ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Kan det af det EU-retlige »ækvivalensprincip« ved gennemførelsen af EU-retten vedrørende en procedureordning, hvori de almindelige domstole, der skal træffe afgørelse vedrørende sagens realitet, ganske vist også skal efterprøve, om love er i strid med forfatningen, men ikke har kompetence til generelt at ophæve love, idet dette blev forbeholdt en forfatningsdomstol, der er organiseret på en særlig måde, udledes, at de almindelige domstole i de tilfælde, hvor en lov er i strid med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »charteret«), under proceduren også skal henvende sig til forfatningsdomstolen med henblik på generel ophævelse af loven og ikke blot kan undlade at anvende loven i det konkrete tilfælde?
4)

Kan klausulen om grundlæggende retsprincipper i forordningens artikel 34, stk. 1, fortolkes således, at anerkendelsen af en retsafgørelse, hvorved der er iværksat foreløbige og sikrende retsmidler, er i strid med de grundlæggende retsprincipper (ordre public) i en medlemsstat, 1) hvis det primære grundlag for iværksættelsen af de foreløbige og sikrende retsmidler er det påstævnte beløbs anseelige størrelse, uden at der er foretaget en rimelig og begrundet beregning heraf, og 2) hvis anerkendelsen og fuldbyrdelsen af den pågældende retsafgørelse kan påføre de sagsøgte parter et tab, som sagsøgeren — et selskab, der er erklæret konkurs — ikke har mulighed for at erstatte i tilfælde af, at erstatningssøgsmålet forkastes, hvilket kan have indvirkning på de økonomiske interesser hos den stat, hvori der anmodes om anerkendelse, hvorved statens sikkerhed således bringes i fare, henset til at Republikken Letland ejer 100 % af aktierne i Lidosta Rīga og 52,6 % af aktierne i AS Air Baltic Corporation?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 226/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 21. maj 2013 — Elcogás, S.A. mod Administración del Estado e Iberdrola, S.A.

(Sag C-275/13)

(2013/C 226/04)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Elcogás, S.A.

Sagsøgt: Administración del Estado e Iberdrola, S.A.

Præjudicielt spørgsmål

Gør fortolkningen af artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt Den Europæiske Unions Domstols praksis (især i dommene i sag C-379/98 (1) og sag C-206/06 (2)) det muligt at anse de årlige beløb, der tildeles selskabet Elcogás som af ejer af et individuelt elproduktionsanlæg i medfør af de ekstraordinære levedygtighedsplaner, som Ministerrådet har vedtaget til fordel for dette selskab, som »statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler«, når opkrævningen af de nævnte beløb sker over posten »elsystemets faste omkostninger«, som betales af samtlige brugere og overføres til virksomheder i elsektoren ved hjælp af på hinanden følgende afregninger, der foretages af det nationale energiudvalg i overensstemmelse med de forud fastlagte retlige kriterier og uden skønsbeføjelse?

(1) Sml. I 2001, s. 2099.

(2) Sml. I 2008, s. 5497.
3)

Såfremt Domstolen finder, at der i EU gælder et forbud mod forskelsbehandling på grund af fedme på arbejdsmarkedet generelt eller særligt for en offentlig arbejdsgiver, skal vurderingen af, om der er handlet i strid med et eventuelt forbud mod forskelsbehandling på grund af fedme, i givet fald ske i henhold til den delte bevisbyrde, således at en effektiv gennemførelse af forbuddet i de tilfælde, hvor denne forskelsbehandling godtgøres, kræver, at bevisbyrden pålægges indklagede/sagsøgte arbejdsgiver, jf. præmis 18 til præamblen i Rådets Direktiv 97/80/EF af 15. december 1997 om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn (1)?
For at det kan fastslås, at en anmodning om betaling af bidrag fra en strukturfond til aktioner fastsat i en foranstaltning ikke kan behandles, fordi der verserer en overtrædelsesprocedure, skal der være en specifik og ikke generel forbindelse mellem overtrædelsen og foranstaltningen, og Kommissionen skal godtgøre, at der foreligger konkret fare for, at man ved at finansiere foranstaltningen ender med at finansiere overtrædelsen. I modsætning til hvad Retten har fundet, er det ikke tilstrækkeligt, at der blot er en »tilstrækkeligt direkte forbindelse«, der ikke på anden måde er kvalificeret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/17

Appel iværksat den 27. maj 2013 af Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S og Koppers UK Ltd til prøvelse af Rettens dom (Syvende Udvidede Afdeling) af 7. marts 2013 i sag T-95/10, Cindu Chemicals BV m.fl. mod Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)

(Sag C-289/13 P)

2013/C 252/25

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S og Koppers UK Ltd (ved avocat K. Van Maldegem)

De andre parter i appelsagen: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) og Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom i sag T-95/10 ophæves.

— Det Europæiske Kemikalieagenturs (herefter »ECHA«) afgørelse ED/68/2009 (herefter »den anfægtede afgørelse«), der identificerer anthracenolie (lavt indhold) som et stof, der skal optages på kandidatlisten i overensstemmelse med artikel 59 i forordning (EF) nr. 1907/2006 (»REACH«) (1), annulleres.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på realitetsbehandling af appellanternes annullationssøgsmål.

— Det Europæiske Kemikalieagentur tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger (herunder sagsomkostningerne ved Retten).

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har gjort gældende, at Retten tilsidesatte fællesskabsretten ved ikke at tage deres påstand om delvis annullation af den anfægtede afgørelse til følge. Appellanterne har navnlig gjort gældende, at Retten begik en række fejl i sin fortolkning af de bestemmelser, der fandt anvendelse på appellanternes situation. Dette resulterede i, at Retten begik flere retlige fejl, navnlig:

— idet den fandt, at sagen vedrørte faktuelle forhold af videnskabelig og teknisk kompliceret karakter, og at identifikationen af anthracenolie (lavt indhold) som værende persistent, bioakkumulerende og toksisk (herefter »PBT«) samt meget persistent og meget bioakkumulerende (herefter »vPvB«) på grundlag af dets bestanddele i en koncentration på mindst 0,1 % ikke var åbenbart fejlagtig,

— at bestanddelene ikke skal identificeres individuelt som havende PBT- eller vPvB-egenskaber ved en særskilt afgørelse fra ECHA på grundlag af en tilbundsgående undersøgelse med dette formål,

— at REACH’s artikel 59, stk. 3, og bilag XV til REACH ikke blev tilsidesat, fordi oplysninger om alternative stoffer ikke var blevet medtaget i bilag XV-dossieret, og

— at ligebehandlingsprincippet ikke blev tilsidesat.

Af disse grunde nedlægger appellanterne påstand om, at Rettens dom i sag T-95/10 ophæves, og at den anfægtede afgørelse annulleres.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF, EUT L 396, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen (Belgien) den 7. juni 2013 — Openbaar Ministerie mod Edgard Jan De Clercq m.fl.

(Sag C-315/13)

2013/C 252/32

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Openbaar Ministerie

Sagsøgte: Edgard Jan De Clercq m.fl.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 56 TEUF og 57 TEUF (tidligere EF-traktatens artikel 49 og 50) og artikel 3, stk. 1 og 10, i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EFT 1997 L 18, s. 1), alene eller læst i sammenhæng med artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT L 376, s. 36), fortolkes således, at de er til hinder for artikel 141 i Programmawet (I) af 27. december 2006 — hvorefter den, hos hvem eller for hvem der direkte eller via underentreprenører udføres arbejde af udstationerede arbejdstagere eller praktikanter, er pålagt en forpligtelse til forud for påbegyndelsen af disse personers beskæftigelse til Rijksdienst voor Sociale Zekerheid elektronisk (eller såfremt dette er umuligt ved fax eller brev) at fremsende oplysninger til identifikation af de personer, der ikke er i stand til at fremlægge det modtagelsesbevis, der er udstedt til deres arbejdsgiver i anledning af dennes forudgående anmeldelse — sammenholdt med artikel 157 i Programmawet (I) af 27. december 2006 og artikel 183, stk. 1, nr. 1, i Sociaal strafwetboek, hvorefter der gælder en strafferetlig sanktion ved forpligtelsens tilsidesættelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Centrale Raad van Beroep (Nederlandene) den 7. juni 2013 — O. Tümer mod Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

(Sag C-311/13)

2013/C 252/31

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Centrale Raad van Beroep

Parter i hovedsagen

Sagsøger: O. Tümer

Sagsøgt: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Præjudicielt spørgsmål

Skal insolvensdirektivet (1), herunder dets artikel 2, 3 og 4, henset til dette direktivs hjemmel i EF-traktatens 137, stk. 2 (nu artikel 153, stk. 2, TEUF), fortolkes således, at det er til hinder for en national ordning som den, der følger af WW’s artikel 3, stk. 3, og artikel 61, hvorefter en udlænding, der er statsborger i et tredjeland, og som ikke har lovligt ophold i Nederlandene, jf. artikel 8, litra a)-e) og l), i Vw 2000, ikke betragtes som arbejdstager, heller ikke i det tilfælde, hvor udlændingen som appellanten har ansøgt om en insolvensydelse og efter civilretlige regler må betragtes som arbejdstager og opfylder de øvrige betingelser for tilkendelse af denne ydelse?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/94/EF af 22.10.2008 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (kodificeret udgave) (EUT L 283, s. 36).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākās tiesas Senāts (Letland) den 25. juni 2013 — Antonio Gramsci Shipping Corp. m.fl. mod Aivars Lembergs

(Sag C-350/13)

2013/C 252/36

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākās tiesas Senāts

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Antonio Gramsci Shipping Corp., Apollo Holdings Corp., Arctic Seal Shipping Co. Ltd, Atlantic Leader Shipping Co. Ltd, Cape Wind Trading Co. Ltd, Clipstone Navigation SA, Dawnlight Shipping Co. Ltd, Dzons Rids Shipping Co., Faroship Navigation Co. Ltd, Gaida Shipping Co., Gevostar Shipping Co. Ltd, Hose Marti Shipping Co., Imanta Shipping Co. Ltd, Kemeri Navigation Co., Klements Gotvalds Shipping Co., Latgale Shipping Co. Ltd, Limetree Shipping Co. Ltd, Majori Shipping Co. Ltd, Noella Marītime Co. Ltd, Razna Shipping Co., Sagewood Trading Inc., Samburga Shipping Co. Ltd, Saturn Trading Co., Taganroga Shipping Co., Talava Shipping Co. Ltd, Tangent Shipping Co. Ltd, Viktorio Shipping Co., Wilcox Holding Ltd, Zemgale Shipping Co. Ltd og Zoja Shipping Co. Ltd

Sagsøgt: Aivars Lembergs

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal Bruxelles I-forordningens (1) artikel 34, nr. 1), fortolkes således, at en tilsidesættelse af rettigheder, der tilkommer personer, som ikke er parter i hovedsagen, inden for rammerne af en sag om anerkendelse af en udenlandsk retsafgørelse kan udgøre en grund til at anvende klausulen om grundlæggende retsprincipper i den nævnte artikel 34, nr. 1), og afslå at anerkende den udenlandske afgørelse, for så vidt som den berører personer, som ikke er parter i hovedsagen?

2) Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 47 i [Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder] da fortolkes således, at principperne om en retfærdig rettergang, som er forankret heri, tillader, at der i en sag vedrørende iværksættelse af foreløbige, sikrende retsmidler foretages en begrænsning af de ejendomsrettigheder, der tilkommer en person, som ikke har været part i sagen, når det er foreskrevet, at enhver, som berøres af afgørelsen om foreløbige, sikrende retsmidler, til enhver tid har ret til at indgive begæring til retten om ændring eller ophævelse af afgørelsen, og at det overlades til sagsøgerne at forkynde afgørelsen for de berørte personer?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgien) den 4. juni 2013 — LVP NV mod Belgische Staat

(Sag C-306/13)

2013/C 252/30

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: LVP NV

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Er Rådets forordning (EF) nr. 1964/2005 om toldsatser for bananer (EUT L 316 af 2.12.2005, s. 1), således som den blev anvendt af Den Europæiske Union i perioden mellem den 1. januar 2006 til 15. december 2009, i strid med artikel I, artikel XIII, stk. 1, artikel XIII, stk. 2, litra d), artikel XXVIII og/eller nogen anden artikel i GATT 1994 hver for sig eller i sammenhæng, fordi der ved denne forordning i strid med de af EF forhandlede indrømmelser for bananer blev fastsat en toldsats på 176 EUR/ton for bananer (KN-kode 0803 00 19), før der var færdigforhandlet en ny aftale inden for rammerne af WTO?
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, litra a), i Rådets direktiv 1999/31/EF (1) sammenholdt med artikel 1, stk. 1, i direktiv 1999/31/EF samt artikel 4 og 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF (2) og artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/98/EF, idet en del af det husholdningsaffald, der bliver afleveret på deponeringsanlægget SubATO Rom, herunder deponeringsanlæggene Malgrotta og SubATO Latina, ikke gennemgår en proces, der omfatter en egnet sortering af de forskellige affaldsbestanddele og en stabilisering af de organiske bestanddele, og at der i Lazio ikke er skabt noget integreret og fyldestgørende net af anlæg for affaldshåndtering under iagttagelse af de bedste egnede og tilgængelige teknikker.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/17

Appel iværksat den 27. maj 2013 af Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S og Koppers UK Ltd til prøvelse af Rettens dom (Syvende Udvidede Afdeling) af 7. marts 2013 i sag T-96/10, Rütgers Germany GmbH m.fl. mod Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)

(Sag C-290/13 P)

2013/C 252/26

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S og Koppers UK Ltd (ved avocat K. Van Maldegem)

Den anden part i appelsagen: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom i sag T-96/10 ophæves.

— Det Europæiske Kemikalieagenturs (herefter »ECHA«) afgørelse ED/68/2009 (herefter »den anfægtede afgørelse«), der identificerer anthracenolie (masse) som et stof, der skal optages på kandidatlisten i overensstemmelse med artikel 59 i forordning (EF) nr. 1907/2006 (»REACH«) (1), annulleres.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på realitetsbehandling af appellanternes annullationssøgsmål.

— Det Europæiske Kemikalieagentur tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger (herunder sagsomkostningerne ved Retten).

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har gjort gældende, at Retten tilsidesatte fællesskabsretten ved ikke at tage deres påstand om delvis annullation af den anfægtede afgørelse til følge. Appellanterne har navnlig gjort gældende, at Retten begik en række fejl i sin fortolkning af de bestemmelser, der fandt anvendelse på appellanternes situation. Dette resulterede i, at Retten begik flere retlige fejl, navnlig:

— idet den fandt, at sagen vedrørte faktuelle forhold af videnskabelig og teknisk kompliceret karakter, og at identifikationen af anthracenolie (masse) som værende persistent, bioakkumulerende og toksisk (herefter »PBT«) samt meget persistent og meget bioakkumulerende (herefter »vPvB«) på grundlag af dets bestanddele i en koncentration på mindst 0,1 % ikke var åbenbart fejlagtig,

— at bestanddelene ikke skal identificeres individuelt som havende PBT- eller vPvB-egenskaber ved en særskilt afgørelse fra ECHA på grundlag af en tilbundsgående undersøgelse med dette formål,

— at REACH’s artikel 59, stk. 3, og bilag XV til REACH ikke blev tilsidesat, fordi oplysninger om alternative stoffer ikke var blevet medtaget i bilag XV-dossieret, og

— at ligebehandlingsprincippet ikke blev tilsidesat.

Af disse grunde nedlægger appellanterne påstand om, at Rettens dom i sag T-96/10 ophæves, og at den anfægtede afgørelse annulleres.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF, EUT L 396, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/15

Appel iværksat den 27. maj 2013 af Bilbaína de Alquitranes, SA, Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV og Rütgers Poland Sp. z o.o. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Udvidede Afdeling) den 7. marts 2013 i sag T-93/10, Bilbaína de Alquitranes m.fl. mod Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)

(Sag C-287/13 P)

2013/C 252/23

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Bilbaína de Alquitranes, SA, Cindu Chemicals BV, Deza, a.s., Industrial Química del Nalón, SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV og Rütgers Poland Sp. z o.o. (ved avocat K. Van Maldegem)

Den anden part i appelsagen: Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom i sag T-93/10 ophæves.

— Det Europæiske Kemikalieagenturs afgørelse ED/68/2009 (»den anfægtede afgørelse«), der identificerer beg, kultjære-, højtemperaturs-; tjærebeg, CAS-nr. 65996-93-2 (»CTPHT«) som et stof, der skal optages på kandidatlisten i overensstemmelse med artikel 59 i forordning (EF) nr. 1907/2006 (»REACH«) (1), annulleres.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på realitetsbehandling af appellanternes annullationssøgsmål.

— Det Europæiske Kemikalieagentur tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger (herunder sagsomkostningerne ved Retten).

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne gør gældende, at Retten overtrådte fællesskabsretten ved ikke at tage deres påstand om delvis annullation af den anfægtede afgørelse til følge. Appellanterne har navnlig gjort gældende, at Retten begik en række fejl i sin fortolkning af de bestemmelser, der fandt anvendelse på appellanternes situation. Dette resulterede i, at Retten begik nogle retlige fejl, navnlig:

— idet den fandt, at sagen vedrørte faktuelle forhold af videnskabelig og teknisk kompliceret karakter, og at identifikationen af CTPHT som PBT og vPvB på grundlag af dets bestanddele i en koncentration på mindst 0,1 % ikke var åbenbart fejlagtig,

— at CTPHT-bestanddelene ikke skal identificeres individuelt som havende PBT- eller vPvB-egenskaber ved en særskilt afgørelse fra ECHA på grundlag af en tilbundsgående undersøgelse med dette formål og

— at ligebehandlingsprincippet ikke blev tilsidesat.

Af disse grunde nedlægger appellanterne påstand om, at Rettens dom i sag T-93/10 ophæves, og at den anfægtede afgørelse annulleres.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT L 396, s. 1).
—

artikel 8, stk. 1, artikel 8, stk. 2, artikel 8, stk. 4 og artikel 8, stk. 5, i forordning (EF) nr. 207/2009 (2). Artikel 6a i Pariserkonventionen. Ved bedømmelsen af risikoen for forveksling mellem EF-varemærkeansøgning nr. 3 478 311»Caffé KIMBO & design« og den ældre spanske registrering nr. 291 655 for BIMBO, som begge er registreret som omfattende varer i klasse 30, blev det ældre varemærke ikke taget i betragtning som et velkendt varemærke, men som et vitterlig kendt varemærke. Sagsøgeren godtgjorde, at BIMBO er et velkendt varemærke med henvisning til Rettens dom af 14. december 2012, sag T-357/11, som fastslår, at BIMBO er et velkendt varemærke. Både som et vitterlig kendt og som et velkendt varemærke, viser sammenligningen af varerne en forhøjet risiko for forveksling, som ikke blev taget i betragtning, idet Retten anså dem for tilstrækkelig forskellige til at undgå forveksling mellem varer af samme art, oprindelse, fra samme bestemmelsessted og fra samme salgskanaler. En mere præcis sammenligning burde have fastslået, at der foreligger en forhøjet risiko for forveksling og burde derfor have ført til en afvisning af alle varer i klasse 30, herunder mest nærliggende afvisning af »mel, konfekturevarer, spiseis, gær og bagepulver«. Både som et vitterlig kendt og som et velkendt varemærke viser sammenligning af tegnene en forhøjet risiko for forveksling. BIMBO har godtgjort en mærkebevidsthed på 92 % og en markedsandel på 60 %, og fortjener særlig beskyttelse. Varemærkeansøgning nr. 3 478 311»Caffé KIMBO & design« skulle derfor have været afvist i dets helhed for varer i klasse 30. Registrering af varemærkeansøgning nr. 3 478 311»Caffé KIMBO & design« medfører en utilbørlig udnyttelse af varemærkets særpræg eller renommé og skader eller vil skade dette særpræg eller renommé.
—

Republikken Bulgarien har ikke opfyldt sine forpligtelser i henhold til konkurrencedirektivets artikel 2, stk. 2, og artikel 4, stk. 2, tilladelsesdirektivets artikel 7, stk. 3, og rammedirektivets artikel 9, stk. 1, hvorefter tildeling af radiofrekvenser til elektroniske kommunikationstjenester skal ske på grundlag af objektive, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og forholdsmæssige kriterier. Republikken Bulgarien har fastsat kriterier for deltagelse i procedurer om tildeling af radiofrekvenser til digital jordbaseret transmission, som ikke stod i et rimeligt forhold til de forfulgte mål. Ved opstilling af kriterier for tildeling af radiofrekvenser til digital jordbaseret transmission, der ikke var forholdsmæssige, og som dermed kunne afholde en række virksomheder fra at deltage i disse procedurer, har Republikken Bulgarien tilsidesat sin forpligtelse i henhold til konkurrencedirektivets artikel 2, stk. 2, til at sikre, at enhver virksomhed får ret til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester.