RETSMØDERAPPORT

i sag 407/85 ( *1 )

I — Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger

A — Sagens behandling ved den nationale retsinstans

En tysk producent, 3 Glocken GmbH, der havde eksporteret pastaprodukter fremstillet af en blanding af hård og blød hvede til Italien, og en italiensk detailhandler, Ratzinger, der forhandlede disse pastaprodukter, blev af Unità sanitaria locale Centro-Sud idømt en bøde på 1 mio. LIT for overtrædelse af artikel 29 i italiensk lov om pastaprodukter, hvorefter der udelukkende må anvendes hård hvede til fremstilling af pastaprodukter.

De anlagde sag mod denne bødeafgørelse ved pretura di Bolzano og gjorde herved gældende, at den nævnte italienske lovbestemmelse er i strid med EØF-Traktatens artikel 30. Pretura di Bolzano har herefter ved kendelse af 31. oktober 1985 anmodet Domstolen om en afgørelse af de to følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Skal forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indførselsrestriktioner i EØF-Traktatens artikel 30 fortolkes således, at det ved indførsel af pastaprodukter udelukker anvendelse af italienske lovbestemmelser inden for levnedsmiddelområdet, hvorefter det er forbudt at anvende mel af blød hvede ved fremstilling af sådanne pastaprodukter, når de lovligt er fremstillet og bragt i omsætning i en anden EF-medlemsstat?

2) Skal forbudet mod vilkårlig forskelsbehandling eller skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne i henhold til EØF-Traktatens artikel 36, 2. pkt., fortolkes således, at ovennævnte nationale bestemmelser ikke kan bringes i anvendelse?«

B — De i sagen omhandlede retsregler: den italienske lovgivning og fællesskabsretten

1. Den italienske lov om pastaprodukter: dens indhold og målsxtning

a) Lovens indhold

I Italien gjaldt indtil den 4. juli 1967 lov nr. 874 af 22. juni 1933. Denne lov indeholdt kun en bestemmelse om varebetegnelse. Ifølge den måtte der kun anvendes mel af hård eller blød hvede til fremstilling af pastaprodukter.

Denne lov er blevet afløst af lov nr. 580 om pastaprodukter, som fremkom efter initiativ i parlamentet, der er kendt under navnet »Bartole-lovforslaget«.

Sidstnævnte lov indeholder regler om både fremstilling af og handel med pastaprodukter. Visse af lovens bestemmelser om handel vedrører pastaprodukternes benævnelser, mens andre handler om etikettering på pastaprodukternes emballage.

Endvidere er det i artikel 36, stk. 1, i loven om pastaprodukter bestemt, at »salg eller besiddelse med henblik på salg af pastaprodukter med andre egenskaber end de i denne lov beskrevne er forbudt«. I artikel 50, stk. 2, i samme lov bestemmes, at »indførsel af... pastaprodukter med andre egenskaber end de i denne lovs bestemmelser foreskrevne... er forbudt«.

— Bestemmelser om fremstilling af pastaprodukter

I loven om pastaprodukter sondres der mellem industriel fremstilling af tørrede pastaprodukter, der er bestemt til at opbevares, og håndværksmæssig fremstilling af friske (fugtige) pastaprodukter, der er bestemt til forbrug straks.

Af bestemmelserne i lovens artikel 29, sammenholdt med bestemmelserne i artikel 28, fremgår, at der ved fremstillingen af tørrede pastaprodukter udelukkende må anvendes gryn af hård hvede.

Ifølge lovens artikel 28 forstås ved »’pasta di semola di grano duro’ (pastaprodukter fremstillet af gryn af hård hvede) og ’pasta di semolato di grano duro’ (pastaprodukter fremstillet af fine gryn af hård hvede) varer fremstillet ved strækning, valsning og tørring af dej, der i hvert enkelt tilfælde udelukkende er fremstillet a) med gryn af hård hvede og vand, b) med fine gryn af hård hvede og vand.«

I lovens artikel 29 er det bestemt, at fremstilling af pastaprodukter, der er bestemt til at bringes i handelen, kun er tilladt for så vidt angår pastatyper med følgende egenskaber:

Type og betegnelse Maksimalt vandindhold (procent) I % af tørstof Surhedsgrad (1) Uorganiske bestanddele Cellulose Kvælstofbestanddele (kvælstof X 5,7 min.) Min. Max. Min. Max. Pastaprod. af gryn af hård hvede 12,50 0,70 0,85 0,20 0,45 10,50 4 Pastaprod. af fine gryn af hård hvede 12,50 0,90 1,20 — 0,85 11,50 5 (1) Surhedsgrad forstået som antal kubikcentimeter af den normale alkaliopløsning, der er nødvendig til at neutralisere 100 gram tørstof.

Pastaprodukter vil kun få det i artikel 29 foreskrevne maksimale indhold af uorganiske bestanddele, såfremt de udelukkende fremstilles af hård hvede, der indeholder flere uorganiske bestanddele end blød hvede.

Fra påbudet om anvendelse udelukkende af hård hvede i pastafremstillingen gælder to undtagelser.

I artikel 33 siges det, at »det er tilladt at fremstille friske pastaprodukter« og »dertil at anvende blød hvede«.

I lovens artikel 50, stk. 1, hedder det: »fremstilling af... pastaprodukter med andre egenskaber end de i bestemmelserne i nærværende lov foreskrevne kan ske, såfremt der er tale om varer bestemt til eksport, der ikke er sundhedsfarlige, efter meddelelse af særlig tilladelse i henhold til administrativt fastsatte bestemmelser«.

— Bestemmelser om betegnelse af pastaprodukter

Ifølge artikel 28 i loven om pastaprodukter er det kun pastaprodukter, der udelukkende er fremstillet af gryn af hård hvede og vand, der må betegnes »pastaprodukter af gryn af hård hvede«. Af den ovenfor nævnte artikel 29 fremgår, at sådanne pastaprodukter skal forsynes med denne betegnelse.

— Bestemmelser om etikettering af pasta-produkter

I artikel 35 i loven om pastaprodukter hedder det, at producentens navn eller firmanavn, hjemsted, produktionsstedet og pastaprodukternes betegnelse og type samt nettovægt skal være angivet på italiensk på indpakningen.

b) Lovens målsætning

Af referatet af forhandlingerne i kamrene fremgår, at loven om pastaprodukter blev vedtaget på grundlag af to slags overvejelser.

Formålet med den nye lovgivning var for det første at skaffe sikkerhed for pastaprodukters kvalitet. Pastaprodukter, der udelukkende indeholder hård hvede, er bl.a. langt mere kogefaste.

For det andet var det hensigten at tilskynde til dyrkning af hård hvede. Producenterne af hård hvede kan udelukkende afsætte denne på pastamarkedet i Fællesskabet, og de har reelt ingen mulighed for at omlægge produktionen til andre varer i de sydligt beliggende områder i Fællesskabet, hvor de hører hjemme. På baggrund heraf ønskede lovgiver at sikre dem det nævnte eneste marked, idet producenterne af pastaprodukter blev pålagt en pligt til udelukkende at anvende hård hvede.

2. Den almindelige lov om fødevarer

Artikel 5, litra a), i lov nr. 283 af 30. april 1962 (GURI nr. 139 af 4.6.1962) om ændring af sundhedsbestemmelserne for produktion og salg af føde- og drikkevarer (herefter benævnt »den almindelige fødevarelov«) er det forbudt »ved fremstilling af levnedsmidler at anvende... fødevarer..., der er iblandet varer af ringere kvalitet eller varer, der på en eller anden måde er således behandlet, at deres naturlige sammensætning ændres...«.

Forholdet mellem loven om pastaprodukter og den almindelige fødevarelov er som beskrevet i det følgende.

Udover forbudet mod at behandle pastaprodukter med kemiske substanser eller andre tilsætningsstoffer, indeholder artikel 34 i loven om pastaprodukter en bestemmelse, hvorefter sundhedsministerens beføjelser i henhold til den almindelige lov om fødevarer forbeholdes, dvs. beføjelserne til på visse betingelser at tillade anvendelse af kemiske farve- eller tilsætningsstoffer [jfr. sidstnævnte lov artikel 5, litra f) og litra g)].

Herudover er det artikel 8, stk. 1, i det i henhold til loven om pastaprodukter udstedte ministerialdekret bestemt, at næringsstoffer, der anvendes ved fremstillingen af specielle tørre pastaprodukter og friske pastaprodukter, skal opfylde de gældende renheds- og sundhedsbestemmelser, herunder navnlig artikel 5 i den almindelige fødevarelov.

3. Direktiv 79/112

Rådet vedtog den 18. december 1978 et direktiv om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler (EFT 1979, L 33, s. 1). I direktivets artikel 6, stk. 5, litra a), hedder det: »Ingredienslisten består i en opregning af samtlige ingredienser i levnedsmidlet efter aftagende vægt henført til fremstillingstidspunktet«.

Anvendelsen af denne bestemmelse på blandede pastaprodukter med f. eks. et indhold — som det er tilfældet i nærværende sag — af 60% blød hvede og 40% hård hvede indebærer, at først den bløde hvede og dernæst den hårde hvede skal angives uden tilføjelser i øvrigt vedrørende blandingsforholdet.

Direktiv 79/112 blev gennemført i Italien ved dekret nr. 322 af 18. maj 1982 fra Republikkens præsident.

4. Den fælles markedsordning i kornsektoren

Loven om pastaprodukter har for så vidt som det er meningen med den at tilskynde til produktion af hård hvede, et formål, som også har været tilstræbt af Fællesskabet fra 1967 inden for rammerne af den fælles markedsordning i kornsektoren.

Fællesskabsaktionen er toleddet: dels fastsættes der en interventionspris for hård hvede, der er klart højere end for blød hvede, og dels ydes der direkte støtte til produktionen af hård hvede (jfr. artikel 10 i Rådets forordning nr. 120/67 af 13. juni 1967, EFT 1967, s. 29, samt artikel 10 i Rådets forordning nr. 2727/75 af 29. oktober 1975, EFT L 281, s. 1).

Produktionen af hård hvede er fra 1967 steget støt i Italien ligesom i Frankrig og Grækenland, og den har endog bredt sig nordpå, navnlig i Tyskland, Danmark og Det Forenede Kongerige. Produktionen i Italien andrager ca. 3/4 af produktionen i Fællesskabet.

Fra 1976 har Fællesskabet på baggrund af denne udvikling begrænset betingelserne for ydelse af støtte. Dels er støtten blevet fastsat efter det opdyrkede areal i stedet for som tidligere efter den producerede mængde. Dels er der blevet skabt en mulighed for at begrænse støtten til bestemte regioner. Endelig er støtten blevet forbeholdt hård hvede med kvalitative og teknologiske kendetegn, der skal fastlægges (jfr. artikel 5 i Rådets forordning nr. 1143/76 af 17. maj 1976, EFT L 130, s. 1).

De kvalitative og teknologiske egenskaber skal navnlig sikre, at hård hvede er egnet til anvendelse i møllerier og til fremstilling af pastaprodukter (jfr. artikel 3 i Rådets forordning nr. 3103/76 af 16. december 1976, EFT L 351, s. 1). Kommissionen har i en forordning til gennemførelse heraf bestemt, at hård hvede skal have... egenskaber »der godtgør, at den dej, som fremkommer ved forarbejdningen, ikke er klæbrig på bagetidspunktet« (jfr. artikel 2 i Kommissionens forordning nr. 2835/77 af 19. december 1977, EFT L 327, s. 9).

Med hensyn til de områder, der kan modtage støtte, bestemmes det herefter i grundforordningen, at støtte kun kan ydes i de områder i Fællesskabet, hvor dyrkning af hård hvede spiller en betydelig og traditionel rolle i landbrugsproduktionen (jfr. Rådets forordning nr. 1451/82 af 18. maj 1982, EFT L 164, s. 1).

Produktionen i Fællesskabet af hård hvede er ikke desto mindre fortsat steget. Der er i dag endog ikke længere nogen afsætningsmuligheder for hele produktionen på Fællesskabets marked. Fællesskabet påtænker på baggrund heraf at tilpasse sin politik i denne sektor. Det er navnlig hensigten at sænke interventionsprisen for hård hvede og lægge den så tæt som muligt på interventionsprisen på blød hvede.

Når der i øvrigt for tiden gennem Fællesskabets interventionsorganer opkøbes betydelige mængder hård hvede, er forklaringen herpå ikke blot den øgede produktion i Fællesskabet, men også indførsler af hård hvede fra Nordamerika.

II — Skriftlige indlæg til Domstolen

Følgende har indgivet skriftlige indlæg til Domstolen: Sagsøgerne i hovedsagen, 3 Glocken GmbH og Kritzinger, sagsøgte i hovedsagen, provincia autonoma di Bolzano, den italienske, franske og nederlandske regering samt Kommissionen.

A — Spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en indførselsrestriktion i den i EØF-Traktatens artikel 30 forudsatte betydning

3 Glocken GmbH h^r anført, at spørgsmålet om, hvorvidt den italienske lov om pastaprodukter er forenelig med EØF-Traktatens artikel 30 i det væsentlige svarer til problemstillingen i »Cassis de Dijon«-sagen (Domstolens dom af 20. februar 1979, Rewe-Zentral AG, 120/78, Sml. s. 649). Forbudet mod salg i Italien af pastaprodukter, der indeholder blød hvede, udgør, da der ikke er udstedt fællesskabsbestemmelser om forhandling af pastaprodukter, en hindring for handelen, idet alle pastaprodukter, der traditionelt fremstilles i de nordeuropæiske medlemsstater, herved holdes ude fra det italienske marked.

Denne hindring medfører desuden store fordrejninger af konkurrencen mellem Fællesskabets producenter. Den gør det navnlig muligt at etablere ensidige handelsstrømme fra syd til nord. Den omtvistede italienske lov er bl. a. til hinder for indførsel af pastaprodukter med indhold af blød hvede hidrørende fra de nordeuropæiske medlemsstater, mens markedsføringen i disse medlemsstater af italienske pastaprodukter ikke støder på hindringer.

Kritzinger har gjort gældende, at den omstændighed, at den italienske lov behandler indførte og indenlandske varer lige, ikke udelukker, at der bliver tale om en overtrædelse af EØF-Traktatens artikel 30, eftersom loven udgør en absolut indførselshindring.

Denne virksomhed anser i øvrigt forbudet mod fremstilling eller salg af pastaprodukter med indhold af blød hvede for en forskelsbehandling i det omfang, forbudet ikke finder anvendelse på friske pastaprodukter eller på pastaprodukter til eksport, hvilket sidste forhold gør forskelsbehandlingen langt mere udtalt og åbenbar.

En diskriminerende lovgivning som den omtvistede er i realiteten en følge af en politik, der begunstiger de italienske producenter af hård hvede og indenlandske producenter af pastaprodukter.

Provincia autonoma di Bolzano har bestridt, at loven om pastaprodukter er i strid med bestemmelserne i EØF-Traktatens artikel 30 og 36, andet punkt. I den forbindelse gøres det navnlig gældende, at medlemsstaterne på det nuværende stadium af fællesskabsintegrationen har bevaret kompetencen til at indføre sådanne bestemmelser om fremstilling af fødevarer, der i hver enkelt medlemsstat anses for egnede til at tilfredsstille behovene dér.

Den omtvistede lov er ikke udtryk for forskelsbehandling, for ifølge den stilles indenlandske og indførte varer lige; at anvendelsen af blød hvede ifølge loven tillades ved fremstilling af pastaprodukter til eksport, ændrer intet herved.

Loven er ikke en beskyttelsesforanstaltning, hverken for italienske producenter af hård hvede eller af italienske producenter af pastaprodukter. Der indføres faktisk store mængder hård hvede til trods for det store indenlandske udbud. I øvrigt er pastaprodukter produceret i Italien så kendte og værdsatte i hele verden som et typisk italiensk produkt, at der overhovedet ikke er brug for bestemmelser til beskyttelse af dem.

Den italienske regering har ligeledes gjort gældende, at loven om pastaprodukter ikke har sin baggrund i protektionistiske overvejelser.

Den italienske lovgivningsmagt har ikke haft til hensigt at beskytte de italienske producenter af hård hvede mod konkurrencen fra udenlandske producenter af blød hvede. Hvis der har været tale om en begunstigelse, er den navnlig sket på bekostning af de af deres indenlandske konkurrenter, der producerer blød hvede. Disse sidste udgjorde i øvrigt, dengang loven blev vedtaget, et flertal.

Lovgiver har heller ikke villet beskytte de italienske producenter af pastaprodukter mod konkurrence fra udlandet, for de udenlandske konkurrenter eksporterede ikke pastaprodukter til Italien i 1967.

Den italienske regering har herudover gjort gældende, at loven ikke er forskelsbehandlende. Den har i så henseende peget på, at formålet med at tillade, at der anvendes blød hvede til fremstilling af pastaprodukter til eksport, alene er at give de italienske producenter en produktionsmulighed, der står åben for alle producenter, der er hjemmehørende i lande, hvor det ikke er påbudt udelukkende at anvende hård hvede. Hermed tager lovgivningen sigte på at undgå enhver forskelsbehandling af de italienske producenter i forhold til disse udenlandske producenter.

Den franske regering har anført, at den italienske lov uden forskel finder anvendelse på indenlandske og indførte produkter, og at praksis ifølge »Cassis de Dijon«-dommen og, i forlængelse heraf, »Irske souve-nirs«-dommen af 17. juni 1981 (Kommissionen mod Irland, 113/80, Sml. s. 1625, 1637) derfor finder anvendelse i det foreliggende tilfælde.

Den nederhndske regering har anført, at loven om pastaprodukter er udtryk for en skjult forskelsbehandling, idet den indeholder et forbud mod anvendelse af blød hvede til fremstilling af tørrede pastaprodukter, der skal sælges i Italien, og samtidig tillader anvendelse af blød hvede til fremstilling af friske (fugtige) pastaprodukter eller pastaprodukter til eksport.

Kommissionen har anført, at spørgsmålet om den italienske lovs fællesskabsretmæssighed melder sig på samme måde som i »Cassis de Dijon«-dommen. Herefter er loven kun retmæssig ifølge EØF-Traktatens artikel 30 i det omfang, den kan antages at være nødvendig af uomgængeligt tvingende grunde, jfr. nævnte dom.

B — Tvingende hensyn, jfr. »Cassis de Dijon« -dommen

1. Forbrugerbeskyttelse

3 Glocken GmbH har indledningsvis bestridt, at pastaprodukter af hård hvede har den bedste kvalitet. Pastaprodukter, der indeholder blød hvede, er med de moderne tørringsmetoder, der er blevet udviklet, i stand til at holde lige så godt ved kogning som pastaprodukter, der kun indeholder hård hvede. Desuden findes der sorter af blød hvede, der bestemt er af samme eller måske endda højere kvalitet end hård hvede.

Selskabet har dernæst anført, at det i alt fald er absolut umuligt, at man ved lov kan bestemme forbrugsvalget. Forbrugeren må frit på grundlag af passende oplysninger kunne vurdere, hvilken kvalitet varer hidrørende fra Fællesskabets andre medlemsstater har.

Imidlertid vil forbrugerne kunne få passende oplysning om pastaprodukters sammensætning ved en etikettering, der følger bestemmelserne i direktiv 79/112 og de hertil svarende nationale gennemførelsesbestemmelser.

Kritzinger har anført, at forbrugerne ikke vil kunne vildledes om kvaliteten af den enkelte pastatype. En passende etikettering vil være tilstrækkelig til at fjerne enhver risiko for forveksling hos forbrugeren.

Den italienske regering har understreget, at forbrugerne i alt fald og uanset om de står over for en passende etikettering vil kunne vildledes med hensyn til, hvilken pris, der er »rimelig«. For det første vil det på analyseteknikkens nuværende udviklingstrin være umuligt at afgøre, hvor megen blød hvede blandede pastaprodukter nøjagtigt indeholder. For det andet er blød hvede langt billigere end hård hvede. Det vil herefter være let at føre forbrugeren bag lyset, således at han kommer til at betale en højere pris end rimeligt er, når henses til, hvor meget hård hvede pastaprodukterne faktisk indeholder. Loven om pastaprodukter er det eneste middel til at sikre, at forbrugerne kommer til at betale en rimelig pris.

Den franske regering har anført, at udbydelse af pastaprodukter af blød hvede under betegnelsen »pastaprodukter« uundgåeligt vil virke vildledende på forbrugeren, da denne af denne betegnelse vil drage den slutning, at varen udelukkende indeholder hård hvede.

Den har desuden gjort gældende, at det ikke ved hjælp af de analysemetoder, man har i dag, ved en fremstilling af pastaprodukter af en blanding af hård hvede og blød hvede vil kunne fastslås, om ingredienserne på etiketten er opregnet efter aftagende vægt i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 79/112.

Den nederhndske regering har anført, at hensynet til forbrugerbeskyttelse normalt er tilstrækkelig tilgodeset i kraft af den producenterne af pastaprodukter ved direktiv 79/112 påhvilende forpligtelse til at angive ingredienserne på etiketten på emballagen. Herigennem oplyses forbrugeren om pastaprodukternes sammensætning.

Den har hertil føjet, at den omtvistede lov berøver den italienske forbruger enhver mulighed for at vælge mellem forskellige arter pastaprodukter og tvinger ham til kun at forbruge pastaprodukter, der udelukkende er fremstillet af hård hvede.

Kommissionen har under henvisning til Domstolens dom af 7. februar 1984 (Jongeneel Kaas, 237/82, Sml. s. 483, præmis 20) anført, at medlemsstaterne, såfremt der ikke findes fællesskabsretlige bestemmelser, kan lovgive om kvaliteten af den indenlandske produktion, såfremt der ved denne lovgivning ikke lægges hindringer i vejen for den fri bevægelighed for indførte varer.

Den har til synspunktet vedrørende den italienske forbrugers holdning i første række henvist til Domstolens dom af 9. december 1981, »eddike«, (Kommissionen mod Italien, 193/80, Sml. s. 3019, præmis 23), hvorefter man, når forbrugerne er vant til en bestemt varebetegnelse og fejlagtigt derfor antager, at der er tale om et særligt produkt, kan sikre forbrugerbeskyttelsen i så henseende ved at stille krav om en passende oplysning på emballagen om arten af det solgte produkt. Den har desuden anført, at den italienske forbruger allerede gennem betegnelsen har kendskab til sammensætningen af de pastaprodukter, der udbydes til salg, også uden at det er nødvendigt at undersøge ingredienslisten.

2. God handelsskik

3 Glocken GmbH har med støtte i Domstolens »Genever«-dom af 26. november 1985 (Miro, 182/84, Sml. s. 3731) gjort gældende, at den omtvistede lov ej heller kan være begrundet i et sådant tvingende hensyn som hensynet til god handelsskik.

Selskabet har anført, at loven holder blandede, indførte pastaprodukter ude fra det italienske marked, fordi disse pastaprodukter er billigere. Men prisforskellen er, hvis den overhovedet eksisterer, et resultat af prisfastsættelsen ifølge den fælles landbrugspolitik. Ligesom i »Genever«-sagen, hvor der var tale om en afgiftsmæssig prisfordel, har prisfordelen altså sin forklaring i et offentligt indgreb og ikke i en nærmere angiven form for uretmæssig konkurrence. På baggrund heraf er det kun ved at give forbrugerne mulighed for at vælge på grundlag af varens kvalitet og pris, at man kan sikre en redelig konkurrence i Fællesskabet.

Kritzinger har anført, at der i det foreliggende tilfælde ikke er nogen fare for illoyal konkurrence, eftersom emballagen til »3 Glocken GmbH«-pastaprodukter er forsynet med klare angivelser af, at der er tale om pastaprodukter med indhold af både hård og blød hvede. Hertil føjes, at de italienske eksportører ofte udbyder deres pastaprodukter på markeder i udlandet i emballage, der ikke er forsynet med angivelser vedrørende ingredienserne, hvilken praksis imidlertid ikke har givet anledning til klager over illoyal konkurrence.

Den italienske regering har som tidligere anført gjort gældende, at forpligtelsen til kun at anvende hård hvede er det eneste middel, hvorved det kan sikres, at forbrugerne kommer til at betale en pris, der nøje svarer til varens kvalitet.

Den nederhndske regering har anført, at loven betegner et brud med det i »Genever«-dommen knæsatte princip om, at sådanne hensyn som hensynet til redelig handelsskik skal sikres under gensidig respekt af sædvaner, der loyalt og traditionelt anvendes i de forskellige medlemsstater. I det foreliggende tilfælde er udenlandske producenter afskåret fra at udnytte de kommercielle fordele, der knytter sig til anvendelsen af blød hvede, mens de italienske producenter ganske frit kan anvende blød hvede til fremstilling af pastaprodukter til eksport. Faktisk bliver der nærmest tale om, at i Italien hjemmehørende virksomheder praktiserer en illoyal konkurrence over for virksomheder uden for Italien.

Kommissionen har anført, at pastaprodukter af hård hvede skal bære en betegnelse, der er særegen for dem, og at de derfor allerede af den grund adskiller sig fra pastaprodukter med indhold af blød hvede. Domstolens, praksis i »Genever«-dommen i en sag, hvor nederlandsk genever og belgisk genever ikke havde hver deres betegnelse, må derfor så meget mere finde anvendelse.

3. Den offentlige sundhed

3 Glocken GmbH har blot bemærket, at pretura di Bolzano i forelæggelseskendelsen har udtalt, at det af en laboratorieanalyse fremgik, at de i sagen omhandlede pastaprodukter ikke var sundhedsfarlige.

Kritzinger har henvist til den samme passus i forelæggelseskendelsen. Herudover anføres, at det efter den omtvistede lov var tilladt at anvende blød hvede til fremstilling af friske pastaprodukter samt pastaprodukter til eksport. Endelig anføres det, at den italienske sundhedsminister selv under drøftelserne i forbindelse med vedtagelsen af loven om pastaprodukter fremlagde et ændringsforslag, hvorefter der kunne anvendes blød hvede. På grundlag heraf gøres det gældende, at det kun vanskeligt vil kunne hævdes, at pastaprodukter fremstillet af blød hvede er sundhedsfarlige.

Provinda autonoma di Bolzano har heroverfor anført, at loven om pastaprodukter har til formål at sikre en god fødevarehygiejne og beskytte sundheden.

Den italienske regering har bemærket, at det er anvendelsen af tilsætnings- og farvestoffer, der virkelig giver anledning til problemer. Sådanne stoffer anvendes ofte for at give pastaprodukter, der indeholder blød hvede, de organoleptiske egenskaber, som pastaprodukter, der udelukkende fremstilles af hård hvede, naturligt besidder. Det er også nødvendigt at benytte kemiske tilsætningsstoffer, og f. eks. tetrasin, for at få den karakteristiske gyldne farve, som pastaprodukter af hård hvede har. Men indtagelse i større mængder af tilsætnings- og farvestoffer kan være sundhedsfarlige. Det er ikke fri fantasi at forestille sig en sådan fare i et land som Italien, hvor forbruget af pastaprodukter er meget stort.

Det er i øvrigt ikke muligt at give forbrugeren en passende oplysning, eftersom de omhandlede tilsætningsstoffer ikke er ingredienser af den art, der ifølge direktiv 79/112 skal angives på emballagen.

Ifølge den nederlandske regering er argumentationen ud fra den nødvendige sundhedsbeskyttelse ikke relevant i den foreliggende sag, idet de tyske og italienske laboratorier hver især er nået til det resultat, at de omtvistede pastaprodukter ikke indeholdt farlige stoffer af nogen art, og derfor ikke var sundhedsfarlige.

Kommissionen har anført, at det for pretura di Bolzano er godtgjort, at de i sagen omhandlede indførte pastaprodukter absolut ikke var sundhedsfarlige.

4. Beskyttelse af en landbrugssektor i overensstemmelse med den for denne sektor gældende fælles markedsordning

Den italienske regering har anført, at den italienske lov om pastaprodukter har til formål at sætte gang i udviklingen af produktionen af hård hvede, og at loven således er et bidrag til gennemførelsen af en grundlæggende målsætning, som Fællesskabet selv er gået ind for med markedsordningen for korn. Med denne politik er der taget hensyn til »landbrugserhvervets særlige karakter, der følger af landbrugets sociale struktur og de strukturelle og naturbetingede forskelle mellem de forskellige landbrugsområder«, jfr. EØF-Traktatens artikel 39, stk. 2, litra a), og den opfylder dermed en absolut nødvendig betingelse for Traktatens gennemførelse.

Loven om pastaprodukter er i øvrigt et middel, der er rimeligt i forhold til det tilsigtede mål. Dette følger allerede af, at loven opfylder et generelt, ufravigeligt krav, som er optaget i og blevet en uadskillelig del af Fællesskabets retsorden. Man må desuden herved erindre sig, at dyrkning af hård hvede i de traditionelle produktionsområder kun i begrænset omfang som følge af klima og jordbundsforhold lader sig erstatte af andre afgrøder. Endelig må der henses til, at producenterne af pastaprodukter i de øvrige medlemsstater konkret ikke kommer ud noget tab som følge af denne lov, eftersom der før og efter lovens vedtagelse næsten ikke har været nogen import af pastaprodukter til Italien.

Den franske regering har anført, at en ophævelse af loven om pastaprodukter vil rokke ved de resultater, der inden for rammerne af den fælles landbrugspoltik er nået vedrørende hård hvede. Fællesskabet har tilskyndet til produktion af hård hvede for at sikre producenterne en rimelig levestandard [jfr. EØF-Traktatens artikel 39, stk. 1, litra b)] og for at sikre pastaindustriens forsyninger i tilstrækkeligt omfang [jfr. EØF-Traktatens artikel 39, stk. 1, litra d)]. Den produktion, der bruger hård hvede som eneste råvare, er truet af konkurrencen fra blød hvede, og dermed er også udviklingen af produktionen af hård hvede, som Fællesskabet har tilskyndet til, bragt i fare.

Den nederlandske regering har blot bemærket, at de omtvistede italienske regler i alt fald er omfattet af artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 2727/75, hvori det hedder, at »medmindre andet bestemmes i denne forordning, eller Rådet... træffer afvigende bestemmelser, er... anvendelse af kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning [forbudt]«.

Ifølge Kommissionen vil beskyttelse af en bestemt økonomisk sektor og herunder også en landbrugssektor ikke kunne udgøre et tvingende hensyn, der kan begrunde en fravigelse af det grundlæggende princip om frie varebevægelser, idet man herved netop principielt ville anerkende protektionisme.

Efter Kommissionens opfattelse kan der i alt fald ikke længere træffes nationale beskyttelsesforanstaltninger, når der allerede gennem den fælles landbrugspolitik ydes en bestemt sektor beskyttelse.

Den har endelig anført, at det alene påhviler Fællesskabet at træffe passende foranstaltninger, såfremt en ophævelse af loven om pastaprodukter ville bringe den eneste afsætningsmulighed for hård hvede i fare og gøre det nødvendigt at foretage interventionsopkøb af øgede overskud af hård hvede.

III — Besvarelse af spørgsmål fra Domstolen

Den italienske regering har i en besvarelse af et spørgsmål fra Domstolen forklaret, at bestemmelsen om hård hvede som eneste råvare kun gælder for produktion af friske (fugtige) pastaprodukter, hvilket beror på tre forhold:

— denne produktions meget marginale omfang;

— hensyntagen til lokale sædvaner og traditioner, der går ud på at tilvirke specielle pastaprodukter ved at blande friske pastaprodukter med andre ingredienser som kød eller grønsager;

— det store antal forskellige produktionssteder, hvor der fremstilles friske pastaprodukter, gør det ikke muligt at gennemføre sundhedskontrol til konstatering af, om pastaprodukterne indeholder blød hvede.

Den italienske regering har i sin besvarelse af spørgsmålet om, hvorvidt pastaprodukter af blød hvede indeholder tilsætningsstoffer, hvis anvendelse er forbudt ifølge artikel 5, litra a), i den almindelige lov om fødevarer, oplyst, at den ganske vist i sine skriftlige indlæg har omtalt problemet vedrørende anvendelsen af tilsætningsstoffer i disse pastaprodukter med henblik på at give disse de smagsmæssige egenskaber, der er karakteristiske for pastaprodukter af hård hvede, men at den dog ikke dermed har villet hævde, at sådanne tilsætnings- eller farvestoffer forekommer i alle sådanne pastaprodukter. Den har indrømmet, at den ikke råder over beviser, der vil kunne støtte den påstand.

Den italienske regering har vedrørende formålet med loven om pastaprodukter og navnlig det formål, der består i at tilskynde til dyrkning af hård hvede, anført, at den italienske produktion af hård hvede ville kunne være gået ned, såfremt der ikke ved denne lov var blevet pålagt producenterne af pastaprodukter en pligt til kun at anvende hård hvede. Den har i den forbindelse nævnt, at det ikke var svært at forudse en veritabel »invasion« af blød hvede til pastafremstilling, idet prisen på blød hvede er mærkbart lavere end prisen på hård hvede.

Kommissionen har i sin besvarelse af et spørgsmål vedrørende grundene til, at de italienske producenter af pastaprodukter indfører hård hvede fra Nordamerika, selv om der er overskudsproduktion på Fællesskabets marked, uddybet oplysningerne i sine indlæg om, at disse indførsler først og fremmest skyldes den amerikanske hårde hvedes bedre kvalitet. Den har forklaret, at denne bedre kvalitet ikke så meget beror på de af denne hvede forarbejdede pastaprodukters ikke klæbende egenskaber ved kogning, men mere deres farve. De italienske producenter af pastaprodukter blander kun indenlandsk hård hvede med nordamerikansk hård hvede for at få pastaprodukter med visse ydre særegenheder (navnlig farve), som de italienske forbrugere ønsker, og som ikke kan opnås ved tilsætning af tilsætnings- og farvestoffer, hvis anvendelse ifølge loven er forbudt.

R. Joliét

Refererende dommer

( *1 ) – Processprog: Italiensk.

DOMSTOLENS DOM

14. juli 1988 ( *1 )

I sag 407/85,

angående en anmodning, som pretura di Bolzano (Italien) i medfør af EØF-Traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag

3 Glocken GmbH og Gertraud Kritzinger

mod

USL Centro-Sud og Provincia autonoma di Bolzano

at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EØF-Traktatens artikler 30 og 36 for at kunne tage stilling til, om visse bestemmelser i den italienske lov nr. 580 af 4. juli 1967 (GURI nr. 189 af 29.7.1967) om fremstilling af og handel med pastaprodukter er forenelige med nævnte artikler,

har

DOMSTOLEN,

sammensat af afdelingsformand G. Bosco som fungerende præsident, afdelingsformændene O. Due, J. C. Moitinho de Almeida og G. C. Rodríguez Iglesias, dommerne T. Koopmans, U. Everling, K. Bahlmann, C. Kakouris, R. Joliét, T. F. O'Higgins og F. Schockweiler,

generaladvokat: G. F. Mancini

justitssekretær: fuldmægtig B. Pastor

efter at der er afgivet indlæg af:

— 3 Glocken GmbH ved advokat B. Rapp Jung, Bruxelles,

— Gertraud Kritzinger ved advokat R. Riz, Bolzano,

— provincia autonoma di Bolzano ved advokat G. Drioli, Bolzano,

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved E. De March og E. White, Kommissionens Juridiske Tjeneste,

— den italienske regering ved lederen af Servizio del contenzioso diplomatico, Luigi Ferrari Bravo, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato E. Braguglia, og med valgt adresse i Luxembourg på Den Italienske Ambassade,

— den franske regering ved G. Guillaume, som befuldmægtiget, bistået af B. Botte,

— den nederlandske regering ved A. Fierstra, som befuldmægtiget,

på grundlag af retsmøderapporten som ændret efter den mundtlige forhandling den 12. november 1987,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 26. april 1988,

afsagt følgende

Dom

1 Ved dom af 31. oktober 1985, indgået til Domstolens Justitskontor den 9. december s.a., har pretura di Bolzano i medfør af EØF-Traktatens artikel 177 forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Traktatens artikler 30 og 36 for at kunne tage stilling til, om italienske bestemmelser, hvorefter det er forbudt at sælge pastaprodukter fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede, er forenelige med fællesskabsretten.

2 Spørgsmålene er stillet som led i en tvist mellem Unità sanitaria locale på den ene side og en tysk fabrikant, 3 Glocken, og en italiensk detailhandler, Kritzinger, på den anden. 3 Glocken havde til Italien eksporteret pastaprodukter, som var fremstillet af en blanding af blød og hård hvede, og som Kritzinger havde videresolgt. USL pålagde 3 Glocken og Kritzinger en bøde for overtrædelse af artikel 29 i lov nr. 580 af 4. juli 1967 (GURI nr. 189 af 29.7.1967) om fremstilling af og handel med pastaprodukter (herefter benævnt »lov om pastaprodukter«); 3 Glocken og Kritzinger anlagde derefter sag ved pretura di Bolzano.

3 I henhold til artikel 29 i loven om pastaprodukter må der udelukkende anvendes hård hvede ved industriel fremstilling af tørrede pastaprodukter, som kan opbevares en vis tid, inden de forbruges. Ifølge samme lovs artikel 33 og artikel 50, stk. 1, er det dog tilladt at anvende blød hvede, såvel ved håndværksmæssig fremstilling af friske pastaprodukter bestemt til umiddelbart forbrug, som ved fremstilling af pastaprodukter bestemt til eksport.

4 I henhold til lovens artikel 36, stk. 1, er det forbudt at sælge pastaprodukter i Italien, som ikke har de i loven definerede karakteristika, det vil blandt andet sige tørrede pastaprodukter fremstillet på grundlag af blød hvede eller en blanding af blød og hård hvede. I lovens artikel 50, stk. 2, understreges det, at forbudet også omfatter indførte pastaprodukter.

5 Den italienske regering har anført, at to hensyn har ført lovgiver til at forpligte producenter af pastaprodukter til udelukkende at anvende hård hvede. For det første har lovgiver ønsket at sikre pastaprodukternes kvalitet, idet de tåler kogning langt bedre, såfremt de udelukkende er fremstillet af hård hvede. For det andet har lovgiver ønsket at fremme dyrkningen af hård hvede, idet producenter af hård hvede ikke inden for Fællesskabet har store muligheder for at afsætte deres produktion til andre formål end fremstilling af pastaprodukter, og ikke i de dele af Syditalien, hvor de har hjemsted, reelt kan skifte til andre afgrøder.

6 Til støtte for søgsmålet gjorde 3 Glocken og Kritzinger gældende, at anvendelsen af artikel 29 i loven om pastaprodukter på indførte pastaprodukter er uforenelig med EØF-Traktatens artikel 30. Den nationale retsinstans udsatte herefter sagen og forelagde følgende to præjudicielle spørgsmål for Domstolen: »1) Skal forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indførselsrestriktioner i EØF-Traktatens artikel 30 fortolkes således, at det ved indførsel af pastaprodukter udelukker anvendelse af italienske lovbestemmelser på levnedsmiddelområdet, hvorefter det er forbudt at anvende mel af blød hvede ved fremstillingen af sådanne pastaprodukter, når de er lovligt fremstillet og bragt i omsætning i en anden EF-medlemsstat? 2) Skal forbudet mod vilkårlig forskelsbehandling eller skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne i EØF-Traktatens artikel 36, 2. pkt., fortolkes således, at ovennævnte nationale bestemmelser ikke kan bringes i anvendelse?«

7 Vedrørende hovedsagens faktiske omstændigheder, retsforhandlingernes forløb samt de indlæg, der er indgivet til Domstolen, henvises i øvrigt til retsmøderapporten. Disse omstændigheder omtales derfor kun i det følgende, såfremt det på de enkelte punkter er nødvendigt for forståelsen af Domstolens argumentation.

8 Med spørgsmålene ønsker den nationale retsinstans i det væsentlige oplyst, om det er foreneligt med Traktatens artikler 30 og 36, at det i den italienske lov om pastaprodukter indeholdte forbud mod salg af pastaprodukter, fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede, også omfatter indførte varer.

a) Foreligger der en hindring af de frie varebevægelser?

9 Det bemærkes, at i henhold til Domstolens første praksis (navnlig dommen af 11. juli 1974, Procureur du Roi mod Dassonville, 8/74, Sml. s. 837), omfatter det i Traktatens artikel 30 fastsatte forbud mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner »enhver af medlemsstaternes bestemmelser for handelen, som direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Fællesskabet«.

10 Det fremgår desuden af Domstolens første praksis (navnlig dom af 20. februar 1979, Rewe-Zentral AG, 120/78, Sml. s. 649), at såfremt der ikke findes fælles regler, må hindringer for samhandelen inden for Fællesskabet, der beror på forskelle i de nationale bestemmelser vedrørende sammensætningen af de pågældende produkter, accepteres i det omfang, hvori de nævnte nationale bestemmelser, der skal gælde uden forskel for indenlandske og indførte produkter, er uomgængeligt nødvendige ud fra f. eks. forbrugerbeskyttelseshensyn eller hensynet til god handelsskik. Domstolen har imidlertid understreget, at sådanne bestemmelser skal stå i et rimeligt forhold til de tilstræbte mål, og at en medlemsstat har pligt til at anvende mindre indgribende midler, såfremt der herved kan nås de samme mål.

11 Det må herefter fastslås, at et forbud mod at sælge pastaprodukter fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede er en hindring for indførsel af pastaprodukter, der i andre medlemsstater lovligt er fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede. Det må derfor undersøges, om en sådan hindring kan være begrundet i hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed, jfr. Traktatens artikel 36, eller i andre tvingende hensyn som de ovenfor nævnte.

b) Kan hindringen begrundes i hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed?

12 Den italienske regering har henledt Domstolens opmærksomhed på problemet vedrørende kemiske tilsætningsstoffer og farvestoffer, som ofte anvendes for at give pastaprodukter, som er fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede, de organoleptiske kendetegn, bl. a. den ravgule farve, som af naturen kun findes hos pastaprodukter, der udelukkende fremstilles af hård hvede. Efter regeringens opfattelse kan indtagelse i større mængder af sådanne kemiske tilsætningsstoffer og farvestoffer have skadelige virkninger for menneskers sundhed.

13 Som svar på et spørgsmål fra Domstolen har den italienske regering imidlertid indrømmet, at den ikke råder over oplysninger, hvorefter det må antages, at pastaprodukter fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede nødvendigvis indeholder kemiske tilsætningsstoffer eller farvestoffer.

14 Et generelt forbud mod salg af indførte pastaprodukter, som er fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede, findes herefter under alle omstændigheder at være i strid med proportionalitetsprincippet og ikke begrundet i hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed som omhandlet i Traktatens artikel 36.

c) Kan dea pågældende hindring begrundes i bestemte tvingende hensyn?

15 Det er under sagen gjort gældende, at et forbud mod at sælge pastaprodukter, som er fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede, er nødvendigt ud fra forbrugerbeskyttelseshensyn, ud fra hensynet til god handelsskik og endelig for at sikre den fulde virkning af den fælles markedsordning for korn.

16 Det første argument, hvorefter formålet med loven om pastaprodukter er at beskytte forbrugerne, idet den skal garantere, at pastaprodukter, et italiensk produkt med en årelang tradition, er af høj kvalitet, kan ikke lægges til grund. Vel er det lovligt at give de forbrugere, for hvem pastaprodukter fremstillet udelukkende af hård hvede, besidder særlige egenskaber, mulighed for at træffe deres valg under hensyn hertil. Som Domstolen allerede har understreget (domme af 9. december 1981, Kommissionen mod Italien, 193/80, Sml. s. 3019, af 12. marts 1987, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, sag 178/84, Sml. s. 1227), kan en sådan valgmulighed sikres ved hjælp af andre midler, som ikke hindrer importen af produkter, der er lovligt fremstillet og bragt i omsætning i andre medlemsstater, f. eks. »ved krav om en passende etikettering, der angiver arten af det solgte produkt«.

17 Det bemærkes endvidere, at den italienske lovgiver ikke alene kan fastsætte, at produktets ingredienser skal angives, jfr. Rådets direktiv om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler (EFT L 33 af 8.2.1979, s. 1), men at intet desuden er til hinder for, at betegnelsen »pastaprodukter fremstillet af gryn af hård hvede« udelukkende må anvendes med hensyn til pastaprodukter, der er fremstillet af hård hvede.

18 Da pastaprodukter er produkter, der også serveres på restauranter, bemærkes, at der kan fastsættes en ordning om vejledning af forbrugeren med hensyn til, hvilke former for pastaprodukter der tilbydes.

19 Det er gjort gældende, at en passende etikettering med hensyn til arten af det solgte produkt ikke vil være tilstrækkelig til, at de italienske forbrugere er opmærksomme nok med hensyn til, hvilke pastaprodukter de køber, idet »pasta« for en italiener er et produkt, der udelukkende er fremstillet af hård hvede.

20 Dette argument kan ikke lægges til grund. For det første anvendes der i italiensk lov, således som det fremgår af artiklerne 33 og 50 i loven om pastaprodukter, netop betegnelsen »pastaprodukter« som betegnelse for produkter, der fremstilles af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede, dvs. friske pastaprodukter og pastaprodukter bestemt til eksport. For det andet er det i artikel 29 fastsat, hvad der skal forstås ved »pastaprodukter af gryn af hård hvede«. I italiensk lov er der således anvendt ordene »gryn af hård hvede« for at angive en type pastaprodukter, hvilket beviser, at ordet »pastaprodukter« i sig selv er en artsbetegnelse, og på ingen måde forudsætter, at der kun er anvendt hård hvede ved fremstillingen af sådanne pastaprodukter.

21 Det er dernæst gjort gældende, at for pastaprodukter fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede vil en liste over bestanddelene ikke tilgodese hensynet til god handelsskik. Med den nuværende analyseteknik kan det ikke kontrolleres, om sådanne angivelser er korrekte, og producenterne af pastaprodukter vil derfor kunne angive, at pastaprodukterne har et højere indhold af hård hvede, end hvad der faktisk er tilfældet. Da prisen for hård hvede er højere end for blød hvede, ville producenterne derved lade forbrugerne betale en højere pris end den, der vil være rimelig, når henses til det konkrete indhold af hård hvede. Herefter vil kun et forbud mod at sælge pastaprodukter fremstillet af blød hvede kunne forebygge en sådan svigagtig adfærd.

22 Heller ikke dette argument kan lægges til grund, allerede fordi den italienske regering under alle omstændigheder råder over et mindre indgribende middel til at sikre hensynet til god handelsskik. Hvis den således forbeholder betegnelsen »pastaprodukter fremstillet af gryn af hård hvede« for pastaprodukter, der udelukkende er fremstillet af hård hvede, giver den de italienske forbrugere mulighed for at vælge det produkt, de er vant til, samt en garanti for, at prisforskellen også svarer til en kvalitetsforskel.

23 For det tredje er det gjort gældende, at loven om pastaprodukter sikrer landbrugerne afsætning af deres produktion og således supplerer den fælles landbrugspolitik inden for kornsektoren, som har til formål dels at sikre de landbrugere, der dyrker hård hvede, en vis indkomst, fordi den interventionspris, der er fastsat for hård hvede, er langt højere end interventionsprisen for blød hvede, dels at de direkte får udbetalt produktionsstøtte og derved tilskyndes til at dyrke hård hvede. En ændring af loven om pastaprodukter ville bevirke, at italienske producenter af pastaprodukter anvendte blød hvede ved fremstillingen af pastaprodukter bestemt til det italienske marked. Hård hvede ville derved gradvis miste afsætningsmuligheder; herved ville der opstå produktionsoverskud, som indebærer yderligere interventionsopkøb, hvilket belaster Fællesskabets budget.

24 Den italienske regering har desuden gjort gældende, at uden en sådan sikker afsætningsmulighed vil der ikke længere blive dyrket hård hvede i de områder af Syditalien, hvor den pågældende afgrøde nu dyrkes. Landbrugerne ville derved opgive at dyrke jorden, idet mulighederne for omstilling er minimale, hvilket vil medføre en afvandring fra områderne med de dermed forbundne alvorlige sociale og miljømæssige følger.

25 Hertil bemærkes først, at det spørgsmål, der er omtvistet, er den omstændighed, at loven om pastaprodukter også omfatter indførte produkter, og at det ikke ifølge fællesskabsretten kan kræves, at lovgiver ændrer loven, for så vidt angår italienske producenter af pastaprodukter.

26 Endvidere bemærkes, således som det følger af Domstolens dom af 23. februar 1988 (Kommissionen mod Den Franske Republik, 216/84, Sml. s. 793), at når Fællesskabet har indført en fælles markedsordning i en bestemt sektor, er medlemsstaterne forpligtet til at afholde sig fra enhver ensidig foranstaltning, uanset om den måtte fremme Fællesskabets politik. Det tilkommer altså Fællesskabet og ikke en medlemsstat at søge en løsning på problemet inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik.

27 Endelig bemærkes, at udviklingen på eksportmarkederne viser, at konkurrencen på kvalitet er i hård hvedes favør. Således fremgår det af de statistiske oplysninger, der er fremlagt for Domstolen, at markedsandelen for pastaprodukter, der udelukkende er fremstillet af hård hvede, er stadigt stigende i andre medlemsstater, hvor de allerede er udsat for konkurrence fra pastaprodukter, der er fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede. Den frygt, den italienske regering nærer for, at dyrkningen af hård hvede vil ophøre, findes derfor at være ubegrundet.

28 Det af den nationale retsinstans forlagte spørgsmål vil herefter være at besvare med, at det er uforeneligt med Traktatens artikler 30 og 36, at det i den italienske lov om pastaprodukter indeholdte forbud mod at sælge pastaprodukter fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede også omfatter indførte produkter.

Sagens omkostninger

29 De udgifter, der er afholdt af den italienske, den franske og den nederlandske regering, samt af Kommissionen, der alle har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser kender DOMSTOLEN vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af pretura di Bolzano ved dom af 31. oktober 1985, for ret:

Det er uforeneligt med Traktatens artikler 30 og 36, at det i den italienske lov om pastaprodukter indeholdte forbud mod at sælge pastaprodukter fremstillet af blød hvede eller af en blanding af blød og hård hvede også omfatter indførte produkter.

Bosco Due Moitinho de Almeida Rodríguez Iglesias Koopmans Eveŕling Bahlmann Kakouris Joliét O'Higgins Schockweiler Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 14. juli 1988. J.-G. Giraud Justitssekretær A. J. Mackenzie Stuart Præsident

( *1 ) – Processprog: Italiensk.