EU-retten, navnlig artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning, der dels betinger fritagelsen for betalingen af afgiften for privatkopiering for producenter og importører af apparater og medier til en brug, der klart er forskellig fra privatkopiering, af, at der indgås aftaler mellem en enhed, der har et retligt monopol på repræsentationen af interesserne for ophavsmænd til værker, og de personer, der skal betale kompensationen, eller deres brancheorganisationer, dels fastsætter, at tilbagebetalingen af en sådan afgift, når den er blevet betalt uretmæssigt, kun kan kræves af den endelige bruger af de nævnte apparater og medier.

En finansieringsordning for den rimelige kompensation er nemlig kun forenelig med kravene til en »rimelig balance« som omhandlet i 31. betragtning til direktiv 2001/29 mellem på den ene side rettighederne og interesserne for ophavsmænd, der modtager den rimelige kompensation, og på den anden side rettighederne og interesserne for brugerne af beskyttede frembringelser, hvis de pågældende apparater og medier til reproduktion kan tænkes anvendt til privatkopiering og dermed forvolde skade for ophavsmanden til det beskyttede værk. Desuden skal de undtagelser, der er fastsat i artikel 5 i direktiv 2001/29, anvendes under hensyntagen til ligebehandlingsprincippet, der er et grundlæggende princip i EU-retten, som er fastslået i artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og som kræver, at ensartede situationer ikke må behandles forskelligt, og at forskellige situationer ikke må behandles ens, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet. Medlemsstaterne kan derfor ikke fastsætte bestemmelser om rimelig kompensation, der indfører en uberettiget ulige behandling mellem forskellige kategorier af erhvervsdrivende, der markedsfører sammenlignelige varer, som er omfattet af undtagelsen for privatkopiering, eller mellem forskellige kategorier af brugere af beskyttede frembringelser. Dette gælder for så vidt angår en national ordning, som ikke fastsætter en generelt anvendelig bestemmelse, der fritager de producenter og importører, som godtgør, at apparaterne og medierne er blevet erhvervet af andre end fysiske personer til formål, der er klart forskellige fra formålet om fremstilling af kopier til privat brug, for betalingen af afgiften for privatkopiering, og som begrænser sig til at fastsætte en indsatsforpligtelse for en privat enhed, idet sidstnævnte kun har en forpligtelse til at fremme indgåelsen af aftaleprotokoller med de personer, der skal betale afgiften for privatkopiering. Det følger heraf, at producenter og importører, der befinder sig i ensartede situationer, kan blive behandlet forskelligt, alt efter om de har indgået en aftaleprotokol med denne enhed eller ikke. Eftersom indgåelsen af sådanne protokoller er overladt til fri forhandling mellem på den ene side den nævnte enhed og på den anden side de personer, der er forpligtet til at betale den rimelige kompensation, eller deres brancheorganisationer, skal det desuden lægges til grund, at det, selv hvis sådanne protokoller indgås med alle de personer, der kan gøre en fritagelse for opkrævningen af afgiften for privatkopiering gældende, ikke garanteres, at de producenter og importører, der befinder sig i ensartede situationer, behandles identisk, idet ordlyden af sådanne aftaler er resultatet af en privatretlig forhandling.

Som det følger af 31. betragtning til direktiv 2001/29, skal der opretholdes en rimelig balance mellem rettighedshaverne og brugerne af de beskyttede frembringelser. En ordning for rimelig kompensation skal derfor indeholde mekanismer, herunder betalingsmekanismer, der har til formål at udligne enhver form for overkompensation til skade for den ene eller den anden type brugere, der ikke er forenelig med det krav, der er anført i nævnte betragtning. I denne henseende kan en sådan ret til tilbagebetaling ikke anses for at være effektiv, eftersom den ikke er åben for fysiske personer, selv når disse erhverver apparater og medier til formål, der klart er forskellige fra formålet om fremstilling af kopier til privat brug.

(jf. præmis 29, 42, 44, 45, 47, 49 og 54-56 samt domskonkl.)