Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 14. marts 1996. - Dysan Magnetics Ltd og Review Magnetics (Macao) Ltd mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Annullationssøgsmål - Meddelelse om indledning af en antidumpingsprocedure - Afvisning. - Sag T-134/95.



Samling af Afgørelser 1996 side II-00181



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Annullationssoegsmaal ° akter, der kan vaere genstand for soegsmaal ° begreb ° retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger ° Kommissionens beslutning om at indlede en antidumpingprocedure ° forberedende retsakt

(EF-traktaten, art. 173, Raadets forordning nr. 3283/94)

Sammendrag

Der foreligger retsakter eller beslutninger, der kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173, naar disse retsakter eller beslutninger har retligt bindende virkninger, som kan beroere sagsoegernes interesser gennem en vaesentlig aendring af deres retsstilling. Naar sagen vedroerer retsakter eller beslutninger, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, kan de principielt kun anfaegtes, hvis det drejer sig om foranstaltninger, som definitivt fastlaegger institutionens standpunkt som afslutning paa denne procedure, modsat mellemliggende foranstaltninger, der har til formaal at forberede den endelige beslutning.

Kommissionens beslutning om at indlede en antidumpingprocedure kan paa grund af sin beskaffenhed og virkninger ikke anses for en saadan beslutning, der kan anfaegtes under et annullationssoegsmaal.

Det fremgaar af bestemmelserne i grundforordningen om antidumping, nr. 3283/94, at det paahviler Kommissionen at foretage antidumpingundersoegelser og paa grundlag deraf at beslutte enten at afslutte sagen eller at forfoelge den ved at vedtage midlertidige foranstaltninger og fremsaette forslag til Raadet om vedtagelse af endelige foranstaltninger. Det tilkommer Raadet at traeffe endelig afgoerelse, idet Raadet enten kan undlade at traeffe afgoerelse, hvis det ikke er enigt med Kommissionen, eller traeffe en afgoerelse paa grundlag af Kommissionens forslag. Kommissionens rolle er saaledes et led i Raadets beslutningsproces, og Kommissionens beslutning om at indlede en antidumpingprocedure medfoerer ikke automatisk, at der paalaegges antidumpingtold, og tvinger ikke de beroerte virksomheder til hverken at samarbejde under undersoegelsen eller aendre deres markedsfoering, men er en rent forberedende foranstaltning, som ikke umiddelbart og uigenkaldeligt kan paavirke virksomhedernes retsstilling.

Parter

I sag T-134/95,

Dysan Magnetics Ltd, Reading (Det Forenede Kongerige),

og

Review Magnetics (Macao) Ltd, Macao, ved Barristers Mark Clough og Mark Brealey, Bar of England and Wales, for Solicitors Rosenblatt, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Aloyse May, 31, Grand-rue,

sagsoegere,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Nicholas Khan, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en paastand om annullation af en meddelelse om indledning af en antidumpingprocedure vedroerende indfoerslen af visse magnetplader (3,5' ' disketter) med oprindelse i Canada, Indonesien, Macao og Thailand (EFT 1995 C 84, s. 4),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Tredje Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, C.P. Briët, og dommerne B. Vesterdorf, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,

justitssekretaer: H. Jung,

afsagt foelgende

Kendelse

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 I 1994 og 1995 indfoerte Dysan Magnetics 3,5' ' magnetplader, som virksomheden havde koebt af Review Magnetics (Macao), til Faellesskabet.

2 Den 30. september 1994 indgav Committee of the European Diskette Manufacturers en klage til Kommissionen, hvori det blev gjort gaeldende, at visse magnetplader blev indfoert til dumpingpriser, hvorved den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet blev paafoert vaesentlig skade.

3 Efter klagens indgivelse indledte Kommissionen en undersoegelse i henhold til artikel 5 i Raadets forordning (EF) nr. 3283/94 af 22. december 1994 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske Faellesskab (herefter "forordning nr. 3283/94", EFT L 349, s. 1). Meddelelsen om indledning af en antidumpingprocedure vedroerende indfoerslen af visse magnetplader (3,5' ' disketter) med oprindelse i Canada, Indonesien, Macao og Thailand blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den 6. april 1995 (EFT C 84, s. 4).

Parternes paastande og retsforhandlinger

4 Sagsoegerne har herefter ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 22. juni 1995 anlagt naervaerende sag, hvori de har nedlagt foelgende paastande:

° Kommissionens beslutning af 6. april 1995 om at indlede en antidumpingprocedure vedroerende indfoerslen af visse magnetplader (3,5' ' disketter) med oprindelse i Canada, Indonesien, Macao og Thailand annulleres.

° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

5 Ved dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 7. september 1995 har Kommissionen fremfoert en formalitetsindsigelse og nedlagt foelgende paastande:

° Sagen afvises.

° Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

6 I deres indlaeg vedroerende formalitetsindsigelsen, der blev indleveret den 25. oktober 1995, har sagsoegerne nedlagt paastand om, at Kommissionens formalitetsindsigelse ikke tages til foelge.

Retlige bemaerkninger

7 I henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 3, forhandles der mundtligt om formalitetsindsigelsen, medmindre Retten bestemmer andet. Retten (Tredje Udvidede Afdeling) finder, at sagen er tilstraekkeligt oplyst, og at der ikke er anledning til at indlede mundtlig forhandling.

Formaliteten

Parternes argumenter

8 Kommissionen har i sin formalitetsindsigelse anfoert, at indledning af en antidumpingprocedure ikke er en retsakt, der kan anfaegtes under et annullationssoegsmaal. Under henvisning til Domstolens dom af 11. november 1981 (sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, praemis 9) og Rettens dom af 18. december 1992 (forenede sager T-10/92, T-11/92, T-12/92 og T-15/92, Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2667, praemis 42) har Kommissionen gjort gaeldende, at indledning af en antidumpingprocedure er en forberedende foranstaltning, som ikke uigenkaldeligt aendrer sagsoegernes retsstilling.

9 Kommissionen er endvidere af den opfattelse, at den omstaendighed, at der ved indledning af en procedure udsendes spoergeskemaer med svarfrist, hvori det anfoeres, at der kan traeffes afgoerelse paa grundlag af de foreliggende oplysninger, viser, at det kun drejer sig om det foerste stadium af en procedure, der kan resultere i, at der indfoeres en antidumpingtold (jf. navnlig Domstolens dom af 14.3.1990, forenede sager C-133/87 og C-150/87, Nashua Corporation m.fl. mod Kommissionen og Raadet, Sml. I, s. 719, praemis 9). Den forberedende karakter af indledningen af en saadan procedure illustreres endvidere af, at kun Raadet har kompetence til at indfoere den endelige told (jf. generaladvokat Mischo' s forslag til afgoerelse i ovennaevnte sag Nashua Corporation m.fl. mod Kommissionen og Raadet, Sml. I, s. 742).

10 Kommissionen har endvidere anfoert, at en beslutning i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter "forordning nr. 17"), om at paalaegge en virksomhed at underkaste sig en kontrolundersoegelse, er en retsakt, der kan anfaegtes under et soegsmaal, idet den paalaegger den paagaeldende virksomhed en forpligtelse til at samarbejde, og der kan paalaegges den paagaeldende virksomhed en tvangsboede i medfoer af forordningens artikel 16, hvis den ikke overholder denne forpligtelse. Kommissionen har tilfoejet, at forordning nr. 3283/94 i modsaetning til forordning nr. 17 ikke tillaegger Kommissionen nogen undersoegelsesbefoejelser. I forbindelse med en antidumpingundersoegelse kan der saaledes kun indhentes oplysninger fra virksomheder, der er etableret inden for Faellesskabet eller i et tredjeland, hvis virksomhederne indvilliger i at afgive dem.

11 Kommissionen har henvist til ovennaevnte dom i Cimenteries CBR-sagen (praemis 47) og gjort gaeldende, at hverken en afgoerelse om at behandle en given eksportoer som usamarbejdsvillig eller de talrige andre afgoerelser, som skal traeffes vedroerende undersoegelsesmetoden, kan faa retsvirkninger, medmindre der paalaegges antidumpingtold, og i saa fald ikke inden paalaeggelsen af denne told. De beroerte parter forpligtes ° ligesom adressaterne for en meddelelse om klagepunkter ° endvidere ikke til at aendre deres markedsfoering, efter at der er indledt en procedure (ovennaevnte dom i sagen IBM mod Kommissionen, praemis 19). En aendring af markedsfoeringen, efter at proceduren er indledt, vil end ikke have nogen betydning for resultatet heraf, idet beslutningen om at paalaegge antidumpingtold afhaenger af undersoegelsens resultat og af, at det kan fastslaas, at der er lidt et tab som foelge af markedsfoeringen forud for indledningen af proceduren.

12 Kommissionen har dernaest gjort gaeldende, at saafremt indledningen af en antidumpingprocedure kan siges at udgoere en beslutning, der kan anfaegtes, beroerer den ikke sagsoegerne umiddelbart og individuelt. Hertil anfoerer Kommissionen, at det i meddelelsen om indledning af proceduren er oplyst, hvilket produkt og hvilke lande sagen vedroerer, men at der ikke naevnes en bestemt eksportoer- eller importoervirksomhed. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at, da proceduren blev indledt, kunne antallet og identiteten af de beroerte personer ikke fastslaas og efterproeves, og ingen kunne derfor vaere umiddelbart og individuelt beroert af den anfaegtede retsakt (Domstolens dom af 1.7.1965, forenede sager 106/63 og 107/63, Toepfer og Getreide-Import mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 67, org. ref.: Rec. s. 525, paa s. 533).

13 Sagsoegerne goer gaeldende, at beslutningen om at indlede en antidumpingprocedure er en retsakt, der kan anfaegtes, og henviser herved til Domstolens praksis med hensyn til antagelse til realitetsbehandling af sager anlagt til proevelse af Kommissionens beslutninger om at indlede den i EF-traktatens artikel 93, stk. 2, omhandlede procedure paa statsstoetteomraadet (Domstolens domme af 30.6.1992, sag C-312/90, Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4117, praemis 21, 22 og 23, og sag C-47/91, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4145, praemis 27, 28 og 29). Efter sagsoegernes opfattelse udgoer indledningen af proceduren en endelig stillingtagen fra Kommissionens side (ovennaevnte dom i sagen IBM mod Kommissionen, praemis 11 og 12, i sagen Spanien mod Kommissionen, praemis 21, 22 og 23, og i sagen Italien mod Kommissionen, praemis 27, 28 og 29), der har retligt bindende virkninger, som kan beroere deres interesser (Domstolens dom af 31.3.1971, sag 22/70, Kommissionen mod Raadet, Sml. 1971, s. 41, org. ref.: Rec. s. 263, praemis 42, og ovennaevnte dom i IBM-sagen, praemis 9) gennem en vaesentlig aendring af deres retsstilling.

14 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at beslutningen om at indlede antidumpingproceduren udgoer retsgrundlaget for undersoegelsen. Ivaerksaettelsen af undersoegelsen har vaesentligt aendret deres retsstilling, idet de efterfoelgende har faaet tilsendt spoergeskemaer (artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 3283/94), som de har skullet besvare inden for en frist paa 40 dage. Der kan endvidere aflaegges kontrolbesoeg hos dem (artikel 16 i forordning nr. 3283/94), og hvis de naegter at samarbejde, kan Kommissionen paalaegge dem en hoejere antidumpingtold (artikel 18 i forordning nr. 3283/94).

15 Sagsoegerne har anfoert, at en beslutning om at indlede en antidumpingprocedure kan sammenlignes med en beslutning om kontrolundersoegelse, som Kommissionen traeffer i medfoer af artikel 14 i forordning nr. 17, og som er en retsakt, der kan anfaegtes (jf. Domstolens dom af 21.9.1989, forenede sager 46/87 og 227/88, Hoechst mod Kommissionen, Sml. s. 2859). Det er efter sagsoegernes opfattelse netop, fordi en saadan beslutning udloeser en undersoegelse og goer det muligt for Kommissionen at foretage kontrolundersoegelser og paalaegge sanktioner, at det i artikel 5 i forordning nr. 3283/94 bestemmes, at der skal foreligge tilstraekkeligt bevismateriale til at begrunde indledningen af en undersoegelse.

16 Sagsoegerne har dernaest fremfoert tre argumenter for, at indledningen af en antidumpingprocedure udgoer en endelig foranstaltning. De har for det foerste anfoert, at der paahviler Kommissionen en handlepligt, naar der er indgivet klage, idet den er forpligtet til at afvise klagen, naar der ikke foreligger tilstraekkelige beviser for enten dumping eller skade (artikel 5, stk. 7, i forordning nr. 3283/94), eller indlede en antidumpingprocedure, hvis der foreligger tilstraekkelige beviser (artikel 5, stk. 9, i forordning nr. 3283/94). For det andet har de anfoert, at beslutningen om at indlede proceduren udgoer det retsgrundlag, som goer det muligt for Kommissionens at udoeve de undersoegelses- og sanktionsbefoejelser, den har faaet tillagt ved forordning nr. 3283/94, og for det tredje, at betingelserne i artikel 5 har til formaal at beskytte eksportoererne mod grundloese klager. Sagsoegerne har henvist til Domstolens dom af 7. december 1993 (sag C-216/91, Rima Eletrometalurgia mod Raadet, Sml. I, s. 6303, praemis 16), hvor Domstolen udtalte, at "det ... altid [er] en betingelse for at indlede ... en antidumpingprocedure, at der foreligger tilstraekkelige beviser for dumping og derved forvoldt skade", og har gjort gaeldende, at muligheden for ved Retten at anfaegte den forordning, hvorved der fastsaettes en endelig antidumpingtold, ikke giver tilstraekkelig beskyttelse mod en tilsidesaettelse af artikel 5 i forordning nr. 3283/94.

17 Sagsoegerne er af den opfattelse, at de er adressater for den anfaegtede retsakt. De goer gaeldende, at de under alle omstaendigheder er umiddelbart og individuelt beroert af retsakten. Til stoette herfor har de anfoert, at Review Magnetics (Macao) er eksportoer af den vare, som haevdes at vaere genstand for dumping, at Dysan Magnetics er en importoer med forbindelse til Review Magnetics (Macao), og at Kommissionen har anvendt Dysan Magnetics' oplysninger som grundlag for beregningen af eksportprisen (Domstolens dom af 21.2.1984, forenede sager 239/82 og 275/82, Allied Corporation m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1005, praemis 10-15, af 11.7.1990, forenede sager C-305/86 og C-160/87, Neotype Techmashexport mod Kommissionen og Raadet, Sml. I, s. 2945, praemis 20 og 21, og Domstolens kendelse af 8.7.1987, sag 279/86, Sermes mod Kommissionen, Sml. s. 3109, praemis 14-17).

18 Sagsoegerne har endelig anfoert, at artikel 5 i forordning nr. 3283/94 yder dem en beskyttelse, som for at kunne virke effektivt maa sikre, at der aldrig indledes "ugrundede undersoegelser". Ifoelge sagsoegerne viser denne beskyttelse forskellen mellem en beslutning om at indlede en undersoegelse i en antidumpingprocedure og en meddelelse om klagepunkter i en konkurrencesag. Sagsoegerne har anfoert, at den klage, der er grundlaget for den anfaegtede beslutning, blot er en fotokopi af en tidligere klage, og de goer gaeldende, at deres rettigheder i medfoer af artikel 5 vil blive uigenkaldeligt kraenket, hvis de skal udsaettes for en saadan ugrundet undersoegelse.

Rettens bemaerkninger

19 Under sagen, der er anlagt i medfoer af EF-traktatens artikel 173, stk. 4, er der nedlagt paastand om annullation af Kommissionens "beslutning" om at indlede en antidumpingprocedure vedroerende import af visse magnetplader med oprindelse i Canada, Indonesien, Macao og Thailand.

20 Med hensyn til afgoerelsen af, om den foreliggende sag kan antages til realitetsbehandling, bemaerkes det, at der foreligger retsakter eller beslutninger, der kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173, naar disse retsakter eller beslutninger har retligt bindende virkninger, som kan beroere sagsoegernes interesser gennem en vaesentlig aendring af deres retsstilling. Hertil bemaerkes, at naar sagen vedroerer retsakter eller beslutninger, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, kan de principielt kun anfaegtes, hvis det drejer sig om foranstaltninger, som definitivt fastlaegger institutionens standpunkt som afslutning paa denne procedure, modsat mellemliggende foranstaltninger, der har til formaal at forberede den endelige beslutning (jf. ovennaevnte dom i sagen IBM mod Kommissionen, praemis 8 ff., Rettens dom af 10.7.1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, praemis 42, ovennaevnte dom i sagen Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, praemis 28, og dom af 27.6.1995, sag T-186/94, Guérin Automobiles mod Kommissionen, Sml. II, s. 1753, praemis 39).

21 Retten skal derfor i den foreliggende sag undersoege, om den anfaegtede retsakt i sig selv kan faa retsvirkninger, som kan beroere sagsoegernes interesser, eller om den tvaertimod kun er en forberedende foranstaltning, mod hvis ulovlighed et soegsmaal til proevelse af den endelige beslutning sikrer de beroerte parter tilstraekkelig beskyttelse (Domstolens dom af 24.6.1986, sag 53/85, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. s. 1965, praemis 19, og ovennaevnte dom i sagen Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, praemis 31). Det er imidlertid kun foranstaltninger, som umiddelbart og uigenkaldeligt paavirker de paagaeldende virksomheders retsstilling, der kan begrunde, at et annullationssoegsmaal antages til realitetsbehandling, allerede foer den administrative procedure er afsluttet (ovennaevnte dom i sagen Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, praemis 42).

22 Det fremgaar af bestemmelserne i forordning nr. 3283/94, at det paahviler Kommissionen at foretage antidumpingundersoegelser og paa grundlag deraf at beslutte enten at afslutte sagen eller at forfoelge den ved at vedtage midlertidige foranstaltninger og fremsaette forslag til Raadet om vedtagelse af endelige foranstaltninger. Det tilkommer imidlertid Raadet at traeffe endelig afgoerelse, idet Raadet enten kan undlade at traeffe afgoerelse, hvis det ikke er enigt med Kommissionen, eller traeffe en afgoerelse paa grundlag af Kommissionens forslag.

23 Det foelger af ovenstaaende, at da Kommissionens rolle er et led i Raadets beslutningsproces (Domstolens kendelse af 8.5.1985, sag 256/84, Koyo Seiko mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 1351, praemis 3, af 15.10.1986, sag 299/85, Tokyo Juki Industrial mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 2965, af 11.11.1987, sag 150/87, Nashua Corporation m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 4421, praemis 6, og Domstolens dom af 14.3.1990, sag C-156/87, Gestetner Holdings mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 781, praemis 7), er Kommissionens "beslutning" om at indlede en antidumpingprocedure en rent forberedende foranstaltning, som ikke umiddelbart og uigenkaldeligt kan paavirke sagsoegernes retsstilling.

24 Retspraksis vedroerende dels Kommissionens beslutninger om kontrolundersoegelser i medfoer af artikel 14 i forordning nr. 17, dels beslutningerne om at indlede den i traktatens artikel 93, stk. 2, omhandlede procedure paa statsstoetteomraadet kan ikke anfaegte dette resultat.

25 Med hensyn til beslutningerne om kontrolundersoegelser skal det for det foerste bemaerkes, at ud over, at det i artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 udtrykkeligt bestemmes, at der kan anlaegges sag til proevelse af disse beslutninger, adskiller forordning nr. 3283/94 sig fra forordning nr. 17 derved, at den ikke tillaegger Kommissionen befoejelser til at tvinge de paagaeldende virksomheder til at underkaste sig kontrolundersoegelser. Det bemaerkes endvidere, at det fremgaar af Domstolens praksis, at Kommissionens "beslutning" om at indlede en procedure med henblik paa at fastslaa, om der er sket en overtraedelse af traktatens artikel 85 og/eller artikel 86, til forskel fra en beslutning om at foretage kontrolundersoegelser i medfoer af artikel 14 i forordning nr. 17, ikke er en retsakt, der kan anfaegtes under et soegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173 (jf. ovennaevnte dom i sagen IBM mod Kommissionen, praemis 21).

26 Med hensyn til beslutningerne om at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, bemaerkes dernaest, at Domstolen har udtalt, at beslutningen om at indlede denne procedure indebaerer et valg med hensyn til kvalificeringen af stoetten og de dermed forbundne procedureregler og saaledes har endelige retsvirkninger, der bl.a. bestaar i, at udbetalingen af den paataenkte stoette skal suspenderes (Domstolens ovennaevnte domme i sagen Spanien mod Kommissionen, praemis 24, og i sagen Italien mod Kommissionen, praemis 30). Domstolen har saaledes udtalt, at hverken en senere beslutning fra Kommissionen, som fastslaar stoettens forenelighed med traktaten, eller muligheden af at anlaegge sag vedroerende en beslutning fra Kommissionen, som fastslaar dens uforenelighed med traktaten, vil kunne ophaeve de uoprettelige konsekvenser af en forsinket stoetteudbetaling (Domstolens ovennaevnte domme i sagen Spanien mod Kommissionen, praemis 22 og 23, og i sagen Italien mod Kommissionen, praemis 28 og 29, samt Rettens ovennaevnte dom i sagen Cimenteries CBR m.fl. mod Kommissionen, praemis 46).

27 Til forskel fra de ovennaevnte situationer kan indledningen af en antidumpingprocedure ikke umiddelbart og uigenkaldeligt paavirke de beroerte virksomheders retsstilling. Som naevnt ovenfor medfoerer indledningen af en procedure ikke automatisk, at der paalaegges antidumpingtold. Proceduren kan derimod afsluttes, uden at der traeffes foranstaltninger (jf. artikel 9 i forordning nr. 3283/94). De virksomheder, der er beroert af en antidumpingundersoegelse, er endvidere paa ingen maade tvunget til at aendre deres markedsfoering, fordi proceduren er indledt, og i modsaetning til proceduren med henblik paa i medfoer af forordning nr. 17 at fastslaa, om der er sket en overtraedelse af traktatens artikel 85 og/eller 86, kan de ikke tvinges til at samarbejde under undersoegelsen.

28 Ivaerksaettelsen af en antidumpingprocedure kan derfor paa grund af sin beskaffenhed og virkninger ikke anses for en beslutning i traktatens artikel 173' s forstand, der kan anfaegtes under et annullationssoegsmaal.

29 Det foelger af det ovenstaaende, at sagen skal afvises, og at det herefter er ufornoedent at tage stilling til, om sagsoegerne er umiddelbart og individuelt beroert af den anfaegtede retsakt.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

30 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegerne har tabt sagen og boer derfor doemmes til at betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Tredje Udvidede Afdeling)

1) Sagen afvises.

2) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 14. marts 1996.