På konkurrenceretsområdet falder en aktivitet, der som følge af sin art, sit formål og de regler, den er undergivet, ikke er af økonomisk karakter eller er knyttet til udøvelsen af beføjelser, der henregnes til offentlig myndighed, uden for anvendelsesområdet for traktatens konkurrenceregler. For så vidt angår en faglig sammenslutnings disciplinære beføjelser medfører eksistensen af sådanne beføjelser imidlertid ikke en fuldstændig beskyttelse mod enhver påstand om en konkurrencebegrænsende adfærd, da en åbenlys forkert udøvelse af sådanne beføjelser under alle omstændigheder må betragtes som en fordrejning af disse beføjelser.

Når denne sammenslutning handler på grundlag af en fortolkning, der er i strid med teksternes bogstav, eller endog anlægger en mere snæver fortolkning inden for rammerne af en bestemt strategi, kan dens adfærd ikke falde uden for artikel 101, stk. 1, TEUF med den begrundelse, at den er afgørende for forfølgelsen af et lovligt mål. Det tilkommer nemlig ikke et organ, som repræsenterer private personer, at udvide lovens beskyttelsesområde for at beskytte en gruppes interesser, når lovgiver har afgrænset den beskyttelse, der tilbydes, og åbnet mulighed for en vis konkurrence.

Ikke alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder, som begrænser parternes eller én af parternes handlefrihed, er nødvendigvis omfattet af det forbud, der er fastsat i artikel 101, stk. 1, TEUF. Med henblik på anvendelsen af denne bestemmelse på en konkret sag skal der nemlig først ses på den overordnede sammenhæng, hvori en vedtagelse inden for den pågældende sammenslutning af virksomheder er blevet truffet eller har virkning, og nærmere bestemt på dens formål. Det skal efterfølgende undersøges, om de konkurrencebegrænsende virkninger, som følger deraf, er uadskilleligt forbundet med varetagelse af disse formål. Beskyttelse af almene hensyn, navnlig hensynet til en god udøvelse af et erhverv, kan nemlig berettige, at artikel 101, stk. 1, TEUF ikke finder anvendelse på visse konkurrencebegrænsende foranstaltninger, når de er nødvendige. I denne forbindelse skal handlingerne fra en faglig sammenslutning bestående af farmaceuter, hvoraf i det mindste en del udøver en økonomisk aktivitet og følgelig kan betegnes som virksomheder, indgå i den lovramme, som lovgiveren og de administrative myndigheder har fastlagt, idet sammenslutningen selv ikke har nogen regeludstedende beføjelser.

Anerkendelsen af medlemsstaternes beføjelser til at indføre begrænsninger af etableringsfriheden af hensyn til beskyttelsen af folkesundheden giver ikke private aktører eller de organer, der repræsenterer dem, ret til at påberåbe sig traktatens konkurrenceretlige bestemmelser ved at indføre konkurrencebegrænsende foranstaltninger, som medlemsstaten selv ikke har indført.

For så vidt angår anvendelsen af konkurrencereglerne skal en farmaceutsammenslutning, såfremt en national lovgiver finder, at en professions uafhængighed kan garanteres i tilstrækkelig grad gennem den samtidige anvendelse af to elementer nemlig dels en begrænsning af kapitalandelen i selskaber i liberalt erhverv for personer uden for erhvervet til højst 25%, og dels et krav om, at personer, som udøver deres erhverv i selskabet i liberalt erhverv, skal besidde flertallet af stemmerettighederne, handle inden for rammerne af disse grænser, idet princippet om faglig uafhængighed ikke kan være et påskud for at begrænse adgangen til kapitalen i selskaber i liberalt erhverv i strukturer, der er i overensstemmelse med loven. Det følger heraf, at en sådan sammenslutnings interventioner, der systematisk har valgt den fortolkning, der var mest ugunstig for en åbning af markedet for laboratoriegrupper, har en uforholdsmæssig karakter.

For så vidt angår anvendelsen af teknikken med opdeling, der består i at opdele ejendomsretten til andele i selskaber i liberalt erhverv mellem brugsret, der giver stemmeret i forbindelse med anvendelsen af overskud og ret til at modtage udbytte, og egentlig ejendomsret, indtager en sådan sammenslutning en principiel holdning, der ikke er i overensstemmelse med den gældende lovramme, og som har medført, at sammenslutningen har anfægtet lovlige konstruktioner og kræver, at der i vedtægterne overhovedet ikke henvises til opdeling, uanset hvilken andel af kapitalen der besiddes.

(jf. præmis 89, 91, 100, 110, 125 og 126)