ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Et videokamera kan kun tariferes i underposition 8525 40 99 i den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2261/98 af 26. oktober 1998, Kommissionens forordning (EF) nr. 2204/1999 af 12. oktober 1999, Kommissionens forordning (EF) nr. 2388/2000 af 13. oktober 2000 og Kommissionens forordning (EF) nr. 2031/2001 af 6. august 2001, hvis funktionen til optagelse af billeder og lyd fra andre kilder end det indbyggede kamera eller den indbyggede mikrofon er aktiv på tidspunktet for fortoldningen, eller hvis, selv når producenten ikke har til hensigt at oplyse om denne egenskab, denne funktion kan aktiveres efter dette tidspunkt ved en let manipulation af apparatet foretaget af en bruger, som ikke er i besiddelse af særlige kompetencer, og uden at videokameraets hardware ændres. I tilfælde af en efterfølgende aktivering er det desuden nødvendigt, når først aktiveringen har fundet sted, dels at videokameraet fungerer på lignende måde som et videokamera, hvis funktion til optagelse af billeder og lyd fra andre kilder end det indbyggede kamera eller den indbyggede mikrofon er aktiv på tidspunktet for fortoldningen, dels at videokameraet kan fungere alene. Disse betingelser skal kunne kontrolleres på tidspunktet for fortoldningen. Det tilkommer den nationale domstol at bedømme, hvorvidt disse betingelser er opfyldt. Er disse betingelser ikke opfyldt, skal videokameraet tariferes i underposition 8525 40 91 i den kombinerede nomenklatur.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 183/3

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 5. juni 2008 — James Wood mod Fonds de Garantie des victimes des actes de Terrorisme et d'autres Infractions (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de grande instance de Nantes — Commission d'Indemnisation des Victimes d'infractions (Frankrig))

(Sag C-164/07) (1)

(Artikel 12 EF - forskelsbehandling på grundlag af nationalitet - erstatning fra Fonds de Garantie des victimes des actes de Terrorisme et d'autres Infractions - udelukkelse)

(2008/C 183/05)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de grande instance — Commission d'Indemnisation des Victimes d'infractions

Parter i hovedsagen

Sagsøger: James Wood

Sagsøgt: Fonds de Garantie des victimes des actes de Terrorisme et d'autres Infractions

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de grande instance, Commission d'Indemnisation des Victimes d'infractions — fortolkning af EF-traktatens artikel [12] — om det er foreneligt med fællesskabsretten, når henses til princippet om forbud mod forskelsbehandling, at have en national lovgivning, hvorefter en statsborger i en anden medlemsstat, der lovligt er bosiddende i Frankrig og far til et barn med fransk statsborgerskab, som er omkommet udenfor det nationale område, alene pga. sit statsborgerskab udelukkes fra at få erstatning fra en Fonds de garantie.

Konklusion

Fællesskabsretten er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter andre medlemsstaters statsborgere, der er bosat og arbejder på denne første medlemsstats område, alene på grund af deres statsborgerskab udelukkes fra at få erstatning for tab som følge af personskade, der skyldes en lovovertrædelse, som ikke er blevet begået på denne stats område.

(1) EUT C 129 af 9.6.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/9

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 9. oktober 2008 — Directmedia Publishing GmbH mod Albert-Ludwigs-Universität Freiburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-304/07) (1)

(Direktiv 96/9/EF - retlig beskyttelse af databaser - sui generis-retten - begrebet »udtræk« af indholdet af en database)

(2008/C 301/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Directmedia Publishing GmbH

Sagsøgt: Albert-Ludwigs-Universität Freiburg

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 7, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser (EFT L 77, s. 20) — overførsel af data fra en beskyttet database til en anden database, der i hvert enkelt tilfælde foretages efter en detaljeret gennemgang, uden at der foretages en kopiering — spørgsmålet om denne overførsel kan betegnes som »udtræk« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 96/9/EF

Konklusion

Overførsel af data fra en beskyttet database til en anden database efter at have konsulteret den førstnævnte base på en dataskærm og foretaget en vurdering i hvert enkelt tilfælde af dens indhold kan anses for at udgøre et »udtræk« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser, for så vidt som denne transaktion ud fra et kvalitativt eller kvantitativt synspunkt svarer til en overførsel af en væsentlig del af indholdet af den beskyttede database eller til overførsler af uvæsentlige dele, som i kraft af deres gentagne og systematiske karakter kan føre til gendannelse af en væsentlig del af indholdet, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 211 af 8.9.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 9. oktober 2008 — Straffesag anlagt af Győrgy Katz mod István Roland Sós (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Bíróság — Republikken Ungarn)

(Sag C-404/07) (1)

(Politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager - rammeafgørelse 2001/220/RIA - ofres stilling i forbindelse med straffesager - subsidiært privat påtaleberettiget, som overtager påtalen fra statsadvokaten - vidneforklaring fra offeret)

(2008/C 301/20)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Bíróság

Parter i hovedsagen

Győrgy Katz/István Roland Sós

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Fővárosi Bíróság — fortolkning af artikel 2 og 3 i Rådets rammeafgørelse 2001/220/RIA af 15. marts 2001 om ofres stilling i forbindelse med straffesager (EFT L 82, s. 1) — national lovgivning, der udelukker muligheden for vidneforklaring fra den, der er offer i en straffesag, og som har indledt denne som subsidiært privat påtaleberettiget

Konklusion

Artikel 2 og 3 i Rådets rammeafgørelse 2001/220/RIA af 15. marts 2001 om ofres stilling i forbindelse med straffesager skal fortolkes således, at de ikke indeholder nogen forpligtelse for en national domstol til at tillade et offer for et strafbart forhold at afgive forklaring som vidne i forbindelse med en subsidiær privat påtale som den i hovedsagen omhandlede. I mangel af en sådan mulighed skal offeret imidlertid have tilladelse til at afgive et udsagn, der kan indgå som bevis i sagen.

(1) EUT C 283 af 24.11.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 301/9

Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. september 2008 — The Commisioners of Her Majesty's Revenue & Customs mod Isle of Wight Council, Mid-Suffolk District Council, South Tyneside Metropolitan Borough Council og West Berkshire District Council (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (Chancery Division), Det Forenede Kongerige)

(Sag C-288/07) (1)

(Sjette momsdirektiv - artikel 4, stk. 5 - virksomhed, som udøves af offentligretlige organer - drift af betalingsparkeringsanlæg - konkurrencefordrejning - betydningen af udtrykkene »ville føre til« og »en vis betydning«)

(2008/C 301/16)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: The Commisioners of Her Majesty's Revenue & Customs

Sagsøgte: Isle of Wight Council, Mid-Suffolk District Council, South Tyneside Metropolitan Borough Council og West Berkshire District Council

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — High Court of Justice (Chancery Division) (England & Wales) — fortolkning af artikel 4, stk. 5, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — virksomhed eller transaktioner udøvet af et offentligretligt organ som offentlig myndighed — afgiftspligt i forbindelse med parkering uden for gadearealer — manglende afgiftspålæggelse som fører til konkurrencefordrejning — begrebet »konkurrencefordrejning« — vurderingskriterier

Konklusion

1) Artikel 4, stk. 5, andet afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at den konkurrencefordrejning af en vis betydning, som en afgiftsfritagelse af lokale myndigheder, der handler i deres egenskab af offentlig myndighed, vil føre til, skal vurderes i forhold til den pågældende form for virksomhed som sådan, uden at denne vurdering vedrører et særligt lokalt marked.

2) Udtrykket »ville føre til« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 5, andet afsnit, i sjette direktiv 77/388, skal fortolkes således, at det ikke blot tager hensyn til aktuel konkurrence, men også til potentiel konkurrence, for så vidt som muligheden for, at en privat erhvervsdrivende søger ind på det relevante marked, er reel og ikke rent hypotetisk.

3) Udtrykket »en vis betydning« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 5, andet afsnit, i sjette direktiv 77/388, skal fortolkes således, at den aktuelle eller potentielle konkurrencefordrejning skal være mere end ubetydelig.

(1) EUT C 199 af 25.8.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 285/7

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. september 2008 — D.M.M.A. Arens-Sikken mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-43/07) (1)

(Frie kapitalbevægelser - EF-traktatens artikel 73 B og 73 D (nu artikel 56 EF, henholdsvis artikel 58 EF) - national lovgivning om arveafgift og ejerskifteafgift, som ved beregningen af disse afgifter ikke tildeler et fradrag for overfordelingsgæld som følge af en testamentarisk reguleret bodeling, når arvelader på dødstidspunktet ikke var bosiddende i den medlemsstat, hvori den arvede faste ejendom er beliggende - restriktion - berettigelse - foreligger ikke - manglende bilateral overenskomst om undgåelse af dobbeltbeskatning - følgevirkningerne for restriktionen for de frie kapitalbevægelser, hvis arveladers bopælsmedlemsstat yder godtgørelse for at hindre dobbeltbeskatning på et lavere niveau)

(2008/C 285/10)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: D.M.M.A. Arens-Sikken

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 56 og 58 EF — nationale bestemmelser om beregning af arveafgift af fast ejendom, der ikke giver mulighed for fradrag i ejendommens værdi af gæld, der er opstået i forbindelse med skiftet, i tilfælde, hvor arvelader på dødstidspunktet var bosiddende i en anden medlemsstat — metode, der skal anvendes med henblik på sammenligning for at afgøre, hvor stor en arveafgift, der skulle have været betalt, såfremt arvelader på dødstidspunktet havde været bosat i den medlemsstat, hvor den faste ejendom er beliggende — bilateral dobbeltbeskatningsoverenskomst

Konklusion

1) Bestemmelserne i EF-traktatens artikel 73 B og 73 D (nu artikel 56 EF, henholdsvis artikel 58 EF) skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede vedrørende beregning af skyldig arveafgift og ejerskifteafgift for en fast ejendom beliggende i en medlemsstat, hvorefter der ved beregningen af disse afgifter ikke indrømmes fradrag for overfordelingsgæld som følge af en testamentarisk reguleret bodeling, når arvelader på dødstidspunktet ikke var bosiddende i denne stat, men i en anden medlemsstat, hvorimod et sådant fradrag tildeles, når arvelader på dødstidspunktet var bosiddende i den stat, hvori den arvede faste ejendom er beliggende, hvis der i en sådan lovgivning anvendes en progressiv afgiftssats, og hvis den manglende hensyntagen til nævnte gæld kombineret med denne progressive afgiftssats vil kunne føre til en større afgiftsbyrde for de arvinger, som ikke kan påberåbe sig et sådant fradrag.

2) Det har ikke betydning for besvarelsen i denne domskonklusions punkt 1, at lovgivningen i den medlemsstat, hvor arvelader var bosiddende på dødstidspunktet, ensidigt fastsætter en mulighed for at tildele en skattegodtgørelse med hensyn til skyldig arveafgift i en anden medlemsstat for fast ejendom, som er beliggende i denne anden stat.

(1) EUT C 69 af 24.3.2007.
1)

Når et kombineret anlæg (et kraftvarmeværk) består af flere kedler, skal hver kedel samt det dertil hørende udstyr anses for at udgøre et særskilt anlæg ved anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/76/EF af 4. december 2000 om forbrænding af affald.
2)

Artikel 39 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat — for så vidt som den ikke har fremlagt oplysninger, der godtgør, at en sådan betingelse er objektivt begrundet og forholdsmæssig — undergiver tildelingen af en ydelse som den i hovedsagen omhandlede, der skal betragtes som en »ydelse ved arbejdsløshed« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 1, litra g), i forordning nr. 1408/71, en betingelse om, at de ydelsesberettigede har bopæl på den pågældende stats område.
1)

Republikken Litauen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 26, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet), idet den ikke i praksis, i det omfang det er teknisk muligt, har sikret, at lokaliseringsoplysninger om den kaldende part stilles til rådighed for beredskabsinstanserne ved alle opkald via offentlige telefonnet til det fælleseuropæiske alarmnummer »112«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 285/9

Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. september 2008 — Caffaro Srl mod Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale ordinario di Roma (Italien))

(Sag C-265/07) (1)

(Handelstransaktioner - direktiv 2000/35/EF - bekæmpelse af forsinket betaling - inddrivelsesprocedurer for ubestridte krav)

(2008/C 285/14)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale ordinario di Roma

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Caffaro Srl

Sagsøgt: Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C

Procesdeltager: Banco di Roma SpA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale civile di Roma — fortolkning af artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (EFT L 200, s. 35) — inddrivelsesprocedurer for ubestridte krav — national lovgivning, hvorefter der fastsættes en frist på 120 dage efter forkyndelsen af tvangsfuldbyrdelsesgrundlaget, før der kan ske inddrivelse af kravene

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national bestemmelse som artikel 14 i lovdekret nr. 669 af 31. december 1996, som ophøjet til lov efter ændringer ved lov nr. 30 af 28. februar 1997, som ændret ved artikel 147 i lov nr. 388 af 23. december 2000, hvorefter en kreditor, der er i besiddelse af et tvangsfuldbyrdelsesgrundlag for en ubestridt fordring på en offentlig myndighed, som udgør vederlaget for en handelstransaktion, ikke kan iværksætte tvangsfuldbyrdelse over for denne myndighed før udløbet af en frist på 120 dage fra forkyndelsen af tvangsfuldbyrdelsesgrundlaget for den offentlige myndighed.

(1) EUT C 199 af 25.8.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 285/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. september 2008 — Hans Eckelkamp, Natalie Eckelkamp, Monica Eckelkamp, Saskia Eckelkamp, Thomas Eckelkamp, Jessica Eckelkamp og Joris Eckelkamp mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van Beroep te Gent, Belgien)

(Sag C-11/07) (1)

(Frie kapitalbevægelser - artikel 56 EF og 58 EF - arveafgift - national lovgivning om fastsættelse af ejerskifteafgift for fast ejendom, hvorefter det ikke er tilladt at fradrage pantehæftelser, der påhviler en fast ejendom, i værdien af denne ejendom, såfremt arvelader var bosiddende i en anden medlemsstat på dødstidspunktet - restriktion - berettigelse - foreligger ikke)

(2008/C 285/09)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Beroep te Gent

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Hans Eckelkamp, Natalie Eckelkamp, Monica Eckelkamp, Saskia Eckelkamp, Thomas Eckelkamp, Jessica Eckelkamp og Joris Eckelkamp

Sagsøgt: Belgische Staat

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hof van Beroep te Gent — fortolkning af artikel 12 EF, 17 EF, 18 EF, 56 EF og 58 EF — national ordning om fastsættelse af arveafgiften for fast ejendom, hvorefter det ikke er tilladt at fradrage pantehæftelser fra værdien af en bestemt fast ejendom, såfremt arveladeren på det tidspunkt vedkommende afgik ved døden, var bosiddende i en anden medlemsstat

Konklusion

Artikel 56 EF, sammenholdt med artikel 58 EF, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede vedrørende beregning af skyldig arveafgift og ejerskifteafgift for en fast ejendom beliggende i en medlemsstat, hvorefter der ikke indrømmes fradrag for gæld, der hviler på denne faste ejendom, når arvelader på dødstidspunktet ikke var bosiddende i denne stat, men i en anden medlemsstat, hvorimod et sådant fradrag tildeles, når arvelader på dødstidspunktet var bosiddende i den stat, hvori den arvede faste ejendom er beliggende.

(1) EUT C 56 af 10.3.2007.
1)

Artikel 18, stk. 4, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2005/92/EF af 12. december 2005, og proportionalitetsprincippet er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, der for at tillade den nødvendige kontrol med henblik på at undgå svig og afgiftsunddragelse forlænger de nationale skattemyndigheders frist for at tilbagebetale overskydende merværdiafgift til en bestemt gruppe af afgiftspligtige fra 60 til 180 dage efter indgivelsen af merværdiangivelsen, medmindre de afgiftspligtige har stillet en kaution på 250 000 PLN.
2)

Medlemsstaterne er under de nationale retters kontrol alene forpligtede til i forbindelse med en handlingsplan på kort sigt at træffe de foranstaltninger, der kan mindske risikoen for overskridelse af grænseværdier eller varslingstærskelværdier mest muligt, og gradvist at vende tilbage til et niveau, der ligger under disse værdier eller tærskler, under hensyntagen til de faktiske omstændigheder og samtlige de berørte interesser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 236/2

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. juli 2008 — Ecologistas en Acción-CODA mod Ayuntamiento de Madrid (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid — Spanien)

(Sag C-142/07) (1)

(Direktiv 85/337/EØF og 97/11/EF - vurdering af projekters indvirkning på miljøet - ombygnings- og forbedringsarbejder af byveje - undergivelse)

(2008/C 236/03)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ecologistas en Acción-CODA

Sagsøgt: Ayuntamiento de Madrid

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado Contencioso-Administrativo de Madrid — fortolkning af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40) — byvejsprojekter i områder med høj befolkningstæthed eller landskaber med historisk, kulturel eller arkæologisk betydning — undergivet en vurderingsprocedure på grund af projekternes art, dimension og indvirkninger — anvendelse af kriterierne i Domstolens dom i sag C-332/04, Kommissionen mod Spanien.

Konklusion

Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, skal fortolkes således, at det foreskriver, at der skal foretages en vurdering af de indvirkninger på miljøet, som projekter til ombygning og forbedring af byveje kan få, både når det drejer sig om de projekter, der er omhandlet i direktivets bilag I, nr. 7, litra b) eller c), og når der er tale om de projekter, som er nævnt i direktivets bilag II, nr. 10, litra e), eller bilag II, nr. 13, første led, som på grund af deres art, dimensioner eller placering i givet fald kan få væsentlig indvirkning på miljøet som følge af deres samspil med andre projekter.

(1) EUT C 129 af 9.6.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 236/3

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. juli 2008 — C.A.S. SpA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-204/07 P) (1)

(Appel - associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - forordning (EØF) nr. 2913/92 - artikel 239 - EF-toldkodeks - godtgørelse af og fritagelse for importafgifter - frugtsaftkoncentrat hidrørende fra Tyrkiet - varecertifikater - forfalskning - særlig situation)

(2008/C 236/04)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: C.A.S. SpA (ved Rechtsanwalt D. Ehle)

Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved M. Patakia og S. Schønberg, som befuldmægtigede, og Rechtsanwalt M. Núñez-Müller)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 6. februar 2007 i sag T-23/03, C.A.S. mod Kommissionen, hvorved Retten har frifundet Kommissionen for en påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning REC 10/01 af 18. oktober 2002 om en anmodning om fritagelse for importafgifter, der er efteropkrævet af frugtsaftkoncentrat hidrørende fra Tyrkiet, som er importeret under dække af oprindelsescertifikater, som under efterfølgende kontrol viser sig at være falske — mangler og fejl begået af de tyrkiske myndigheder og af Kommissionen, som kunne skabe en særlig situation som omhandlet i artikel 239 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) — spørgsmål om fordeling af bevisbyrden med hensyn til, om der foreligger en særlig situation — retlig subsumption af dokumenter og faktiske omstændigheder

Konklusion

1) Dommen afsagt den 6. februar 2007 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i sagen CAS SpA mod Kommissionen (sag T-23/03) ophæves.

2) Artikel 2 i beslutning vedtaget af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber den 18. oktober 2002 (REC 10/1) annulleres.

3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger i de to instanser.

(1) EUT C 140 af 23.6.2007.