ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag 139/85

R. H. Kempf

mod

Staatssecretaris van Justitie

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State, Haag

»Arbejdskraftens frie bevægelighed — begrebet arbejdstager«

Sammendrag

Fri bevægelighed for personer – arbejdstager – begreb – udvidende fortolkning – udøvelse af en faktisk og reel beskæftigelse – ansøgning om økonomisk støtte fra det offentlige – uden betydning

(EØF-traktaten, art. 48)

Begreberne arbejdstager og lønnet beskæftigelse afgrænser anvendelsesområdet for en af de grundlæggende friheder, der er sikret ved traktaten, og de bør derfor fortolkes udvidende, hvorimod undtagelser fra og fravigelser af princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed skal fortolkes restriktivt.

Det forhold, at en statsborger fra en medlemsstat, som på en anden medlemsstats område er beskæftiget som lønmodtager og her udøver en faktisk og reel beskæftigelse, søger om økonomisk støtte fra det offentlige i denne medlemsstat til supplering af de indtægter, som han oppebærer i kraft af sin beskæftigelse, bevirker derfor ikke, at han herved afskæres fra at påberåbe sig fællesskabsreglerne om arbejdskraftens frie bevægelighed.
Sag 90/85

Handelsonderneming J. Mikx BV

mod

Økonomiministeriet

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het Bedrijfsleven, Haag

»Præjudiciel — indførsler fra et statshandelsland — haglpatroner«

Sammendrag

Ftelles handelspolitik – importordninger for varer med oprindelse i statshandelslande – kvantitative restriktioner – klassificering af varer – »jagtpatroner« omfattet af art. 2, stk. 1, sammenholdt med bilag III, i forordning nr. 3420/83 – begreb

(Rådets forordning nr. 3420/83, art. 2, stk. 1, samt bilag III)

Artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 3420/83 om importordningerne for de varer med oprindelse i statshandelslandene, som ikke er liberaliseret på fællesskabsplan, sammenholdt med forordningens bilag III ad FTT pos. 93.07 B II a og Nimexe-kode (1983) nr. 93.07-45 og 49 med den dertil hørende note, skal fortolkes således, at indførselsrestriktionerne for patroner fra Tjekkoslovakiet omfatter alle haglpatroner, som er egnet til jagt, uanset om de tillige kan anvendes til sportsskydning.
Den adgang, der ved traktatens artikler 48 og 56 er forbeholdt medlemsstaterne til at begrænse den frie bevægelighed for personer af hensyn til den offentlige sundhed, har ikke for så vidt angår adgangen til beskæftigelse til formål at undtage den offentlige sundhed, forstået som erhvervssektor, fra anvendelsesområdet for principperne om den frie bevægelighed, men skal gøre det muligt at nægte adgang til eller ophold på statsterritoriet, såfremt tilrejsendes adgang eller ophold dér i sig selv udgør en fare for den offentlige sundhed.

Artikel 11 i forordning nr. 1612/68 skal fortolkes således, at den ret, der tilkommer ægtefællen til en arbejdstager, som er omfattet af reglerne om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, til at udøve enhver form for lønnet beskæftigelse også indebærer, at ægtefællen er berettiget til at udøve et erhverv, der såsom lægegerningen er betinget af en administrativ tilladelse og undergivet særlige erhvervsretlige regler, såfremt ægtefællen godtgør at være i besiddelse af de faglige kvalifikationer og eksamensbeviser, der ifølge modtagermedlemsstatens lovgivning kræves for at kunne udøve dette erhverv.
Sag 156/85

Anklagemyndigheden

mod

Perles Eurotool m.fl.

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal de grande instance de Mulhouse, Frankrig

»Interimsaftalen mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og Den socialistiske føderative republik Jugoslavien — begrebet direkte transport«

Sammendrag af

Internationale overenskomster – interimsaftalen mellem EØF og Jugoslavien – protokol nr. 2 – begrebet »varer med oprindelsesstatus« – omfakturering af en vare der stammer fra en af de kontraherende parter og er forblevet under tilsyn af toldmyndighederne i et tredjeland, der benyttes som transitLnd – indebarer ikke, at varen anses for bragt i handelen eller eksporteret til frit forbrug

(Aftale mellem EØF og Jugoslavien af 6. maj 1980, protokol nr. 2, art. 5)

Omfakturering af en vare, der stammer fra en af de kontraherende parter i interimsaftalen mellem Det europæiske økonomiske Fællesskab og Den - socialistiske føderative republik Jugoslavien óm samhandel og handelssamarbejde, og som er forblevet under tilsyn af toldmyndighederne i et tredjeland, der benyttes som transitland, indebærer ikke i sig selv, at varen herved anses for bragt i handelen eller eksporteret til frit forbrug, jfr. artikel 5 i den til interimsaftalen knyttede protokol nr. 2 vedrørende definitionen af begrebet »varer med oprindelsesstatus« og vedrørende metoderne for administrativt samarbejde.
Sag 25/85

Nuovo Campsider

mod

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

»Passivitetssøgsmål, EKSF-traktatens artikel 35 — manglende gennemførelse af foranstaltninger til sikring af elektrostålværkernes forsyning med skrot«

Sammendrag af

Passivitetssøgsmål – anmodning til en institution om at træffe en beslutning – krav – opfordring af udtrykkelig og præcis karakter

(EKSF-traktaten, art. 35)

Ordningen i EKSF-traktatens artikel 35 forudsætter, at der forud for anlæggelsen af et passivitetssøgsmål fremsættes en udtrykkelig anmodning til Kommissionen, og at denne anmodning er udformet således, at det fremgår, hvilken beslutning Kommissionen i henhold til fællesskabsretten burde have truffet. Disse betingelser er ikke opfyldt, når Kommissionen ved telex gives meddelelse om, at der foreligger forsyningsvanskeligheder inden for en bestemt sektor, og opfordres til »alvorligt at overveje, om ikke det nu må anses for afgørende nødvendigt straks at træffe foranstaltninger, der kan normalisere forholdene« på det pågældende marked, idet en sådan meddelelse ikke indeholder nogen afgivelse af, at den skal betegne indledningen til en procedure, der eventuelt vil kunne resultere i et sagsanlæg, og idet Kommissionen af en sådan meddelelse ikke kan udlede, hvilke konkrete foranstaltninger den anmodes om at træffe.
Sag 96/85

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

mod

Den franske Republik

»Traktatbrud — etableringsret — adgang til virksomhed som læge og tandlæge«

Sammendrag

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – arbejdstagere – læger og tandlæger – adgang til erhvervet – begrænsninger begrundet i hensyn til den offentlige sundhed – lovlige – betingelser og grænser – forbud mod indskrivning i det faglige organ såfremt indskrivning i en anden medlemsstat opretholdes – uforeneligt med traktaten

(EØF-traktaten, art. 48, 52 og 59)

Statsborgere fra en medlemsstat, som udøver erhvervsmæssig virksomhed i en anden medlemsstat, skal dér overholde de forskrifter, som i vedkommende medlemsstat regulerer udøvelsen af det pågældende erhverv. For så vidt angår virksomhed som læge og tandlæge, er disse forskrifter først og fremmest motiveret af hensynet til at sikre den bedst mulige og mest omfattende beskyttelse af menneskers sundhed. For så vidt disse forskrifter begrænser arbejdstagernes frie bevægelighed, etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser inden for Fællesskabet, er de imidlertid ikke forenelige med traktaten, medmindre de begrænsninger, som de medfører, virkelig er begrundet i hensynet til at sikre overholdelsen af de almindelige normer for en forsvarlig udøvelse af de pågældende erhverv, og disse begrænsninger finder anvendelse på vedkommende lands statsborgere såvel som på udlændinge. Dette er ikke tilfældet, såfremt de nævnte begrænsninger medfører forskelsbehandling over for læger, der er etableret i andre medlemsstater, eller hindringer for adgangen til erhvervet, der går videre end nødvendigt for at nå de nævnte mål.

En medlemsstat handler således i strid med de forpligtelser, der følger af traktatens artikler 48, 52 og 59, såfremt den alene tillader læger og tandlæger etableret i en anden medlemsstat at indskrive sig i det faglige organ — hvilket kræves for at kunne udøve dette erhverv på medlemsstatens område, det være sig som lønmodtager, selvstændigt praktiserende eller vikar — på betingelse af, at de pågældendes indskrivning eller registrering i deres hjemstat suspenderes. En sådan betingelse kan efter sit ganske ubetingede og generelle indhold ikke begrundes i hensynet til at sikre en kontinuerlig patientbehandling eller som en nødvendig forudsætning for håndhævelsen af de faglige regler i den medlemsstat, hvor virksomheden udøves.
Såfremt Domstolen får forelagt spørgsmål, der er affattet uhensigtsmæssigt eller på en sådan måde, at de i den form, de har, går ud over rammerne for Domstolens beføjelser i medfør af traktatens artikel 177, bør den af samtlige de oplysninger, der er fremlagt af den nationale ret, herunder navnlig forelæggelsesafgørelsens præmisser, i lyset af hovedsagens genstand udlede, hvilke fællesskabsretlige fortolkningsspørgsmål — eller i givet fald gyldighedsspørgsmål — der foreligger til bedømmelse. Med henblik på at give den forelæggende ret den fornødne vejledning i forbindelse med besvarelsen af det præjudicielle spørgsmål kan Domstolen i denne forbindelse inddrage fællesskabsretlige regler, som den nationale ret ikke har henvist til i spørgsmålet. Det tilkommer imidlertid den nationale ret at afgøre, om den pågældende fællesskabsretlige regel i lyset af den fortolkning, Domstolen i medfør af artikel 177 har givet, finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i den konkrete sag, som foreligger til afgørelse for den nationale ret.

Når henses til formålene med direktiv 65/65 om medicinske specialiteter, som er at beskytte den offentlige sundhed og fjerne hindringerne for samhandelen inden for Fællesskabet på dette område, kan begrebet lægemiddel i direktivets artikel 1 ikke fortolkes indskrænkende, men må fortolkes således, at et stof, der ikke betegnes som et middel til helbredelse eller forebyggelse af sygdomme hos mennesker eller dyr, men som er bestemt til at blive anvendt til opstilling af en medicinsk diagnose hos mennesker eller dyr, skal anses for et lægemiddel, når det er bestemt til at blive anvendt som lægemiddel til mennesker eller dyr enten i den form, hvori produktet fremstilles, eller efter blanding med andre stoffer.
Sag 17/85

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

mod

Den italienske Republik

»Manglende indførelse inden for den fastsatte frist af de i et direktiv foreskrevne gennemførelsesforanstaltninger — årsregnskaber for visse selskabsformer«

Sammendrag

Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – traktatbrud – berettigelse – ulovlighed

(EØF-traktaten, art. 169)

En medlemsstat kan ikke påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i sin nationale retsorden til støtte for, at forpligtelser og frister i henhold til direktiver ikke overholdes.
Det påhviler enhver medlemsstat at vælge og iværksætte de konkrete foranstaltninger, der gør det muligt at udøve den mulighed, der i henhold til artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten er indrømmet tjenestemændene for at overføre de rettigheder, der er erhvervet efter en national pensionsordning, til Fællesskabernes pensionsordning, ved at indføre en ordning, som gør det muligt rent faktisk at overføre sådanne rettigheder til Fællesskabernes ordning. Såfremt en medlemsstat undlader at indføre en sådan ordning, er dette ensbetydende med, at Fællesskabernes tjenestemænd berøves selve muligheden for at udøve det valg, som vedtægten indrømmer dem, idet det tillige, når andre medlemsstater har indført en sådan ordning, bryder ligheden mellem fællesskabstjenestemænd fra andre medlemslande og tjenestemænd fra den pågældende medlemsstat.
Formålet med den i traktatens artikel 169 fastsatte administrative procedure, som er en del af Kommissionens kontrolopgaver i henhold til artikel 155, første led, er at give medlemsstaten lejlighed til at begrunde sin stillingtagen, og i givet fald bringe sine regler i overensstemmelse med traktatens krav på frivilligt grundlag. I tilfælde, hvor bestræbelserne på at slutte sagen i mindelighed ikke krones med held, anmodes medlemsstaten om at efterkomme sine forpligtelser, som er angivet i den begrundede udtalelse, inden for den i udtalelsen fastsatte frist.

I henhold til artikel 12, litra b), i protokollen vedrørende De europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter er Fællesskabets tjenestemænd og øvrige ansatte fritaget for enhver forpligtelse til at tilmelde sig folkeregistrene i de medlemsstater, hvor Fællesskabets institutioner har deres arbejdssteder. I henhold til denne bestemmelse og EØF-traktatens artikel 5 skal medlemsstaterne følgelig undgå at træffe enhver foranstaltning, der direkte eller indirekte ville have til følge, at Fællesskabets tjenestemænd og øvrige ansatte ville være tvunget til at anmode om at blive tilmeldt folkeregistrene. Dette ville de f.eks. være tvunget til, hvis det i en medlemsstat har ufordelagtige følger for tjenestemænd og øvrige ansatte, at de ikke er tilmeldt folkeregistrene. Kommunale bestemmelser, som bevirker, at Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte, som har bopæl i de pågældende kommuner, indirekte tvinges til at lade sig tilmelde folkeregistrene for at undgå at skulle betale en kommunal skat, er derfor i strid med traktatens artikel 5, sammenholdt med artikel 12, litra b), i protokollen vedrørende privilegier og immuniteter.
Sag 153/85

Carmen Trenti

mod

Det økonomiske og sociale Udvalg

»Tjenestemænd — særligt udlandstillæg«

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – frister – prceklusion – fristfornyelse – betingelser – ny faktisk omstændighed

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Enhver tjenestemand kan i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, forelægge en ansøgning for ansættelsesmyndigheden om at træffe en beslutning for sit vedkommende. Dette indebærer imidlertid ikke, at tjenestemanden ikke skal overholde de i vedtægtens artikler 90 og 91 fastsatte frister for indbringelse af klager og anlæg af sager ved Domstolen, således at det skulle være muligt gennem forelæggelse af en ansøgning at anfægte en tidligere afgørelse, hvis lovlighed ikke er blevet bestridt inden for de fastsatte frister. Kun væsentlige nye omstændigheder kan begrunde, at der forelægges en ansøgning med det formål at opnå en ændring af en endelig beslutning.

Den omstændighed, at administrationen på anmodning af den pågældende tjenestemand på ny har behandlet sagen med henblik på at give tjenestemanden yderligere oplysninger, kan ikke betegnes som en ny faktisk omstændighed, der kan medføre, at den præceptivt fastsatte fristordning fraviges.
Sag 151/85

Firma E. Danhuber

mod

Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

»Støtte til privat oplagring af oksekød — frosset«

Sammendrag

Landbrug – fuelles markedsordninger – oksekød – støtte til privat oplagring – »fersk eller kølet« kød – kød nedfrosset uden for oplagringsstedet – ikke omfattet

(Rådets forordning nr. 805/68, art. 5, stk. 2; Kommissionens forordninger nr. 1071/68 og 2778/74)

Kød, der ankommer frosset til oplagringsstedet, udgør ikke »fersk eller kølet« kød i henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning nr. 805/68, hvorfor den i bestemmelsen hjemlede støtte til privat oplagring ikke kan ydes. Det er uforeneligt med EF-reglerne vedrørende støtte til privat oplagring af oksekød at lade de behandlinger, der går forud for selve oplagringen, herunder navnlig nedfrysning af kødet, udføre på et andet sted end oplagringsstedet.
Sag 40/85

Kongeriget Belgien

mod

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

»Statsstøtte — kapitaldeltagelse i en virksomhed — retten til forsvar«

Sammendrag

Traktaten omfatter statsstøtte eller støtte, der ydes ved hjælp af statsmidler »under enhver tænkelig form«. Heraf følger det, at der ikke er grundlag for at foretage en principiel sondring efter, om støtten ydes i form af lån eller i form af indskud i virksomhedens kapital. Begge former for støtte omfattes af forbudet i traktatens artikel 92, når de heri angivne betingelser er opfyldt. Med henblik på at kunne afgøre, om en sådan foranstaltning har karakter af statsstøtte, skal der ske anvendelse af et kriterium, som hviler på virksomhedens muligheder for at rejse de omtalte beløb på det private kapitalmarked. Når der er tale om en virksomhed, hvis ansvarlige kapital næsten udelukkende er i hænderne på de offentlige myndigheder, skal det navnlig vurderes, om en privat virksomhed ud fra udsigterne til rentabel drift under lignende omstændigheder ville have foretaget en sådan kapitalforhøjelse, idet der herved skal ses bort fra ethvert socialt, politisk eller regionalt hensyn til den pågældende sektor.

På grundlag af det forhold, at den pågældende virksomhed eksporterede mere end 70% af sin produktion til de andre medlemsstater, at det pågældende marked var kendetegnet af en produktionsoverkapacitet, og at virksomhedens forsvinden fra markedet ville have været uundgåelig uden den tildelte støtte, kunne Kommissionen i mangel af holdepunkter, der pegede i modsat retning, med rette fastslå, at den pågældende støtte påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne og kunne fordreje eller true med at fordreje konkurrencen som omtalt i trakatens artikel 92, stk. 1.
Sag 149/85

Roger Wybot

mod

Edgar Faure m.fl.

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour d'appel de Paris

»Europa-Parlamentets medlemmers immunitet«

Sammendrag

Ved anvendelsen af artikel 10 i protokollen af 8. april 1965 vedrørende De europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, hvorefter Europa-Parlamentets medlemmer under sessionerne »på deres eget lands område [nyder] de immuniteter, der tilstås medlemmerne af derės lands lovgivende forsamling«, kan varigheden af Europa-Parlamentets sessioner kun vurderes i lyset af fællesskabsretten. At lægge en national lovgivning til grund for fortolkningen af dette begreb vil være uforeneligt ikke blot med protokollens ordlyd, men også med bestemmelsens formål, nemlig at sikre samtlige medlemmer af Europa-Parlamentet immunitet i samme periode uden hensyn til deres nationalitet.

EKSF-traktatens artikel 22, stk. 1, EØF-traktatens artikel 139, stk. 1, og Euratom-traktatens artikel 109, stk. 1, som ændret ved fusionstraktatens artikel 27, bestemmer ganske vist, at »Forsamlingen afholder en årlig session« og at »den træder uden indkaldelse sammen den anden tirsdag i marts«, men der kan, for så vidt angår varigheden af denne session, end ikke indirekte udledes noget af traktaternes øvrige bestemmelser vedrørende Europa-Parlamentet. Fastsættelsen af sessionernes varighed, for så vidt traktaterne ikke indeholder bestemmelser herom, er derfor omfattet af Europa-Parlamentets kompetence til at fastsætte sin forretningsorden. Europa-Parlamentet har således et frit skøn til at fastsætte tidspunktet for afslutningen af den årlige session.
Da anvendelsen af en vare ikke er betinget af nogen objektiv egenskab, kan den ikke bruges som objektivt kriterium på importtidspunktet, eftersom det på dette tidspunkt er umuligt at fastslå, hvad varen faktisk vil blive anvendt til. Følgelig kan den faktiske anvendelse af en vare ikke lægges til grund ved tariferingen.

Den fælles toldtarif skulle den 23. december 1975 fortolkes således, at cowboybukser i klassisk snit med åbning foran, som lukkes venstre over højre, tariferes under pos. 61.01 som yderbeklædningsgenstande til mænd.
Sag 282/85

Comité de développement et de promotion du textile et de l'habillement (DEFI)

mod

Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

»Annullationssøgsmål — fysiske og juridiske personer — formaliteten — interesse og søgsmålskompetence«

Sammendrag

Annullationssøgsmål – fysiske og juridiske personer – retsakter der berører dem umiddelbart og individuelt – kommissionsbeslutning om en påtænkt støttes uforenelighed med det fuelles marked – søgsmål rejst af et af staten kontrolleret organ som forestår fordelingen af den påtänkte støtte – afvisning

(EØF-traktaten, art. 173, stk. 2)

Et organ, som er oprettet ved myndighedsafgørelse, undergivet statens kontrol og udpeget til at fordele en påtænkt støtte, berøres ikke umiddelbart og individuelt i den i EØF-traktatens artikel 173, stk. 2, forudsatte betydning af en beslutning, hvorved Kommissionen fastslår, at et støtteprojekt, som er anmeldt af en medlemsstat, er uforeneligt med det fælles marked. Et sådant organ kan hverken gøre gældende, at det i relation til den påtænkte støtte har en egen, fra statens forskellig, interesse i, at den pågældende beslutning annulleres, eller at det varetager de berørte erhvervsdrivendes fælles interesser, når støtteordningen ikke indeholder regler om, hvilke virksomheder, der kan modtage støtte..
I medfør af artikel 2, nr. 1, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgift pålægges der levering af goder og tjenesteydelser, bortset fra byggegrunden, i medfør af en kontrakts-»pakke« bestående af en entreprisekontrakt og tjenesteydelseskontrakter vedrørende et byggeri, merværdiafgift, idet en sådan levering ikke udgør et af de i direktivet fastlagte tilfælde af afgiftsfritagelse for levering af bygninger med tilhørende jord.
Derfor skal en lærerkandidat, der under vejledning og opsyn af de offentlige skolemyndigheder gennemgår et kursus i praktisk pædagogik som indledning til lærergerningen, hvorunder han præsterer ydelser i form af undervisning og modtager vederlag, betragtes som arbejdstager i EØF-traktatens artikel 48, stk. l's forstand, uanset hvilken retlig karakter beskæftigelsesforholdet har.

Begrebet arbejdstager i traktatens artikel 48 må tillægges en fællesskabsretlig betydning. Det må defineres på grundlag af objektive kriterier, som karakteriserer rettigheder og pligter i arbejdsforholdet; det væsentligste kendetegn ved arbejdsforholdet er, at en person præsterer ydelser af en vis økonomisk værdi mod vederlag for en anden og efter dennes anvisninger. Det område, på hvilket ydelserne præsteres, og arbejdstagerens ansættelsesforhold til arbejdsgiveren er uden interesse for anvendelsen af traktatens artikel 48.

Ansættelser i den offentlige administration i traktatens artikel 48, stk. 4's forstand, som ikke er omfattet af anvendelsesområdet for artiklens stk. 1-3, omfatter en række stillinger, der indebærer en direkte eller indirekte deltagelse i udøvelse af offentlig myndiged og i de funktioner, som skal sikre statens eller de andre offentlige kollektive enheders almene interesser, og som derfor forudsætter, at indehaverne føler en særlig solidaritet med staten, og at der består gensidige rettigheder og pligter, som er grundlaget for nationalitetsbåndet. Det er kun de stillinger, som i betragtning af de opgaver og det ansvar, som er forbundet med dem, kan fremvise de træk, der er karakteristiske for den offentlige forvaltnings særlige virksomhed på de nævnte områder, der er undtaget.

Et kursus i praktisk pædagogik som indledning til lærergerningen henhører ikke under denne bestemmelse.