Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder - afvisning - forkastelse

(Art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 50, stk. 2, og art. 51)

2. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelse - udsættelse af gennemførelsen af foreløbige forholdsregler - rækkevidden af Fællesskabets retsinstansers kompetence i sager om foreløbige forholdsregler

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104)

3. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelse - betingelser - »fumus boni juris« - begrænsning af en ophavsret - hensyntagen til vægtigheden af anbringendet ved vurderingen af uopsætteligheden og ved interesseafvejningen - retlig fejl - foreligger ikke

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

4. Appel - anbringender - urigtig retsanvendelse foretaget af Fællesskabets retsinstanser i en sag om foreløbige forholdsregler - betydning for gyldigheden af kendelsen om foreløbige forholdsregler - betingelser

(Art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 50, stk. 2)

Sammendrag

1. Appel er ifølge artikel 225 EF og artikel 51 i statutten for Domstolen begrænset til »retsspørgsmål«, hvorfor vurderingen af de faktiske omstændigheder ikke kan appelleres. Denne bestemmelse finder også anvendelse på appeller, der iværksættes i medfør af statuttens artikel 50, stk. 2.

Det er alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den behandler, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Rettens vurdering af de faktiske omstændigheder er følgelig ikke - medmindre de er gengivet forkert - et retsspørgsmål og dermed ikke undergivet Domstolens prøvelsesret i forbindelse med en appel.

( jf. præmis 53 og 54 )

2. Fællesskabets retsinstanser skal i forbindelse med en sag om foreløbige forholdsregler, der tilsigter udsættelse af gennemførelsen af en retsakt, der er udstedt af en fællesskabsinstitution, undersøge, om sagsøgeren har bevist, at der foreligger uopsættelighed, samt de faktiske og retlige grunde til, at den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget.

En retspraksis, hvorefter Domstolens prøvelse i forbindelse med annullationssøgsmål med hensyn til beslutninger, der er baseret på komplicerede økonomiske vurderinger, er begrænset til en efterprøvelse af, om formforskrifterne er overholdt, om begrundelsen er tilstrækkelig, om de faktiske omstændigheder materielt er rigtige samt om der foreligger en klar faktisk vildfarelse eller magtfordrejning, kan ikke umiddelbart overføres på en sag om foreløbige forholdsregler uden at rejse tvivl om betingelserne for at træffe foreløbige forholdsregler.

En sådan overførsel - der i forbindelse med en sag om foreløbige forholdsregler, der er rettet mod en beslutning om at træffe foreløbige forholdsregler, indebærer, at sagsøgeren kan påberåbe sig en særlig stærk fumus boni juris og bevise, at der foreligger en klar faktisk vildfarelse med hensyn til bedømmelsen af uopsætteligheden og i givet fald af Kommissionens interesseafvejning - risikerer at medføre en overdreven forringelse af den midlertidige retsbeskyttelse og at begrænse det vide skøn, som Fællesskabets retsinstanser råder over med henblik på at udøve de beføjelser, de er tillagt.

Det forhold, at den anfægtede beslutning vedrører foreløbige forholdsregler truffet af Kommissionen, ændrer ikke denne vurdering. Der er intet, der kan begrunde, at sådanne foreløbige kommissionsbeslutninger får en særlig status i sager om foreløbige forholdsregler. Fællesskabets retsinstanser skal således ikke i forbindelse med undersøgelsen af betingelserne for at indrømme sådanne forholdsregler lægge mere vægt på Kommissionens foreløbige konstateringer end på dens endelige konstateringer.

( jf. præmis 56-59 )

3. I en sag om foreløbige forholdsregler skal betingelserne for at udsætte gennemførelsen og for at indrømme foreløbige forholdsregler underlægges en samlet vurdering, i forbindelse med hvilken Fællesskabets retsinstanser råder over et vidt skøn. Fællesskabets retsinstanser kan således ved vurderingen af uopsætteligheden og i givet fald ved interesseafvejningen tage hensyn til vægtigheden af de anbringender, der er påberåbt for at godtgøre fumus boni juris.

Udøvelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder kan med hensyn til et argument vedrørende betydningen af ophavsret kun under særlige omstændigheder pålægges begrænsninger i medfør af artikel 82 EF.

En kendelse er følgelig ikke behæftet med en retlig fejl som følge af, at der er taget hensyn til intensiteten af den fumus boni juris, som sagsøgeren har påberåbt sig, og at der navnlig er lagt vægt på, hvilke konsekvenser den anfægtede beslutning ville have for den ophavsret, som sagsøgeren er i besiddelse af.

( jf. præmis 63-65 )

4. En urigtig retsanvendelse i forbindelse med fortolkningen af en fællesskabsretlig bestemmelse kan kun rejse tvivl om gyldigheden af en kendelse om foreløbige forholdsregler, hvis den er afgørende for vurderingen af en af betingelserne for indrømmelse af foreløbige forholdsregler.

( jf. præmis 81 og 82 )