Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – EU-regler – materielt anvendelsesområde – kollektive overenskomster med socialpolitiske målsætninger – tillæg til en kollektiv overenskomst, der opretter en ordning med supplerende godtgørelse af udgifter til sundhedsydelser – beslutning fra de offentlige myndigheders side om at gøre tilslutning til denne ordning obligatorisk – ikke omfattet

(Art. 4, stk. 3, TEU og art. 101, stk. 1, TEUF)

2. Konkurrence – EU-regler – virksomhed – begreb – organ, der skal forvalte en ordning for supplerende godtgørelse af udgifter til sundhedsydelser – omfattet – betingelser

(Art. 101 TEUF og 102 TEUF)

3. Konkurrence – offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder – virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse – organ, der skal forvalte en ordning for supplerende godtgørelse af udgifter til sundhedsydelser – krav om tilslutning for virksomheder i den pågældende erhvervssektor uden mulighed for fritagelse – lovligt

(Art. 102 TEUF og 106 TEUF)

Sammendrag

1. Som følge af sin karakter og formål falder en aftale, som er indgået i form af et tillæg til en kollektiv overenskomst og derfor er resultatet af en kollektiv forhandling mellem arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer i en given erhvervssektor, og som inden for denne erhvervssektor opretter en supplerende ordning for godtgørelse af sundhedsydelser, der bidrager til at forbedre de ansattes arbejdsvilkår ikke alene ved at sikre dem de nødvendige midler til at betale udgifter, der er forbundet med en sygdom, arbejdsulykke, erhvervssygdom eller barsel, men også ved at reducere de omkostninger, som de ansatte – i mangel af en kollektiv overenskomst – selv skulle have båret, ikke ind under artikel 101, stk. 1, TEUF. Denne konklusion ændres ikke af den omstændighed, at tilslutningen til en sådan aftale er obligatorisk for alle virksomheder i den pågældende erhvervssektor i en medlemsstat uden mulighed for fritagelse fra tilslutning.

Da en sådan aftale ikke falder ind under artikel 101, stk. 1, TEUF, står det de offentlige myndigheder frit for at gøre tillægget obligatorisk for personer, der ikke formelt er bundet af aftalen.

Heraf følger, at artikel 101 TEUF, sammenholdt med artikel 4, stk. 3, TEU, ikke er til hinder for de offentlige myndigheders beslutning om, på anmodning fra arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationerne i en given erhvervssektor at gøre en aftale, der følger af kollektive forhandlinger, der fastsætter tilslutningen til en supplerende ordning for godtgørelse af udgifter til sundhedsydelser for samtlige virksomheder i en given branche, forvaltet af det udpegede organ, obligatorisk – uden mulighed for fritagelse.

(jf. præmis 31-33, 36, 38 og 39 samt domskonkl. 1)

2. Inden for EU-konkurrencerettens område omfatter begrebet »virksomhed« enhver enhed, som udøver økonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmåde. Enhver virksomhed, hvorved der udbydes varer og tjenesteydelser på et bestemt marked, udgør en økonomisk virksomhed.

En supplerende ordning for godtgørelse af udgifter til sundhedsydelser har et socialt formål, da den foreskriver en obligatorisk supplerende social beskyttelse af alle de ansatte i en erhvervssektor. Det forhold, at en forsikringsordning har et socialt formål, er imidlertid ikke i sig selv tilstrækkeligt til udelukke, at den pågældende virksomhed kvalificeres som økonomisk virksomhed. Det er ligeledes nødvendigt dels, at ordningen kan anses for en gennemførelse af solidaritetsprincippet, dels at den er undergivet kontrol af den stat, som har indført den.

Efter de omstændigheder, hvorunder et organ udpeges til at sikre forvaltningen af en supplerende ordning for godtgørelse af udgifter til sundhedsydelser, og den forhandlingsmargen, som organet råder over med hensyn til enkelthederne, er et sådant organ, selv om den drives uden gevinst for øje og opererer i henhold til solidaritetsprincippet, en virksomhed, der udfører en økonomisk aktivitet, og som på grundlag af finansielle og økonomiske betragtninger er blevet valgt af arbejdsmarkedets parter blandt andre virksomheder, som den konkurrerer med på markedet for de forsikringstjenester, som den tilbyder.

(jf. præmis 41, 42, 44-46, 64 og 65)

3. I det omfang den virksomhed, som består i at forvalte en som den i hovedsagen omhandlede supplerende ordning for godtgørelse af udgifter til sundhedsydelser, skal kvalificeres som økonomisk, er artikel 102 TEUF og 106 TEUF ikke til hinder for, at de offentlige myndigheder tildeler en forsikringsinstitution en eneret til at forvalte denne ordning, uden nogen mulighed for, at virksomhederne i den berørte erhvervssektor kan fritages for at tilslutte sig ordningen.

Ophævelsen af et sådant krav om tilslutning uden mulighed for fritagelse vil således kunne føre til, at det pågældende organ ikke har mulighed for at opfylde de opgaver af almen økonomisk interesse, som er betroet organet, på acceptable økonomiske vilkår.

(jf. præmis 80 og 81 samt domskonkl. 2)