Sag C-387/01

Harald Weigel og Ingrid Weigel

mod

Finanzlandesdirektion für Vorarlberg

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof)

»Arbejdskraftens frie bevægelighed – indførsel af et køretøj – standardforbrugsafgift (»Normverbrauchsabgabe«) – told og afgifter med tilsvarende virkning – diskriminerende beskatning – sjette momsdirektiv – omsætningsafgift«

Sammendrag af dom

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – afgiftsfritagelse ved midlertidig indførsel af personers personlige ejendele – direktiv 83/183 – anvendelsesområde – forbrugsafgift, der opkræves ved registrering af indførte brugte motorkøretøjer – ikke omfattet

(Rådets direktiv 83/183, art. 1)

2. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – afgift, der opkræves ved registrering af indførte brugte motorkøretøjer – lovlig

(Art. 12 EF og 39 EF)

3. Fiskale bestemmelser – interne afgifter – afgift, der opkræves ved registrering af indførte brugte motorkøretøjer – kvalifikation af en afgift som intern afgift og dermed ikke som en afgift med tilsvarende virkning

(Art. 23 EF, 25 EF og 90 EF)

4. Fiskale bestemmelser – interne afgifter – afgift, der opkræves ved registrering af indførte brugte motorkøretøjer – afgiften må ikke overstige størrelsen af den residualafgift, som indgår i værdien af lignende motorkøretøjer på det indenlandske marked – lovlig – forhøjet afgift – ulovlig

(Art. 90 EF)

1. Direktiv 83/183 om afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele fra en medlemsstat er ikke til hinder for, at en forbrugsafgift, der opkræves ved registrering af indførte brugte motorkøretøjer, pålægges en borger fra en medlemsstat, som flytter til en anden medlemsstat på grund af en ændring af arbejdsplads, og som i den forbindelse indfører sit køretøj til sidstnævnte stat, for så vidt som den afgiftsudløsende omstændighed ikke er indførslen, men den første registrering på det nationale område, hvilket ikke nødvendigvis er forbundet med indførselstransaktionen. En sådan afgift skal derfor anses for at være udelukket fra anvendelsesområdet for fritagelsen i nævnte direktivs artikel 1, stk. 1.

(jf. præmis 47 og 49)

2. Artikel 39 EF og 12 EF er ikke til hinder for, at en borger fra en medlemsstat, som flytter til en anden medlemsstat på grund af ændring af arbejdsplads, og som i denne forbindelse indfører sit køretøj til sidstnævnte medlemsstat, pålægges en forbrugsafgift, der opkræves ved registrering af indførte brugte motorkøretøjer.

Det er korrekt, at en sådan afgift kan påvirke vandrende arbejdstageres beslutning om at udøve deres ret til fri bevægelighed i negativ retning. Traktaten garanterer imidlertid ikke en arbejdstager, at overflytningen af hans virksomhed til en anden medlemsstat end den, hvor han indtil da havde bopæl, har neutrale virkninger med hensyn til afgifter. På grund af forskellene i medlemsstaternes lovgivninger på dette område kan en sådan overflytning alt efter omstændighederne være mere eller mindre fordelagtig eller ufordelagtig for arbejdstageren for så vidt angår indirekte afgifter. Det følger heraf, at den omstændighed, at den pågældende arbejdstager eventuelt stilles ringere i forhold til den situation, hvorunder han forud for overflytningen udøvede sin virksomhed, ikke er i strid med artikel 39 EF, såfremt den pågældende lovgivning ikke stiller denne arbejdstager ringere i forhold til dem, som allerede tidligere var omfattet af den.

(jf. præmis 54, 55 og 60 samt domskonkl. 1)

3. En forbrugsafgift, der opkræves ved registrering af indførte brugte motorkøretøjer, er en intern afgift, hvis forenelighed med fællesskabsretten ikke skal gennemgås på grundlag af artikel 23 EF og 25 EF om afgifter med tilsvarende virkning, men på grundlag af artikel 90 EF om interne afgifter, for så vidt som afgiften helt klart har en skattemæssig karakter, og den ikke pålægges som følge af grænseoverskridelsen til den medlemsstat, der har indført den, men under hensyn til andre udløsende faktorer, herunder den første registrering af køretøjet på denne stats område, og afgiften således er en del af en generel, intern afgiftsordning, der systematisk omfatter forskellige kategorier af varer.

(jf. præmis 64, 65 og 81 samt domskonkl. 2)

4. Artikel 90 EF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en forbrugsafgift, der opkræves ved registrering af indførte brugte motorkøretøjer, for så vidt som denne afgifts størrelse på præcis måde afspejler den reelle værdiforringelse af brugte motorkøretøjer, som indføres af en borger, og gør det muligt at sikre, at afgifter for sådanne køretøjer ikke i noget tilfælde overstiger størrelsen af den residualafgift, som indgår i værdien af lignende brugte køretøjer, der allerede er registreret i indlandet.

Nævnte forpligtelse er derimod til hinder for, at der i forbindelse med en borgers indførsel af et brugt køretøj hidrørende fra en anden medlemsstat sker en forhøjelse med 20% af den omhandlede afgift, for så vidt som denne tillægsafgift på 20% som udgangspunkt kun rammer indførte brugte køretøjer, og kun i helt særlige tilfælde anvendes på den afgift, som rammer rent indenlandske transaktioner.

(jf. præmis 81, 87 og 89 samt domskonkl. 3 og 4)