Forslag til afgørelse fra generaladvokat Elmer fremsat den 9. marts 1995. - STRAFFESAG MOD MICHELE VOISINE. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL DE POLICE DE BORDEAUX - FRANKRIG. - BETEGNELSE AF VIN - BEGREBET 'ETIKETTERING' - DEKORATION, DER ER UDEN RELATION TIL DEN SOLGTE VIN. - SAG C-46/94.



Samling af Afgørelser 1995 side I-01859



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

1. I denne sag er Domstolen blevet bedt om at tage stilling til et fortolkningsproblem vedroerende de faellesskabsretlige regler om etikettering af vin og champagne.

Sagens faktiske omstaendigheder

2. Spoergsmaalet er opstaaet under en straffesag, hvori Michèle Voisine er tiltalt for at have overtraadt artikel 11 i lov af 1. august 1905 om svig i forbindelse med forfalskning af varer eller tjenesteydelser ved som direktoer for "Bouteilles en fête" SARL svigagtigt at have vildledt forbrugerne ved i strid med faellesskabsreglerne at have solgt 1 425 flasker bordeauxvin og 60 flasker champagne i byerne Vendôme, Romorantin, Blois og Azay-le-Rideau paa flasker, hvorpaa der var gengivet fotografier af de byer, hvor salget fandt sted, samt en kort tekst vedroerende den enkelte bys historie.

Det fremgaar af sagen, at baggrunden for tiltalerejsningen bl.a. er, at Loir et Chers kontrolmyndighed for konkurrence, forbrug og bekaempelse af svig har fundet, at angivelserne har kunnet vildlede koeberne med hensyn til vinens oprindelse eller druesorten, idet de angivne bynavne kunne opfattes som oprindelsesbetegnelser og for saa vidt angaar bynavnet "Romorantin" kunne forveksles med druesorten Romorantin .

Tiltalte har under straffesagen for Tribunal de police de Bordeaux gjort gaeldende, at de faellesskabsretlige regler alene indeholder regler for vinens etikettering. De bybilleder mv., som ved serigrafi og stoebning i glasset er paafoert flaskerne til de af hende markedsfoerte "Bouteilles en fête", udgoer ikke en del af etiketten, men derimod en del af flaskens dekoration.

Forelaeggelseskendelsen

3. Tribunal de police har fundet det tvivlsomt, om begrebet "etiket" i de nedenfor anfoerte faellesskabsretlige regler skal forstaas saaledes, at det kun omfatter de angivelser, der karakteriserer produktet, eller om det omfatter alle angivelser paa flasken, og har anmodet Domstolen om at besvare foelgende spoergsmaal:

"Indeholder definitionen af etikettering i artikel 38 i forordning (EOEF) nr. 2392/89 et forbud mod enhver paafoering paa flasken af dekoration eller reklame, som er uden relation til selve vinen?"

Faellesskabsretten

4. Raadets forordning (EOEF) nr. 2392/89 af 24. juli 1989 om fastsaettelse af almindelige regler for betegnelse og praesentation af vin og druemost (1) er udstedt under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 af 16. marts 1987 om den faelles markedsordning for vin (2).

Det angives i femte betragtning til forordningen, at det for at undgaa alt for afvigende fortolkninger "er fundet hensigtsmaessigt at fastlaegge ret fuldstaendige betegnelsesregler; for at sikre reglernes effektivitet boer det endvidere som princip fastlaegges, at de angivelser, der er fastsat i reglerne eller i gennemfoerelsesbestemmelserne til dem, er de eneste tilladte til betegnelse af vin og druemost".

Der skelnes i forordningen mellem obligatoriske angivelser, der er noedvendige til identifikation af produktet, og valgfrie angivelser, der snarere har til formaal at praecisere dettes vaesentlige karakteristiske traek eller at kvalitetsbestemme det.

I kapitel I, afdeling B, vedroerende "Betegnelse for kvalitetsvine, fremstillet i bestemte dyrkningsomraader" (i forordningen og i det foelgende forkortet: kvbd) omhandler afdeling B I "Etikettering".

Artikel 11, stk. 1, angiver de obligatoriske oplysninger, som etiketbetegnelsen skal omfatte, herunder navnet paa det bestemte dyrkningsomraade, hvorfra vinen hidroerer [litra a)], og for saa vidt angaar beholdere med et nominelt rumfang paa hoejst 60 liter navn eller firmanavn paa tapperen samt paa den kommune eller del heraf og den medlemsstat, hvor virksomhedens hovedsaede er beliggende [litra d), 1. led].

Artikel 11, stk. 2, fastsaetter regler om, at der i etiketbetegnelsen kan tilfoejes angivelse af naermere opregnede oplysninger, herunder "et maerke i henhold til betingelserne i artikel 40" [litra c)].

Efter forordningens artikel 12, stk. 1, kan ° med naermere angivne undtagelser, der ikke er relevante for besvarelsen af det forelagte spoergsmaal ° alene de i artikel 11 naevnte angivelser anvendes som etiketbetegnelse for en kvbd.

I artikel 38, stk. 1, defineres begrebet "etikettering" som "samtlige betegnelser og andre benaevnelser, symboler, illustrationer eller maerker, der kendetegner produktet, og som optraeder paa samme beholder, paa dens lukkeanordning eller paa beholderens vedhaeng".

Artiklen fortsaetter:

"Etiketteringen omfatter ikke angivelser, symboler og andre maerker, som

° er fastsat i medlemsstaternes afgiftsbestemmelser

° henviser til fabrikanten eller til beholderens rumfang, og som er direkte anfoert paa beholderen paa en saadan maade, at de ikke kan slettes

° anvendes med henblik paa kontrol af aftapningen, og som anfoeres i bestemmelser, der skal fastsaettes

° anvendes med henblik paa identifikation af produktet ved hjaelp af en talkode og/eller et symbol, der kan aflaeses af en maskine

° angiver prisen paa det paagaeldende produkt

° er fastsat ved medlemsstaternes bestemmelser vedroerende maengde- eller kvalitetskontrol med de produkter, der forelaegges til regelmaessig og officiel undersoegelse."

I forordningens afsnit III, almindelige bestemmelser, anfoeres det i artikel 40, stk. 1, at betegnelsen for og praesentationen af de naevnte produkter ikke maa kunne give anledning til forveksling eller vildlede de personer, til hvem de er rettet, navnlig for saa vidt angaar angivelserne i henhold til bl.a. artikel 11 og produkternes egenskaber, navnlig art, oprindelse eller herkomst.

Artikel 40, stk. 2, omhandler "maerker" og fastsaetter:

"2. Naar betegnelse, praesentation og reklame vedroerende de i denne forordning naevnte produkter suppleres med maerker, maa disse maerker ikke indeholde ord, dele af ord, symboler eller illustrationer,

a) der er af en saadan art, at de kan give anledning til forveksling eller vildlede de personer, til hvem de er rettet, jf. stk. 1, eller

b) der

° af de personer, som de tager sigte paa, kan forveksles med hele eller dele af betegnelsen for en bordvin, en kvbd ...

° er identiske med betegnelsen for et saadant produkt, uden at en saadan betegnelse eller praesentation er tilladt for de produkter, der er anvendt til fremstilling af de endelige produkter, der er naevnt ovenfor.

Desuden maa der ikke paa etiketten for en bordvin, en kvbd eller en indfoert vin anvendes maerker, hvori der forekommer ord, dele af ord, symboler eller illustrationer, som

...

b) ... indeholder forkerte angivelser, saerlig med hensyn til geografisk oprindelse, vinstoksort, hoestaar eller benaevnelse vedroerende en hoejere kvalitet

..."

5. Med hensyn til mousserende vine indeholder artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3309/85 af 18. november 1985 om fastsaettelse af almindelige regler for betegnelse og praesentation af mousserende vine og mousserende vine tilsat kulsyre (3) regler, der svarer til reglerne i artikel 40 i forordning nr. 2392/89.

6. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3201/90 af 16. oktober 1990 om gennemfoerelsesbestemmelser for betegnelse og praesentation af vin og druemost (4) indeholder i artikel 1, stk. 1, henholdsvis stk. 2, naermere regler for, hvor de obligatoriske, henholdsvis de fakultative etiketangivelser skal anfoeres. Disse kan anfoeres paa samme etiket eller i visse tilfaelde paa flere etiketter eller trykkes direkte paa beholderen.

Proceduren for Domstolen

7. Michèle Voisine har anfoert, at de solgte flasker opfylder etiketteringskravet i artikel 11, stk. 1, i forordning nr. 2392/89. Ved etikettering skal efter artikel 38 i samme forordning forstaas "samtlige betegnelser og andre benaevnelser, symboler, illustrationer eller maerker, der kendetegner produktet ...". Dekorationen paa flasken har derimod ingen forbindelse med selve vinen, men kan f.eks. bestaa i familiefotos, et firma-logo, et klubskjold eller et billede af en lokalitet. En gennemsnitsforbruger vil derfor ikke kunne vildledes heraf eller tro, at vinen er af romorantindruen, blot fordi flasken afbilder Stade Olympique de Romorantin.

8. Institut national des appellations d' origine, der under hovedsagen har paastaaet Michèle Voisine tilpligtet at betale erstatning, har henvist til, at definitionen af begrebet etikettering i artikel 38 i forordning nr. 2392/89 er generel, saaledes at etiketteringen omfatter alle flaskens angivelser, der i enhver henseende skal vaere i overensstemmelse med forordningernes krav. Efter artikel 40 i forordning nr. 2392/89 og artikel 13 i forordning nr. 3309/85 maa anvendelsen af "maerker" som de i sagen omhandlede derfor ikke vaere vildledende. I den henseende har de nationale domstole en vis skoensbefoejelse.

9. Den franske regering har fremhaevet, at der ikke kan skelnes mellem etiketteringen og flaskens oevrige fremtraeden. Udtrykket etikettering i de faellesskabsretlige regler paa omraadet henviser, som det ogsaa fremgaar af Kommissionens forordning nr. 3201/90, ikke kun til etiketten i gammeldags forstand, men ogsaa til andre former for praegning af flasker, f.eks. praegning, der foretages ved serigrafi eller stoebning i glasset. Den detaljerede opregning af elementerne i begrebet etikettering i artiklerne 11 og 12 i forordning nr. 2392/89 er udtoemmende, men forhindrer paa den anden side ikke, at en flaske forsynes med en dekoration eller anden angivelse uden forbindelse med selve vinen, saafremt kravene til maerker i forordningens artikel 40 er opfyldt. Heraf foelger, at et maerke ikke maa kunne vildlede forbrugeren, hvilket i hvert fald vil kunne vaere tilfaeldet, hvis den geografiske angivelse i dekorationen er forskellig fra det omraade, hvorfra vinen stammer.

10. Kommissionen har fremhaevet, at det af saavel femte betragtning som af artikel 12 i forordning nr. 2392/89 fremgaar, at opregningen i artikel 11 af de elementer, der skal eller kan indgaa i etiketbetegnelsen, er udtoemmende. Den roede traad gennem hele faellesskabsreguleringen paa omraadet er forbrugerens interesse i saavel information som beskyttelse mod vildledning, og de krav, der stilles til etiketteringen, omfatter derfor enhver angivelse paa flasken. Forordningens artikel 40 er en slags filter for disse angivelser med henblik paa at modvirke vildledning og forveksling.

Den foreliggende sag er efter Kommissionens opfattelse velegnet til at vise, hvorfor det er noedvendigt at beskytte forbrugerne mod vildledning. Der er rejst tiltale for markedsfoering bl.a. af flasker med bordeauxvin, som var maerket med bynavnet Romorantin. Denne by befinder sig i Loir et Cher, men derimod ikke i Bordeaux-omraadet. Romorantin er ligeledes navnet paa en druesort, der anvendes til fremstilling af vin i Loire, men denne druesort maa ikke anvendes ved fremstilling af bordeauxvine.

Stillingtagen

11. Forordning nr. 2392/89 er en kodificering af flere aendringer til Raadets forordning (EOEF) nr. 355/79 af 5. februar 1979. Domstolen har i tidligere afgoerelser vedroerende de tilsvarende bestemmelser i forordning nr. 355/79 udtalt:

"De paagaeldende bestemmelser har samme formaal, nemlig i handelen med vin at fjerne enhver form for praksis, der kan skabe forveksling, og det er uden betydning, om en saadan praksis i bevidstheden hos de handlende eller forbrugerne skaber forveksling med eksisterende produkter eller en forestilling om reelt ikke-eksisterende oprindelse eller kendetegn" (5).

I sag 16/83, Prantl (6), udtalte Domstolen (praemis 29):

"Faellesskabsbestemmelserne vedroerende etikettering af vine ... udgoer et saerdeles detaljeret regelsaet, der kan hindre de befrygtede forvekslinger."

Som anfoert af generaladvokat Mischo i forslag til afgoerelse i sag 234/85, Keller (7), er det "klart, at jo mere begraensede og ensartede de angivelser er, der maa paafoeres etiketterne, desto mindre er risikoen for at forvirre forbrugerne, og desto lettere vil kontrollen blive ...".

12. De citerede faellesskabsretlige bestemmelser giver efter min opfattelse ikke grundlag for at skelne mellem en flaskes etikettering paa den ene side og dekoration paa den anden side. Meningen har klart vaeret at modvirke muligheden for forveksling og vildledning ved at give en udtoemmende opregning af, hvilke angivelser der maa forekomme paa vinflasker mv., alene med undtagelse af de i artikel 38, stk. 1, udtrykkeligt opregnede undtagelser. Jeg henviser i den forbindelse til den meget brede ordlyd af denne bestemmelse: ... samtlige betegnelser og andre benaevnelser, symboler, illustrationer eller maerker, der kendetegner produktet, og som optraeder paa samme beholder, paa dens lukkeanordning, eller paa beholderens vedhaeng .

Man kan naeppe indlaegge nogen saerlig begraensning i ordene der kendetegner produktet , idet enhver angivelse paa beholderen mv. kendetegner produktet og adskiller det fra andre produkter. Naar Michèle Voisine paafoerer sine "Bouteilles en fête" forskellige bynavne, billeder mv., er det jo netop for at kendetegne dette produkt paa en maade, der adskiller det fra andre produkter.

Om etiketteringen sker i form af paaklaebning af et stykke papir, af stoebning i glasset, af serigrafi eller paa anden maade, maa saaledes vaere ligegyldigt, hvilket ogsaa fremgaar af artikel 1 i Kommissionens gennemfoerelsesforordning nr. 3201/90.

Det er saaledes kun muligt at paafoere vinbeholdere dekoration, for saa vidt angivelserne heri er tilladt efter artiklerne 11 og 12 i forordning nr. 2392/89. Af interesse for besvarelsen af det forelagte spoergsmaal er navnlig den mulighed, som artikel 11, stk. 2, giver for at tilfoeje et maerke under de i artikel 40, stk. 2, fastsatte betingelser.

13. Reglerne om maerker i forordningens artikel 40, stk. 2, har til formaal at modvirke, at forbrugerne gennem angivelser i etiketteringen bliver vildledt om vinenes oprindelse og egenskaber eller i oevrigt bringes til at forveksle de geografiske oprindelsesbetegnelser. Kernen i de faellesskabsretlige bestemmelser er saaledes forbrugerens krav paa beskyttelse mod angivelser, som kan give anledning til forveksling, eller som i oevrigt kan vildlede de personer, til hvem de er rettet. Der er grund til at fremhaeve, at faren for forveksling og muligheden for vildledning ikke opstaar, fordi visse betegnelser ° i det konkrete tilfaelde f.eks. Romorantin ° rent faktisk er uden relation til selve vinen. Problemet er derimod, at forbrugeren kan ledes til at tro, at der bestaar en relation mellem angivelsen og produktet, uden at dette faktisk er tilfaeldet.

14. Jeg er enig i, at angivelsen Romorantin som af Kommissionen fremhaevet er et eksempel paa et tilfaelde, der er egnet til at forvirre forbrugeren og medfoere forvekslinger. Paa den anden side maa det vaere lige saa klart, at der ogsaa kan taenkes tilfaelde, hvor maerker ikke er vildledende, f.eks. hvor man i anledning af et soelvbryllup saelger flasker maerket med soelvbrudeparrets billede og navn og angivelse af de relevante datoer for brylluppet, henholdsvis soelvbrylluppet. Men det maa fremhaeves, at det er uhyre vanskeligt at udstikke generelle retningslinjer for, hvilke angivelser der kan vaere vildledende eller give anledning til forveksling, og hvilke ikke. Det maa til syvende og sidst afhaenge af en konkret vurdering af omstaendighederne i den enkelte sag. Hvis det naevnte soelvbrudepar f.eks. i offentligheden er kendte ejere af et bestemt vinslot, vil angivelsen ogsaa i soelvbryllupstilfaeldet kunne taenkes at vaere vildledende, saafremt vinen ikke hidroerer herfra.

15. Det er op til den nationale domstol i hvert enkelt tilfaelde at vurdere, om etiketteringen opfylder de naevnte krav.

Forslag til afgoerelse

16. Jeg skal paa denne baggrund foreslaa Domstolen at besvare det stillede spoergsmaal saaledes:

° Artikel 38, sammenholdt med artikel 11, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 2392/89, er ikke til hinder for, at en beholder af vin som et maerke paafoeres en dekoration, der er uden relation til selve vinen, dog forudsat at de betingelser, som er fastsat herfor i forordningens artikel 40, stk. 2, er opfyldt.

° Det tilkommer den nationale domstol i hvert enkelt tilfaelde at vurdere, om de heri fastsatte betingelser er opfyldt.

(*) Originalsprog: dansk.

(1) ° EFT L 232, s. 13.

(2) ° EFT L 84, s. 1.

(3) ° EFT L 320, s. 9.

(4) ° EFT L 309, s. 1.

(5) ° Dom af 25.2.1981, sag 56/80, Weigand, Sml. s. 583.

(6) ° Dom af 13.3.1984, Sml. s. 1299.

(7) ° Dom af 8.10.1986, Sml. s. 2897.