RETTENS KENDELSE (Tredje Afdeling)

11. september 1995

Sag T-286/94

Z

mod

De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg

»Tjenestemænd — forfremmelse — pensionering — afvisning«

Fuldstændig gengivelse på tysk II-657

Angående:

Påstand om dels annullation af afgørelsen af 6. oktober 1993 om afslag på sagsøgerens ansøgning om den ledige stilling nr. 61/92 og af den stiltiende afvisning af sagsøgerens klage herover, dels erstatning.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Sagsøgeren er tidligere tjenestemand i De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg (ØSU) og var fra den 1. oktober 1984 indtil pensioneringen indplaceret i lønklasse LA6.

Den 25. maj 1989 offentliggjorde ØSU en meddelelse om ledig stilling nr. 10/89 vedrørende en stilling som ledende oversætter i lønklasse LA5/LA4 i Generaldirektoratets tysksprogede afdeling. Formanden for ØSU traf den 1. august 1989 afgørelse om, at Di Carlo skulle forfremmes til den pågældende stilling. Retten har annulleret denne forfremmelse, efter at sagsøgeren havde anlagt sag til prøvelse heraf.

Ved offentliggørelse af meddelelse om ledig stilling nr. 61/92 af 27. november 1992 blev der iværksat en ny ansættelsesprocedure vedrørende en stilling som ledende oversætter (LA5) i ØSU's tysksprogede afdeling. Sagsøgeren indgav den 10. december 1992 ansøgning om denne stilling.

Den 17. september 1993 fik sagsøgeren tilkendt invalidepension. Denne afgørelse havde virkning fra den 1. oktober 1993.

Ved afgørelse nr. 308/93 A af 20. september 1993 forfremmede formanden for ØSU Di Carlo til stilling nr. 61/92. Sagsøgeren fik ved note af 6. oktober 1993 meddelelse om, at hans ansøgning var blevet afslået.

Den 16. december 1993 indgav sagsøgeren ldage over afgørelse nr. 308/93 A af 20. september 1993 og generalsekretærens note af 6. oktober 1993. Denne ldage blev den 17. juni 1994 udtrykkeligt afvist.

Påstanden om annullation af afgørelsen af 6. oktober 1993

Retten bemærkede, at afgørelsen truffet af ØSU's generalsekretær den 6. oktober 1993 om afslag på sagsøgerens ansøgning om stilling nr. 61/92, var en logisk følge af afgørelse nr. 308/93 A af 20. september 1993 om at udnævne Di Carlo i den pågældende stilling, hvilket ildce er blevet anfægtet under denne sag.

Under hensyn til, at sagsøgeren ved afgørelse af 17. september 1993 havde fået tilkendt en permanent og fuldstændig invalidepension, konstaterede Retten, at sagsøgeren ikke længere, da Di Carlo blev udnævnt den 20. september 1993, og så meget mindre den 6. oktober 1993, da den anfægtede retsakt blev udstedt, kunne stille krav om nogen som helst udnævnelse eller forfremmelse i ØSU.

Under disse omstændigheder havde sagsøgeren ikke nogen personlig interesse i en annulation af afgørelsen af 6. oktober 1993. Påstanden om annulation måtte derfor afvises som åbenbart ugrundet.

Henvisning til: Retten, 16. december 1993, sag T-58/92, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 1443, præmis 31 og 32.

Påstandene om annullation af den stiltiende afvisning af klagen og den udtrykkelige afvisning af klagen den 17. juni 1994

Retten bemærkede, at enhver beslutning om afvisning af en klage, hvad enten der er tale om en stiltiende eller udtrykkelig afgørelse, ikke i sig selv er en anfægtelig afgørelse. Påstandene herom måtte derfor også afvises.

Henvisning til: Domstolen, 28. maj 1980, forenede sager 33/79 og 75/79, Kuhner mod Kommissionen, Sml. s. 1677, præmis 9; Retten, 7. juni 1991, sag T-14/91, Weyrich mod Kommissionen, Sml. II, s. 235, præmis 43; Retten, 1. juni 1994, sag T-4/93, André mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 471, præmis 21.

Erstatningspåstanden

Retten bemærkede, at når der er snæver forbindelse mellem en annullationspåstand og en påstand om erstatning, medfører afvisningen af annullationspåstanden, at påstanden om erstatning ligeledes må afvises. Under hensyn til, at påstanden om erstatning, hvilket sagsøgeren havde bekræftet, var snævert forbundet med påstanden om annullation af afgørelsen af 6. oktober 1993, måtte sagsøgerens erstatningspåstand ligeledes afvises.

Henvisning til: Retten, 13. juli 1993, sag T-20/92, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 799, præmis 46; Retten, 9. februar 1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 83, præmis 37; Retten, 25. oktober 1994, sag T-180/94, M. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 663, præmis 28.

Konklusion:

Sagen afvises som åbenbar ugrundet.