DOMSTOLENS DOM AF 9. NOVEMBER 1995. - JEAN-LOUIS THEVENON OG STADT SPEYER - SOZIALAMT MOD LANDESVERSICHERUNGSANSTALT RHEINLAND-PFALZ. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: SOZIALGERICHT SPEYER - TYSKLAND. - SOCIAL SIKRING - ARTIKEL 6 I FORORDNING (EOEF) NR. 1408/71 - REGLEN OM AT FORORDNING (EOEF) NR. 1408/71 TRAEDER I STEDET FOR OVERENSKOMSTER OM SOCIAL SIKRING, DER ER AFSLUTTET MELLEM MEDLEMSSTATER. - SAG C-475/93.



Samling af Afgørelser 1995 side I-03813



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende ° faellesskabsbestemmelser ° reglen om, at disse traeder i stedet for overenskomster om social sikring, der er afsluttet mellem medlemsstater ° begraensning ° opretholdelse af rettigheder, der foer havde hjemmel i national ret og overenskomstbestemmelser i forening, men kun for arbejdstagere, der har udoevet retten til fri bevaegelighed foer ikrafttraedelsen af forordning nr. 1408/71

(EF-traktaten, art. 48, stk. 2, og art. 51; Raadets forordning nr. 1408/71, art. 6)

Sammendrag

Traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 51 skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for, at forordning nr. 1408/71 i medfoer af sin artikel 6 traeder i stedet for overenskomster, der alene er afsluttet mellem to medlemsstater, i tilfaelde hvor den forsikrede foer ikrafttraedelsen af den naevnte forordning kun har tilbagelagt forsikringsperioder i én af de stater, der er parter i overenskomsten, og selv om det havde vaeret fordelagtigere for den forsikrede, at den bilaterale overenskomst om social sikring fandt anvendelse.

Princippet om, at faellesskabsforordningerne traeder i stedet for bestemmelser i overenskomster om social sikring afsluttet mellem medlemsstater, har en bindende virkning og tillader kun, at der goeres undtagelse ud over de i forordningerne udtrykkeligt naevnte tilfaelde, saafremt det ville have til virkning, at en arbejdstager som foelge af ikrafttraedelsen af forordningen ville miste sociale rettigheder, som han ° idet han paa et tidligere tidspunkt har gjort brug af retten til fri bevaegelighed ° havde i henhold til overenskomster mellem to eller flere medlemsstater, der er inkorporeret i national lovgivning.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 30. november 1993, indgaaet til Domstolen den 20. december 1993, har Sozialgericht Speyer i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 6 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6, herefter "forordning nr. 1408/71"), samt fortolkningen af EF-traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 51.

2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem paa den ene side Jean-Louis Thévenon og Stadt Speyer ° Sozialamt (socialkontoret i Speyer) og paa den anden side Landesversicherungsanstalt Rheinland-Pfalz (den regionale sikringsinstitution for Rheinland-Pfalz, herefter "Landesversicherungsanstalt") vedroerende beregningen af Jean-Louis Thévenon' s invalidepension.

3 Jean-Louis Thévenon, der er fransk statsborger og foedt i 1950, var beskaeftiget og omfattet af den sociale sikringsordning, foerst i Frankrig fra 1964 til 1977 og derefter i Tyskland.

4 I 1992 indgav Jean-Louis Thévenon en ansoegning til Landesversicherungsanstalt om invalidepension. Han fik tildelt en saadan pension, der var foreloebig med hensyn til stoerrelsen af ydelserne, idet laengden af forsikringsperioderne, der var tilbagelagt i Frankrig, endnu ikke var oplyst.

5 Stadt Speyer ° Sozialamt indgav i sin egenskab af social bistandsinstitution begaering om aendring af denne afgoerelse. Sozialamt gjorde gaeldende, at de perioder, som Jean-Louis Thévenon havde tilbagelagt i Frankrig, skulle tages i betragtning ved beregningen af hans tyske pension i henhold til bestemmelserne i den almindelige overenskomst om social sikring, der blev afsluttet mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik den 10. juli 1950 (herefter "den fransk-tyske overenskomst"), idet denne ikke er blevet opsagt.

6 Landesversicherungsanstalt afviste begaeringen med den begrundelse, at den fransk-tyske overenskomst var blevet afloest af forordning nr. 1408/71 som foelge af forordningens artikel 6, hvori det bestemmes, at forordningen, baade hvad angaar dens personkreds og saglige anvendelsesomraade, traeder i stedet for overenskomster om social sikring, der alene er afsluttet mellem to eller flere medlemsstater, bortset fra konventioner eller overenskomster, som udtrykkeligt er undtaget.

7 Landesversicherungsanstalt beregnede foelgelig Jean-Louis Thévenon' s pension i henhold til bestemmelserne i forordning nr. 1408/71, idet den alene tog hensyn til de i Frankrig tilbagelagte perioder for saa vidt angik tilbagelaeggelsen af optjeningsperioden, men ikke med henblik paa beregningen af pensionsbeloebet.

8 Jean-Louis Thévenon og Stadt Speyer ° Sozialamt anlagde sag ved Sozialgericht Speyer til proevelse af denne afgoerelse og gjorde herunder gaeldende, at pensionen skulle have vaeret beregnet i henhold til bestemmelserne i den fransk-tyske overenskomst, idet denne er fordelagtigere for pensionsmodtageren. Til stoette herfor henviste de til Domstolens dom af 7. februar 1991 (sag C-227/89, Roenfeldt, Sml. I, s. 323), hvorefter arbejdstagere i medfoer af traktatens artikel 48 og 51 ikke maa miste sociale rettigheder som foelge af, at overenskomster mellem to eller flere medlemsstater, der er inkorporeret i national lovgivning, ikke finder anvendelse efter ikrafttraedelsen af forordning nr. 1408/71.

9 Det er uomtvistet mellem parterne i hovedsagen, at saafremt Jean-Louis Thévenon' s invalidepension blev beregnet efter bestemmelserne i den fransk-tyske overenskomst, ville den vaere stoerre end den, der er tildelt i medfoer af forordning nr. 1408/71.

10 Sozialgericht har i forelaeggelseskendelsen anfoert, at forordning nr. 1408/71 efter ordlyden af artikel 6 og under hensyn til forordningens personkreds og saglige anvendelsesomraade finder anvendelse paa Jean-Louis Thévenon. Imidlertid finder den forelaeggende ret, at Roenfeldt-dommen eventuelt kan vaere til hinder for anvendelsen af den forholdsmaessige beregning, der foreskrives i artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, idet det ikke paa grundlag af dommens ordlyd kan fastslaas, om den kun omfatter de tilfaelde, hvor den potentielle ret til en ydelse er opstaaet foer ikrafttraedelsen af forordning nr. 1408/71.

11 Paa denne baggrund besluttede Sozialgericht at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"Er EF-traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 51 ogsaa til hinder for, at forordning (EOEF) nr. 1408/71, der i henhold til sin artikel 6, baade hvad angaar personkredsen og det saglige anvendelsesomraade, traeder i stedet for overenskomster, der alene er afsluttet mellem to medlemsstater ° her den fransk-tyske overenskomst om social sikring af 10. juli 1950 ° finder anvendelse ved en pensionsberegning (artikel 46, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 1408/71), i tilfaelde hvor den forsikrede indtil ikrafttraedelsestidspunktet for forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 kun har tilbagelagt forsikringsperioder i én af de stater, der er parter i overenskomsten, og det er fordelagtigere for den forsikrede at vaere omfattet af den uopsagte bilaterale overenskomst om social sikring?"

12 Det bemaerkes indledningsvis, at i henhold til artikel 9 i den fransk-tyske overenskomst skal der for franske eller tyske arbejdstagere, der i perioder i forlaengelse af hinanden eller skiftevis i begge lande har vaeret omfattet af en eller flere invalideforsikringsordninger, ved beregningen af invalidepensionens stoerrelse tages hensyn til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter alle disse ordninger.

13 Ifoelge artikel 6 i forordning nr. 1408/71, som paa dette punkt indholdsmaessigt svarer til artikel 5 i Raadets forordning nr. 3 om social tryghed for vandrende arbejdstagere (org. ref. JO 1958, 30, s. 561), traeder forordning nr. 1408/71, medmindre andet er bestemt i artikel 7 og 8 samt artikel 46, stk. 4, baade hvad angaar dens personkreds og saglige anvendelsesomraade, i stedet for overenskomster om social sikring, der er afsluttet mellem to eller flere medlemsstater. Den fransk-tyske overenskomst er ikke omfattet af disse udtrykkelige undtagelser.

14 Forordning nr. 1408/71 indeholder ikke bestemmelser om, at bidragsperioder, der er tilbagelagt i en eller flere andre medlemsstater, med henblik paa en forhoejelse af pensionens beloeb skal laegges til de bidragsperioder, der er tilbagelagt i den medlemsstat, hvor der ansoeges om pension. Ifoelge forordningen er det alene med henblik paa erhvervelse, opretholdelse og generhvervelse af retten til pension, at de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i forskellige medlemsstater, sammenlaegges.

15 Det skal endvidere bemaerkes, at Domstolen i dom af 7. juni 1973 (sag 82/72, Walder, Sml. s. 599, praemis 6 og 7), der vedroerte fortolkningen af artikel 5 og 6 i den ovennaevnte forordning nr. 3 og artikel 6 og 7 i forordning nr. 1408/71, har fastslaaet, at det af disse bestemmelser klart fremgaar, at princippet om, at faellesskabsforordningerne traeder i stedet for bestemmelserne i overenskomster om social sikring afsluttet mellem medlemsstater, har en bindende virkning, som ikke tillader andre undtagelser end dem, der udtrykkeligt er fastsat i forordningerne, heller ikke i tilfaelde hvor disse overenskomster om social sikring indebaerer stoerre fordele for den personkreds, som forordningerne finder anvendelse paa, end dem, der foelger af disse forordninger.

16 Sagsoegerne i hovedsagen har imidlertid gjort gaeldende, at Jean-Louis Thévenon' s pension skal beregnes i henhold til bestemmelserne i den fransk-tyske overenskomst, da Domstolen i Roenfeldt-dommen, der vedroerte en lignende situation som i naervaerende sag, har fastslaaet, at for saa vidt angaar vandrende arbejdstagere skal de bilaterale overenskomster om social sikring fortsat finde anvendelse, ogsaa efter at forordning nr. 1408/71 er traadt i kraft, saafremt dette er fordelagtigere for en forsikret person.

17 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.

18 Domstolen skal indledningsvis i korthed gengive de faktiske og retlige omstaendigheder i Roenfeldt-sagen, der vedroerte anvendelsen af bestemmelserne i en overenskomst om social tryghed, som var afsluttet mellem Kongeriget Danmark og Forbundsrepublikken Tyskland, og hvis bestemmelser i det vaesentlige svarede til dem, der omhandles i naervaerende sag.

19 Roenfeldt, der var tysk statsborger, havde foerst arbejdet i Tyskland fra 1941 til 1957 og derefter i Danmark indtil 1971, og han havde under disse perioder indbetalt bidrag til henholdsvis den tyske og den danske socialforsikring. Fra 1971 arbejdede han i Tyskland og var foelgelig omfattet af den obligatoriske tyske forsikring.

20 Kort tid foer han fyldte 63 aar, havde han soegt at opnaa foertidspension i henhold til den tyske lovgivnings regler. Dette havde imidlertid ikke vaeret muligt for ham, idet den sagsoegte institution fandt, at de i Danmark indbetalte bidrag foerst kunne tages i betragtning ved beregningen af hans pensionsrettigheder i Tyskland, naar han havde naaet den almindelige i dansk lov fastsatte pensionsalder, dvs. 67 aar.

21 Han havde anlagt sag til proevelse af denne afgoerelse og havde gjort gaeldende, at de af ham i Danmark tilbagelagte bidragsperioder uanset den i dansk lovgivning fastsatte pensionsalder skulle medregnes ved fastsaettelsen af hans tyske pension. Til stoette for dette anbringende havde han paaberaabt sig den mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Kongeriget Danmark afsluttede overenskomst om social tryghed.

22 Paa det tidspunkt, hvor Roenfeldt var vendt tilbage til Tyskland, havde Kongeriget Danmark imidlertid endnu ikke tiltraadt De Europaeiske Faellesskaber, og overenskomsten mellem de to lande, der endnu ikke var blevet afloest af forordning nr. 1408/71, var stadig i kraft.

23 I dommen fastslog Domstolen foerst, at den tysk-danske overenskomst fra den 1. april 1973 var blevet afloest af faellesskabsbestemmelserne i forordning nr. 1408/71 (praemis 14), og at det herefter maatte undersoeges, om, og i bekraeftende fald hvorledes faellesskabsretten med henblik paa tildeling af alderspension i en anden medlemsstat regulerede spoergsmaalet om medregning af forsikringsperioder, der var tilbagelagt i Danmark foer forordning nr. 1408/71' s ikrafttraeden i Danmark som foelge af landets tiltraedelse af Faellesskaberne (praemis 15).

24 Det var som svar paa dette spoergsmaal, at Domstolen kendte for ret, at traktatens artikel 48 og 51 er til hinder for, at arbejdstagere mister sociale rettigheder som foelge af, at overenskomster mellem to eller flere medlemsstater, der er inkorporeret i national lovgivning, ikke finder anvendelse efter ikrafttraedelsen af forordning nr. 1408/71.

25 Som det er anfoert af de regeringer og institutioner, der har afgivet indlaeg, kan dette princip ikke finde anvendelse under de faktiske og retlige omstaendigheder, som foreligger i hovedsagen.

26 En arbejdstager som Jean-Louis Thévenon, der foerst har udoevet sin ret til fri bevaegelighed efter ikrafttraedelsen af forordning nr. 1408/71, dvs. paa et tidspunkt, hvor den fransk-tyske overenskomst allerede var blevet afloest af forordningen inden for dennes personelle og saglige anvendelsesomraade, kan ikke haevde at have mistet sociale rettigheder, som han havde i henhold til den fransk-tyske overenskomst.

27 De saerlige omstaendigheder, der begrundede, at Domstolen i Roenfeldt-sagen gjorde en undtagelse fra reglen i artikel 6 i forordning nr. 1408/71, foreligger derfor ikke i et tilfaelde som det, der omhandles i hovedsagen.

28 Spoergsmaalet skal herefter besvares med, at traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 51 skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for, at forordning nr. 1408/71 i medfoer af sin artikel 6 traeder i stedet for overenskomster, der alene er afsluttet mellem to medlemsstater, i tilfaelde hvor den forsikrede foer ikrafttraedelsen af forordning nr. 1408/71 kun har tilbagelagt forsikringsperioder i én af de stater, der er parter i overenskomsten, og selv om det havde vaeret fordelagtigere for den forsikrede, at den bilaterale aftale om social sikring fandt anvendelse.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

29 De udgifter, der er afholdt af den tyske, den danske, den spanske, den franske og den nederlandske regering og af Det Forenede Kongerige samt af Raadet for Den Europaeiske Union og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Sozialgericht Speyer ved kendelse af 30. november 1993, for ret:

EF-traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 51 skal fortolkes saaledes, at de ikke er til hinder for, at Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, i medfoer af forordningens artikel 6 traeder i stedet for overenskomster, der alene er afsluttet mellem to medlemsstater, i tilfaelde hvor den forsikrede foer ikrafttraedelsen af forordning nr. 1408/71 kun har tilbagelagt forsikringsperioder i én af de stater, der er parter i overenskomsten, og selv om det havde vaeret fordelagtigere for den forsikrede, at den bilaterale overenskomst om social sikring fandt anvendelse.