DOMSTOLENS DOM AF 11. MARTS 1992. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN PORTUGISISKE REPUBLIK. - PERSONER BEFOEJET TIL AT UDFAERDIGE TOLDANGIVELSER - ANGIVELSE FOR EN ANDENS REGNING. - SAG C-323/90.



Samling af Afgørelser 1992 side I-01887



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Toldunion - toldangivelser - personer der kan udfaerdige toldangivelser - nationale regler, hvorefter autoriserede speditoerer har eneret til at handle i eget navn og for en andens regning, og som indeholder et forbud mod, at andre virksomheder i erhvervsmaessigt oejemed handler i en andens navn og for en andens regning - ulovligt

(Raadets forordning nr. 3632/85, art. 3, stk. 3)

Sammendrag

En medlemsstat, som giver autoriserede speditoerer eneret til at udfaerdige toldangivelser i eget navn og for en andens regning, og som forbyder alle andre virksomheder, herunder transitspeditoervirksomheder, i erhvervsmaessigt oejemed at udfaerdige saadanne angivelser i en andens navn og for en andens regning, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forordning nr. 3632/85 om fastlaeggelse af betingelserne for, at en person kan udfaerdige en toldangivelse.

Selv om det i henhold til forordningens artikel 3, stk. 3, er muligt at meddele en bestemt erhvervsgruppe eneret til at udoeve et af de to naevnte repraesentationsforhold, kraeves det ifoelge bestemmelsen, at det ikke-forbeholdte repraesentationsforhold kan udoeves frit, saaledes at importoererne af varer ikke med henblik paa toldangivelsen er forpligtet til udelukkende at henvende sig til autoriserede speditoerer, men at de har en vis frihed til at vaelge mellem forskellige kategorier af konkurrerende erhvervsdrivende.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 22. oktober 1990 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktaten, idet den har opretholdt nationale lovbestemmelser, der er i strid med Raadets forordning (EOEF) nr. 3632/85 af 12. december 1985 om fastlaeggelse af betingelserne for, at en person kan udfaerdige en toldangivelse (EFT L 350, s. 1, herefter benaevnt "forordningen").

2 Ifoelge forordningens artikel 2 kan toldangivelsen udfaerdiges af enhver person, som, i henhold til gaeldende bestemmelser paa dette omraade, for den kompetente myndighed kan fremlaegge eller lade fremlaegge den paagaeldende vare samt alle de dokumenter, der kraeves i henhold til bestemmelserne vedroerende den toldprocedure, der anmodes om for denne vare.

3 Forordningens artikel 3, stk. 1, 2 og 3, bestemmer:

"1. Saafremt toldangivelsen udfaerdiges skriftligt, kan den i artikel 2 omhandlede person, med forbehold af de oevrige bestemmelser i denne artikel, udfaerdige denne toldangivelse:

a) i eget navn og for egen regning

eller

b) i en andens navn og for en andens regning

eller endelig

c) i eget navn, men for en andens regning.

2. Muligheden for at udfaerdige den i stk. 1, litra c), omhandlede toldangivelse kan kun bringes i anvendelse, saafremt medlemsstaterne har truffet bestemmelse herom.

3. Saafremt en medlemsstat aabner mulighed for udfaerdigelse af den i stk. 1, litra c), omhandlede toldangivelse, kan den forbeholde retten:

a) dels til at udfaerdige toldangivelser i en andens navn og for en andens regning

b) dels til at udfaerdige toldangivelser i eget navn, men for en andens regning

for personer, der som selvstaendige erhvervsdrivende udfaerdiger toldangivelser enten som hovederhverv eller som bierhverv."

4 Ifoelge forordningens artikel 6, litra a), er forordningen ikke til hinder for at anvende medlemsstaternes bestemmelser, hvorefter retten til, i overensstemmelse med artikel 3, stk. 3, som toldklarerer at udfaerdige toldangivelser enten i en andens navn og for en andens regning eller i eget navn, men for en andens regning, forbeholdes personer, der er bemyndiget hertil af de kompetente myndigheder i den paagaeldende medlemsstat paa de betingelser, som denne har fastsat, navnlig vedroerende de noedvendige faglige kvalifikationer og de garantier, der anses for noedvendige for udoevelsen af dette erhverv.

5 Ifoelge artikel 426 i det portugisiske lovdekret nr. 46311 af 27. april 1965 (herefter benaevnt "toldreformen") kan alene autoriserede speditoerer udfaerdige toldangivelser i eget navn, men for en andens regning. Toldangivelser i en andens navn og for en andens regning kan udfaerdiges af baade autoriserede speditoerer og alle andre personer. Toldreformens artikel 433, stk. 4, bestemmer imidlertid, at personer, som optraeder i vareejerens navn og for dennes regning, ikke kan repraesentere mere end én mandant. Dette krav udelukker saaledes, at andre personer end autoriserede speditoerer i erhvervsmaessigt oejemed kan udfaerdige toldangivelser i en andens navn og for en andens regning.

6 De i Portugal for transitspeditoervirksomheder gaeldende retsregler blev indfoert ved lovdekret nr. 43/83 af 25. januar 1983. Lovdekretets artikel 7, stk. 4, indeholder et forbud mod, at disse virksomheder udfaerdiger toldangivelser.

7 Sagens parter er uenige om fortolkningen af denne bestemmelse. Kommissionen mener, at den indebaerer et absolut forbud mod, at transitspeditoervirksomheder udfaerdiger toldangivelser for en andens regning. Heroverfor har den portugisiske regering gjort gaeldende, at forbuddet kun vedroerer disse virksomheders erhvervsmaessige udoevelse af toldklareringsvirksomhed, og at virksomhederne derfor - i lighed med alle andre personer - kan udfaerdige toldangivelser i en andens navn og for en andens regning, forudsat at de kun repraesenterer en mandant ad gangen.

8 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

9 Kommissionen har til stoette for sin paastand gjort gaeldende, at ovennaevnte lovdekrets artikel 7, stk. 4, ikke respekterer alternativbestemmelsen i forordningens artikel 3, stk. 3 (1). Efter at have understreget, at sidstnaevnte bestemmelse aabner mulighed for, at medlemsstaterne kan forbeholde en bestemt gruppe erhvervsdrivende ret til at udfaerdige én af de to i bestemmelsen omhandlede toldangivelser, har Kommissionen anfoert, at enhver interesseret erhvervsdrivende i det foreliggende tilfaelde skal kunne anvende den mulighed, der ikke er forbeholdt de autoriserede speditoerer, nemlig udfaerdigelsen af toldangivelser i en andens navn og for en andens regning.

10 Kommissionen har tilfoejet, at denne konstatering ikke kan afkraeftes paa grundlag af den portugisiske regerings fortolkning af bestemmelsen i det omhandlede lovdekret, hvorefter transitspeditoervirksomhedernes mulighed for - som alle andre personer - at udfaerdige toldangivelser i en andens navn og for en andens regning goeres betinget af, at de ikke repraesenterer mere end én mandant ad gangen. Kommissionen har her henvist til, at forordningens artikel 3, stk. 3, ikke indeholder en begraensning af denne art, og at disse virksomheder derfor i givet fald maa kunne udfaerdige de paagaeldende toldangivelser i erhvervsmaessigt oejemed.

11 Heroverfor har den portugisiske regering anfoert, at den alternative mulighed i forordningens artikel 3, stk. 3, er tilgodeset. Toldreformens artikel 426 bestemmer nemlig, at alene autoriserede speditoerer har ret til at udfaerdige toldangivelser i eget navn og for en andens regning, og at alle andre personer, dvs. ogsaa transitspeditoervirksomheder, kan udfaerdige toldangivelser i en andens navn og for en andens regning. Ifoelge den portugisiske regering er det forhold, at alene autoriserede speditoerer kan udfaerdige toldangivelser for flere mandanters regning, og at de i praksis har eneret til at handle i erhvervsmaessigt oejemed, ikke i strid med forordningen, idet denne ikke foreskriver, at transitspeditoervirksomheder skal have adgang til at virke som toldklarerere. Regeringen mener tvaertimod, at forordningens artikel 6, litra a), udtrykkeligt giver mulighed for at opretholde kravet om faglige kvalifikationer for saa vidt angaar toldangivelser.

12 I denne forbindelse bemaerkes for det foerste, at forordningens artikel 3, stk. 3, ikke tillader, at en erhvervsgruppe forbeholdes retten til et af de to i bestemmelsen omhandlede repraesentationsforhold. Nationale regler, der indeholder et absolut forbud mod, at visse andre virksomheder end netop denne gruppe udfaerdiger toldangivelser for en andens regning saavel i eget som i en andens navn, tager ikke hensyn til den alternative mulighed, der er foreskrevet i artikel 3, stk. 3, og er derfor i strid med forordningen.

13 Det bemaerkes herefter, at uanset den fortolkning, der skal anlaegges af de omhandlede portugisiske lovbestemmelser, kan kravet efter forordningens artikel 3, stk. 3, kun opfyldes, saafremt der reelt er adgang til at udoeve den ikke-forbeholdte virksomhed. Bestemmelsen skal nemlig sikre, at importoererne af varer ikke med henblik paa toldangivelsen er forpligtet til udelukkende at henvende sig til autoriserede speditoerer, som medlemsstaten har forbeholdt den ene af de to typer repraesentationsforhold, men at de har en vis frihed til at vaelge mellem forskellige kategorier af konkurrerende erhvervsdrivende.

14 Denne frihed ophaeves imidlertid, naar en medlemsstat forbyder alle andre virksomheder end autoriserede speditoerer - som har faaet eneret paa den ene af de to typer repraesentationsforhold - at udoeve den anden type repraesentationsforhold i erhvervsmaessigt oejemed. Et saadant forbud beskytter autoriserede speditoerer mod enhver effektiv konkurrence fra andre virksomheder og sikrer dem derved et faktisk monopol paa at udfaerdige toldangivelser for en andens regning.

15 Det skal i denne forbindelse understreges, at de faglige kvalifikationer som omhandlet i forordningens artikel 6, litra a), kun vedroerer den erhvervsgruppe, som en medlemsstat i henhold til artikel 3, stk. 3, har meddelt eneret til at udoeve et af de to typer repraesentationsforhold. Artikel 6, litra a), giver saaledes ikke mulighed for at bestemme, at virksomheder, som ikke tilhoerer denne erhvervsgruppe, kun kan udoeve den anden type repraesentationsforhold, saafremt det ikke sker i erhvervsmaessigt oejemed.

16 Det maa imidlertid fastslaas, at de portugisiske toldbestemmelser forbeholder autoriserede speditoerer retten til at udfaerdige toldangivelser i eget navn og for en andens regning og samtidig forbyder andre virksomheder i erhvervsmaessigt oejemed at udfaerdige toldangivelser i en andens navn og for en andens regning.

17 Heraf foelger, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forordningen, for saa vidt som toldreformens artikel 426 og artikel 7, stk. 4, i lovdekret nr. 43 af 25. januar 1983 afskaerer transitspeditoervirksomheder fra i erhvervsmaessigt oejemed at indgive toldangivelser i en andens navn og for en andens regning.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

18 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Den Portugisiske Republik har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af Raadets forordning (EOEF) nr. 3632/85 af 12. december 1985 om fastlaeggelse af betingelserne for, at en person kan udfaerdige en toldangivelse, idet den har opretholdt artikel 426 i lovdekret nr. 46311 af 27. april 1965 og artikel 7, stk. 4, i lovdekret nr. 43/83 af 25. januar 1983, for saa vidt som disse bestemmelser afskaerer transitspeditoervirksomheder fra i erhvervsmaessigt oejemed at indgive toldangivelser i en andens navn og for en andens regning.

2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.