11

§ 3a i Umsatzsteuergesetz (lov om omsætningsafgifter) af 23. august 1994 (BGBl. nr. 663/1994, herefter »UStG 1994«) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »UStG 2010«), har følgende ordlyd: »Øvrige tjenesteydelser § 3a 1. Øvrige ydelser er ydelser, der ikke består i levering. En øvrig ydelse kan også bestå i at undlade noget eller i at tåle en handling eller en tilstand. […] Leveringsstedet for øvrige ydelser […] 5. Med henblik på anvendelsen af stk. 6-16 og § 3a [i bilaget (vedrørende det indre marked) til UStG 2010] 1) anses enhver erhvervsdrivende som omhandlet i § 2 for erhvervsdrivende, idet en erhvervsdrivende, der også foretager ikke-afgiftspligtige transaktioner, anses for erhvervsdrivende for så vidt angår alle de øvrige ydelser, der leveres til ham 2) anses enhver juridisk person, der udøver ikke-erhvervsmæssig virksomhed, og som har et momsregistreringsnummer, for erhvervsdrivende 3) anses enhver person eller sammenslutning af personer, der ikke er omfattet af anvendelsesområdet for nr. 1) og 2), ikke for erhvervsdrivende. 6. Med forbehold af stk. 8-16 og § 3a [i bilaget (vedrørende det indre marked) til UStG 2010] anses øvrige ydelser, der leveres til en erhvervsdrivende som omhandlet i stk. 5, nr. 1) og 2), for at blive leveret på det sted, hvor kunden driver sin virksomhed. Hvis den øvrige ydelse leveres på en erhvervsdrivendes faste forretningssted, er det derimod dette faste forretningssted, der er afgørende. 7. Med forbehold af stk. 8-16 og § 3a [i bilaget (vedrørende det indre marked) til UStG2010] anses øvrige ydelser, der leveres til en ikke-erhvervsdrivende som omhandlet i stk. 5, nr. 3), for at blive leveret på det sted, hvor den erhvervsdrivende driver sin virksomhed. Leveres en øvrig ydelse fra et fast forretningssted, anses det faste forretningssted for det sted, hvor ydelsen leveres. […] 13. [Leveringsstedet for ø]vrige tjenesteydelser, jf. stk. 14, a) såfremt kunden er en ikke-erhvervsdrivende som omhandlet i stk. 5, nr. 3), og ikke har sin bopæl, sit hjemsted eller sit sædvanlige opholdssted på [Unionens] område, anses for at være beliggende på kundens bopæl, hjemsted eller sædvanlige opholdssted i tredjelandet […] 14. Følgende tjenesteydelser anses for øvrige tjenesteydelser som omhandlet i stk. 13: […] 12) teleydelser […] 16. Med henblik på at undgå dobbelt påligning eller ikke-påligning af afgifter eller konkurrenceforvridning kan [Bundesminister für Finanzen (forbundsfinansministeren)] ved bekendtgørelse foreskrive, at levering af øvrige tjenesteydelser, hvis leveringssted fastsættes i henhold til stk. 6, 7 eller 12 eller stk. 13, litra a), anses for at blive leveret på det sted, hvor disse øvrige tjenesteydelser benyttes eller udnyttes. Leveringsstedet for øvrige tjenesteydelser kan følgelig anses for beliggende: 1) på tredjelandets område i stedet for det nationale område og 2) på det nationale område i stedet for tredjelandets område. Nærværende bestemmelse finder ikke anvendelse på ydelser som omhandlet i stk. 14, nr. 14), når kunden er en ikke-erhvervsdrivende som omhandlet i stk. 5, nr. 3), og ikke har sin bopæl, sit hjemsted eller sit sædvanlige opholdssted på [Unionens] område.«