra visse delegationer allerede den 11. juni 1993 et udkast til forordning, hvorefter den 1. juli 1993 skulle vaere tidspunktet for den udloesende begivenhed for saa vidt angaar hoester foer 1993-hoesten. Den omstaendighed, at Kommissionen foer vedtagelsen af forordningen forsoegte at naa frem til en kompromisloesning, som kunne tiltraedes af de delegationer, der havde afslaaet at godkende udkastet, kan ikke opfattes saaledes, at Kommissionen forudsaetningsvis trak udkastet tilbage med den foelge, at spoergsmaalet skulle forelaegges forvaltningskomitéen paa ny. Noget saadant kunne heller ikke foelge af hverken det forhold, at forordningen blev givet tilbagevirkende gyldighed - hvilket skyldtes dens forsinkede vedtagelse - af opretholdelsen af den fastsatte dato - der ikke forvoldte de erhvervsdrivende nogen skade i form af en nedsaettelse af det oppebaarne praemiebeloeb, idet de erhvervsdrivende angiveligt kunne have imoedegaaet denne nedsaettelse, saafremt de havde haft kendskab til den paagaeldende ordning nogle maaneder tidligere - eller af tilfoejelsen til en af betragtningerne i forhold til det oprindelige udkast, da denne blot uddybede og praeciserede den begrundelse for saa vidt angaar vilkaarene for tobak af hoest fra foer 1993-hoesten, som allerede var angivet i det oprindelige udkast, uden at der herved skete en aendring af indholdet af den vedtagne beslutning.