DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 17. DECEMBER 1991. - BASF AG MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - KOLLEKTIVT ANSVAR. - SAG T-4/89.



Samling af Afgørelser 1991 side II-01523



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - kommissionsbeslutning hvorved der fastslaas en overtraedelse - bevismateriale der kan tages i betragtning

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence - administrativ procedure - hoeringer - foreloebigt referat fremsendt til Det Raadgivende Udvalg og Kommissionen - sagsbehandlingsfejl - foreligger ikke

(Kommissionens forordning nr. 99/63)

3. Konkurrence - administrativ procedure - iagttagelse af retten til kontradiktion - ret for parterne i en procedure til at faa tilsendt hoeringskonsulentens rapport og kommentere den - foreligger ikke

4. Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

5. Konkurrence - karteller - forbud - karteller der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af Traktatens artikel 85

(EOEF-Traktaten, art. 85)

6. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - begreb - koordination og samarbejde uforeneligt med kravet om, at enhver virksomhed uafhaengigt skal fastlaegge sin adfaerd paa markedet - moeder mellem konkurrenter med det formaal at udveksle oplysninger, der er afgoerende for deltagernes udarbejdelse af deres forretningsmaessige strategi

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

7. Konkurrence - karteller - kompleks overtraedelse, der indeholder elementer af aftaler og af samordnet praksis - kvalifikation under ét som "en aftale og samordnet praksis" - tilladt - betydning for beviset

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

Sammendrag

1. I en beslutning, som i medfoer af Traktatens artikel 85, stk. 1, rettes til en virksomhed, kan der som bevismateriale over for den paagaeldende virksomhed kun anvendes dokumenter, som Kommissionen allerede paa tidspunktet for meddelelsen om klagepunkter tilkendegav at ville paaberaabe sig, idet de er naevnt heri eller i bilagene hertil, saaledes at virksomheden i tide kunne udtale sig om bevisvaerdien.

2. Det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal og Kommissionen, er foreloebigt, er kun en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt.

3. Retten til kontradiktion indebaerer ikke, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport. Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne. Hoeringskonsulentens rapport er et rent internt dokument i Kommissionen, der kun er vejledende, og formaalet med denne er ikke at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.

4. Det er tilstraekkeligt, for at der er tale om en aftale i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Det er tilfaeldet, naar der mellem flere virksomheder er enighed om at naa maalpriser og salgsmaal.

5. Traktatens artikel 85 finder anvendelse paa aftaler mellem virksomheder, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert.

6. De kriterier om koordination og samarbejde, der er afgoerende for definitionen af begrebet samordnet praksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet.

Der er tale om samordnet praksis, naar virksomheder deltager i moeder, der har til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og hvorunder der udveksles oplysninger mellem konkurrenter om de forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de anser for noedvendige, og om deres omsaetning, idet de deltagende virksomheder noedvendigvis maa tage hensyn til de oplysninger, de saaledes faar, ved fastlaeggelsen af deres adfaerd paa markedet.

7. Der kraeves ikke i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, en specifik kvalifikation af en kompleks, men sammenhaengende overtraedelse, der bestaar af en fortsat adfaerd med ét eneste formaal, og som samtidig indeholder elementer, som maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis", men en saadan overtraedelse kan kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", og det kraeves ikke, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.

2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 ton, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.

3 BASF AG var blandt de producenter, der leverede polypropylen til markedet foer 1977. Paa polypropylenmarkedet var selskabet en mellemstor producent med en markedsandel paa mellem 4,1% og 4,7%.

4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:

- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")

- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")

- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")

- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")

- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")

- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")

- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")

- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")

- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")

- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")

- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").

Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.

5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:

- Amoco

- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")

- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")

- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")

- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").

Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.

6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-Traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.

7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.

8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.

9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).

10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.

11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med Traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.

13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.

14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "Det Raadgivende Udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det Raadgivende Udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.

15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ved:

- for Anic' s vedkommende fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983

- for Rhône-Poulenc' s vedkommende fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980

- for Petrofina' s vedkommende fra 1980 og mindst til november 1983

- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983

- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende fra omkring november 1977 og mindst til november 1983

- for ATO' s vedkommende senest fra 1978 og mindst til november 1983

- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983

at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:

a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik

b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater

c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder

d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal

e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.

Artikel 3

For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT

ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF

iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM

iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL

v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR

vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM

vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM

viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL

ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT

x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT

xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR

xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF

xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL

xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.

Artikel 4 og 5

(udelades)".

16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 28. juli 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-3/89 og T-6/89 - T-15/89).

18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.

19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").

20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.

21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.

22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.

23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.

24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.

25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.

26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.

28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.

Parternes paastande

29 Sagsoegeren, BASF, har nedlagt foelgende paastande:

1) Kommissionens beslutning af 23. april 1986, der blev meddelt sagsoegeren den 28. maj 1986, vedroerende en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 (IV/31.149 - polypropylen) annulleres.

2) Subsidiaert ophaeves eller nedsaettes den boede, der er paalagt sagsoegeren ved naevnte beslutnings artikel 3.

3) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:

1) Frifindelse.

2) Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende dokumenter, der er grundlaget for beslutningen, (2) da det endelige referat af hoeringerne ikke er fremsendt til Kommissionens og Det Raadgivende Udvalgs medlemmer, og (3) da sagsoegeren ikke har modtaget rapporten fra hoeringskonsulenten. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, og (B) at den har paalagt sagsoegeren et kollektivt ansvar. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der haevdes ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (1) varighed og (2) grovhed.

Retten til kontradiktion

1. Undladelse af at fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter

31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved fremsendelsen af meddelelsen om klagepunkter til selskabet har undladt at medsende fjorten dokumenter, der er grundlaget for beslutningen, og at den paa denne maade har gjort det umuligt for selskabet at udtale sig om disses indhold. Det drejer sig om et referat af moederne den 10. marts og 13. maj 1982 udarbejdet af en medarbejder hos Hercules [beslutningens 15. betragtning, litra b)], et dokument af 6. september 1977, der angiveligt er fundet hos Solvay (beslutningen, 16. betragtning, femte afsnit), Shell' s svar paa meddelelsen om klagepunkter (17. betragtning til beslutningen), referatet af to interne moeder i Shell, der blev afholdt den 5. juli og den 12. september 1979 (29. og 31. betragtning til beslutningen), et internt dokument fra Solvay (32. betragtning til beslutningen), en meddelelse fra Solvay til salgskontorerne af 17. juli 1981 (35. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ICI vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), et dokument fra Shell med overskriften "PP W. Europe-Pricing" og "Market quality report" (49. betragtning til beslutningen), et notat vedroerende markedsopdelingsordningen, der blev fundet hos ATO (54. betragtning til beslutningen), referatet af moedet den 10. marts 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI (58. betragtning til beslutningen), et udateret notat fra ICI som forberedelse af et moede med Shell, der skulle afholdes i maj 1983 (beslutningens 63. betragtning, andet afsnit), og endelig et arbejdspapir vedroerende foerste kvartal 1983, der blev fundet hos Shell (beslutningens 63. betragtning, tredje afsnit).

32 Sagsoegeren har anfoert, at saadanne dokumenter ifoelge Domstolens praksis (dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG-Telefunken mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 21-30) ikke kan danne grundlag for Kommissionens beslutning, uden at retten til kontradiktion dermed tilsidesaettes, ogsaa selv om dokumenterne findes blandt de sagsdokumenter, der er tilgaengelige for de beroerte virksomheder. Det maa antages, at saafremt der bortses fra de klagepunkter, som disse dokumenter skulle tjene som bevis for, ville beslutningen ikke vaere truffet i den foreliggende form.

33 I besvarelse af Kommissionens synspunkt, hvorefter beslutningen ikke bygger paa de faa dokumenter, som ikke er fremsendt til BASF, har selskabet anfoert, at det ikke kan tage stilling hertil, idet det netop ikke er i besiddelse af disse dokumenter. Det paahviler derfor Kommissionen naermere at paavise, at dette synspunkt er berettiget.

34 Kommissionen har heroverfor anfoert, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, er det foerste og det niende dokument, som selskabet har naevnt, fremsendt til dette sammen med meddelelsen om klagepunkter, og at selskabet i kraft af aktindsigten fik adgang til det andet, tiende og trettende dokument. Det var ikke noedvendigt at fremsende de oevrige dokumenter, idet de enten var uden betydning for sagen mod sagsoegeren eller kun var en bekraeftelse af andre dokumenter, som var selskabet bekendt. For saa vidt beslutningen er rettet til sagsoegeren, bygger den ikke paa disse dokumenter.

35 Kommissionen har indroemmet, at et notat fra ICI vedroerende et "ekspert"-moede den 10. marts 1982, der er naevnt i beslutningen (58. betragtning), ved en fejltagelse ikke er fremsendt til sagsoegeren. Notatet bekraefter imidlertid kun et referat fra Hercules af dette moede, der er vedlagt den generelle del af meddelelsen om klagepunkter som bilag 23 (herefter benaevnt "bilag til den generelle meddelelse"). Det samme er tilfaeldet med et notat fra ICI, der er naevnt i 63. betragtning til beslutningen, vedroerende forberedelse af et moede med Shell. Dette dokument er kun anvendt som bevis for, at Shell deltog i kvoteordningen. Dokumentet indeholder saaledes intet nyt i forhold til de klagepunkter, der er meddelt BASF.

36 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, som Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (dom af 25.10.1983, sag 107/82, a.st., praemis 27, og senest dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).

37 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle og den specielle del af meddelelsen om klagepunkter og i skrivelserne af 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.

38 Af de dokumenter, sagsoegeren har anfoert, kan herefter alene referatet af moedet den 10. marts 1982, der er udarbejdet af en medarbejder hos Hercules [beslutningen, 15. betragtning, litra b)] og ICI' s interne notat vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen) anvendes som bevis over for sagsoegeren, idet disse er naevnt i punkt 60, henholdsvis punkt 71, i den generelle del af meddelelsen om klagepunkter til sagsoegeren, og de er endvidere vedlagt denne som bilag 23 og 35. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag.

39 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund.

2. Manglende fremsendelse af referatet af hoeringerne

40 Sagsoegeren har anfoert, at det fremgaar af artikel 9, stk. 4, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"), at "det vaesentlige indhold af de af hver enkelt person fremsatte udtalelser foeres til protokols. Protokollatet oplaeses for og godkendes af den paagaeldende". Ifoelge BASF forelaa det endelige referat af hoeringerne hverken for Kommissionens eller Det Raadgivende Udvalgs medlemmer. Da de ikke alle var til stede ved hoeringerne, og da de ikke har kunnet gennemgaa alle de skriftlige indlaeg fra de beroerte virksomheder, var det ikke muligt for dem at faa et praecist indtryk af de argumenter, der blev udvekslet. Beslutningen blev saaledes ikke vedtaget med fuldt kendskab til sagen.

41 Sagsoegeren har videre anfoert, at selskabet ikke kan vurdere, om beslutningen ville vaere blevet anderledes, hvis Kommissionens medlemmer havde haft det endelige referat. Det er imidlertid selskabets opfattelse, at selv om dette ikke er tilfaeldet, skal det ikke vaere afgoerende. Saafremt tilsidesaettelse af processuelle garantier kan begrundes med, at beslutningen ikke ville vaere blevet anderledes, selv om de var overholdt, ser man bort fra disse garantiers betydning. Denne bestaar i, at de beroerte har krav paa, at disse garantier overholdes, og at beslutningen i modsat fald annulleres. Under alle omstaendigheder paahviler det Kommissionen at bevise, at sagsbehandlingsfejlen paa ingen maade har haft indflydelse paa beslutningen. Kommissionen kan imidlertid ikke indskraenke sig til blot at postulere dette.

42 Kommissionen har anfoert, at det ikke fremgaar af artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 99/63, til hvilke instanser det foreloebige eller endelige referat af hoeringerne skal fremsendes. Det Raadgivende Udvalgs medlemmer havde ganske vist kun det foreloebige referat, men alle medlemsstaternes myndigheder var repraesenteret ved hoeringsrunderne med undtagelse af Graekenland og Luxembourg i anden hoeringsrunde. Det er i denne forbindelse uden betydning, at den embedsmand, der var til stede ved hoeringerne, ikke noedvendigvis var statens repraesentant i Det Raadgivende Udvalg. Endvidere har Kommissionen henvist til, at BASF ikke har gjort gaeldende, at det foreloebige referat ikke loyalt gengiver det vaesentlige indhold i parternes udtalelser.

43 Videre har Kommissionen anfoert, at da dens medlemmer vedtog beslutningen, havde de det foreloebige referat og alle parternes bemaerkninger hertil.

44 Det er Kommissionens opfattelse, at beslutningen under ingen omstaendigheder havde vaeret anderledes, selv om det endelige referat havde foreligget (Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, praemis 26).

45 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til Det Raadgivende Udvalg og Kommissionen, er foreloebigt, kun er en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt (dom af 15.7.1970, sag 44/69, Buchler mod Kommissionen, Sml. s. 151, praemis 17).

46 For saa vidt angaar det referat, der er fremsendt til Kommissionen, bemaerkes, at denne sammen med det foreloebige referat modtog virksomhedernes bemaerkninger hertil, og det maa saaledes antages, at Kommissionens medlemmer var orienteret om alle vaesentlige forhold, inden de traf afgoerelse.

47 Med hensyn til det foreloebige referat, der er fremsendt til Det Raadgivende Udvalg, bemaerkes, at sagsoegeren ikke har angivet, paa hvilke punkter dette referat ikke loyalt og korrekt gengiver hoeringerne, og det er saaledes ikke bevist, at det paagaeldende dokument er affattet paa en saadan maade, at Det Raadgivende Udvalgs medlemmer kunne blive vildledt paa et afgoerende punkt.

48 Anbringendet maa derfor forkastes.

3. Manglende fremsendelse af hoeringskonsulentens rapport

49 Sagsoegeren havde i staevningen gjort gaeldende, at hoeringskonsulentens rapport skulle vaere fremsendt til virksomhedernes advokater, men i replikken har selskabet anfoert, at det har taget kendelsen af 11. december 1986 (sag 212/86 R, ICI mod Kommissionen, grund 5-8, ikke trykt i Samling af Afgoerelser) til efterretning. Domstolen fastslog i kendelsen, at parterne ikke havde krav paa, at hoeringskonsulentens rapport blev fremsendt. Sagsoegeren anser det derfor ikke for noedvendigt paa ny at behandle dette spoergsmaal.

50 Kommissionen har anfoert, at der ikke findes bestemmelser, hvorefter hoeringskonsulentens udtalelse skal fremsendes til de virksomheder, Kommissionens beslutning rettes til. Hoeringskonsulenten har en vigtig rolle i forbindelse med Kommissionens interne beslutningsproces, og virksomhederne kan ikke goere krav paa at deltage i denne proces, idet dette vil kunne paavirke hoeringskonsulentens mulighed for at udtale sig frit og uafhaengigt.

51 Det bemaerkes, at retten til kontradiktion ikke indebaerer, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport, der er et rent internt dokument i Kommissionen. Domstolen har i denne forbindelse udtalt, at rapporten kun er vejledende for Kommissionen, der ikke er forpligtet til at rette sig efter denne, og rapporten derfor ikke har en saadan betydning, at Faellesskabets retsinstanser skal tage hensyn til denne ved udoevelsen af deres kontrolfunktion (kendelse af 11.12.1986, sag 212/86 R, naevnt ovenfor, grund 5-8). Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).

52 Det understreges i denne forbindelse, at formaalet med hoeringskonsulentens rapport ikke er at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller fremkomme med nyt bevismateriale mod dem, men at give udtryk for opfattelsen hos en tjenestemand i Kommissionen, for at denne kan traeffe en beslutning. Virksomhederne kan saaledes ikke efter reglerne om kontradiktion kraeve hoeringskonsulentens rapport udleveret med henblik paa at kommentere denne (jf. Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25).

53 Anbringendet maa derfor forkastes.

Beviset for overtraedelsen

54 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.

55 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis, dels (I) for perioden fra 1977 til udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, dels (II) for perioden fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 til november 1983, med hensyn til (A) systemet med regelmaessige moeder, (B) prisinitiativerne, (C) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (D) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.

1. Bevismaessige konstateringer

I - Perioden fra 1977 til udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979

A - Den anfaegtede retsakt

56 Det anfoeres i beslutningen (78. betragtning, fjerde afsnit, og 104. betragtning, tredje afsnit), at systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter blev indfoert ved udgangen af 1977, men at det ikke er muligt at fastslaa den noejagtige dato for, hvornaar hver enkelt producent begyndte at deltage heri. Sagsoegeren, der var blandt de producenter, hvis "opbakning" bag initiativet i december 1977 ikke er bevist, har ifoelge beslutningen haevdet, at selskabet kun deltog "sporadisk" foer 1980.

57 Endvidere anfoeres det i beslutningen (105. betragtning, foerste og andet afsnit), at det ikke er muligt med sikkerhed at fastslaa det noejagtige tidspunkt for, hvornaar hver enkelt producent begyndte at deltage i de regelmaessige plenarmoeder. Anic, ATO, BASF, DSM og Huels kan ikke vaere begyndt at deltage senere end 1979, da alle fem producenter paaviseligt deltog i markedsdelingen eller kvoteordningerne, der for foerste gang var gaeldende i dette aar.

B - Parternes anbringender

58 Sagsoegeren har anfoert, at det bevismateriale, Kommissionen har fremlagt, ikke er tilstraekkeligt til at bevise, at selskabet deltog i moederne fra december 1977. Det kan under sagen kun goeres gaeldende over for selskabet, at det deltog i moederne fra det tidspunkt, hvor dette skete regelmaessigt. Ifoelge 81. betragtning til beslutningen er der nemlig foerst tale om en tilsidesaettelse af kartelretlige regler fra det tidspunkt, hvor en virksomhed fast deltog i et "system med regelmaessige og institutionaliserede moeder".

59 I denne forbindelse har sagsoegeren gjort gaeldende, at selskabet foerst deltog fast i moederne fra juni 1982. Selskabet har dog indroemmet, at det for det foerste deltog sporadisk i moederne foer den 1. december 1980, men at det med hensyn til dette tidsrum ikke kan huske tidspunkt og sted for moederne, og at selskabet for det andet deltog i fire af de nitten moeder, som ifoelge Kommissionen blev afholdt fra begyndelsen af 1981 og til juni 1982.

60 Det er sagsoegerens opfattelse, at Kommissionen paa dette punkt med urette har henvist til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse). Med hensyn til moederne i 1978 har ICI tydeligt anfoert, at der var tale om ad hoc-moeder og ikke om "regelmaessige" eller "institutionaliserede" moeder. Endvidere har ICI ikke oplyst, at sagsoegeren deltog i disse moeder, og har endelig anfoert, at ICI foerst for tiden efter 1. januar 1980 kan angive tidspunkt og sted for "ekspert"- og "chef"-moederne. For sagsoegeren er det afsnit i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger "vigtigt", hvori det anfoeres, at sagsoegeren var en "fast deltager" i moederne, idet det kun giver mening at tale om fast deltagelse, naar en virksomhed i det mindste deltog i flertallet af moederne. Det var imidlertid ikke tilfaeldet foer juni 1982, saaledes som det fremgaar af sagsoegerens svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 1 til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til BASF (herefter benaevnt "bilag til meddelelsen til BASF") ).

61 Sagsoegeren har i replikken anfoert, at Kommissionen ikke har fremlagt materiale, der underbygger, at selskabet deltog i moederne paa det omhandlede tidspunkt. Det er derfor overraskende, at Kommissionen har opretholdt sine anbringender vedroerende denne periode.

62 Kommissionen har anfoert, at den ganske vist ikke kan angive noejagtigt, fra hvilket tidspunkt sagsoegeren deltog i moederne, men at den med sikkerhed kan fastslaa, at selskabet begyndte at deltage i moederne paa et ikke naermere bestemt tidspunkt mellem 1977 og 1979.

63 Som bevis har Kommissionen henvist til sagsoegerens og ICI' s svar paa de begaeringer om oplysninger, der blev fremsendt til dem. Sagsoegeren har i svaret oplyst foelgende: "Vor dem 1.12.80 haben Vertreter unseres Unternehmens sporadisch an Sitzungen europaeischer Polypropylenhersteller teilgenommen. Orte und Zeitpunkte der Treffen sind nicht mehr erinnerlich" ("Foer 1.12.80 deltog vores repraesentanter sporadisk i moederne for europaeiske polypropylenproducenter. Vi erindrer ikke tidspunkt og sted for moederne"). ICI har i sit svar medregnet sagsoegeren blandt de faste moededeltagere uden nogen tidsmaessig begraensning (i modsaetning til f.eks. Anic og Rhône-Poulenc, der ifoelge ICI kun deltog i en afgraenset periode, og til Hercules, der ikke deltog fast i moederne) og har som begyndelsestidspunktet for moederne angivet december 1977.

C - Rettens vurdering

64 Det bemaerkes, at de eneste beviser, Kommissionen har fremlagt for at paavise, at sagsoegeren deltog i moederne i den omhandlede periode, dels er sagsoegerens svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 1 til meddelelsen til BASF), dels er ICI' s svar paa denne begaering (bilag 8 til den generelle meddelelse).

65 For saa vidt angaar det foerste svar, finder Retten, at henvisningen til perioden "foer den 1. december 1980" ikke i sig selv er tilstraekkelig til at bevise, at sagsoegeren deltog i moederne i denne periode. Det maa derfor undersoeges, om ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger kan underbygge de konklusioner, som Kommissionen paa dette punkt drager af sagsoegerens svar.

66 I denne forbindelse bemaerkes, at sagsoegeren i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger medregnes blandt de faste deltagere i "ekspert"- og "chef"-moederne, uden at det praeciseres fra hvilket tidspunkt. Det anfoeres saaledes i dette svar:

"The regular participants at meetings of 'Experts' and 'Bosses' were as follows: ATO, BASF, Chemie Linz, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Montepolimeri, Petrofina, Saga, Solvay. The following producers participated regularly during those periods between 1979 and 1983 while they were engaged in the West European polypropylene industry: Anic - polypropylene business taken over by Montepolimeri; SIR - believed to be no longer in business; Rhône-Poulenc - polypropylene business sold to BP. In addition, Alcudia and Hercules attended meetings on an irregular basis."

("De faste deltagere i 'ekspert' - og 'chef' -moederne var foelgende: ATO, BASF, Chemie Linz, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Montepolimeri, Petrofina, Saga, Solvay. Foelgende producenter deltog fast i moederne i de perioder mellem 1979 og 1983, hvor de var aktive i den vesteuropaeiske polypropylen-industri: Anic - polypropylen-aktiviteter overtaget af Montepolimeri; SIR - vi mener ikke, at selskabet laengere driver virksomhed; Rhône-Poulenc - polypropylen-aktiviteter solgt til BP. Herudover deltog Alcudia og Hercules uregelmaessigt i moederne.")

67 Da Kommissionen ikke har praecise oplysninger om, hvornaar sagsoegeren begyndte at deltage i disse moeder, har den henvist til et andet afsnit i ICI' s svar, hvor foelgende anfoeres:

"Because of the problems facing the polypropylene industry (...), a group of producers met in about December 1977 to discuss what, if any, measures could be pursued in order to reduce the burden of the inevitable heavy losses about to be incurred by them ... It was proposed that future meetings of those producers who wished to attend should be called on an ad hoc basis in order to exchange and develop ideas to tackle these problems."

("Paa grund af problemerne i polypropylen-industrien (...) moedtes en gruppe af producenter omkring december 1977 for at diskutere, hvilke foranstaltninger der eventuelt kunne ivaerksaettes for at reducere virkningerne af de uundgaaelige, store tab, der snart ville indtraede ... Det blev foreslaaet, at fremtidige moeder for de producenter, der oenskede at deltage, skulle indkaldes paa ad hoc-basis, for at man kunne udveksle og udvikle ideer til at loese disse problemer.")

Kommissionen har udledt af dette afsnit, at sagsoegeren begyndte at deltage i moederne allerede i december 1977. Endvidere er det Kommissionens opfattelse, at denne fortolkning af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges af, at formaalet med, at ICI kun praeciserede den periode, hvori virksomhederne deltog i moederne (1979-1983), med hensyn til de virksomheder, hvis navne er anfoert i andet punktum i det foerste af de citerede afsnit, var at fremhaeve, at de virksomheder, der er naevnt i foerste punktum i dette afsnit, deltog i moederne fra starten.

68 Retten finder, at naar sagsoegeren i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger medregnes blandt de faste deltagere i moederne, er der udtrykkeligt tale om "chef"- og "ekspert"-moederne. Det afsnit, Kommissionen har citeret for at paavise, at sagsoegeren deltog i moederne i december 1977, vedroerer imidlertid "ad hoc"-moederne og ikke "chef"- og "ekspert"-moederne, der blev paabegyndt ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, hvor man ud over "ad hoc"-moederne paa "chef"-niveau begyndte at moedes paa "ekspert"-niveau, saaledes som det fremgaar af et andet afsnit i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger. Det anfoeres heri:

"By late 1978/early 1979 it was determined that the ad hoc meetings of Senior Managers should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge. This two-tier level of representation became identified as (a) 'Bosses' ... and (b) 'Experts' ".

("Ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at ad hoc-moederne for overordnede ledere skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering. Denne totrins-repraesentation blev betegnet som (a) 'chefer' ... og (b) 'eksperter' ").

69 Denne fortolkning af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger bekraeftes, saafremt de to foerste saetninger i det foerste af de citerede afsnit laeses i sammenhaeng. En saadan laesning er berettiget, idet det, der begrunder sondringen mellem de virksomheder, der er naevnt i den foerste saetning, og dem, der er naevnt i den anden, ikke er det tidspunkt, hvor de begyndte at deltage i moederne, men derimod det tidspunkt, hvor de ophoerte hermed. Alle de virksomheder, der er naevnt i den anden saetning forlod saaledes markedet, foer overtraedelsen ophoerte. Disse to saetninger maa derfor fortolkes i lyset af hinanden, saaledes at der tages hensyn til, at "chef"- og "ekspert"-moederne foerst begyndte ved udgangen af 1978 eller i begyndelsen af 1979.

70 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen i retsmoedet foerst erkendte, at den var i tvivl om, hvornaar BASF begyndte at deltage i moederne trods dens udlaegning af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger. Dernaest anfoerte Kommissionen, at den ikke var sikker paa, at BASF deltog i moederne i den omhandlede periode, og endelig, at det er grunden til, at Kommissionen ikke praecist har kunnet fastlaegge, fra hvilket tidspunkt BASF deltog i overtraedelsen.

71 Kommissionens tvivl paa dette punkt er kommet til udtryk i beslutningens 105. betragtning, andet afsnit, hvori det anfoeres, at BASF ikke kan vaere begyndt at deltage i foranstaltningerne senere end 1979.

72 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen ikke kan paapege noget forhold, der viser, at BASF deltog i overtraedelsen foer udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, og den har derfor ikke foert tilstraekkeligt bevis herfor.

II - Perioden fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 til november 1983

A - Systemet med regelmaessige moeder

a) Den anfaegtede retsakt

73 Det anfoeres i beslutningen (78. betragtning, fjerde afsnit), at BASF haevder, at selskabet kun deltog "sporadisk" foer 1980. Det konkluderes (105. betragtning, andet afsnit), at BASF ikke kan vaere begyndt at deltage i foranstaltningerne senere end 1979, da selskabet paaviseligt deltog i markedsdelingen eller kvoteordningerne, der foerste gang var gaeldende i dette aar.

74 Endvidere anfoeres det i beslutningen (104. betragtning, tredje afsnit, og 105. betragtning, andet og fjerde afsnit), at ICI har oplyst, at BASF deltog fast i moederne, og at systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter var i kraft i hvert fald til udgangen af september 1983. Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste og tredje afsnit) deltog BASF i dette system.

75 Endelig anfoeres det i beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.

b) Parternes anbringender

76 Sagsoegeren har gentaget, at selskabets deltagelse i moederne kun kan anfaegtes, hvis det deltog fast i disse, og at selskabet foerst fra juni 1982 var fast til stede ved moederne, selv om det har erkendt at have deltaget sporadisk i moederne foer den 1. december 1980 og i fire af de nitten moeder, som ifoelge Kommissionen blev afholdt fra begyndelsen af 1981 til juni 1982.

77 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen ikke har paapeget noget forhold, der viser, at selskabet deltog i moederne i foerste halvaar af 1979. Selskabet finder det derfor overraskende, at Kommissionen har opretholdt sine anbringender vedroerende denne periode. Sagsoegeren har bestridt bevisvaerdien af de dokumenter, som Kommissionen har fremlagt til stoette for det modsatte resultat, nemlig referatet af et moede den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse), en tabel med overskriften "Producer' s Sales to West Europe" (bilag 55 til den generelle meddelelse) og prisinstrukser, der ligger forud for dette moede (bilag BASF til skrivelsen af 29.3.1985).

78 Med hensyn til disse dokumenter har sagsoegeren anfoert, at selskabets navn ikke er naevnt i referatet af moedet den 26. og 27. september 1979, og det er saaledes ikke bevis for, at selskabet deltog i dette moede. Endvidere er den naevnte tabel uden vaerdi, idet det ikke er oplyst, til hvilket formaal den er udarbejdet, og om andre producenter end ICI har haft adgang til denne. Hertil kommer, at intet tyder paa, at den er resultatet af enighed mellem producenterne, eller at BASF blev gjort bekendt med denne. Endelig har sagsoegeren anfoert, at overensstemmelsen mellem selskabets og andre producenters prisinstrukser skyldes stigningen i raavareprisen. Det forhold, at der ligger halvanden maaned mellem de prisinstrukser, de forskellige producenter gav, underbygger, at disse er udarbejdet selvstaendigt.

79 Sagsoegeren har erkendt at have deltaget fast i moederne fra den 9. juni 1982.

80 Kommissionen har anfoert, at det fremgaar af en raekke beviser, at sagsoegeren deltog i moederne fra begyndelsen af den omhandlede periode.

81 Det drejer sig for det foerste om ICI' s og BASF' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse og bilag 1 til meddelelsen til BASF). I det foerste svar oplyste ICI, at sagsoegeren var fast deltager i moederne i den omhandlede periode, og i det andet svar erkendte BASF, at "Vor dem 1.12.80 haben Vertreter unseres Unternehmens sporadisch an Sitzungen europaeischer Polypropylenhersteller teilgenommen. Orte und Zeitpunkte der Treffen sind nicht mehr erinnerlich" ("Foer 1.12.80 deltog vores repraesentanter sporadisk i moederne for europaeiske polypropylenproducenter. Vi erindrer ikke tidspunkt og sted for moederne"). Det kan heraf udledes, at BASF deltog i moederne fra begyndelsen af den omhandlede periode, selv om selskabet bestrider at have deltaget fast i moederne foer december 1980.

82 Endvidere er der overensstemmelse mellem de prisinstrukser, sagsoegeren gav den 24. og den 27. juli 1979, og de prisinstrukser, som Monte, Shell, ICI, Hoechst, Linz og ATO gav pr. 1. september 1979 (bilag A til skrivelsen af 29. marts 1985). En saadan overensstemmelse kan ifoelge Kommissionen ikke forklares med en stigning i prisen paa raavarer, og den beviser saaledes, at sagsoegeren deltog i de moeder, hvor disse priser blev fastsat.

83 Endelig er der tale om en udateret tabel med overskriften "Producers' Sales to West Europe", som blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), hvori der for alle polypropylenproducenter i Vesteuropa er angivet deres omsaetning i kiloton for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonner med overskrifterne "1979 actual" og "revised target". Denne tabel, som indeholder oplysninger, der som forretningshemmeligheder burde have vaeret behandlet strengt fortroligt, kunne ikke vaere udarbejdet uden BASF' s medvirken.

84 Det forhold, at sagsoegeren kun kan erindre fire moeder, som selskabet i 1981 deltog i, er ifoelge Kommissionen paa ingen maade en tilbagevisning af de oplysninger, som ICI gav med hensyn til, hvor regelmaessigt BASF deltog i moederne.

c) Rettens vurdering

85 Det bemaerkes, at det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger anfoeres uden nogen tidsmaessig begraensning, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i "chef"- og "ekspert"-moederne. Svaret maa forstaas saaledes, at det viser, at sagsoegeren fra starten deltog i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, der blev paabegyndt i slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0004.1

86 ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges paa dette punkt for det foerste af sagsoegerens eget svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 1 til meddelelsen til BASF), hvori det anfoeres, at: "Vor dem 1.12.80 haben Vertreter unseres Unternehmens sporadisch an Sitzungen europaeischer Polypropylenhersteller teilgenommen" ("Foer 1.12.80 deltog vores repraesentanter sporadisk i moederne for europaeiske polypropylenproducenter"). For det andet underbygges svaret af, at der ud for sagsoegerens navn i de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules (bilag 55-62 til den generelle meddelelse), er anfoert oplysninger om selskabets omsaetning i forskellige maaneder og aar, mens det - saaledes som de fleste sagsoegere har erkendt i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten - ikke var muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Endelig underbygges ICI' s svar af, at der er overensstemmelse mellem de prisinstrukser, sagsoegeren gav den 24. og den 27. juli 1979, og prisinstrukser fra andre producenter (bilag A til skrivelsen af 29.3.1985), hvoraf det kan udledes, at de var resultatet af en samordning mellem producenterne omkring juni 1979.

87 Hvad saerligt angaar de foerste elleve maaneder i 1980, anfoeres det i beslutningen (32. betragtning og tabel 3), at der i denne periode blev afholdt syv moeder, men det anfoeres ikke, hvem der deltog i disse. Det bemaerkes i denne forbindelse, at det ikke forekommer saerlig trovaerdigt, naar sagsoegeren bestrider at have deltaget i disse moeder, idet selskabet i sit svar paa begaeringen om oplysninger har oplyst, at det deltog sporadisk i moederne i denne periode, men at det ikke kan angive sted og tidspunkt for disse moeder. Dette gaelder saa meget mere, som sagsoegeren over for Retten har oplyst, at selskabet brugte ordet "sporadisk" i svaret paa begaeringen om oplysninger, fordi det ikke var i stand til at angive sted og tidspunkt for moederne forud for den 1. december 1980 og kun vidste, at nogle af dets repraesentanter foer dette tidspunkt kun havde deltaget i nogle faa moeder.

88 Hvad angaar den resterende del af det omhandlede tidsrum (tiden fra den 1. december 1980 til juni 1982), er sagsoegerens angivelse af, at selskabet kun deltog i fire moeder, ikke trovaerdig, idet de udtalelser, det er fremkommet med vedroerende dets deltagelse i moederne, er upraecise og paa visse punkter forkerte. Dette er saaledes tilfaeldet med hensyn til moedet den 13. maj 1982, hvor referatet (bilag 24 til den generelle meddelelse) viser, at BASF var til stede, selv om moedet ikke er blandt de moeder, som sagsoegeren i svaret paa begaeringen om oplysninger har erkendt at have deltaget i.

89 Det er endvidere med rette, at Kommissionen paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret: "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...", og "A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings" (' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter den 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...", og "En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne").

90 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.

91 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.

92 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 til september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og at moederne var led i et system.

B - Prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

93 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf seks har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.

94 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26.og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, herunder BASF, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).

95 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26. og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen til 1,90 eller 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).

96 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.

97 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at BASF deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981. Dokumenter, der blev fundet hos BASF, viser, at selskabet tog skridt til at indfoere de priser, der var fastsat som maalpriser for februar og marts.

98 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.

99 Med hensyn til det tredje prisinitiativ, anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"-moede til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og i Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.

100 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund".

101 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som BASF deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia; beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).

102 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Producenterne kunne ved moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.

103 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Ved moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet paa moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).

104 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).

105 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982 en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november-december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.

106 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).

107 Sagsoegeren har i lighed med ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes, hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert"-moedet den 2. september 1982 (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).

108 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november-december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.

109 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, herunder BASF, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i et fagtidsskrift, European Chemical News (herefter benaevnt "ECN").

110 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.

111 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved udgangen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.

112 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.

113 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, tredje afsnit), at et internt notat fra ATO dateret 28. september 1983 indeholder en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.

114 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, fjerde afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.

115 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det hed i fagpressen ved udgangen af 1983, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafia-pris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).

b) Parternes anbringender

116 Med hensyn til prisinitiativet fra juli til december 1979 har sagsoegeren anfoert, at overensstemmelsen mellem selskabets og andre producenters prisinstrukser skyldes de paaviste stigninger i raavarepriserne (navnlig paa polypropylen), som paavirkede alle producenterne paa samme maade. Det forhold, at de forskellige producenter gav prisinstrukserne (bilag A til skrivelsen af 29.3.1985) over en laengere periode (fra den 20. juni til den 8. august 1979), underbygger, at disse blev udarbejdet selvstaendigt. Endvidere har sagsoegeren understreget, at Kommissionen ikke har foert bevis for, at selskabet deltog i moedet den 26. og 27. september 1979. Endelig har sagsoegeren anfoert, at dets prisinstrukser var rent interne, og at Kommissionen derfor ikke af disse har kunnet udlede, at selskabet har gennemfoert en maalpris, der var fastsat under et moede.

117 Sagsoegeren har opdelt initiativet fra januar til maj 1981 i tre saerskilte initiativer. Med hensyn til prisinitiativet fra januar til februar 1981 har sagsoegeren for det foerste anfoert, at selskabets navn ikke er naevnt i tabel 7B i bilaget til beslutningen, som vedroerer dette prisinitiativ, og at det ikke deltog i noget producentmoede, da prisinitiativet blev besluttet. Dets prisinstrukser af 22. december 1980 og 20. og 25. februar 1981 (bilag BASF C til skrivelsen af 29.3.1985) blev givet som foelge af oplysninger, som blev offentliggjort den 18. december 1980, om en stigning i raavareprisen. Endvidere har sagsoegeren anfoert, at anvendelsen af udtrykket "target list prices" i en prisinstruks fra ICI (bilag 16 til den generelle meddelelse) ikke er bevis for, at der blev afholdt et moede, hvor dette maal blev fastlagt. For det foerste er dette udtryk i overensstemmelse med ICI' s saerlige sprogbrug, der blev anvendt internt for at orientere selskabets salgsorganisation om det prisniveau, der skulle tilstraebes, og for det andet henvises der ikke i denne instruks til et moede.

118 For saa vidt angaar initiativet fra marts til april 1981, har sagsoegeren bestridt bevisvaerdien af de prisinstrukser, Kommissionen har fremlagt (bilag BASF C til skrivelsen af 29.3.1985), idet det ikke af udtrykket "agreed" heri kan udledes, om sagsoegeren accepterede en prisforhoejelse paa grundlag af udvekslingen af oplysninger, eller om andre faktorer, der laa forud for selskabets foerste deltagelse i moederne, var afgoerende for dets forsoeg paa prisforhoejelser. Endvidere har den pristabel, som er vedlagt referatet af to moeder i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), heller ingen bevisvaerdi, idet det ikke fremgaar af denne, om den paa noget tidspunkt er blevet diskuteret.

119 Med hensyn til prisinitiativet i maj 1981 har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen har erkendt, at den ikke har moedereferater, og at den derfor alene er gaaet ud fra de prisinstrukser, som sagsoegeren gav den 30. april og den 6. maj 1981 (bilag BASF D til skrivelsen af 29.3.1985). Disse instrukser blev imidlertid udsendt paa grund af stigningen i raavarepriserne, og den forventede stoerrelse heraf var offentliggjort i ECN den 20. april 1981 (bilag 20 til den generelle meddelelse). Sagsoegeren har ligeledes bestridt bevisvaerdien af prisinstrukser fra forskellige producenter for maj og juni (bilag 19 til den generelle meddelelse), idet det ikke heraf kan udledes, at der var tale om en samordning mellem producenterne - og slet ikke, at selskabet deltog i en saadan samordning. Der var saaledes offentliggjort oplysninger om priserne, foer disse instrukser blev givet.

120 Sagsoegeren har ikke bestridt at have deltaget i prisinitiativerne i 1982 og 1983. Selskabet har imidlertid gentaget, at dets prisinstrukser var rent interne, hvilket bekraeftes af en gennemgang af producenternes nettosalgspriser (efter fradrag for eventuelle rabatter) i referenceperioden, der blev foretaget af et uafhaengigt revisionsfirma (herefter benaevnt "Coopers og Lybrand' s gennemgang"). Resultaterne af denne gennemgang viser, at instrukserne ikke havde nogen indflydelse paa de faktiske priser paa markedet.

121 Kommissionen har anfoert, at overensstemmelsen mellem de prisinstrukser, som sagsoegeren gav den 24. og den 27. juli 1979, og de prisinstrukser, som Monte, Shell, ICI, Hoechst, Linz og ATO gav pr. 1. september 1979, ikke kan forklares ved en stigning i raavarepriserne, men er bevis for en prisaftale. Dette fremgaar navnlig af referatet af moedet den 26.og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse), hvori prisinitiativet for 1979 naevnes, og det anfoeres, at "2.05 remains the target" ("2,05 er stadig maalet").

122 Endvidere har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren deltog i prisinitiativet i slutningen af 1980 og begyndelsen af 1981. Den har henvist til et telex af 22. december 1980, hvori sagsoegeren angiver en pris paa 1,77 DM/kg, der skulle gaelde fra den 20. januar 1981, og som er resultatet af en aftale med andre producenter. Dette bekraeftes af referatet af to moeder i januar 1981, hvoraf sagsoegeren deltog i det andet. Dette referat er saaledes vedlagt en pristabel, der svarer til sagsoegerens og en raekke andre producenters prisinstrukser (bilag C til skrivelsen af 29.3.1985).

123 For saa vidt angaar marts og april 1981, har Kommissionen erkendt, at den ikke har direkte bevis for, at sagsoegeren deltog i moederne, men har anfoert, at overensstemmelsen mellem sagsoegerens og de oevrige producenters prisinstrukser for samme periode (bilag D til skrivelsen af 29.3.1985) viser, at kontakten mellem producenterne ikke pludseligt blev afbrudt. Det aendrer ikke herved, at de prisstigninger, som visse producenter forventede, var blevet offentliggjort i ECN den 20. april 1981 (bilag 20 til den generelle meddelelse), idet sagsoegerens prisinstruks af 6. maj 1981 alene er en bekraeftelse af en identisk prisinstruks, som selskabet havde givet den 27. marts 1981.

124 Det er Kommissionens opfattelse, at det forholder sig tilsvarende, for saa vidt angaar september og oktober 1981 (bilag E til skrivelsen af 29.3.1985).

125 Endvidere har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren deltog i alle prisinitiativerne i 1982 og 1983. Til stoette herfor har den henvist til referaterne af de moeder, der blev afholdt fra maj 1982 til september 1983 (bilag 24-40 til den generelle meddelelse), og de overensstemmende prisinstrukser, som sagsoegeren og de oevrige producenter gav efter disse moeder (bilag F-I til skrivelsen af 29.3.1985).

c) Rettens vurdering

126 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):

"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table."

("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om 2,00 DM fra 1. juni (Det Forenede Kongerige 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel.")

127 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de andre deltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne.

128 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ikke udtrykkeligt har benaegtet at have deltaget i prisinitiativerne i andet halvaar af 1981 og i 1982 og 1983, og overensstemmelsen mellem selskabets og andre producenters prisinstrukser viser endvidere, at det deltog i gennemfoerelsen af producenternes maalpriser.

129 For saa vidt angaar sagsoegerens argument om, at det ikke tiltraadte de aftalte prisinitiativer, bemaerkes, at det af foelgende grunde ikke kan tiltraedes:

130 Sagsoegerens argument om, at de byrder, der paahvilede de forskellige producenter, var de samme, kan ikke forklare, at deres prisinstrukser i forskellige nationale valutaer var overensstemmende. Sammenfaldet i byrderne er begraenset til visse produktionsfaktorer, bl.a. raastofprisen, men omfattede ikke generalomkostningerne, loenomkostningerne og beskatningsprocenten, og producenternes daekningspunkt var derfor vaesentligt forskelligt. Dette viser bl.a. referatet af moedet i "European Association for Textile Polyolefins" den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren ikke deltog i. Ifoelge dette referat oenskede Hoechst en pris paa 1,85 DM/kg, ICI 1,60 DM/kg, Rhône-Poulenc 3,50 FF/kg og Shell 1,50 DM/kg for at naa daekningspunktet.

131 For saa vidt angaar det forhold, at sagsoegerens prisinstrukser og de maalpriser, selskabet fastlagde, skulle vaere rent interne, bemaerkes, at prisinstrukserne ganske vist var interne i den forstand, at de af hovedkontoret blev fremsendt til salgskontorerne, men de blev givet med henblik paa at blive gennemfoert og saaledes medfoere virkninger eksternt, saaledes som det udtrykkeligt fremgaar af sagsoegerens prisinstruks af 26. september 1983 (bilag 42 til den generelle meddelelse). Det anfoeres heri:

"Wir muessen Sie also bitten, unsere Kunden dahingehend zu informieren, dass ein weiterer Preisschritt fuer Lieferungen ab 1. November von 0,15 DM/kg unvermeidbar ist."

("Vi maa saaledes anmode Dem om at meddele vore kunder, at en yderligere prisforhoejelse paa 0,15 DM/kg for leverancer efter den 1. november er uundgaaelig.")

Hertil kommer, at maalpriser mister deres rent interne karakter, naar de diskuteres med andre producenter. Sagsoegerens argument kan saaledes ikke afkraefte, at selskabet deltog i de loebende prisinitiativer.

132 Endvidere kan det forhold, at oplysninger om priserne blev offentliggjort i ECN, ikke medfoere, at overensstemmelsen mellem sagsoegerens og andre producenters prisinstrukser ikke har nogen bevisvaerdi, idet det er bevist, at flere producenter gav prisinstrukser foer offentliggoerelsen, at der blev afholdt producentmoeder i den omhandlede periode, og at det i oevrigt klart fremgaar af referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), at naar et prisinitiativ blev vedtaget, blev det offentliggjort i fagpressen. Det anfoeres saaledes i referatet: "Shell was reported to have committed themselves to the move and would lead publicly in ECN" ("Shell ville angiveligt forpligte sig til dette skridt og ville offentliggoere det i ECN").

133 For saa vidt angaar sagsoegerens argument om, at det fremgaar af Coopers & Lybrand' s gennemgang, at selskabets prisinstrukser ikke havde nogen virkning paa de anvendte priser, bemaerkes, at det forhold, at der ikke var nogen virkning, ikke kan svaekke det bevismateriale, Kommissionen har fremlagt til stoette for, at prisinitiativerne var resultatet af producenternes fastsaettelse af maalpriser.

134 Endelig finder Retten, at Kommissionen med rette lagde til grund, at den pristabel, der er vedlagt referatet af de to moeder i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), blev diskuteret paa dette moede og var resultatet heraf.

135 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette har udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger - hvori det anfoeres, at "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..." ("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...") - at disse prisinitiativer var led i et system med fastsaettelse af maalpriser.

136 Endelig bemaerkes, at selv om det sidste producentmoede, som Kommissionen har foert bevis for, blev afholdt den 29. september 1983, udsendte nogle producenter (BASF, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Solvay og Saga) alligevel fra den 20. september til den 25. oktober 1983 overensstemmende prisinstrukser (bilag I til skrivelsen af 29.3.1985), der skulle traede i kraft den 1. november 1983, og Kommissionen kunne derfor med rette laegge til grund, at der var knyttet virkninger til producentmoederne indtil november 1983.

137 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ikke til stoette for sine bevismaessige konstateringer har maattet paaberaabe sig dokumenter, der ikke er naevnt i meddelelserne om klagepunkter, eller som den ikke har fremsendt til sagsoegeren.

138 Kommissionen har saaledes foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen, at disse initiativer var led i et system, og at der var knyttet virkninger til disse indtil november 1983.

C - Foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

139 Det anfoeres i beslutningen [artikel 1, litra c), og 27. betragtning, jf. ogsaa 42. betragtning], at sagsoegeren sammen med de oevrige producenter vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at fremme ivaerksaettelsen af maalpriserne, saasom midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra slutningen af september 1982 et "kontostyringssystem" med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder.

140 For saa vidt angaar systemet med "kontostyring" ("account management"), som i den seneste og mest udviklede form fra december 1982 er kendt under navnet "kontoledelse" ("account leadership"), blev sagsoegeren paa samme maade som de oevrige producenter udpeget til koordinator ("leader") for mindst én stor kunde, saaledes at selskabet hemmeligt skulle koordinere kundens forbindelser til dens leverandoerer. Som led i systemet fandt man frem til kunder i Belgien, Italien, Tyskland og Det Forenede Kongerige, og for hver af disse blev der udpeget en "koordinator". I december 1982 blev der foreslaaet en mere generel anvendelse af dette system, idet der for hver stoerre kunde blev udpeget en "kundeadministrator" ("account leader"), som skulle lede, droefte og organisere prisaendringer. Andre producenter, der jaevnligt handlede med den paagaeldende kunde, blev betegnet som "participanter" ("contenders") og samarbejdede med "administratoren" ved tilbudsgivning til den paagaeldende kunde. For at beskytte "administratoren" og "participanterne" skulle andre producenter, som kunden rettede henvendelse til, tilbyde priser, der laa over maalprisen. ICI haevder, at systemet broed sammen efter nogle maaneder, hvor det kun havde fungeret delvis og ineffektivt, men i beslutningen anfoeres det, at det fremgaar af det fuldstaendige referat af moedet den 3. maj 1983, at der paa det tidspunkt foregik intensive droeftelser om enkelte kunder og om de priser, hver enkelt producent tilboed eller skulle tilbyde dem, samt om de leverede eller bestilte maengder.

141 Ifoelge beslutningen (42. betragtning, foerste afsnit) advarede sagsoegerens repraesentant ved moedet den 2. september 1982 mod risikoen for, at alle producenter ville opgive en pris paa 2,00 DM, og der var almindelig enighed om, at producenter ved henvendelser fra kunder, som de ikke normalt betjente, skulle tilbyde en pris paa over 2,00 DM for derved at goere det lettere at naa maalprisen.

142 Endelig anfoeres det i beslutningen (20. betragtning), at selv om der ikke blev afholdt lokale moeder i Tyskland, var sagsoegeren i taet kontakt med Hoechst og Huels, og de indtog en faelles holdning i visse spoergsmaal, f.eks. vedroerende kvoterne.

b) Parternes anbringender

143 For saa vidt angaar produktionsbegraensningerne, har sagsoegeren anfoert, at det af referatet af moederne den 13. maj og den 21. september 1982 (bilag 24 og 30 til den generelle meddelelse) maaske fremgaar, at der blev fremsat forslag herom, men ikke at disse foerte til noget resultat. Med hensyn til det andet af disse referater har sagsoegeren anfoert, at naar selskabet i oktober 1982 maatte nedsaette sin produktion, var det alene af tekniske grunde. Denne nedsaettelse havde i oevrigt ikke virkning paa markedet, idet den blev udlignet ved nedbringelse af lagre. Denne forklaring stemmer overens med ordlyden i referatet, idet sagsoegerens repraesentant ifoelge dette sagde, at produktionsenheden ville blive standset, og ikke, at den skulle standses.

144 Hvad angaar "kontoledelse", har sagsoegeren anfoert, at det ganske vist paa grundlag af referatet af moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse) kan konkluderes, at der blev fremsat forslag om indfoerelse af et saadant system, men producenterne kunne ikke paa noget tidspunkt blive enige herom. Under alle omstaendigheder afviste sagsoegeren fra begyndelsen dette system og deltog ikke paa nogen maade heri, hvilket navnlig fremgaar af, at selskabets navn ikke er naevnt i dette referat. I retsmoedet har sagsoegeren anfoert, at selskabets repraesentant under moedet fremfoerte sine personlige ideer om "kontoledelse". Endvidere har den tabel 3, der er vedlagt referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), og hvori sagsoegeren er anfoert som "kundeadministrator" for tre kunder, ingen bevisvaerdi, da der aabenbart er tale om forslag fra tabellens forfatter, som sagsoegeren aldrig har tiltraadt. I oevrigt var de kunder, der er naevnt heri, uden betydning.

145 Kommissionen har anfoert, at den intetsteds i beslutningen har beskyldt sagsoegeren for at have reduceret sin produktion, saaledes som selskabet har paastaaet. Det fremgaar imidlertid af referatet af moedet den 21. december 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren var parat til at stoette det prisinitiativ, der var enighed om paa moedet, ved en nedsaettelse af selskabets produktion. Selv om det ikke maatte vaere kommet til en saadan nedsaettelse, er en producents blotte tilkendegivelse om at ville nedsaette sin produktion - uanset af hvilken grund det maatte vaere - en ulovlig afsloering af forretningshemmeligheder.

146 Endvidere har Kommissionen anfoert, at det fremgaar af referatet af moederne den 2. september og den 2. december 1982 (bilag 29 og 33 til den generelle meddelelse) og to moeder i foraaret 1983 (bilag 37 og 38 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren deltog i systemet med "kontoledelse". I det foerste moede paapegede sagsoegeren over for de oevrige producenter faren ved at angive samme pris til alle kunder. Paa grundlag af denne bemaerkning blev det foreslaaet og vedtaget, at producenter, der ikke var hovedleverandoer til en bestemt kunde, af denne kunde skulle forlange nogle faa pfennig mere. Tabel 3 i bilaget til referatet af moedet den 2. december 1982 viser, at sagsoegeren blev udpeget som "kundeadministrator" for tre af sine kunder i Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland og Danmark. Dette bekraeftes af referatet af et moede i foraaret 1983 (bilag 37 til den generelle meddelelse).

147 Kommissionen har ligeledes gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke blot har medvirket som "kundeadministrator", men ogsaa som "participant". Dette underbygges af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvori ICI har beskrevet, hvorledes systemet fungerede med hensyn til BASF' s danske kunde (Jacob Holm, over for hvem ICI og Huels fungerede som "participanter"). Denne beskrivelse bekraeftes af referatet af moedet den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse). Kommissionen har herudover anfoert, at sagsoegerens argument, hvorefter Jacob Holm var en ubetydelig kunde, for hvem sagsoegeren ikke havde behov for beskyttelse, er tvivlsomt, idet Jacob Holms navn naevnes igen og igen i sammenhaeng med sagsoegeren paa fremtraedende steder i moedereferaterne, f.eks. i referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), hvilket viser, at der for selskabet var tale om en noeglekunde.

c) Rettens vurdering

148 Det bemaerkes for det foerste, at selv om de tyske producenter ikke arrangerede lokale moeder i Tyskland, var der alligevel taet kontakt mellem dem. I fortsaettelse af disse kontakter udarbejdede sagsoegeren endog et forslag til kvoter paa de tyske producenters vegne, hvilket fremgaar af referatet af en telefonsamtale mellem en medarbejder hos ICI og sagsoegerens repraesentant (bilag 83), hvori anfoeres: "A. (sagsoegerens repraesentant) phoned to give me his company' s figure for September sales + to pass on the German producers' view of how the market might be shared in 1983" ("A. ringede til mig for at oplyse sit selskabs salgstal for september og orientere om de tyske producenters holdning til, hvorledes markedet skulle fordeles i 1983") (herefter foelger en detaljeret tabel) (bilag 83 til den generelle meddelelse).

149 For det andet tyder referatet af moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), hvori sagsoegeren deltog, paa, at virksomhederne for at opfylde deres forpligtelse til at anvende maalpriserne skulle acceptere at miste omsaetning. Dette bekraeftes af referatet af moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren ogsaa deltog i. Det anfoeres i referatet: "In support of the move, BASF, Hercules and Hoechst said they would be taking plant off line temporarily" ("BASF, Hercules and Hoechst sagde, at de for at stoette forhoejelsen midlertidigt ville saette et anlaeg ud af drift"). Denne udtalelse underbygger det klagepunkt, der er fremfoert i beslutningen, vedroerende udveksling af "oplysninger om planlagte midlertidige lukninger af anlaeg, med det formaal at nedbringe det samlede udbud" (27. betragtning, fjerde led).

150 For det tredje bemaerkes, at det ved moedet den 2. september 1982 var sagsoegerens repraesentant (A), der paapegede faren ved, at alle producenter opgav samme pris til kunderne, og foreslog en loesning af dette problem. Det anfoeres saaledes i referatet af dette moede (bilag 29 til den generelle meddelelse):

"about the dangers of everyone quoting exactly DM 2.00 A.' s point was accepted but rather than go below DM 2.00 it was suggested & generally agreed that others than the major producers at individual accounts should quote a few pfs higher. Whilst customer tourism was clearly to be avoided for the next month or two it was accepted that it would be very difficult for companies to refuse to quote at all when, as was likely, customers tried to avoid paying higher prices to the regular suppliers. In such cases producers would quote but at above the minimum levels for October".

("med hensyn til faren ved, at alle opg