Selv om lovligheden af de retsakter, hvorved EU-institutionerne vedtager restriktive foranstaltninger, principielt kun kan bedømmes på grundlag af de faktiske og retlige forhold, hvorpå de nævnte retsakter er blevet vedtaget, forholder det sig ikke desto mindre således, at Unionens retsinstanser kan tage hensyn til et forhold, som den af de restriktive foranstaltninger omfattede person har anført som diskulperende forhold, med henblik på at tiltræde den bedømmelse af lovligheden af de omtvistede retsakter, som er baseret på de faktiske og retlige forhold, hvorpå de nævnte retsakter er blevet vedtaget.

En forordning, der fastsætter restriktive foranstaltninger skal fortolkes i lyset af ikke alene den afgørelse, der er vedtaget som led i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik som omhandlet i artikel 215, stk. 2, TEUF, men ligeledes den historiske sammenhæng, hvori de af Unionen vedtagne bestemmelser indgår, og hvori denne forordning er vedtaget. Det samme gælder for en afgørelse, der er vedtaget inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som skal fortolkes under hensyn til den sammenhæng, hvori den indgår.

Rådet er ikke forpligtet til at tilvejebringe beviser for, at en omhandlet enheds midler direkte er blevet anvendt til Den Demokratiske Folkerepublik Koreas programmer i tilknytning til nuklear spredning, men det påhviler det at underbygge sin afgørelse på den mest troværdige måde ved hjælp af en række beviser, i henhold til hvilke disse midler kan bidrage til dette mål.

I forbindelse med domstolsprøvelsen af lovligheden af den begrundelse, hvorpå en afgørelse om opførelse af navnet på en person eller en enhed på en liste over personer, der er omfattet af en restriktiv foranstaltning, er støttet, forholder det sig således, at såfremt i det mindste én af de i begrundelsen anførte grunde er tilstrækkeligt præcis og konkret, den er underbygget, og den udgør i sig selv et tilstrækkeligt grundlag for denne retsakt, kan den omstændighed, at det samme ikke gælder for andre grunde, ikke begrunde en annullation af den nævnte retsakt.

Selv hvis det antages, at Rådet og Kommissionen har behandlet personlige oplysninger vedrørende sagsøgerne på en måde, som ikke er i overensstemmelse med forordning nr. 45/2001 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og ‑organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger, vil denne omstændighed ikke kunne føre til annullation af de anfægtede retsakter. Hvis sagsøgerne derimod kan bevise, at der foreligger en sådan behandling, vil de kunne påberåbe sig en tilsidesættelse af den nævnte forordning inden for rammerne af et erstatningssøgsmål.

Hvad angår beviset for, at en person, der er opført på en liste over de personer og enheder, som er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer, har kapacitet til at påvirke den af de pågældende restriktive foranstaltninger omfattede enheds aktiviteter, kan en person, som udøver funktioner, der giver den pågældende en ledende stilling i en enhed, som er omfattet af restriktive foranstaltninger, som hovedregel selv anses for at være involveret i de aktiviteter, der har berettiget vedtagelsen af de restriktive foranstaltninger over for den omhandlede enhed.

Inden for rammerne af et søgsmål med påstand om annullation af visse restriktive foranstaltninger over for Nordkorea med henblik på at forhindre nuklear spredning, som er anlagt af en fysisk person, der bestrider ledelsesfunktioner i den udpegede enhed, som kan være involveret i genereringen af penge, der kan bidrage til Den Demokratiske Folkerepublik Koreas aktiviteter i tilknytning til nuklear spredning, og som er omfattet af et opførelseskriterium, der vedrører »personer eller enheder, der handler på deres vegne eller efter deres anvisninger«, som omhandlet i artikel 15, stk. 1, litra b), nr. ii), i afgørelse 2013/183 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea, og »personer eller enheder, der handler på deres vegne eller efter deres anvisninger«, som omhandlet i artikel 27, stk. 1, litra b), i afgørelse 2016/849 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Folkerepublik Korea, opstiller dette kriterium ikke nødvendigvis et krav om, at den nævnte person er den person, der træffer afgørelse om overførsel af finansielle aktiver, som kan bidrage til Den Demokratiske Folkerepublik Koreas aktiviteter i tilknytning til nuklear spredning, ej heller, at personen er i stand til at påvirke en sådan overførsel. Den pågældende skal derimod have en tilknytning til den aktivitet, der er omhandlet i den omtvistede begrundelse, sammenholdt med de pågældende kriterier, dvs. det forhold at generere indtægter i udenlandsk valuta, som kan bidrage til Den Demokratiske Folkerepublik Koreas nukleare programmer.

I denne henseende skal det alene kræves, at den fysiske person, som er omfattet af de restriktive foranstaltninger, har en tilknytning til aktiviteten bestående i levering af finansielle tjenesteydelser eller overførsel af midler, aktiver eller økonomiske ressourcer, som kan bidrage til Den Demokratiske Folkerepublik Koreas nukleare programmer, uden at det er nødvendigt, at denne person har en specifik tilknytning til de nukleare spredningsaktiviteter.

De kriterier og den omtvistede begrundelse, hvorpå opførelsen af denne persons navn på de omtvistede lister er støttet, opstiller således alene et krav om, at det godtgøres, at der foreligger en tilknytning mellem den pågældende person og den enhed, som leverer eller foretager overførsel af finansielle aktiver, som kan bidrage til Den Demokratiske Folkerepublik Koreas aktiviteter i tilknytning til nuklear spredning.

Den omstændighed, at den nævnte person bestrider ledelsesfunktioner, fører til, at det kan fastslås, at personens rolle i den af de restriktive foranstaltninger omfattede enheds virksomhed er tilstrækkelig til, at det for det første kan antages, at personen ved at handle på vegne af den nævnte enhed eller efter enhedens anvisninger har en tilknytning til enhedens aktivitet bestående i generering af udenlandsk valuta, og til, at det ud over efterprøvelsen af rigtigheden af de øvrige begrundelser vedrørende personen for det andet ikke er nødvendigt at støtte sig på de forhold, der vedrører dennes individuelle handlinger, med henblik på at godtgøre, at den pågældende er blevet udpeget i overensstemmelse med de angivne opførelseskriterier.

(jf. præmis 332-338)