De rent lægelige vurderinger, som er anført af lægeudvalget nedsat i henhold til artikel 23 i ordningen om dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme må anses for definitive, når de er kommet i stand efter de forskriftsmæssige betingelser herom. Den retslige kontrol er begrænset til spørgsmål vedrørende forskriftsmæssigheden af udvalgets nedsættelse, dets virksomhed samt dets udtalelse, bl.a. om udtalelsen indeholder en begrundelse, der gør det muligt at vurdere de betragtninger, som den er baseret på, og om udtalelsen indeholder en forståelig sammenhæng mellem de lægelige udtalelser og konklusioner.

Der foreligger ikke en sådan vægtig grund til tilbagekaldelse, hvis der alene er tale om en forskellig opfattelse med hensyn til analysen af de spørgsmål, der er forelagt lægeudvalget, eller fordi den pågældende læge afslog at lade vedkommende deltage i lægeudvalgets møde, eftersom beslutningen om at indkalde vedkommende henhører under det samlede lægeudvalgs kompetence.

Retten for en tjenestemand til at tilbagekalde sin udnævnelse af den af ham udpegede læge i lægeudvalget nedsat i henhold til artikel 23 i ordningen om dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme efter at være blevet gjort bekendt med sidstnævntes konklusioner kan kun anerkendes, såfremt tilbagekaldelsen er baseret på en objektiv vægtig grund.

Efter vedtægtens ordning henhører de lægelige udtalelser, der er nødvendige for at træffe en afgørelse af den pågældende institution inden for ordningen om dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme, udelukkende under de lægers kompetence, der er udpeget af institutionen, og, såfremt den pågældende tjenestemand har anmodet herom, under lægeudvalgets kompetence. Såfremt Lægeudvalget ved den første udtalelse ikke fuldstændigt behandler alle sagens spørgsmål, kan den pågældende institution opfordre det til at supplere eller præcisere dets konstateringer i en ny udtalelse.

Lægeudvalget kan selv fastsætte de nærmere regler for dets virke. Lægeudvalget beslutter bl.a. under udøvelse af sit skøn, om der er grund til at høre den pågældende tjenestemand.

Det tilkommer dog lægeudvalget at sikre sig, at det råder over de nødvendige oplysninger med henblik på at udføre dets opgave. Når det, navnlig under hensyntagen til den komplicerede karakter af de lægelige spørgsmål, det behandler, må konstateres, at disse oplysninger ikke fremgår tilstrækkeligt klart og samstemmende af de dokumenter, som er forelagt lægeudvalget, påhviler det dette at indhente alle nødvendige oplysninger med henblik på dets afgørelse, herunder i givet fald også at indkalde den pågældende tjenestemand.

Desuden har lægeudvalget ved siden af dets skønsbeføjelse en begrundelsespligt, der skal gøre det muligt dels at vurdere de betragtninger, som udtalelsens konklusion er baseret på, dels om der er en forståelig sammenhæng mellem de lægelige konstateringer heri og den konklusion, udvalget er nået frem til.

Når lægeudvalget behandler komplicerede lægelige spørgsmål, der bl.a. vedrører en vanskelig diagnose, og sammenhængen mellem den pågældende tjenestemands sygdomme og hans erhvervsudøvelse i en fællesskabsinstitution eller anvendelsen af artikel 14 i forsikringsordningen, skal det i sin udtalelse angive de elementer i sagen, det har baseret sig på og, såfremt der foreligger væsentlige forskelle, redegøre for grundene til, at dets udtalelse afviger fra visse tidligere lægeerklæringer, som var gunstigere over for den pågældende tjenestemand.

(jf. præmis 69, 70, 77 og 78)

Henvisning til: Domstolen, 19. januar 1988, sag 2/87, Biedermann mod Revisionsretten, Smi. s. 143; Retten, 12. juli 1990, sag T-154/89, Vidrányi mod Kommissionen, Smi. II, s. 445, præmis 42; Kommissionen mod Royale beige, præmis 67; s. mod Domstolen, præmis 54.