KENDELSE AFSAGT AF PRAESIDENTEN FOR RETTEN I FOERSTE INSTANS DEN 22. NOVEMBER 1995. - ATLANTIC CONTAINER LINE AB M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - SOETRANSPORT - SAERLIGE RETTERGANGSFORMER - BEGAERING OM FORELOEBIGE FORHOLDSREGLER I FORM AF EN FORHAENDSUDSAETTELSE AF GENNEMFOERELSEN AF EN FORVENTET BESLUTNING - BETINGELSER FOR ANTAGELSE TIL REALITETSBEHANDLING. - SAG T-395/94 R II.



Samling af Afgørelser 1995 side II-02893



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Saerlige rettergangsformer ° udsaettelse af gennemfoerelsen ° foreloebige forholdsregler ° begaering fremsat af virksomheder, der har anmeldt en aftale, og som soeger at forhindre anvendelsen af en endnu ikke truffen beslutning om ophaevelse af boedeimmunitet ° afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4, art. 185 og 186; Rettens procesreglement art. 104, stk. 1)

Sammendrag

I henhold til artikel 104, stk. 1, i Rettens procesreglement kan en begaering i henhold til traktatens artikel 185 om udsaettelse af gennemfoerelsen af en retsakt vedtaget af en institution kun antages til realitetsbehandling, hvis den, der fremsaetter begaeringen, har anlagt sag til proevelse af retsakten ved Retten, og en begaering, der vedroerer en af de oevrige foreloebige forholdsregler, som er omhandlet i traktatens artikel 186, kan kun antages til realitetsbehandling, hvis den hidroerer fra en part i en sag, der verserer for Retten og vedroerer denne sag.

Det foelger heraf, at virksomheder, som har anmeldt en aftale, i hvert fald principielt ikke har adkomst til at begaere en foregribende udsaettelse af en forventet beslutning om ophaevelse af boedeimmunitet paa grund af en overtraedelse af traktatens konkurrenceregler i tilknytning til anmeldelsen, som Kommissionen har meddelt at have til hensigt at udstede, endnu foer denne er blevet udstedt, og foer de beroerte i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4, har anlagt sag med henblik paa annullation heraf.

En meddelelse har nemlig i forhold til virksomhederne ikke nogen bindende virkning, som de kan have grund til at ville beskytte sig mod, og saafremt en beslutning faktisk udstedes, er de paagaeldende virksomheders legitime interesser beskyttet af muligheden for at anlaegge sag til proevelse af en saadan beslutning og samtidig hermed fremsaette begaering til Retten om udsaettelse af gennemfoerelsen heraf.

Den omstaendighed, at den anmeldte aftale vedroerer en praksis, der allerede var indeholdt i en tidligere aftale, som Kommissionen har forbudt ved en beslutning, som de beroerte virksomheder har indgivet annullationssoegsmaal imod, og som de har opnaaet udsaettelse med gennemfoerelsen af, kan ikke afhjaelpe, at begaeringen om foreloebige forholdsregler er forhastet og derfor skal afvises. For det foerste har den nemlig ° idet den vedroerer en eventuel ophaevelse af boedeimmunitet i forbindelse med anmeldelsen af en ny aftale ° ingen tilknytning til soegsmaalet om proevelse af beslutningen om den tidligere aftale, thi en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten traeffes ved afslutningen af en saerlig procedure og kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal. For det andet er det foerst, naar beslutningen om ophaevelse af boedeimmunitet er udstedt, at dens eventuelle uforenelighed med den udsaettelse, virksomhederne har opnaaet, af gennemfoerelsen af ophaevelsen af deres tidligere aftale, kan paadoemmes under et soegsmaal, der indledes til proevelse af beslutningen eventuelt ledsaget af en begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen heraf.

I oevrigt kan en beslutning om ophaevelse af boedeimmunitet, saafremt den maatte blive udstedt, og som kun kan medfoere virkninger for den periode, der ligger efter dens meddelelse, ikke medfoere uoprettelige virkninger og navnlig ikke tvinge de beroerte virksomheder ° uanset den tidligere opnaaede udsaettelse af gennemfoerelsen ° til at opgive den paagaeldende praksis for at undgaa at blive paalagt hoeje boeder, endnu foer der kan traeffes en retsafgoerelse, saaledes at det ikke er noedvendigt, at Retten traeffer en foregribende afgoerelse.

Parter

I sag T-395/94 R II,

Atlantic Container Line AB, Goeteborg (Sverige),

Cho Yang Shipping Company Ltd, Seoul,

DSR-Senator Lines GmbH, Bremen (Tyskland),

Hapag Lloyd AG, Hamburg (Tyskland),

MSC Mediterranean Shipping Company SA, Genève (Schweiz),

A.P. Moeller-Maersk Line, Koebenhavn,

Nedlloyd Lijnen BV, Rotterdam (Nederlandene),

Neptune Orient Lines LTD (NOL), Singapore,

Nippon Yusen Kaisha, (NYK Line), Tokyo,

Orient Overseas Container Line (UK) Ltd, Levington (Det Forenede Kongerige),

P & O Containers Ltd, London,

Polish Ocean Lines, Gdynia (Polen),

Sea-Land Service Inc., Jersey City, New Jersey (Amerikas Forenede Stater),

Tecomar SA de CV, Mexico,

Transportación Marítima Mexicana SA, Mexico,

ved Solicitors John Pheasant, Nicholas Bromfield og Suyong Kim, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Loesch & Wolter, 11, rue Goethe,

sagsoegere,

stoettet af

Japanese Shipowners' Association, Tokyo, ved Nicholas J. Forwood, QC, Bar of England and Wales, og Solicitor Philip Ruttley, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Arendt & Medernach, 8-10, rue Mathias Hardt,

og

European Community Shipowners' Associations ASBL, Bruxelles, ved advokat Denis Waelbroeck, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Ernest Arendt, 8-10, rue Mathias Hardt,

intervenienter,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Bernd Langeheine og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

stoettet af

Freight Transport Association Ltd, Turnbridge Wells (Det Forenede Kongerige),

Association des utilisateurs de transport de fret, Paris,

og

European Council of Transport Users ASBL, Bruxelles,

ved Barrister Mark Clough, Bar of England and Wales, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31, Grand-rue,

intervenienter,

angaaende en begaering om, at Retten afsiger kendelse, hvorved Kommissionen forhindres i at traeffe en forventet beslutning ° om at ophaeve sagsoegernes boedeimmunitet for handlinger, som ifoelge en af Kommissionen truffet beslutning, hvis gennemfoerelse er blevet udsat i henhold til EF-traktatens artikel 185, er forbudt i henhold til EF-traktatens artikel 85, og som fortsat udfoeres inden for rammerne af en ny aftale, der er anmeldt til Kommissionen ° indtil Retten traeffer endelig afgoerelse i en sag om annullation af denne beslutning,

har

PRAESIDENTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

afsagt foelgende

Kendelse

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Ved staevning registreret paa Rettens Justitskontor den 23. december 1994 har 15 linjerederier, der er parter i Trans Atlantic Agreement (herefter "TAA"), i henhold til artikel 173, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab (herefter "EF-traktaten") anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/980/EF af 19. oktober 1994 i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/34.446 ° Trans Atlantic Agreement) (EFT L 376, s. 1, herefter "den anfaegtede beslutning").

2 Ved saerskilt dokument registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har sagsoegerne endvidere i henhold til EF-traktatens artikel 185 og 186 fremsat begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning.

3 Ved processkrifter registreret paa Rettens Justitskontor den 9. januar 1995 har Freight Transport Association Limited (herefter "FTA") og Association des utilisateurs de transport de fret (herefter "AUTF") fremsat begaering om at maatte intervenere til stoette for Kommissionens paastande. Ved processkrifter registreret den 20. januar 1995 har Japanese Shipowners' Association (herefter "JSA") og European Community Shipowners' Associations ASBL (herefter "ECSA") fremsat begaering om at maatte intervenere til stoette for sagsoegernes paastande. Ved skrivelse registreret paa Rettens Justitskontor den 24. januar 1995 har European Council of Transport Users ASBL (herefter "ECTU") fremsat begaering om at maatte intervenere til stoette for Kommissionens paastande.

4 Ved kendelse af 10. marts 1995 har Rettens praesident taget de ovennaevnte begaeringer om intervention i sagen om foreloebige forholdsregler til foelge og har besluttet at udsaette gennemfoerelsen af artikel 1, 2, 3 og 4 i den anfaegtede beslutning indtil det tidspunkt, hvor Retten afsiger endelig dom i hovedsagen, for saa vidt sagsoegerne derved forbydes i faellesskab at fastsaette de fragtrater, der finder anvendelse paa landtransport paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport (sag T-395/94 R, Atlantic Container m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 595). Denne kendelse, hvorved begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning for saa vidt angaar fastsaettelsen af de fragtrater, der finder anvendelse paa landtransport paa Faellesskabets omraade, blev taget til foelge, blev appelleret og stadfaestet ved kendelse afsagt af Domstolens praesident den 19. juli 1995 (sag C-149/95 P(R), Kommissionen mod Atlantic Container Line m.fl., Sml. I, s. 2165).

5 Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 3. oktober 1995 har de 15 sagsoegende rederier i ovennaevnte sag T-395/94 i henhold til traktatens artikel 186 fremsat en ny begaering om foreloebige forholdsregler i samme sag med henblik paa at opnaa, at Rettens praesident afsiger kendelse om, at "Kommissionen i givet fald ikke (kan) lade en beslutning traede i kraft, hvorved sagsoegerne fratages deres boedeimmunitet for saa vidt angaar fastsaettelse af fragtrater for kombinerede transportydelser i Europa, foer Retten ... har afsagt endelig dom i en sag anlagt i henhold til EF-traktatens artikel 173 og 174 om annullation af denne beslutning, og som sagsoegerne vil anlaegge saa hurtigt som muligt" (Punkt 1.26 i begaeringen om foreloebige forholdsregler). Sagsoegerne har desuden paastaaet Kommissionen doemt til at betale sagens omkostninger.

6 Kommissionen har indgivet skriftlige indlaeg ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 13. oktober 1995. JSA og ECSA, der har interveneret til stoette for sagsoegernes paastande, og FTA, AUTF og ECTU, der har interveneret til stoette for Kommissionens paastande, har ligeledes indgivet skriftlige indlaeg ved processkrift, indleveret til Rettens Justitskontor samme dag.

7 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 18. oktober 1995 i sagen om foreloebige forholdsregler.

8 Inden der tages stilling til denne anden begaering om foreloebige forholdsregler, skal der redegoeres for de vaesentlige faktiske omstaendigheder, som har givet anledning til sagen, saaledes som de er beskrevet i de ovennaevnte kendelser og fremgaar af parternes indlaeg.

9 TAA, der traadte i kraft den 31. august 1992, var en aftale, hvorefter sagsoegerne i faellesskab foretog containerlinjefart over Atlanterhavet mellem Nordeuropa og Amerikas Forenede Stater i baade vestgaaende og oestgaaende retning. Aftalen fandt anvendelse paa flere aspekter af soetransport.

10 TAA fastsatte navnlig tarifferne for soetransport og kombineret transport, som ikke alene omfatter soetransport, men ogsaa befordringen paa land til eller fra kysten af varer til eller fra et punkt inde i landet. Tarifferne for den kombinerede transport, der omfatter en enkelt transportkontrakt for hver transaktion, daekker saaledes baade den del af transporten, der foregaar til soes, og den del, der foregaar paa land.

11 Kommissionen vedtog den anfaegtede beslutning den 19. oktober 1994. I beslutningens artikel 1 konstateres det, at TAA-aftalens bestemmelser om pris- og kapacitetsaftaler udgoer overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1. I artikel 2 afvises det at anvende traktatens artikel 85, stk. 3, og artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1017/68 af 19. juli 1968 om anvendelse af konkurrenceregler for transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje (EFT 1968 I, s. 295) paa de i artikel 1 omhandlede bestemmelser i TAA-aftalen. Ifoelge den anfaegtede beslutnings artikel 3 skal dens adressater bringe de i artikel 1 fastslaaede overtraedelser til ophoer, ligesom de i henhold til artikel 4 i fremtiden skal afholde sig fra enhver aftale eller samordnet praksis, der kan have samme eller tilsvarende formaal eller virkning som de i artikel 1 omhandlede aftaler og praksis.

12 I den mellemliggende periode og som foelge af de droeftelser, der har fundet sted med Kommissionen i loebet af den administrative procedure, der foerte til udstedelsen af den anfaegtede beslutning, anmeldte sagsoegerne den 5. juli 1994 en aendret udgave af TAA til Kommissionen, Trans Atlantic Conference Agreement (herefter "TACA"). Den nye aftale traadte efter flere aendringer i kraft den 24. oktober 1994, idet den afloeste TAA. Kommissionen havde ikke paa dette tidspunkt afsluttet gennemgangen af den nye aftale.

13 TACA er for tiden genstand for en procedure om anvendelse af traktatens artikel 85.

14 Ved skrivelse af 21. juni 1995 har Kommissionen tilstillet deltagerne i TACA en meddelelse af klagepunkter, som alene vedroerer deres aftale om fastsaettelse i faellesskab af fragtrater for landtransportdelen paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport, for at oplyse deltagerne i aftalen om grundene til, at Kommissionen efter en foreloebig gennemgang har fundet, at betingelserne for at ophaeve sagsoegernes boedeimmunitet som foelge af anmeldelsen af TACA var opfyldt for saa vidt angaar disse former for praksis ("Statement of objections concerning Case n IV/35.134 ° Trans-Atlantic Conference Agreement", bilag 1 til begaeringen om foreloebige forholdsregler, punkt 46 og 47, herefter "meddelelsen af klagepunkter"). Kommissionen anfoerte i meddelelsen af klagepunkter, at den var indstillet paa at vedtage en beslutning om at ophaeve deres boedeimmunitet ° der er en konsekvens af anmeldelsen af den nye aftale og betinget af, understregede den, at artikel 15 i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962: Foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81) kan anvendes analogt, idet der i artikel 15, stk. 5, fastsaettes en saadan immunitet for handlinger, som foretages efter anmeldelsen til Kommissionen og forud for beslutningen om tildeling eller afvisning af en fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, og i stk. 6 fastlaegges en procedure for ophaevelse af denne immunitet ° fordi den efter en foreloebig gennemgang fandt, at aftalen om fragtraterne for landtransportdelen paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport var i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, artikel 2 i ovennaevnte forordning nr. 1017/68 af 19. juli 1968 og artikel 53, stk. 1, i aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade, og idet aftalen ikke opfyldte betingelserne for en fritagelse i traktatens artikel 85, stk. 3, artikel 5 i forordning nr. 1017/68 og artikel 53, stk. 3, i aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade.

Retlige bemaerkninger

15 I henhold til traktatens artikel 185 og 186, sammenholdt med artikel 4 i Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1), som aendret ved Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21) og Raadets afgoerelse 94/149/EKSF, EF af 7. marts 1994 (EFT L 66, s. 29), kan Retten, hvis den skoenner, at forholdene kraever det, udsaette gennemfoerelsen af den anfaegtede retsakt eller foreskrive de noedvendige foreloebige forholdsregler.

Formaliteten vedroerende den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler

Parternes argumenter

16 Kommissionen stoettet af intervenienterne FTA, AUTF og ECTU har paastaaet begaeringen om foreloebige forholdsregler afvist. Den paaberaaber sig to anbringender, som de ovennaevnte intervenienter tilslutter sig. Det foerste anbringende er, at sagsoegernes begaering ikke vedroerer den principale paastand om annullation af den anfaegtede beslutning i sag T-395/94. Det andet anbringende er, at begaeringen om foreloebige forholdsregler er indgivet for tidligt.

17 Med det foerste anbringende til stoette for paastanden om afvisning bestrider Kommissionen, at den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler har forbindelse til den beslutning, som sagsoegerne anfaegter i sag T-395/94. Den goer gaeldende, at de argumenter, som sagsoegerne har fremfoert for at godtgoere, at den begaerede forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget, ikke har nogen relation til de argumenter, sagsoegerne har fremfoert i den naevnte sag, idet de alene vedroerer en beslutning, som Kommissionen "forventes" at traeffe.

18 I denne sammenhaeng bestrider Kommissionen sagsoegernes argument om, at den forventede beslutning om at fratage dem deres boedeimmunitet er uforenelig med den kendelse, som Rettens praesident afsagde den 10. marts 1995, hvorved gennemfoerelsen af artikel 1-4 i den anfaegtede beslutning blev udsat, for saa vidt sagsoegerne derved forbydes i faellesskab at fastsaette de fragtrater, der finder anvendelse paa landtransport paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport.

19 Kommissionen har anfoert, at denne udsaettelse alene omfatter forbuddet mod de naevnte former for praksis og ikke har nogen betydning for deres gyldighed, saaledes som det fremgaar af den kendelse, som Domstolens praesident afsagde den 15. oktober 1974 (sag 71/74 R og RR, Frubo mod Kommissionen, Sml. s. 1031, praemis 5). Det modsatte resultat foerer til en foregribelse af Rettens afgoerelse i hovedsagen.

20 Dernaest er en beslutning om at ophaeve boedeimmuniteten ikke i sig selv et paalaeg. Navnlig er muligheden for, at der senere paalaegges en boede for den paagaeldende periode, ikke til hinder for, at de paagaeldende former for praksis fortsaettes (jf. kendelse afsagt af Rettens praesident den 7.6.1991, sag T-19/91 R, Vichy mod Kommissionen, Sml. II, s. 265, praemis 20). Paa denne baggrund er den forventede beslutning ikke i modstrid med udsaettelsen af gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning, idet den forbyder disse former for praksis.

21 Herudover har intervenienterne FTA, AUTF og ECTU i deres skriftlige indlaeg gjort gaeldende og har gentaget i retsmoedet, at det under alle omstaendigheder ° selv om Retten maatte antage, at den forventede beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten er uforenelig med Rettens praesidents kendelse af 10. marts 1995, hvilket intervenienterne bestrider ° tilkommer Retten at ophaeve eller i hvert fald aendre denne kendelse under anvendelse af artikel 108 i Rettens procesreglement for at tage hensyn til de aendrede omstaendigheder som foelge af, at sagsoegerne selv har aendret grundlaeggende dele af TACA, efter at kendelsen er blevet afsagt.

22 Kommissionen udleder af ovenstaaende, at den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler paa ingen maade har forbindelse til den annullationspaastand, som sagsoegerne har nedlagt i sag T-395/94, og anfoerer i forbindelse med det andet anbringende til stoette for afvisningspaastanden, at den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler i oevrigt er forhastet og unoedvendig.

23 Til stoette herfor anfoerer Kommissionen, at den ikke har truffet nogen foranstaltning, der paavirker sagsoegernes retsstilling. Den haevder, at den eneste retsakt, der er udstedt i forbindelse med proceduren vedroerende TACA, der verserer nu, er meddelelsen af klagepunkter, som ikke kan goeres til genstand hverken for et annullationssoegsmaal eller foreloebige forholdsregler, saaledes som Domstolens praesident har fastslaaet i kendelsen af 7. juli 1981 (forenede sager 60/81 R og 190/81 R, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 1857, praemis 9 og 10; jf. ligeledes Rettens dom af 18.12.1992, forenede sager T-10/92, T-11/92, T-12/92 og T-15/92, Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2667, praemis 42).

24 Under disse omstaendigheder bestrider Kommissionen sagsoegernes anbringende om, at Retten er befoejet til at traeffe en foreloebig forholdsregel som den, der er fremsat begaering om, saa snart der forventes udstedt en retsakt, der kan anfaegtes i henhold til traktatens artikel 173 (punkt 4.4 i begaeringen om foreloebige forholdsregler). Kommissionen goer gaeldende, at de sager, som sagsoegerne henviser til, begge drejer sig om foranstaltninger, som umiddelbart har skabt rettigheder for tredjemaend og saaledes haft retsvirkninger, som det ikke ville vaere muligt at afhjaelpe med en senere begaering om foreloebige forholdsregler, indgivet den foelgende dag.

25 I denne sag er den eneste hensigtsmaessige maade at opnaa den begaerede foreloebige foranstaltning paa saaledes at afvente, at Kommissionen traeffer en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten, derefter at anlaegge en sag til proevelse heraf, idet der samme dag i henhold til traktatens artikel 185 indgives en begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af beslutningen.

26 Sagsoegerne stoettet af intervenienterne, der tilslutter sig deres argumentation, har anfoert, at betingelserne for en realitetsbehandling i artikel 104, stk. 1, i Rettens procesreglement er opfyldt. De goer gaeldende, at begaeringen om foreloebige forholdsregler angaar sagen om annullation af den anfaegtede beslutning vedroerende TAA inden for rammerne af sag T-395/94. Formaalet med begaeringen er at goere det muligt for sagsoegerne fortsat i faellesskab at fastsaette fragtraterne for landtransportdelen paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport og saaledes opretholde den beskyttelse, der allerede er givet ved Rettens praesidents kendelse af 10. marts 1995, hvorved gennemfoerelsen af artikel 1-4 i den anfaegtede beslutning blev udsat, for saa vidt bestemmelserne indeholder et forbud mod de former for praksis, der er indfoert ved TAA, og som fortsaetter inden for rammerne af TACA. I retsmoedet har sagsoegerne som svar paa et spoergsmaal bekraeftet, at formaalet med den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler netop er at sikre, at den forventede beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten ikke faar retsvirkning i forbindelse med proceduren vedroerende TACA, saa laenge Retten ikke har taget stilling til paastanden om annullation af denne beslutning, saaledes at den ovennaevnte udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning fortsat har virkning. I denne sammenhaeng henviser sagsoegerne til, at Domstolens praesident i ovennaevnte kendelse af 19. juli 1995 (praemis 33) har fastslaaet, at artikel 4 i den anfaegtede beslutning vedroerende TAA, hvorved navnlig enhver fremtidig prisaftale vedroerende landtransportdelen paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport forbydes, ubestrideligt daekker TACA, som er en aendret version af TAA.

27 Sagsoegerne har til stoette for en realitetsbehandling af deres begaering henvist til, at Domstolen i dommen af 15. marts 1967 (forenede sager 8/66-11/66, Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 337, paa s. 342 og 353, org. ref.: Rec. s. 92, paa s. 118 og 135), idet den fulgte generaladvokat Roemer' s forslag til afgoerelse, har fremhaevet betydningen af retten til saa hurtigt som muligt at lade en beslutning om ophaevelse af boedeimmunitet underkaste domstolsproevelse for at undgaa, at beslutningen tvinger parterne i en aftale til at opgive aftalen uanset deres eventuelle gode ret paa grund af "en alvorlig boederisiko", som beslutningen udsaetter parterne for.

28 Dernaest haevder sagsoegerne, at naar der forventes en retsakt, der kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4, har Retten befoejelse til som foreloebig foranstaltning at afsige kendelse om, at den kommende retsakt ikke kan have retsvirkning, foer dens lovlighed har vaeret genstand for en passende domstolsproevelse. De henviser til kendelse af 16. marts 1974 (forenede sager 160/73 R II, 161/73 R II og 170/73 R II, Miles Druce mod Kommissionen, Sml. s. 281) og af 15. august 1983 (sag 118/83 R, CMC m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2583), hvori Domstolens praesident har fastslaaet, at Domstolen kan rette foreloebige passende paalaeg til Kommissionen med henblik paa at forhindre udstedelsen af en retsakt eller udsaette en kommissionsbeslutnings ikrafttraedelse for at goere det muligt for de beroerte personer at opnaa en endelig retsafgoerelse, saaledes at der ikke foraarsages uoprettelig skade.

29 I den foreliggende sag fremgaar det af meddelelsen af klagepunkter, der er rettet til sagsoegerne inden for rammerne af den administrative procedure vedroerende TACA, og af flere offentlige udtalelser afgivet af det medlem af Kommissionen, som har ansvar for konkurrencespoergsmaal, at Kommissionen har til hensigt at traeffe og ikraftsaette en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten uden at afvente, at Retten traeffer afgoerelse i hovedsagen, der angaar den anfaegtede beslutning vedroerende TAA. Det er aabenbart, at den forventede beslutning sammen med "meddelelsen om, at der uden tvivl vil blive paalagt store boeder", er i strid med udsaettelsen af gennemfoerelsen af artikel 1-4 i den anfaegtede beslutning, for saa vidt som formaalet hermed er at tvinge sagsoegerne til oejeblikkeligt at give afkald paa at kunne fastsaette fragtrater for landtransportdelen paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport. Et saadant afkald indebaerer et alvorligt og uopretteligt tab, hvilket Rettens praesident har anerkendt, da han i kendelsen af 10. marts 1995 besluttede at udsaette gennemfoerelsen af de ovennaevnte bestemmelser i den anfaegtede beslutning.

30 I den sammenhaeng har sagsoegerne og intervenienterne, der stoetter deres paastande, som svar paa spoergsmaal, der blev stillet under retsmoedet, praeciseret, at usikkerheden som foelge af Kommissionens meddelelse af dens hensigt om at ophaeve boedeimmuniteten mere praecist er knyttet til den retlige usikkerhed, der i lyset af Rettens praesidents kendelse i ovennaevnte sag, Vichy mod Kommissionen, omgiver spoergsmaalet om, hvorvidt gennemfoerelsen af beslutningen om ophaevelse af boedeimmuniteten til sin tid kan udsaettes i henhold til traktatens artikel 185. Dette er begrundelsen for, at sagsoegerne har valgt ufortoevet at fremsaette begaering om foreloebige forholdsregler i henhold til traktatens artikel 186.

31 Under disse omstaendigheder befinder sagsoegerne sig i en helt ny og usaedvanlig situation, idet Kommissionen aldrig i forhold til en bestemt praksis har ophaevet boedeimmuniteten under hensyn til den periode, hvor et soegsmaal om annullation af den beslutning, hvorved denne praksis forbydes, verserer for Retten. Kommissionen kan saa meget desto mindre ophaeve boedeimmuniteten, naar gennemfoerelsen af denne beslutning er blevet udsat i henhold til traktatens artikel 185.

32 I denne sammenhaeng understreger intervenienten, ECSA, at naar Retten beslutter at udsaette gennemfoerelsen af en beslutning truffet af Kommissionen, hvorved en virksomhed paalaegges at ophoere med visse former for praksis, i forhold til hvilke den finder, at sagsoegeren umiddelbart fremfoerer argumenter for, at de paagaeldende former for praksis ikke er i strid med konkurrencereglerne, har en sagsoeger automatisk boedeimmunitet i forhold til disse former for praksis, indtil Retten afsiger dom i hovedsagen.

33 I denne sag er det saaledes unoedvendigt, at sagsoegerne afventer, at Kommissionen udsteder en beslutning om ophaevelse af boedeimmunitet, og derefter anfaegter den ved en saerskilt procedure. ECSA henviser til, at Domstolens praesident ved behandlingen af en begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af en meddelelse om en ledig stilling, som tidligere var besat med den tjenestemand, der havde anfaegtet Kommissionens beslutning om at overflytte ham fra Ispra til Bruxelles, har afvist Kommissionens formalitetsindsigelse med den begrundelse, at det vil kraeve en overdreven formalisme i en sag om foreloebige forholdsregler at paalaegge parterne at mangfoldiggoere processkrifterne, naar det i sagen fremgaar af dens omstaendigheder, at de respektive genstande for hovedsagen og sagen om foreloebige forholdsregler har en aarsagsforbindelse, der bevirker, at den anden af disse genstande er en uundgaaelig foelge af den foerste (kendelse af 8.4.1965, sag 18/65, Gutmann mod Kommissionen, org. ref.: Rec 1966, s. 195, paa s. 197).

34 Intervenienten, JSA, har tilfoejet, at for saa vidt Kommissionen tilsidesaetter ovennaevnte kendelse af 10. marts 1995, er dens erklaerede hensigt om at ophaeve boedeimmuniteten i strid med ikke alene EF-traktatens artikel 176, hvorefter Kommissionen har pligt til at undlade at traeffe enhver foranstaltning, der er uforenelig med kendelsen, men ligeledes med principperne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning samt med princippet om ne bis in idem, der navnlig er knaesat i den europaeiske menneskerettighedskonvention. Disse principper er nemlig til hinder for, at der ivaerksaettes en ny procedure vedroerende de samme former for praksis, som allerede er behandlet i forbindelse med TAA, og hvor gennemfoerelsen af forbuddet mod disse former for praksis er blevet udsat i ovennaevnte kendelse.

35 Dernaest har JSA haevdet, at der konkret ikke findes nogen forskel mellem de former for praksis, der er beskyttet af Rettens praesidents kendelse af 10. marts 1995 og de former for praksis, der behandles i sag T-86/95 R, Compagnie générale maritime m.fl. mod Kommissionen, der verserer for Retten, hvori Kommissionen har accepteret en frivillig udsaettelse af sagen. Kommissionens intentioner om at ophaeve boedeimmuniteten for saa vidt angaar TACA har derfor en usammenhaengende, vilkaarlig og diskriminerende karakter i forhold til dens holdning i sag T-86/95 R.

Rettens bemaerkninger

36 Paa baggrund af sagens omstaendigheder og parternes argumentation skal der foerst tages stilling til, om begaeringen om foreloebige forholdsregler kan antages til realitetsbehandling.

37 Med henblik herpaa bemaerkes indledningsvis, at i overensstemmelse med traktatens artikel 185 og 186, der giver Faellesskabets retsinstanser kompetence til at foreskrive foreloebige forholdsregler i sager, der er indbragt for dem, er realitetsbehandling af begaeringer om foreloebige forholdsregler ifoelge artikel 104, stk. 1, i Rettens procesreglement underkastet foelgende betingelser. Det bestemmes i sidstnaevnte artikel, at en begaering i henhold til traktatens artikel 185 om udsaettelse af gennemfoerelsen af en retsakt, der er udstedt af en institution, kun kan antages til realitetsbehandling, hvis den, der fremsaetter begaeringen, har anlagt sag til proevelse af retsakten ved Retten. Dernaest kan enhver begaering, der vedroerer en af de oevrige foreloebige forholdsregler, som er omhandlet i traktatens artikel 186, kun antages til realitetsbehandling, hvis den hidroerer fra en part i en sag, der verserer for Retten, og vedroerer denne sag (jf. f.eks. kendelse afsagt af Rettens praesident den 2.12.1994, sag T-322/94 R, Union Carbide Corporation mod Kommissionen, Sml. II, s. 1159, praemis 28).

38 I denne sag har sagsoegerne fremsat begaering om en foreloebig forholdsregel med det formaal at forhindre anvendelsen af en beslutning ° vedroerende ophaevelse af boedeimmuniteten som foelge af anmeldelsen af TACA for saa vidt angaar deres aftale om fastsaettelse i faellesskab af fragtrater for landtransportdelen paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport ° som Kommissionen har til hensigt at udstede, hvilket den har meddelt sagsoegerne og har bekraeftet i retsmoedet som svar paa et spoergsmaal, saafremt sagsoegerne ikke aendrer TACA paa dette punkt og anmelder denne nye aftale til Kommissionen efter at have udformet den paa en saadan maade, at den opfylder betingelserne for en fritagelse i traktatens artikel 85, stk. 3.

39 Det maa i denne sammenhaeng konstateres, at Kommissionens meddelelse om, at den i givet fald har til hensigt at udstede en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten, ikke har nogen bindende virkning for sagsoegerne. Saa laenge en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten ikke er udstedt og ikke har retsvirkninger, er sagsoegerne saaledes ikke berettiget til at benytte deres ret efter traktatens artikel 185 til at anmode Retten om at udsaette gennemfoerelsen af denne beslutning (jf. Domstolens dom af 26.6.1980, sag 136/79, National Panasonic mod Kommissionen, Sml. s. 2033, praemis 22, vedroerende Kommissionens beslutning om foretagelse af kontrolundersoegelser i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17/62). Medmindre der foreligger saerlige omstaendigheder, gaelder principielt det samme for sagsoegernes ret til at begaere udstedelse af andre foreloebige forholdsregler i henhold til traktatens artikel 186, naar begaeringen herom materielt skal foere til samme resultat, nemlig udsaettelse af en kommende beslutning, saaledes som det er tilfaeldet med den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler. En foranstaltning til ophaevelse af boedeimmunitet, der er rettet til en virksomhed, som har anmeldt en aftale, er nemlig en beslutning, der kan vaere genstand for et annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4 (jf. ovennaevnte dom, afsagt af Domstolen, i sagen Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, s. 334, paa s. 340 ff., org. ref.: Rec. s. 92, paa s. 116 ff., og Rettens dom af 27.2.1992, sag T-19/91, Vichy mod Kommissionen, Sml. II, s. 415, praemis 15 og 16). De paagaeldende virksomheders legitime interesser er saaledes beskyttet af muligheden for til sin tid at anlaegge sag til proevelse af en saadan beslutning og samtidig hermed fremsaette begaering til Retten om udsaettelse af gennemfoerelsen af den samme beslutning.

40 Det foelger heraf, at under hensyn til betingelserne for realitetsbehandling af begaeringer om foreloebige forholdsregler, saaledes som de fremgaar af traktatens artikel 185 og 186 og procesreglementets artikel 104, stk. 1, har sagsoegerne i hvert fald principielt ikke adkomst til at begaere en foregribende udsaettelse af en forventet beslutning om ophaevelse af boedeimmunitet, endnu foer denne er blevet udstedt, og foer de beroerte i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4, har anlagt sag med henblik paa annullation heraf.

41 Det maa derfor undersoeges, om de elementer, sagsoegerne har paaberaabt sig til stoette for en realitetsbehandling af begaeringen om foreloebige forholdsregler, ikke desto mindre paa grund af de saerlige omstaendigheder i denne sag goer det muligt at tage denne til foelge, ogsaa foer udstedelsen af den beslutning om ophaevelse af boedeimmunitet, som forventes at blive vedtaget. I forbindelse med denne analyse tilkommer det Retten successivt at gennemgaa de argumenter, sagsoegerne har fremfoert med henblik paa for det foerste at godtgoere, at den foreliggende begaering i realiteten vedroerer den sag, de allerede har anlagt til proevelse af den anfaegtede beslutning vedroerende TAA, og for det andet at begrunde fremsaettelsen af denne forebyggende begaering, endnu foer den forventede beslutning foreligger, paa grund af det alvorlige og uoprettelige tab, som de risikerer at lide, saafremt vedtagelsen af de begaerede foreloebige forholdsregler blev stillet i bero.

42 Det skal for det foerste undersoeges, om den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler vedroerer det annullationssoegsmaal, som sagsoegerne har indledt i sag T-395/94, til proevelse af den anfaegtede beslutning om TAA, saaledes som de haevder. I denne sammenhaeng bemaerkes indledningsvis, at det fremgaar af sagens akter, der bekraeftes af parternes samstemmende udtalelser, at den forventede beslutning, der ° saafremt den var blevet udstedt ° ville have indeholdt en ophaevelse af sagsoegernes boedeimmunitet i forbindelse med anmeldelsen af TACA, angaar en praksis ° nemlig fastsaettelse i faellesskab af de fragtrater, der finder anvendelse paa landtransportdelen paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombineret transport ° der er nedlagt forbud imod inden for rammerne af TAA, og hvis gennemfoerelse er blevet udsat i henhold til traktatens artikel 185 ved ovennaevnte kendelse, afsagt af Rettens praesident den 10. marts 1995. Kommissionen har navnlig anfoert saavel i dens skriftlige indlaeg som i retsmoedet, at TACA indeholder visse bestemmelser vedroerende de ovennaevnte former for praksis, hvis ulovlighed allerede er fastslaaet i den anfaegtede beslutning vedroerende TAA. I retsmoedet har sagsoegerne som svar paa et spoergsmaal til dem bekraeftet, at TAA ikke var blevet aendret paa dette praecise punkt, og at TACA i alt vaesentligt indeholder samme mekanisme og bestemmelser for fastsaettelsen af priser for disse landtransportdele, der var blevet forbudt i forbindelse med TAA i artikel 1-4 i den anfaegtede beslutning.

43 Selv om den forventede beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten, saafremt den vedtages, omhandler en praksis, der er forbudt ifoelge den anfaegtede beslutning, staar det dog fast, at den forventede beslutning alene vedroerer denne praksis, saaledes som den er blevet gennemfoert inden for rammerne af TACA, og den indgaar saaledes i en procedure, der er forskellig fra den, der har foert til udstedelse af den anfaegtede beslutning vedroerende TAA. Formaalet med den forventede beslutning er nemlig at ophaeve den boedeimmunitet, der er knyttet til anmeldelsen af TACA, som for tiden er genstand for en procedure i henhold til traktatens artikel 85, uafhaengigt af den tidligere procedure vedroerende TAA.

44 Dernaest maa det under alle omstaendigheder fremhaeves, saaledes som det allerede er gjort (jf. ovenfor, praemis 39), at selv om den forventede beslutning, som sagsoegerne har anmodet om en forebyggende udsaettelse af, ligeledes kan anses for at have forbindelse til TAA, udgoer den ikke desto mindre en beslutning uden tilknytning til den procedure, hvorved overtraedelsen blev fastslaaet, og som er afsluttet ved udstedelsen af den anfaegtede beslutning. I henhold til fast praksis traeffes en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten ved afslutningen af en specifik procedure, og den kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4, uafhaengigt af den endelige beslutning, der afslutter proceduren om anvendelsen af traktatens artikel 85.

45 Det foelger heraf, at begaeringen om forebyggende udsaettelse af den forventede beslutning ikke kan anses for at have forbindelse med soegsmaalet om annullation af den anfaegtede beslutning. Denne analyse aendres i denne sammenhaeng ikke af den omstaendighed, at gennemfoerelsen af sidstnaevnte beslutning er blevet udsat, for saa vidt den forbyder fortsat anvendelse af aftalen om faelles fastsaettelse af fragtrater for landtransportdelen.

46 Under denne synsvinkel er sagsoegernes argumentation om, at en eventuel beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten vil vaere i strid med beslutningen om udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning, uden betydning for afgoerelsen af, om den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler kan realitetsbehandles. Af de grunde, der er anfoert ovenfor, henhoerer spoergsmaalet om den forventede beslutnings forenelighed med Rettens praesidents kendelse af 10. marts 1995 ° som ved at udsaette gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutnings artikel 1-4 giver sagsoegerne tilladelse til fortsat at anvende den aftale om faelles fastsaettelse af fragtrater for landtransportdelen, der er nedlagt forbud mod i disse artikler ° nemlig alene under den materielle vurdering af den forventede beslutnings lovlighed. Det har ikke forbindelse til paastanden om annullation af den anfaegtede beslutning, hvorved proceduren om anvendelse af traktatens artikel 85 blev afsluttet i forhold til TAA. Spoergsmaalet kan kun behandles inden for rammerne af et annullationssoegsmaal, der i givet fald skal indledes til proevelse af beslutningen om ophaevelse af boedeimmuniteten, naar denne er blevet vedtaget. Under disse omstaendigheder er retsbeskyttelsen af sagsoegernes berettigede interesser sikret i fuldt omfang ved muligheden for i givet fald at indlede et saadant soegsmaal, som kan ledsages af en begaering i henhold til traktatens artikel 185 om udsaettelse af gennemfoerelsen af beslutningen.

47 Af alle disse grunde kan den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler ikke anses for at have forbindelse med paastanden om annullation af den anfaegtede beslutning vedroerende TAA, hvis artikel 1-4 er blevet udsat for saa vidt angaar deres gennemfoerelse.

48 Herefter maa det for det andet undersoeges, om ° skoent de begaerede forholdsregler ikke har forbindelse med en beslutning, som sagsoegerne har anfaegtet for Retten ° den foreliggende begaering alligevel, som sagsoegerne haevder, opfylder betingelserne for, at private forebyggende kan indgive en begaering om foreloebige forholdsregler, der har til formaal at forhindre, at en forventet beslutning finder anvendelse.

49 I denne henseende fremgaar det klart af den af sagsoegerne paaberaabte retspraksis, at saadanne begaeringer alene kan admitteres i en situation, hvor de paagaeldende beslutninger, der ikke kan identificeres eller som forventes truffet, umiddelbart skaber rettigheder for tredjemaend og medfoerer uoprettelige virkninger som haevdet af Kommissionen. Ovennaevnte kendelse i sagen Miles Druce mod Kommissionen drejede sig navnlig om et offentligt tilbud om overtagelse, som ville have medfoert, at den paagaeldende virksomhed ophoerte med at eksistere, endnu foer der kunne traeffes nogen form for retslig foranstaltning. Paa samme maade har Domstolens praesident i ovennaevnte kendelse i sagen CMC m.fl. mod Kommissionen ikke taget den af Kommissionen rejste formalitetsindsigelse til foelge, idet denne havde gjort gaeldende, at det ikke var muligt at udskille en beslutning, der kunne goeres til genstand for soegsmaal. Det fastslaas i kendelsen, at sagsoegerne havde en berettiget interesse i at fremsaette begaering om, at der hurtigst muligt blev truffet foreloebige forholdsregler med henblik paa at undgaa, at der opstod en faktisk uoprettelig situation (praemis 45 og 52).

50 Under forudsaetning af, at Kommissionen i den foreliggende sag vedtager en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten, kan en saadan beslutning under hensyn til selve dens karakter paa ingen maade medfoere uoprettelige virkninger i forhold til tredjemaend eller i forhold til sagsoegerne, endnu foer der kan traeffes en retsafgoerelse.

51 Navnlig er sagsoegernes anbringender om, at faren for, at en saadan beslutning om ophaevelse af deres boedeimmunitet vedtages, sammen med Kommissionens erklaerede hensigt om at paalaegge dem meget hoeje boeder, tvinger dem til at give afkald paa at ivaerksaette aftalen, ubegrundede.

52 Som allerede anfoert (jf. ovenfor, praemis 39 og 44) har sagsoegerne nemlig ret til oejeblikkeligt at begaere en saadan beslutning annulleret, naar den er blevet vedtaget. Dernaest har de ret til ved saerskilt processkrift til Retten at fremsaette begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af den samme beslutning i henhold til traktatens artikel 185. Det tilkommer Rettens praesident i forbindelse med gennemgangen af en saadan begaering om foreloebige forholdsregler at vurdere ° under hensyn navnlig til det forhold, at gennemfoerelsen af forbuddet i den anfaegtede beslutning mod den paagaeldende praksis er blevet udsat i henhold til traktatens artikel 185 ° om beslutningen om ophaevelse af boedeimmuniteten umiddelbart bevirker, at sagsoegerne foranlediges til eller endog tvinges til at opgive denne praksis, der bestaar i i faellesskab at fastsaette fragtraterne for landtransportdelen paa Faellesskabets omraade i forbindelse med kombinerede transportydelser.

53 Paa denne baggrund kan den usikkerhed, som efter sagsoegernes opfattelse knytter sig til spoergsmaalet om, hvorvidt en saadan begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen vil blive admitteret af Retten, paa ingen maade begrunde, at de beroerte har ret til at foregribe begaeringen. I den konkrete situation kan Kommissionens forventede beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten kun medfoere virkninger for den periode, der ligger efter datoen for beslutningens meddelelse til adressaterne. Saa laenge en saadan beslutning rent faktisk ikke er blevet vedtaget, kan Kommissionens hensigt om at ophaeve boedeimmuniteten, der knytter sig til anmeldelsen af TACA, saafremt sagsoegerne ikke anmelder en ny aftale, ikke medfoere nogen fare for, at de bliver paalagt en boede under hensyn til perioden efter anmeldelsen af TACA. I modsaetning til hvad sagsoegerne har anfoert, kan Kommissionens oplysning om, at den eventuelt vedtager en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten saaledes ikke bevirke, at de tvinges til at ophoere med den paagaeldende praksis. Det foelger heraf, at sagsoegerne ikke har godtgjort en berettiget interesse i at opnaa en foregribende afgoerelse om udsaettelse af den forventede beslutning.

54 Det foelger heraf, at den foreliggende begaering om at udsaette anvendelsen af en forventet beslutning om ophaevelse af boedeimmunitet, saa laenge Retten ikke har truffet afgoerelse om den paagaeldende beslutnings lovlighed, ikke opfylder betingelserne for realitetsbehandling i procesreglementets artikel 104, stk. 1, og den forekommer derfor under alle omstaendigheder forhastet.

55 Endvidere bemaerkes, at en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten ikke forekommer umiddelbart forestaaende under hensyn til de forhandlinger, som for tiden foregaar mellem parterne. Det fremgaar nemlig af Kommissionens skriftlige indlaeg, som den har bekraeftet under retsmoedet, at den har erklaeret sig rede til at udstede en fritagelse for en samarbejdsaftale, herunder vedroerende fastsaettelse af fragtraterne for landtransportdelen af kombinerede transportydelser, som sagsoegerne aendrer paa en saadan maade, at den er i overensstemmelse med de maalsaetninger, som Kommissionen har defineret i den rapport, den fremsendte til Raadet for Den Europaeiske Union den 8. juni 1994, og hvori den foreslaar en ny holdning, som forener afskibernes og redernes interesser ved at fremme en mere effektiv organisation af landtransport af containere. Kommissionen har praeciseret, at den alene vil vedtage en beslutning om ophaevelse af boedeimmuniteten, saafremt der ikke foretages en aendring af TACA, og der ikke sker anmeldelse af denne aftale, aendret paa en saadan maade, at den er forenelig med traktatens artikel 85, stk. 3. Det fremgaar af sagsoegernes svar paa meddelelsen af klagepunkter (bilag 2 til begaeringen om foreloebige forholdsregler, punkt 54) samt en korrespondance mellem parterne, der indgaar i sagens akter, og navnlig det forslag, som sagsoegerne har rettet til Kommissionen den 17. oktober 1995, og som blev fremlagt i retsmoedet, at de er villige til at aendre TACA i overensstemmelse med de maalsaetninger, der er defineret i ovennaevnte rapport af 8. juni 1994, og at anmelde denne nye aftale til Kommissionen ifoelge naermere bestemmelser, der fastlaegges ved aftale mellem parterne.

56 Det foelger af ovenstaaende betragtninger, at den foreliggende begaering om foreloebige forholdsregler vil vaere at afvise.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTENS PRAESIDENT

1) Begaeringen om foreloebige forholdsregler afvises.

2) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 22. november 1995.