Sag C-595/14

Europa-Parlamentet

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Annullationssøgsmål — den anfægtede afgørelse erstattet under sagens behandling — sagens genstand — politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager — et nyt psykoaktivt stof underkastes kontrolforanstaltninger — retlig ramme, der finder anvendelse efter ikrafttrædelsen af Lissabontraktaten — overgangsbestemmelser — høring af Europa-Parlamentet«

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 23. december 2015

Annullationssøgsmål — dom om annullation — retsvirkninger — Domstolens begrænsning heraf — annullation af afgørelse 2014/688 om at underkaste visse psykoaktive stoffer kontrolforanstaltninger — risiko for, at den effektive kontrol med de berørte stoffer, og beskyttelsen af den offentlige sundhed lider skade — opretholdelse af den annullerede afgørelses virkninger

Annullationssøgsmål — søgsmålsinteresse — bedømmelse af interessen på tidspunktet for sagens anlæg — ophævelse af den anfægtede retsakt under sagens behandling — erklæring om, at det er ufornødent at træffe afgørelse — uanvendelighed — appellantens interesse i at opnå anerkendelse af den anfægtede retsakts ulovlighed består fortsat

En ophævelse af en ved et annullationssøgsmål anfægtet retsakt efter sagens anlæggelse medfører ikke i sig selv en forpligtelse for Unionens retsinstanser til at fastslå, at det er ufornødent at træffe afgørelse som følge af, at sagen mangler genstand, eller som følge af manglende søgsmålsinteresse på tidspunktet for dommens afsigelse. Sagsøgerens søgsmålsinteresse for så vidt angår sagens genstand skal dog foreligge på tidspunktet for sagens anlæggelse, idet sagen i modsat fald afvises. Sagens genstand skal, ligesom søgsmålsinteressen, bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse, hvilket forudsætter, at søgsmålet med sit resultat kan bibringe parten en fordel. Det følger heraf, at når den anfægtede retsakt ophører med at have virkninger under den verserende sag, tilkommer det Domstolen at foretage en konkret bedømmelse af, om en sagsøgers søgsmålsinteresse fortsat består, idet der bl.a. skal tages hensyn til følgerne af den hævdede ulovlighed og arten af den skade, som angiveligt er lidt. (jf. præmis 16-18)

Parlamentets søgsmålskompetence, der er fastsat i artikel 263, stk. 2, TEUF, er ligesom medlemsstaternes søgsmålskompetence, der er fastsat i den samme bestemmelse, ikke betinget af, at det godtgøres, at der foreligger en retlig interesse. Derfor kan Domstolens afgørelse af, om den vil træffe afgørelse eller derimod vil fastslå, at det er ufornødent at træffe afgørelse i en sag, logisk set ikke afhænge af en efterprøvelse af, om Parlamentet fortsat har søgsmålsinteresse for så vidt angår sagens genstand. På den anden side kan Domstolen fastslå, at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse i sager anlagt af medlemsstater, når disse stater, som følge af en annullation eller tilbagekaldelse af den anfægtede retsakt, har opnået det resultat, som var sigtet med deres søgsmål. Et søgsmål til prøvelse af afgørelse 2014/688 om at underkaste visse psykoaktive stoffer kontrolforanstaltninger kan derfor antages til realitetsbehandling, for så vidt som det forhold, at afgørelse 2015/1875 om at underkaste visse psykoaktive stoffer kontrolforanstaltninger har erstattet den anfægtede afgørelse, under alle omstændigheder har ladet den anfægtede afgørelses tidligere virkninger bestå, og dermed ikke har haft virkninger svarende til dem, som denne afgørelses annullation principielt ville have medført. I denne forbindelse fremgår det af 35. betragtning til og artikel 2 i afgørelse 2015/1875, at denne finder anvendelse uden at berøre medlemsstaternes forpligtelser som følge af afgørelse 2014/688 med hensyn til fristen for at underkaste de pågældende psykoaktive stoffer kontrolforanstaltninger og strafferetlige sanktioner, dvs. senest den 2. oktober 2015. Det kan udledes heraf, at Rådet hverken har villet anfægte gyldigheden af disse forpligtelser, således som de fremgår af afgørelse 2014/688, eller har fastsat, at de nævnte forpligtelser skal gælde med tilbagevirkende kraft på grundlag af afgørelse 2015/1875. (jf. præmis 20-23 og 26)

Hvad angår afgørelse 2005/387 om udveksling af oplysninger om, risikovurdering af og kontrol med nye psykoaktive stoffer, der i artikel 8, stk. 3, fastsætter, at Rådet kan underkaste et nyt psykoaktivt stof kontrolforanstaltninger, har nævnte artikel 8, stk. 3, fortsat retsvirkninger efter ikrafttrædelsen af Lissabontraktaten i henhold til artikel 9 i protokollen om overgangsbestemmelser (nr. 36), så længe den ikke er ophævet, annulleret eller ændret, og giver derfor mulighed for at vedtage gennemførelsesforanstaltninger i henhold til den procedure, der fastsættes heri. I denne forbindelse skal artikel 8, stk. 3, fortolkes i overensstemmelse med artikel 39, stk. 1, EU således, at den alene giver Rådet mulighed for at vedtage en retsakt med henblik på at underkaste et nyt psykoaktivt stof kontrolforanstaltninger efter at have hørt Parlamentet. Ophævelsen af artikel 39, stk. 1, EU ved Lissabontraktaten kan ikke drage denne forpligtelse til at høre Parlamentet i tvivl, dels fordi forpligtelsen til at fortolke en afledt retsakt i overensstemmelse med primærretten udledes af det almindelige fortolkningsprincip, hvorefter en bestemmelse i videst muligt omfang skal fortolkes således, at dens lovlighed ikke drages i tvivl, dels fordi lovligheden af en EU-retsakt skal bedømmes på grundlag af de faktiske og retlige omstændigheder, der forelå på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt. Den forskriftsmæssige høring af Parlamentet i de tilfælde, der er bestemt i de relevante EU-retlige bestemmelser, er en væsentlig formforskrift, hvis tilsidesættelse fører til den berørte retsakts ugyldighed. Følgelig skal en afgørelse, der er vedtaget af Rådet på grundlag af artikel 8, stk. 3, i afgørelse 2005/387 uden forudgående høring af Parlamentet, annulleres. (jf. præmis 35 og 39-42)