Når der forud for indgivelsen af stævningen, som oprindeligt var rettet mod den i mellemtiden erstattede retsakt, blev indgivet en klage, som opfylder kravene i vedtægtens artikel 90, stk. 2, og når den herefter anfægtede retsakt, som med tilbagevirkende kraft erstattede den oprindelige retsakt, er baseret på de samme faktiske og retlige betragtninger som den retsakt, stævningen først var rettet mod, må den forpligtelse, som påhviler tjenestemænd til at indgive en klage til ansættelsesmyndigheden over de retsakter, der indeholder et klagepunkt mod disse, og som ifølge vedtægtens artikel 91, stk. 2, er en forudsætning for søgsmålets antagelse til realitetsbehandling, imidlertid anses for at være opfyldt, herunder også for så vidt angår den nye anfægtede retsakt.

Derimod følger det af vedtægtens artikel 90 og 91, at et søgsmål, der er rettet mod en akt, som indeholder et klagepunkt bestående i en afgørelse truffet af ansættelsesmyndigheden, kun kan antages til realitetsbehandling, såfremt den pågældende i forvejen har indbragt en klage til nævnte myndighed, og såfremt klagen har været genstand for en udtrykkelig eller stiltiende afvisning, idet der herved også foreligger en ny afgørelse, som efter fornyet undersøgelse erstatter en tidligere afgørelse.

Når en anfægtet retsakt under sagen erstattes med en retsakt med samme genstand, tilsiger procesøkonomiske hensyn at antage, at sidstnævnte udgør et nyt forhold med den virkning, at sagsøgere kan tilpasse deres påstande og anbringender.

Vedtægtens artikel 31, stk. 2, giver mulighed for at fravige princippet om, at en tjenestemand ansættes i den laveste lønklasse i sin kategori. Afgørelsen om indplacering, som sker på grundlag af vedtægtens artikel 31, stk. 2, henhører, medmindre andet følger af de betingelser med hensyn til indplacering, ansættelsesmyndigheden måtte have fastsat i stillingsopslaget, under sidstnævntes skønsbeføjelse. 1 forbindelse med den kontrol, som Retten udøver på dette område, kan den ikke sætte sin vurdering i stedet for ansættelsesmyndighedens. Dens kontrol er begrænset til en undersøgelse af, om der er sket tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, om ansættelsesmyndigheden har lagt ukorrekte eller ufuldstændige faktiske oplysninger til grund for sin afgørelse, og om afgørelsen er behæftet med magtfordrejning, et åbenbart urigtigt skøn eller er utilstrækkeligt begrundet.

Det påhviler ansættelsesmyndigheden, når der foreligger særlige omstændigheder, såsom en ansøgers ganske særlige kvalifikationer, at foretage en konkret vurdering af, om vedtægtens artikel 31, stk. 2, eventuelt bør bringes i anvendelse, idet en sådan forpligtelse bl.a. foreligger, når tjenestens særlige behov kræver ansættelse af en særligt kvalificeret tjenestemand, eller når den ansatte person har ganske usædvanlige kvalifikationer og anmoder om, at disse bestemmelser bringes i anvendelse. Selv om nyansatte tjenestemænd opfylder betingelserne for at kunne indplaceres i den højeste lønklasse i stillingsgruppen, har de imidlertid ikke af den grund en individuel ret til en sådan indplacering.

(jf. præmis 60 og 61)

Henvisning til: Domstolen, 29. juni 1994, sag C-298/93 P, Klinke mod Domstolen, Sml. I, s. 3009, præmis 31; Retten, 5. oktober 1995, sag T-17/95, Alexopoulou mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 227, og II, s. 683, præmis 21; Retten, 13. februar 1998, sag T-195/96, Alexopoulou mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 51, og II, s. 117, præmis 38, 39 og 44, stadfæstet af Domstolen den 1. juli 1999, sag C-155/98 P, Alexopoulou mod Kommissionen, Sml. I, s. 4069 og den deri nævnte retspraksis; Retten, 11. juli 2002, sag T-381/00, Wasmeier mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 125, og II, s. 677, præmis 56; Retten, 17. december 2003, sag T-133/02, Chawdhry mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 329, og II, s. 1617, præmis 44.