Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler – AVS-EF-Cotonouaftalen – efteropkrævning af importafgifter – efterfølgende kontrol med varernes oprindelse udført af Kommissionen – resultaterne fremsendt i en rapport, som er underskrevet af en repræsentant for regeringen i udførselsstaten

(AVS-EF-Cotonouaftalen, bilag V, protokol nr. 1, art. 32)

2. Den Europæiske Unions egne indtægter – efteropkrævning af import- eller eksportafgifter – betingelser for ikke at tage hensyn til importafgifter i henhold til artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 – efterfølgende kontrol, som ikke gør det muligt at bekræfte EUR.1-certifikatet

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b)]

Sammendrag

1. Artikel 32 i protokol nr. 1 i bilag V til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000 og godkendt på Fællesskabets vegne ved afgørelse 2003/159/EF, skal fortolkes således, at resultaterne af en efterfølgende kontrol af rigtigheden af varernes oprindelse, således som angivet i de oprindelsescertifikater, der er udstedt af en stat i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS), og som i det væsentlige bestod i en undersøgelse gennemført af Kommissionen, og nærmere bestemt Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), i denne stat på opfordring fra denne, er bindende for myndighederne i den medlemsstat, hvortil varerne er indført, idet det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om disse myndigheder har modtaget et dokument, hvoraf det utvetydigt fremgår, at AVS-staten anerkender de pågældende resultater som sine egne.

Det er i denne forbindelse uden betydning, om den efterfølgende kontrol er udført af OLAF. En sådan kontrol skal således ikke kun udføres, når indførselsmedlemsstaten anmoder herom, men også når en af aftaleparterne eller Kommissionen, som det tilkommer at sikre aftalens korrekte anvendelse, er af den opfattelse, at der er indicier for uregelmæssigheder vedrørende oprindelsen af de indførte varer. Dette er tilfældet ved en undersøgelse, som OLAF har foretaget, som er gennemført på opfordring fra ministeriet for udenrigsanliggender og ‑handel i udførselsstaten. Under disse omstændigheder kan den undersøgelse, som OLAF har foretaget i denne stat, ikke betragtes som en indblanding i den pågældende stats interne anliggender og udgør således ikke en tilsidesættelse af denne stats suverænitet.

Hvad angår den form, hvorunder resultaterne af undersøgelserne skal meddeles indførselsmedlemsstaten for at være bindende for denne medlemsstats myndigheder, gør fremsendelse til disse af en rapport fra OLAF’s undersøgelse, som er behørigt underskrevet på vegne af den eksporterende AVS-stat, og hvoraf det utvetydigt fremgår, at EUR.1-certifikaterne er fejlagtige og følgelig ugyldige, disse resultater bindende for de pågældende myndigheder.

Hvad endelig angår spørgsmålet om, hvorvidt den person, der har underskrevet rapporten fra undersøgelsen på vegne af den eksporterende AVS-stat, havde beføjelse til dette ifølge denne stats ret, er det alene i tilfælde af tvivl om, hvorvidt den person, der har underskrevet på vegne af den eksporterende AVS-stat, havde beføjelse hertil, at det tilkommer myndighederne i indførselsmedlemsstaten at undersøge hos den pågældende AVS-stat, om den pågældende havde kompetence til at forpligte staten på dette område.

(jf. præmis 32, 33, 36-38 og 40 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, skal fortolkes således, at importøren i tilfælde af, at de EUR.1-certifikater, som er udstedt for indførsel af varerne i Unionen, er blevet erklæret ugyldige som følge af, at udstedelsen af disse certifikater var behæftet med uregelmæssigheder, og at præferenceoprindelsen som angivet på disse certifikater ikke har kunnet bekræftes under en efterfølgende kontrol, ikke kan anfægte en efteropkrævning af importafgift ved at påberåbe sig, at det ikke er udelukket, at visse af disse varer reelt havde den pågældende præferenceoprindelse.

For det første er formålet med den efterfølgende kontrol at fastslå rigtigheden af den oprindelse, der er angivet i EUR.1-certifikatet. Det gælder således, at når det ikke ved en efterfølgende kontrol kan fastslås, at den i EUR.1-certifikatet anførte oprindelse for varen er korrekt, må det herefter lægges til grund, at denne er af ukendt oprindelse, og at EUR.1-certifikatet derfor er udstedt, og præferencetariffen indrømmet, med urette. Det følger heraf, at efteropkrævningen af told, der ikke er erlagt ved indførslen, er den sædvanlige følge af den omstændighed, at den efterfølgende kontrol ikke gjorde det muligt at bekræfte varernes oprindelse, således som anført på EUR.1-certifikatet.

For det andet gælder det, at når udførselsstatens myndigheder er blevet vildledt af eksportørerne, kan udstedelsen af de fejlagtige EUR.1-certifikater ikke betragtes som en fejl begået af disse myndigheder selv. Da der ikke foreligger en sådan fejl, giver toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), ikke afgiftsskyldneren mulighed for at påberåbe sig en berettiget forventning.

(jf. præmis 43, 44, 46, 54 og 55 samt domskonkl. 2)