ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/3

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 19. december 2012 — Leno Merken BV mod Hagelkruis Beheer BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof te ’s-Gravenhage — Nederlandene)

(Sag C-149/11) (1)

(EF-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 15, stk. 1 - begrebet »reel brug af varemærket« - det territoriale omfang af brugen - brug af EF-varemærket på en enkelt medlemsstats område - tilstrækkelighed)

2013/C 46/05

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof te ’s-Gravenhage

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Leno Merken BV

Sagsøgt: Hagelkruis Beheer BV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Gerechtshof te’s-Gravenhage — fortolkning af artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1) — brug af varemærket — reel brug — begreb — brug af EF-varemærket inden for en enkelt medlemsstat — sidstnævntes antagelse af, at der foreligger reel brug, hvis der er tale om et identisk nationalt varemærke

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker skal fortolkes således, at der ved vurderingen af kravet om »reel brug inden for Fællesskabet« af et varemærke i henhold til denne bestemmelse skal ses bort fra grænserne for medlemsstaternes område.

Der er gjort »reel brug« af et EF-varemærke i henhold til artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 207/2009, når dette er brugt i overensstemmelse med dets væsentligste funktion med henblik på at bevare eller erhverve markedsandele i Det Europæiske Fællesskab for de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af det pågældende varemærke. Det tilkommer den forelæggende ret at bedømme, om betingelserne er opfyldt i hovedsagen, under hensyntagen til samtlige relevante faktiske omstændigheder, såsom navnlig de særlige forhold på det omhandlede marked, arten af de varer eller tjenesteydelser, som er beskyttet af varemærket, det territoriale og kvantitative omfang af brugen samt hyppigheden og regelmæssigheden af brugen.

(1) EUT C 179 af 18.6.2011.
1)

Artikel 12, stk. 1, litra a), andet punktum, i Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse skal fortolkes således, at bortfaldet »af en eller anden grund« af beskyttelse eller bistand fra andre FN-organer eller agenturer end De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR) også omfatter det tilfælde, hvor en person, efter faktisk at have haft adgang til denne beskyttelse eller denne bistand, ophører med at have adgang til den af en grund, som ligger uden for vedkommendes kontrol, og som ikke er udtryk for vedkommendes vilje. Det tilkommer de kompetente nationale myndigheder i den medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af den af en sådan person indgivne asylansøgning, at undersøge på grundlag af en individuel vurdering af ansøgningen, om denne person er blevet tvunget til at forlade dette organs eller dette agenturs operationsområde, hvilket er tilfældet, når den pågældende befandt sig i en alvorlig personlig usikkerhedstilstand, og det var umuligt for det omhandlede organ eller agentur i dette område at sikre vedkommende levevilkår, der er i overensstemmelse med den opgave, som påhviler nævnte organ eller agentur.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. december 2012 — Grande Área Metropolitana do Porto (GAMP) mod Comissão Directiva do Programa Operacional Potencial Humano, Ministério do Ambiente e do Ordenamento do Território og Ministério do Trabalho e da Solidariedade Social (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Portugal)

(Sag C-579/11) (1)

(Strukturfondene - forordning (EF) nr. 1083/2006 - geografisk støtteberettigelse - gennemførelse af en investering, som medfinansieres af Den Europæiske Union, fra et sted, som befinder sig uden for de støtteberettigede regioner, og af en erhvervsdrivende, som er etableret på et sådant sted)

2013/C 46/19

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Grande Área Metropolitana do Porto (GAMP)

Sagsøgte: Comissão Directiva do Programa Operacional Potencial Humano, Ministério do Ambiente e do Ordenamento do Território og Ministério do Trabalho e da Solidariedade Social

Pocesdeltagere: Instituto Nacional de Administração, Sindicato dos Quadros Técnicos do Estado, Instituto Superior de Ciências do Trabalho e da Empresa og Instituto do Desporto de Portugal

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — fortolkning af artikel 174, 175 og 176 TEUF, artikel 5-8, 22, 32, 34, 35 og 56 i Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 (EFT L 210, s. 25entets og Rådets forordning (EF) nr. 1059/2003 af 26. maj 2003 om indførelse af en fælles nomenklatur for regionale enheder (NUTS) erventioner (EUT L 154, s. 1) EU-finansiering — operationelle programmer — berettigelse af udgifter — fælles nomenklatur for regionale enheder (NUTS)

Konklusion

Bestemmelserne i den primære EU-ret vedrørende økonomisk, social og territorial samhørighed samt Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en investering, som medfinansieres af Den Europæiske Union, gennemføres fra et sted, som befinder sig uden for de støtteberettigede regioner, og af en erhvervsdrivende, som er etableret på et sådant sted, på betingelse af at investeringen målrettet og identificerbart er rettet mod de støtteberettigede regioner.

(1) EUT C 32 af 4.2.2012
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 1999/30/EF af 22. april 1999 om luftkvalitetsgrænseværdier for svovldioxid, nitrogendioxid og nitrogenoxider, partikler og bly i luften, idet den ikke for årene 2006 og 2007 har draget omsorg for, at koncentrationerne af PM10 i luften ikke oversteg de i direktivets artikel 5, stk. 1, fastsatte grænseværdier i de 55 italienske zoner og bymæssige områder, der er henvist til i Europa-Kommissionens åbningsskrivelse af 2. februar 2009.
3)

Såfremt skyldneren pålægges at betale fordringshaveren de renter, der er påløbet indtil datoen for betalingen af hovedkravet, står det den nationale ret frit for at vælge de konkrete nærmere bestemmelser med henblik på at komplettere den formular for det europæiske betalingspåkrav, der er indeholdt i bilag V til forordning nr. 1896/2006, for så vidt som den udfyldte formular gør det muligt for skyldneren dels uden nogen som helst tvivl at vurdere den afgørelse, hvorefter han skal betale de renter, der er påløbet indtil datoen for betalingen af hovedkravet, dels klart at identificere rentesatsen og datoen, fra hvilken renterne kræves.
1)

Artikel 45, stk. 2, første afsnit, litra d), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som foreskriver, at det kan betragtes som en alvorlig fejl i forbindelse med udøvelsen af erhverv, der medfører, at den pågældende økonomiske operatør automatisk udelukkes fra en igangværende procedure for tildeling af en offentlig kontrakt, når den ordregivende myndighed på grund af omstændigheder, som denne økonomiske aktør bærer ansvaret for, har ophævet eller opsagt en udbudskontrakt eller er trådt tilbage fra en udbudskontrakt, som var indgået med den nævnte økonomiske aktør, hvis ophævelsen eller opsigelsen af kontrakten eller tilbagetrædelsen fra kontrakten har fundet sted inden for et tidsrum af tre år, fra udbudsproceduren blev indledt, og værdien af den ikke opfyldte del af ovennævnte kontrakt udgør mindst 5 % af kontraktværdien.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/7

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. december 2012 — Caves Krier Frères SARL mod Directeur de l'Administration de l'emploi (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour administrative — Luxembourg)

(Sag C-379/11) (1)

(Arbejdskraftens frie bevægelighed - artikel 45 TEUF - tilskud til ansættelse af ældre arbejdsløse og langtidsledige - krav om tilmelding hos et arbejdsformidlingskontor under den nationale arbejdsformidling - bopælskrav - begrænsning - begrundelse)

2013/C 38/07

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Caves Krier Frères SARL

Sagsøgt: Directeur de l'Administration de l'emploi

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour administrative — fortolkning af artikel 21 TEUF og 45 TEUF — national lovgivning, hvorefter tilbagebetaling af socialsikringsbidrag til private arbejdsgivere, der ansætter arbejdsløse, der er ældre end 45 år, er betinget af, at disse har været tilmeldt et nationalt arbejdsformidlingskontor i mindst en måned — betingelse om tilmelding undergivet bopælsbetingelse — hindring for arbejdskraftens frie bevægelighed — tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet

Konklusion

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som betinger tildelingen af et tilskud til en arbejdsgiver, der ansætter en arbejdsløs, som er ældre end 45 år, af et krav om, at den pågældende ansatte skal have været tilmeldt som arbejdssøgende i den berørte medlemsstat, når tilmeldingen, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, er underlagt et krav om bopæl på det nationale område.

(1) EUT C 298 af 8.10.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. december 2012 — Expedia Inc. mod Autorité de la concurrence m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-226/11) (1)

(Konkurrence - artikel 101, stk. 1, TEUF - kartel - en begrænsnings mærkbarhed - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 3, stk. 2 - national konkurrencemyndighed - praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater - retsforfølgning og sanktion - ingen overskridelse af de markedsandelstærskler, der er fastsat i bagatelmeddelelsen - konkurrencebegrænsende formål)

2013/C 38/05

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Expedia Inc.

Sagsøgt: Autorité de la concurrence, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi, Société nationale des chemins de fer français (SNCF), Voyages-SNCF.Com, Agence Voyages-SNCF.Com, VFE Commerce og IDTGV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour de cassation — fortolkning af artikel 101, stk. 1, TEUF, og artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1) — forholdet mellem artikel 101 og 102 TEUF og national konkurrenceret — de nationale retter og konkurrencemyndigheders mulighed for at forfølge og fastsætte sanktioner mod et kartel, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, men som ikke overstiger de tærskler for markedsandele, som Kommissionen har fastsat — kartel med konkurrencebegrænsende formål

Konklusion

Artikel 101, stk. 1, TEUF og artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 [EF] og 82 [EF] skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at en national konkurrencemyndighed anvender artikel 101, stk. 1, TEUF på en aftale mellem virksomheder, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, men som ikke overstiger de tærskler, som Europa-Kommissionen har fastsat i sin meddelelse om aftaler af ringe betydning, der ikke indebærer en mærkbar begrænsning af konkurrencen i henhold til artikel 81, stk. 1, [EF] (bagatelaftaler), forudsat at denne aftale udgør en mærkbar begrænsning af konkurrencen som omhandlet i denne bestemmelse.

(1) EUT C 211 af 16.7.2011.
2)

Beslutning 2004/290 skal fortolkes således, at Forbundsrepublikken Tyskland kan nøjes med at gøre delvis brug af den bemyndigelse, der er tildelt ved denne beslutning, for visse undergrupper, såsom enkelte typer af bygningsarbejder, og for ydelser til visse modtagere. Ved indførelsen af disse undergrupper er denne medlemsstat forpligtet til at overholde princippet om afgiftsneutralitet såvel som de almindelige EU-retlige principper, herunder navnlig proportionalitets- og retssikkerhedsprincippet. Det påhviler den forelæggende ret, under hensyntagen til alle relevante retlige og faktiske omstændigheder, at efterprøve, om dette er tilfældet i hovedsagen, og i givet fald at træffe de fornødne forholdsregler for at afhjælpe de skadelige konsekvenser af en anvendelse af de omhandlede bestemmelser, som er i modstrid med proportionalitets- eller retssikkerhedsprincippet.
2)

Under omstændigheder som dem, der er omhandlet i hovedsagen, — kan artikel 17, stk. 1, litra b), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1059/83 af 29. april 1983 om oplagringskontrakter for bordvin, druemost, koncentreret druemost og rektificeret koncentreret druemost, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2646/1999 af 15. december 1999, ikke udgøre det retlige grundlag for at pålægge en sanktion for en producents tilsidesættelse af den forpligtelse, der er fastsat i forordning nr. 822/87, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2253/88, hvorefter den druemost, der kan danne grundlag for oplagringsstøtte, skal have oprindelse i Fællesskabet — kan der ikke pålægges en »sanktion« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 5 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, for de omhandlede uregelmæssigheder, når der ikke er fastsat nogen sanktion i hverken den sektorspecifikke regulering eller i den nationale lovgivning — har de nationale myndigheder pligt til at anvende en administrativ foranstaltning i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 4, stk. 1, første led, i forordning nr. 2998/95, der består i at kræve den uberettiget modtagne støtte tilbagebetalt i dens helhed, for så vidt som det godtgøres, at to oplagringskontrakter, der er omhandlet i hovedsagen, begge helt eller delvist vedrørte druemost, som ikke kan anses for at have oprindelse i Fællesskabet, og som i forbindelse med, at den blev gjort koncentreret og blev oplagret, blev blandet med druemost med oprindelse i Fællesskabet, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/7

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. december 2012 — Den Franske Republik mod Europa-Parlamentet

(Forenede sager C-237/11 og C-238/11) (1)

(Annullationssøgsmål - regler for institutionerne - Europa-Parlamentets tidsplan for plenarmøderækker i 2012 og 2013 - protokoller om fastlæggelse af hjemstedet for Den Europæiske Unions institutioner og for visse af Unionens organer, kontorer, agenturer og tjenester)

2013/C 38/06

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Den Franske Republik (ved E. Belliard, G. de Bergues og A. Adam, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved C. Pennera, N. Lorenz og E. Waldherr, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Storhertugdømmet Luxembourg ved C. Schiltz, som befuldmægtiget

Sagens genstand

Annullationssøgsmål — Europa-Parlamentets afgørelse af 9. marts 2011 om Europa-Parlamentets mødekalender 2012 — mødekalender, hvoraf det fremgår, at to ud af de tolv månedlige plenarmøderækker skal afholdes inden for den samme uge i oktober — tilsidesættelse af protokol nr. 3 og 6 om fastlæggelse af hjemstedet for Den Europæiske Unions institutioner og for visse af Unionens organer, kontorer, agenturer og tjenester — Europa-Parlamentets arbejdssted.

Konklusion

1) Europa-Parlamentets afgørelser af 9. marts 2011 om Parlamentets mødekalender for 2012 og 2013 annulleres, for så vidt som der heri ikke fastsættes 12 månedlige plenarmøderækker i Strasbourg i 2012 og 2013.

2) Parlamentet betaler sagens omkostninger.

3) Storhertugdømmet Luxembourg bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 226 af 30.7.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/10

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 6. december 2012 — BONIK (EOOD) mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad — Varna — Bulgarien)

(Sag C-285/11) (1)

(Moms - direktiv 2006/112/EF - fradragsret - nægtelse)

2013/C 26/17

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad — Varna

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BONIK (EOOD)

Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« — Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administrativen sad Varna (Bulgarien) — fortolkning af artikel 14, 62, 63, 167, 168 og 178, litra a) og b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — medlemsstaternes formaliteter vedrørende fradrag af merværdiafgift — foranstaltninger truffet med henblik på at tjene til at bekæmpe bestemte former for skattesvig eller -unddragelse — nægtelse af fradrag af merværdiafgift for en afgiftspligtig, der modtager leveringer inden for Fællesskabet med den begrundelse, at der ikke foreligger bevis for faktiske leveringer mellem de forudgående leverandører, selv om der foreligger bevis for den seneste leverandørs levering direkte til den afgiftspligtige

Konklusion

Artikel 2, 9, 14, 62, 63, 167, 168 og 178 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en afgiftspligtig person under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede bliver nægtet retten til at fradrage merværdiafgift af en levering af varer med den begrundelse, at sidstnævnte — henset til svig eller uregelmæssigheder, der er begået i led, som ligger forud for eller efter denne levering — anses for ikke at have fundet faktisk sted, hvis ikke det på grundlag af objektive forhold er blevet godtgjort, at denne afgiftspligtige person vidste eller burde have vidst, at den transaktion, der er blevet påberåbt til støtte for fradragsretten, var led i merværdiafgiftssvig begået i et tidligere eller efterfølgende led i leveringskæden, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.

(1) EUT C 238 af 13.8.2011.
2)

Artikel 1, litra i), i Kommissionens beslutning K(2008) 926 endelig af 11. marts 2008 om en procedure efter [artikel 81 EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/38 543 — Internationale flyttetjenester) annulleres, for så vidt som Europa-Kommissionen ved denne bestemmelse uden blot at konstatere Verhuizingen Coppens NV’s deltagelse i et system af fiktive proformatilbud, såkaldte »proformatilbud«, fra den 13. oktober 1992 til den 29. juli 2003 holder dette selskab ansvarlig for en ordning med økonomisk kompensation for afviste bud eller for tilfælde, hvor der ikke blev afgivet bud, såkaldte »kommissioner«, og pålægger sidstnævnte ansvaret for den samlede og vedvarende overtrædelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 26/13

Domstolens dom (Første Afdeling) af 6. december 2012 — straffesag mod Md Sagor (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di Rovigo — Italien)

(Sag C-430/11) (1)

(Område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - direktiv 2008/115/EF - fælles standarder og procedurer for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold - national lovgivning, som foreskriver en bødestraf, der kan erstattes af en sanktion i form af udvisning eller husarrest)

2013/C 26/23

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Rovigo

Part i hovedsagen

Md Sagor

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale di Rovigo — fortolkning af artikel 2, 4, 6, 7, 8, 15 og 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT L 348, s.98), samt artikel 4, stk. 3, TEU — national lovgivning, hvorefter en udlænding, som er indrejst ulovligt på nationalt område, eller som opholder sig ulovligt dér, pålægges en bøde på 5 000-10 000 EUR — lovligheden af at betragte ulovligt ophold som en strafbar handling — lovligheden af, som forvandlingsstraf for bøden, at foretage umiddelbar udvisning for en periode på mindst fem år eller pålægge en frihedsindskrænkning (»permanenza domiciliare«) — medlemsstaternes forpligtelser, mens fristen for gennemførelsen af et direktiv løber

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold skal fortolkes således:

— at det ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter tredjelandsstatsborgeres ulovlige ophold straffes med en bødestraf, der kan erstattes af en sanktion i form af udvisning, og

at det er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som gør det muligt at straffe tredjelandsstatsborgeres ulovlige ophold med en bødestraf, der kan erstattes af en sanktion i form af husarrest, uden at det herved sikres, at fuldbyrdelsen af denne sanktion ophører, så snart den pågældendes fysiske transport ud af den omhandlede medlemsstat er mulig.

(1) EUT C 25 af 28.1.2012.
2)

Artikel 2, stk. 2, i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at den er til hinder for en erhvervstilknyttet social sikringsordning, som fastsætter, at der for så vidt angår arbejdstagere, der er ældre end 54 år, og som afskediges af driftsøkonomiske årsager, foretages en beregning af den fratrædelsesgodtgørelse, som de har ret til, på grundlag af den tidligst mulige pensionsstart, i modsætning til den normale beregningsmetode, hvorefter en sådan godtgørelse navnlig er baseret på den pågældendes anciennitet i virksomheden, således at den fratrædelsesgodtgørelse, som udbetales, er mindre end den godtgørelse, der fremkommer ved anvendelsen af denne normale metode, idet den dog skal udgøre mindst halvdelen af sidstnævnte, og som ved gennemførelsen af denne alternative beregningsmetode tager hensyn til muligheden for at oppebære en alderspension før tid som følge af et handicap.