ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Den Europæiske Union, repræsenteret ved Den Europæiske Unions Domstol, frifindes i det af Guardian Europe Sàrl anlagte erstatningssøgsmål, for så vidt som det med søgsmålet tilsigtes at opnå en erstatning på 936 000 EUR for det angivelige økonomiske tab, som bestod i betaling af omkostninger til en bankgaranti ud over den rimelige sagsbehandlingstid i den sag, der gav anledning til dom af 27. september 2012, Guardian Industries og Guardian Europe mod Kommissionen (T-82/08, EU:T:2012:494).
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. september 2019 – Cofemel – Sociedade de Vestuário SA mod G-Star Raw CV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal de Justiça – Portugal)

(Sag C-683/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - intellektuel og industriel ejendomsret - ophavsret og beslægtede rettigheder - direktiv 2001/29/EF - artikel 2, litra a) - begrebet »værk« - ophavsretlig beskyttelse af værker - betingelser - forholdet til beskyttelsen af design - direktiv 98/71/EF - forordning (EF) nr. 6/2002 - tøjmodeller)

(2019/C 383/10)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal de Justiça

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cofemel – Sociedade de Vestuário SA

Sagsøgt: G-Star Raw CV

Konklusion

Artikel 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en national lovgivning tildeler en ophavsretlig beskyttelse til modeller, såsom de i hovedsagen omhandlede tøjmodeller, med den begrundelse, at de ud over deres funktionsmæssige formål frembringer en særegen og karakteristisk visuel effekt set ud fra en æstetisk synsvinkel.

(1) EUT C 52 af 12.2.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 12. september 2019 – VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH mod Google LLC, der er indtrådt i Google Inc.s rettigheder (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Berlin – Tyskland)

(Sag C-299/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - industripolitik - tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 98/34/EF - informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester - artikel 1, nr. 11) - begrebet »teknisk forskrift«)

(2019/C 383/05)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte von Medienunternehmen mbH

Sagsøgt: Google LLC, der er indtrådt i Google Inc.s rettigheder

Konklusion

Artikel 1, nr. 11), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, skal fortolkes således, at en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, som forbyder udelukkende kommercielle operatører af søgemaskiner og kommercielle udbydere af tjenester, der behandler indhold på tilsvarende måde, at gøre presseprodukter eller dele heraf (undtagen enkelte ord og meget små tekstuddrag) tilgængelige for almenheden, udgør en »teknisk forskrift« som omhandlet i denne bestemmelse, hvis udkast på forhånd skal meddeles Europa-Kommissionen i henhold til artikel 8, stk. 1, første afsnit, i direktiv 98/34, som ændret ved direktiv 98/48.

(1) EUT C 309 af 18.9.2017.
3)

Nr. 2.39, litra d), nr. 20.15, litra d), og nr. 20 309, litra i), sidste punktum, i bilag A til forordning nr. 549/2013 skal fortolkes således, at der skal tages hensyn til de kontingenter, der betales af medlemmerne af en privatretlig NPI, såsom de i hovedsagerne omhandlede nationale idrætsforbund, med henblik på at efterprøve, om der foreligger en offentlig kontrol. Sådanne kontingenter kan uafhængigt af, om de skal betales af privatpersoner, og hvorledes de skal kvalificeres retligt i national lovgivning, inden for rammerne af den kontrolindikator vedrørende finansieringsgraden, der er omhandlet i nr. 2.39, litra d), og nr. 20.15, litra d), i bilag A til denne forordning, være offentlige, når der er tale om obligatoriske bidrag, der, uden nødvendigvis at udgøre modydelsen til den faktiske anvendelse af de leverede tjenesteydelser, opkræves i en offentlig interesse til fordel for nationale idrætsforbund, der har et monopol på den sportsdisciplin, som de har ansvaret for, i den forstand at sportsudøvelsen i sin offentlige dimension er underlagt deres enekompetence, medmindre disse forbund ikke bevarer den organisatoriske og budgetmæssige beslutningskompetence for så vidt angår disse kontingenter, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve. Såfremt den nationale ret når frem til den konklusion, at de nævnte kontingenter skal anses for at være offentlige bidrag, skal denne ret, selv om den offentlige sektor næsten fuldt ud finansierer de pågældende nationale idrætsforbund, endvidere efterprøve, om kontrollerne med de midler, der stilles til rådighed, er restriktive nok til reelt og substantielt at påvirke de nævnte forbunds generelle politik eller program, eller om disse forbund stadig kan bestemme denne politik eller strategi.
C 383/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. september 2019 – TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV og Sambucus eV mod Europa-Kommissionen, Monsanto Europe, Monsanto Company, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA)

(Sag C-82/17 P) (1)

(Appel - miljø - genetisk modificerede produkter - Kommissionens afgørelse om tilladelse til markedsføring af produkter, der indeholder genetisk modificeret MON 87701 x MON 89788-sojabønne - forordning (EF) nr. 1367/2006 - artikel 10, stk. 1 - anmodning om intern prøvelse af en afgørelse truffet i medfør af bestemmelser om offentlig deltagelse i beslutningsprocesser på miljøområdet - afslag på ansøgningen)

(2019/C 383/04)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV og Sambucus eV (ved K. Smith, QC, og barrister J. Stevenson)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn, G. Gattinara og C. Valero, som befuldmægtigede), Monsanto Europe, Monsanto Company (først ved avocat M. Pittie, derefter ved avocats P. Honoré og A. Helfer), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV og Sambucus eV bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Monsanto Europe og Monsanto Company bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 129 af 24.4.2017.
2)

Effektivitetsprincippet, sammenholdt med retssikkerhedsprincippet, skal imidlertid fortolkes således, at det er til hinder for, at en national retsinstans under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede anvender en præklusionsfrist på en måned til at indgive en anmodning om genoptagelse af en endelig retsafgørelse, når den dom, hvorved den nævnte frist blev fastsat, endnu ikke var offentliggjort i Monitorul Oficial al României, da anmodningen blev indgivet.
3)

Kapitel II, del D, nr. 1, i afsnit I i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 854/2004 af 29. april 2004 om særlige bestemmelser for tilrettelæggelsen af den offentlige kontrol af animalske produkter til konsum, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 739/2011 af 27. juli 2011, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at den kompetente myndighed, med henblik på en inspektion af fjerkræslagtekroppene, fjerner sidstnævnte fra slagtelinjen og foretager en såvel udvendig som indvendig undersøgelse af disse slagtekroppe, om fornødent ved at løfte disses fedtvæv, forudsat at denne undersøgelse ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre effektiviteten af denne kontrol, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. september 2019 – Bayer Pharma AG mod Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt. og Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Törvényszék – Ungarn)

(Sag C-688/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - intellektuel ejendomsret - patenter - direktiv 2004/48/EF - artikel 9, stk. 7 - salg af produkter i strid med rettigheder i henhold til et patent - foreløbige foranstaltninger - efterfølgende ugyldigkendelse af patentet - følger - ret til passende erstatning for det tab, der er lidt som følge af de foreløbige foranstaltninger)

(2019/C 383/12)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bayer Pharma AG

Sagsøgte: Richter Gedeon Vegyészeti Gyár Nyrt. og Exeltis Magyarország Gyógyszerkereskedelmi Kft.

Konklusion

Artikel 9, stk. 7, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder, herunder bl.a. begrebet »passende erstatning« som omhandlet i denne bestemmelse, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter, at en person ikke tilkendes erstatning for det tab, den pågældende har lidt som følge af ikke at have handlet, som det almindeligvis kan forventes af enhver med henblik på at undgå eller begrænse vedkommendes tab, og som under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede fører til, at retten ikke tilpligter rekvirenten af foreløbige foranstaltninger at erstatte det tab, som disse foranstaltninger har forårsaget, selv om det patent, på grundlag af hvilket der er anmodet om og indrømmet sådanne foranstaltninger, efterfølgende er blevet kendt ugyldigt, for så vidt som denne lovgivning gør det muligt for retten at tage behørigt hensyn til alle objektive omstændigheder i sagen, herunder parternes adfærd, med henblik på navnlig at efterprøve, at rekvirenten ikke har misbrugt disse foranstaltninger.

(1) EUT C 112 af 26.3.2018.
C 383/14

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 12. september 2019 – Europa-Kommissionen mod Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd og European Bicycle Manufacturers Association

(Sag C-709/17 P) (1)

(Appel - dumping - gennemførelsesforordning (EU) 2015/776 - import af cykler afsendt fra Cambodja, Pakistan og Filippinerne - udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes over for importen af cykler med oprindelse i Kina, til også at omfatte denne import - forordning nr. 1225/2009 - artikel 13 - omgåelse - samleprocesser - cykeldelenes herkomst og oprindelse - dele afsendt fra Kina til Sri Lanka, forarbejdet i Sri Lanka og derefter sendt til Pakistan til samling)

(2019/C 383/13)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved M. França, J.-F. Brakeland og A. Demeneix, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd (ved P. Bentley QC) og European Bicycle Manufacturers Association (ved Solicitor J. Beck og avocat L. Ruessmann)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 10. oktober 2017, Kolachi Raj Industrial mod Kommissionen (T-435/15, EU:T:2017:712), ophæves.

2) Europa-Kommissionen frifindes i det af Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd anlagte søgsmål.

3) Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens og European Bicycle Manufacturers Associations (EBMA) omkostninger såvel i sagen i første instans som i appelsagen.

(1) EUT C 112 af 26.3.2018.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. oktober 2020 — Privacy International mod Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs, Secretary of State for the Home Department, Government Communications Headquarters, Security Service og Secret Intelligence Service (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Investigatory Powers Tribunal — London — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-623/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - behandling af personoplysninger i den elektroniske kommunikationssektor - udbydere af elektroniske kommunikationstjenester - generel og udifferentieret overføring af trafikdata og lokaliseringsdata - beskyttelse af den nationale sikkerhed - direktiv 2002/58/EF - anvendelsesområde - artikel 1, stk. 3, og artikel 3 - fortrolighed af elektronisk kommunikation - beskyttelse - artikel 5 og artikel 15, stk. 1 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1 - artikel 4, stk. 2, TEU)

(2020/C 433/02)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Investigatory Powers Tribunal — London

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Privacy International

Sagsøgte: Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs, Secretary of State for the Home Department, Government Communications Headquarters, Security Service og Secret Intelligence Service

Konklusion

1) Artikel 1, stk. 3, artikel 3 og artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, sammenholdt med artikel 4, stk. 2, TEU, skal fortolkes således, at en national lovgivning, hvorefter en statslig myndighed kan pålægge udbydere af elektroniske kommunikationstjenester at overføre trafikdata og lokaliseringsdata til sikkerheds- og efterretningstjenesterne med henblik på at beskytte den nationale sikkerhed, er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.

2) Artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58, som ændret ved direktiv 2009/136, sammenholdt med artikel 4, stk. 2, TEU, og artikel 7, 8 og 11 samt artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en statslig myndighed kan pålægge udbydere af elektroniske kommunikationstjenester at foretage generel og udifferentieret overføring af trafikdata og lokaliseringsdata til sikkerheds- og efterretningstjenesterne med henblik på at beskytte den nationale sikkerhed.

(1) EUT C 22 af 22.1.2018.
C 297/3

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 16. juli 2020 — ADR Center SpA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-584/17 P) (1)

(Appel - voldgiftsbestemmelse - tilskudsaftaler indgået i forbindelse med særprogrammet om »Civilret« for perioden 2007-2013 - revisionsrapporter, der rejser tvivl om visse omkostningers støtteberettigelse - Europa-Kommissionens afgørelse om inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb - artikel 299 TEUF - Kommissionens beføjelse til at vedtage en afgørelse, der kan tvangsfuldbyrdes, som led i et kontraktforhold - Unionens retsinstansers kompetence - effektiv retsbeskyttelse)

(2020/C 297/04)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: ADR Center SpA (ved avocats A. Guillerme og T. Bontinck)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) ADR Center SpA bærer to tredjedele af sine egne omkostninger og betaler to tredjedele af de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Kommissionen bærer en tredjedel af sine egne omkostninger og betaler en tredjedel af de af ADR Center SpA afholdte omkostninger.

(1) EUT C 5 af 8.1.2018.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. juli 2020 — Milkiyas Addis mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Sag C-517/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - asylpolitik - fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse - direktiv 2013/32/EU - artikel 14 og 34 - forpligtelse til at tilbyde en ansøger om international beskyttelse en personlig samtale, inden der træffes en afgørelse om afvisning - tilsidesættelse af forpligtelsen i første instans - følger)

(2020/C 297/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Milkiyas Addis

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 14 og 34 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en tilsidesættelse af forpligtelsen til at tilbyde en ansøger om international beskyttelse en personlig samtale, inden der træffes en afgørelse om afvisning på grundlag af dette direktivs artikel 33, stk. 2, litra a), ikke fører til annullation af denne afgørelse, og at sagen hjemvises til den besluttende myndighed, medmindre denne lovgivning giver ansøgeren mulighed for i forbindelse med en retssag til prøvelse af en sådan afgørelse personligt at fremsætte alle sine argumenter mod den nævnte afgørelse under en høring, der opfylder de betingelser og de gældende grundlæggende garantier, der er fastsat i nævnte direktivs artikel 15, og disse argumenter ikke vil kunne ændre den pågældende afgørelse.

(1) EUT C 392 af 20.11.2017.
1)

Artikel 1, stk. 1, litra f), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535 af 9. september 2015 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester skal fortolkes således, at kravet om, at opstillingen af en vindmølle er underlagt betingelsen om en minimumsafstand mellem denne og ejendomme, der anvendes til beboelse, ikke udgør en teknisk forskrift, hvorom der skal gives meddelelse i henhold til dette direktivs artikel 5, for så vidt som dette krav ikke fører til rent marginale former for anvendelse af vindenergigeneratorer, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Artikel 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler skal fortolkes således, at et produkt er beskyttet ved et grundpatent, der er i kraft, som omhandlet i denne bestemmelse, når det svarer til en generel funktionsmæssig definition, som er anvendt i et af grundpatentets krav, og nødvendigvis er omfattet af den opfindelse, som er dækket af dette patent, men derudover ikke er individualiseret som en konkret udførelsesform, der kan udledes af dette patents lære, forudsat at en fagmand i lyset af alle de elementer, der offentliggøres i dette patent, specifikt kan identificere det på baggrund af sin almindelige viden på det pågældende område på ansøgnings- eller prioritetsdatoen for grundpatentet og den kendte teknik på samme dato.
2)

Republikken Polen har, idet den ikke med regelmæssige mellemrum og mindst hver tredje måned gav meddelelse om et passende antal ansøgere om international beskyttelse, der hurtigt kunne flyttes til dens område, siden den 16. marts 2016 tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets afgørelse (EU) 2015/1523 af 14. september 2015 om midlertidige foranstaltninger til fordel for Italien og for Grækenland på området international beskyttelse og i henhold til artikel 5, stk. 2, i Rådets afgørelse (EU) 2015/1601 af 22. september 2015 om midlertidige foranstaltninger til fordel for Italien og Grækenland på området international beskyttelse samt følgelig sine efterfølgende flytningsforpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 4-11, i begge disse afgørelser.
1)

Artikel 11, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2005 af 13. april 2005, skal fortolkes således, at en ret i en medlemsstat, der skal træffe afgørelse i en retssag mod en arbejdsgiver på grund af omstændigheder, der kan vise, at E 101-attester udstedt i henhold til artikel 14, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 631/2004 af 31. marts 2004, for arbejdstagere, der udfører deres arbejde i denne medlemsstat, er opnået eller anvendt ved svig, først kan fastslå, at der foreligger svig, og følgelig se bort fra disse attester, når den har sikret sig — for det første, at proceduren i henhold til denne forordnings artikel 84a, stk. 3, ufortøvet er blevet indledt, og den kompetente institution i udstedelsesmedlemsstaten er blevet sat i stand til at foretage en fornyet undersøgelse af, om attesterne er udstedt på et korrekt grundlag, i lyset af konkrete oplysninger fremlagt af den kompetente institution i værtsmedlemsstaten, som giver anledning til at tro, at de er blevet opnået eller gjort gældende ved svig, og — for det andet, at den kompetente institution i udstedelsesmedlemsstaten har undladt at foretage en sådan fornyet undersøgelse og at tage stilling til disse oplysninger inden for en rimelig frist, eventuelt ved at annullere eller trække de omhandlede attester tilbage.
1)

Artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at en national ret, for hvilken en sag verserer, der er anlagt af en forbruger med påstand om, at det fastslås, at visse vilkår i en kontrakt, som forbrugeren har indgået med en erhvervsdrivende, er urimelige, ikke er forpligtet til ex officio og individuelt at undersøge alle de andre kontraktvilkår, som denne forbruger ikke har anfægtet, med henblik på at efterprøve, om disse vilkår kan anses for urimelige, men alene skal undersøge de vilkår, som er forbundet med tvistens genstand, således som denne er afgrænset af parterne, når den råder over de retlige og faktiske oplysninger, der er nødvendige i denne henseende, eventuelt suppleret af bevisforanstaltninger.
1)

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der fastsætter, at en ikke-hjemmehørende investeringsforening ikke kan indrømmes tilbagebetaling af udbytteskat, som er blevet indeholdt af udbytte, som foreningen har modtaget fra enheder med hjemsted i denne medlemsstat, med den begrundelse, at den ikke har fremlagt bevis for, at foreningens aktionærer eller selskabsdeltagere opfylder de i denne lovgivning fastsatte betingelser, forudsat at disse betingelser ikke faktisk stiller ikke-hjemmehørende investeringsforeninger ringere end hjemmehørende investeringsforeninger, og at skattemyndighederne kræver, at også hjemmehørende investeringsforeninger skal fremlægge bevis for opfyldelsen af de nævnte betingelser, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.