ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2021 — Sigma Alimentos Exterior, SL mod Europa-Kommissionen

(Sag C-50/19 P) (1)

(Appel - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - skatteordning - bestemmelser vedrørende selskabsskat, der giver virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted i Spanien, mulighed for at afskrive goodwill, der følger af erhvervelse af kapitalandele i virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted uden for denne medlemsstat - begrebet »statsstøtte« - betingelsen om selektivitet - referencesystem - undtagelse - forskellig behandling - begrundelsen for den forskellige behandling)

(2021/C 481/03)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Sigma Alimentos Exterior SL (først ved abogados M. Linares-Gil og M. Muñoz Pérez, derefter ved abogado M. Muñoz Pérez)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes og P. Němečková, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Forbundsrepublikken Tyskland (ved R. Kanitz og J. Möller, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Sigma Alimentos Exterior SL betaler sagsomkostningerne.

3) Forbundsrepublikken Tyskland bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 112 af 25.3.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2021 — Prosegur Compañía de Seguridad, SA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-55/19 P) (1)

(Appel - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - skatteordning - bestemmelser vedrørende selskabsskat, der giver virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted i Spanien, mulighed for at afskrive goodwill, der følger af erhvervelse af kapitalandele i virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted uden for denne medlemsstat - begrebet »statsstøtte« - betingelsen om selektivitet - referencesystem - undtagelse - forskellig behandling - begrundelsen for den forskellige behandling)

(2021/C 481/08)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Prosegur Compañía de Seguridad, SA (ved abogados J.L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero og A. Lamadrid de Pablo)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes og P. Němečková, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Prosegur Compañía de Seguridad SA betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 112 af 25.3.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2021 — Banco Santander, SA, Santusa Holding, SL (sag C-53/19 P), Royaume d’Espagne (sag C-65/19 P) mod Europa-Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland og Irland

(Forenede sager C-53/19 P og C-65/19 P) (1)

(Appel - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - skatteordning - bestemmelser vedrørende selskabsskat, der giver virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted i Spanien, mulighed for at afskrive goodwill, der følger af erhvervelse af kapitalandele i virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted uden for denne medlemsstat - begrebet »statsstøtte« - betingelsen om selektivitet - referencesystem - undtagelse - forskellig behandling - begrundelsen for den forskellige behandling)

(2021/C 481/06)

Processprog: spansk

Parter

Appellanter: Banco Santander SA, Santusa Holding SL, (ved abogados J.L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero og A. Lamadrid de Pablo (sag C-53/19 P)), Kongeriget Spanien (først ved A. Rubio González og A. Sampol Pucurull, derefter ved S. Centeno Huerta og S. Jiménez García, som befuldmægtigede (sag C-65/19 P))

Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes og P. Němečková, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland (ved J. Möller og R. Kanitz, som befuldmægtigede) og Irland

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) Banco Santander SA, Santusa Holding SL og Kongeriget Spanien bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Forbundsrepublikken Tyskland bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 112 af 25.3.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2021 — Banco Santander og SA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-52/19 P) (1)

(Appel - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - skatteordning - bestemmelser vedrørende selskabsskat, der giver virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted i Spanien, mulighed for at afskrive goodwill, der følger af erhvervelse af kapitalandele i virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted uden for denne medlemsstat - begrebet »statsstøtte« - betingelsen om selektivitet - referencesystem - undtagelse - forskellig behandling - begrundelsen for den forskellige behandling)

(2021/C 481/05)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Banco Santander, SA (ved abogados J.L. Buendía Sierra, Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero og A. Lamadrid de Pablo)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes og P. Němečková, som befudmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Banco Santander SA betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 112 af 25.3.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2021 — Axa Mediterranean Holding, SA mod Eruopa-Kommissionen

(Sag C-54/19 P) (1)

(Appel - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - skatteordning - bestemmelser vedrørende selskabsskat, der giver virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted i Spanien, mulighed for at afskrive goodwill, der følger af erhvervelse af kapitalandele i virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted uden for denne medlemsstat - begrebet »statsstøtte« - betingelsen om selektivitet - referencesystem - undtagelse - forskellig behandling - begrundelsen for den forskellige behandling)

(2021/C 481/07)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Axa Mediterranean Holding SA (ved abogados J.L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero og A. Lamadrid de Pablo)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes og P. Němečková, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Axa Mediterranean Holding SA betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 112 af 25.3.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2021 — procedure indledt af W.Ż. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Najwyższy — Polen)

(Sag C-487/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retsstat - effektiv retsbeskyttelse på de områder, der er omfattet af EU-retten - artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU - princippet om dommeres uafsættelighed og uafhængighed - forflyttelse af en dommer ved en almindelig domstol uden samtykke - søgsmål - afvisningskendelse afsagt af en dommer ved Sąd Najwyższy (Izba Kontroli Nadzwyczajnej i Spraw Publicznych) (øverste domstol (afdelingen for ekstraordinær prøvelse og offentlige sager), Polen) - dommer udnævnt af præsidenten for Republikken Polen på grundlag af en afgørelse fra det nationale domstolsråd trods en retsafgørelse om udsættelse af fuldbyrdelsen af denne afgørelse, indtil der foreligger en præjudiciel afgørelse fra Domstolen - dommer, som ikke udgør en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov - EU-rettens forrang - mulighed for at anse en sådan kendelse for at være ugyldig)

(2021/C 481/12)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: W.Ż.

procesdeltager: Prokurator Generalny zastępowany przez Prokuraturę Krajową, tidligere Prokurator Prokuratury Krajowej Bożena Górecka og Rzecznik Praw Obywatelskich

Konklusion

Artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og princippet om EU-rettens forrang skal fortolkes således, at en national ret, for hvilken der er rejst en inhabilitetsindsigelse i tilknytning til et søgsmål, hvorved en dommer ved en retsinstans, der kan fortolke og anvende EU-retten, anfægter en afgørelse, hvorved den pågældende er blevet forflyttet uden sit samtykke, skal anse en kendelse, hvorved en instans, der træffer afgørelse i sidste instans, beklædt med en enedommer, har afvist dette søgsmål, for at være ugyldig, når dette er absolut nødvendigt, henset til den omhandlede processuelle situation for at sikre EU-rettens forrang, såfremt det fremgår af samtlige de betingelser og omstændigheder, hvorunder processen for udnævnelse af denne enedommer er blevet afviklet, at udnævnelsen skete i åbenlys modstrid med de grundlæggende regler, der udgør en integrerende del af det pågældende retssystems indretning og funktion, og integriteten af resultatet af denne proces bringes i fare, idet der skabes rimelig tvivl i offentligheden om, hvorvidt den omhandlede dommer er uafhængig og upartisk, således at den nævnte kendelse ikke kan anses for at være afsagt af en uafhængig og upartisk domstol, der forudgående er oprettet ved lov, som omhandlet i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU.

(1) EUT C 337 af 7.10.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2021 — Consorzio Italian Management og Catania Multiservizi SpA mod Rete Ferroviaria Italiana SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-561/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 267 TEUF - omfang af pligten for den nationale domstol, som træffer afgørelse i sidste instans, til at forelægge et præjudicielt spørgsmål - undtagelser til denne pligt - kriterier - spørgsmål om fortolkningen af EU-retten rejst af parterne i sagen for den nationale retsinstans, efter at Domstolen har truffet præjudiciel afgørelse i denne sag - ingen præcisering af de forhold, der begrunder behovet for en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål - delvis afvisning af anmodningen om præjudiciel afgørelse)

(2021/C 481/15)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Consorzio Italian Management og Catania Multiservizi SpA

Sagsøgt: Rete Ferroviaria Italiana SpA

Konklusion

Artikel 267 TEUF skal fortolkes således, at en national domstol, hvis afgørelser i henhold til national ret ikke kan appelleres, skal efterkomme sin pligt til at forelægge Domstolen et spørgsmål om fortolkningen af EU-retten, som rejses for denne, medmindre den fastslår, at dette spørgsmål ikke er relevant, at den pågældende EU-bestemmelse allerede er blevet fortolket af Domstolen, eller at EU-rettens korrekte anvendelse fremgår med en sådan klarhed, at der ikke er plads for nogen rimelig tvivl.

Denne mulighed skal imidlertid vurderes i forhold dels til EU-rettens særegenheder, dels de særlige vanskeligheder, fortolkningen heraf frembyder, samt risikoen for afvigende retspraksis inden for Unionen.

En sådan retsinstans er ikke fritaget for nævnte pligt, alene fordi den allerede har forelagt Domstolen en anmodning præjudiciel afgørelse inden for rammerne af samme nationale sag. Denne retsinstans kan imidlertid undlade at forelægge et præjudicielt spørgsmål for Domstolen, når sagen skal afvises på grundlag af formalitetsregler, der er særlige for retsplejen ved denne ret, forudsat at ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet overholdes.

(1) EUT C 357 af 21.10.2019.
Artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU af 20. oktober 2010 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager skal fortolkes således, at den pålægger medlemsstaterne at træffe konkrete foranstaltninger for at sikre, at den tolkning og oversættelse, der ydes, er tilstrækkelig til, at den mistænkte eller tiltalte forstår den sigtelse eller tiltale, der er rejst mod vedkommende, og til, at denne tolkebistand kan efterprøves af de nationale retter.

Artikel 2, stk. 5, i direktiv 2010/64, artikel 4, stk. 5, og artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager, sammenholdt med artikel 48, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at en person kan dømmes ved udeblivelsesdom, når vedkommende på grund af en utilstrækkelig tolkebistand ikke er blevet informeret om den tiltale, der er rejst mod vedkommende, på et sprog, som denne forstår, eller når det er umuligt at fastslå kvaliteten af den tolkebistand, der blev ydet, og derfor også er umuligt at fastslå, at vedkommende er blevet informeret på et sprog, som denne forstår, om den tiltale, der er rejst mod den pågældende.
2)

Artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at en person, der er i besiddelse af oplysninger, og som: — er blevet pålagt en administrativ bøde for manglende efterkommelse af en afgørelse om påbud om at meddele oplysninger inden for rammerne af en udveksling mellem nationale skattemyndigheder i henhold til direktiv 2011/16, som ikke i sig selv kan gøres til genstand for et søgsmål i henhold til den bistandssøgte medlemsstats nationale ret, og — indirekte har anfægtet lovligheden af denne afgørelse inden for rammerne af et søgsmål anlagt til prøvelse af en sanktionsafgørelse truffet som følge af manglende efterkommelse af dette påbud, og som dermed først har fået kendskab til de minimumsoplysninger, der er omhandlet i dette direktivs artikel 20, stk. 2, under retsforhandlingerne i forbindelse med dette søgsmål, — efter den endelige anerkendelse af lovligheden af de nævnte afgørelser truffet over for den pågældende skal gives mulighed for at efterkomme afgørelsen om påbud om at meddele oplysninger inden for den frist, der oprindeligt var fastsat herfor i national ret, uden at dette medfører opretholdelse af den sanktion, som den pågældende var nødt til at pådrage sig for at kunne udøve sin ret til effektive retsmidler. Det er kun, hvis personen ikke efterkommer denne afgørelse inden for denne frist, at den pålagte sanktion lovligt kan håndhæves.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. november 2021 — straffesager mod WB (sag C-748/19), XA, YZ (sag C-749/19), DT (sag C-750/19), ZY (sag C-751/19), AX (sag C-752/19), BV (sag C-753/19) og CU (sag C-754/19) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Okręgowy w Warszawa — Polen)

(Forenede sager C-748/19 — C-754/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retsstat - domstolenes uafhængighed - artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU - national lovgivning, der giver justitsministeren mulighed for at forflytte dommere til højere retsinstanser og for at tilbagekalde disse forflyttelser - dommerkollegier i straffesager, som omfatter dommere, der er forflyttet af justitsministeren - direktiv (EU) 2016/343 - uskyldsformodning)

(2022/C 24/04)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Warszawa

Tiltalte i straffesagerne

WB (sag C-748/19), XA, YZ (sag C-749/19), DT (sag C-750/19), ZY (sag C-751/19), AX (sag C-752/19), BV (sag C-753/19) og CU (sag C-754/19)

Procesdeltagere: Prokuratura Krajowa, anciennement Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim (sag C-748/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Żoliborz w Warszawie (sag C-749/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Wola w Warszawie (sag C-750/19, C-753/19 et C-754/19), Prokuratura Rejonowa w Pruszkowie (sag C-751/19), Prokuratura Rejonowa Warszawa-Ursynów w Warszawa (sag C-752/19) og Pictura sp. z o.o. (sag C-754/19)

Konklusion

Artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 2 TEU, og artikel 6, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter justitsministeren i en medlemsstat på grundlag af kriterier, der ikke er offentliggjort, dels kan forflytte en dommer til en højere straffedomstol for en tidsbegrænset eller tidsubegrænset periode, dels på et hvilket som helst tidspunkt og ved en afgørelse, der ikke er ledsaget af en begrundelse, kan tilbagekalde denne forflyttelse, uanset om forflyttelsen er for en tidsbegrænset eller tidsubegrænset periode.

(1) EUT C 54 af 17.2.2020.
1)

Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til: — artikel 33, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, idet denne medlemsstat gør det muligt at afvise en ansøgning om international beskyttelse med den begrundelse, at ansøgeren er indrejst på medlemsstatens område via en stat, hvor den pågældende ikke er udsat for forfølgelse eller risiko for alvorlig overlast, eller hvor der er sikret et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau — artikel 8, stk. 2, og artikel 22, stk. 1, i direktiv 2013/32 samt artikel 10, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse, idet denne medlemsstat i sin nationale ret straffer adfærden udvist af enhver person, der i forbindelse med en organiseret aktivitet yder hjælp til ansøgningen om asyl eller indgivelsen af en asylansøgning på dens område, når det uden enhver rimelig tvivl kan bevises, at denne person var klar over, at ansøgningen ikke ville få et gunstigt udfald i medfør af nævnte ret — artikel 8, stk. 2, artikel 12, stk. 1, litra c), og artikel 22, stk. 1, i direktiv 2013/32 samt artikel 10, stk. 4, i direktiv 2013/33, idet denne medlemsstat fratager enhver person, der er mistænkt for at have begået en sådan lovovertrædelse, retten til at nærme sig medlemsstatens ydre grænser.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 18. november 2021 — Fereydoun Mahmoudian mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-681/19 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) - restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran - skade, som appellanten angiveligt har lidt som følge af opførelsen og opretholdelsen af vedkommendes navn på den liste over personer og enheder, der er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer - erstatningssøgsmål - Domstolens kompetence til at træffe afgørelse om en påstand om erstatning for skade, som angiveligt er lidt som følge af restriktive foranstaltninger, der er fastsat i afgørelser, som henhører under FUSP - tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder)

(2022/C 24/03)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Fereydoun Mahmoudian (ved avocat A. Bahrami og dikigoros N. Korogiannakis)

De øvrige parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved M.C. Cadilhac og M. Bishop, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved A. Bouquet og J. Roberti di Sarsina, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Fereydoun Mahmoudian bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union.

3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 372 af 4.11.2019.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 18. november 2021 — Fulmen mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-680/19 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) - restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran - skade, som appellanten angiveligt har lidt som følge af opførelsen og opretholdelsen af vedkommendes navn på den liste over personer og enheder, der er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer - erstatningssøgsmål - Domstolens kompetence til at træffe afgørelse om en påstand om erstatning for skade, som angiveligt er lidt som følge af restriktive foranstaltninger, der er fastsat i afgørelser, som henhører under FUSP - tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgerne rettigheder)

(2022/C 24/02)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Fulmen (ved avokat A. Bahrami og dikigoros N. Korogiannakis)

De øvrige parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved M.C. Cadilhac og M. Bishop, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved A. Bouquet og J. Roberti di Sarsina, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Fulmen bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union.

3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 372 af 4.11.2019.
2)

Artikel 6 i direktiv 2014/41, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 4, stk. 3, TEU, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at den kompetente myndighed i en medlemsstat udsteder en europæisk efterforskningskendelse, hvis genstand er foretagelse af ransagninger og beslaglæggelser samt afholdelse af en vidneafhøring ved videokonference, når denne medlemsstats lovgivning ikke fastsætter nogen retsmidler til prøvelse af udstedelsen af en sådan europæisk efterforskningskendelse.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. november 2021 — Stichting Cartel Compensation og Equilib Netherlands BV mod Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Amsterdam — Nederlandene)

(Sag C-819/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 81 EF, 84 EF og 85 EF - EØS-aftalens artikel 53 - karteller - virksomheders adfærd i sektoren for lufttransport mellem Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) og tredjelande, som har fundet sted inden for rammerne af artikel 84 EF og 85 EF - erstatningssøgsmål - de nationale retsinstansers kompetence til anvende artikel 81 EF og EØS-aftalens artikel 53)

(2022/C 11/02)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Amsterdam

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Stichting Cartel Compensation og Equilib Netherlands BV

Sagsøgte: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV, Martinair Holland NV, Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG, British Airways plc, Air France SA, Singapore Airlines Ltd, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd, Swiss International Air Lines AG, Air Canada, Cathay Pacific Airways Ltd, Scandinavian Airlines System Denmark-Norway-Sweden, SAS AB og SAS Cargo Group A/S

Konklusion

Artikel 81 EF, 84 EF og 85 EF samt artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 skal fortolkes således, at en national retsinstans i en privatretlig tvist vedrørende et erstatningssøgsmål, som den er forelagt, efter at Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 [EF] og 82 [EF] trådte i kraft, har kompetence til at anvende artikel 81 EF og artikel 53 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde på virksomheders adfærd inden for sektoren for lufttransport mellem en medlemsstat og et andet tredjeland end Schweiz, som fandt sted før den 1. maj 2004, på virksomheders adfærd inden for sektoren for lufttransport mellem en medlemsstat og Schweiz, som fandt sted før den 1. juni 2002, og på virksomheders adfærd inden for sektoren for lufttransport mellem et land i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, der ikke er en medlemsstat, og et tredjeland, som fandt sted inden den 19. maj 2005, selv om der hverken er truffet en afgørelse i henhold til artikel 84 EF eller i henhold til artikel 85 EF vedrørende denne adfærd, for så vidt som nævnte adfærd kunne påvirke henholdsvis samhandelen mellem medlemsstaterne og samhandelen mellem de kontraherende parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.

(1) EUT C 95 af 23.3.2020.
2)

Artikel 5, stk. 1, i direktiv 2008/104 skal fortolkes således, at den stilling, der besættes af en vikaransat, der er udsendt til EIGE, kan anses for at udgøre »samme arbejdsopgave« som omhandlet i denne bestemmelse, selv hvis det forudsættes, at alle de stillinger, med hensyn til hvilke EIGE ansætter arbejdstagere direkte, omfatter arbejdsopgaver, der kun kan udføres af personer, der er omfattet af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.