ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

Første til tredje og fjortende betragtning til direktiv 2009/145 har følgende ordlyd: »(1) Spørgsmålene om biodiversitet og bevarelse af plantegenetiske ressourcer har fået større og større betydning i de seneste år, hvilket også fremgår af diverse tiltag på internationalt plan og på fællesskabsplan. Det drejer sig f.eks. om Rådets afgørelse 93/626/EØF af 25. oktober 1993 om indgåelse af konventionen om den biologiske mangfoldighed [EFT L 309, s. 1], [...] afgørelse [2004/869], Rådets forordning (EF) nr. 870/2004 af 24. april 2004 om et fællesskabsprogram for bevarelse, beskrivelse, indsamling og udnyttelse af genressourcer i landbruget og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1467/94 [EFT L 162, s. 18] og Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) [EUT L 277, s. 1]. Der bør fastsættes særlige bestemmelser i henhold til direktiv [2002/55] for at tage hensyn til disse spørgsmål vedrørende handel med grøntsagsfrø. (2) For at sikre in situ-bevarelse og bæredygtig anvendelse af plantegenetiske ressourcer bør landracer og sorter, der traditionelt har været dyrket i særlige områder og regioner og er truet af genetisk erosion (i det følgende benævnt »bevarelsessorter«), dyrkes og forhandles, selv hvor de ikke opfylder de generelle krav vedrørende godkendelse af sorter og handel med frø. Ud over det generelle mål om at beskytte plantegenetiske ressourcer er det særlig interessant at bevare disse sorter, fordi de er specielt godt tilpasset særlige lokale forhold. (3) For at sikre bæredygtig anvendelse af plantegenetiske ressourcer bør der dyrkes og forhandles sorter, der er uden egentlig kommerciel produktionsværdi, men som er udviklet med henblik på dyrkning under særlige forhold (i det følgende benævnt »sorter, der er udviklet med henblik på dyrkning under særlige forhold«), selv hvor de ikke opfylder de generelle krav vedrørende godkendelse af sorter og handel med frø. Ud over det generelle mål om at beskytte plantegenetiske ressourcer er det særlig interessant at bevare disse sorter, fordi de egner sig til at blive dyrket under særlige klimatiske, jordbundsmæssige eller landbrugstekniske forhold (f.eks. manuel pasning og gentagen høst). [...] (14) Efter tre år bør Kommissionen vurdere, om foranstaltningerne i dette direktiv, især bestemmelserne om mængderestriktioner i forbindelse med handel med frø af bevarelsessorter og af sorter, der er udviklet med henblik på dyrkning under særlige forhold, er effektive.«
37

I det foreliggende tilfælde synes det at fremgå dels af forelæggelsesafgørelsen, at det arbejde, som sælgeren havde udført, kun var delvis nedrivning af den bygning, der var genstand for leveringen, dels af de domme afsagt af Rechtbank te Haarlem og Gerechtshof Amsterdam, som er vedlagt forelæggelsesafgørelsen, at nævnte retter ved den vurdering af de faktiske omstændigheder, som henhører under deres enekompetence, fandt, at den i hovedsagen omhandlede gamle bygning i det mindste delvist blev anvendt som bygning på leveringstidspunktet, idet den omhandlede forretningsarkade stadig var tilgængelig for offentligheden, og idet i det mindste én forretning stadig var åben.
Artikel 25f i nævnte lovdekret, i den version, der følger af lovdekret nr. 81 af 9. april 2008 om gennemførelse af artikel 1 i lov nr. 123 af 3. august 2007 på området for sundhedsbeskyttelse og sikkerhed på arbejdspladsen (almindeligt tillæg nr. 108 til GURI nr. 101 af 30.4.2008), med overskriften »Uagtsomt manddrab eller alvorlig eller meget alvorlig legemsbeskadigelse begået under overtrædelser af bestemmelser om beskyttelse af sundhed eller sikkerhed på arbejdspladsen«, bestemmer:

»1. En overtrædelse af straffelovens artikel 589, der begås under tilsidesættelse af artikel 55, stk. 2, i lovdekret om gennemførelse af den bemyndigelse, der er indeholdt i lov nr. 123 af 3. august 2008 om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, sanktioneres med bøde på 1000 quotas. I tilfælde af domfældelse for den straffelovsovertrædelse, der er omhandlet i første punktum, finder de i artikel 9, stk. 2, omhandlede forbudssanktioner anvendelse i en periode på ikke under tre måneder og ikke over et år.

2. Med forbehold af stk. 1 sanktioneres en overtrædelse af straffelovens artikel 589, der begås under tilsidesættelse af bestemmelserne om beskyttelse af sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen, med en bøde på ikke under 250 quotas og ikke over 500 quotas. I tilfælde af domfældelse for den straffelovsovertrædelse, der er omhandlet i første punktum, finder de i artikel 9, stk. 2, omhandlede forbudssanktioner anvendelse i en periode på ikke under tre måneder og ikke over et år.

3. En overtrædelse af straffelovens artikel 590, stk. 3, der begås under tilsidesættelse af bestemmelserne om beskyttelse af sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen, sanktioneres med en bøde på ikke over 250 quotas. I tilfælde af domfældelse for den straffelovsovertrædelse, der er omhandlet i første punktum, finder de i artikel 9, stk. 2, omhandlede forbudssanktioner anvendelse i en periode på ikke over seks måneder.«
7

Følgende fremgår af 30.-32. betragtning til tilladelsesdirektivet: »30) Det er tilladt at opkræve administrationsgebyrer fra udbydere af elektroniske kommunikationstjenester for at finansiere den nationale tilsynsmyndigheds aktiviteter vedrørende administration af tilladelsessystemet og tildeling af brugsrettigheder. Sådanne gebyrer bør kun dække de reelle administrationsomkostninger ved disse aktiviteter. Med henblik herpå bør de nationale tilsynsmyndigheders indtægter og udgifter gøres gennemskuelige via årlige opgørelser over de samlede gebyrbeløb, der er opkrævet, og de administrationsomkostninger, der er påløbet. Dermed kan virksomhederne kontrollere, om der er overensstemmelse mellem administrationsomkostningerne og gebyrerne. 31) Ordningerne vedrørende administrationsgebyrer bør ikke fordreje konkurrencen eller skabe hindringer for markedsadgangen. Med et generelt tilladelsessystem vil det ikke længere være muligt at afkræve de enkelte virksomheder administrationsomkostninger og dermed gebyrer, undtagen for tildeling af brugsret til numre, radiofrekvenser og tilladelser til installation af faciliteter. Alle administrationsgebyrer bør være i overensstemmelse med principperne i et generelt tilladelsessystem. Et eksempel på et rimeligt, enkelt og transparent alternativ til disse kriterier for opkrævning af gebyrer kunne være en omsætningsafhængig fordelingsnøgle. Hvis administrationsgebyrerne er meget lave, kan enhedsgebyrer eller gebyrer, der kombinerer en enhedssats med et omsætningsafhængigt element, også være hensigtsmæssige. 32) Ud over administrationsgebyrer kan der opkræves afgifter for brug af radiofrekvenser og numre som middel til at sikre en optimal anvendelse af sådanne ressourcer. Sådanne afgifter bør ikke hindre etableringen af innovative tjenester og konkurrence på markedet. Dette direktiv berører ikke det formål, som afgifterne for brugsrettigheder anvendes til. Sådanne afgifter kan f.eks. anvendes til at finansiere aktiviteter, der gennemføres af de nationale tilsynsmyndigheder, og som ikke kan dækkes af administrationsgebyrerne. Når udvælgelse foregår ved en konkurrencepræget eller sammenlignende udvælgelsesprocedure, og afgifter for brugsret til radiofrekvenser helt eller delvis består i engangsbeløb, bør betalingsordninger sikre, at sådanne afgifter ikke i praksis fører til udvælgelse på grundlag af kriterier, der ingen forbindelse har med målet om at sikre en optimal udnyttelse af radiofrekvenserne. Kommissionen kan med jævne mellemrum offentliggøre sammenlignende undersøgelser af bedste praksis med henblik på tildeling af radiofrekvenser, numre og tilladelse til at installere faciliteter.«
21

Gerechtshof te Amsterdam fandt, at den omhandlede vares anvendelse som »vækstgrundlag« for celleformering hænger uløseligt sammen med varen, og at en anvendelse til andre formål, selv hvis det var muligt, under alle omstændigheder ikke ville være af en sådan art og have et sådant omfang, at det ville påvirke dens tarifering i KN. Denne ret fandt, at selv om den omhandlede vare ikke selv har nogen terapeutisk eller profylaktisk virkning, er den væsentlig for fremstillingen af antistoffer, som har terapeutisk virkning, og at varen således er tilberedt til terapeutisk brug i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i bestemmelse 1, litra g), til KN’s kapitel 30. Retten fastslog derfor, at varen skulle tariferes i KN-underposition 3002 90.
31

Idet medlemsstaterne frit kan fastsætte målene for deres politik på hasardspilsområdet og nøjagtigt fastsætte det ønskede beskyttelsesniveau (dommen i sagen Liga Portuguesa de Futebol Profissional og Bwin International, præmis 59 og den deri nævnte retspraksis), skal det fastslås, at en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede ikke går videre end nødvendigt, så længe den som betingelse for at give tilladelse til at reklamere nøjes med at kræve, at det er godtgjort, at gældende ret i den anden medlemsstat sikrer et beskyttelsesniveau mod risiciene ved spil, der i det væsentlige er på samme niveau som det, den selv sikrer.
34

I henhold til disse fortolkningsprincipper bemærkes, at varer af bomuld som de i hovedsagen omhandlede skal tariferes i underposition 6209 20 00, såfremt de som følge af deres størrelse passer til børn, hvis legemshøjde ikke overstiger 86 cm, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Hvis dette ikke er tilfældet, udelukker ordlyden af bestemmelse 4 til KN’s kapitel 62, at varerne tariferes i pos. 6209. I sidstnævnte tilfælde bemærkes, at eftersom der ikke findes en specifik position for varer af denne type, henhører varerne i henhold til punkt 3 c) i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende KN under underposition 6211 42 90 i kategorien »andre varer« under »andre beklædningsgenstande, til kvinder eller piger, af bomuld«.
9

24. betragtning til Rom I-forordningen har følgende ordlyd: »Særligt hvad angår forbrugeraftaler […] er det af hensyn til overensstemmelsen med [Bruxelles I-forordningen] nødvendigt dels at lægge begrebet »det land, virksomheden er rettet mod« til grund som betingelse for anvendelse af forbrugerbeskyttelsesreglen, dels at sikre, at dette begreb fortolkes ensartet i [Bruxelles I-forordningen] og nærværende forordning, hvorved bemærkes, at det i en fælles erklæring fra Rådet og Kommissionen angående artikel 15 i [Bruxelles I-forordningen] anføres, at det for at artikel 15, stk. 1, litra c), finder anvendelse, »ikke er tilstrækkeligt, at en virksomhed retter sine aktiviteter mod forbrugerens domicilland eller mod flere medlemsstater, heriblandt forbrugerens domicilland, der skal også være indgået en kontrakt som led i disse aktiviteter«. I erklæringen erindres der videre om, at den omstændighed, »at der er adgang til et netsted på internet, ikke er tilstrækkeligt til, at artikel 15 finder anvendelse, det kræves også, at der på dette netsted opfordres til at indgå fjernkontrakter, og at der faktisk er indgået en fjernkontrakt, uanset hvordan det er sket. I den forbindelse er det sprog eller den valuta, der benyttes på internet-siden, ikke relevant«.«
17

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Kræver artikel 3, stk. 2, i direktiv 2004/38 […], at en medlemsstat med sine lovbestemmelser letter indrejse og ophold i en medlemsstat for kategorien »andre familiemedlemmer«, som ikke er EU-borgere, og som opfylder kravene i [dette direktivs] artikel 10, stk. 2? 2) Kan et »andet familiemedlem« som omhandlet i spørgsmål 1 påberåbe sig direkte anvendelighed af artikel 3, stk. 2, i direktiv 2004/38 […], såfremt han ikke kan opfylde eventuelle krav i nationale lovbestemmelser? 3) Er kategorien »andre familiemedlemmer« som omhandlet i artikel 3, stk. 2, og artikel 10, stk. 2, i direktiv 2004/38 […] begrænset til familiemedlemmer, der har opholdt sig i det samme land som unionsborgeren og dennes ægtefælle, før unionsborgeren ankom til værtsstaten? 4) Skal forsørgelse som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i direktiv 2004/38 […], som det »andet familiemedlem« har påberåbt sig for at kunne rejse ind i værtsstaten, være forsørgelse, som eksisterede umiddelbart før unionsborgeren flyttede til værtsstaten? 5) Kan en medlemsstat indføre særlige krav med hensyn til arten eller varigheden af den i artikel 3, stk. 2, i direktiv 2004/38 […] omhandlede forsørgelse af et »andet familiemedlem« for at undgå, at denne forsørgelse er opdigtet eller unødvendig, for at det familiemedlem, som ikke er unionsborger, skal kunne få adgang til eller fortsætte med at have ophold i landet? 6) Skal den forsørgelse, som det »andet familiemedlem« har påberåbt sig for at få adgang til medlemsstaten, fortsætte i en periode eller på ubestemt tid i værtsstaten, for at et opholdskort kan blive udstedt eller fornyet i henhold til artikel 10 i direktiv 2004/38 […], og hvordan skal en sådan forsørgelse i givet fald påvises?«
14

Oberlandesgericht Frankfurt am Main fastslog under appel ligeledes, at det pågældende produkt ikke havde farmakologisk virkning. Retten vurderede, at var muligt, med henblik på at fastlægge dette begreb, at basere sig på det vejledende dokument, udarbejdet af Europa-Kommissionens Generaldirektorat for »Virksomheder og Industri« og benævnt »MEDICINSK UDSTYR: vejledende dokument – Grænseprodukter, produkter der er bestemt til indgivelse af lægemidler og medicinsk udstyr, der som en integrerende del indeholder et lægemiddel eller et stof fremstillet af humant blod« (»MEDICAL DEVICES: Guidance document – Borderline products, drug-delivery products and medical devices incorporating, as an integral part, an ancillary medicinal substance or an ancillary human blood derivative«, herefter det »vejledende dokument om medicinsk udstyr«).
17

Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Under omstændigheder, hvor en sagsøger[, som] er polsk statsborger, — ankom til Det Forenede Kongerige, før hendes land tiltrådte Den Europæiske Union — etablerede sig som selvstændig i den i artikel 49 TEUF […] omhandlede forstand — forblev [i Det Forenede Kongerige] og fortsat var selvstændig, efter [at hendes land tiltrådte Unionen] — ikke længere er selvstændig, og — er den primære omsorgsperson for et barn, som kom til Det Forenede Kongerige og påbegyndte almindelig undervisning efter [Republikken Polens tiltrædelse af Unionen] og efter, at hun ophørte med at være selvstændig har sagsøgeren da ret til at opholde sig i Det Forenede Kongerige på grundlag af, at (individuelt eller kumulativt): — forordning nr. 1612/68 finder anvendelse sammen med præmisserne i Domstolens dom af 17. september 2002, sag C-413/99, Baumbast og R, Sml. I, s. 7091, samt domme af 23. februar 2010, sag C-310/08, Ibrahim og Secretary of State for the Home Department, [Sml. I, s. 1065], og sag C-480/08, Teixeira [Sml. I, s. 1107] — der er et generelt EU-retligt princip, som ligestiller retsstillingen for arbejdstagere og selvstændige — det vil besværliggøre eller hindre etableringsfriheden, hvis sagsøgeren ikke har ret til ophold?«
13

Gennemførelsesforordningens artikel 859 bestemmer: »Følgende misligholdelser anses efter [toldkodeksens] artikel 204, stk. 1, for ikke at have haft reelle følger for det korrekte forløb af midlertidig opbevaring eller toldprocedurer, forudsat: — at de ikke er et forsøg på at unddrage varen toldtilsyn — at de ikke skyldes åbenbar forsømmelighed fra den pågældendes side — at alle de nødvendige formaliteter til at afklare varens situation er gennemført efterfølgende: 1) overskridelse af fristen for, hvornår varen skulle være angivet til en af de toldmæssige bestemmelser eller anvendelser, der er fastsat i forbindelse med midlertidig opbevaring eller den pågældende toldprocedure, når fristen ville være blevet forlænget, hvis der var blevet anmodet herom i tide [...] 3) behandlinger af en vare under midlertidig opbevaring eller under toldoplagsproceduren uden forudgående tilladelse fra toldmyndighederne, når der ville være givet tilladelse til disse behandlinger, hvis der var blevet anmodet herom [...] 5) flytning uden tilladelse af en vare, der er under midlertidig opbevaring eller henført under en toldprocedure, såfremt den kan frembydes for toldmyndighederne, hvis de anmoder herom 6) udførsel fra Fællesskabets toldområde af en vare, der er under midlertidig opbevaring eller henført under en toldprocedure, eller dens tilførsel til en frizone af kontroltype I som defineret i artikel 799 eller til et frilager, uden at de nødvendige formaliteter opfyldes [...] 10) overskridelse af den frist, der er tilladt for midlertidig fjernelse fra et toldoplag, når fristen ville være blevet forlænget, hvis der var blevet anmodet herom i tide.«
2)

Direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at det er til hinder for, at skattemyndighederne nægter en afgiftspligtig person retten til at fradrage den merværdiafgift, som skyldes eller er erlagt for modtagne ydelser, med den begrundelse, at udstederen af fakturaen for disse ydelser ikke har anmeldt de arbejdstagere, som han beskæftiger, uden at nævnte myndighed på grundlag af objektive forhold godtgør, at denne afgiftspligtige person vidste eller burde have vidst, at den transaktion, der er blevet påberåbt til støtte for retten til fradrag, var led i svig begået af den nævnte fakturaudsteder eller en anden erhvervsdrivende i et tidligere led af forsyningskæden.
70

I sit svarskrift var Kommissionen af den opfattelse, at Kongeriget Belgien i sin skrivelse af 26. januar 2010 og ved at udvide sit forsvar til også at påberåbe sig artikel 36 TEUF har erkendt, at kravet om fremvisning af overensstemmelsesattesten kan indebære ulemper for visse forbrugere og udgør en hindring for den frie bevægelighed, som er i strid med artikel 34 TEUF. I modsætning til hvad den sagsøgte medlemsstat har gjort gældende ved af artikel 1 i direktiv 1999/37 at udlede en mulighed for fravigelse og dermed en ufuldstændig harmonisering, skal denne nationale foranstaltning ifølge Kommissionen imidlertid udelukkende bedømmes på baggrund af dette direktivs artikel 4, som har været genstand for en fuldstændig harmonisering. Kommissionen, der heller ikke har godkendt en fravigelse, der er begrundet i hensyn til miljøbeskyttelsen, er af den opfattelse, at de argumenter, som de belgiske myndigheder har fremsat i denne henseende, er uden betydning.
39

På baggrund af det anførte skal det forelagte spørgsmål besvares med, at forordningens artikel 2 og artikel 7, stk.1, skal fortolkes således, at et motorkøretøj til privat brug, som er indført i Unionens toldområde fra en tredjestat, kan indføres under fritagelse for importafgifter under forudsætning af, at importøren reelt har flyttet sit sædvanlige opholdssted til Unionens toldområde, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve. Den omstændighed, at motorkøretøjet anvendes gratis af et familiemedlem til denne importør, dvs. en person, der bor hos importøren eller i overvejende grad forsørges af denne, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve, anses for en anvendelse til brug i importørens husholdning, og denne anvendelse giver ikke anledning til, at muligheden for at blive omfattet af den nævnte fritagelse fortabes.
23

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 6, stk. 3, tredje afsnit, i forordning nr. 60/2004 skal fortolkes således, at grundlaget for den skyldige afgift på et overskudslager af sukkersirup (KN-kode 2106 90 59) er den mængde hvidt sukker (KN-kode 1701 99 10), som faktisk findes i dette produkt, og at satsen herfor er den, der er fastsat som importafgift på hvidt sukker forhøjet med 1,21 EUR/100 kg.
§ 52 og § 52f, stk. 1 og 2, i lov nr. 360/1968 om beskatning af indtægter opnået ved erhvervsvirksomhed (Laki elinkeinotulon verottamisesta (360/1968), herefter »selskabsskatteloven«) har følgende ordlyd:

»§ 52

Bestemmelserne i § 52a-52f nedenfor finder anvendelse på fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og aktieombytning vedrørende indenlandske aktieselskaber. Lovens § 52a-52e finder ligeledes anvendelse på fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og aktieombytning vedrørende andre selskaber som omhandlet i § 3 i skatteloven. Bestemmelserne vedrørende aktieselskaber, aktier, kapital og aktionærer finder herved anvendelse på andre selskaber, deres kapitalandele, den kapital, som svarer til aktiekapitalen, og deres aktionærer eller deltagere. Bestemmelserne vedrørende fusion finder ligeledes anvendelse på fusion af indenlandske økonomiske sammenslutninger. Bestemmelserne vedrørende aktieselskaber, aktier og aktionærer finder herved anvendelse på såvel sammenslutningers kapitalandele som på deres aktionærer og sammenslutningerne selv.

Lovens § 52a-52f finder med nedennævnte begrænsninger anvendelse, når fusionen, spaltningen, tilførslen af aktier eller aktieombytningen gælder selskaber, som er pålagt selskabsskat, og som er omhandlet i artikel 3, litra a), i Rådets direktiv 90/434/EØF [af 23. juli 1990] om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, partiel spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater og ved flytning af et SE’s eller SCE’s vedtægtsmæssige hjemsted mellem medlemsstater. Et selskab betragtes som hjemmehørende i en medlemsstat, hvis det ifølge lovgivningen i medlemsstaten anses for at være hjemmehørende i denne stat og ikke i henhold til en dobbeltbeskatningsoverenskomst indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland anses for at være hjemmehørende uden for Den Europæiske Union.

[…]

§ 52f

Ved aktieombytning forstås et arrangement, hvor et aktieselskab erhverver en andel i et andet selskabs aktiekapital med den virkning, at det opnår flertallet af stemmerne i dette selskab, eller, hvis det allerede har et sådant flertal, erhverver en yderligere andel ved til gengæld at overdrage aktionærerne i det andet selskab nyudstedte aktier eller egne aktier. Som vederlag kan også gives et kontant beløb, dog ikke mere end 10% af den pålydende værdi af de aktier, som gives som vederlag, eller, hvis den pålydende værdi ikke kendes, af den del af den indbetalte aktiekapital, som modsvarer aktierne.

Aktieombytning betragtes ved beskatning ikke som afståelse. Som anskaffelsesudgift for de aktier, der modtages i bytte, betragtes den ved beskatningen uafskrevne del af anskaffelsesudgiften for de afståede aktier. I det omfang der modtages et kontantbeløb som modydelse, betragtes ombytningen som afståelse af aktier.«
19

Sagsøgerne i hovedsagerne anlagde hver især sag for Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (den regionale forvaltningsdomstol i Gdansk) til prøvelse af afgørelserne truffet over for dem, idet de gjorde gældende, at forvaltningsmyndighederne ikke kunne påberåbe sig bestemmelserne i lov om hasardspil som begrundelse for afgørelserne, da denne lov ikke var blevet meddelt Kommissionen, selv om den indeholder »tekniske forskrifter« som omhandlet i direktiv 98/34. Sagsøgerne i hovedsagerne gjorde også gældende, at de begrænsninger, der følger af loven for så vidt angår driften af automatspil med mindre gevinster, førte til en væsentlig begrænsning af handelen med disse apparater inden for Den Europæiske Union. Forbuddet mod at ændre og forlænge tidligere tilladelser såvel som forbuddet mod at meddele nye tilladelser til drift af sådanne apparater fratager i praksis disse enhver nytte.