DOMSTOLENS DOM AF 12. JULI 1994. - STRAFFESAG MOD FRANCOIS ROUFFETEAU OG ROBERT BADIA. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL DE GRANDE INSTANCE DE REIMS - FRANKRIG. - EOEF-TRAKTATENS ARTIKEL 30 - DIREKTIV 88/301/EOEF - TELETERMINALER - FORBUD MOD TELEFONAPPARATER, DER IKKE ER TYPEGODKENDT - REEKSPORT. - SAG C-314/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-03257



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Frie varebevaegelser ° kvantitative restriktioner ° foranstaltninger med tilsvarende virkning ° nationale bestemmelser, der forbyder forhandling af teleterminaler, der ikke er typegodkendt, selv om de angives at vaere bestemt til reeksport ° lovlige ° modstykke til medlemsstaternes kompetence ifoelge direktiv 88/301

(EOEF-traktaten, art. 30; Kommissionens direktiv 88/301, art. 3)

Sammendrag

Hverken traktatens artikel 30 eller direktiv 88/301 om konkurrence paa teleterminalmarkederne ° som i nogle af sine bestemmelser gennemfoerer den naevnte traktatbestemmelse ° er til hinder for en national ordning, hvorefter det under strafansvar er de erhvervsdrivende forbudt at importere ikke-typegodkendt terminaludstyr til fri omsaetning, at opbevare det med henblik paa salg, at saelge og distribuere det samt at reklamere for det, selv om det klart tilkendegives af importoeren, indehaveren eller saelgeren, at udstyret udelukkende er bestemt til reeksport, saafremt der ikke bestaar sikkerhed for, at det rent faktisk reeksporteres og derfor ikke skal tilsluttes det offentlige net, men det tvaertimod fremgaar af den nationale domstols konstateringer, at hovedparten af udstyret ikke reeksporteres.

Selv om de erhvervsdrivende ifoelge direktivets artikel 3 har ret til at importere og saelge terminaludstyr, kan medlemsstaterne nemlig i henhold til bestemmelsen underkaste dette en kontrol med henblik paa at afgoere, om det opfylder visse vaesentlige krav, nemlig bl.a. brugersikkerhed, sikkerhed for de ansatte i de selskaber, der driver de offentlige telekommunikationsnet, og beskyttelse af offentlige telekommunikationsnet mod skade samt driftskompatibilitet mellem terminaludstyr i begrundede tilfaelde. Den kompetence, der saaledes tildeles medlemsstaterne, ville miste sin virkning, hvis der var adgang til at foretage de ovennaevnte aktiviteter, uden at der er reel sikkerhed for, at det omhandlede udstyr reeksporteres.

Dommens præmisser

1 Ved dom af 18. maj 1993, indgaaet til Domstolen den 14. juni s.aa., har Tribunal de grande instance de Reims (Frankrig) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 30 og Kommissionens direktiv 88/301/EOEF af 16. maj 1988 om konkurrence paa teleterminalmarkederne (EFT L 131, s. 73) med henblik paa at bedoemme foreneligheden med disse bestemmelser af den ordning, der blev indfoert ved det franske dekret 85-712 af 11. juli 1985 om gennemfoerelse af lov af 1. august 1905 for saa vidt angaar apparater, der kan tilsluttes statens telekommunikationsnet (JORF af 14.7.1985, s. 7976), samt ved lov 89-1008 af 31. december 1989 om udviklingen af handels- og haandvaerksvirksomheder og forbedring af deres oekonomiske, retlige og sociale forhold (JORF af 2.1.1990, s. 9).

2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en straffesag mod Rouffeteau og Badia, der er sat under tiltale for, i september 1991, at have vaeret i besiddelse af og udbudt telefonapparater til salg ° foerste tiltalte tillige for at have reklameret for de paagaeldende telefonapparater ° uden at de var i besiddelse af en typegodkendelse eller anden dokumentation for, at apparaterne opfyldte de krav, der stilles til apparater, der kan tilsluttes det offentlige telekommunikationsnet. Disse forhold er strafbare i henhold til ovennaevnte dekret 85-712 og ovennaevnte lov 89-1008. Rouffeteau og Badia har gjort gaeldende, at disse bestemmelser er i strid med traktatens artikel 30 og ovennaevnte direktiv 88/301.

3 I henhold til dekret 85-712 maa apparater, der kan tilsluttes det offentlige net, kun fremstilles til hjemmemarkedet, importeres til fri omsaetning og opbevares med henblik paa salg, udbud til salg eller distribution, saafremt de er i overensstemmelse med dekretets bestemmelser og opfylder en raekke krav, der skal sikre en tilfredsstillende drift af nettet og beskytte brugerne (artikel 2, 3 og 4). For at dokumentere, at apparaterne opfylder disse krav, skal de paagaeldende erhvervsdrivende fremlaegge enten en rapport udfaerdiget af et af industriministeren godkendt organ, en typegodkendelsesattest udstedt i henhold til loven om post- og telekommunikation, et egnethedscertifikat udstedt i henhold til loven om forbrugerbeskyttelse og -oplysning eller, endelig, en anden form for dokumentation, der er godkendt som ligestillet ved bekendtgoerelse af industriministeren (artikel 6). Dekretets artikel 7 indeholder bestemmelser om straf i tilfaelde af, at denne dokumentationspligt tilsidesaettes.

4 Ifoelge artikel 8 i lov 89-1008 er det under boedestraf forbudt at reklamere for apparater, der kan tilsluttes det offentlige telekommunikationsnet, saafremt det ikke kan dokumenteres, at apparaterne opfylder de foreskrevne krav.

5 Tribunal de grande instance de Reims, som fandt, at sagen rejste et spoergsmaal vedroerende fortolkning af faellesskabsreglerne, har forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"Skal EOEF-traktatens artikel 30 og direktiv 88/301/EOEF fortolkes saaledes, at de er til hinder for en national lovgivning som den franske, der indeholder et forbud mod import, besiddelse med henblik paa salg og udbud til salg af telefonapparater, der ikke er godkendt, selv om importoeren, indehaveren eller saelgeren af saadanne apparater ° i denne sag traadloese telefoner og automatiske telefonsvarere ° klart har praeciseret, at apparaterne udelukkende er bestemt til reeksport, og at de derfor ikke skal tilsluttes det offentlige net?"

6 Ifoelge artikel 3, foerste punktum, i direktiv 88/301 har de erhvervsdrivende ret til at importere og saelge terminaludstyr. I henhold til bestemmelsens andet punktum kan medlemsstaterne dog underkaste terminaludstyr en kontrol med henblik paa at afgoere, om det opfylder visse vaesentlige krav som dem, der er opregnet i artikel 2, nr. 17, i Raadets direktiv 86/361/EOEF af 24. juli 1986 om foerste fase af den gensidige anerkendelse af typegodkendelser af terminaludstyr (EFT L 217, s. 21), nemlig bl.a. brugersikkerhed, sikkerhed for de ansatte i de selskaber, der driver de offentlige telekommunikationsnet, beskyttelse af offentlige telekommunikationsnet mod skade og driftskompatibilitet mellem terminaludstyr i begrundede tilfaelde.

7 Det bemaerkes, at direktiv 88/301 blev udstedt med hjemmel i Kommissionens kompetence i henhold til traktatens artikel 90, stk. 3, til at udstede generelle regler til praecisering af de forpligtelser, som foelger af traktaten, og som paahviler medlemsstaterne med hensyn til de virksomheder, der er omhandlet i artikel 90, stk. 1 og 2 (dom af 19.3.1991, sag C-202/88, Frankrig mod Kommissionen, "terminal-dommen", Sml. I, s. 1223, praemis 14). Direktivets artikel 3 er en af flere bestemmelser, der er udstedt til gennemfoerelse af traktatens artikel 30 (jf. saaledes den naevnte dom, praemis 37, 38 og 39).

8 Den kompetence, der saaledes tildeles medlemsstaterne, ville miste sin virkning, hvis der var adgang til at importere ikke-typegodkendte apparater til fri omsaetning, opbevare dem med henblik paa salg, saelge dem eller distribuere dem samt reklamere for dem, uden at der er reel sikkerhed for, at de reeksporteres.

9 Ifoelge den franske regering tilsluttes de fleste af de ikke-typegodkendte apparater, der forhandles i en medlemsstat, faktisk paa et senere tidspunkt det offentlige net, paa trods af de skriftlige eller mundtlige oplysninger, der undertiden gives i forbindelse med salget, og hvorefter apparaterne er bestemt til reeksport og ikke skal tilsluttes det offentlige net.

10 Det tilkommer den nationale ret at afgoere, om saadanne oplysninger er rigtige.

11 Det forelagte spoergsmaal skal herefter besvares saaledes, at hverken traktatens artikel 30 eller direktiv 88/301 er til hinder for en national ordning, hvorefter det under straf er de erhvervsdrivende forbudt at importere ikke-typegodkendt terminaludstyr til fri omsaetning, at opbevare det med henblik paa salg, at saelge og distribuere det samt at reklamere for det, selv om det klart tilkendegives af importoeren, indehaveren eller saelgeren, at udstyret udelukkende er bestemt til reeksport, saafremt der ikke bestaar sikkerhed for, at det rent faktisk reeksporteres og derfor ikke skal tilsluttes det offentlige net.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

12 De udgifter, der er afholdt af den franske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de grande instance de Reims ved dom af 18. maj 1993, for ret:

Hverken traktatens artikel 30 eller direktiv 88/301/EOEF er til hinder for en national ordning, hvorefter det under straf er de erhvervsdrivende forbudt at importere ikke-typegodkendt terminaludstyr til fri omsaetning, at opbevare det med henblik paa salg, at saelge og distribuere det samt at reklamere for det, selv om det klart tilkendegives af importoeren, indehaveren eller saelgeren, at udstyret udelukkende er bestemt til reeksport, saafremt der ikke bestaar sikkerhed for, at det rent faktisk reeksporteres og derfor ikke skal tilsluttes det offentlige net.