Domstolens Dom (Femte Afdeling) af 18. december 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien. - Traktatbrud - Manglende gennemførelse af direktiv 92/49/EØF - Direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring. - Sag C-361/95.



Samling af Afgørelser 1997 side I-07351



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Traktatbrudssoegsmaal - Domstolens proevelse af soegsmaalsgrundlaget - relevante forhold - forholdene ved udloebet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist

(EF-traktaten, art. 169)

2 Institutionernes retsakter - direktiver - medlemsstaternes gennemfoerelse - gennemfoerelse af et direktiv uden lovgivningsvirksomhed - ikke tilladt i tilfaelde af en udtrykkelig bestemmelse om henvisning til direktivet

(EF-traktaten, art. 189, stk. 3)

Sammendrag

3 Under en sag anlagt i henhold til traktatens artikel 169 skal spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, efter fast retspraksis vurderes paa baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udloebet af fristen i den begrundede udtalelse, og aendringer af forholdene i tiden derefter kan ikke tages i betragtning af Domstolen.

4 Naar direktivet udtrykkeligt paalaegger medlemsstaterne at sikre, at bestemmelserne til gennemfoerelse af direktivet indeholder en henvisning til direktivet, eller at bestemmelserne ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning, er det noedvendigt at vedtage en positiv gennemfoerelsesforanstaltning.

Parter

I sag C-361/95,

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Dimitrios Gouloussis og Blanca Vilá Costa, national tjenestemand, som midlertidigt er udstationeret ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoeger,

mod

Kongeriget Spanien ved direktoer Alberto José Navarro González, Direktoratet for EF-spoergsmaal, og statens advokat, Rosario Silva de Lapuerta, Sekretariatet for EF-ret, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Spaniens Ambassade, 4-6, boulevard E. Servais,

sagsoegt,

hvori der er nedlagt paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser efter EF-traktaten, principalt da det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget og sat de love og administrative bestemmelser i kraft, som er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 92/49/EOEF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedroerende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om aendring af direktiv 73/239/EOEF og 88/357/EOEF (tredje skadesforsikringsdirektiv) (EFT L 228, s. 1), subsidiaert da det ikke har meddelt Kommissionen disse bestemmelser,

har

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet, J.C. Moitinho de Almeida (refererende dommer), P. Jann og L. Sevón,

generaladvokat: A. La Pergola

justitssekretaer: L. Hewlett, fuldmaegtig,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 15. maj 1997,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 17. juni 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved staevning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 23. november 1995, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber anlagt sag i medfoer af EF-traktatens artikel 169 med paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser efter EF-traktaten, principalt da det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget og sat de love og administrative bestemmelser i kraft, som er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 92/49/EOEF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedroerende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om aendring af direktiv 73/239/EOEF og 88/357/EOEF (tredje skadesforsikringsdirektiv) (EFT L 228, s. 1, herefter »direktivet«), subsidiaert, da det ikke har meddelt Kommissionen disse bestemmelser.

2 Ifoelge direktivets artikel 57 skulle medlemsstaterne senest den 31. december 1993 have vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme direktivet, og straks underrette Kommissionen herom.

3 Da Kommissionen ikke havde modtaget nogen meddelelse om de bestemmelser, Kongeriget Spanien havde vedtaget for at efterkomme direktivet, tilsendte Kommissionen Kongeriget Spanien en aabningsskrivelse af 10. februar 1994, hvori den opfordrede Spanien til at fremsaette sine bemaerkninger inden en frist paa to maaneder.

4 Da Kommissionen ikke havde modtaget nogen meddelelse, som gav den grundlag for at antage, at Kongeriget Spanien havde efterkommet sine forpligtelser efter direktivet, fremsatte den en begrundet udtalelse den 24. oktober 1994, hvori den opfordrede Spanien til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at efterkomme direktivet inden to maaneder.

5 Ved skrivelse af 18. januar 1995 oplyste de spanske myndigheder, at de noedvendige foranstaltninger til at efterkomme direktivet var under forberedelse.

6 Da Kommissionen ikke efter fremsendelsen af denne skrivelse modtog nogen meddelelse, som gav den grundlag for at antage, at Kongeriget Spanien havde efterkommet sine forpligtelser efter direktivet, anlagde den naervaerende sag.

7 Det skal foerst bemaerkes, som det fremgaar af staevningen og af Kommissionens mundtlige indlaeg, at der er nedlagt paastand om, at det fastslaas principalt, at direktivet ikke er blevet gennemfoert inden for de fastsatte frister, subsidiaert, at Kommissionen ikke har modtaget meddelelse om, at der er truffet gennemfoerelsesbestemmelser.

8 Endvidere skal det bemaerkes, at Kongeriget Spanien bestrider, at det har begaaet det traktatbrud, som det foreholdes, idet det goer gaeldende, at der ved afgoerelsen af, om direktivet er blevet gennemfoert, boer foretages en gennemgang ikke blot af lov nr. 30/1995 af 8. november 1995 om Ordenación y Supervision de los Seguros Privados (lov om organisationen af og tilsyn med privat forsikringsvirksomhed, BOE nr. 268 af 9.11.1995, s. 32480, herefter »lov nr. 30/1995«), som gennemfoerer direktivet i spansk ret, men ogsaa af Reglamento de Ordenación del Seguro Privado (bekendtgoerelse om organisationen af privat forsikringsvirksomhed), som blev godkendt ved kongeligt dekret nr. 1348/85 af 1. august 1985 (BOE nr. 185 af 3.8.1985) og Ley de Régimen Jurídico de las Administraciones Públicas y del Procedimiento Administrativo Común nr. 30/1992 af 26. november 1992 (lov om den offentlige forvaltning og den almindelige procedure for forvaltningens behandling af sager BOE nr. 285 af 27.11.1992), hvortil der er henvist i lov nr. 30/1995, samt Ley Reguladora de la Jurisdicción Contencioso Administrativa af 27. december 1956 (lov om rettergangsmaaden i forvaltningstvister, BOE nr. 363 af 28.12.1956).

9 Kongeriget Spanien har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen hvad angaar direktivets artikel 17, 21 og 22, som vedroerer den almindelige forpligtelse til at foretage forsikringsmaessige hensaettelser, samt de aktiver, som er egnet til at sikre daekning for disse hensaettelser, og visse regler for diversifikationen af disse aktiver, ikke har overholdt overgangsbestemmelserne i direktivets artikel 50, der lyder saaledes:

»Spanien er indtil den 31. december 1996 og Graekenland og Portugal indtil den 31. december 1998 omfattet af foelgende overgangsordning for aftaler, der daekker risici, der udelukkende bestaar i en af disse medlemsstater, og som ikke er defineret i artikel 5, litra d), i direktiv 73/239/EOEF:

a) ...

b) stoerrelsen af de forsikringsmaessige hensaettelser i tilknytning til de aftaler, der er omhandlet i denne artikel, fastsaettes under tilsyn af den beroerte medlemsstat efter regler, som den har fastsat, eller saafremt saadanne regler ikke findes, efter praksis paa dens omraade i overensstemmelse med dette direktiv. Daekningen af disse hensaettelser ved aekvivalente eller kongruente aktiver og lokaliseringen af disse aktiver finder sted under tilsyn af denne medlemsstat efter dennes regler eller praksis, der vedtages i overensstemmelse med dette direktiv.«

10 Kongeriget Spanien har paa grundlag heraf fastholdt, at der ikke gaelder nogen forpligtelse til at gennemfoere direktivet inden den 31. december 1996 paa dette omraade, og at det kun er for saa vidt angaar tilvejebringelsen af daekning for de forsikringsmaessige hensaettelser i aekvivalente aktiver og for saa vidt angaar lokaliseringen af disse aktiver, at de regler og den praksis, som Spanien har fastlagt, skal vaere vedtaget eller anvendt i overensstemmelse med direktivet.

11 Endvidere anfoerer Kongeriget Spanien, at de forhold, som er omhandlet i direktivets artikel 18 og 23, vedroerer forsikringsmaessige hensaettelser, hvorfor overgangsordningen i direktivet artikel 50 ogsaa gaelder for dem.

12 Kommissionen har gjort gaeldende, at direktivet er for sent og kun delvis gennemfoert ved lov nr. 30/1995. Den anfoerer navnlig, at der ikke er vedtaget de noedvendige bestemmelser til gennemfoerelse af direktivets artikel 6, 7, 17, 18, 21-24 og 56.

13 Herom bemaerkes hvad angaar for det foerste de direktivbestemmelser, som ifoelge Kongeriget Spanien er blevet gennemfoert ved lov nr. 30/1995, at spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, efter fast retspraksis skal vurderes paa baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udloebet af fristen i den begrundede udtalelse, og at aendringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen (se herom bl.a. dom af 17.9.1996, sag C-289/94, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 4405, praemis 20).

14 I den foreliggende sag blev lov nr. 30/1995 vedtaget efter udloebet af fristen i den begrundede udtalelse, hvorfor Domstolen ikke kan tage den i betragtning. Foelgelig maa det fastslaas, at gennemfoerelsen af de direktivbestemmelser, som efter det af Kongeriget Spanien anfoerte skete ved lov nr. 30/1995, ikke er foretaget inden for den fastsatte frist.

15 Hvad for det andet angaar de direktivbestemmelser, som Kongeriget Spanien haevder er gennemfoert ved forskrifter, som var i kraft inden det tidspunkt, da den af Kommissionen fastsatte frist udloeb, maa det fastslaas, at det i den foreliggende sag, hvilket Kommissionen med rette har anfoert, er noedvendigt at vedtage en positiv gennemfoerelsesforanstaltning, da direktivets artikel 57, stk. 2, udtrykkeligt paalaegger medlemsstaterne at sikre, at bestemmelserne til gennemfoerelse af direktivet indeholder en henvisning til direktivet, eller at bestemmelserne ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning (se herom dom af 27.11.1997, sag C-137/96, Kommissionen mod Tyskland, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 8). De bestemmelser, som Kongeriget Spanien har paaberaabt sig, og som er naevnt ovenfor i praemis 8, opfylder ikke denne betingelse.

16 Hvad endelig angaar de direktivbestemmelser, som efter Kongeriget Spaniens opfattelse udgoer et led i overgangsordningen efter direktivets artikel 50, maa det fastslaas, som Kommissionen med rette har fremhaevet, at en saadan ordning kun kan anvendes som led i en fuldstaendig gennemfoerelse af direktivet og i overensstemmelse med dette.

17 Det maa herefter fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine bestemmelser efter direktivet, da det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at efterkomme det.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

18 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har nedlagt paastand om, at Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da Kongeriget Spanien i det vaesentlige har tabt sagen, paalaegges dette at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser efter Raadets direktiv 92/49/EOEF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedroerende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om aendring af direktiv 73/239/EOEF og 88/357/EOEF (tredje skadesforsikringsdirektiv), da det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de noedvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.