RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

29. januar 1998

Sag T-157/96

Paolo Salvatore Affatato

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — generel udvælgelsesprøve — ikke optaget på egnethedslisten — berigtigelse af den første skrivelse til ansøgeren — retligt forhold mellem institutionen og en deltager i en udvælgelsesprøve — begrundelsespligt — erstatning for økonomisk og ikke-økonomisk skade — formalitet«

Fuldstændig gengivelse på italiensk II-97

Angående:

Påstand dels om, principalt, at det fastslås, at skrivelsen til sagsøgeren fra formanden for udvælgelseskomiteen ved udvælgelsesprøve KOM/B/794 om, at han var optaget på egnethedslisten for udvælgelsesprøven, var gyldig, og, subsidiært, om, at de ulovlige dele af udvælgelsesprøven annulleres, dels om erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren hævder at have lidt.

Udfald:

Frifindelse. Tilkendelse af erstatning for ikke-økonomisk skade.

Resumé af dom

Sagsøgeren deltog i den generelle udvælgelsesprøve KOM/B/794, som Kommissionen afholdt med henblik på at oprette en ansættelsesreserve af assistenter i kategori B (EFT 1995 C 120 A, s. 9). Sagsøgeren bestod de skriftlige prøver og fik adgang til den mundtlige prøve, som fandt sted den 13. juni 1996.

Ved skrivelse af 5. juli 1996 gav chefen for enhed 7, »Ansættelse«, direktorat A, »Personale«, Kommissionens Generaldirektorat for Personale og Administration (GD IX) (enhed IX.A.7), på vegne af formanden for udvælgelseskomiteen sagsøgeren meddelelse om, at udvælgelseskomiteen havde afsluttet sit arbejde. I skrivelsen oplyste han navnlig, at man ved besættelsen af de stillinger, som blev ledige, ville foretage en udvælgelse blandt de ansøgere, som havde bestået udvælgelsesprøven, på grundlag af egnethedslisten, og at Kommissionen derfor kunne tænkes at ville indkalde sagsøgeren til en samtale med en repræsentant for en tjenestegren, som måtte være interesseret i at tilbyde ham en stilling.

Ved skrivelse af 10. juli 1996 gav chefen for enhed IX.A.7 — stadig på udvælgelseskomiteens formands vegne — sagsøgeren meddelelse om, at skrivelsen til ham af 5. juli 1996 beroede på en fejltagelse, idet han modtog den forklaring, at han havde bestået alle prøverne, men at Kommissionen beklageligvis ikke, i overensstemmelse med afsnit XI i meddelelsen om udvælgelsesprøven, kunne optage ham på egnethedslisten, henset til hans samlede resultat. Chefen bad endvidere sagsøgeren om at undskylde Kommissionen for den alvorlige fejltagelse, som skrivelsen af 5. juli 1996 udgjorde.

Ved en skrivelse af 18. juli 1996 svarede sagsøgeren, at han ikke accepterede indholdet af skrivelsen af 10. juli 1996, da denne ændrede en situation, som var definitivt fastlagt ved skrivelsen af 5. juli 1996. Han rejste derfor krav om efterfølgende at blive optaget på egnethedslisten.

Ved skrivelse af 2. august 1996 bekræftede chefen for enhed IX. A.7 rigtigheden af den oplysning vedrørende sagsøgerens samlede resultat, som var givet i skrivelsen af 10. juli 1996, og afviste sagsøgerens krav.

Den principale påstand om, at det fastslås, at skrivelsen til sagsøgeren af 5. juli 1996 fra formanden for udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve KOM/B/794, hvorved denne meddelte sagsøgeren, at han var optaget på egnethedslisten, er gyldig, med den følge, at sagsøgeren efterfølgende optages på listen

Retten bemærkede, at det retlige forhold mellem de personer, som deltager i en generel udvælgelsesprøve, på den ene side — en sådan udvælgelsesprøve afholdes med henblik på at sikre fællesskabsinstitutionernes funktion og er reguleret af bestemmelserne i vedtægten for tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«), navnlig bilag III — og den institution, som afholder udvælgelsesprøven, på den anden side, henhører under den offentlige ret og er undergivet forvaltningsrettens almindelige regler (præmis 19).

Da sagsøgeren under demie sag havde nedlagt påstand om annullation af den afgørelse, som var indeholdt i skrivelsen af 10. juli 1996 — og hvorved han var blevet nægtet optagelse på egnethedslisten ved udvælgelsesprøve KOM/B/794 -måtte Kommissionens argument om, at det lå uden for Rettens prøvelsesret at pådømme sagens spørgsmål, forkastes (præmis 20).

Endvidere fastslog Retten, at det er en betingelse efter vedtægtens artikel 90 og 91 for at realitetsbehandle et søgsmål, at det er rettet mod en akt, som indeholder et klagepunkt for den pågældende. Kun foranstaltninger, der direkte og umiddelbart påvirker de pågældendes retsstilling, kan indeholde et klagepunkt for dem. Betingelserne i artikel 90 og 91 for at realitetsbehandle et søgsmål er ufravigelige, hvorfor Fællesskabets retsinstanser skal undersøge dem ex officio (præmis 21).

Henvisning til: Domstolen, 21. januar 1987, sag 204/85, Stroghili mod Revisionsretten, Sml. s. 389, præmis 6; Retten, 11. juli 1996, sag T-587/93, Ortega Urretavizcaya mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1027, præmis 25.

De to skrivelser af 5. og 10. juli 1996, som alene underrettede sagsøgeren om, at udvælgelseskomiteen ved udvælgelsesprøve KOM/B/794 havde truffet afgørelse om udfærdigelse af en egnethedsliste, og hvorved den anden skrivelse berigtigede de fejlagtige oplysninger, som var meddelt i den første skrivelse, udgjorde ikke i sig selv bebyrdende foranstaltninger, som kunne gøres til genstand for et annullationssøgsmål. Derimod kunne afgørelsen fra udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve KOM/B/794 om ikke at optage sagsøgeren på egnethedslisten principielt gøres til genstand for et annullationssøgsmål (præmis 26).

Henvisning til: Retten, 6. april 1992, sag T-74/91, Tancredi mod Parlamentet, Sml. II, s. 1645, præmis 16, 17 og 18.

Den subsidiære påstand om annullation af de ulovlige dele af udvælgelsesprøven

Herom bemærkede Retten, at princippet i artikel 6 i vedtægtens bilag III om, at udvælgelseskomiteens arbejde er fortroligt, har til formål at sikre udvælgelseskomitéens uafhængighed og objektivitet i arbejdet ved at beskytte den mod enhver udefra kommende indblanding eller pression, det være sig fra fællesskabsmyndigheden selv, fra de pågældende ansøgere eller fra tredjepart. Dette fortrolighedshensyn er således til hinder for, dels at der videregives oplysninger om de enkelte komitémedlemmers stillingtagen, dels at der afsløres forhold, der angår en vurdering af de enkelte ansøgere eller disse indbyrdes. Kravet om, at en udvælgelseskomites afgørelser skal begrundes, må der derfor afvejes over for hensynet til karakteren af udvælgelseskomiteens arbejde (præmis 33).

Henvisning til: Domstolen, 4. juli 1996, sag C-254/95 P, Parlamentet mod Innamorati, Smi. I, s. 3423, præmis 24 og 25.

En udvælgelseskomites arbejde består i almindelighed af mindst to særskilte stadier, nemlig for det første den vurdering af ansøgningerne, der foretages for at udskille de ansøgere, som skal have adgang til udvælgelsesprøven, og for det andet den vurdering af ansøgernes egnethed til at beklæde de pågældende stillinger, som foretages med henblik på at opstille en liste over egnede ansøgere. Det andet stadium af udvælgelseskomiteens arbejde har først og fremmest karakter af en sammenligning og er derfor omgærdet med den fortrolighed, der er forbundet med udvælgelseskomiteens arbejde. Udvælgelseskomiteens sammenlignende bedømmelser kommer til udtryk i de karakterer, som komitéen giver ansøgerne. Disse karakterer er udtryk for de vurderinger, som foretages af de enkelte ansøgere (præmis 34).

Henvisning til: Parlamentet mod Innamorati, a.st., præmis 26, 28 og 30.

Når henses til den fortrolighed, som udvælgelseskomiteens arbejde bør være forbundet med, udgør en meddelelse om de karakterer, der er opnået for de enkelte prøver, en tilstrækkelig begrundelse af komitéens afgørelser. I betragtning af de praktiske vanskeligheder, som en udvælgelseskomite står over for i forbindelse med en udvælgelsesprøve, hvori der deltager mange ansøgere, kan det dog være lovligt, at komitéen i første omgang alene giver ansøgerne meddelelse om det generelle resultat af prøverne og først senere underretter ansøgerne om de af dem opnåede karakterer, såfremt de anmoder herom (præmis 35).

Henvisning til: Parlamentet mod Innamorati, a.st., præmis 31 og 33.

Retten fandt, at det efter det anførte måtte konkluderes, at udvælgelseskomiteen for det første ikke var forpligtet til at give meddelelse om de karakterer, der var opnået for de enkelte prøver, før den havde truffet afgørelse om udfærdigelse af egnethedslisten. For det andet var det en rimelig følge af princippet om den fortrolighed, som udvælgelseskomiteens arbejde er omgærdet med på udvælgelsesprøvens andet stadium, at den mundtlige prøve havde fundet sted for lukkede døre og uden tilstedeværelse af eksterne vidner. For det tredje var de karakterer, som sagsøgeren havde opnået ved de enkelte prøver, angivet i skrivelsen af 10. juli 1996 tillige med hans samlede resultat og det samlede resultat for den sidste ansøger, som var optaget på egnethedslisten, således som det var foreskrevet i afsnit XI i meddelelsen om udvælgelsesprøven. Følgelig var den afholdte udvælgelsesprøve dels ikke i strid med noget transparens- eller offentlighedskrav, dels var udvælgelseskomiteens afgørelse tilstrækkeligt begrundet (præmis 36 og 37).

Påstanden om erstatning af den økonomiske og ikke-økonomiske skade

Retten bemærkede, at en stævning i henhold til artikel 19 i EF-statutten for Domstolen og artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement skal angive søgsmålets genstand og indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Denne angivelse skal være tilstrækkelig Mar og præcis til, at sagsøgte kan forberede sit forsvar, og at Retten kan træffe afgørelse i sagen, i givet fald uden andre oplysninger. Af hensyn til retssikkerheden og til en god retspleje skal, for at en sag kan antages til realitetsbehandling, de væsentligste faktiske og retlige omstændigheder, hvorpå søgsmålet støttes, fremgå af selve stævningens tekst, i det mindste kortfattet, idet fremstillingen dog skal være sammenhængende og forståelig (præmis 44).

Henvisning til: Retten, 18. september 1996, sag T-387/94, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 961, præmis 106.

For at opfylde disse krav skal en stævning, hvori der er nedlagt påstand om betaling af erstatning for skade, som hævdes at være forvoldt af en fællesskabsinstitution, derfor indeholde de elementer, der gør det muligt at identificere den adfærd, som sagsøgeren bebrejder institutionen, grundene til, at han antager, at der består en årsagsforbindelse mellem adfærden og det tab, han hævder at have lidt, samt karakteren og størrelsen af dette tab. En påstand om erstatning, der savner den nødvendige præcision, skal derimod afvises (præmis 45).

Henvisning til : Domstolen, 2. december 1971, sag 5/71, Zuckerfabrik Schöppenstedtmod Rådet, Smi. 1971, s. 275, præmis 9, org. réf.: Rec. s. 975; Retten, 1. juli 1994, sagT-505/93, Osório mod Kommissionen, Smi. Pers. II, s. 581, præmis 33.

En tilsidesættelse af artikel 19 i statutten for Domstolen og artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement udgør en af de afvisningsgrunde, som Retten til enhver tid af egen drift kan prøve i henhold til procesreglementets artikel 113 (præmis 46).

Henvisning til: Domstolen, 14. december 1966, sag 3/66, Alfieri mod Parlamentet, Sml. 1965-1968, s. 317, org. réf.: Rec. s. 633, pa s. 649; Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, a.st., præmis 108.

I stævningen i denne sag havde sagsøgeren begrænset sig til, uden nærmere angivelse, at nedlægge påstand om tilkendelse af erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som han hævdede at have lidt på grand af »den mildt sagt tvetydige handlemåde, der var fulgt af udvælgelseskomiteen og de øvrige organer, der havde været indblandet i sagen«. Det var ikke muligt hverken på grundlag af sagsøgerens påstande eller stævningen som helhed med den fornødne klarhed og præcision at fastslå karakteren af det tab, som sagsøgeren mente at have lidt, eller at blive klar over, af hvilke grunde sagsøgeren mente, at der var årsagsforbindelse mellem den adfærd, han bebrejdede Kommissionen, og det påståede tab (præmis ).

Selv om det under særlige omstændigheder ikke er nødvendigt, at en sagsøger i stævningen angiver skadens nøjagtige omfang og det beløb, han rejser krav om i erstatning, havde sagsøgeren i denne sag dog hverken påvist eller påberåbt sig i stævningen, at der forelå sådanne særlige omstændigheder (præmis 48).

Henvisning til: Retten, 10. juli 1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, præmis 75, 76 og 77; Osório mod Kommissionen, a.st., præmis 35.

Hvad angår den ikke-økonomiske skade forelå der ingen opgørelse af denne skade, og derudover havde sagsøgeren intet anført, der gav Retten mulighed for at vurdere skadens omfang og nærmere karakter. Hvadenten sagsøgeren påstod en symbolsk erstatning for ikke-økonomisk skade eller krævede en egentlig erstatning, var han forpligtet til at præcisere karakteren af den ikke-økonomiske skade i forhold til den adfærd, han kritiserede Kommissionen for, samt, i hvert fald tilnærmelsesvis, angive den ikke-økonomiske skades samlede omfang (præmis 49).

Henvisning til: Retten, 15. februar 1995, sag T-112/94, Moat mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 135, præmis 38.

I en sag som den foreliggende, hvor Retten har fuld prøvelsesret, tilkommer der dog ifølge vedtægtens artikel 91, stk. 1, uanset om der er nedlagt formel påstand herom eller ej, Retten kompetence til ikke blot at annullere en afgørelse, men også om nødvendigt ex officio at tilpligte sagsøgte til betaling af en godtgørelse for den ikke-økonomiske skade, som er forvoldt ved en tjenestefejl (præmis 51).

Henvisning til: Domstolen, 16. december 1960, sag 44/59, Fiddelaarmod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 203, org. réf.: Rec. s. 1077, på s. 1093; Domstolen, 5. juni 1980, sag 24/79, Oberthür mod Kommissionen, Sml. s. 1743, præmis 14; Retten, 26. januar 1995, forenede sager T-90/91 og T-62/92, de Compte mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 1, præmis 64.

Retten tilføjede i denne forbindelse, at fællesskabsinstitutionerne, som er store og veludstyrede organisationer, skal udvise påpasselighed over for deres ansatte og de personer, som kan tænkes at blive ansat. I den foreliggende sag beroede den fejl, som Kommissionens tjenestegrene begik over for sagsøgeren, åbenbart på en mangel på påpasselighed, som udgør en tjenestefejl, der har forvoldt sagsøgeren en ikke-økonomisk skade. Når en deltager i en udvælgelsesprøve modtager en skrivelse, som meddeler ham, at han ikke er optaget på egnethedslisten, vil det normalt udløse en negativ reaktion hos ham. I den foreliggende sag blev sagsøgeren underrettet om, at han ikke var optaget på listen, ved skrivelsen af 10. juli 1996, men han havde forud herfor ved skrivelsen af 5. juli 1996 fejlagtigt modtaget underretning om, at han tværtimod var blevet optaget på listen, således at han ud over at lide en skuffelse blev påført en unødig krænkelse, som udgjorde en ikke-økonomisk skade (præmis 52, 53 og 54).

Henvisning til: de Compte mod Parlamentet, a.st., præmis 65.

Konklusion:

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren en godtgørelse på 30000 BEF for ikke-økonomisk skade.