Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – manglende overholdelse af forpligtelsen til at tilbagesøge ulovlig støtte – indsigelser – absolut umulighed for gennemførelsen

(Art. 10 EF, art. 88, stk. 2, EF og art. 249 EF)

2. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – anvendelse af national ret – vedtagelse af foreløbige forholdsregler med hensyn til udsættelse – lovlig – betingelser

(Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3)

Sammendrag

1. Den medlemsstat, som en beslutning om tilbagesøgning af ulovlig støtte er rettet til, er i medfør af artikel 249 EF forpligtet til at træffe alle fornødne foranstaltninger til sikring af denne beslutnings gennemførelse. Medlemsstaten skal nå til en effektiv opkrævning af de skyldige beløb. En forsinket tilbagesøgning efter de fastsatte frister og de lovgivningsforanstaltninger, som skal sikre gennemførelsen fra de nationale retsinstansers side af en beslutning fra Kommissionen, der pålægger en medlemsstat at tilbagesøge en ulovlig støtte, og som er truffet for sent, eller som viser sig at være utilstrækkelige, vil ikke kunne opfylde kravene i traktaten.

En medlemsstat, som ikke inden for de fastsatte frister har truffet alle de forholdsregler, der er nødvendige med henblik på at ophæve den støtteordning, der blev erklæret ulovlig og uforenelig med det fælles marked ved en kommissionsbeslutning, med henblik på at tilbagesøge den støtte, der blev tildelt i medfør af denne ordning, tilsidesætter de forpligtelser, som påhviler den i henhold til nævnte beslutning.

Den eneste indsigelse, som kan gøres gældende af en medlemsstat over for et af Kommissionen anlagt traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, er indsigelsen om, at det er absolut umuligt at gennemføre den pågældende beslutning korrekt.

Betingelsen om, at det skal være absolut umuligt at gennemføre beslutningen, er ikke opfyldt, når den sagsøgte medlemsstat udelukkende har underrettet Kommissionen om retlige, politiske eller praktiske vanskeligheder, som gennemførelsen af beslutningen indebærer, uden at have gjort noget reelt forsøg på at tilbagesøge støtten hos de pågældende virksomheder eller foreslå Kommissionen sådanne alternative metoder til gennemførelse af beslutningen, som ville gøre det muligt at overvinde vanskelighederne.

En medlemsstat, der under gennemførelsen af en kommissionsbeslutning vedrørende statsstøtte støder på uforudsete og uforudsigelige vanskeligheder eller får kendskab til følger, der ikke er forudset af Kommissionen, bør forelægge Kommissionen disse problemer til vurdering med forslag om passende ændringer af den pågældende beslutning. I så fald skal Kommissionen og medlemsstaten i henhold til den regel, der pålægger medlemsstaterne og EU-institutionerne en gensidig pligt til loyalt samarbejde, jf. navnlig artikel 10 EF, samarbejde efter bedste evne med henblik på at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, herunder bl.a. støttereglerne.

(jf. præmis 31, 32, 35-37, 42 og 58 samt domskonkl.)

2. De nationale retsinstanser er forpligtet til i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 659/1999 at sikre den fulde virkning af den beslutning, som pålægger tilbagebetalingen af den ulovlige støtte, og til at nå et resultat, der er i overensstemmelse med det, der tilsigtes med denne beslutning.

For så vidt angår de foreløbige forholdsregler med hensyn til udsættelse, som er vedtaget af de nationale retsinstanser, kan sådanne forholdsregler tillades under forudsætning af, at visse betingelser er opfyldt, som følger: For det første skal retten, såfremt den nærer alvorlig tvivl med hensyn til EU-retsaktens gyldighed, og for så vidt som EU-Domstolen ikke allerede er blevet anmodet om at tage stilling til den anfægtede retsakts gyldighed, selv forelægge spørgsmålet herom for Domstolen. For det andet skal der foreligge uopsættelighed i den forstand, at de foreløbige forholdsregler er nødvendige for at forhindre, at den part, der begærer dem, risikerer et alvorligt og uopretteligt tab. For det tredje skal retten tage behørigt hensyn til Unionens interesse. For det fjerde skal den nationale ret ved sin vurdering af, hvorvidt disse betingelser er opfyldt, respektere afgørelser fra Domstolen eller Retten i Første Instans, hvorved der er foretaget en prøvelse af EU-retsaktens lovlighed, samt kendelser, hvorved der er blevet truffet afgørelse om begæringer om tilsvarende foreløbige forholdsregler på EU-plan. Det skal i den henseende understreges, at det ikke er tilstrækkeligt, at den nationale retsinstans anmoder Domstolen om præjudicielt at træffe afgørelse om retsaktens gyldighed, idet den nationale retsinstans, når den træffer bestemmelse om den pågældende foreløbige forholdsregel, skal angive grundene til, at den vurderer, at Domstolen vil fastslå, at EU-retsakten er ugyldig.

(jf. præmis 44-46)