Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - lovlig retsakt - faktisk tab, årsagssammenhæng og usædvanligt og særligt tab - kumulativ karakter

(EF-traktaten, art. 215 (nu art. 288 EF))

2. Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - tab - fordringer, som er blevet uinddrivelige som følge af udstedelsen af en fællesskabsretsakt - bevisbyrde

(EF-traktaten, art. 215 (nu art. 288 EF))

3. Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder - afvisning - indsigelse - indholdsmæssigt urigtige konstateringer på grundlag af sagsakterne eller forkert gengivelse af bevismateriale

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1)

4. Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af lovligt fremlagte beviser - afvisning - forkastelse - Rettens forpligtelse til at begrunde sin bedømmelse af bevismaterialet - rækkevidde

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1)

Sammendrag

1. Et erstatningsansvar for Fællesskabet uden for kontraktforhold som følge af en lovlig eller retsstridig handling forudsætter under alle omstændigheder, at det godtgøres, at det påståede tab foreligger, og at der er årsagssammenhæng mellem tabet og handlingen. For det tilfælde, at princippet om Fællesskabets erstatningsansvar som følge af en lovlig handling skal anerkendes i fællesskabsretten, forudsætter et sådant erstatningsansvar under alle omstændigheder, at der foreligger et usædvanligt eller særligt tab. Heraf følger, at Fællesskabet kun kan ifalde erstatningsansvar uden for kontraktforhold som følge af en lovlig handling, såfremt de anførte tre betingelser, er opfyldt samtidig, nærmere bestemt betingelsen om, at det hævdede tab skal foreligge, betingelsen om årsagssammenhæng mellem tabet og den handling, der lægges Fællesskabets institutioner til last, samt betingelsen om tabets usædvanlige og særlige karakter.

( jf. præmis 17-19 )

2. I forbindelse med et søgsmål angående Fællesskabets erstatningsansvar uden for kontraktforhold påhviler det sagsøgeren over for Fællesskabets retsinstanser at føre bevis for, at det tab, der hævdes at være lidt, faktisk er indtrådt. Endvidere kan spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et faktisk og reelt tab ikke besvares abstrakt af Fællesskabets retsinstanser, men skal besvares under hensyn til de nøjagtige faktiske omstændigheder, som kendetegner den sag, som disse retsinstanser har fået forelagt.

Når sagsøgeren hævder at have lidt et faktisk og reelt tab som følge af, at hans fordringer midlertidigt er blevet uinddrivelige som følge af udstedelsen af en fællesskabsretsakt, er det forhold, at disse endnu ikke er blevet betalt på det tidspunkt, hvor erstatningspåstanden nedlægges, ikke tilstrækkeligt til at godtgøre, at fordringerne er blevet uinddrivelige, og at det på denne baggrund kan fastslås, at der foreligger et faktisk og reelt tab i den forstand, hvori begrebet er benyttet i retspraksis på området. I den forbindelse påhviler det sagsøgeren i det mindste at føre bevis for, at denne har truffet alle foranstaltninger og udtømt alle retsmidler, det har været muligt at anvende, med henblik på at inddrive sine fordringer.

( jf. præmis 23 og 25-27 )

3. Det er alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den har behandlet, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Vurderingen af de faktiske omstændigheder er følgelig ikke - medmindre de er gengivet forkert - et retsspørgsmål og dermed ikke undergivet Domstolens prøvelsesret. Således kan appellantens anbringender angående de faktiske omstændigheder og deres bedømmelse i den appellerede dom kun antages til realitetsbehandling, såfremt appellanten enten har gjort gældende, at det fremgår af sagens akter, at Rettens konstateringer er indholdsmæssigt urigtige, eller at Retten har gjort sig skyld i en forkert gengivelse af de beviser, den har fået forelagt.

( jf. præmis 35 og 36 )

4. Det er alene Retten, der har kompetence til at afgøre, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Imidlertid er Retten - ud over at den er forpligtet til at overholde de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse og til at afholde sig fra at gengive beviserne forkert - ikke forpligtet til udtrykkeligt at begrunde sin bedømmelse af, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt, og navnlig ikke når den finder, at disse er uden betydning eller uden relevans for sagens afgørelse.

( jf. præmis 50 og 51 )