ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Artikel 40, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 319/2006 af 20. februar 2006 skal fortolkes således, at såfremt der i den pågældende medlemsstat er fastsat forskellige enhedsværdier for så vidt angår hektarer udlagt som græsarealer og for enhver anden støtteberettiget hektar i henhold til denne forordnings artikel 61, har en landbruger, der på skæringsdagen i henhold til denne artikel er omfattet af forpligtelser til miljøvenligt landbrug i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 af 30. juni 1992 om miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget samt om naturpleje, som er en direkte videreførelse af forpligtelser til miljøvenligt landbrug, der har medført omlægning fra agerjord til permanent græsareal, ret til at anmode om, at rettighederne i artikel 59, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 1782/2003, som ændret ved forordning nr. 319/2006, skal beregnes på basis af enhedsværdier, der er fastsat for så vidt angår støtteberettigede hektarer udlagt som andet end permanente græsarealer.
1)

Et medlem af et kapitalselskabs styrelseskomité, som udfører ydelser for selskabet og indgår som en integrerende del heraf, skal anses for at have egenskab af arbejdstager i henhold til Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), såfremt medlemmets virksomhed udføres inden for en vis periode, efter anvisninger fra eller under tilsyn af et andet organ i selskabet, og såfremt medlemmet for denne virksomhed modtager et vederlag. Det tilkommer den forelæggende ret at foretage den nødvendige efterprøvelse af de faktiske omstændigheder med henblik på at vurdere, om dette er tilfældet i den tvist, som er blevet indbragt for den.
3)

Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret, således at denne kan træffe afgørelse vedrørende den af NDSHT Nya Destination Stockholm Hotell & Teaterpaket AB nedlagte påstand om annullation af Kommissionens beslutning, som var indeholdt i dens skrivelser af 24. marts og 28. april 2006, om ikke at behandle dette selskabs klage over påstået ulovlig statsstøtte udbetalt af Stockholms bystyre til Stockholm Visitors Board AB.
1)

Artikel 42, nr. 8b, og artikel 44a i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1437/2007 af 26. november 2007, samt Kommissionens forordning (EF) nr. 259/2008 af 18. marts 2008 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 1290/2005 for så vidt angår offentliggørelsen af oplysninger om modtagerne af midler fra Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) er ugyldige, for så vidt som disse bestemmelser vedrørende fysiske personer, der modtager midler fra EGFL og ELFUL, indebærer et krav om offentliggørelse af personoplysninger om enhver modtager uden at foretage en sondring i henhold til relevante kriterier, såsom i hvilken periode de har modtaget disse midler, hyppigheden af en sådan modtagelse eller midlernes art og omfang.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/7

Domstolens dom (Første Afdeling) af 18. november 2010 — straffesag mod V.W. Lahousse, Lavichy BVBA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde, Belgien)

(Sag C-142/09) (1)

(Direktiv 92/61/EØF og 2002/24/EF - standardtypegodkendelse af to- og trehjulede motordrevne køretøjer - køretøjer til brug ved konkurrencer på vej eller uden for vej (off road) - national bestemmelse, der forbyder fremstilling, salg og ibrugtagning af udstyr, der har til formål at forøge knallerters motorkraft og/eller hastighed)

2011/C 13/10

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde

Part i hovedsagen

V.W. Lahousse, Lavichy BVBA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde — fortolkning af artikel 1, stk. 1, artikel 12 og artikel 15, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/24/EF af 18. marts 2002 om standardtypegodkendelse af to- og trehjulede motordrevne køretøjer og om ophævelse af Rådets direktiv 92/61/EØF (EFT L 124, s. 1) — undtagelse for så vidt angår køretøjer til brug ved konkurrence på vej eller uden for vej — nationale retsforskrifter der udelukker denne undtagelse

Konklusion

Rådets direktiv 92/61/EØF af 30. juni 1992 om standardtypegodkendelse af to- og trehjulede motordrevne køretøjer og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/24/EF af 18. marts 2002 om standardtypegodkendelse af to- og trehjulede motordrevne køretøjer og om ophævelse af Rådets direktiv 92/61/EØF skal fortolkes således, at når et køretøj eller en komponent eller en teknisk enhed til dette ikke er omfattet af den standardtypegodkendelsesprocedure, som de indfører, bl.a. med den begrundelse, at de ikke henhører under anvendelsesområdet for disse direktiver, er disses bestemmelser ikke til hinder for, at en medlemsstat inden for rammerne af sin nationale ret for nævnte køretøj, komponent eller separate tekniske enhed indfører en analog ordning for anerkendelse af kontrol, der er foretaget af andre medlemsstater. Under alle omstændigheder skal en sådan ordning respektere EU-retten, navnlig artikel 34 TEUF og 36 TEUF.

(1) EUT C 153 af 4.7.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/13

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. november 2010 — Architecture, microclimat, énergies douces — Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) mod Europa-Kommissionen

(Sag C-317/09 P) (1)

(Appel - modregning mellem fordringer, der er omfattet af forskellige retsordener - anmodning om tilbagebetaling af forudbetalte beløb - princippet om procesunderretning - retten til forsvar og retten til en retfærdig rettergang)

2011/C 13/21

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Architecture, microclimat, énergies douces — Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) (ved avocat P.-P. Van Gehuchten)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved E. Manhaeve og S. Delaude, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 10. juni 2009 i de forenede sager T-396/05 og T-397/05, ArchiMEDES mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i de af sagsøgeren anlagte sager med påstand om dels annullation af Kommissionens beslutninger om tilbagesøgning af forskudsbetalinger inden for rammerne af en kontrakt mellem Kommissionen og sagsøgeren og om modregning i gensidige fordringer, dels at Kommissionen tilpligtes at betale det resterende beløb i henhold til samme kontrakt — princip vedrørende procesunderretning ikke anvendeligt — påstand om at pålægge medkontrahenterne solidarisk ansvar ikke taget til følge — tilsidesættelse af retten til forsvar og til en retfærdig rettergang

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Architecture, microclimat, énergies douces — Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 267 af 7.11.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/13

Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. november 2010 — fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre udstedt mod Gaetano Mantello (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Stuttgart — Tyskland)

(Sag C-261/09) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i straffesager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - artikel 3, nr. 2) - ne bis in idem - begrebet »samme handlinger« - mulighed for den fuldbyrdende judicielle myndighed for at afslå at fuldbyrde en europæisk arrestordre - endelig dom i den udstedende medlemsstat - besiddelse af narkotika - handel med narkotika - kriminel organisation)

2011/C 13/20

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Stuttgart

Part i hovedsagen

Gaetano Mantello

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberlandesgericht Stuttgart — fortolkning af artikel 3, stk. 2, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT L 190, s. 1) — princippet ne bis in idem på nationalt plan — den fuldbyrdende judicielle myndigheds mulighed for at afslå at fuldbyrde en europæisk arrestordre, der er udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en straf, der vedrører handlinger, hvoraf en del allerede har været genstand for en endelig afgørelse i den udstedende medlemsstat — begrebet »samme handlinger« — situation, hvor de efterforskende myndigheder i den udstedende medlemsstat på tidspunktet for den første efterforskning var bekendt med alle de handlinger, som lå til grund for den europæiske arrestordre, men hvor de af hensyn til efterforskningen undlod at anvende oplysningerne herom

Konklusion

Begrebet »samme handlinger« i artikel 3, nr. 2), i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne udgør med henblik på udstedelse og fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre et selvstændigt EU-retligt begreb.

Under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, hvor den udstedende judicielle myndighed — som svar på en anmodning om oplysninger fremsat af den fuldbyrdende judicielle myndighed i henhold til denne rammeafgørelses artikel 15, stk. 2 — i medfør af sin nationale ret og under overholdelse af de krav, der følger af begrebet »samme handlinger«, som er forankret i nævnte artikel 3, nr. 2), udtrykkeligt har konstateret, at dens forudgående inden for dens retsorden afsagte dom ikke udgjorde en endelig dom vedrørende de forhold, der er omhandlet i dens arrestordre, og derfor ikke er til hinder for den retsforfølgning, der er omhandlet i arrestordren, har den fuldbyrdende judicielle myndighed ikke nogen grund til i forbindelse med en sådan dom at anvende den obligatoriske grund til at afslå fuldbyrdelse, der er fastsat i nævnte artikel 3, nr. 2).

(1) EUT C 220 af 12.9.2009.
1)

I en situation, hvor en tredjelandsstatsborger lovligt har bopæl i en medlemsstat i Den Europæiske Union og arbejder i Schweiz, er den pågældende i bopælsmedlemsstaten ikke underlagt anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 859/2003 af 14. maj 2003 om udvidelse af bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1408/71 og forordning (EØF) nr. 574/72 til at omfatte tredjelandsstatsborgere, der ikke allerede er dækket af disse bestemmelser udelukkende på grund af deres nationalitet, for så vidt som forordning nr. 859/2003 ikke er en af de fællesskabsakter, der er nævnt i del A i bilag II til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, som aftalens parter forpligter sig til at anvende. Der foreligger følgelig ingen forpligtelse for bopælsmedlemsstaten til at anvende Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, og Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, på denne arbejdstager og hans ægtefælle.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/10

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. november 2010 — Hogan Lovells International LLP mod Bayer CropScience AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundespatentgericht — Tyskland)

(Sag C-229/09) (1)

(Patentret - plantebeskyttelsesmidler - forordning (EF) nr. 1610/96 - direktiv 91/414/EØF - supplerende beskyttelsescertifikat for plantebeskyttelsesmidler - udstedelsen af et certifikat for et middel, der har fået en midlertidig tilladelse til markedsføring)

2011/C 13/16

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundespatentgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hogan Lovells International LLP

Sagsøgt: Bayer CropScience AG

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundespatentgericht — fortolkning af artikel 3, stk. 1, litra b), i Rådets forordning EF nr. 1610/96 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for plantebeskyttelsesmidler (EFT L 198, s. 30) — betingelser for udstedelse af et supplerende beskyttelsescertifikat — mulighed for at udstede dette certifikat på grundlag af midlertid tilladelse til markedsføring i henhold til artikel 8, stk. 1, i direktiv 91/414/EØF — det aktive stof iodosulfuron

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1610/96 af 23. juli 1996 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for plantebeskyttelsesmidler skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at et supplerende beskyttelsescertifikat udstedes for et plantebeskyttelsesmiddel, for hvilket der er udstedt en gyldig tilladelse til markedsføring i henhold til artikel 8, stk. 1, i Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 396/2005 af 23. februar 2005.

(1) EUT C 220 af 12.9.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/14

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. november 2010 — Pensionsversicherungsanstalt mod Christine Kleist (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-356/09) (1)

(Socialpolitik - ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår beskæftigelse - direktiv 76/207/EØF - artikel 3, stk. 1, litra c) - nationale retsforskrifter, der gør det lettere at afskedige arbejdstagere, der har erhvervet ret til pension - formål bestående i at fremme yngres beskæftigelse - nationale retsforskrifter, hvorved alderen for erhvervelse af ret til denne pension fastsættes til 60 år for kvinder og 65 år for mænd)

2011/C 13/23

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pensionsversicherungsanstalt

Sagsøgt: Christine Kleist

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof (Østrig) — fortolkning af artikel 3, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (EFT L 39, s. 40), som ændret ved direktiv 2002/73/EF — national bestemmelse, hvorved pensionsalderen fastsættes til 60 år for kvinder og til 65 år for mænd, og hvorved afskedigelse af lønmodtagere, der har nået denne alder, lettes — en offentlig arbejdsgivers afskedigelse af en kvinde på 60 år, der har erhvervet ret til pension, motiveret af et ønske om at fremme yngre personers beskæftigelse

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/73/EF af 23. september 2002, skal fortolkes således, at nationale retsforskrifter, hvorefter en arbejdsgiver med henblik på at fremme yngre personers beskæftigelse har adgang til at afskedige arbejdstagere, der har erhvervet ret til pension, skønt denne ret for kvinder erhverves fem år tidligere, end det er tilfældet for mænd, udgør direkte forskelsbehandling på grund af køn, der er forbudt ved dette direktiv.

(1) EUT C 282 af 21.11.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/12

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. november 2010 — Vasil Ivanov Georgiev mod Tehnicheski universitet — Sofia, filial Plovdiv (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rayonen sad Plovdiv, Bulgarien)

(Forenede sager C-250/09 og C-268/09) (1)

(Direktiv 2000/78/EF - artikel 6, stk. 1 - forbud mod forskelsbehandling på grund af alder - universitetsprofessorer - national bestemmelse om indgåelse af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter for arbejdstagere over 65 år - automatisk pensionering, når arbejdstageren fylder 68 år - begrundelse for forskelsbehandling på grund af alder)

2011/C 13/19

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Rayonen sad Plovdiv

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vasil Ivanov Georgiev

Sagsøgt: Tehnicheski universitet — Sofia, filial Plovdiv

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rayonen sad Plovdiv — fortolkning af artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16) — national lov, der giver universitetsprofessorer, der er fyldt 65 år, adgang til udelukkende at indgå tidsbegrænsede ansættelseskontrakter — national lov, hvorved den endelige pensionsalder for universitetsprofessorer fastsættes til 68 år — berettigelse af forskelsbehandling på grund af alder

Konklusion

Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, og navnlig dets artikel 6, stk. 1, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter, at universitetsprofessorer automatisk pensioneres, når de fylder 68 år, og at de kun kan fortsætte med at arbejde efter det fyldte 65. år på grundlag af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter af et års varighed, der kun kan forlænges to gange, forudsat at denne lovgivning forfølger et legitimt formål, der navnlig er forbundet med beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikken, såsom sikring af en undervisning af høj kvalitet og en optimal fordeling af professorstillingerne mellem generationerne, og at den gør det muligt at nå dette formål ved hjælp af hensigtsmæssige og nødvendige midler. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt.

Hvad angår en tvist mellem et offentligt organ og en borger — i det tilfælde, hvor en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede ikke opfylder betingelserne i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78 — skal den nationale ret undlade at anvende denne lovgivning.

(1) EUT C 220 af 12.9.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/16

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 14. oktober 2010 — Günter Fuß mod Stadt Halle (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Halle — Tyskland)

(Sag C-243/09) (1)

(Socialpolitik - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - direktiv 2003/88/EF - tilrettelæggelse af arbejdstiden - brandfolk ansat i det offentlige - udrykningstjeneste - artikel 6, litra b), og artikel 22, stk. 1, første afsnit, litra b) - maksimal ugentlig arbejdstid - afslag på at udføre et arbejde ud over denne arbejdstid - tvungen forflyttelse til en anden tjenestegren - direkte virkning - konsekvens for de nationale domstole)

2010/C 346/26

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Halle

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Günter Fuß

Sagsøgt: Stadt Halle

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Verwaltungsgericht Halle — fortolkning af artikel 22, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 299, s. 9) — nationale bestemmelser, hvorefter der i strid med nævnte direktiv for tjenestemænd i udrykningstjeneste fastsættes en ugentlig arbejdstid på mere end 48 timer — tjenstlig omplacering af tjenestemand, der har afvist denne arbejdstid, til en anden stilling i samme lønklasse i intern tjeneste — begrebet »ikke […] lægges til last«

Konklusion

Artikel 6, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en arbejdsgiver i den offentlige sektor kan foretage en tvungen forflyttelse til en anden tjeneste af en som brandmand i udrykningstjenesten beskæftiget arbejdstager med den begrundelse, at han har anmodet om, at den i nævnte bestemmelse fastsatte maksimale ugentlige gennemsnitsarbejdstid overholdes i udrykningstjenesten. Det er i denne forbindelse uden betydning, at en sådan forflyttelse ikke specifikt kommer til at ligge en sådan arbejdstager til last ud over den belastning, der følger af tilsidesættelsen af nævnte artikel 6, litra b).

(1) EUT C 233 af 26.9.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/16

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. oktober 2010 — fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre udstedt vedrørende I.B. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour constitutionnelle (Belgien))

(Sag C-306/09) (1)

(Politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager - rammeafgørelse 2002/584/RIA - den europæiske arrestordre og procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne - artikel 4 - fakultative grunde til at afslå fuldbyrdelse - artikel 4, nr. 6) - arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom - artikel 5 - garantier, som den udstedende medlemsstat skal give - artikel 5, nr. 1) - domfældelse in absentia - artikel 5, nr. 3) - arrestordre udstedt med henblik på retsforfølgning - overgivelse betinget af, at den pågældende person overføres til den fuldbyrdende medlemsstat - samtidig anvendelse af artikel 5, nr. 1) og 3) - forenelighed)

2010/C 346/27

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour constitutionnelle

Parter i hovedsagen

Sagsøger: I.B

Sagens genstand

Præjudiciel — Cour constitutionnelle (Belgien) — fortolkning af artikel 4, nr. 6, og artikel 5, nr. 3, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT L 190, s. 1) samt EU-traktatens artikel 6, stk. 2 — grunde til fakultativ ikke-fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre og garantier, der skal stilles af den udstedende medlemsstat — den fuldbyrdende medlemsstats mulighed for at gøre overgivelsen af en person, der er bosat på dens område, betinget af, at denne person, efter at vedkommende er blevet afhørt i den udstedende medlemsstat, overføres til den fuldbyrdende medlemsstat for dér at afsone den straf eller den frihedsberøvende foranstaltning, som han vil kunne blive idømt i den udstedende stat — særlig situation for en person, der allerede er domfældt i den udstedende medlemsstat, men som ifølge en dom, der er afsagt in absentia, stadig har mulighed for at appellere — den eventuelle betydning, som risikoen for indgriben i den pågældende persons grundlæggende rettigheder, og navnlig respekten for privat- og familielivet, har for den afgørelse, der skal træffes af de judicielle myndigheder i den fuldbyrdende medlemsstat

Konklusion

Artikel 4, nr. 6), og artikel 5, nr. 3), i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne skal fortolkes således, at når den berørte fuldbyrdende medlemsstat har gennemført artikel 5, nr. 1) og 3), i denne rammeafgørelse sin interne retsorden, kan fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre, der er udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom, der er idømt ved en afgørelse truffet in absentia, som omhandlet i nævnte artikel 5, nr. 1), gøres betinget af, at den berørte person, som er statsborger i eller bosat i den fuldbyrdende medlemsstat, overføres til denne med henblik på, på dens område, i givet fald at afsone den straf, han er idømt, efter afholdelse af en ny retssag, hvor den pågældende er til stede, i den udstedende medlemsstat.

(1) EUT C 233 af 26.9.2009, s. 11.