SUPPLERENDE FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA

GENERALADVOKAT SIR GORDON SLYNN

FREMSAT DEN 12. NOVEMBER 1981 ( 1 )

Høje Domstol,

Da denne sag første gang blev behandlet for Domstolen, var det bl.a. Europa-Parlamentets opfattelse, at sagen måtte afvises, fordi klagen efter tjenestemandsvedtægtens artikel 90 skulle være fremsat for sent. To synspunkter blev fremsat, hvoraf det første angik fristens begyndelsestidspunkt, mens det andet angik udløbet af den frist, der er fastsat for indgivelse af en klage.

Ifølge det sidste synspunkt burde klagen være kommet frem senest den 3. juni 1980. Parlamentet anførte, at klagen ikke blev modtaget før den 4. juni og derfor var én dag forsinket. Parlamentet grundede sin indvending på datostemplet på det pågældende dokument. Michel accepterede datoen som den, hvor klagen rent faktisk var kommet frem.

Min opfattelse, hvorefter sagen burde afvises af Domstolen, havde som forudsætning, at klagen kom frem for sent, idet der hverken var nogen udtrykkelig beføjelse og ej heller efter min opfattelse nogen stiltiende beføjelse til at forlænge fristen.

Efter retsmødet og efter at jeg har fremsat mit forslag til afgørelse er der blevet foretaget yderligere efterforskning, hvorved det har vist sig, at klagen rent faktisk kom frem til Parlamentet den 3. juni, skønt den rent faktisk først kom frem til de, der kunne træffe beslutning og behandle den, den 4. juni. Det anerkendes nu af Parlamentet, således som det blev hævdet af Michel, at klagen kom frem den 3. juni og følgelig i rette tid.

Efter sagens særlige omstændigheder forekommer det mig nu, at sagen, efter dens genoptagelse af Domstolen, bør antages til realitetsbehandling.

Ligeledes forekommer det mig at være lige så beklageligt, a) at forespørgslen på Parlamentets forsendelseskontor angående den nøjagtige dato, hvor klagen kom frem til Parlamentet, ikke blev foretaget inden retsmødet, b) og at Parlamentet indtog sit standpunkt med hensyn til denne dato uden at have vished for, at dokumentet rent faktisk ikke kom frem før den 4. juni. Det er i høj grad ønskeligt, at man ikke fremtidigt indtager et sådant standpunkt uden at have undersøgt den nøjagtige dato, hvor klagen rent faktisk kom frem.

Følgelig bør sagen efter min opfattelse nu antages til realitetsbehandling, hvorfor Domstolen nu må afgøre — dersom man lægger de kritiske bemærkninger i mit forslag til afgørelse til grund vedrørende visse omstændigheder ved udvælgelseskomiteens beslutningsgrundlag — hvorvidt det er den rigtige løsning, at afgørelsen annulleres, eller hvorvidt der skal tillægges skadeserstatning. Det er min opfattelse, at dersom der på grundlag af en annullation af beslutningen kan træffes ny afgørelse i Michel's sag, så vil dette være den rigtigste at de to løsninger. Dersom Domstolen imidlertid på den anden side finder, at det ikke er muligt at hjælpe Michel gennem en annullation af beslutningen, selv om den måtte anerkende kritikken af beslutningsgrundlaget, så forekommer det mig, at der herved er grundlag for, at der under én eller anden form tillægges erstatning.

Jeg anførte i mit første forslag til afgørelse, at Michel ikke nødvendigvis var berettiget til den erstatning, som han rent faktisk havde nedlagt påstand om, der i alt beløb sig til omkring 90000 BFR. Det er naturligvis vanskeligt at fastslå, hvad der er en passende erstatning i en sag som denne, men dersom Domstolen skulle finde, at annullation efter omstændighederne ikke er det effektive retsmiddel i Michel's tilfælde, vil jeg foreslå, at erstatningen passende kunne sættes til et beløb på 20000 BFR og ikke de 90000 BFR, der er nedlagt påstand. Under alle omstændigheder er det imidlertid min opfattelse, at sagen må antages til realitetsbehandling, således som den nu foreligger oplyst.

( 1 ) – Oversat fra engelsk.