Forenede sager C-132/14 – C-136/14

Europa-Parlamentet og Europa-Kommissionen

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Annullationssøgsmål — forordning (EU) nr. 1385/2013 — direktiv 2013/62/EU — direktiv 2013/64/EU — retsgrundlag — artikel 349 TEUF — Den Europæiske Unions regioner i den yderste periferi — ændring af Mayottes status i forhold til Den Europæiske Union«

Sammendrag – Domstolens dom (Store Afdeling) af 15. december 2015

Unionens traktater — territorialt anvendelsesområde — regioner i den yderste periferi — Rådets kompetence til at fastsætte betingelserne for anvendelse af traktaterne — grænser — fastsættelse af betingelserne for anvendelse af afledte retsakter — lovlig — udsættelse af anvendelsen af EU-rettens bestemmelser — lovlig

(Art. 52 TEU; art. 349 TEUF og 355 TEUF; Rådets afgørelse 2012/419, art. 2)

Det fremgår af ordlyden af artikel 349 TEUF, at denne bestemmelse tillader Rådet at vedtage særlige foranstaltninger med henblik på at tage hensyn til den strukturelle sociale og økonomiske situation i regionerne i den yderste periferi. Imidlertid skal Rådet i overensstemmelse med artikel 349, stk. 3, TEUF være i stand til at fremlægge forhold, hvorved der kan fastslås en sammenhæng mellem den tilsigtede særlige foranstaltning og de særlige karakteristika og begrænsninger i den omhandlede region i den yderste periferi. I det omfang artikel 349, stk. 1, TEUF, som ændret ved artikel 2 i afgørelse 2012/419 om ændring af Mayottes status i forhold til Den Europæiske Union, bestemmer, at Rådet vedtager særlige foranstaltninger, der navnlig tager sigte på at fastsætte betingelserne for anvendelsen af traktaterne i regionerne i den yderste periferi, herunder fælles politikker, skal »betingelserne for anvendelsen af traktaterne« som omhandlet i denne artikel forstås som omfattende både betingelserne vedrørende anvendelsen af Unionens primære ret og betingelserne vedrørende anvendelsen af afledte retsakter, der er vedtaget på grundlag af den primære ret. I denne forbindelse skal det territoriale anvendelsesområde for en afledt retsakt, såfremt der ikke foreligger en sådan præcisering, fastlægges på grundlag af artikel 52 TEU og artikel 355 TEUF. Det følger derfor af ordlyden af og formålene med artikel 349 TEUF og af traktaternes opbygning, at det territoriale anvendelsesområde for al gældende EU-ret for så vidt angår Unionens regioner i den yderste periferi navnlig defineres ved artikel 52 TEU, sammenholdt med artikel 355, stk. 1, TEUF, samt ved de foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til artikel 349 TEUF.

Endvidere begrænser artikel 349 TEUF ikke Rådets afgørelseskompetence til en særlig kategori af foranstaltninger. Ud over at udtrykket »foranstaltning« nemlig omfatter enhver slags handling, som Rådet kan foretage, indebærer anvendelsen i artikel 349 TEUF af udtrykket »navnlig«, at ophavsmændene til EUF-traktaten ikke har haft til hensigt at fastsætte en udtømmende liste over typen af de foranstaltninger, der kan vedtages på grundlag af denne artikel. I denne henseende er en begrænsning af Rådets mulighed for at udsætte anvendelsen af en foranstaltning i strid med de formål, der forfølges med artikel 349 TEUF, idet der ikke er noget, der gør det muligt at udelukke, at en udsættelse af den fulde anvendelse af en af EU-rettens bestemmelser kan vise sig at være den mest passende foranstaltning med henblik på at tage hensyn til den strukturelle sociale og økonomiske situation i en region i den yderste periferi.

(jf. præmis 66, 69, 71, 72, 75, 76, 78, 81, 82 og 84)