FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

M. SZPUNAR

fremsat den 8. september 2022 ( 1 )

Sag C-119/21 P

PlasticsEurope

mod

Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA)

»Appel – udarbejdelse af en liste over stoffer, der skal godkendes – liste over stoffer, der er identificeret med henblik på senere at blive optaget i bilag XIV – ajourføring af opførelsen af stoffet bisphenol A som et særligt problematisk stof«

Indledning

1. Selskabet PlasticsEurope har med sin appel nedlagt påstand om ophævelse af Rettens dom af 16. december 2020, PlasticsEurope mod ECHA ( 2 ), hvormed denne forkastede selskabets søgsmål med påstand om annullation af Det Europæiske Kemikalieagenturs (ECHA) afgørelse ED/01/2018 af 3. januar 2018 (herefter »den omtvistede afgørelse«). Med den omtvistede afgørelse blev den eksisterende indgang vedrørende bisphenol A på listen over stoffer, der var identificeret med henblik på senere at blive optaget i bilag XIV til forordning (EF) nr. 1907/2006 ( 3 ), i overensstemmelse med denne forordnings artikel 59 suppleret, således at dette stof ligeledes blev identificeret som et stof med hormonforstyrrende egenskaber med sandsynlige alvorlige virkninger for miljøet, som er problematiske i samme grad som virkningerne af andre stoffer, der er opført i forordningens artikel 57, litra a)-e), som omhandlet i forordningens artikel 57, litra f).

2. I overensstemmelse med Domstolens anmodning begrænser det foreliggende forslag til afgørelse sig til en vurdering af det første appelanbringendes første led. Dette anbringende vedrører Rettens angivelige fejlagtige fortolkning og anvendelse af REACH-forordningen, idet den fandt, at søgsmålet til prøvelse af REACH-forordningen, i forbindelse med hvilket sagsøgeren navnlig havde gjort gældende, at ECHA havde anlagt flere åbenbart urigtige skøn i lyset af forordningens artikel 57, litra f), hvorefter identifikation af et stof som et særligt problematisk hormonforstyrrende stof skal ske på grundlag af den omstændighed, at »der foreligger videnskabelig dokumentation for [dette stofs] sandsynlige alvorlige virkninger på […] miljøet«, der er »problematiske i samme grad« som virkningerne af de andre stoffer, der er opført i artikel 57, litra a)-e), var ugrundet.

3. Dette anbringendes første led vedrører de fejl, som Retten angiveligt begik i forbindelse med domstolskontrollen af den omtvistede afgørelse, og giver således Domstolen lejlighed til at præcisere rækkevidden af en sådan kontrol for så vidt angår afgørelser om identifikation af et stof som et særligt problematisk stof i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f).

Retsforskrifter

4. I REACH-forordningens artikel 57 med overskriften »Stoffer til optagelse i bilag XIV« er opstillet de stoffer, der kan optages i bilag XIV i henhold til proceduren i nævnte forordnings artikel 58, og i litra f) nævnes bl.a. »stoffer – som f.eks. stoffer med hormonforstyrrende egenskaber eller stoffer med persistente, bioakkumulerende og toksiske eller meget persistente og meget bioakkumulerende egenskaber, der ikke opfylder kriterierne i litra d) eller e) – for hvilke der foreligger videnskabelig dokumentation for sandsynlige alvorlige virkninger på menneskers sundhed eller miljøet, der er problematiske i samme grad som virkningerne af de andre stoffer, der er anført i litra a)-e); disse stoffer identificeres enkeltvis i overensstemmelse med den i artikel 59 fastlagte procedure«.

Tvistens baggrund og den omtvistede afgørelse

5. Bisphenol A (2,2-bis(4-hydroxyphenyl)propan eller 4,4’-isopropylidendiphenol, EF nr. 201-245-8, CAS-nr. 0000080-05-7) er et stof, der hovedsageligt anvendes som monomer ved fremstillingen af polymerer såsom polycarbonat og epoxyharpikser.

6. Appellanten er en international erhvervssammenslutning med hjemsted i Belgien, som er undergivet belgisk lov, og som repræsenterer medlemsvirksomhederne, dvs. producenter og importører af plasticprodukter, hvis interesser appellanten varetager. Nogle af medlemsvirksomhederne udøver virksomhed inden for markedsføring af bisphenol A på EU-markedet.

7. Den 4. januar 2017 vedtog ECHA afgørelse ED/01/2017, i henhold til hvilken bisphenol A bør optages på »kandidatlisten« over stoffer, dvs. listen over stoffer identificeret med henblik på senere optagelse i bilag XIV til REACH-forordningen med den begrundelse, at stoffet var blevet identificeret som reproduktionstoksisk som omhandlet i nævnte forordnings artikel 57, litra c). Retten frifandt ECHA i annullationssøgsmålet til prøvelse af denne afgørelse ( 4 ).

8. Den 6. juli 2017 vedtog ECHA’s administrerende direktør afgørelse ED/30/2017, hvorved den eksisterende indgang vedrørende bisphenol A på kandidatlisten blev suppleret således, at dette stof ligeledes identificeres som et stof med hormonforstyrrende egenskaber, der kan have alvorlige virkninger for menneskers sundhed, som er problematiske i samme grad som virkningerne af de andre stoffer, der er opført i nævnte forordnings artikel 57, litra a)-e), i det hele som omhandlet i samme forordnings artikel 57, litra f). Appellanten anlagde ligeledes et annullationssøgsmål til prøvelse af denne afgørelse, idet ECHA blev frifundet ved dom afsagt af Retten ( 5 ). Domstolen forkastede efterfølgende den appel, der blev iværksat til prøvelse af denne dom ( 6 ).

9. Den 29. august 2017 forelagde Umweltbundesamt (forbundsmiljøstyrelsen, Tyskland) et dossier i overensstemmelse med bilag XV til REACH-forordningen (herefter »det i henhold til bilag XV udarbejdede dossier«) i henhold til denne forordnings artikel 59, stk. 3, hvori den anbefalede, at bisphenol A identificeres som et hormonforstyrrende stof, for hvilket der foreligger videnskabelig dokumentation for sandsynlige alvorlige virkninger på miljøet som omhandlet i nævnte forordnings artikel 57, litra f).

10. Den 5. september 2017 offentliggjorde ECHA det i henhold til bilag XV til REACH-forordningen udarbejdede dossier.

11. Samme dag opfordrede ECHA i overensstemmelse med nævnte forordnings artikel 59, stk. 4, alle berørte parter til at fremsætte deres bemærkninger til det i henhold til dette bilag udarbejdede dossier.

12. Den 20. oktober 2017 fremsatte appellanten på vegne af sine medlemmer bemærkninger til det i henhold til nævnte bilag udarbejdede dossier.

13. Derpå udfærdigede den tyske forbundsmiljøstyrelse et dokument dateret den 14. december 2017, som indeholdt dens svar på alle de bemærkninger, som ECHA havde modtaget i forbindelse med den offentlige høring.

14. Da ECHA havde modtaget bemærkningerne vedrørende bisphenol A, forelagde agenturet dossieret for Medlemsstatsudvalget i overensstemmelse med REACH-forordningens artikel 59, stk. 7. I overensstemmelse med Medlemsstatsudvalgets arbejdsprocedurer vedrørende identifikation af særligt problematiske stoffer modtog udvalget det i henhold til bilag XV til denne forordning udarbejdede dossier, et udkast til Medlemsstatsudvalgets aftale og et arbejdsdokument (herefter »støttedokumentet«), der indeholdt en vurdering af bisphenol A’s iboende egenskaber til støtte for dets identifikation i henhold til nævnte forordnings artikel 57, litra f).

15. Medlemsstatsudvalget vedtog på sit 57. møde, der blev afholdt den 11.-15. december 2017, en enstemmig aftale om identifikation af bisphenol A som et stof, der opfylder de i REACH-forordningens artikel 57, litra f), opstillede kriterier, idet fire medlemsstater undlod at stemme, herunder Det Forenede Kongerige og Nordirland, der forklarede sine grunde til at undlade at stemme i en udtalelse, der er vedhæftet mødereferatet. Begrundelsen for identificeringen af bisphenol A findes i en ændret version af støttedokumentet, som vedtaget den 14. december 2017.

16. I den endelige udgave af støttedokumentet konkluderes det på grundlag af en analyse af en lang række studier, at bisphenol A opfylder definitionen på hormonforstyrrende stoffer som fastsat af Verdenssundhedsorganisationen (WHO) og som fortolket af Europa-Kommissionens rådgivende ekspertgruppe om hormonforstyrrende stoffer. Det konkluderes nærmere bestemt i støttedokumentet, at de analyserede in vitro- og in vivo-data viser, at bisphenol A virker som en østrogen-agonist i visse fiskearter og som en thyroid-antagonist i visse amfibiearter. Desuden er det i dette dokument anført som yderligere støtte, at analyserne af de forskellige taksionomiske grupper af hvirvelløse dyr viser, at det er muligt, at de alvorlige virkninger af bisphenol A er en følge af den hormonforstyrrende virkemåde. Endelig anføres det heri, at virkningerne af bisphenol A på fisk og amfibier anses for at være problematiske i samme grad som virkningerne af de stoffer, der er nævnt i REACH-forordningens artikel 57, litra a)-e), dvs. kræftfremkaldende, mutagene og reproduktionstoksiske stoffer eller persistente, bioakkumulerende og toksiske stoffer og stoffer, der er meget persistente og meget bioakkumulerende. I denne henseende er det i støttedokumentet bl.a. anført, at virkningerne for organismerne og populationerne er alvorlige og irreversible, og at det er vanskeligt at fastlægge et sikkert niveau for eksponering for bisphenol A.

17. Den 3. januar 2018 vedtog ECHA – efter enstemmighed i Medlemsstatsudvalget og i overensstemmelse med REACH-forordningens artikel 59, stk. 8 – den omtvistede afgørelse, hvorved den eksisterende indgang vedrørende stoffet bisphenol A på kandidatlisten over stoffer blev suppleret således, at dette stof af de grunde, der er anført i støttedokumentet, ligeledes blev identificeret som et stof med hormonforstyrrende egenskaber med sandsynlige alvorlige virkninger på miljøet, der er problematiske i samme grad som virkningerne af de andre stoffer, der er anført i forordningens artikel 57, litra a)-e), i det hele som omhandlet i forordningens artikel 57, litra f).

Retsforhandlingerne for Retten og den appellerede dom

18. Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 23. marts 2018 anlagde appellanten sag med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse.

19. Appellanten fremsatte til støtte for sit søgsmål fire anbringender, det første vedrørende flere åbenbart urigtige skøn ved identifikationen af bisphenol A som et særligt problematisk stof i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f), det andet vedrørende en tilsidesættelse af artikel 59 i forordning nr. 1907/2006, sammenholdt med denne forordnings artikel 57, litra f), det tredje vedrørende en tilsidesættelse af nævnte forordnings artikel 2, stk. 8, litra b), og endelig det fjerde vedrørende en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.

20. Forbundsrepublikken Tyskland, Den Franske Republik og ClientEarth fremsatte en begæring om tilladelse til at intervenere til støtte for ECHA’s påstande. Disse anmodninger om intervention blev efterkommet.

21. I den appellerede dom frifandt Retten ECHA og pålagde appellanten at betale sagsomkostningerne.

Retsforhandlingerne for Domstolen og parternes påstande

22. Appellanten har nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver den appellerede dom og annullerer den omtvistede afgørelse eller subsidiært hjemviser sagen til Retten med henblik på realitetsbehandling af appellantens annullationssøgsmål, og om, at ECHA tilpligtes at betale sagsomkostningerne i forbindelse med nærværende appelsag og i forbindelse med sagens behandling for Retten, herunder intervenienternes omkostninger.

23. ECHA har nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at appellanten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

24. Forbundsrepublikken Tyskland har nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at appellanten tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

25. Den Franske Republik har nedlagt påstand om, at appellen forkastes.

26. ClientEarth har nedlagt påstand om, at appellen forkastes, og at appellanten tilpligtes at afholde sine egne omkostninger og betale de af ECHA, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Franske Republik og ClientEarth afholdte omkostninger, herunder i forbindelse med sagens behandling i første instans.

Bedømmelse

Den omtvistede afgørelse og dens virkninger

27. Den omtvistede afgørelse har bevirket, at den eksisterende indgang vedrørende et kemisk stof på kandidatlisten er blevet ændret. Med henblik på at indskrive den omtvistede afgørelse og dens virkninger i det system, der er indført med REACH-forordningen, vil jeg først fremsætte nogle indledende bemærkninger om den ordning, som »særligt problematiske stoffer« i henhold til denne forordning er omfattet af.

28. Sådanne stoffer er således underlagt den i REACH-forordningens kapitel VII omhandlede godkendelsesordning. Det fremgår af nævnte forordnings artikel 55, at formålet med denne godkendelsesordning er »at sikre, at det indre marked fungerer efter hensigten, samtidig med at det sikres, at risici i forbindelse med særligt problematiske stoffer er tilstrækkeligt kontrolleret, og at disse stoffer efterhånden erstattes af egnede alternative stoffer eller teknologier, hvis disse er økonomisk og teknisk levedygtige«.

29. Det første trin i denne godkendelsesordning er proceduren for identifikation af særligt problematiske stoffer på grundlag af kriterierne i REACH-forordningens artikel 57 og optagelse af disse på kandidatlisten. Det andet trin består i at optage stofferne i fortegnelsen over stoffer, der kræver godkendelse, der udgør bilag XIV til forordningen. Det tredje og sidste trin vedrører den procedure, der i givet fald fører til udstedelse af godkendelse vedrørende et særligt problematisk stof ( 7 ).

30. I forbindelse med det første trin i godkendelsesordningen er identificeringen af særligt problematiske stoffer i det væsentlige overladt til ECHA, der ved udførelsen af denne opgave følger proceduren i REACH-forordningens artikel 59.

31. Et stof, som ECHA har identificeret som et særligt problematisk stof af (en af) de i REACH-forordningens artikel 57 nævnte grunde, og som herved er blevet optaget på kandidatlisten, kan ikke (umiddelbart og automatisk) optages i bilag XIV til nævnte forordning ( 8 ). Identificeringen af et sådant stof og dets optagelse på kandidatlisten udgør imidlertid i princippet trinnet forud for optagelse i bilag XIV til forordningen. Derfor går optagelsen af et stof på kandidatlisten i principielt forud for kravet om, at der skal indhentes en godkendelse til markedsføring og brug af dette stof.

32. Desuden findes der hovedsageligt tre retlige forpligtelser, som følger af den omstændighed, at et stof er blevet identificeret som et særligt problematisk stof, men endnu ikke er blevet optaget i dette bilag. De økonomiske aktører, der deltager i markedsføringen af dette stof, er hovedsageligt underlagt visse forpligtelser til at underrette ECHA, modtagerne af et stof eller en blanding heraf samt modtagerne af en artikel indeholdende dette stof ( 9 ).

33. Den omtvistede afgørelse indgår i det første trin af godkendelsesordningen. Nuanceforskellen er, at denne afgørelse ikke fører til optagelse for første gang af en indgang vedrørende bisphenol A på kandidatlisten. Nævnte afgørelse supplerer den eksisterende indgang, for så vidt som bisphenol A, ud over identificeringen som et reproduktionstoksisk stof, som omhandlet i REACH-forordningens artikel 57, litra c), og som et stof med hormonforstyrrende egenskaber, der kan have alvorlige virkninger for menneskers sundhed, som er problematiske i samme grad som virkningerne af de andre stoffer, der er anført i nævnte forordnings artikel 57, litra a)-e), i det hele som omhandlet i samme forordnings artikel 57, litra f), også er blevet identificeret som et hormonforstyrrende stof med sandsynlige alvorlige virkninger på miljøet, der bevirker, at det er særligt problematisk. Ifølge de økonomiske aktører, der indgår i markedsføringen af dette stof, kan den omtvistede afgørelse sandsynligvis øge omfanget af deres forpligtelser som følge af optagelsen af bisphenol A på kandidatlisten.

Fremstilling af den argumentation, der er fremført til støtte for det første anbringendes første led og parternes synspunkter

34. Det første appelanbringende består af fire led. Ifølge overskriften til den del af appellen, der er helliget dette anbringende, har appellanten med dette anbringende foreholdt Retten, at den har begået en retlig fejl og tilsidesat princippet om videnskabelig topkvalitet. Denne kritik er fælles for nævnte anbringendes fire led, og den er samtidig den væsentligste argumentation, som appellanten har fremført til støtte for det samme anbringendes første led.

35. Appellanten har til støtte for det første anbringendes første led gjort gældende, at Retten ved i den appellerede doms præmis 64 at fastslå, at der kun kan konstateres et åbenbart urigtigt skøn, hvis ECHA fuldstændigt og fejlagtigt har set bort fra et pålideligt studie, hvis medtagelse ville have ændret den samlede vurdering af beviserne på en sådan måde, at den endelige afgørelse ville have været usandsynlig, i strid med princippet om videnskabelig topkvalitet, havde indført en urimelig tærskel og tilladt ECHA at se bort fra pålidelige videnskabelige studier og dermed unddrage sig enhver domstolskontrol med hensyn til eksistensen af åbenbart urigtige skøn. Hvis et studie er pålideligt og relevant, bør dets resultater tages i betragtning i forbindelse med fremgangsmåden angående bevisernes beviskraft, henset til den forpligtelse, der påhviler ECHA til at tage hensyn til alle relevante oplysninger.

36. Ifølge appellanten fastsatte den appellerede dom den bevisbyrde, der påhviler EU-borgerne, når de ønsker at anfægte en vurdering af bevisernes bevisværdi inden for rammerne af REACH-forordningens artikel 57, litra f), på et uacceptabelt og uigennemførligt niveau, som er i strid med ratio legis og begrebet beviskraft i punkt 1.2 i bilag XI til denne forordning. I henhold til denne dom kræves det således, at det studie, som ECHA har set bort fra, er af en sådan art, at den overordnede vurdering i ECHA’s endelige afgørelse ville have været usandsynlig, hvis der blev set bort fra det. Ifølge appellanten foretages der pr. definition en vurdering af bevisernes beviskraft, når der eksisterer mere end et studie, der begrunder konklusionen, idet et enkelt studie ikke er tilstrækkeligt grundlag for ECHA’s konklusion. Enhver undladelse af i forbindelse med en vurdering af bevisernes beviskraft at tage hensyn til et pålideligt videnskabeligt studie vedrørende bisphenol A, der er relevant for den evaluerede egenskab, udgør et åbenbart urigtigt skøn, en tilsidesættelse af den forpligtelse, der påhviler ECHA til at tage hensyn til alle relevante oplysninger, og en tilsidesættelse af princippet om videnskabelig topkvalitet.

37. Ifølge ECHA, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Franske Republik og ClientEarth har Retten aldrig fastslået, at ECHA kan se bort fra resultater af et pålideligt videnskabeligt studie, der er relevant for den egenskab, der evalueres, i forbindelse med fremgangsmåden angående bevisernes beviskraft.

Bedømmelse

38. Det første appelanbringendes første led vedrører den appellerede doms præmis 64 og ser ud til hovedsageligt at sigte mod Rettens betragtning om, at »[e]t åbenbart urigtigt skøn [kun kan] konstateres, hvis ECHA fuldstændigt og fejlagtigt havde set bort fra et pålideligt studie, hvis medtagelse ville have ændret den samlede vurdering af beviserne på en sådan måde, at den endelige afgørelse ville have været usandsynlig«.

39. Det første anbringendes første led er baseret på to argumenter.

40. Ifølge appellanten har Retten dels praktisk talt tilladt ECHA at se bort fra pålidelige og relevante studier, dels i den appellerede doms præmis 64 fastlagt den bevisbyrde, der påhviler EU-borgerne, når de ønsker at bestride en evaluering af bevisernes beviskraft inden for rammerne af REACH-forordningens artikel 57, litra f), på et uacceptabelt og uigennemførligt niveau, som er i strid med ratio legis og med begrebet beviskraft i punkt 1.2 i bilag XI til denne forordning.

41. Disse to argumenter tilsammen har foranlediget appellanten til at konkludere, at Retten har fortolket og anvendt princippet om videnskabelig topkvalitet, bevisernes beviskraft og den forpligtelse, der påhviler ECHA til at tage hensyn til alle relevante oplysninger, fejlagtigt ved at acceptere, at ECHA kan se bort fra et pålideligt og relevant studie, medmindre der »fuldstændigt og fejlagtigt« ses bort fra dette studie, hvis medtagelse alene ville have ændret den samlede vurdering af beviserne på en sådan måde, at den endelige afgørelse ville have været usandsynlig.

42. Appellanten har med sin argumentation hovedsageligt ønsket at så tvivl om betragtningen i den appellerede doms præmis 64, sidste punktum, om omfanget af den domstolskontrol, som Unionens retsinstanser foretager af en afgørelse om identificering af et stof som særligt problematisk i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f).

43. Indledningsvis er det for at kunne tage stilling til appellantens argumentation nødvendigt at sætte den betragtning, som appellanten har kritiseret, ind i dens rette sammenhæng.

44. Det følger af den appellerede doms præmis 64, første punktum, hvoraf det fremgår, at »[d]en af ECHA fulgte fremgangsmåde, dvs. den angående bevisers beviskraft, og den skønsbeføjelse, ECHA råder over«, og dommens præmis 62 og 63, at nævnte betragtning er baseret på to forudsætninger. Dels har ECHA en vid skønsbeføjelse ved identifikationen af særligt problematiske stoffer i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f) ( 10 ), dels anvendte ECHA ved identifikationen af bisphenol A som et særligt problematisk stof i den foreliggende sag fremgangsmåden angående bevisernes beviskraft ( 11 ).

45. Som jeg vil godtgøre nedenfor, er disse to forudsætninger ikke uden betydning for omfanget af Unionens retsinstansers domstolskontrol i forbindelse med søgsmål om identifikation af et stof som særligt problematisk i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f).

Retspraksis om omfanget af domstolskontrollen på områder, hvor EU-myndigheden har en vid skønsbeføjelse

46. Det fremgår af fast retspraksis, at når en EU-myndighed under udøvelsen af sine opgaver skal foretage komplicerede vurderinger, har den et vidt skøn, som er underkastet en begrænset domstolskontrol ( 12 ). Når Unionens myndigheder således har en vid skønsbeføjelse, navnlig vedrørende vurderingen af faktuelle forhold af videnskabelig og teknisk meget kompliceret karakter, til at bestemme karakteren og omfanget af sine tiltag, bør Unionens retsinstanser begrænse sig til at undersøge, om udøvelsen af dette skøn er behæftet med en åbenbar fejl, om der foreligger magtfordrejning, eller om institutionerne åbenbart har overskredet grænserne for deres skøn. I en sådan situation kan Unionens retsinstanser således ikke sætte deres egen vurdering af de faktiske omstændigheder af videnskabelig og teknisk karakter i stedet for institutionernes, som efter traktaten varetager denne opgave alene ( 13 ).

47. I lyset af den omtvistede afgørelses genstand og virkninger ( 14 ) finder denne retspraksis fuldt ud anvendelse på den foreliggende sag.

48. Identifikationen af stoffer til optagelse i bilag XIV til REACH-forordningen indebærer vurderinger af faktuelle forhold af videnskabelig og teknisk meget kompliceret karakter. Denne identifikation sker under udførelsen af den effektive styring af de tekniske, videnskabelige og administrative aspekter, som EU-lovgiver har overdraget til ECHA ( 15 ). Sidstnævnte udfører denne opgave som en uafhængig central enhed under overholdelse af de regler, der er opstillet i afsnit X i nævnte forordning, navnlig for så vidt angår gennemsigtighed, bekæmpelse af svig og ansvarlighed. ECHA er således ikke en konkurrent til eller en modstander af de økonomiske aktører, der deltager i markedsføringen af kemiske stoffer.

49. I kendelsen i sagen Polyelectrolyte Producers Group m.fl. mod Kommissionen ( 16 ) undersøgte Domstolen desuden appellen til prøvelse af en dom afsagt af Retten, hvormed den frifandt Kommissionen i et søgsmål om annullation af en forordning vedtaget af Kommissionen inden for rammerne af REACH-forordningens afsnit VIII, og som medførte en ændring af bilag XVII til denne forordning. Dette bilag indeholder begrænsninger vedrørende fremstilling, markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer, blandinger og artikler. Ændringen af nævnte bilag, der var genstand for den sag, der blev anlagt ved Retten, medførte en ændring af teksten vedrørende et stof, der allerede var omfattet af restriktioner.

50. I den appel, der blev iværksat ved Domstolen, foreholdt appellanterne Retten, at den havde begået en retlig fejl ved blot at hævde, at EU’s institutioner ikke havde foretaget et åbenbart urigtigt skøn eller en åbenbar magtfordrejning og ikke åbenbart havde overskredet grænserne for deres skøn.

51. I denne henseende bekræftede Domstolen for det første, at den i punkt 46 i nærværende forslag til afgørelse nævnte retspraksis fandt anvendelse ( 17 ), idet den accepterede Rettens præcisering af, at »Unionens [institutioners] vide skønsbeføjelse, hvis udøvelse er omfattet af en begrænset retslig prøvelse […], omfatter også i et vist omfang konstateringen af de tilgrundliggende faktiske forhold« ( 18 ). For det andet konkluderede Domstolen, at Retten åbenbart ikke havde tilsidesat appellanternes ret til en domstolskontrol, eftersom de tydeligvis havde kunnet anfægte den omtvistede forordning med henblik på sikre beskyttelse af deres interesser.

52. I øvrigt har Domstolen, idet den har fulgt det samme ræsonnement som i kendelsen i sagen Polyelectrolyte Producers Group m.fl. mod Kommissionen ( 19 ), forkastet appeller af afgørelser om opførelse af et stof på kandidatlisten ( 20 ).

53. ECHA havde således i forbindelse med vedtagelsen af den omtvistede afgørelse en vid skønsbeføjelse, hvilket ifølge den i punkt 46 i dette forslag til afgørelse nævnte retspraksis ikke er uden betydning for omfanget af den domstolskontrol, som Retten foretager. Dette gælder både den bevisbyrde, der påhviler en sagsøger, der har nedlagt påstand om annullation af en afgørelse, og arten af de fejl, som Unionens retsinstanser skal kontrollere.

54. I denne henseende og for så vidt som appellanten med det første anbringendes første led har foreholdt Retten, at den har fastsat den bevisbyrde, der påhviler EU-borgerne med henblik på at anfægte evalueringen af bevisernes beviskraft inden for rammerne af REACH-forordningens artikel 57, litra f), fejlagtigt, vil jeg for det første undersøge betydningen af den i punkt 46 i dette forslag til afgørelse omhandlede retspraksis om den bevisbyrde, der påhviler en sagsøger, der søger at anfægte en afgørelse truffet af ECHA. For det andet vil jeg bedømme indvirkningen af denne retspraksis på arten af de fejl, som Unionens retsinstanser skal kontrollere.

Bevisbyrden for så vidt angår de åbenbare fejl i forbindelse med anvendelsen af skønsbeføjelsen

55. På et område som det i den foreliggende sag omhandlede, hvor EU-myndigheden har en vid skønsbeføjelse, skal Rettens domstolskontrol udøves i overensstemmelse med den i punkt 46 i dette forslag til afgørelse omhandlede retspraksis.

56. For det første eftersom Unionens retsinstanser i henhold til den retspraksis, der finder anvendelse på den foreliggende sag, ikke kan sætte deres egen vurdering af de faktiske omstændigheder af videnskabelig og teknisk karakter i stedet for ECHA’s vurdering, kan en sagsøger således ikke foranledige Retten til at foretage en ny bedømmelse af sådanne omstændigheder, eftersom ECHA er den myndighed, som EU-lovgiver har overdraget opgaven med at identificere de særligt problematiske stoffer. En sagsøger kan således ikke på grundlag af generelle betragtninger foranledige Unionens retsinstanser til at undersøge fejl begået af ECHA.

57. Selv på områder, hvor legalitetskontrollen suppleres med fuld prøvelsesret, og hvor Unionens retsinstanser har beføjelser til at sætte deres egen vurdering i stedet for en EU-myndigheds, med undtagelse af spørgsmål om grundlæggende retsprincipper, som retten er forpligtet til at rejse ex officio, tilkommer det i øvrigt sagsøgeren at fremsætte anbringender til prøvelse af en afgørelse fra denne myndighed og at fremlægge beviser til støtte for disse anbringender ( 21 ). Så meget desto mere bør det samme bl.a. i overensstemmelse med kontradiktionsprincippet gøre sig gældende i forbindelse med identifikation af stoffer som særligt problematiske, hvor omfanget af domstolskontrollen er begrænset.

58. For det andet understøttes betragtningen om, at sagsøgerens argumentation i lyset af omfanget af den kontrol, som Unionens retsinstanser skal foretage i forbindelse med kemiske stoffer, bør gøre det muligt for disse retsinstanser at fastslå, at en EU-myndighed åbenbart har overskredet grænserne for sit skøn, også af Domstolens praksis på det samme område vedrørende præjudicielle forelæggelser om vurdering af gyldigheden ( 22 ). Når Unionens retsinstanser kun besvarer spørgsmålet om, hvorvidt en retsakt skal erklæres ugyldig på grund af en åbenbar overskridelse af grænserne for skønsbeføjelsen, i lyset af den argumentation, der forelægges den, bør dette være det samme i forbindelse med annullationssøgsmål.

59. For det tredje ser betragtningen om, at det er en sagsøgers argumentation, der skal gøre det muligt for Unionens retsinstanser at fastslå, at en EU-myndighed åbenbart har overskredet grænserne for sit skøn, ud til at gengive Domstolens praksis afsagt på andre områder end kemiske stoffer, som f.eks. den fælles landbrugspolitik og fiskeri ( 23 ), hvor EU-myndighederne også har en vid skønsbeføjelse for så vidt angår meget komplekse faktiske forhold. Desuden skal Unionens myndigheder i henhold til denne retspraksis i det mindste være i stand til at fremlægge og på en klar og utvetydig måde redegøre for de tilgrundliggende faktiske forhold, der har skullet tages i betragtning til støtte for de foranstaltninger i denne retsakt, der anfægtes, og som udøvelsen af deres skønsbeføjelse afhang af ( 24 ).

60. Afslutningsvis tilkommer det, henset til den i punkt 46 i dette forslag til afgørelse omhandlede retspraksis, sagsøgeren at fremlægge en argumentation for Retten, som sætter denne i stand til at kontrollere og konkludere, at ECHA har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, har foretaget en magtfordrejning eller åbenbart har overskredet grænserne for dette skøn, med henblik på at anfægte den omtvistede afgørelse.

Åbenbare fejl i forbindelse med udøvelsen af skønsbeføjelsen

61. Ifølge den i punkt 46 i dette forslag til afgørelse omhandlede retspraksis er kun åbenbare fejl i forbindelse med udøvelsen af skønsbeføjelsen underlagt Unionens retsinstansers kontrol.

62. Med det første appelanbringendes første led rejses spørgsmålet om, hvorvidt ECHA begår en sådan åbenbar fejl i forbindelse med udøvelsen af sin skønsbeføjelse, når agenturet ser bort fra et studie, der, selv hvis det blev medtaget i de faktiske forhold, ikke ville ændre den samlede evaluering af beviserne på en sådan måde, at den endelige afgørelse ville have været usandsynlig.

63. I den foreliggende sag har den samlede evaluering af faktuelle forhold af videnskabelig og teknisk meget kompliceret karakter foranlediget ECHA til under udførelsen af den opgave, som EU-lovgiver har betroet agenturet, at mene, at den eksisterende indgang vedrørende bisphenol A på kandidatlisten bør suppleres i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f).

64. Med henblik på at nå frem til denne konklusion påhvilede det ECHA at undersøge, dels om det er »sandsynligt«, at det pågældende stof har alvorlige virkninger på menneskers sundhed eller miljøet, dels om disse virkninger »er problematiske i samme grad« som virkningerne af de andre stoffer, der er anført i REACH-forordningens artikel 57, litra a)-e) ( 25 ).

65. I den foreliggende sag fulgte denne konklusion af den samlede vurdering af beviserne, der blev gennemført ved hjælp af fremgangsmåden angående bevisernes beviskraft. Appellanten har ikke bestridt valget af den fremgangsmåde, som ECHA har fulgt, men omfanget af domstolskontrollen ved gennemførelsen af denne.

66. I henhold til fremgangsmåden angående bevisernes beviskraft er identifikationen af et stof som særligt problematisk ikke baseret på resultaterne af et enkelt videnskabeligt studie eller på et enkelt videnskabeligt bevis. Det er således muligt at benytte denne fremgangsmåde, når et enkelt studie ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at afgøre, om et stof skal identificeres som særligt problematisk i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f).

67. Med henblik på at tilbagevise Rettens betragtning i den appellerede doms præmis 64, sidste punktum, ønsker appellanten oplyst, hvordan et studie kan afkræfte den samlede vurdering af beviserne, når selve konklusionen i henhold til fremgangsmåden angående bevisernes beviskraft og i lyset af punkt 1.2. i bilag XI til REACH-forordningen ikke kan baseres på et enkelt studie.

68. Det fremgår imidlertid ikke af den appellerede dom, at der ifølge Retten kun kan opstå en åbenbar fejl, der medfører annullation af ECHA’s afgørelse, når medtagelsen af et studie i de tilgrundliggende faktiske forhold ændrer den samlede konklusion om, at et stof skal eller ikke skal opføres på kandidatlisten.

69. På grundlag af den retspraksis, der er udviklet på områder, hvor EU-myndighederne foretager komplekse vurderinger, må det snarere anses for at fremgå af den appellerede dom, at en sagsøger med henblik på at påvise en åbenbar fejl ved hjælp af beviser, der fratager vurderingen af de faktiske forhold »sandsynligheden«, ikke skal tilbagevise hele den vurdering, som en EU-myndighed har foretaget, eller det resultat, som denne myndighed er nået frem til på grundlag af denne bedømmelse. Derimod skal denne godtgøre, at der var tale om en fejl, der var tilstrækkeligt alvorlig til at »undergrave« den komplekse vurdering, som nævnte myndighed har foretaget ( 26 ).

70. En sådan fortolkning af den appellerede doms præmis 64, sidste punktum, bliver indlysende, når dette punktum sammenholdes med samtlige betragtninger i dommen.

71. Retten forkastede således ikke de anbringender og argumenter, som appellanten havde fremført, idet den blot undersøgte, om hensyntagen til et studie, som ECHA angiveligt havde set bort fra, ville ændre den samlede vurdering af, at bisphenol A er et særligt problematisk stof i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f).

72. Som en illustration heraf vil jeg, som ECHA og intervenienterne har gjort gældende ( 27 ), og i modsætning til, hvad appellanten har hævdet, godtgøre, at Retten ikke har tilladt ECHA at se bort fra pålidelige og relevante studier ( 28 ). A fortiori har Retten heller ikke »tilladt« ECHA at se bort fra ethvert studie, hvis medtagelse ikke ville ændre den overordnede konklusion om, at bisphenol A skal identificeres som et særligt problematisk stof.

En »tilladelse« til at se bort fra et pålideligt og relevant studie

73. Ifølge den af appellanten fremførte tese har Retten givet ECHA »tilladelse« til at se bort fra pålidelige og relevante studier, hvilket praktisk talt har fritaget agenturet for enhver domstolskontrol med hensyn til eksistensen af åbenbart urigtige skøn.

74. For det første fastslog Retten imidlertid i den appellerede doms præmis 64, sidste punktum, at det bortset fra i visse situationer ( 29 ) ikke i forbindelse med et annullationssøgsmål faktisk kan foreholdes ECHA, at agenturet har set bort fra et pålideligt studie. Det følger således ikke af denne præmis i den appellerede dom, at ECHA uden at risikere en annullation af dets afgørelse kan se bort fra ethvert pålideligt og relevant studie.

75. For det andet fremgår det af den appellerede doms præmis 64, første punktum, at »det står [ECHA] frit for at se bort fra studier, som den ikke anser for relevante af plausible grunde, som er forbundet med den interne sammenhæng i den foretagne vurdering« ( 30 ). Retten har således ikke umiddelbart fastslået, at EHCA også kan »se bort fra« studier, som det anser for at være relevante. I denne henseende gælder det mere generelt, at enhver konstatering af, at et bevis er relevant, følger af en betragtning anlagt af den myndighed, der skal træffe afgørelse i den pågældende sag, selv om denne betragtning kan være behæftet med en fejl og i det mindste i princippet og/eller på visse betingelser kan gøres til genstand for en domstolskontrol ( 31 ).

76. For det tredje er der efter den appellerede doms præmis 64, første punktum, hvorefter »det står [ECHA] frit for at se bort fra studier, som den ikke anser for relevante af plausible grunde, som er forbundet med den interne sammenhæng i den foretagne vurdering«, indsat en betragtning, der indgår i den kontekst, som skabes med dette første punktum (»[i] denne henseende«). Det fremgår af denne betragtning, at »bisphenol A er et af de mest undersøgte stoffer i verden«. Ifølge Retten fremgår det (»[f]ølgelig«) heraf, at »den forpligtelse, der påhviler EU-institutionerne til at tage hensyn til alle relevante beviser, ikke kan betyde, at alle de studier, der er blevet gennemført, uanset deres pålidelighed eller relevans, nødvendigvis skal omfattes uden undtagelse i ECHA’s vurdering« ( 32 ).

77. Det er ganske vist korrekt, at passagen »uanset deres pålidelighed eller relevans« isoleret set kan betragtes som en antydning fra Rettens side af, at ECHA ikke nødvendigvis skal medtage alle studier i sin vurdering, selv om disse er yderst pålidelige og/eller relevante. Med andre ord skal ECHA ikke tage hensyn til disse studier, uanset om de er pålidelige og/eller relevante.

78. Retten kan dog med den appellerede doms præmis 64, tredje punktum, anses for at anføre, at ECHA ikke nødvendigvis skal medtage ethvert studie i sin vurdering, idet den ser bort fra den omstændighed, at et studie ikke er særlig pålideligt og/eller relevant (»uanset deres pålidelighed eller relevans«).

79. De udtrykkelige henvisninger til den appellerede doms præmis 64 i dommens præmis 125 og 174 taler for en sådan fortolkning af denne førstnævnte præmis i nævnte dom. De støtter således Rettens betragtninger om, at et studies ringe pålidelighed eller den lave pålidelighed af visse data, der er indeholdt i et studie, ikke nødvendigvis er til hinder for, at ECHA medtager dette studie i sin vurdering af et stof ( 33 ).

80. Uanset hvordan den appellerede doms præmis 64 læses, skal det desuden afgøres, om og i givet fald i hvilket omfang Retten har anvendt de generelle betragtninger i denne præmis i den appellerede dom til at se bort fra de anbringender og argumenter, som appellanten havde fremført i sit søgsmål. Selv om disse generelle betragtninger ikke udmøntes i en lovlig løsning vedtaget af Retten for så vidt angår sådanne anbringender og sådanne argumenter, kan den retlige fejl, der er blevet gjort gældende vedrørende den i den appellerede dom nævnte præmis, såfremt den konstateres, under alle omstændigheder ikke medføre en ophævelse af denne dom.

81. Af de i punkt 78-80 i dette forslag til afgørelse nævnte årsager og med henblik på at fastslå, hvad der for Retten i henhold til de betragtninger, som den har fremsat i den appellerede doms præmis 64, kan udgøre en åbenbar fejl i forbindelse med udøvelsen af den skønsbeføjelse, der kan føre til annullation af den omtvistede afgørelse, vil jeg undersøge, hvordan denne EU-retsinstans har gennemført sin domstolskontrol af appellantens anbringender og argumenter angående de studier, som ECHA angiveligt har set bort fra.

82. I denne forbindelse vil jeg umiddelbart undersøge den hypotese, som appellanten har fremsat i indledningen til redegørelsen for det første anbringende, hvorefter Retten »godkendte [ECHA’s] fremgangsmåde, der bestod i efter forgodtbefindende [»cherry-picking«] at udvælge videnskabelige data, der støttede den hypotese, som agenturet tog udgangspunkt i, hvorefter bisphenol A opfyldte de kriterier, der er opstillet i REACH-forordningens artikel 57, litra f), herunder ved at vælge dels selektivt at se bort fra pålidelige videnskabelige studier, hvis resultater ikke understøttede denne hypotese, dels at støtte sig på upålidelige videnskabelige studier, hvis resultat så ud til at understøtte nævnte hypotese« ( 34 ).

Bevisernes »relevans« i lyset af ECHA’s hypotese

83. Indledningsvis findes der ikke, i modsætning til, hvad den i appellen anvendte terminologi kunne antyde, en »ECHA-hypotese«, som agenturet med alle midler forsøger at få bekræftet, hvilket i den foreliggende sag skulle være kommet til udtryk i en a la carte-udvælgelse (»cherry-picking«) af studier. Som det fremgår af 15. betragtning til REACH-forordningen, blev ECHA oprettet med det formål »at sikre en effektiv styring af de tekniske, videnskabelige og administrative aspekter af denne forordning på [EU-plan]«. Som allerede anført i punkt 48 i dette forslag til afgørelse udfylder agenturet denne opgave i sin egenskab af en uafhængig central enhed. Den hypotese, der er tale om i en sammenhæng som den, der gør sig gældende i den foreliggende sag, er den hypotese, som ECHA oprindeligt har formuleret, og som dette agentur derefter undersøger, hvorefter det alt efter tilfældet bekræfter eller afkræfter hypotesen.

84. Når det drejer om at identificere et stof som et særligt problematisk stof i henhold til REACH-forordningens artikel 57, litra f), er hypotesen, dels det er »sandsynligt«, at det pågældende stof har alvorlige virkninger på menneskers sundhed eller miljøet, dels om disse virkninger »er problematiske i samme grad« som virkningerne af de andre stoffer, der er anført i REACH-forordningens artikel 57, litra a)-e) ( 35 ).

85. Ud fra et metodologisk synspunkt har en undersøgt hypotese ikke form af et spørgsmål eller et forslag, der er baseret på et alternativ (»eller ej«). Hypotesen er dog ikke partisk. Den kan bekræftes eller afkræftes, idet begge resultater er lige tilfredsstillende på det videnskabelige plan.

86. Hvad angår realiteten har Retten ikke defineret relevansen af et studie på grundlag af dets forenelighed med den hypotese, som ECHA undersøger, og dermed givet ECHA lov til indledningsvis at se bort fra ethvert studie, der i lyset af resultatet af studiet ikke svarer til denne hypotese.

87. Jeg forstår derimod passagen i den appellerede doms præmis 64, sidste punktum, hvorefter »det står [ECHA] frit for at se bort fra studier, som den ikke anser for relevante af plausible grunde, som er forbundet med den interne sammenhæng i den foretagne vurdering«, således, at Retten er af den opfattelse, at agenturet kan betragte studier, der ikke kan afkræfte – og selv om det ikke er en del af appellantens argumentation i den foreliggende sag, bekræfte – en hypotese, som værende særlig relevant. Konstateringen af, at et studie ikke kan gøre dette, udgør i sig selv resultatet af en undersøgelse af studiet. Denne konstatering er resultatet af en omhyggelig undersøgelse af studiet ud fra dets kapacitet til at bekræfte eller afkræfte den pågældende hypotese.

88. En sådan læsning af ovennævnte passage i den appellerede doms præmis 64, første punktum, underbygges af undersøgelsen af andre af dommens præmisser.

89. Det kan udledes af den appellerede doms præmis 65, at Retten i lyset af de »indledende bemærkninger« i præmis 62-64 har undersøgt, om ECHA havde foretaget et åbenbart urigtigt skøn med den begrundelse, at det ikke har taget hensyn til fire studier, som appellanten havde påberåbt sig ( 36 ).

90. I denne henseende har ECHA ifølge Retten, og som det fremgår af den appellerede doms præmis 67 og 69, selv indirekte taget hensyn til to af disse fire studier. Med henblik på at gennemføre de betragtninger, der er fremført i nævnte doms præmis 64, når der er tale om studier, som ECHA har »set bort fra«, er det derfor nødvendigt at fokusere på de to studier, der er omhandlet i nævnte doms præmis 66 og 68.

91. Som Retten har anført i den appellerede doms præmis 66, har ECHA ikke anset studiet fra Bjerregaard m.fl. (2008) for at være særlig relevant. Ifølge Retten kan resultaterne af dette studie ikke anses for at være afgørende for så vidt angår bisphenol A’s indvirkning på udviklingen af fisks kønskirtler, eftersom studiets eksponeringsperiode, som forfatterne til nævnte studie har erkendt, dækkede en for kort del af perioden for kønsdifferentieringen. Med andre ord kunne studiet fra Bjerregaard m.fl. (2008) ikke afkræfte den hypotese, som ECHA undersøgte, idet den konklusion, der kan drages af resultaterne af denne undersøgelse, kan anses for at være præmatur, henset til den periode, hvor fiskene blev eksponeret for bisphenol A. Ifølge Retten kunne ECHA således uden at foretage et åbenbart urigtigt skøn anse studiet fra Bjerregaard m.fl. (2008) for ikke at være et relevant bevis.

92. Ud fra denne tankegang anførte Retten i den appellerede doms præmis 68, at ECHA ikke havde begået nogen fejl ved at basere sig på studiet fra Lee (2010), fordi den videnskabelige forståelse af hormonforstyrrelserne hos de undersøgte organismer i dette studie i første omgang endnu ikke var tilstrækkelig. I anden omgang fremhævede Retten, at appellanten ikke havde forklaret eller godtgjort, i hvilket omfang resultaterne af dette studie, som ikke henviste til hormonforstyrrende virkninger, modsiger identifikationen af bisphenol A som et særligt problematisk stof, baseret på andre beviser end dem, der vedrører hvirvelløse dyr, således at disse resultater ugyldiggør beviskraften af beviserne for den foretagne vurdering. Ifølge Retten kunne ECHA ikke uden at foretage et åbenbart urigtigt skøn anse studiet fra Lee (2010) for ikke at være et relevant bevis, eftersom appellanten hverken har forklaret eller godtgjort, i hvilket omfang nævnte studie ville kunne bidrage til at afkræfte den hypotese, som ECHA undersøgte.

93. For det første udmønter et studies relevans sig således ifølge Retten i dets evne til at afkræfte eller bekræfte den hypotese, som ECHA undersøger ved hjælp af fremgangsmåden angående bevisernes beviskraft i henhold til den i REACH-forordningens artikel 59 omhandlede procedure.

94. For det andet skal den appellerede doms præmis 64, sidste punktum, læses således, at en åbenbar fejl under udøvelsen af skønsbeføjelsen ifølge Rettens ræsonnement kun kan foreholdes ECHA, hvis agenturet »fuldstændigt« har set bort fra et pålideligt studie, der kunne have bidraget til at afkræfte eller eventuelt bekræfte den hypotese, som agenturet undersøgte. Som det endvidere fremgår af betragtningerne i punkt 60 i dette forslag til afgørelse, tilkommer det en appellant at fremsætte en argumentation for Retten, der sætter denne i stand til at kontrollere og konkludere, at ECHA har begået en sådan åbenbar fejl.

95. I denne henseende forudsætter fremgangsmåden angående bevisernes beviskraft, at den kompetente myndighed undersøger alle de relevante oplysninger med henblik på at nå frem til den konklusion, at et stof skal identificeres som særligt problematisk. Gennemførelsen af nævnte fremgangsmåde indebærer, at identifikation af et stof sker på grundlag af fuldstændige oplysninger, der gør det muligt for den kompetente myndighed at benytte den skønsbeføjelse, som den har i henhold til REACH-forordningens artikel 57 og 59, samtidig med at den tager hensyn til alle de relevante beviser, der foreligger på den dato, hvor myndigheden vedtager sin afgørelse.

96. Rent teknisk og/eller metodologisk kan en betragtning, i henhold til hvilken et studie ikke er relevant på grund af dets manglende egnethed til at afkræfte eller bekræfte den hypotese, som ECHA undersøger, formuleres forud for vægtningen af bevisernes beviskraft. Det er således unødvendigt at udtale sig om beviskraften af et bevis, der i den undersøgte kontekst ikke er relevant. Såfremt der forud for betragtningen om, at et bevis ikke er relevant, foretages en omhyggelig undersøgelse af dette bevis på grundlag af dets egnethed til at bekræfte eller afkræfte den hypotese, der undersøges i denne sammenhæng, svarer konstateringen af, at et bevis ikke er relevant, til, at beviset i denne sammenhæng savner beviskraft.

97. Desuden er en fremgangsmåde, i forbindelse med hvilken bestemmelsen af studiernes relevans foretages forud for vægtningen af beviskraften, i overensstemmelse med punkt 1.2 i bilag XI til REACH-forordningen, som appellanten har henvist til i sin appel.

98. Det fremgår af dette punkts første afsnit, at »[f]lere uafhængige oplysningskilder […] tilsammen [kan] have tilstrækkelig vægt (»weight of evidence«) til, at man kan formode/konkludere, at et stof har eller ikke har en bestemt farlig egenskab, mens oplysningerne fra hver enkelt kilde alene betragtes som utilstrækkelige til at understøtte denne opfattelse«.

99. I modsætning til, hvad appellanten har hævdet, følger det ikke heraf, at der skal tages hensyn til alle beviser, når en afgørelse ikke er baseret på resultaterne af et enkelt videnskabeligt studie eller på et enkelt videnskabeligt bevis. Der er imidlertid altid tale om »uafhængige oplysningskilder«, der lader »formode« – og følgelig er »relevante«, som omhandlet i den appellerede doms præmis 64 – at et stof har eller ikke har en bestemt farlig egenskab.

100. Følgelig bør appellantens argument om den uacceptable og uigennemførlige fastlæggelse af bevisbyrden, som også er i strid med ratio legis og med begrebet beviskraft omhandlet i punkt 1.2 i bilag XI til REACH-forordningen, forkastes.

101. I samme retning kan det ikke foreholdes Retten, at den har fortolket eller anvendt EU-institutionernes forpligtelse til at tage hensyn til alle relevante oplysninger fejlagtigt.

102. Det samme gælder kritikken af Retten for at have fortolket og anvendt princippet om videnskabelig topkvalitet fejlagtigt.

103. Ifølge Rettens retspraksis ( 37 ) indebærer overholdelsen af dette princip, at ECHA skal overholde de bedste nugældende videnskabelige kriterier. Derimod følger det ikke af dette princip, at ECHA skal følge en metode, hvorefter det skal tage hensyn til alle studier, uanset deres egnethed til at bekræfte eller afkræfte den hypotese, som agenturet har taget udgangspunkt i.

104. Retten begik således ikke nogen fejl, der kan føre til en ophævelse af den appellerede dom, da den i nævnte doms præmis 64 fastslog, at »[e]t åbenbart urigtigt skøn [kun kan] konstateres, hvis ECHA fuldstændigt og fejlagtigt havde set bort fra et pålideligt studie, hvis medtagelse ville have ændret den samlede vurdering af beviserne på en sådan måde, at den endelige afgørelse ville have været usandsynlig«.

105. Det skal i denne henseende anføres, at det forhold, at der er blevet set »fuldstændigt« bort fra et pålideligt studie, hvis medtagelse ville have ændret den samlede vurdering af beviserne, ikke kan sidestilles med, at der er blevet set »delvist« bort fra dette studie.

106. Hvis ECHA således har taget delvist hensyn til et studie, kan det ikke anses for på en måde, som er åbenbart fejlagtig, at have anset dette studie for ikke at være relevant. Tværtimod følger det heraf, at ECHA har måttet redegøre for grundene til, at dette studie betragtes som delvist relevant. Under disse omstændigheder ville Unionens retsinstans sætte sin egen vurdering af disse data i stedet for ECHA’s vurdering, hvis den fastslog, at der kunne sås tvivl om ECHA’s afgørelse, fordi agenturet har set »delvist« bort fra et relevant studie.

107. Desuden skal det anføres, at Rettens henvisning i den appellerede doms præmis 64 til den situation, i hvilken ECHA »fuldstændigt havde set bort fra« et pålideligt studie, ser ud til at vedrøre de tilfælde, hvor agenturet end ikke indirekte har taget hensyn til dette studie. Derimod kan der ikke være tale om, at der er blevet set »fuldstændigt« bort fra et studie, når dette studie indgår i et andet studie, som ECHA formelt har baseret sig på med henblik på vedtagelsen af sin afgørelse ( 38 ).

108. På baggrund af det ovenstående følger det, at det første appelanbringendes første led er ugrundet og bør forkastes i sin helhed.

Konklusion

109. På baggrund af det ovenstående foreslår jeg Domstolen, at den forkaster det første appelanbringendes første led i sin helhed som ugrundet.

( 1 ) – Originalsprog: fransk.

( 2 ) – T-207/18 (EU:T:2020:623, herefter den »appellerede dom«).

( 3 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 18.12.2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF (EUT 2006, L 396, s. 1, herefter »REACH-forordningen«).

( 4 ) – Jf. dom af 11.7.2019, PlasticsEurope mod ECHA (T-185/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:492).

( 5 ) – Jf. dom af 20.9.2019, PlasticsEurope mod ECHA (T-636/17, EU:T:2019:639).

( 6 ) – Jf. dom af 21.12.2021, PlasticsEurope mod ECHA (C-876/19 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2021:1047).

( 7 ) – Jf. dom af 15.3.2017, Hitachi Chemical Europe og Polynt mod ECHA (C-324/15 P, EU:C:2017:208, præmis 22).

( 8 ) – Jf. i denne retning dom af 6.10.2021, ClientEarth mod Kommissionen (C-458/19 P, EU:C:2021:802, præmis 127).

( 9 ) – Jf. mit forslag til afgørelse Deza mod ECHA (C-419/17 P, EU:C:2018:495, punkt 34-36).

( 10 ) – Jf. den appellerede doms præmis 62.

( 11 ) – Jf. den appellerede doms præmis 63.

( 12 ) – Jf. i denne retning dom af 21.1.1999, Upjohn (C-120/97, EU:C:1999:14, præmis 34).

( 13 ) – Jf. i denne retning dom af 15.10.2009, Enviro Tech (Europe) (C-425/08, EU:C:2009:635, præmis 47, 62, 65 og 71), og af 21.7.2011, Nickel Institute (C-14/10, EU:C:2011:503, præmis 59, 60 og 77).

( 14 ) – Jf. punkt 27-33 i dette forslag til afgørelse.

( 15 ) – Som det fremgår af 15. betragtning til REACH-forordningen, blev ECHA oprettet med det formål »at sikre en effektiv styring af de tekniske, videnskabelige og administrative aspekter af denne forordning på [EU-plan]«.

( 16 ) – Kendelse af 27.3.2014 (C-199/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:205).

( 17 ) – Jf. kendelse af 27.3.2014, Polyelectrolyte Producers Group m.fl. mod Kommissionen (C-199/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:205, præmis 27).

( 18 ) – Jf. kendelse af 27.3.2014, Polyelectrolyte Producers Group m.fl. mod Kommissionen (C-199/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:205, præmis 28).

( 19 ) – Kendelse af 27.3.2014 (C-199/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:205).

( 20 ) – Jf. kendelse af 22.5.2014, Bilbaína de Alquitranes m.fl. mod ECHA (C-287/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:599, præmis 18-21), af 4.9.2014, Rütgers Germany m.fl. mod ECHA (C-288/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:2176, præmis 24-27), af 31.10.2014, Rütgers Germany m.fl. mod ECHA (C-290/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:2174, præmis 24-27), og af 4.9.2014, Cindu Chemicals m.fl. mod ECHA (C-289/13 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2014:2175, præmis 24-27).

( 21 ) – Jf. navnlig dom af 8.12.2011, Chalkor mod Kommissionen (C-386/10 P, EU:C:2011:815, præmis 62-68 og 82).

( 22 ) – Jf. i denne retning dom af 21.7.2011, Nickel Institute (C-14/10, EU:C:2011:503, præmis 77).

( 23 ) – Jf. eksempelvis dom af 25.10.2001, Italien mod Rådet (C-120/99, EU:C:2001:567, præmis 48).

( 24 ) – Jf. i denne retning dom af 21.6.2018, Polen mod Parlamentet og Rådet (C-5/16, EU:C:2018:483, præmis 153).

( 25 ) – Jf. i denne retning dom af 23.1.2019, Deza mod ECHA (C-419/17 P, EU:C:2019:52, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).

( 26 ) – Jf. i denne retning dom af 7.5.2020, BTB Holding Investments og Duferco Participations Holding mod Kommissionen (C-148/19 P, EU:C:2020:354, præmis 71-73).

( 27 ) – Jf. punkt 37 i dette forslag til afgørelse.

( 28 ) – Ifølge ordlyden af appellantens appel har denne således gjort gældende, at ECHA ikke har tilladelse til at se bort fra »pålidelige og relevante studier vedrørende [bisphenol A]«. Appellanten er af den opfattelse, at, »[s]åfremt et studie er pålideligt og relevant«, skal dette studie tages i betragtning i forbindelse med en fremgangsmåde angående bevisernes beviskraft. Ifølge appellanten findes der ikke noget scenarie, i hvilket der »med føje« kan ses bort fra et »pålideligt og relevant studie«, og ECHA skal tage hensyn til »alle pålidelige og relevante studier«. Jf. også punkt 35 og 36 i dette forslag til afgørelse.

( 29 ) – Der er ifølge den appellerede doms præmis 64 tale om situationer, i hvilke »ECHA fuldstændigt og fejlagtigt havde set bort fra et pålideligt studie, hvis medtagelse ville have ændret den samlede vurdering af beviserne på en sådan måde, at den endelige afgørelse ville have været usandsynlig«.

( 30 ) – Min fremhævelse.

( 31 ) – Jf. punkt 53 ff. i dette forslag til afgørelse.

( 32 ) – For fuldstændighedens skyld skal det anføres, at passagen om omfanget af den domstolskontrol, som Retten har foretaget (præmis 64, sidste punktum) i den franske version kan foranledige en til at tro, at den er en forklaring til de foregående passager (»En effet, une erreur manifeste d’appréciation ne saurait être constatée«) (min fremhævelse), mens denne antydning ikke fremgår af den engelske version, idet engelsk er processproget (»There can be a finding of a manifest error of assessment«).

( 33 ) – Retten konstaterede i den appellerede doms præmis 125, at »fremgangsmåden angående bevisers beviskraft [er] imidlertid ikke til hinder for, at identifikationen af et stof ligeledes støttes på data, der i sig selv har en lav videnskabelig pålidelighed, eftersom denne tages i betragtning i forbindelse med vægtningen af dataene«. I henhold til denne tankegang fremgår det af nævnte doms præmis 174, at »det ikke desto mindre [er] uløseligt forbundet med fremgangsmåden angående bevisers beviskraft, at den anvendte database kan indeholde mangelfulde data vedrørende et bestemt vurderingspunkt. Den lave pålidelighed af visse data, der er indeholdt i et studie, som er anvendt af ECHA, er således ikke i sig selv til hinder for, at ECHA anvender et sådant studie i vurderingen af et stof. I et sådant tilfælde påhviler det imidlertid ECHA at tage hensyn til den lave pålidelighed af disse data i forbindelse med vægtningen af de forskellige tilgængelige data«. Det samme gælder Rettens implicitte henvisning i den appellerede doms præmis 64, der ligeledes optræder i nævnte doms præmis 152 og 153.

( 34 ) – Appellanten har også gjort en sådan argumentation gældende i forbindelse med sit første anbringendes tredje led. Til støtte for dette anbringendes første led har appellanten imidlertid anført, at »[ECHA] skal tage hensyn til alle pålidelige og relevante studier i forbindelse med sin vurdering af bevisernes beviskraft, uanset om disse studier understøtter eller ikke understøtter den hypotese, som agenturet har taget udgangspunkt i [nemlig at bisphenol A er et stof med hormonforstyrrende og miljøskadelige egenskaber som omhandlet i REACH-forordningens artikel 57, litra f)], er i strid med denne hypotese eller rejser andre spørgsmål«. I samme forbindelse har appellanten endvidere gjort gældende, at »[i] den foreliggende sag er appellanten fremkommet med adskillige specifikke eksempler på pålidelige studier vedrørende [bisphenol A], hvis resultater ikke er blevet taget i betragtning (navnlig har [ECHA] ikke taget hensyn til resultaterne vedrørende de punkter i vurderingen, der ikke understøttede den hypotese, som agenturet har taget udgangspunkt i, mens det støttede sig på resultater vedrørende andre punkter i de samme studier, når disse resultater understøttede dets egen hypotese)«.

( 35 ) – Jf. i denne retning dom af 23.1.2019, Deza mod ECHA (C-419/17 P, EU:C:2019:52, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).

( 36 ) – Det fremgår således af den appellerede doms præmis 65, at »[d]et er i lyset af disse indledende bemærkninger, at det skal undersøges, om ECHA har anlagt et åbenbart urigtigt skøn med den begrundelse, at det ikke har taget hensyn til de studier, som sagsøgeren har påberåbt sig«.

( 37 ) – Jf. dom af 20.9.2019, PlasticsEurope mod ECHA (T-636/17, EU:T:2019:639, præmis 94), af 10.11.2021, Sasol Germany m.fl. mod Kommissionen (T-661/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:779, præmis 35), og af 23.2.2022, Chemours Netherlands mod ECHA (T-636/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2022:86, præmis 227).

( 38 ) – Jf. punkt 90 i dette forslag til afgørelse og den appellerede doms præmis 67 og 69.