ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
52.

Altså skulle den nederlandske lovgivning anvendes indtil den 31. maj 2004, da L. Kik indtil denne dato arbejdede for en arbejdsgiver, der var hjemmehørende i Nederlandene, hvor han også selv havde bopæl, arbejdede og beskattedes. I henhold til nederlandsk lovgivning ophørte denne lovgivning med at finde anvendelse fra det øjeblik, hvor L. Kik havde arbejdet tre måneder uden afbrydelse uden for Nederlandene for en arbejdsgiver, der var hjemmehørende i Schweiz. Under disse omstændigheder, hvor betingelsen om, at han »ophører med at være omfattet af en medlemsstats lovgivning [...]« i henhold til artikel 13, stk. 2, litra f), i forordning nr. 1408/71 er opfyldt (og »uden at han bliver omfattet af en anden medlemsstats lovgivning«), er det afgørende kriterium til bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal anvendes, arbejdstagerens bopæl i henhold til samme bestemmelse. Under omstændigheder som i den foreliggende sag fører dette kriterium tilfældigvis tilbage til nederlandsk lovgivning, altså samme lovgivning, som ikke kunne anvendes, hvilket gjorde det nødvendigt at finde en anden anvendelig lovgivning. Selv om det bogstaveligt talt drejer sig om den samme lovgivning, er det tydeligt, at den i hvert tilfælde finder anvendelse på grundlag af særskilte retlige begrundelser: Den nederlandske lovgivning ophørte med at finde anvendelse, da L. Kiks beskæftigelsesmæssige forhold ændrede sig (den 31.5.2004), og fandt atter anvendelse, da dette var obligatorisk i den situation, L. Kik befandt sig i efter den 31. maj 2004, i henhold til kriteriet i forordning nr. 1408/71 om bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal finde anvendelse. I det ene tilfælde fandt den nederlandske lovgivning anvendelse, fordi L. Kik havde bopæl og arbejdede i Nederlandene for en arbejdsgiver, der var hjemmehørende i samme medlemsstat, og i det andet tilfælde, da samme lovgivning ikke længere kunne anvendes på grund af ændrede omstændigheder, fordi der var tale om lovgivningen på hans bopælssted.
43.

Hvis under alle omstændigheder for argumentets skyld en forbrugeraftale om et boliglån indeholder en morarentesats, som er lavere end tre gange den lovbestemte rentesats, men som under særlige omstændigheder synes at være urimelig i henhold til direktiv 93/13, er der ingen tvivl om, at direktivets artikel 6 er til hinder for, at den urimelige kontraktbestemte morarentesats erstattes med en lavere og derfor ganske vist mindre ulovlig sats i henhold til national ret. Der er herved imidlertid intet, der tyder på, at en spansk ret er afskåret fra at udelukke et urimeligt vilkår i sin helhed i henhold til artikel 561, stk. 1, nr. 3), i den civile retsplejelov. En begrænsning i den retning ville som minimum synes at kræve, at artikel 114, tredje punktum, i lov om pant, og i forhold til overgangstilfælde den anden overgangsbestemmelse i lov nr. 1/2013, gives forrang i forhold til artikel 561, stk. 1, nr. 3), i den civile retsplejelov. Imidlertid er der ikke noget i forelæggelsesafgørelserne, der tyder på, at spansk ret skal fortolkes således. Tværtimod har den spanske regering præciseret, at det kun er, når et kontraktvilkår ikke anses for at være urimeligt, at det loft, der er fastsat i artikel 114, tredje punktum, i lov om pant, og for så vidt angår overgangstilfælde den anden overgangsbestemmelse i lov nr. 1/2013, finder anvendelse som en supplerende foranstaltning til beskyttelse af den faste bopæl. Dette skal selvfølgelig efterprøves af den forelæggende ret, der alene har kompetence til at fortolke national ret ( 24 ).
72.

Endelig må det set i lyset af Marktgemeindes argument huskes, at der også kan være en pligt til at indhente miljøindvirkningsvurderingen inden for rammerne af en senere tilladelse. Skulle det nemlig vise sig, at der efter ikrafttrædelsen af VVM-direktivet er blevet udført arbejder eller fysiske indgreb, der skal anses for et projekt i dette direktivs forstand, der skulle have været underkastet en miljøindvirkningsvurdering, uden at der er foretaget en sådan vurdering i et tidligere led af godkendelsesproceduren, skal dette tages i betragtning i sammenhæng med udstedelsen af en senere tilladelse, og direktivets effektive virkning skal sikres ved at påse, at en sådan vurdering i det mindste foretages i dette led af proceduren ( 25 ). I tilfælde af en prøveboring gælder dette i hvert fald, hvis prøveboringen teknologisk og geologisk er forbundet med de tidligere projekter på et produktionssted, eller den øvrige infrastruktur, der er konstrueret på et tidligere tidspunkt, og prøveboringen udgør et fælles projekt.
41.

Efter min opfattelse skal der derfor i det enkelte tilfælde foretages en afvejning mellem det nationale formål, som medlemsstaten forfølger med en skattemæssig begunstigelsesordning, og virkningerne for de traktatfæstede mål for EU, herunder især den begrænsede grundlæggende frihed. Denne afvejning skal under alle omstændigheder finde sted, når det formål, som medlemsstaten forfølger, i hvert fald overordnet set også hører ind under EU’s mål. Såfremt den grundlæggende frihed ikke krænkes i urimelig grad, medfører dette, at medlemsstaten får mulighed for at anvende alle til rådighed stående midler til at fremme et formål, der er knyttet til det nationale samfund, hvorfra de midler, der anvendes i dette øjemed, også stammer. Desuden imødegås faren for, at en medlemsstat undlader at anvende sine midler til at fremme et EU-mål, alene af den grund, at den er nødt til at vælge en begunstigelse, der gælder for hele EU, for at overholde EU-retten.
65.

Hvis den udstedende stat derimod benytter sine suveræne beføjelser til at vedtage en norm, som ikke er generel og abstrakt, men specifik og konkret, og som har til formål og virkning direkte at påvirke de udstedte obligationers struktur, finder jeg ikke, at dens handlen som statsmagt kan adskilles fra dens handlen som kontraherende part. I denne situation er det nemlig den kontraherende stat, der gør brug af sine suveræne beføjelser direkte i relation til kontrakten. Den græske lovgivers intervention gennem lov nr. 4050/2012 henhører under denne anden situation. Den græske stat intervenerede ensidigt, med tilbagevirkende kraft og med bindende virkning for at ændre vilkårene for udstedelse af obligationslånene, idet der blev indføjet en kollektiv beslutningsklausul, der tillod, at det kunne pålægges mindretalsindehaverne af obligationsbeviserne at underkaste sig flertallets vilje. Det er tilstrækkeligt at spørge sig selv om, hvorvidt de regler, der almindeligvis finder anvendelse i forholdet mellem private, tillader en kontraktpart at indføre en sådan klausul med tilbagevirkende kraft og uden den anden parts accept, når kontrakten først er indgået, for at blive overbevist om, at en sådan handling reelt henhører under kategorien acta jure imperii. Særligt for det tilfælde, at der er tale om en målrettet intervention, finder jeg ikke, at det er muligt at betragte et erstatningssøgsmål mod den græske stat således, at det ikke anfægter handlinger foretaget under udøvelse af statsmagt.
17.

Synspunktet om at fremme en vid fortolkning af begrebet spredning med henblik på at sikre beskyttelsen af rettighedshaverne, herunder bl.a. sikre, at deres kommercielle afsætningsmuligheder ikke skades, savner grundlag, når et tilbud ikke giver anledning til noget køb. I et sådant tilfælde har rettighedshaveren ikke lidt noget tab og har derfor ikke ret til nogen godtgørelse. Ligeledes er det ikke nødvendigt at udvide begrebet spredning med henblik på at få et forbud mod reklameforanstaltninger, eftersom de kompetente retters mulighed for at udstede et foreløbigt forbud med henblik på at forhindre en nært forestående krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed er udtrykkeligt fastsat i artikel 9, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder ( 12 ). Handlinger, der går forud for en handling, som krænker en intellektuel ejendomsrettighed, kan således forbydes på dette grundlag, uden at det er nødvendigt at anse dem for at være rettighedskrænkende i sig selv.
57.

Ydermere taler forebyggelsesprincippet desuden for, at grundejere i visse tilfælde forpligtes til at træffe forebyggende foranstaltninger over for risici, som primært udenforstående har ansvaret for. Man kunne f.eks. forestille sig, at ejeren af et areal, hvor der gentagne gange ulovligt er blevet dumpet affald, må indhegne arealet for at forebygge fortsatte overtrædelser. Selv de af Italien påberåbte forpligtelser for grundejerne i henhold til artikel 245, stk. 2, i decreto legislativo nr. 152 til at informere de kompetente myndigheder og iværksætte visse forebyggende foranstaltninger bygger på denne tanke. I anmodning om præjudiciel afgørelse er der dog ikke nogen holdepunkter for, at der i det foreliggende tilfælde er tale om en anvendelse af princippet om vedtagelse af forebyggende foranstaltninger. En videregående prøvelse af et eventuelt ejeransvar vil jeg derfor ikke foretage.
Artikel 14 med overskriften »Sprogbestemmelser for Den Europæiske Patentorganisation, ansøgninger om europæiske patenter og anden skriftlig dokumentation« i konvention om meddelelse af europæiske patenter (den europæiske patentkonvention), undertegnet i München den 5. oktober 1973 og trådt i kraft den 7. oktober 1977 ( 6 ), bestemmer:

»1. Den Europæiske Patentorganisations [ ( 7 )] officielle sprog er tysk, engelsk og fransk.

2. Ansøgning om europæisk patent indgives på et af de officielle sprog, eller såfremt den indgives på et andet sprog, oversættes til et af de officielle sprog i henhold til gennemførelsesbestemmelserne. Oversættelsen kan i forbindelse med sagsbehandlingen hos [EPO] korrigeres, således at den stemmer overens med den indgivne ansøgning. Indgives den krævede oversættelse ikke inden for den fastsatte frist, anses ansøgningen for tilbagetaget.

3. Det officielle [EPO]-sprog, som ansøgningen om europæisk patent er affattet på eller oversat til, anvendes som behandlingssprog i forbindelse med enhver procedure ved [EPO], medmindre andet følger af gennemførelsesbestemmelserne.

4. Fysiske eller juridiske personer, der har deres bopæl eller forretningssted i en kontraherende stat, der som officielt sprog har et andet sprog end tysk, engelsk eller fransk, samt statsborgere i den pågældende stat med bopæl i udlandet, kan imidlertid inden for en bestemt frist indlevere dokumentation på den pågældende stats officielle sprog. De skal dog i dette tilfælde indlevere en oversættelse til et officielt [EPO]-sprog i henhold til gennemførelsesbestemmelserne. Såfremt dokumentation ud over de dokumenter, der udgør en del af selve ansøgningen om europæisk patent, ikke indleveres på det foreskrevne sprog, eller såfremt den krævede oversættelse ikke indleveres inden for de fastsatte frister, anses dokumentationen ikke for modtaget.

5. En ansøgning om europæisk patent offentliggøres på behandlingssproget.

6. Europæiske patentskrifter [ ( 8 )] offentliggøres på behandlingssproget og indeholder en oversættelse af patentkravene [ ( 9 )] til de to andre officielle [EPO]-sprog.

[...]

8. Indførelser i det europæiske patentregister finder sted på [EPO’s] tre officielle sprog. I tvivlstilfælde har indførelsen på behandlingssproget gyldighed.«
52.

Det er principielt lovligt, at en national lovgiver af forenklingshensyn fastsætter et kriterium, som er lettere at efterprøve i stedet for at anse en faktisk omstændighed, hvis undersøgelse er vanskeligere, for afgørende. Selv om forvaltningstekniske vanskeligheder nemlig ikke i sig selv kan begrunde en hindring for en grundlæggende frihed ( 17 ), har Kongeriget Nederlandene imidlertid med rette anført, at det følger af retspraksis vedrørende begrundelse for en national ordning, at der skal tages hensyn til, at dens forvaltning og håndhævelse ( 18 ) er enkel, f.eks. den administrative byrde for de finansielle myndigheder ( 19 ). Dermed anerkender Domstolen principielt, at administrativ praksis også har betydning på det indre marked. I det foreliggende tilfælde ville en alternativ ordning, hvorefter det i en lang række tilfælde konkret skal fastslås, om en ikke-hjemmehørende arbejdstager faktisk har, og benytter, en sekundær bolig i Nederlandene, være forbundet med en øget administrativ byrde såvel for arbejdstageren som for skattemyndighederne. En sådan ordning ville endvidere for skattemyndighederne også blot være vanskelig at efterprøve.
73.

For så vidt angår påstanden om, at Kommissionen ikke kunne udelukke den mulighed, at de to former for praksis var udtryk for en samlet strategi, er der intet i sagsakterne, der ser ud til at støtte denne forklaring. Den beskrivelse af begivenhederne, som Kommissionen selv har fremlagt, tyder faktisk på det modsatte. Kommissionen har indrømmet, at dens personale var blevet underrettet om genstanden for den anden klage, før den første kontrolundersøgelse fandt sted, men tilføjede, at dens personale ved samme lejlighed også var blevet mindet om, at formålet med denne kontrolundersøgelse var genstanden for den første, og ikke den anden, klage. Det er åbenbart, at denne påmindelse ikke alene ville have været overflødig, den ville også have virket mod hensigten, hvis Kommissionen havde haft mistanke om, at de to former for praksis var udtryk for en samlet plan. Den mistænkte tilsidesættelse ville reelt have været af langt vigtigere karakter og langt større. Det ville således have været logisk, hvis Kommissionen aktivt havde søgt efter mulige forbindelser mellem de to sager.
34.

Efter min opfattelse kan disse to tjenesteydelser imidlertid ikke betegnes som lignende. En bilproducent, der yder en garanti for sit produkt, garanterer, at produktet fungerer fejlfrit i en vis periode. Det må antages, at producenten har væsentlig – om ikke fuldstændig– indflydelse herpå. Ved at yde en garanti løber han således ikke nogen nævneværdig risiko, idet han vil være i stand til meget præcist at beregne, hvor lang tid det vil tage før hans produkt sandsynligvis vil gå i stykker. Det er klart, at garantien for, at produktet ikke går i stykker, skal ledsages af en forpligtelse til at reparere eller erstatte produktet gratis, såfremt skaden alligevel skulle indtræde. Var dette ikke tilfældet, ville garantien være meningsløs ud fra et økonomisk synspunkt. Selv i en sådan situation er det imidlertid ikke producenten, der skal bære omkostningerne i forbindelse med en reparation, der udføres på et værksted, som køberen af produktet har valgt, idet producenten enten reparerer produktet selv eller betror opgaven til et godkendt servicecenter. Producenten kontrollerer således fortsat prisen for reparationen. På samme måde kan brugtbilsforhandlere, for så vidt som de har kendskab til bilernes tekniske stand, garantere, at en bestemt bil ikke rammes af en bestemt skade i et vist tidsrum, og kan om nødvendigt tilbyde at reparere bilen gratis i eget værksted eller hos en underleverandør, som de har udpeget. Dette er en såkaldt salgs- og serviceaftale, der er fast knyttet til det solgte produkt og derfor afgiftsbelægges på samme måde som levering af ydelsen ( 13 ).
44.

Selv såfremt det accepteres, at en restriktion for en grundlæggende frihed, der ikke omfatter forskelsbehandling, er mulig inden for skatteretten, kan der i sidste instans ikke antages at foreligge en restriktion for etableringsfriheden i den foreliggende sag. Ifølge Domstolen foreligger der nemlig ikke restriktioner for etableringsfriheden fra værtsstatens side, når bestemmelserne omfatter alle erhvervsdrivende og i øvrigt ikke har til formål at regulere de nærmere betingelser for etablering, og de eventuelle restriktive virkninger er alt for usikre og indirekte til, at de kan antages at begrænse udøvelsen af retten til fri etablering ( 20 ). Det er således i sidste instans afgørende, om en ordning, der ikke medfører forskelsbehandling, for alvor er i stand til at påvirke en erhvervsdrivendes investeringsbeslutning ( 21 ). Såfremt man ligeledes overfører denne retspraksis på den situation, at oprindelsesstaten hindrer udøvelsen af retten til fri etablering, indebærer den foreliggende sag ikke restriktioner for etableringsfriheden som følge af den omstændighed, at et valutakurstab i skattemæssig henseende er irrelevant. På det tidspunkt, hvor investeringsbeslutningen træffes, er der nemlig såvel mulighed for et eventuelt valutakurstab, der ikke kan fradrages skattemæssigt, som for en eventuel valutakursgevinst, der er skattefri. De restriktive virkninger af manglende fradrag for et eventuelt valutakurstab i forbindelse med kapitalinteressen er henset hertil for uvisse og indirekte til at kunne udgøre en hindring for udøvelsen af retten til fri etablering.
41.

I sit forslag til afgørelse i sag Vicoplus m.fl. nævner generaladvokat Bot som eksempel en situation, hvor en virksomhed, der er specialiseret i installation af software (A), og som er etableret i en medlemsstat, kontraktmæssigt påtager sig at sende sine ingeniører til en virksomhed (B) i en anden medlemsstat for at udvikle dennes computersystem. Selv om en sådan kontrakt omfatter grænseoverskridende udsendelse af arbejdstagere, har den til formål at levere computertjenesteydelser (muligvis kombineret med levering af elektronisk udstyr). Den indebærer derfor udstationering af arbejdstagere ( 34 ). Antag i stedet, at A påtager sig at udsende arbejdstagere, som skal arbejde i et år i en virksomhed, der er specialiseret i udvikling af computerspil (C), for at hjælpe den med at udvikle et nyt spil. A modtager fra C et månedligt vederlag, som er beregnet på grundlag af en fast sats pr. medarbejder og pr. arbejdsdag. Formålet med en sådan kontrakt er tydeligvis at stille specifikke medarbejdere til rådighed for C. Hvis de udsendte medarbejdere udfører deres opgaver under C’s kontrol og ledelse ( 35 ), er der klart tale om tilrådighedsstillelse af arbejdskraft.
88.

Det forekommer dog under alle omstændigheder i det mindste risikabelt, henset til arten og omfanget af de investeringer, som Maria Schweier har foretaget, at hun skulle have erhvervet andele, som gav hende mulighed for at opnå en ret til kontrol med investeringsfonde, hvis forvaltningsselskaber er etableret på Caymanøerne. Det er tværtimod langt mere sandsynligt, henset til oplysningerne i sagsakterne, at Maria Schweier i sin egenskab af privat investor blot har deltaget i en fælles portefølje etableret af disse fonde udelukkende med det formål at foretage en kapitalanbringelse. Det står imidlertid fast, at den i § 18, stk. 3, i AuslInvestmG omhandlede skatteordning finder anvendelse, når der er blevet foretaget sådanne porteføljeinvesteringer.
113.

Det skal hertil siges, at en informationsudveksling godt kan have et konkurrencebegrænsende formål, selv om den ikke er direkte forbundet med de priser, som de deltagende virksomheder benytter på markedet. Domstolen har således allerede fastslået, at artikel 81 EF (artikel 101 TEUF) beskytter strukturen på markedet og dermed konkurrencen som sådan ( 95 ). Konstateringen af, at en samordnet praksis har et konkurrencebegrænsende formål, er som følge heraf ikke betinget af, at der foreligger en direkte forbindelse mellem denne og detailpriserne ( 96 ). Der behøver heller ikke at være nogen direkte forbindelse mellem de udvekslede oplysninger og engrospriserne. Der må antages at foreligge et konkurrencebegrænsende formål, så snart konkurrenterne udveksler oplysninger om faktorer, der er relevante for deres individuelle prispolitik eller – mere generelt – for deres markedsadfærd ( 97 ).
31.

ClientEarth har bestridt Rettens vurdering af, at den »mere tungtvejende offentlige interesse«, som er omhandlet i artikel 4, stk. 2 in fine, i forordning nr. 1049/2001, og som kan begrunde en udbredelse af et dokument, der er til skade for de retlige interesser, der er beskyttet af en undtagelsesbestemmelse, må holdes adskilt fra de principper, som ligger til grund for den pågældende forordning, dvs. retten til adgang til oplysninger samt åbenhed, og give udtryk for nødvendigheden af at beskytte de omtvistede dokumenter. ClientEarth har gjort gældende, at Retten, for så vidt som den kritiserede appellanten for alene at have påberåbt sig generelle betragtninger uden at have godtgjort, at princippet om åbenhed bør gå forud for begrundelserne for at afslå udbredelsen, har vendt bevisbyrden om, på trods af at den i henhold til retspraksis påhviler Kommissionen i det foreliggende tilfælde.
116.

Det andet argument bygger på en kontekst- og formålsbestemt fortolkning af grundforordningens artikel 9, stk. 1. Denne bestemmelse, som giver EU-institutionerne ret til at fortsætte proceduren, når klagen trækkes tilbage, efter at undersøgelsen er indledt ( 62 ), skal – således som Rådet og Kommissionen med rette har gjort gældende – sammenholdes med forordningens artikel 5, stk. 6, der tillægger Kommissionen en initiativret, som giver den mulighed for under særlige omstændigheder at indlede en undersøgelse ex officio, hvis den råder over tilstrækkelige beviser for dumping og for skade, der har årsagsforbindelse hermed. Ud fra samme tankegang bemyndiger grundforordningens artikel 11, stk. 2, første afsnit, Kommissionen til på eget initiativ at genoptage en undersøgelse, der udløber. Til disse procedurebestemmelser, som på et tidligt stadium af konstateringen af en dumping og en skade giver Kommissionen et skøn med hensyn til, om en første undersøgelse skal indledes, fortsættes eller genoptages, uanset hvorledes erhvervsgrenen i Fællesskabet forholder sig eller uanset dens passivitet, føjer der sig materielle bestemmelser, som på et senere stadium af konstateringen af dumpingen og den skade, som er tilføjet erhvervsgrenen i Fællesskabet, giver EU-institutionerne endnu et råderum med hensyn til, om der skal indføres antidumpingforanstaltninger. Ifølge grundforordningens artikel 21, stk. 1, giver hensynet til »alle involverede parters interesser som helhed«, herunder også brugernes og forbrugernes interesser, således EU-institutionerne mulighed for ikke at indføre antidumpingforanstaltninger, selv om der er konstateret dumping og en deraf følgende skade for erhvervsgrenen i Fællesskabet. Kort sagt råder Kommissionen, således som Domstolen bemærkede i dom Fediol mod Kommissionen (191/82, EU:C:1983:259), over et »særdeles vidt skøn« ved afgørelsen af, hvilke foranstaltninger der i Fællesskabets interesse eventuelt bør indføres for at imødegå den konstaterede situation ( 63 ).