Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår – ligebehandling – bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling

(Rådets direktiv 97/80, art. 4, stk. 1)

2. Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår – ligebehandling

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/73, art. 1, nr. 3); Rådets direktiv 76/207, art. 4]

3. Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår – ligebehandling – bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46 og 2002/58; Rådets direktiv 97/80)

4. Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – forelæggelsespligt

(Art. 267, stk. 3, TEUF)

Sammendrag

1. Artikel 4, stk. 1, i direktiv 97/80 om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn skal fortolkes således, at den ikke giver en ansøger til en erhvervsuddannelse, der mener, at han eller hun er blevet nægtet adgang til erhvervsuddannelsen, fordi ligebehandlingsprincippet er blevet tilsidesat, ret til oplysninger, som uddannelsesudbyderen er i besiddelse af om de øvrige ansøgere til den pågældende uddannelses kvalifikationer, således at ansøgeren kan fremføre »faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode, at der har været tale om direkte eller indirekte forskelsbehandling« i henhold til denne bestemmelse.

Det kan imidlertid ikke udelukkes, at sagsøgtes afslag på at afgive sådanne oplysninger, som er relevante for fremlæggelse af sådanne faktiske omstændigheder, kan være medvirkende til, at formålet med direktivet ikke kan opfyldes, og dermed bl.a. fratage direktivets artikel 4, stk. 1, dens effektive virkning, hvilket det tilkommer den nationale ret at undersøge.

(jf. præmis 38 og 39 samt domskonkl. 1)

2. Hverken artikel 4 i direktiv 76/207 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår eller artikel 1, nr. 3), i direktiv 2002/73 om ændring af direktiv 76/207 skal fortolkes således, at de giver en ansøger til en erhvervsuddannelse ret til oplysninger, som uddannelsesudbyderen er i besiddelse af om de øvrige ansøgere til den pågældende uddannelses kvalifikationer, når ansøgeren er af den opfattelse, at vedkommende ikke har haft adgang til uddannelsen efter de samme kriterier som de øvrige ansøgere, og at han eller hun har været udsat for forskelsbehandling på grundlag af køn som omhandlet i nævnte artikel 4, eller såfremt ansøgeren hævder, at han eller hun har været udsat for forskelsbehandling på grundlag af køn som omhandlet i artikel 1, nr. 3), for så vidt angår adgang til erhvervsuddannelsen.

(jf. præmis 48 og domskonkl. 2)

3. For så vidt som en ansøger til en erhvervsuddannelse påberåber sig direktiv 97/80 om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn med henblik på at indhente oplysninger, som uddannelsesudbyderen er i besiddelse af om de øvrige ansøgere til den pågældende uddannelses kvalifikationer, kan denne rettighed påvirkes af de EU-retlige bestemmelser om fortrolighed.

Når de nationale domstole eller andre kompetente myndigheder skal efterprøve, om sagsøgtes afslag på at udlevere sådanne oplysninger, som er relevante for fremlæggelse af de faktiske omstændigheder, kan være medvirkende til, at formålet med direktiv 97/80 ikke kan opfyldes, og dermed bl.a. fratage direktivets artikel 4, stk. 1, dens effektive virkning, skal de iagttage de bestemmelser om fortrolighed, som kan udledes af EU-retlige retsakter, såsom af direktiv 95/46 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og direktiv 2002/58 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation). Artikel 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder indeholder også bestemmelser om beskyttelse af personoplysninger.

(jf. præmis 54-56 og domskonkl. 3)

4. Karakteren af forpligtelsen i henhold til 267, stk. 3, TEUF er ikke forskellig alt efter, om der i den pågældende medlemsstat findes et retssystem med forhandlingsmaksime i modsætning til officialmaksime.

Artikel 267 TEUF giver de nationale retter adgang og i givet fald pligt til at foretage en præjudiciel forelæggelse, når de enten af egen drift eller efter anmodning fra parterne konstaterer, at realiteten i sagen rummer et af de i denne artikels stk. 1 nævnte spørgsmål. Det følger heraf, at de nationale retter har en meget vid adgang til at indbringe spørgsmål for Domstolen, hvis de skønner, at en for dem verserende sag frembyder problemer vedrørende fortolkningen eller gyldigheden af EU-retlige bestemmelser, som de nødvendigvis må træffe afgørelse om.

Den præjudicielle forelæggelse er desuden baseret på en dialog domstolene imellem, hvis iværksættelse udelukkende beror på den nationale domstols bedømmelse af relevansen og nødvendigheden af forelæggelsen. Det påhviler dermed den nationale ret at vurdere, om en fortolkning af en EU-retlige bestemmelse er nødvendig med henblik på, at den kan løse den tvist, der verserer for den på baggrund af den mekanisme om forelæggelse, som foreskrives i artikel 267 TEUF, og det tilkommer denne ret at bestemme, hvordan disse spørgsmål skal formuleres. Selv om den nationale ret kan opmuntre parterne i den tvist, som den skal træffe afgørelse i, til at foreslå formuleringer, som kan anvendes i de præjudicielle spørgsmål, tilkommer det i sidste ende denne ret alene at afgøre spørgsmålenes form og indhold.

(jf. præmis 61 og 63-66 samt domskonkl. 4)