ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/41

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank Noord-Holland (Nederlandene) den 7. juli 2014 — Helm AG mod Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

(Sag C-323/14)

2014/C 315/66

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Noord-Holland

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Helm AG

Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

Præjudicielt spørgsmål

Er Rådets forordning (EU) nr. 248/2011 (1) ugyldig, for så vidt som den vedrører Jushi Group, da Kommissionen ikke i henhold til grundforordningens (2) artikel 2, stk. 7, litra c), andet afsnit, inden tre måneder efter iværksættelsen af undersøgelsen har afgjort, om Jushi Group, der var omfattet af stikprøven, opfylder betingelserne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), første afsnit?

(1) Rådets gennemførselsforordning (EU) nr. 248/2011 af 9.3.2011 om indførelse af en endelig antidumpingtold og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold på importen af visse endeløse filamenter af glasfibervarer med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 67, s. 1).

(2) Rådets forordning (EF) n r. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/40

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Krefeld (Tyskland) den 4. juli 2014 — Colena AG mod Karnevalservice Bastian GmbH

(Sag C-321/14)

2014/C 315/64

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Krefeld

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Colena AG

Sagsøgt: Karnevalservice Bastian GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 af 30. november 2009 om kosmetiske produkter (kosmetikforordningen) (1) fortolkes således, at et produkt, der ikke falder ind under denne forordning, skal opfylde kravene i kosmetikforordningen, alene fordi det på yderemballagen meddeles, at der er tale om et »kosmetisk øjentilbehør underlagt EU-kosmetikdirektivet«?

Skal Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 af 30. november 2009 om kosmetiske produkter (kosmetikforordningen) fortolkes således, at såkaldte motivlinser uden styrke falder inden for kosmetikforordningens anvendelsesområde?

(1) EUT L 342, s. 59.
Det første anbringende: Retten har tilsidesat artikel 114, stk. 4, TEUF i tre henseender. Den har tilsidesat princippet om medlemsstaternes autonome risikovurdering, idet den på grundlag af den omstændighed, at der ligger en afvigende risikovurdering til grund for de af appellanten meddelte foranstaltninger, har fastslået at disse var uegnede. Endvidere har Retten begået en retlig fejl ved at forlange bevis for, at det beskyttelsesniveau, der er sikret ved direktiv 2009/48/EF, i sig selv er utilstrækkeligt. Endelig har retten lagt en fejlagtig retsopfattelse til grund for sin argumentation, idet den har nægtet at foretage en kvantitativ sammenligning af beskyttelsesniveauerne, der beror på grænseværdier.
3)

Såfremt det sidste spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 859, in initio, tredje tankestreg, i EF-toldkodeksen fortolkes således, at den omstændighed, at de ovenfor i spørgsmål 2 nævnte formaliteter ikke er opfyldt, ikke er til hinder for, at det i et tilfælde som det foreliggende — hvor det på grundlag af dokumenter er godtgjort, at varerne i tilslutning til transporten inden for EU har forladt EU’s toldområde — må antages, at betingelsen om, at »alle de nødvendige formaliteter til at afklare varens situation er gennemført efterfølgende« er opfyldt?
Andet anbringende: Tilsidesættelse af artikel 39, stk. 2, litra c), og artikel 39, stk. 3, i forordning nr. 1260/1999 (1), samt af artikel 4 i forordning nr. 438/2001 (2), tilsidesættelse af principperne om bevisbyrden, ukorrekt materiale for fastlæggelsen af de faktiske forhold i forhold til dem, der fremgår af de sagsakter, der blev forelagt Retten, urigtig gengivelse af de beviser, der blev fremført for Retten. Appellanten har gjort gældende, at Retten har foretaget en urigtig gengivelse af de ikke-bestridte faktiske omstændigheder og de beviser, der fremgår af sagsakterne, navnlig den omstændighed, at de italienske myndigheder en for en havde analyseret de af Kommissionens kontrollører fremsatte bemærkninger om manglerne i ni kontroller på første niveau. Det er appellantens opfattelse, at Retten skulle have anerkendt, at den anfægtede beslutning var urigtig hvad angår disse ni kontroller, og at Retten derfor skulle have tiltrådt de anbringender, hvormed den italienske regering gjorde gældende, at Kommissionen havde tilsidesat artikel 39, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1260/1999, for så vidt som den havde vedtaget en beslutning om en engangsberigtigelse på 10 %, uden at stikprøven af kontrollerne på første niveau havde vist uregelmæssigheder, og (ved at ville opretholde de øvrige uregelmæssigheder) på aldeles overdrevet vis i forhold til reglen om proportionalitet fastsat i denne artikel 39. Retten har set bort fra det af sagsakterne følgende vedrørende rekonstruktionen af de faktiske omstændigheder i forbindelse med fremrykningen af kontrollerne, for så vidt som den ikke tog hensyn til den egentlige kvantitative (tærskel aftalt med Kommissionen) og kvalitative udvikling af kontrollerne på første og andet niveau, som skete i løbet af 2009. Endelig har Retten foretaget en urigtig gengivelse af de ikke-bestridte faktiske omstændigheder og de beviser, der fremgår af sagsakterne, og tilsidesat de nævnte artikler, idet den fandt, at den anfægtede beslutning var begrundet, fordi de italienske myndigheder ikke havde godtgjort betalingsmyndighedernes fremskridt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/41

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van beroep te Brussel (Belgien) den 7. juli 2014 — SBS Belgium NV mod Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)

(Sag C-325/14)

2014/C 315/67

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SBS Belgium NV

Sagsøgt: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers (SABAM)

Præjudicielt spørgsmål

Foretager et radio- og fjernsynsforetagende en overføring til almenheden i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (1), når det udelukkende sender sine programmer via teknikken med direkte indgivelse, dvs. en toleddet proces, hvorved det sender sine programbærende signaler i krypteret form via satellit, fiberoptisk forbindelse eller et andet transportmiddel til distributører (satellit, kabel eller xDSL-linje), uden at signalerne under eller i anledning af denne levering er tilgængelig for almenheden, og hvorved distributørerne efterfølgende videreleder signalerne til deres abonnenter, således at disse kan se programmerne?

(1) EFT L 167, s. 10.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 315/37

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 11. juni 2014 — Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) mod Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Sag C-284/14)

2014/C 315/59

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)

Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Præjudicielt spørgsmål

Er Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 158/2013 af 18. februar 2013 om genindførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer tilberedte eller konserverede citrusfrugter (mandariner osv.) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (1) gyldig, selvom der ikke kort før dens udstedelse er gennemført en selvstændig antidumpingundersøgelse, men man i stedet har videreført en antidumpingundersøgelse, som blev gennemført for perioden fra 1. oktober 2006 til 30. september 2007, i hvilken forbindelse denne undersøgelse imidlertid ifølge Den Europæiske Unions Domstols afgørelse i dom af 22. maj 2012 (sag C-338/10) (2)var blevet gennemført under tilsidesættelse af kravene i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (3), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2117/2005 af 21. december 2005 om ændring af forordning (EF) nr. 384/96 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (4), hvilket havde til følge, at Domstolen i den nævnte dom erklærede Rådets forordning (EF) nr. 1355/2008 af 18. december 2008 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer tilberedte eller konserverede citrusfrugter (mandariner osv.) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (5) og om endelig opkrævning af den midlertidige told, som var udstedt på baggrund af denne undersøgelse, for ugyldig?

(1) EUT L 49, s. 29.

(2) EU:C.2012:158.

(3) EFT 1996 L 56, s. 1.

(4) EUT L 350, s. 35.

(5) EUT L 350, s. 35.
3)

Skal artikel 48, stk. 3, jf. artikel 2 i direktiv 2004/18/EF fortolkes således, at en økonomisk aktør, som ganske vist råder over egen erfaring, men i et mindre omfang, end han ønsker at oplyse over for den ordregivende myndighed (f.eks. ikke tilstrækkelig til at kunne byde på udførelsen af hele kontrakten), yderligere kan basere sig på andre enheders formåen for at forbedre sine chancer i udbudsproceduren?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 339/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 21. juli 2014 — Ministre délégué, chargé du budget mod Marlène Pazdziej

(Sag C-347/14)

2014/C 339/12

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ministre délégué, chargé du budget

Sagsøgt: Marlène Pazdziej

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 12 i protokollen vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter til hinder for, at der på nogen måde tages hensyn til indkomst, som oppebæres af en tjenestemand eller øvrig ansat ved Den Europæiske Union i husstanden, ved beregningen af den fiktive husstandsindkomst, når denne medregning må antages at kunne have betydning for det beløb, som husstanden skal betale i skat, eller om der fortsat skal drages konsekvenser af Domstolens dom af 14. oktober 1999 (C-229/98) (1), såfremt formålet med at medregne en sådan indkomst med henblik på eventuel anvendelse af en social foranstaltning i form af skattefritagelse, indrømmelse af et nedslag af skatteberegningsgrundlaget eller mere generelt i form af en skattelettelse blot er at efterprøve, om husstandens fiktive indkomst eventuelt ligger under den grænse, der er fastsat i national skatteret, eventuelt reguleret i forhold til den fiktive indkomst, som betingelse for, at der kan drages fordel af denne sociale foranstaltning?

(1) EU:C:1999:501.
2)

Er det i forbindelse med spørgsmålet om begrundelse i henhold til artikel 36 TEUF, hvor en medlemsstat har fundet det hensigtsmæssigt af hensyn til beskyttelsen af menneskers sundhed at forøge prisen for forbruget af en vare — i dette tilfælde alkoholiske drikkevarer — for forbrugere eller et udsnit af sådanne forbrugere, og at varen er af en sådan art, at det står medlemsstaten frit for at pålægge punktafgifter eller andre skatter (herunder skatter og afgifter baseret på alkoholindhold eller volumen eller værdi eller en blanding af sådanne fiskale foranstaltninger), da tilladt i medfør af EU-retten og i givet fald under hvilke betingelser, for en medlemsstat ikke at vedtage sådanne fiskale metoder til at forhøje priserne for forbrugere, men i stedet indfører lovgivningsmæssige foranstaltninger, der fastsætter minimumsdetailpriser, der forvrider samhandelen og konkurrencen inden for Unionen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 339/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italien) den 30. juni 2014 — Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL) og Istituto Nazionale Confederale Assistenza (INCA) mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno og Ministero dell’Economia e delle Finanze

(Sag C-309/14)

2014/C 339/02

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL) og Istituto Nazionale Confederale Assistenza (INCA)

Sagsøgte: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno og Ministero dell’Economia e delle Finanze

Præjudicielt spørgsmål

Er de principper, der er fastsat ved Rådets direktiv 2003/109/EF (1) med senere ændringer og tilføjelser, til hinder for en national lovgivning, som den i artikel 5, stk. 2b, i lovdekret nr. 286 af 25. juli 1998 fastsatte, for så vidt som den bestemmer, at »ansøgning om udstedelse og fornyelse af opholdstilladelse er undergivet betaling af et gebyr, hvis størrelse fastsættes til mindst 80 EUR og højst 200 EUR ved dekret fra Ministro dell’ economia e delle finanze i fællesskab med Ministro dell’interno, som ligeledes fastsætter betingelserne for betaling […]«, således at der fastsættes et minimumsbeløb for gebyret, der er ca. 8 gange større end udgiften til udstedelse af et nationalt identitetskort?

(1) Rådets direktiv 2003/109/EF af 25.11.2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (EUT L 16, s. 44).
1)

Er artikel 56 i Estatuto de los Trabajadores — Real Decreto Legislativo 1/1995 (lov om arbejdstagere — kongeligt lovdekret nr. 1/1995) af 24. marts 1995, femte overgangsbestemmelse i Ley 3/2012 de medidas urgentes para la reforma del mercado laboral (lov nr. 3/2012 om hasteforanstaltninger med henblik på reform af arbejdsmarkedet) af 6. juli 2012 samt artikel 123 og artikel 124, stk. 13, i Ley Reguladora de la Jurisdicción Social — Ley 36/2011 (lov om social- og arbejdsretlige domstole — lov nr. 36/2011) af 10. oktober 2011 (som implicit henviser til de førnævnte forskrifter) i strid med artikel 107 og 108 i traktaten om [Den Europæiske Unions funktionsmåde] — den konsoliderede udgave — for så vidt som de materielt forhøjer de godtgørelser, som er godkendt ved Europa-Kommissionens afgørelse i sagen »State aid SA.35253 (2012/N) Spain. Restructuring and Recapitalisation of the BFA Group«?
2)

Skal § 8, stk. 2, i »Den reviderede rammeaftale vedrørende forældreorlov« (direktiv 2010/18), nærmere bestemt den bestemmelse, hvorefter »[g]ennemførelsen af bestemmelserne i denne aftale [ikke] udgør en gyldig begrundelse for at sænke det generelle niveau for beskyttelse af arbejdstagerne på det område, der dækkes af denne aftale«, fortolkes således, at hvis medlemsstaten ikke udtrykkeligt har gennemført direktiv 2010/18, kan det beskyttelsesområde, som medlemsstaten selv definerede, da den gennemførte det tidligere direktiv 96/34 (2), ikke indskrænkes? Kun såfremt et af disse to spørgsmål besvares bekræftende, og såfremt direktiv 2010/18 kan anses for at finde anvendelse på et associeret ansættelsesforhold som sagsøgerens, forelægges af de grunde, der anføres nedenfor, følgende øvrige spørgsmål:
2)

Skal direktivets artikel 17, [stk.] 2, [litra] c), nærmere bestemt fortolkes således, at muligheden for at yde en erstatning, der supplerer kundegodtgørelsen, er betinget af, at agenturgiveren har begået kontraktlig misligholdelse eller en ansvarspådragende handling uden for kontrakt, at der er årsagssammenhæng mellem agenturgiverens handling og det påståede tab og at der foreligger et særskilt tab i forhold til den skade, der erstattes ved den faste kundegodtgørelse?
For det første har Retten foretaget en fejlagtig fortolkning og anvendelse af artikel 266 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF« eller »traktaten«), sammenholdt med artikel 263 TEUF samt effektivitetsprincippet, princippet om kompetencetildeling, retssikkerhedsprincippet, princippet om retsordenens kontinuitet, princippet om tidsmæssig anvendelse af loven, princippet om berettigede forventninger og princippet om den tidsmæssige succession af regler, for så vidt som den ophævede visse af Kommissionens afgørelser, der havde til formål at gennemføre Kommissionens forpligtelser i henhold til dommen i de forenede sager T-218/03-T-241/03, Boyle m.fl. mod Kommissionen, og i de forenede sager C-373/06P, C-379/06 P og C-382/06 P. Flaherty m.fl. mod Kommissionen. Det fremgår af den appellerede dom, at Kommissionen havde pligt til at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at efterleve disse domme, men at den ikke havde kompetence hertil.
1)

Skal en plejebolig som omhandlet i dekret af 5. juni 1997 fra det regionale råd i Vallonien om alderdomshjem, plejeboliger og dagmodtagelsescentre for ældre, der er fyldt 60 år, og som med økonomisk vinding for øje [tilbyder] særlige boliger, der er indrettet til en eller to personer og består af et fuldt udstyret køkken, en dagligstue, et soveværelse og et fuldt udstyret badeværelse, der giver de ældre mulighed for at leve et selvstændigt liv, samt tjenester, som de ældre frit kan anvende, og forskellige valgfrie ydelser mod vederlag med økonomisk vinding for øje, uden at disse ydelser er forbeholdt plejeboligernes beboere restaurant og bar, frisør- og skønhedssalon, kinesiterapi, ergoterapi, vaskeri, ambulatorium med mulighed for blodprøvetagning, [udelades] lægepraksis), anses for et organ, der i det væsentlige har en almennyttig karakter, og som tilbyder »tjenesteydelser og levering af goder med nær tilknytning til social bistand og social sikring« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 13, punkt A, stk. 1, litra g), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977»om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (1)« (nu artikel 132, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (2))?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 339/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig) den 7. juli 2014 — Verein für Konsumenteninformation mod A1 Telekom Austria AG

(Sag C-326/14)

2014/C 339/04

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Verein für Konsumenteninformation

Sagsøgt: A1 Telekom Austria AG

Præjudicielt spørgsmål

Gælder abonnenternes ret i henhold til forsyningspligtdirektivets (1) artikel 20, stk. 2, til at opsige deres kontrakt uden strafgebyr, »når de får meddelelse om ændringer i kontraktbetingelserne« også i tilfælde af, at en tilpasning af vederlagene følger af kontraktbetingelserne, som allerede ved kontraktens indgåelse fastsætter, at der fremover skal ske en tilpasning af vederlagene (stigning/nedsættelse) svarende til ændringerne i et objektivt forbrugerprisindeks, som afspejler udviklingen i pengeværdien?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25.11.2009 om ændring af direktiv 2002/22/EF om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, direktiv 2002/58/EF om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor og forordning (EF) nr. 2006/2004 om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse (EFT L 337, s. 11).
3)

Såfremt spørgsmål 2 besvares således, at Domstolens praksis vedrørende traktatbestemmelserne om etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser i en rent intern situation finder anvendelse ved afgørelsen af, om kapitel III i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked finder anvendelse: a) Skal de nationale retter anvende bestemmelserne i kapitel III i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked i en situation som den foreliggende, i hvilken tjenesteyderen hverken har etableret sig grænseoverskridende eller tilbyder grænseoverskridende tjenester men ikke desto mindre påberåber sig disse bestemmelser? b) Har det for besvarelsen af dette spørgsmål nogen betydning, at det må forventes, at tjenesterne først og fremmest vil blive ydet til indbyggere i Nederlandene? c) Er det for besvarelsen af dette spørgsmål nødvendigt at fastslå, om virksomheder, der er hjemmehørende i andre medlemsstater, har vist eller kan vise faktisk interesse i at yde de samme eller tilsvarende tjenester?
3)

For så vidt tjenesteyderen kan påberåbe sig bestemmelserne i kapitel III i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT L 376, s. 36), er dette direktivs artikel 10, stk. 2, litra c), da til hinder for en forskrift, som omhandlet i denne sag, hvorefter driftsherren for en vinduesprostitutionsbedrift kun må foretage timeudlejning af værelser til prostituerede, som kan gøre sig forståelig for driftsherren på et sprog, som denne forstår?
—

Første anbringende: Toshiba har gjort gældende, at Retten anvendte et urigtigt retligt kriterium, da den fastslog, at de japanske producenter af elektriske transformatorer var potentielle konkurrenter på EØS-markedet, (1) eftersom de barrierer, der bestod, i forhold til at komme ind på EØS-markedet ikke var uoverstigelige, og (2) på grundlag af en Gentlemen’s Agreement. I stedet skulle Kommissionen have efterprøvet, om de japanske producenter havde reelle konkrete muligheder for at komme ind på EØS-markedet, og om en sådan indtræden var en økonomisk rentabel strategi. I mangel af en potentiel konkurrence mellem japanske og europæiske producenter kunne den pågældende Gentlemen’s Agreement ikke være i strid med artikel 81 EF, og Kommissionen havde ikke kompetence til at forfølge sagen. Den appellerede dom og den anfægtede beslutning bør derfor annulleres for så vidt angår Toshiba.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 329/2

Sag anlagt den 27. juni 2014 — Europa-Kommissionen mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

(Sag C-308/14)

2014/C 329/03

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved D. Martin og M. Wilderspin, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås at Det Forenede Kongerige som følge af kravet om, at en ansøger om børnetillæg (Child Benefit) eller børnefradrag (Child tax Credit) skal have ret til at opholde sig i Det Forenede Kongerige, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forordning (EF) nr. 883/2004 (1).

— Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommission har gjort gældende, at Det Forenede Kongerige ved at kræve, at en ansøger om børnetillæg (Child Benefit) eller børnefradrag (Child tax Credit) har ret til at opholde sig i Det Forenede Kongerige som betingelse for at blive behandlet som hjemmehørende her, har indført en betingelse, som forordning (EF) nr. 883/2004 ikke tillader.

Kommissionen har subsidiært gjort gældende, at Det Forenede Kongerige ved at indføre en betingelse for berettigelse til sociale sikringsydelser, der automatisk er opfyldt af dets egne statsborgere, har skabt en situation med direkte forskelsbehandling af statsborgere fra andre medlemsstater og således har tilsidesat artikel 4 i forordning (EF) nr. 883/2004.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) Nr. 883/2004 af 29.4.2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (EFT L 166, s. 1).
3)

Er det på baggrund af det ovenstående muligt at fastslå, at et dyr — selv om det har et afstamningscertifikat udstedt af en avlsorganisation i medlemsstaten, og hvoraf nævnte udtryk fremgår — hvis det er genstand for samhandel inden for Fællesskabet, ikke giver den person, som forestår handlen, ret til eksportstøtte, fordi dyret ikke kan anses for at udgøre et racerent avlsdyr, uanset at der foreligger et officielt dokument, hvoraf nævnte udtryk fremgår?