ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende om, at Europa-Kommissionen har tilsidesat specifikke bestemmelser i TEUF og de almindelige EU-retlige principper om forbud mod forskelsbehandling, den frie udveksling af tjenesteydelser og den frie etableringsret, der har understøttet liberaliseringen af luftfarten i EU siden slutningen af 1980'erne. Liberaliseringen af lufttransportmarkedet i EU har givet mulighed for vækst hos egentlige paneuropæiske lavpris-luftfartsselskaber. Europa-Kommissionen har set bort fra de skader, som COVID-19-krisen har påført sådanne paneuropæiske luftfartsselskaber, og fra deres rolle i forbindelse med udbud af flyforbindelser til og fra Finland, idet den har tilladt Finaland at forbeholde støtten for Finnair alene. Artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF fastsætter en undtagelse til forbuddet mod statsstøtte i artikel 107, stk. 1, TEUF, men den fastsætter ikke en undtagelse til de andre regler og principper i TEUF.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten, og Nexus Liquids GmbH tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for appelkammeret ved EUIPO.
Sag anlagt den 26. marts 2020 — Close og Cegelec mod Parlamentet

(Sag T-188/20)

(2020/C 262/37)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: SA Close (Harzé-Aywaille, Belgien) og Cegelec (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne J. Rikkers og J. Teheux)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgernes påstande

— Den Europæiske Union, repræsenteret ved Europa-Parlamentet, tilpligtes foreløbigt at betale en godtgørelse opgjort til 3 906 043 EUR med tillæg af renter fastsat til den lovbestemte sats fra tidspunktet for tabets opståen, dvs. den 27. marts 2015.

— Inden der træffes afgørelse i sagen anmoder sagsøgerne om, at sagen udsættes i afventning af Domstolens dom i den sag, der for nærværende verserer under sagsnummer C-447/19, og eventuelt Rettens dom i tilfælde af hjemvisning.

— Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført, at såfremt appellen med påstand om ophævelse af dom af 9. april 2019 (sag T-259/15, Close og Cegelec mod Parlamentet) tages til følge og medfører annullation af Parlamentets afgørelse af 19. marts 2015 om at tildele den offentlige bygge- og anlægskontrakt vedrørende »projekt om udvidelse og modernisering af Konrad Adenauer-bygningen i Luxembourg«, del 73 (kraftværk), ref. INLO-D-UPIL-T-14-A04, til den midlertidige virksomhedssammenslutning ENERGIE-KAD (bestående af selskaberne MERSCH og SCHMITZ PRODUCTION SARL og ENERGOLUX SA) og om dermed ikke at vælge sagsøgernes bud, vil det følge heraf, dels at den midlertidige virksomhedssammenslutning ENERGIE-KAD ikke kunne vælges, dels at sagsøgerne, der havde afgivet det laveste bud, burde være blevet tildelt kontrakten, idet kontrakttildelingen udelukkende var baseret på priskriteriet. Det lidte tab opgøres foreløbigt til 10 % af størrelsen af deres bud.
C 279/64

Sag anlagt den 15. juli 2020 — Tempora mod Parlamentet

(Sag T-450/20)

(2020/C 279/80)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Tempora (Forest, Belgien) (ved advokaterne A. Delvaux og R. Simar)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at annullationssøgsmålet kan antages til realitetsbehandling.

— Afgørelsen af ukendt dato, hvorved Europa-Parlamentet besluttede at tildele kontrakten til SPRL IMAGINA EU, annulleres.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet til prøvelse af afgørelsen om at tildele kontrakten i forbindelse med udbudsprocedure nr. COMM/AWD/2019/421 til en anden tilbudsgiver, har sagsøgeren fremsat to anbringender.

1. Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 15, stk. 2, i udbudsbetingelserne, forpligtelsen til omhu og grundighed, lighedsprincippet, princippet om konkurrence, gennemsigtighedsprincippet, artikel 170, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2018/1046 af 18. juli 2018 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget, om ændring af forordning (EU) nr. 1296/2013, (EU) nr. 1301/2013, (EU) nr. 1303/2013, (EU) nr. 1304/2013, (EU) nr. 1309/2013, (EU) nr. 1316/2013, (EU) nr. 223/2014, (EU) nr. 283/2014 og afgørelse nr. 541/2014/EU og om ophævelse af forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (EUT 2018, L 193, s. 1) (herefter »forordning 2018/1046«). Sagsøgeren er af den opfattelse, at Parlamentet skulle have tildelt denne kontrakten, eftersom SPRL IMAGINA EU ikke havde tilstrækkelig økonomisk og finansiel kapacitet og derfor ikke kunne udvælges.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af omsorgspligten. Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at en EU-institution i overensstemmelse med den omsorgspligt, som påhviler den, er forpligtet til at underrette tjenestemanden ikke blot om reglen om eksistensminimum og dens betydning for beregningen af pensionen, men ligeledes om muligheden for at udskyde overførslen af hans pensionsrettigheder, indtil indledningen af hans effektive ret til pension.
—

Punkt 3 og 4 i afgørelsens konklusion annulleres, for så vidt som den ikke gav sagsøgeren medhold i klagen over fortabelsen af selskabets EU-varemærkeregistrering nr. 2 196 822 JUVEDERM for »hudimplantater« og pålagde sagsøgeren at bære sine egne omkostninger.
4.

Fjerde anbringende: Tilsidesættelse af artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), idet afgørelsen udgør et indgreb i retten til at oprette og drive virksomhed, eftersom medtagelsen af de risikofrie forvaltede passiver i beregningsgrundlaget medfører en forhøjelse af sagsøgerens bidrag for 2020 med en faktor på 200, uden at et sådant indgreb er begrundet.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale en erstatning for ansvar uden for kontrakt fastsat til 250 000 EUR.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagens behandling for Den Europæiske Unions Ret, og den eventuelle intervenient (Wolfgang Kappes) tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret ved EUIPO.
5.

Femte anbringende vedrørende tilsidesættelse af princippet om parternes ligestilling i sagen, for så vidt som EPSO ved ikke at give en tilstrækkelig begrundelse ikke gjorde det muligt for sagsøgeren at formulere sine klagepunkter på behørig vis ved anlæggelsen af sagen.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 15. april 2020 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2020 (SRB/ESF/2020/24) annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
7.

Med det syvende led gøres det gældende, at retten til selvbestemmelse er blevet tilsidesat af følgende grunde: — Ved at anvende ordene »de pågældende personer« anerkender afgørelse 2019/217 og den herved indgåede aftale for det første ikke det vestsahariske folk som en national enhed med ret til selvbestemmelse. — Samtidig med at ændringsaftalen, der er indgået ved afgørelse 2019/217, regulerer eksporten til Unionen af det vestsahariske folks naturressourcer, som vil blive defineret som værende af marokkansk oprindelse, anerkender afgørelsen for det andet rent principielt ikke det nævnte folks suveræne rettigheder over sine naturressourcer og berøver folket dets egne subsistensmidler. — For det tredje, og hvad angår den territoriale del af retten til selvbestemmelse, udgør afgørelse 2019/217 — idet der herved er indgået en international aftale med Kongeriget Marokko, som finder anvendelse i den del af Vestsahara, der er under marokkansk besættelse — for det første et indgreb i det vestsahariske folks ret til respekt for sit nationale områdes territoriale integritet, for så vidt som afgørelsen benægter det nævnte områdes særskilte og særlige status og bekræfter den ulovlige opdeling heraf med den marokkanske »vold«. Ved at definere produkter hidrørende fra Vestsahara som værende af marokkansk oprindelse udgør den ved afgørelse 2019/217 indgåede aftale for det andet en tilsidesættelse af Vestsaharas særskilte og særlige status, idet virkningen af aftalen er, at disse produkters virkelige oprindelsesland tilsløres.
—

Det fastslås, at i) Forvaltningsorganet for Forskning har tilsidesat sine kontraktlige forpligtelser i henhold til tilskudsaftale FP7-SEC-2012-312484, som er indgået under syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration, at ii) det krav, der er fremsat med debetnota nr. 3242005872 om tilbagebetaling af 171 342,97 EUR, som uretmæssigt er modtaget i tilskud, og med debetnota nr. 3242005825 om tilbagebetaling af 17 134,30 EUR, som er betalt i konventionalbod, er ugrundet, og at iii) de hermed forbundne udgifter til interne konsulenter er støtteberettigede.
—

Tildeling af erstatning for det ikke-økonomiske tab på 200 000 EUR og for det økonomiske tab, der er anslået til et beløb på 50 000 EUR
—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på i alt 1 100 000 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, som hun har lidt til dags dato.
—

EUIPO og Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
—

Annullation af afgørelsen af 25. oktober 2019 om ikke længere at anse sagsøgerens barn som værende et barn, over for hvem han har forsørgerpligt som omhandlet i bilag VII til vedtægten.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagen for Den Europæiske Unions Ret, og den eventuelle intervenient (Wolfgang Kappes) tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret ved EUIPO.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen anlagde en forkert fortolkning og undlod at give en begrundelse for, at der forelå statsstøtte: kriterierne om økonomisk fordel, selektivitet og fordrejning af konkurrencen er ikke opfyldt.
—

Indehaveren af EU-varemærket tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med sagen for appelkammeret og for annullationsafdelingen.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 15. april 2020 om beregning af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2020 (SRB/ES/2020/24) (»Decision of the Single Resolution Board of 15 April 2020 on the calculation of the 2020 ex-ante contributions to the Single Resolution Fund [SRB/ES/2020/24]«), herunder bilagene dertil, annulleres, og under alle omstændigheder i det omfang afgørelsen, herunder bilagene dertil, vedrører det bidrag, som sagsøgeren skal betale.
1.

Første anbringende om, at det ikke i den anfægtede afgørelse er godtgjort, at støtten er omfattet af det materielle anvendelsesområde for rammebestemmelserne for redning og omstrukturering (»R&R-rammebestemmelserne«) (2).
Første anbringende om, at Kommissionen begik en fejl, da den konstaterede, at finansieringen af Femern A/S udgør statsstøtte omfattet af artikel 107, stk. 1, TEUF.

Det første anbringende er opdelt i fire dele.

Sagsøger gør for det første gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl, da den i den anfægtede afgørelses punkt 190-194 fandt, at Femern A/S’ aktiviteter ikke er myndighedsudøvelse. Sagsøger gør i denne forbindelse gældende,

— at den metode, som Kommissionen i punkt 190-194 anvender til at undersøge, om Femern A/S’ aktiviteter er myndighedsudøvelse, er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF

— at Kommissionen begik en retlig fejl ved — i vurderingen af, om Femern A/S’ aktiviteter er myndighedsudøvelse og allerede derfor falder uden for EU’s statsstøtte- og konkurrenceregler — at tillægge det betydning, om der er private aktører, der udfører opgaver, som kan anses som et alternativ til og opfatter sig som i konkurrence med Femern A/S’ aktiviteter og

— at Kommissionen begik en retlig fejl ved konkret at konstatere, at Femern A/S’ aktiviteter vedrørende projektering, anlæg og drift af kyst til kystforbindelsen ikke er myndighedsudøvelse.

Sagsøger gør for det andet gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl, da den i den anfægtede afgørelses punkt 193 fandt, at Femern A/S udbyder transporttjenesteydelser på et marked i konkurrence med andre.

Sagsøger gør for det tredje gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl, da den i den anfægtede afgørelses punkt 192-194 og punkt 196 fandt, at Femern A/S er en »økonomisk aktør«, styret af en »økonomisk logik«, og at Femern A/S »kommercielt udnytter« den faste forbindelse.

Sagsøger gør for det fjerde gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl, da den i den anfægtede afgørelses punkt 233-240 fandt, at finansieringen af Femern A/S kan fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at den anfægtede forordning tilsidesætter proportionalitetsprincippet og kravet om, at der skal være sammenhæng mellem Unionens politikker og aktiviteter. Kommissionen undlod angiveligt at vurdere, om den delvise, midlertidige tilbagetrækning af toldpræferencer for cambodjanske sektorer for beklædning, fodtøj og rejseartikler stod i et rimeligt forhold til formålet.
Sag anlagt den 14. juli 2020 — KZ mod Kommissionen

(Sag T-453/20)

(2020/C 287/61)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: KZ (ved advokat N. de Montigny)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Annullation af den liste over forfremmede tjenestemænd, der blev vedtaget ved administrative meddelelser nr. 32-2019/14.11.2019 af 14. november 2019, for så vidt som sagsøgeren ikke er opført herpå.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført et enkelt anbringende vedrørende en ulovlighedsindsigelse rettet mod de almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union. Sagsøgeren har bestridt Kommissionens fortolkning, hvorefter vedtægtens artikel 40, stk. 3, betyder, at en tjenestemand, som har tjenestefrihed af personlige årsager på det tidspunkt, hvor ansættelsesmyndigheden vedtog afgørelsen om forfremmelse, ikke kan komme i betragtning til den således afsluttede forfremmelse. Sagsøgeren har tværtimod anført en teleologisk og systematisk fortolkning af vedtægtens artikel 40, stk. 3, og har gjort gældende, at Kommissionen med sin fortolkning har tilsidesat retten til forfremmelse som omhandlet i vedtægtens artikel 45. Ifølge sagsøgeren har Kommissionen ligeledes tilsidesat retssikkerhedsprincippet og princippet om sammenhæng mellem vedtægtsbestemmelserne, som disse almindelige gennemførelsesbestemmelser er en del af, og princippet om ligebehandling i forbindelse med karriereforløbet i medfør af vedtægtens artikel 5, stk. 5. Endelig har sagsøgeren kritiseret den manglende logik og proportionalitet vedrørende de konsekvenser, som følger af gennemførelsen af de almindelige gennemførelsesbestemmelser.
—

EUIPO og Huawei Technologies Co. Ltd tilpligtes at bære deres egne omkostninger og betale de af Sony Interactive Entertainment Europe Ltd afholdte omkostninger.
—

Den Europæiske Unions Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store IT-Systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed (eu-LISA) tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommission har tilsidesat artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF og meddelelsen om vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse (2) ved at begå retlige fejl og anlægge åbenbart urigtige skøn ved at anse støtten for at være forenelig med det indre marked. Dette anbringende er opdelt i fire underanbringender: — For det første har sagsøgeren anført, at Kommissionen har begået en fejl ved at fastslå, at den faste forbindelse er i europæisk interesse. — For det andet har sagsøgeren anført, at Kommissionen har begået en fejl ved at fastslå, at støtten er nødvendig, idet støtten ikke har nogen tilskyndende virkning og ikke opfylder de krav til det kontrafaktiske scenarie og forekomsten af alternative projekter, der er fastsat i meddelelsen om vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse. Kommissionen har også begået en fejl i den anfægtede afgørelse ved at støtte sig på et fejlagtigt lavt internt afkast, eftersom den beregnede dette afkast på grundlag af en meget kort levetid for projektet på 40 år, hvilket ikke svarer til infrastrukturens reelle levetid, dvs. den periode, hvori Femern A/S vil kunne drive den faste forbindelse økonomisk. — For det tredje har sagsøgeren anført, at Kommissionen har begået en fejl ved at fastslå, at støtten er forholdsmæssig, idet støtten er tidsubegrænset. Kommissionen begik også en række åbenbare fejl ved analysen af finansieringsbehovet. Kommissionen har fejlagtigt støttet sig på den ovennævnte meget korte levetid for projektet, som har resulteret i en højere andel af omkostninger sammenlignet med indtægterne fra driften af den faste forbindelse. Kommissionen har undervurderet Femern A/S’ forventede indtægter og overvurderet de forventede omkostninger ved at inkludere navnlig driftsomkostninger i beregningen af finansieringsbehovet. Endelig har Kommissionen fejlagtigt konkluderet, at støtteelementet består i den rentesats, som Femern A/S har betalt den danske stat, hvorimod støtteelementet består af den samlede størrelse af statslånene og størrelsen af de lån, der er dækket af statsgarantierne, fordi ingen privat erhvervsdrivende var villig til at investere i projektet uden en betydelig statsstøtte. — For det fjerde har sagsøgeren anført, at Kommissionen har begået en fejl ved at konkludere, at støtten ikke forårsager en unødig konkurrencefordrejning, idet støtten fører til, at der skabes en dominerende stilling for Femern A/S på det relevante marked, og idet støtten skaber overkapacitet og gør det muligt for Femern A/S at fastsætte priser, der er lavere end omkostningerne. Kommissionen har undladt at anerkende, at disse negative virkninger vejer tungere end nogen positive virkninger, som støtten måtte skabe.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommission har tilsidesat artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF og meddelelsen om vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse (2) ved at begå retlige fejl og anlægge åbenbart urigtige skøn ved at anse støtten for at være forenelig med det indre marked. Dette anbringende er opdelt i fire underanbringender: — For det første har sagsøgeren anført, at Kommissionen har begået en fejl ved at fastslå, at den faste forbindelse er i europæisk interesse. — For det andet har sagsøgeren anført, at Kommissionen har begået en fejl ved at fastslå, at støtten er nødvendig, idet støtten ikke har nogen tilskyndende virkning og ikke opfylder de krav til det kontrafaktiske scenarie og forekomsten af alternative projekter, der er fastsat i meddelelsen om vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse. Kommissionen har også begået en fejl i den anfægtede afgørelse ved at støtte sig på et fejlagtigt lavt internt afkast, eftersom den beregnede dette afkast på grundlag af en meget kort levetid for projektet på 40 år, hvilket ikke svarer til infrastrukturens reelle levetid, dvs. den periode, hvori Femern A/S vil kunne drive den faste forbindelse økonomisk. — For det tredje har sagsøgeren anført, at Kommissionen har begået en fejl ved at fastslå, at støtten er forholdsmæssig, idet støtten er tidsubegrænset. Kommissionen begik også en række åbenbare fejl ved analysen af finansieringsbehovet. Kommissionen har fejlagtigt støttet sig på den ovennævnte meget korte levetid for projektet, som har resulteret i en højere andel af omkostninger sammenlignet med indtægterne fra driften af den faste forbindelse. Kommissionen har undervurderet Femern A/S’ forventede indtægter og overvurderet de forventede omkostninger ved at inkludere navnlig driftsomkostninger i beregningen af finansieringsbehovet. Endelig har Kommissionen fejlagtigt konkluderet, at støtteelementet består i den rentesats, som Femern A/S har betalt den danske stat, hvorimod støtteelementet består af den samlede størrelse af statslånene og størrelsen af de lån, der er dækket af statsgarantierne, fordi ingen privat erhvervsdrivende var villig til at investere i projektet uden en betydelig statsstøtte. — For det fjerde har sagsøgeren anført, at Kommissionen har begået en fejl ved at konkludere, at støtten ikke forårsager en unødig konkurrencefordrejning, idet støtten fører til, at der skabes en dominerende stilling for Femern A/S på det relevante marked, og idet støtten skaber overkapacitet og gør det muligt for Femern A/S at fastsætte priser, der er lavere end omkostningerne. Endelig har Kommissionen set bort fra den omstændighed, at støtten anvendes til at forringe adgangen til sagsøgernes havn i Tyskland. Kommissionen har undladt at anerkende, at disse negative virkninger vejer tungere end nogen positive virkninger, som støtten måtte skabe.
6.

Sjette anbringende: Den omstændighed, at der er taget hensyn til den samlede risikoeksponering i forbindelse med derivater inden for rammerne af risikoindikatoren »handelsaktiviteter, ikke-balanceførte eksponeringer, derivater, kompleksitet og mulighed for afvikling«, er i strid med trinhøjere retsregler — Sagsøgte burde i overensstemmelse med kravet om, at risikoprofilen skal lægges til grund, når der inden for rammerne af artikel 6, stk. 5, første punktum, litra a), og artikel 7, stk. 4, første punktum, litra a), i delegeret forordning (EU) 2015/63 tages hensyn til den samlede risikoeksponering i forbindelse med derivater, have taget i betragtning, at i sagsøgerens tilfælde henhører ingen af derivaterne under handelsbeholdningen, men tjener udelukkende som sikkerhedsstillelse.
—

at den endelige revisionsrapport, der blev udfærdiget af et privat selskab, indeholdt en række påståede afvigelser og uregelmæssigheder ved gennemførelsen af arbejderne, som var blevet anfægtet punkt for punkt af det sagsøgende selskab under henvisning til nogle alvorlige unøjagtigheder i rapporten.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse, og navnlig beslutningen om ikke at bevillige kreditorerne (herunder sagsøgerne) kompensation i henhold til artikel 76, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 (1) (artikel 2), er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn og retlige fejl, og derfor i strid med sagsøgernes ejendomsret. Sagsøgerne har nærmere bestemt gjort gældende, at SRB foretog et åbenbart urigtigt skøn og begik retlige fejl, da den vedtog den anfægtede afgørelse på grundlag af en værdiansættelsesrapport (»værdiansættelsesrapport 3«) og en »afklaring« heraf, som var bilagt den anfægtede afgørelse og udarbejdet af Deloitte Réviseurs d’Entreprises (herefter »Deloitte«), der fastslog, at sagsøgerne ikke ville have kunnet inddrive noget beløb, hvis Banco Popular havde været underlagt almindelig insolvensbehandling i Spanien.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 15. april 2020 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2020 (SRB/ES/2020/24), herunder bilagene hertil, annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med vurderingen af sagens faktiske omstændigheder og tilsidesat artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union, og artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1037 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union, og særlig stk. 9 i disse artikler, ved at fastslå, at sagsøgeren misligholdt de tilsagnsbetingelser, som Kommissionen og CCCME havde aftalt på vegne af bl.a. sagsøgeren. Sagsøgeren handlede i overensstemmelse med tilsagnet ved at rapportere om fakturaer, der var knyttet til de videresalg, som Suntech Europe France, Suntech Power Italy Co., Srl og Suntech Power Deutschland GmbH foretog til den første uafhængige kunde i Unionen, indtil det ikke længere var forbundet med disse selskaber. Endvidere handlede sagsøgeren i overensstemmelse med tilsagnet ved at underrette Kommissionen rettidigt om ændringen i dets aktiebeholdning i forbindelse med en omstrukturering, hvorefter sagsøgeren ikke længere havde tilknytning til de førnævnte selskaber.