Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte – generel støtteordning godkendt af Kommissionen – individuel støtte, der angives at være omfattet af godkendelsen – Kommissionens undersøgelse

(Art. 87 EF og 88 EF)

2. Statsstøtte – forbud – undtagelser

(Art. 87, stk. 1 og 3, EF og art. 88, stk. 3, EF; Kommissionens meddelelse 1999/C 288/02, nr. 3)

3. Statsstøtte – forbud – undtagelser – Kommissionens meddelelse om rammebestemmelser for statsstøtte til kriseramte virksomheder

(Kommissionens meddelelse 1999/C 288/02, nr. 4-6)

4. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – kommissionsbeslutning vedrørende statsstøtte – beregning af støtten til en kriseramt virksomhed

(Art. 87 EF og 253 EF; Kommissionens meddelelse 97/C 273/03)

Sammendrag

1. Når Kommissionen får forelagt en individuel støtteforanstaltning, som hævdes at være truffet i medfør af en tidligere godkendt støtteordning, kan den ikke uden videre vurdere støtteforanstaltningen direkte i henhold til traktaten. Den skal, før den indleder nogen form for procedure, først blot kontrollere, om støtten er omfattet af den generelle ordning og opfylder de betingelser, der er fastsat i beslutningen om godkendelse af den generelle ordning. I modsat fald ville Kommissionen i forbindelse med sin undersøgelse af hver enkelt individuel støtte efterfølgende kunne ændre sin beslutning om godkendelse af støtteordningen, hvilket i sig selv forudsætter en undersøgelse i forhold til artikel 87 EF. En støtte, som udgør en streng og forudsigelig anvendelse af de betingelser, der er fastsat i beslutningen om godkendelse af den godkendte generelle ordning, anses følgelig for en eksisterende støtte, der ikke har skullet anmeldes til Kommissionen eller har skullet undersøges med henblik på artikel 87 EF.

En kommissionsbeslutning, hvori der tages stilling til, om en statsstøtte er forenelig med den pågældende ordning, er omfattet af Kommissionens forpligtelse til at kontrollere anvendelsen af artikel 87 EF og 88 EF. Af denne grund er Kommissionens undersøgelse af foreneligheden af en støtte med denne ordning ikke en foranstaltning, som overskrider dens beføjelser. Som følge heraf kan Kommissionens vurdering ikke begrænses af den vurdering, som de nationale myndigheder, der har ydet støtten, har foretaget.

(jf. præmis 59, 60, 62 og 136)

2. Det fremgår af nr. 3 i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, som Kommissionen har kunnet indføre med henblik på at udøve det vide skøn, som den har ved anvendelsen af artikel 87, stk. 3, EF, og som er bindende, at »[s]tatsstøtte, der tjener til at redde kriseramte virksomheder fra konkurs og til at omstrukturere de pågældende virksomheder, [kun kan] betragtes som berettiget, når bestemte betingelser er opfyldt«. Derfor fastsætter disse rammebestemmelser en forpligtelse, hvorefter enhver kapitaltilførsel, der til en kriseramt virksomhed ydes eller garanteres af staten, forudgående skal anmeldes til Kommissionen.

En specifik definition af begrebet kriseramt virksomhed kan ikke anvendes i forbindelse med en godkendt regionalstøtteordning. Hvis det således blev accepteret, at der parallelt findes forskellige definitioner af begrebet kriseramt virksomhed, kunne det føre til en situation, hvor en virksomhed, der er kriseramt ifølge disse rammebestemmelser, alligevel vil kunne bevilliges statsstøtte uden anmeldelsespligt, og uden at disse rammebestemmelser bliver overholdt. En sådan situation ville imidlertid være i strid med opbygningen af artikel 87, stk. 1 og 3, EF og artikel 88, stk. 3, EF som belyst i disse rammebestemmelser.

(jf. præmis 74 og 76)

3. Nr. 4 i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder begrænser sig til generelt at fastlægge, at en virksomhed betragtes som kriseramt, når den ikke med egne finansielle midler eller med de midler, som virksomhedens ejer/aktionærer og kreditorer er villige til at skyde ind i virksomheden, er i stand til at bremse de tab, som med rimelig stor sikkerhed vil kvæle virksomheden på kort eller mellemlang sigt, medmindre de offentlige myndigheder griber ind. Det fremgår desuden af ordlyden af nr. 5 og 6 i disse rammebestemmelser, at selv om en virksomhed »under alle omstændigheder« betragtes som kriseramt, når en væsentlig del af dens selskabskapital er forsvundet, kan det også ved andre indicier, som f.eks. de i nr. 6 nævnte, påvises, at virksomheden er i økonomiske vanskeligheder i disse rammebestemmelsers forstand, selv om den ikke har tabt en væsentlig del af selskabskapitalen.

Den betydelige nedbringelse af aktiekapitalen er således en meget alvorlig faktor, der indikerer, at en virksomhed er kriseramt. Desuden findes der en række økonomiske faktorer, over hvilke der er en ikke-udtømmende liste i nr. 6 i disse rammebestemmelser, hvorved der også kan påvises en sådan situation, selv om virksomheden ikke har tabt en væsentlig del af selskabskapitalen eller ikke er insolvent som omhandlet i nr. 5 i disse rammebestemmelser.

(jf. præmis 103-105, 133 og 135)

4. Begrundelsespligtens omfang afhænger af karakteren af og baggrunden for den pågældende retsakt. Begrundelsen skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som institutionen har lagt til grund, således dels at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning med henblik på at kunne forsvare deres rettigheder og kontrollere, om beslutningen er begrundet, dels at retsinstanserne kan udøve deres prøvelsesret. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område. Især er Kommissionen ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de berørte har fremført for den, men behøver kun at redegøre for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har været afgørende med henblik på beslutningens opbygning.

En kommissionsbeslutning om, at der foreligger statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, der ikke i beregningen af støtten til en kriseramt virksomhed indeholder nogen henvisning til praksis på det finansielle marked om kumulation af risici (kriseramt virksomhed, mangel på sikkerhed, osv.), skal imidlertid annulleres, idet forholdet mellem de forhøjelser, som Kommissionen har anvendt, og den særlige situation for de pågældende virksomheder ikke fremgår klart, og valget mellem de anvendte forhøjelser i det mindste fremstår som vilkårligt, hvorimod Kommissionens meddelelse om metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten ikke indeholder nogen oplysninger om denne kumulation af risici. Kommissionen burde have forklaret anvendelsen af yderligere forhøjelser og deres omfang ved en undersøgelse af praksis på markedet for således at gøre det muligt for disse selskaber at sætte spørgsmålstegn ved, om forhøjelserne er passende, og gøre det muligt for Retten at prøve deres lovlighed.

(jf. præmis 180, 217 og 218)