ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7

Rammedirektivets artikel 3 med overskriften »Nationale tilsynsmyndigheder« har følgende ordlyd: »1. Medlemsstaterne sikrer, at alle opgaver, de nationale tilsynsmyndigheder får pålagt i dette direktiv og i særdirektiverne, varetages af et kompetent organ. 2. Medlemsstaterne garanterer de nationale tilsynsmyndigheders uafhængighed, idet de sikrer, at de er retligt adskilt fra og funktionelt uafhængige af alle organisationer, der udbyder elektroniske kommunikationsnet, elektronisk kommunikationsudstyr eller elektroniske kommunikationstjenester. Medlemsstater, som bevarer ejerskab til eller kontrol over virksomheder, der stiller elektroniske kommunikationsnet og/eller -tjenester til rådighed, sikrer, at der er reel strukturel adskillelse mellem myndighedernes tilsynsfunktion og aktiviteter, der er knyttet til ejerskab eller kontrol. 3. Medlemsstaterne sikrer, at de nationale tilsynsmyndigheder udøver deres beføjelser upartisk og transparent. 4. Medlemsstaterne offentliggør, hvilke opgaver der udføres af de nationale tilsynsmyndigheder, på en let tilgængelig måde, navnlig hvor disse opgaver er fordelt på flere organer. Medlemsstaterne sikrer, at der, hvor det er relevant, foregår høringer og samarbejdes om spørgsmål af fælles interesse mellem disse myndigheder indbyrdes samt mellem disse myndigheder og nationale myndigheder med ansvar for gennemførelse af konkurrencelovgivningen og nationale myndigheder med ansvar for gennemførelse af forbrugerlovgivningen. Hvis mere end én myndighed har beføjelser til at tage sig af sådanne spørgsmål, sikrer medlemsstaterne, at disse myndigheder offentliggør deres respektive opgaver i en let tilgængelig form. […] 6. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen, hvilke nationale tilsynsmyndigheder der har fået tildelt opgaver i henhold til dette direktiv og særdirektiverne samt disses respektive ansvarsområder.«
Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, første afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/73/EF af 23. september 2002 om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
35

Under disse betingelser er den ordning for berigtigelse af fradragene, som er fastsat i sjette direktivs artikel 20 og i den særlige bestemmelse i direktivets artikel 19, stk. 2, sidste punktum, som bestemmer, at provenuet ved overdragelse af investeringsgoder som fastsat i samme direktivs artikel 20, stk. 5, inden for rammerne af denne berigtigelsesordning kan medregnes ved beregningen af pro rata-satsen, således uden betydning for den fortolkning, der skal anlægges af begrebet investeringsgoder, der er udelukket fra beregningen af pro rata-satsen i medfør af sjette direktivs artikel 19, stk. 2, første punktum, idet dette begreb skal fastlægges selvstændigt og ensartet inden for Fællesskabet.
45

Domstolen har således for så vidt angik et projekt vedrørende anlæg af et ekstra spor ved siden af et eksisterende jernbanespor fastslået, at et projekt af en sådan art kan have væsentlige indvirkninger på miljøet i direktiv 85/337’s forstand, da det bl.a. kan være en væsentlig støjbelastning (dom af 16.9.2004, sag C-227/01, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 8253, præmis 49). I den sag, der gav anledning til denne dom, var den væsentlige støjbelastning imidlertid ikke den belastning, der fremkaldtes ved arbejdet i forbindelse med anlægget af det ekstra spor, men den, der fremkaldtes ved den forøgede hyppighed i jernbanetrafikken, som måtte forudses — en forøgelse, der netop ville blive mulig som følge af arbejderne til anlæggelse af det ekstra jernbanespor. Det bør forholde sig på samme måde for så vidt angår et projekt som det i hovedsagen omhandlede, der har til formål at muliggøre en udvidelse af en lufthavns virksomhed og dermed intensiteten af flytrafikken.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 21. februar 2008 – Kommissionen mod Irland

(sag C-211/07)

»Traktatbrud – ukorrekt gennemførelse – direktiv 84/5/EØF – artikel 1, stk. 4 – lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer – betingelser for udelukkelse af erstatning til passagerer i et motorkøretøj, der ikke er forsikret«

Tilnærmelse af lovgivningerne – lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer – direktiv 84/5 (Rådets direktiv 84/5, art. 1, stk. 4, tredje afsnit) (jf. præmis 14)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 1, stk. 4, i Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 8, s. 17) – erstatning for skader forvoldt af køretøjer, der ikke er tilstrækkeligt forsikrede – betingelser for udelukkelse, som går videre end de betingelser, der er fastsat i direktivet.

Konklusion

Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1, stk. 4, tredje afsnit, i Rådets direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, idet det har opretholdt artikel 5, stk. 2 og 3, i aftalen om forsikring af motorkøretøjer (Motor Insurance Agreement), der blev indgået den 31. maj 2004 mellem den irske transportminister og Motor Insurers’ Bureau of Ireland.
Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Rådets direktiv 2003/110/EF af 25. november 2003 om bistand ved gennemrejse i forbindelse med udsendelse med fly (EUT L 321, s. 26).
Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2005/51/EF af 7. september 2005 om ændring af bilag XX til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF og bilag VIII til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF om offentlige kontrakter, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet og om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF og 96/61/EF for så vidt angår offentlig deltagelse og adgang til klage og domstolsprøvelse, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
DOMSTOLENS DOM (Syvende Afdeling)

31. januar 2008

Sag C‑103/07 P

Angel Angelidis

mod

Europa-Parlamentet

»Appel – tjenestemænd – bedømmelsesrapport – eneste bedømmer – betingelser – høring af den tidligere direkte overordnede – ingen ændring af placering – begrundelse – annullationssøgsmål – erstatningssøgsmål«

Angående: Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 5. december 2006, Angelidis mod Parlamentet (sag T-416/03, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), hvorved Retten ikke gav appellanten medhold i hans søgsmål med påstand om dels annullation af hans bedømmelsesrapport for perioden fra den 1. januar til den 31. december 2001, dels erstatning for det tab, han skulle have lidt både som følge af de påståede uregelmæssigheder ved den anfægtede bedømmelsesrapport og som følge af den forsinkede udfærdigelse heraf.

Udfald: Appellen forkastes. Angel Angelidis bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Parlamentets omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – bedømmelse – bedømmelsesrapport – udfærdigelse – system indført af Parlamentet

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43)

2. Appel – anbringender – urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens prøvelse af de fremlagte beviser – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (Art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1)
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 4 i Rådets direktiv 98/83/EF af 3. november 1998 om kvaliteten af drikkevand (EFT L 330, s. 32) – overskridelse i visse departementer af kemiske parametre fastsat i bilag I, del B, til direktiv 98/83 – nitrater og pesticider.
Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/84/EF af 27. september 2001 om følgeret for ophavsmanden til et originalkunstværk, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, idet den ikke for hvert vandområdedistrikt, der ligger inden for dens område, har foretaget en analyse af dets karakteristika, en vurdering af menneskelige aktiviteters indvirkning på overfladevandets og grundvandets tilstand samt en økonomisk analyse af vandanvendelsen i overensstemmelse med de tekniske specifikationer i bilag II og III til direktivet, og sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 15, stk. 2, idet den ikke har forelagt sammenfattende rapporter om de i henhold til artikel 5 krævede analyser.
19

Det bemærkes for det andet, at gennemførelsen af den ordning, der er omhandlet i sjette direktivs artikel 4, stk. 4, andet afsnit, indebærer, at den nationale lovgivning, der er udstedt på grundlag af denne bestemmelse, tillader personer, herunder navnlig selskaber, som finansielt, økonomisk og organisatorisk er nært knyttet til hinanden, at ophøre med at blive betragtet som selvstændige momspligtige personer, for at blive betragtet som én enkelt afgiftspligtig person. Når en medlemsstat anvender denne bestemmelse, kan den eller de personer, der er underordnede, som omhandlet i denne bestemmelse, således ikke anses for en eller flere afgiftspligtige personer, som omhandlet i sjette direktivs artikel 4, stk. 1 (jf i denne retning dom af 18.10.2007, sag C-355/06, van der Steen, Sml. I, s. 8863, præmis 20). Heraf følger, at ligestilling med én enkelt afgiftspligtig person udelukker, at de underordnede personer vedbliver med selvstændigt at underskrive momsangivelser og vedbliver med uden for deres koncern at blive anset for afgiftspligtige personer, da kun den ene afgiftspligtige person har beføjelse til at underskrive nævnte angivelser.
41

For så vidt angår den i hovedsagen omhandlede sandal bemærkes for det første, at overdelens tekstilmateriale synes at være lavet af et forholdsvist ustift og elastisk materiale, og at sandalen, dersom læderet fjernes, mister sine spændestropper, navnlig på oversiden af vristoverfaldet. For det andet må det konstateres, at tekstilmaterialet er i direkte kontakt med foden, hvorved kontakt mellem læderet og foden undgås. For det tredje bemærkes, at formålet med det synlige tekstilmateriale rundt om læderet og ved hælen formentlig er at gøre fodtøjet mere komfortabelt.
30

Henset til de ovenstående betragtninger, skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 39, stk. 2, EF er til hinder for, at en person, som befinder sig i den situation, som sagsøgeren i hovedsagen befinder sig i, på det tidspunkt, hvor en tidsbegrænset ansættelseskontrakt som udvekslingslektor erstattes af en kontrakt om ansættelse som sprogmedarbejder på ubestemt tid, nægtes anerkendelse af de rettigheder, som vedkommende har erhvervet fra datoen for sin første ansættelse, med konsekvenser for løn, anciennitet og arbejdsgiverens betaling af sociale sikringsbidrag, forudsat at en indenlandsk arbejdstager, som befinder sig i en sammenlignelig situation, ville have haft ret til en sådan anerkendelse. Det tilkommer den nationale domstol at efterprøve, om dette er tilfældet i hovedsagen.
Artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 af 29. maj 2000 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager skal fortolkes således, at adressaten for et indledende processkrift, som skal forkyndes, ikke har ret til at nægte at modtage dette dokument, forudsat at dokumentet sætter adressaten i stand til at gøre sine rettigheder gældende inden for rammerne af en retslig procedure i afsenderstaten, når dette dokument ledsages af bilag bestående i dokumentation, som ikke er affattet på modtagerstatens sprog eller på et af afsenderstatens sprog, som adressaten forstår, men udelukkende varetager en bevisfunktion og ikke er uundværlige med henblik på at forstå sagens genstand og årsagen til kravet.

Det tilkommer den nationale domstol at efterprøve, om indholdet af det indledende processkrift i tilstrækkelig grad gør det muligt for sagsøgte at gøre sine rettigheder gældende, eller om det påhviler afsenderen at afhjælpe den manglende oversættelse af et uundværligt bilag.
32

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har gjort gældende, at fradraget skal udøves under iagttagelse af de fastsatte frister. Udøvelsen kan således ikke udskydes uendeligt. Kommissionen udleder heraf, at fastsættelse af præklusionsfrister for udøvelsen af fradragsretten ikke er uforeneligt med de formål, som sjette direktiv forfølger, forudsat at fristerne ikke er mindre gunstige end dem, der gælder for udøvelsen af tilsvarende rettigheder på skatte- og afgiftsområdet (ækvivalensprincippet), og at de ikke praksis gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden (effektivitetsprincippet). Kommissionen har på dette grundlag konkluderet, at ækvivalensprincippet ikke er iagttaget, fordi de relevante nationale bestemmelser i hovedsagen indrømmer afgiftsmyndigheden en frist på fire år til berigtigelse og efteropkrævning, mens der kun gælder en frist på to år for fradrag for erlagt moms. For så vidt angår iagttagelsen af effektivitetsprincippet har Kommissionen understreget, at en toårig præklusionsfrist med henblik på udøvelsen af fradragsretten af de samme grunde indebærer en risiko for, at det bliver uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve denne ret.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2005/19/EF af 17. februar 2005 om ændring af direktiv 90/434/EØF om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet.
26

Kommissionen har for det første anført, at dette kvalifikationsbevis skal anses for et »eksamensbevis« som omhandlet i artikel 1, litra a), i direktiv 89/48, for så vidt som det er udstedt af en hertil udpeget kompetent myndighed, og der er tale om et bevis for gennemførelse af en post-gymnasiel uddannelse af mindst tre års varighed, og det attesterer, at indehaveren besidder de erhvervsmæssige kvalifikationer, der er påkrævet for at udøve erhvervet som hospitalsfarmaceut i Spanien. Kommissionen har for det andet anført, at det erhverv, der er forbeholdt indehaverne af et eksamensbevis som specialfarmaceut, er et lovreguleret erhverv som omhandlet i artikel 1, litra c), i direktiv 89/48. Det består nemlig i udøvelsen af lovreguleret virksomhed i direktivets artikel 1, litra d)’s forstand, eftersom der kræves et eksamensbevis for at kunne udøve denne virksomhed.
Første til tredje og femte betragtning til forordning nr. 2945/94 er affattet således:

»I henhold til de gældende fællesskabsbestemmelser ydes eksportrestitutionen udelukkende på grundlag af objektive kriterier, herunder mængden og arten af det eksporterede produkt, dets egenskaber og bestemmelsessted; erfaringerne viser, at der er behov for at forstærke indsatsen for at bekæmpe uregelmæssigheder og især svig over for EF’s budget; det er derfor nødvendigt at fastsætte, at uretmæssigt udbetalte beløb skal tilbagebetales, og at indføre sanktioner, der kan tilskynde eksportørerne til at overholde fællesskabsbestemmelserne.

For at sikre en korrekt anvendelse af eksportrestitutionsordningen bør sanktioner pålægges uden hensyntagen til den subjektive skyld; det er dog hensigtsmæssigt at afstå fra sanktioner i visse tilfælde, bl.a. i tilfælde af en indlysende fejl, som myndighederne har anerkendt som sådan, og at pålægge en strengere sanktion, hvis der foreligger forsæt.

Har en eksportør meddelt urigtige oplysninger, kan det medføre uretmæssig udbetaling af restitutionen, hvis fejlen ikke opdages; hvis fejlen opdages, er det berettiget at pålægge eksportøren et sanktionsbeløb, der står i forhold til det beløb, han uretmæssigt ville have modtaget, hvis fejlen ikke var blevet opdaget; hvis de urigtige oplysninger meddeles forsætligt, er det også berettiget at anvende en strengere sanktion.

[…]

Erfaringerne og de hidtil konstaterede tilfælde af uregelmæssigheder og især svig på dette område viser, at en sådan foranstaltning er nødvendig og hensigtsmæssig, at den vil være tilstrækkelig afskrækkende, samt at den skal anvendes ensartet i alle medlemsstater.«
22

Dette dobbelte formål fremgår af formuleringen af rammeaftalens § 1 (jf. denne doms præmis 5) og af betragtningerne til direktiv 97/81. I den forbindelse påpeges, at det i femte betragtning til direktivet er anført, at det »i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Essen understreges […], at det er nødvendigt at træffe foranstaltninger med henblik på at fremme beskæftigelse og lige muligheder for kvinder og mænd, og det henstilles, at der træffes foranstaltninger, som tager sigte på fremme af vækstens evne til at øge beskæftigelsen gennem en mere fleksibel tilrettelæggelse af arbejdet, således at der både tages hensyn til arbejdstagernes ønsker og de konkurrencemæssige krav«. Desuden fremgår det af ellevte betragtning til direktivet, at de underskrivende parter til rammeaftalen »har givet udtryk for, at de er villige til at skabe en generel ramme, som skal have til formål at sikre, at der ikke diskrimineres mod deltidsansatte, og medvirke til at fremme mulighederne for deltidsarbejde på et grundlag, der er acceptabelt for såvel arbejdsgiverne som arbejdstagerne«. Endelig fremgår det af attende betragtning til direktivet, at »Kommissionen har udarbejdet sit forslag til direktiv under iagttagelse af artikel 2, stk. 2, i aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken [indgået mellem Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater med undtagelse af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (EFT 1992 C 191, s. 91), der er et bilag til protokollen (nr. 14) om social- og arbejdsmarkedspolitikken, som igen er bilag til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab], hvori det hedder, at det i social- og arbejdsmarkedslovgivningen skal »undgås at pålægge administrative, finansielle og retlige byrder af en sådan art, at de hæmmer oprettelse og udvikling af små og mellemstore virksomheder««.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 24. april 2008 – Kommissionen mod Luxembourg

(Sag C-286/07)

»Traktatbrud – artikel 28 EF – indregistrering af brugte køretøjer, der tidligere har været indregistreret i andre medlemsstater – krav om en udskrift af handelsregistret eller et tilsvarende dokument, der attesterer, at sælgeren af køretøjet er optaget i handelsregistret – dispensation fra at fremlægge fakturaer eller andre dokumenter, der attesterer tidligere overdragelser af ejerskabet«

Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning (art. 28 EF og 30 EF) (jf. præmis 26, 28, 32, 35, 38, 39, 43 og 46-48 samt domskonkl.)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 28 EF – nationale bestemmelser, hvorefter der med henblik på indregistrering af brugte køretøjer, der tidligere har været indregistreret i andre medlemsstater, stilles krav om fremlæggelse af en udskrift af sælgerens optagelse i handelsregistret, mens en sådan udskrift ikke kræves for køretøjer, der tidligere har været indregistreret i Luxembourg – hindring af de frie varebevægelser – manglende begrundelse og forholdsmæssighed.

Konklusion

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF, idet det med den omtvistede praksis med henblik på indregistrering af køretøjer i Luxembourg stiller krav om fremlæggelse af en udskrift af handelsregistret eller af et tilsvarende dokument, der attesterer, at sælgeren af køretøjet er optaget i handelsregistret, med undtagelse af erhvervsdrivende, der er opført i Société Nationale de Contrôle Techniques register.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. april 2008 – Ferrero Deutschland mod KHIM

(Sag C‑108/07 P)

»Appel – EF-varemærker – forordning (EF) nr. 40/94 – artikel 8, stk. 1, litra b) – risiko for forveksling – ansøgning om EF-ordmærke FERRO – indsigelse rejst af indehaveren af det ældre nationale ordmærke FERRERO – bevis for det ældre varemærkes høje grad af særpræg«

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 35-37)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 57-59)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 15. december 2006, Ferrero Deutschland mod KHIM og Cornu (sag T-310/04), angående en påstand om annullation af afgørelse truffet den 17. marts 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 540/2002-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Ferrero OHG mbH og Cornu SA Fontain – fortolkning af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 (EFT L 1994, s. 1) – risiko for forveksling mellem to varemærker – gennemsnitlig grad af lighed mellem varemærkerne – svag grad af lighed mellem varerne – det ældre varemærkes grad af særpræg.

Konklusion

1) Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 15. december 2006, Ferrero Deutschland mod KHIM – Cornu (FERRO) (sag T-310/04) ophæves.

2) Afgørelsen truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) den 17. marts 2004 (sag R 540/2002-4) annulleres.

3) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Cornu SA Fontain betaler omkostningerne i forbindelse med appelsagen.

4) Ferrero Deutschland GmbH bærer sine egne omkostninger i forbindelse med sagen i første instans med undtagelse af dem, der vedrører Cornu SA Fontains intervention.

5) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) bærer sine egne omkostninger i forbindelse med sagen i første instans med undtagelse af dem, der vedrører Cornu SA Fontains intervention.