Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser

(Art. 234 EF)

2. Konkurrence – fællesskabsregler – overtrædelser – tilregnelse

(Art. 81, stk. 1, EF)

Sammendrag

1. Det følger hverken af ordlyden af artikel 234 EF eller af formålet med den ved denne artikel indførte procedure, at traktatens ophavsmænd har villet frakende Domstolen kompetence med hensyn til de anmodninger om præjudiciel afgørelse, der angår en fællesskabsretlig bestemmelse i det særlige tilfælde, hvor en medlemsstats lovgivning henviser til indholdet af denne bestemmelse for at fastlægge de bestemmelser, der finder anvendelse på en rent intern situation i denne stat.

Såfremt den i national ret valgte regulering af rent interne forhold er tilpasset fællesskabsretten, er det nemlig afgjort i Fællesskabets interesse, at bestemmelser eller begreber, der er hentet fra fællesskabsretten, fortolkes ensartet, uanset de vilkår, hvorunder de skal anvendes, således at senere fortolkningsuoverensstemmelser undgås.

(jf. præmis 21 og 22)

2. Når en enhed, som udøver økonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmåde, overtræder konkurrencereglerne, påhviler det den ifølge princippet om personligt ansvar at stå til regnskab for overtrædelsen. En enhed, som ikke er ophavsmand til overtrædelsen, kan alligevel pålægges sanktioner for denne under visse omstændigheder. Dette tilfælde omfatter den situation, hvor den enhed, som har begået overtrædelsen, retligt eller økonomisk er ophørt med at eksistere. Henset til målet om at straffe konkurrencestridig adfærd og om at hindre gentagelse heraf ved hjælp af afskrækkende sanktioner har desuden en ændring af en enheds retlige eller organisatoriske karakter – når enheden har overtrådt konkurrencereglerne – ikke nødvendigvis den virkning, at der opstår en ny virksomhed, der er fritaget for ansvar for den tidligere virksomheds konkurrencestridige adfærd, såfremt de to virksomheder er identiske i økonomisk henseende. Det er herved uden betydning, hvilken retlig form den enhed, som har begået overtrædelsen, og dennes efterfølger har, ligesom det er uden betydning, om en overførsel af aktiviteter ikke besluttes af private, men af lovgivere med henblik på en privatisering.

I et tilfælde, hvor en enheds økonomiske aktiviteter på det marked, der er berørt af en overtrædelse af konkurrencereglerne, er blevet videreført af en anden enhed, kan denne enhed i forbindelse med den konkrete overtrædelsesprocedure betragtes som økonomisk efterfølger til den første enhed, selv om denne fortsat eksisterer som økonomisk aktør på andre markeder. I dette tilfælde er det forhold, at den første enhed ikke er en juridisk person, ikke et forhold, som kan berettige, at enhedens efterfølger pålægges sanktion for den første enheds overtrædelse, hvorimod det kan være berettiget at pålægge en sanktion på grund af, at de to enheder sorterer under samme offentlige myndighed. Når to enheder udgør samme økonomiske enhed, er den omstændighed, at den enhed, som har begået overtrædelsen, endnu eksisterer, nemlig ikke i sig selv til hinder for, at den enhed, som har overtaget de økonomiske aktiviteter, pålægges en sanktion. En sådan sanktionsfastsættelse er navnlig berettiget, når de pågældende enheder kontrolleres af den samme person og, henset til de tætte bånd, som forener dem på det økonomiske og organisatoriske plan, i alt væsentligt har fulgt de samme kommercielle instrukser.

Når en adfærd, som udgør én overtrædelse af konkurrencereglerne, er blevet begået af en enhed og derefter videreført indtil overtrædelsens ophør af en anden enhed, som efterfulgte den første, der ikke er ophørt med at eksistere, kan denne anden enhed, såfremt enhederne sorterer under samme offentlige myndighed, derfor pålægges en sanktion for overtrædelsen i sin helhed, hvis det er godtgjort, at disse to enheder har været underlagt denne myndigheds kontrol.

(jf. præmis 38-49 og 52 samt domskonkl.)