Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Landbrug - faelles landbrugspolitik - finansiering gennem EUGFL - afslag paa at afholde ikke-forskriftsmaessige udgifter - finansiel korrektion anvendt i flere regnskabsaar - forhoejelse af korrektion for efterfoelgende regnskabsaar - tilsidesaettelse af principperne om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning - foreligger ikke - medlemsstat, der har aendret kontrolprocedurer efter det regnskabsaar, der er genstand for regnskabsafslutningen - nedsaettelse af finansiel korrektion - mulighed for Kommissionen

2 Landbrug - EUGFL - regnskabsafslutning - Kommissionens kontrolbefoejelse med hensyn til udgifternes lovmaessighed - rimelig tvivl opstaaet - bevisbyrde paahvilende medlemsstaten

3 Landbrug - faelles markedsordning - eksportrestitutioner - betingelser for ydelse - produktets indfoersel i bestemmelseslandet - artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 - betingelser for anvendelse - alvorlig tvivl om produktets faktiske destination - begrebet »destination«

(Kommissionens forordning nr. 3665/87, art. 5, stk. 1)

4 Landbrug - faelles landbrugspolitik - finansiering gennem EUGFL - medlemsstaternes forpligtelser - foranstaltninger truffet med henblik paa at sikre udgifternes lovmaessighed - raekkevidde

(EF-traktaten, art. 5; Raadets forordning nr. 729/70, art. 8, stk. 1)

5 Landbrug - faelles landbrugspolitik - finansiering gennem EUGFL - eksportrestitutioner udbetalt i en medlemsstat for angivne produkter, som ikke svarede til de udfoerte produkter - beloeb paahvilende fonden - betingelser

(Raadets forordning nr. 729/70, art. 2, stk. 1, og nr. 2913/92, art. 78, stk. 3)

6 Landbrug - EUGFL - regnskabsafslutning - tilbagesoegning af fejlagtigt udbetalte beloeb - vurdering af, om en i medlemsstaten igangvaerende tilbagesoegning vil baere frugt eller ej - saerlig meddelelse til Kommissionen om ikke-tilbagebetalte beloeb - meddelelse ikke undergivet frist - Kommissionens kompetence til at fastsaette en frist for fremsendelse af noedvendige oplysninger - graenser

(EF-traktaten, art. 169; Raadets forordning nr. 595/91, art. 5, stk. 2)

7 Landbrug - faelles markedsordning - eksportrestitutioner - fremlaeggelse af bevisdokumenter - overskridelse af den ved forordning fastsatte frist - indroemmelse af yderligere frister - nationale myndigheders skoen - graenser

(Kommissionens forordning nr. 3665/87, art. 47, stk. 4)

8 Landbrug - faelles landbrugspolitik - finansiering gennem EUGFL - principper - medlemsstaternes forpligtelse til at udvise omhu ved tilbagesoegning af fejlagtigt udbetalte beloeb - tilsidesaettelse - begrundet i varigheden af de procedurer, som de erhvervsdrivende har indledt for at undgaa tilbagebetaling - ikke tilladt - anvendelse af national ret paa tilbagesoegningsprocedurerne - graenser

(EF-traktaten, art. 5; Raadets forordning nr. 729/70, art. 8)

9 Landbrug - faelles markedsordning - eksportrestitutioner - differentierede restitutioner - betingelser for ydelse - varens indfoersel i bestemmelseslandet - bevisregler - fortoldningsattest - begraenset bevisvaerdi

Sammendrag

1 Kommissionen skal inden for rammerne af regnskabsafslutningen for EUGFL kontrollere de regnskaber, som en medlemsstat fremlaegger for et givent regnskabsaar. For denne procedure gaelder der den regel, at kun de udgifter, der er afholdt i overensstemmelse med faellesskabsbestemmelserne, kan afholdes gennem Faellesskabets budget.

Foelgelig er Kommissionen berettiget til at foretage en finansiel korrektion, naar de kontrolundersoegelser, som den paagaeldende medlemsstat foretog, ikke var i overensstemmelse med faellesskabsretten. Den er ligeledes berettiget til for et givent regnskabsaar at forhoeje satsen for den korrektion, der finder anvendelse over for denne stat, i lignende tilfaelde for tidligere regnskabsaar, naar de nationale myndigheder ikke inden for den fastsatte frist har meddelt Kommissionen de foranstaltninger, der er blevet truffet for at bringe disse undersoegelser i overensstemmelse med naevnte bestemmelser. Selv om Kommissionen har tolereret uregelmaessighederne af rimelighedshensyn, giver det ikke den paagaeldende medlemsstat ret til under henvisning til retssikkerhedsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning at kraeve, at det samme sker med hensyn til uregelmaessighederne i det foelgende regnskabsaar.

Desuden kan den omstaendighed, at en medlemsstat efter det regnskabsaar, der er genstand for regnskabsafslutningen, har truffet saadanne aendringsforanstaltninger, ikke goere Kommissionens mulighed for at nedsaette korrektionsbeloebet for dette regnskabsaar til en forpligtelse, selv naar den paagaeldende medlemsstat ikke rettidigt har fremsendt oplysninger om disse foranstaltninger til Kommissionen.

2 Det paahviler ikke Kommissionen, saafremt den afslaar at lade EUGFL afholde en raekke udgifter med den begrundelse, at udgifterne beror paa, at medlemsstaten har tilsidesat Faellesskabets retsforskrifter, udtoemmende at godtgoere, at oplysningerne fra medlemsstaterne er urigtige. Det er tilstraekkeligt, at den fremlaegger et bevis for, at den har en begrundet og rimelig tvivl med hensyn til de tal, der er meddelt af de nationale myndigheder. Denne lempelse af beviskravet til Kommissionen skyldes, at staten har bedre adgang til at indsamle og kontrollere de oplysninger, der er noedvendige for afslutningen af regnskaberne, og at staten foelgelig skal foere det mere detaljerede og fuldstaendige bevis for, at dens tal er rigtige, og efter omstaendighederne for, at Kommissionens beregninger er forkerte.

Det foelger heraf, at naar Kommissionen afslutter medlemsstaternes regnskaber, er den ikke forhindret i at fremsaette udtalelser, der gaar videre end de uregelmaessigheder, som er godtgjort for en national domstol, naar den naerer en begrundet og rimelig tvivl med hensyn til behoerigheden af de af EUGFL finansierede foranstaltninger.

3 Artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, hvorefter udbetalingen af eksportrestitutioner er betinget af, at produktet er indfoert i bestemmelseslandet, naar der er alvorlig tvivl om produktets faktiske destination, eller naar der er en risiko for, at produktet genindfoeres til Faellesskabet som foelge af forskellen mellem restitutionsbeloebet og den importafgift, som gaelder for et identisk produkt, har til formaal at undgaa misbrug af restitutioner. For et produkt, hvis pris og dermed restitutionsbeloebet afhaenger af dets anvendelses kvalitative kendetegn, vil misbrug ligeledes kunne forekomme, naar dets faktiske anvendelse, dvs. dets virkelige destination i ordets funktionelle betydning, ikke svarer til produktets konkrete anvendelse. Udtrykket »destination« i denne bestemmelse skal derfor ikke kun forstaas i geografisk betydning, men ogsaa i funktionel betydning.

4 Artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 729/70, der er udtryk for de forpligtelser, der paahviler medlemsstaterne i henhold til traktatens artikel 5, paalaegger saaledes disse en generel forpligtelse til at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at de af EUGFL finansierede foranstaltninger virkelig er blevet gennemfoert og paa behoerig maade, og for at forhindre og forfoelge uregelmaessigheder, ogsaa selv om der i henhold til den enkelte faellesskabsretsakt ikke udtrykkeligt skal traeffes bestemte kontrolforanstaltninger.

Ved vedtagelsen af kontrolforanstaltninger skal de nationale myndigheder gaa frem med samme omhu som ved deres gennemfoerelse af tilsvarende nationale bestemmelser med henblik paa at undgaa enhver begraensning af faellesskabsrettens effektivitet. Selv om de nationale myndigheder i denne henseende stadig frit kan vaelge de foranstaltninger, som de finder egnede til beskyttelse af Faellesskabets oekonomiske interesser, kan denne frihed paa ingen maade paavirke de kraevede kontrollers og undersoegelsers hurtighed, gode organisering og fuldstaendighed.

5 De nationale myndigheders udbetaling af en eksportrestitution kan ikke anses for at vaere foretaget i overensstemmelse med EF-reglerne, naar det produkt, der rent faktisk blev udfoert, ikke svarer til det angivne produkt som foelge af eksportoerens adfaerd. I det tilfaelde, hvor eksportoererne bevidst har erklaeret, at de udfoerte dyr var racerene avlsdyr, skoent de i virkeligheden var slagtedyr, for at opnaa en hoejere restitutionssats, er EUGFL's hensyntagen til de af de nationale myndigheder foretagne udbetalinger til den lavere sats, der gaelder for slagtekvaeg, kun mulig, hvis de urigtige toldangivelser efterfoelgende var blevet berigtiget ved fremlaeggelsen af de dokumenter, der er foreskrevet i EF-reglerne for udfoersel af produkter, der faktisk er blevet udfoert.

6 Naar der paa nationalt plan er ivaerksat foranstaltninger til inddrivelse af uretmaessigt udbetalte faellesskabsmidler, tilkommer det medlemsstaten i overensstemmelse med artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 595/91 i en saerlig meddelelse at give Kommissionen underretning om det ikke-tilbagebetalte beloeb, naar den skoenner, at der ikke vil kunne opnaas eller forventes fuldstaendig tilbagebetaling af det uretmaessigt tildelte beloeb, hvorefter Kommissionen traeffer afgoerelse om, hvem der skal baere de finansielle foelger heraf.

Selv om denne meddelelse ikke er undergivet en frist, maa udoevelsen af den kompetence, som medlemsstaterne har med hensyn til at vurdere, om den igangvaerende tilbagesoegning vil baere frugt eller ej, dog ikke foere til, at regnskabsafslutningen for et givet regnskabsaar forsinkes unoedvendigt. Den interesse, der er forbundet med en hurtig gennemgang af medlemsstaternes regnskaber, kraever, at Kommissionen kan fastsaette en frist for vedkommende medlemsstat til at fremsende de noedvendige oplysninger, herunder oplysninger om igangvaerende tilbagesoegningsprocedurer, uden at den er forpligtet til at anlaegge traktatbrudssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 169. Kommissionen skal herved respektere principperne for ordentlig forvaltning, saasom sikkerheden og forudsigeligheden i de oekonomiske forhold mellem Faellesskabet og medlemsstaterne.

7 Artikel 47, stk. 4, i forordning nr. 3665/87, der giver de nationale myndigheder mulighed for at give eksportoeren en forlaenget frist til at fremlaegge beviser for den eksporterede vares ankomst til bestemmelsesstedet, naar denne ikke har kunnet fremlaegge disse inden for den normale frist paa tolv maaneder, skoent han har gjort sig umage for at fremskaffe og fremsende disse inden for denne frist, giver saaledes de nationale myndigheder et skoen til baade at konstatere, om eksportoeren har gjort sig umage, og til at beslutte, at de vil goere brug af den mulighed, som de har faaet tildelt, for at forlaenge fristen. Ved udoevelsen af skoensbefoejelsen kan de nationale myndigheder dels ikke anse betingelsen om, at eksportoeren skal have gjort sig umage, for opfyldt, naar der er tvivl om, hvorledes denne har handlet, dels skal de med henblik paa vedtagelsen af en beslutning, ud over eksportoerens omhu, tage alle de forhold i betragtning, der kan godtgoere, at forlaengelsen af fristen er berettiget.

8 Medlemsstaterne skal respektere den i henhold til traktatens artikel 5 gaeldende generelle pligt til at udvise omhu, som praeciseret ved artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning nr. 729/70, for saa vidt angaar finansieringen af den faelles landbrugspolitik. Denne forpligtelse indebaerer, at medlemsstaterne skal traeffe foranstaltninger med henblik paa hurtigt at afhjaelpe uregelmaessigheder. Tilbagesoegning af fejlagtigt udbetalte beloeb, kan blive vanskeliggjort eller umulig at gennemfoere efter en vis tid, f.eks. navnlig paa grund af, at virksomheden er ophoert, eller bogholderibilag ikke laengere kan tilvejebringes.

De nationale myndigheder kan ikke som begrundelse for at tilsidesaette deres forpligtelse til saa hurtigt som muligt at berigtige de uregelmaessigheder, der er forekommet, henvise til, at den administrative klagesag eller den retssag, som den erhvervsdrivende har indledt, er af laengere varighed. Hvis de tilbagesoegningsprocedurer, der er indledt paa nationalt plan i overensstemmelse med foernaevnte artikel 8, stk. 1, desuden foregaar i henhold til reglerne i national ret, herunder bevisbyrdereglerne, kan de nationale regler kun anvendes i det omfang, det er fornoedent af hensyn til gennemfoerelsen af faellesskabsrettens bestemmelser, og kun for saa vidt anvendelsen af de nationale regler ikke begraenser de paagaeldende faellesskabsretlige bestemmelsers raekkevidde og effektivitet.

9 Inden for den ordning med differentierede eksportrestitutioner, som kan anvendes paa visse landbrugsvarer, udgoer beviset for toldformaliteternes afslutning i bestemmelseslandet kun et afkraefteligt indicium for, at formaalet med de naevnte restitutioner virkelig er opfyldt. Der kan navnlig ses bort fra den bevisvaerdi, som normalt er knyttet til fortoldningsattesten, saafremt der er begrundet tvivl om, hvorvidt de paagaeldende varer faktisk er blevet bragt paa markedet i bestemmelseslandet med henblik paa salg. I dette tilfaelde kan der efter EF-reglerne fremlaegges andre dokumenter som bevis for, at de paagaeldende varer er blevet bragt paa det paagaeldende marked, saasom dokumenter, der beviser varens losning i bestemmelseslandet.