RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

2. oktober 1996

Sag T-356/94

Sergio Vecchi

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — meddelelse om ledig stilling — åbenbar fejl — magtfordrejning — begrundelse — formaliteten«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-1251

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 8. august 1994 om at afslå sagsøgerens ansøgning om stillingen som chef for Kommissionens delegation i Kasakhstan — og som følge heraf tillige annullation af afgørelsen om at udnævne en anden ansøger i stillingen — samt påstand om erstatning.

Udfald:

Annullation af Kommissionens afgørelse af 8. august 1994. Frifindelse for påstanden om erstatning.

Resumé af dom

Sagsøgeren, som i dag er tjenestemand i lønklasse A4 ved Kommissionen, indtrådte i denne institutions tjeneste i 1967 som tjenestemand i sprogtjenesten. I 1990 blev han placeret som fuldmægtig ved Generaldirektoratet for Telekommunikation, Informationsmarked og Innovation (GD XIII), hvor han hovedsagelig udførte opgaver, som vedrørte forbindelserne med Østlandene, navnlig inden for rammerne af G24 (24-gruppen) samt programmerne PHARE (program for fællesskabsstøtte til landene i Central- og Østeuropa) og TACIS (program for teknisk bistand til de nye uafhængige stater i det tidligere Sovjetunionen og til Mongoliet). I 1993 blev sagsøgeren forflyttet til Generaldirektoratet for Industri (GD III), hvor han beskæftigede sig med spørgsmål vedrørende industrielt samarbejde med landene i Østeuropa.

På foranledning af den offentliggjorte meddelelse om ledig stilling KOM/026/94 af 17. marts 1994 indgav sagsøgeren og syv andre tjenestemænd ansøgning om stillingen som chef for Kommissionens delegation i Kasakhstan.

Ifølge stillingsopslaget skulle ansøgerne opfylde følgende minimumskrav:

»— tilhøre samme kategori/tjenestegruppe/stillingsgruppe ved Kommissionen (forflyttelse)

— eller tilhøre en lavere stillingsgruppe end den, som den ledige stilling ved Kommissionen er klassificeret i (forfremmelse i henhold til vedtægtens artikel 45)

— have kundskaber og erfaring/egnethed i relation til de opgaver, som skal varetages

— for de stillinger, som kræver særlige kvalifikationer: have indgående kendskab til og erfaring inden for/i relation til aktivitetsområdet.«

De særlige betingelser vedrørende den ledige stilling var således beskrevet i stillingsopslaget:

»Alma Ata. Chef for Kommissionens delegation i Kasakhstan. Indgående kendskab til traktaterne og fælles politikker for Fællesskabets eksterne forbindelser. Indgående kendskab til den økonomiske politik, handelspolitikken og politikken for teknisk samarbejde i Kasakhstan og republikkerne i Centralasien. Kendskab til russisk og/eller tysk samt til lokale sprog vil være en fordel.«

Ved skrivelse af 17. juni 1994 meddelte sekretæren for Det Rådgivende Udvalg for Udnævnelser sagsøgeren, at man ikke fandt, at hans ansøgning til den ledige stilling burde tages i betragtning.

Ved afgørelse af 8. august 1994 udnævnte Kommissionen en anden ansøger, K., i den pågældende stilling. Den 12. august 1994 fik sagsøgeren meddelelse om, at hans ansøgning ikke var imødekommet.

Samme dag indgav sagsøgeren en klage over demie afgørelse. Klagen blev behandlet under to møder i den pågældende fællesgruppe den 29. september og den 13. oktober 1994.

Herefter anlagde sagsøgeren nærværende sag ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 24. oktober 1994.

Samme dato indgav sagsøgeren ved særskilt dokument begæring om, at gennemførelsen af afgørelsen om udnævnelse af K. blev udsat. Ved kendelse af 23. november 1994 i sag T-356/94 R (Smi. Pers. II, s. 805) afslog Rettens præsident begæringen om foreløbige forholdsregler og udsatte afgørelsen om sagens omkostninger.

Ved skrivelse af 5. december 1994 afviste Kommissionen sagsøgerens klage bl.a. med følgende begrundelse:

»Det Rådgivende Udvalg for Udnævnelser har gennemgået alle ansøgninger og er nået til den konklusion, at der var tre ansøgninger (herander ansøgningen fra den person, som fik stillingen), der kunne komme i betragtning.

[...]

Kommissionen konstaterer, at ansættelsesmyndigheden på ingen måde har overskredet de lovmæssige rammer, som er udstukket af stillingsopslaget, ved at udnævne K. i stillingen. I kraft af sine erfaringer fra de forskellige funktioner, som K. har udøvet i sine tidligere stillinger har han nemlig kunnet uddybe sit omfattende kendskab til Fællesskabets fælles politikker og eksterne forbindelser.

Kommissionen skal bemærke, at den ansøger, som er blevet udnævnt i stillingen som delegationschef, efter de krævede betingelser er den, som har de bedste kvalifikationer dertil.

Selv om Vecchi har erfaringer, der har forbindelse med Østlandene, er de begrænset til mere specifikke områder.«

Tvistens genstand og formalitetsspørgsmålet

Argumenterne om tvistens genstand og formalitetsspørgsmålet vedrørte alle problemet, om sagsøgeren opfyldte betingelserne i stillingsopslaget. Retten fandt, at stillingsopslaget efter den måde, det var formuleret på, navnlig angivelsen af, at ansøgerne skulle have et indgående kendskab til den økonomiske politik, handelspolitikken og politikken for teknisk samarbejde i Kasakhstan og i republikkerne i Centralasien — hvilket på daværende tidspunkt var relativt sjældent — måtte give sagsøgeren, som udøvede visse funktioner inden for dette område, indtryk af, at han havde mulighed for at få stillingen. Endvidere havde sagsøgeren en legitim interesse i at vide, om den ansøger, som fik stillingen, opfyldte denne betingelse i stillingsopslaget (præmis 27 og 28).

Desuden havde sagsøgeren godtgjort, at han havde visse kundskaber, erfaringer og egnethed i relation til hver af de betingelser, som var nævnt i stillingsopslaget (præmis 29).

Det fremgik af sagen, at Det Rådgivende Udvalg for Udnævnelser havde afslået sagsøgerens ansøgning efter en sammenligning af ansøgernes fortjenester, men ikke fordi udvalget mente, at sagsøgeren ikke opfyldte betingelserne i stillingsopslaget (præmis 30).

I den skrivelse, som sekretæren for udvalget tilsendte sagsøgeren, var det nemlig angivet, at udvalget på mødet den 9. juni 1994 havde behandlet spørgsmålet om, på hvilket niveau stillingen burde besættes, og hvilke kvalifikationer der burde kræves af den person, som fik den tildelt. Efter en angivelse i skrivelsen af, at udvalget havde gennemgået alle ansøgningerne, konkluderedes det, at sagsøgerens ansøgning ikke burde tages i betragtning ved demie lejlighed (præmis 31).

Den omstændighed, at det udtrykkeligt var angivet i denne skrivelse, at Det Rådgivende Udvalg for Udnævnelser nåede frem til den konklusion, at man efter en gennemgang af samtlige ansøgninger ikke burde imødekomme sagsøgerens ansøgning, bekræftede, at han opfyldte betingelserne i stillingsopslaget, og at udvalget i overensstemmelse med artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«) havde foretaget en sammenlignende undersøgelse af sagsøgerens bedømmelsesrapporter og fortjenester. Konklusionen om, at »sagsøgerens ansøgning ikke burde tages i betragtning« kunne derfor ikke forstås således, at udvalget havde fundet, at det på grund af de til stillingen krævede betingelser var udelukket at realitetsbehandle sagsøgerens ansøgning, men som en vurdering, udvalget havde anlagt efter en sammenligning af samtlige ansøgninger (præmis 32).

Henvisning til: Domstolen, 9. juli 1987, forenede sager 44/85, 77/85, 294/85 og 295/85, Hochbaum og Rawes mod Kommissionen, Sml. s. 3259, præmis 16-19; Retten, 24. februar 1994, sag T-108/92, Caló mod Kommissionen, Sml. II, s. 213, præmis 16.

Kommissionen havde heller ikke i afgørelsen om afvisning af sagsøgerens klage anført, at sagsøgeren ikke opfyldte betingelserne i stillingsopslaget, men begrænset sig til at fremhæve værdien af den erfaring, som den ansøger, der fik tildelt stillingen, havde i forhold til sagsøgeren. Det var derfor uberettiget, at Kommissionen ændrede stilling og gjorde gældende, at sagsøgeren ikke opfyldte betingelserne i stillingsopslaget (præmis 33).

Følgelig havde sagsøgeren en berettiget, påviselig og aktuel interesse i at kræve udnævnelsen af K. annulleret (præmis 34).

Henvisning til: Retten, 18. februar 1993, sag T-45/91, McAvoy mod Parlamentet, Sml. II, s. 83, præmis 28.

Realiteten

Anbringenderne om tilsidesættelse af stillingsopslaget og om åbenbar fejlbedømmelse af de faktiske omstændigheder

Retten bemærkede, at stillingsopslagets formål er at underrette interesserede så nøjagtigt som muligt om de betingelser, der skal opfyldes ved besættelsen af den pågældende stilling, for at give dem mulighed for at bedømme, om det har noget formål for dem at indgive en ansøgning (præmis 50).

Henvisning til: Domstolen, 30. oktober 1974, sag 188/73, Grassi mod Rådet, Sml. s. 1099, præmis 40.

Retten bemærkede, at den udvalgte ansøger ikke havde noget »indgående kendskab til den økonomiske politik, handelspolitikken og politikken for teknisk samarbejde i Kasakhstan og republikkerne i Centralasien« på det tidspunkt, da den anfægtede afgørelse blev truffet, således som det krævedes efter stillingsopslaget (præmis 51).

Den tilføjede, at uanset værdien af den udvalgte ansøgers fortjenester i forhold til sagsøgerens fortjenester, var ansættelsesmyndigheden forpligtet til at sammenligne ansøgernes fortjenester og bedømmelsesrapporter inden for de rammer, den selv havde opstillet ved stillingsopslaget (præmis 53).

Henvisning til: Domstolen, 18. marts 1993, sagC-35/92 P, Parlamentet mod Frederiksen, Sml. I, s. 991, præmis 13.

Udøvelsen af det skøn, ansættelsesmyndigheden har ved udnævnelser og forfremmelser, forudsætter nemlig en nøje undersøgelse af sagsakterne og en omhyggelig iagttagelse af de i stillingsopslaget opstillede betingelser, hvorfor den skal se bort fra enhver ansøger, der ikke opfylder disse betingelser (præmis 54).

Henvisning til: Parlamentet mod Frederiksen, a.st., præmis 15.

Ansættelsesmyndigheden skal allerede ved udformningen af stillingsopslaget gøre sig klart, hvilke betingelser der kræves ved besættelse af stillingen. Vedtægtens bestemmelser er ikke efterlevet, hvis ansættelsesmyndigheden først efter opslagets offentliggørelse opnår klarhed over disse betingelsers nærmere indhold efter at have konstateret, hvilke ansøgere der har meldt sig, samt fortolker stillingsopslagets ordlyd således, som den finder bedst i overensstemmelse med tjenestens behov (præmis 55).

Henvisning til: Grassi mod Rådet, a.st., præmis 39.

Hvis ansættelsesmyndigheden først bagefter bliver klar over, at kravene i stillingsopslaget var strengere end nødvendigt til opfyldelse af tjenestens behov, står det den frit for at begynde forfra på proceduren for besættelse af stillingen ved at tilbagekalde det oprindelige stillingsopslag og erstatte det med et ændret opslag (præmis 56).

Henvisning til: Grassi mod Rådet, a.st., præmis 43.

Kommissionen kunne heller ikke med rette henvise til, at stillingsopslaget, som var opdelt i to dele, tillagde de særlige betingelser mindre vægt end de almindelige betingelser. Det var nemlig angivet i de almindelige betingelser i stillingsopslaget, at der til stillinger, som forudsatte særlige kvalifikationer, krævedes et indgående kendskab til og erfaring inden for og i relation til det pågældende aktivitetsområde. Anden del af stillingsopslaget udgjorde derfor alene en præcision af denne betingelse. Da stillingsopslagets formål var at informere interesserede så nøjagtigt som muligt om de betingelser, de skulle opfylde for at kunne bestride den ledige stilling, måtte de to dele af stillingsopslaget under alle omstændigheder ses i sammenhæng. Betingelsen i stillingsopslaget om, at den pågældende skulle have et indgående kendskab til den økonomiske politik, handelspolitiklien og politikken for teknisk samarbejde i Kasakhstan og republikkerne i Centralasien, var nemlig så åbenbar, at den ikke kunne undgå de interesseredes opmærksomhed (præmis 57).

Følgelig havde ansættelsesmyndigheden ikke omhyggeligt iagttaget betingelserne i stillingsopslaget. Den begik hermed også en åbenbar fejl ved vurderingen af ansøgernes fortjenester (præmis 58).

Henvisning til: McAvoy mod Parlamentet, a.st., præmis 51 og 52.

Anbringendet om, at der ikke var foretaget en sammenligning af fortjenesterne

Med sine argumenter som led i dette anbringende ønskede sagsøgeren at godtgøre, at Kommissionen havde begået et fejlskøn ved vurderingen af ansøgernes fortjenester. Dette havde Retten allerede i præmis 58 fastslået var tilfældet. Påstanden om, at der slet ikke var foretaget nogen sammenligning af fortjenesterne, var imidlertid ubegrundet, da det fremgik af Rettens prøvelse, at der havde været foretaget en sådan sammenligning (præmis 65).

Anbringendet om, at der var begået magtfordrejning, og at forbuddet mod forskelsbehandling var tilsidesat

Retten bemærkede, at det ikke fremgik af sagens akter, at Kommissionen havde gjort sig skyldig i magtfordrejning eller tilsidesat forbuddet mod forskelsbehandling (præmis 72).

Ingen af de omstændigheder, som sagsøgeren havde gjort gældende, godtgjorde, at afgørelsen var truffet for at opnå et andet formål end de angivne. I den forbindelse var den omstændighed, at betingelserne i stillingsopslaget ikke var overholdt ved gennemgangen af ansøgernes fortjenester, ikke tilstrækkelig til godtgørelse af, at Kommissionen havde handlet i strid med tjenestens interesse i den forstand, at den havde gjort sig skyldig i magtfordrejning (præmis 73).

Hvad angår sagsøgerens påstand om, at K.'s nationalitet havde været et afgørende kriterium ved hans udnævnelse, var det tilstrækkeligt at fastslå, at sagsøgeren ikke havde fremført nogen holdepunkter til støtte for den opfattelse, at medlemsstaterne havde foretaget en bestemt fordeling af stillingerne som delegationschef (præmis 74).

Anbringendet om tilsidesættelse af begrundelsespligten

Retten bemærkede, at hvis en ansøgning afslås, er ansættelsesmyndigheden forpligtet til at begrunde afgørelsen herom i hvert fald i forbindelse med afvisningen af klagen over afgørelsen. I de tilfælde hvor forfremmelser og forflyttelser foretages efter udvælgelse, er det imidlertid tilstrækkeligt, at begrundelsen for afvisningen af klagen vedrører de retlige betingelser for procedurens lovlighed i henhold til vedtægten. Det er derfor ikke nødvendigt, at den pågældende institution i detaljer redegør for, på hvilken baggrund den har vurderet, at den udnævnte ansøger opfyldte betingelserne i stillingsopslaget. Begrundelsen skal dog gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at udøve deres kontrol med lovligheden af den anfægtede afgørelse og give den pågældende tilstrækkelige oplysninger til at kunne fastslå, om afgørelsen er korrekt eller behæftet med mangler, som giver grundlag for at anfægte dens gyldighed (præmis 80).

Henvisning til: Retten, 30. januar 1992, sag T-25/90, Schönherr mod ØSU, Sml. II, s. 63, præmis 21 og 22; Retten, 3. marts 1993, sag T-25/92, Vela Palacios mod ØSU, Sml. II, s. 201, præmis 22.

Det var angivet i afgørelsen om afvisning af klagen dels, at K. i kraft af sin erfaring fra de forskellige funktioner, som han havde udøvet i sine tidligere stillinger, havde erhvervet et omfattende kendskab til Fællesskabets fælles politikker og eksterne forbindelser, hvorfor han efter de betingelser, som krævedes til stillingen som delegationschef, var den, som havde de bedste kvalifikationer, dels at sagsøgerens erfaring ganske vist havde forbindelse med Østlandene, men var begrænset til mere specifikke områder (præmis 81).

Selv om vurderingen af ansøgernes fortjenester havde vist sig at være behæftet med en åbenbar fejlvurdering af faktiske forhold, var begrundelsen som sådan ikke utilstrækkelig. Den angav nemlig de individuelle — og relevante — grunde, som efter Kommissionens opfattelse gjorde det berettiget at afslå sagsøgerens ansøgning, hvorfor denne havde haft mulighed for at bestride den anfægtede afgørelses lovlighed, og Retten mulighed for at udøve sin kontrol hermed (præmis 82).

Anbringendet om procedurens ulovlighed

Herom fandt Retten det tilstrækkeligt at konstatere, at sagsøgeren ikke ud fra dette anbringende havde nogen personlig interesse i en annullation af den anfægtede afgørelse. Da sagsøgeren var tjenestemand i lønklasse A4, og den omhandlede stilling var klassificeret i lønklasse A4/A5, kunne han ikke med rette gøre gældende, at der havde været fulgt en ulovlig procedure til skade for ham. Stillingen var nemlig klassificeret på et niveau, som gav sagsøgeren mulighed for at blive udnævnt i den, såfremt sammenligningen af ansøgernes fortjenester faldt ud til fordel for ham (præmis 87).

Henvisning til: Retten, 17. maj 1995, sag T-16/94, Benecos mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 335, præmis 47.

Erstatningspåstanden

Før der anlægges et erstatningssøgsmål med påstand om erstatning af tab, som ikke hævdes at være forvoldt ved en bebyrdende retsakt, som påstås annulleret, men af fejl og undladelser, som hævdes begået af administrationen, skal der gennemføres en administrativ procedure, der falder i to faser. Denne procedure skal indledes med, at der indgives en ansøgning til ansættelsesmyndigheden, hvorved demie opfordres til at erstatte det hævdede tab, og skal i givet fald fortsætte med, at der indgives en klage over afgørelsen om afslaget på ansøgningen (præmis 93).

Henvisning til: Retten, 28. januar 1993, sag T-53/92, Piette de Stachelski mod Kommissionen, Sml. II, s. 35.

I den foreliggende sag var der nedlagt påstand om erstatning af et tab, som hævdedes at være forvoldt ved handlinger, som ikke havde nogen retsvirkninger, og derfor ikke kunne betegnes som bebyrdende retsakter. Før nedlæggelsen af denne påstand var der imidlertid ikke blevet gennemført en forskriftsmæssig administrativ procedure (præmis 94).

Konklusion:

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers afgørelse af 8. august 1994, hvorved den afslog sagsøgerens ansøgning om stillingen som chef for Kommissionens delegation i Kasakhstan, og dens afgørelse af 8. august 1994 om udnævnelse af K. i stillingen annulleres.