ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/8

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 30. april 2014 — Nutricia NV mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-267/13) (1)

((Kombineret nomenklatur - toldpositioner - lægemidler som omhandlet i pos. 3004 - begreb - næringsmidler, som udelukkende er bestemt til under lægeligt tilsyn at indgives enteralt til personer, der er under lægelig behandling - drikkevarer som omhandlet i pos. 2202 - begreb - flydende næringsmidler, der er bestemt til at indgives enteralt og ikke til at drikke))

2014/C 194/08

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nutricia NV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — kombineret nomenklatur — toldpositioner — lægemidler som omhandlet i pos. 3004 — begreb — ernæringspræparater, som udelukkende er bestemt til under lægeligt tilsyn at indgives ved hjælp af en mavesonde til personer, der er under lægelig behandling for en sygdom — drikkevarer som omhandlet i position 2202 KN — begreb — flydende næringsmidler, der er bestemt til at indgives ved hjælp af en mavesonde og ikke til at drikke

Konklusion

Toldposition 3004 i den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006, skal fortolkes således, at begrebet »lægemidler« som omhandlet i denne position omfatter tilberedte næringsmidler, som udelukkende er bestemt til under lægeligt tilsyn at indgives enteralt (ved hjælp af en mavesonde) til personer, der er under lægelig behandling, når en sådan indgivelse i forbindelse med bekæmpelsen af den sygdom eller lidelse, som de lider af, har til formål at forebygge eller behandle disse personers underernæring.

(1) EUT C 207 af 20.7.2013.
2)

Artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at hvad angår et kontraktvilkår som det i hovedsagen omhandlede skal kravet om, at et kontraktvilkår skal være affattet klart og forståeligt, forstås således, at det ikke alene indebærer, at det omhandlede vilkår i sig selv grammatisk set skal være affattet klart og forståeligt for forbrugeren, men også at aftale klart skal beskrive, hvordan den konverteringsmekanisme for den udenlandske valuta, som det omhandlede vilkår henviser til, konkret fungerer, såvel som forholdet mellem denne mekanisme og den, der er fastsat i andre vilkår for udbetalingen af lånet, således at denne forbruger på grundlag af klare og forståelige kriterier kan forudse, hvilke økonomiske følger aftalen kan få for ham.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/8

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 30. april 2014 — Barclays Bank SA mod Sara Sánchez García og Alejandro Chacón Barrera (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 4 de Palma de Mallorca — Spanien)

(Sag C-280/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 93/13/EØF - 13. betragtning - artikel 1, stk. 2 - forbrugeraftaler - låneaftale med pant i fast ejendom - procedure med henblik på fuldbyrdelse af pant i fast ejendom - nationale love og administrative bestemmelser - kontraktmæssig ligevægt))

2014/C 194/09

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 4 de Palma de Mallorca

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Barclays Bank SA

Sagsøgte: Sara Sánchez García og Alejandro Chacón Barrera

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca — fortolkning af Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29.) — forbrugerbeskyttelse på området for realkreditlån — kontraktuel ligevægt — princippet om forbrugerbeskyttelse — national lov om civil retspleje gældende for proceduren for realisering af pant

Konklusion

Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler og de EU-retlige principper om forbrugerbeskyttelse og kontraktmæssig ligevægt skal fortolkes således, at love og administrative bestemmelser i en medlemsstat som de i hovedsagen omhandlede er udelukkede fra disses anvendelsesområde, når der ikke foreligger et kontraktvilkår, der ændrer rækkevidden eller anvendelsesområdet for disse love og administrative bestemmelser.

(1) EUT C 226 af 3.8.2013
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/9

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 30. april 2014 — Ordre des architectes mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Belgien)

(Sag C-365/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2005/36/EF - artikel 21 og 49 - anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer - adgang til arkitekterhvervet - dispensation fra krav om en praktisk uddannelse))

2014/C 194/10

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ordre des architectes

Sagsøgt: État belge

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d'État — fortolkning af artikel 21, 46 og 49 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22) — adgang til og udøvelse af virksomhed som arkitekt — opførelse på medlemslisten i Ordre des architectes — nationale bestemmelser, hvorefter denne optagelse for indehavere af et eksamensbevis, der er udstedt i Belgien, betinges af fuldførelsen af en praktisk uddannelse af en varighed på to år — forbud mod at stille krav om en sådan praktisk uddannelse eller en tilsvarende erfaring for indehavere af et eksamensbevis som arkitekt, der er opnået i en anden medlemsstat

Konklusion

Artikel 21 og 49 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 279/2009 af 6. april 2009, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at værtsmedlemsstaten kræver af indehaveren af en erhvervsmæssig kvalifikation, der er opnået i hjemlandet, og som er omhandlet i punkt 5.7.1 i bilag V til direktivet eller i bilag VI hertil, at denne gennemfører en praktisk uddannelse eller godtgør at have erhvervsmæssig erfaring svarende hertil, for at få tilladelse til at udøve arkitekterhvervet.

(1) EUT C 274 af 21.9.2013.
2)

Den omstændighed, at varen i den i hovedsagen omhandlede tolddeklaration, selv om den opfylder egenskaberne fastsat for kode 7019 59 00 10 i den integrerede tarif for De Europæiske Fællesskaber, som er gentaget i forordningerne, der pålægger varen antidumpingtold, ikke svarer til den betegnelse, som den er givet i denne kode og ved disse forordninger, således som de er offentliggjort på sproget i klarererens oprindelsesmedlemsstat, og som denne alene har lagt til grund for sin deklarering, kan ikke medføre en annullation af den tarifering i nævnte kode, som toldmyndighederne har foretaget med støtte i samme kodes og nævnte forordningers øvrige sprogversioner.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 175/13

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. april 2014 — Ville d’Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire og Marc Lacroix mod Région wallonne (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Belgien)

(Sag C-225/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - miljø - affald - direktiv 75/442/EØF - artikel 7, stk. 1 - håndteringsplan - områder og anlæg, der er egnet for bortskaffelse af affald - begrebet »affaldshåndteringsplan« - direktiv 1999/31/EF - artikel 8 og 14 - deponeringsanlæg, som allerede er godkendt eller i drift på tidspunktet for dette direktivs gennemførelse))

2014/C 175/15

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ville d’Ottignies-Louvain-la-Neuve, Michel Tillieut, Willy Gregoire og Marc Lacroix

Sagsøgt: Région wallonne

I overværelse af: Shanks SA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d’État — fortolkning af artikel 7 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (EFT L 194, s. 39), og artikel 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (EFT L 197, s. 30) — bortskaffelse af affald — begrebet affaldshåndteringsplaner — national lovgivning, der ikke tillader centre for teknisk nedgravning uden for de områder, der er fastsat i den nævnte håndteringsplan — undtagelsesbestemmelse, der tillader forlængelser, efter affaldshåndteringsplanens ikrafttræden, af tilladelser til centre for teknisk nedgravning, der er givet forud for den nævnte plans ikrafttræden — begrebet planer og programmer

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Kommissionens beslutning 96/350/EF af 24. maj 1996, skal fortolkes således, at en national generel retsforskrift som den i hovedsagen omhandlede, der — som en undtagelse til reglen, hvorefter der ikke kan gives tilladelse til centre for teknisk nedgravning af affald uden for de områder, der er fastlagt i affaldshåndteringsplanen som krævet efter denne artikel — bestemmer, at de centre for teknisk nedgravning af affald, der har opnået tilladelse før den nævnte affaldshåndteringsplans ikrafttræden, også efter dette tidspunkt kan opnå nye tilladelser for de samme grundstykker, ikke udgør en »affaldshåndteringsplan« som omhandlet i den nævnte bestemmelse i direktiv 75/442, som ændret ved beslutning 96/350.

Artikel 8 i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, som ændret ved Rådets direktiv 2011/97/EU af 5. december 2011 er imidlertid ikke til hinder for en sådan national generel retsforskrift, der kan have sit retsgrundlag i dette direktivs artikel 14 og finde anvendelse på deponeringsanlæg, der allerede er godkendt eller i drift på tidspunktet for direktivets gennemførelse, dog med forbehold for, at de øvrige betingelser, der er nævnt i denne artikel 14, overholdes, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.

(1) EUT C 207 af 20.7.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 159/9

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. april 2014 — Hauptzollamt Köln mod Kronos Titan GmbH (sag C-43/13) og Hauptzollamt Krefeld mod Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH (sag C-44/13) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Forenede sager C-43/13 og C-44/13) (1)

((Direktiv 2003/96/EF - beskatning af energiprodukter - produkter, som ikke er nævnt i direktiv 2003/96 - begrebet »tilsvarende brændsel til opvarmning eller motorbrændstof))

2014/C 159/11

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Hauptzollamt Köln (sag C-43/13) og Hauptzollamt Krefeld (sag C-44/13)

Sagsøgte: Kronos Titan GmbH (sag C-43/13) og Rhein-Ruhr Beschichtungs-Service GmbH (sag C-44/13)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 2, stk. 3, i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003, om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (EUT L 283, s. 51) — beskatning af energiprodukter, ud over dem, der er fastsat en afgiftssats for i direktivet — begrebet brændsel til opvarmning eller tilsvarende motorbrændstof — mulighed for at anvende beskatningen for det produkt, der efter sin kemiske sammensætning ligner mest, på et produkt, der anvendes som brændsel til opvarmning, når det produkt, der ligner mest, er undergivet en højere afgiftssats end brændsel til opvarmning, fordi det også kan anvendes som motorbrændstof

Konklusion

Betingelsen i artikel 2, stk. 3, i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, hvorefter energiprodukter, ud over dem, der er fastsat en afgiftssats for i det pågældende direktiv, beskattes, alt efter anvendelse, med den sats, der er fastsat for det tilsvarende motorbrændstof eller brændsel til opvarmning, skal fortolkes således, at det først skal afgøres, om det omhandlede produkt anvendes som brændsel til opvarmning eller som motorbrændstof, før det derefter fastslås, hvilket motorbrændstof eller brændsel til opvarmning der er tilsvarende i det enkelte tilfælde.

(1) EUT C 123 af 27.4.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 159/10

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. april 2014 — Udo Rätzke mod S+K Handels GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Thüringer Oberlandesgericht — Tyskland)

(Sag C-319/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - energi - energimærkning af fjernsyn - delegeret forordning (EU) nr. 1062/2010 - forhandlernes ansvarsområde - fjernsyn leveret til forhandler uden etiket før forordningens ikrafttrædelse - forhandlerens mærkningspligt for et sådant fjernsyn efter forordningens ikrafttrædelse og pligt til efterfølgende anskaffelse af en etiket))

2014/C 159/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Thüringer Oberlandesgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Udo Rätzke

Sagsøgt: S+K Handels GmbH

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Thüringer Oberlandesgericht — fortolkning af artikel 4, litra a), i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1062/2010 af 28. september 2010 om supplering af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/30/EU for så vidt angår energimærkning af fjernsyn (EUT L 314, s. 64) — tidsmæssigt anvendelsesområde — forhandlerens forpligtelse til at sikre, at den af leverandøren medleverede etiket, som angiver energieffektivitetsklassen, er anbragt på alle fjernsyn på salgsstedet — fjernsyn, der er leveret til forhandleren uden etiket, inden forordningen fandt anvendelse

Konklusion

Artikel 4, litra a), i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1061/2010 af 28. september 2010 om supplering af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/30/EU for så vidt angår energimærkning af fjernsyn skal fortolkes således, at forhandlernes forpligtelse til at sikre, at alle fjernsyn på salgsstedet er forsynet med den etiket, som leverandøren har medleveret i overensstemmelse med forordningens artikel 3, stk. 1, kun finder anvendelse på fjernsyn, som er bragt i omsætning, dvs. bragt ind i salgskæden for første gang af producenten med henblik på deres distribution, fra den 30. november 2011

(1) EUT C 260 af 7.9.2013.
1)

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold il artikel 8 i Rådets afgørelse 2000/597/EF, Euratom af 29. september 2000 om ordningen for De Europæiske Fællesskabers egne indtægter og artikel 2, 6 og 9-11 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 2000/597, som ændret ved Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2028/2004 af 16. november 2004, ved at afvise at stille et beløb på 20 061 462,11 GBP til rådighed svarende til told ved indførsel af friske hvidløg, der er omfattet af fejlagtige bindende tariferingsoplysninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 292/8

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. juli 2014 — Préfet des Pyrénées-Atlantiques mod Raquel Gianni Da Silva (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de grande instance de Bayonne — Frankrig)

(Sag C-189/13) (1)

((Område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - direktiv 2008/115/EF - fælles standarder og procedurer for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold - national lovgivning, som foreskriver fængselsstraf i tilfælde af ulovlig indrejse, der konstateres på stedet - Domstolens besvarelse er ikke længere nødvendig for at afgøre tvisten - ufornødent at træffe afgørelse))

2014/C 292/10

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de grande instance de Bayonne

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Préfet des Pyrénées-Atlantiques

Sagsøgt: Raquel Gianni Da Silva

Konklusion

Det er ufornødent at besvare den anmodning om præjudiciel afgørelse, som blev indgivet af juge des libertés et de la détention ved Tribunal de grande instance de Bayonne (Frankrig) ved afgørelse af 9. april 2013 (sag C-189/13).

(1) EUT C 164 af 8.6.2013
3)

§ 5 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, der fastsætter, at tidsbegrænsede ansættelseskontrakter kun kan konverteres til tidsubegrænsede ansættelsesforhold i det tilfælde, hvor den pågældende arbejdstager på grundlag af sådanne kontrakter har været ansat i en sammenhængende periode på mere end et år hos den samme arbejdsgiver, idet ansættelsesforholdet anses for sammenhængende, når de tidsbegrænsede ansættelseskontrakter er adskilt af en periode på mindre end eller lig med 60 dage. Det påhviler imidlertid den forelæggende ret at efterprøve, at betingelserne for anvendelse og den effektive gennemførelse af denne lovgivning udgør en passende foranstaltning til at forhindre og sanktionere misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold.
1)

I sagerne C-39/13 og C-41/13 skal artikel 49 TEUF og 54 TEUF fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, i henhold til hvilken et hjemmehørende moderselskab kan etablere en skattemæssig enhed med et hjemmehørende datterdatterselskab, når det ejer datterdatterselskabet gennem et eller flere hjemmehørende selskaber, men etableringen ikke er mulig, når moderselskabet ejer datterdatterselskabet gennem ikke-hjemmehørende selskaber, som ikke har et fast driftssted i denne medlemsstat.
3)

Det tilkommer i princippet de nationale retter at fastlægge, hvilken metode der er mest egnet til at bestemme indholdet af aromatiske bestanddele i et givet produkt med henblik på at tarifere det i pos. 2707 eller 2710 i den kombinerede nomenklatur i bilag I til forordning nr. 2658/87, som ændret ved forordning nr. 1006/2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/8

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. juni 2014 — Bayer CropScience AG mod Deutsches Patent- und Markenamt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundespatentgericht — Tyskland)

(Sag C-11/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - patentret - plantebeskyttelsesmidler - supplerende beskyttelsescertifikat - forordning (EF) nr. 1610/96 - artikel 1 og 3 - begreberne »produkt« og »aktive stoffer« - safener))

2014/C 282/11

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundespatentgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bayer CropScience AG

Sagsøgt: Deutsches Patent- und Markenamt

Konklusion

Begrebet »produkt« i artikel 1, nr. 8), og artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1610/96 af 23. juli 1996 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for plantebeskyttelsesmidler og begrebet »aktive stoffer« i denne forordnings artikel 1, nr. 3), skal fortolkes således, at disse begreber kan omfatte et stof, der har til formål at skulle anvendes som safener, når dette selv har en toksisk, fytotoksisk eller en plantebeskyttelsesvirkning.

(1) EUT C 86 af 23.3.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/10

Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. juni 2014 — Strojírny Prostějov a.s. (sag C-53/13) og ACO Industries Tábor s.r.o. (sag C-80/13) mod Odvolací finanční ředitelství (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Krajský soud v Ostravě, Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Forenede sager C-53/13 og C-80/13) (1)

((Fri udveksling af tjenesteydelser - vikarbureau - udstationering af arbejdstagere, der foretages af et bureau med hjemsted i en anden medlemsstat - restriktion - virksomhed, der er bruger af arbejdskraften - indeholdelse af kildeskat af disse arbejdstageres indkomst - forpligtelse - betaling til statskassen - forpligtelse - situationen for arbejdstagere, der er udstationeret af et indenlandsk bureau - fravær af sådanne forpligtelser))

2014/C 282/13

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Krajský soud v Ostravě, Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Strojírny Prostějov a.s. (sag C-53/13) og ACO Industries Tábor s.r.o. (sag C-80/13)

Sagsøgt: Odvolací finanční ředitelství

Konklusion

Artikel 56 TEUF er til hinder for en lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, i medfør af hvilken selskaber med hjemsted i en medlemsstat, som benytter arbejdstagere, der er ansat og udstationeret af vikarbureauer, der har hjemsted i en anden medlemsstat, men driver virksomhed i den førstnævnte medlemsstat gennem en filial, er forpligtede til at indeholde og foretage forskudsbetaling til den førstnævnte stat af indkomstskatten for nævnte arbejdstagere, mens den samme forpligtelse ikke er foreskrevet for selskaber med hjemsted i den førstnævnte medlemsstat, som benytter tjenesteydelser fra vikarbureauer, der har hjemsted i denne samme stat.

(1) EUT C 141 af 18.5.2013.

EUT C 147 af 25.5.2013.
1)

Artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design skal fortolkes således, at for at et design kan anses for at have individuel karakter, skal det helhedsindtryk, som dette design giver en informeret bruger, adskille sig fra det helhedsindtryk, som en sådan bruger får ikke af en kombination af enkelte bestanddele taget fra flere tidligere design, men af et eller flere tidligere design individuelt set.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/12

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. juni 2014 — Digibet Ltd og Gert Albers mod Westdeutsche Lotterie GmbH & Co. OHG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-156/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - artikel 56 TEUF - hasardspil - lovgivning, der fastsætter forbud mod hasardspil på internettet, som i en begrænset periode ikke har fundet anvendelse i en delstat i en medlemsstat - sammenhæng - proportionalitet))

2014/C 282/16

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Digibet Ltd og Gert Albers

Sagsøgt: Westdeutsche Lotterie GmbH & Co. OHG

Konklusion

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en lovgivning, der er fælles for hovedparten af delstaterne i en føderalt opbygget medlemsstat, og som i princippet forbyder afholdelse og formidling af hasardspil på internettet, når en enkelt delstat i en begrænset periode har opretholdt en mere lempelig lovgivning, der har været gældende samtidig med de øvrige delstaters restriktive lovgivning, så længe en sådan lovgivning opfylder de i Domstolens praksis fastsatte betingelser om proportionalitet, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 189 af 29.6.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/11

Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. juni 2014 — Gülay Bollacke mod K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesarbeitsgericht Hamm — Tyskland)

(Sag C-118/13) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2003/88/EF - tilrettelæggelse af arbejdstiden - årlig betalt ferie - finansiel godtgørelse i tilfælde af dødsfald))

2014/C 282/15

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesarbeitsgericht Hamm

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gülay Bollacke

Sagsøgt: K + K Klaas & Kock B.V. & Co. KG

Konklusion

Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning eller praksis som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter retten til årlig betalt ferie bortfalder, uden at der derved opnås ret til en finansiel godtgørelse for ferie, der ikke er afholdt, når arbejdsforholdet ophører på grund af arbejdstagerens død. Retten til en sådan godtgørelse kan ikke afhænge af, om den berørte forinden har indgivet en ansøgning herom.

(1) EUT C 171 af 15.6.2013.