ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 5. oktober 2016 — Маya Маrinova ET mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Veliko Tarnovo — Bulgarien)

(Sag C-576/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift - direktiv 2006/112/EF - artikel 2, stk. 1, litra a) - artikel 9, stk. 1 - artikel 14, stk. 1 - artikel 73, 80 og 273 - princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet - momssvig - uregelmæssig regnskabsførelse - hemmeligholdelse af leveringer og indtægter - fastsættelse af beskatningsgrundlaget))

(2016/C 441/07)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad Veliko Tarnovo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Маya Маrinova ET

Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, litra a), artikel 9, stk. 1, artikel 14, stk. 1, og artikel 73 og 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem samt princippet om afgiftsneutralitet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter skattemyndigheden, såfremt der på en afgiftspligtig persons lager mangler varer, som den pågældende har fået leveret, og såfremt der i denne afgiftspligtige persons regnskab ikke findes registreringer af dertilhørende afgiftsdokumenter, kan formode, at nævnte afgiftspligtige person efterfølgende har solgt disse varer til tredjemænd, og kan fastsætte afgiftsgrundlaget for salget af de nævnte varer ud fra de faktiske omstændigheder, som den har kendskab til, og under anvendelse af regler, der ikke er fastsat i dette direktiv. Det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, at den nationale lovgivning ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre en nøjagtig opkrævning af merværdiafgiften og at undgå svig.

(1) EUT C 27 af 25.1.2016.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 6. oktober 2016 — Jean-Michel Adrien m.fl. mod Premier ministre, Ministre des Finances et des Comptes publics, Ministre de la Décentralisation et de la Fonction publique (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-466/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - arbejdskraftens frie bevægelighed - nationale tjenestemænd, der er udstationeret i en EU-institution eller et i EU-organ - alderspension - valgmulighed - suspension af eller fortsat tilslutning til den nationale pensionsordning - begrænset sammenlægning af den pension, som er optjent under den nationale pensionsordning, og den pension, som er optjent under Unionens pensionsordning))

(2016/C 441/05)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis d'Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm og Éléonore von Bardeleben

Sagsøgte: Premier ministre, Ministre des Finances et des Comptes publics, Ministre de la Décentralisation et de la Fonction publique

Konklusion

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fører til, at en national tjenestemand, der er udstationeret i en EU-institution eller i et EU-organ, som i udstationeringens varighed vælger at forblive tilsluttet den nationale pensionsordning, helt eller delvist fortaber de fordele, som følger af tilslutningen til sidstnævnte ordning, hvis han har tilbagelagt en tjenesteperiode på ti år i Unionens tjeneste, som giver ret til pension i henhold til Unionens pensionsordning.

(1) EUT C 381 af 16.11.2015.
2)

Artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 469/2009, som ændret, skal fortolkes således, at den finder anvendelse på et supplerende beskyttelsescertifikat vedrørende et bestemt lægemiddel, der er udstedt af en medlemsstat inden dennes tiltrædelse af Den Europæiske Union. I det omfang dette lægemiddel inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde har været genstand for en tilladelse til markedsføring, der er udstedt tidligere end den, der er blevet udstedt i nævnte medlemsstat, og i givet fald ved dennes tiltrædelse af Unionen, skal der alene tages hensyn til denne førstnævnte tilladelse til markedsføring med henblik på fastlæggelsen af gyldighedsperioden for nævnte supplerende beskyttelsescertifikat.
C 441/3

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 6. oktober 2016 — Tecnoedi Costruzioni Srl mod Comune di Fossano (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte — Italien)

(Sag C-318/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 2004/18/EF - artikel 7, litra c) - tærskelværdier for offentlige kontrakter - tærskelværdi ikke opnået - unormalt lave bud - automatisk udelukkelse - den ordregivende myndigheds beføjelse - den ordregivende myndigheds forpligtelser som følge af etableringsfriheden, den frie udveksling af tjenesteydelser og det generelle forbud mod forskelsbehandling - kontrakter, som kan have en klar grænseoverskridende interesse))

(2016/C 441/03)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tecnoedi Costruzioni Srl

Sagsøgt: Comune di Fossano

Konklusion

Den anmodning om præjudiciel afgørelse, som er indgivet af Tribunale amministrativo regionale per Piemonte (den regionale forvaltningsdomstol for Piemonte, Italien) ved afgørelse af 29. april 2015, skal afvises.

(1) EUT C 311 af 21.9.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 14/13

Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. november 2016 — Stadt Wiener Neustadt mod Niederösterreichische Landesregierung (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-348/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet - direktiv 85/337/EØF - direktiv 2011/92/EU - anvendelsesområde - begrebet »særlig national lov« - manglende vurdering af indvirkningen på miljøet - endelig tilladelse - efterfølgende lovliggørelse af den manglende miljøvurdering - princippet om samarbejde - artikel 4 TEU))

(2017/C 014/16)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Stadt Wiener Neustadt

Sagsøgt: Niederösterreichische Landesregierung

Procesdeltager: .A.S.A. Abfall Service AG

Konklusion

Artikel 1, stk. 5, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, skal fortolkes således, at en lovbestemmelse som den i hovedsagen omhandlede — hvorefter et projekt, som har været genstand for en afgørelse, der er truffet i strid med forpligtelsen til en vurdering af indvirkningen på miljøet, og i forhold til hvilken afgørelse fristen for at anlægge et annullationssøgsmål er udløbet, skal anses for lovligt tilladt — ikke er udelukket fra dette direktivs anvendelsesområde. EU-retten er til hinder for en sådan lovbestemmelse, for så vidt som den bestemmer, at en forudgående vurdering af indvirkningen på miljøet skal anses for at være udført for et sådant projekt.

(1) EUT C 363 af 3.11.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 14/4

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. november 2016 — DHL Express (Austria) GmbH mod Post-Control-Kommission, Bundesminister für Verkehr, Innovation und Technologie (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-2/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 97/67/EF - artikel 9 - posttjenester i Den Europæiske Union - pligt til at bidrage til de driftsomkostninger, som afholdes af forvaltningsmyndigheden for postsektoren - rækkevidde))

(2017/C 014/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DHL Express (Austria) GmbH

Sagsøgt: Post-Control-Kommission, Bundesminister für Verkehr, Innovation und Technologie

Konklusion

Artikel 9, stk. 2, andet afsnit, fjerde led, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/6/EF af 20. februar 2008, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at medlemsstaterne forpligter samtlige postbefordrende virksomheder, herunder dem, der ikke leverer postydelser omfattet af befordringspligten, til at bidrage til finansieringen af den nationale forvaltningsmyndighed, der er ansvarlig for denne sektor.

(1) EUT C 127 af 20.4.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/10

Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. november 2016 — Gerard Dowling m.fl. mod Minister for Finance (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court — Irland)

(Sag C-41/15) (1)

((Forordning nr. 407/2010/EU - europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme - gennemførelsesafgørelse 2011/77/EU - finansiel støtte fra Den Europæiske Union til Irland - rekapitalisering af indenlandske banker - selskabsret - andet direktiv 77/91/EØF - artikel 8, 25 og 29 - rekapitalisering af en bank ved retsligt påbud - forhøjelse af aktiekapitalen uden generalforsamlingens beslutning herom og udstedelse af aktierne uden fortegningsret for de eksisterende aktionærer - udstedelse af nye aktier til et lavere beløb end deres nominelle værdi))

(2017/C 006/11)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court (Irlande)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Gerard Dowling, Padraig McManus, Piotr Skoczylas og Scotchstone Capital Fund Limited

Sagsøgt: Minister for Finance

Procesdeltagere: Permanent TSB Group Holdings plc, tidligere Irish Life and Permanent Group Holdings plc og Permanent TSB plc, tidligere Irish Life and Permanent plc

Konklusion

Artikel 8, stk. 1, artikel 25 og 29 i Rådets andet direktiv 77/91/EØF af 13. december 1976 om samordning af de garantier, der kræves i medlemsstaterne af de i artikel [54, stk. 2, TEUF] nævnte selskaber til beskyttelse af såvel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser for så vidt angår stiftelsen af aktieselskabet samt bevarelsen af og ændringer i dets kapital, med det formål at gøre disse garantier lige byrdefulde, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en foranstaltning, som det i hovedsagen omhandlede påbud, der er vedtaget i en situation med alvorlig forstyrrelse af en medlemsstats økonomi og finansielle system, som truer den finansielle stabilitet i EU, og hvorved et aktieselskabs kapital forhøjes uden samtykke fra selskabets generalforsamling ved udstedelse af nye aktier til et beløb, der er lavere end aktiernes nominelle værdi, uden fortegningsret for de eksisterende aktionærer.

(1) EUT C 138 af 27.4.2015.
2)

Artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 2201/2003 skal fortolkes således: — For at den kompetente ret i en medlemsstat skal kunne lægge til grund, at en ret i en anden medlemsstat, som barnet har en særlig tilknytning til, er bedre egnet, skal den sikre sig, at henvisningen af sagen til en sådan ret kan tilføre en reel og konkret merværdi ved behandlingen af denne sag, henset bl.a. til de procesregler, der finder anvendelse i denne anden medlemsstat. — For at den kompetente ret i en medlemsstat skal kunne lægge til grund, at en sådan henvisning tjener barnets bedste, skal den bl.a. sikre sig, at den nævnte henvisning ikke risikerer at have en skadelig virkning på barnets situation.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/18

Domstolens dom (Første Afdeling) af 26. oktober 2016 — Hecht-Pharma GmbH mod Hohenzollern Apotheke, Winfried Ertelt, som indehaver (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-276/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - humanmedicinske lægemidler - direktiv 2001/83/EF - anvendelsesområde - artikel 2, stk. 1 - lægemidler, som er fremstillet industrielt eller under anvendelse af en industriel proces - artikel 3, nr. 2) - officinelle lægemidler))

(2017/C 006/22)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hecht-Pharma GmbH

Sagsøgt: Hohenzollern Apotheke, Winfried Ertelt, som indehaver

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/62/EU af 8. juni 2011, skal fortolkes således, at et humanmedicinsk lægemiddel, der i henhold til national ret, ikke kræver en markedsføringstilladelse, fordi det påviseligt ofte bliver ordineret af læger eller tandlæger, fordi det for så vidt angår de væsentlige produktionstrin og inden for rammerne af normal apoteksdrift fremstilles på et apotek i en mængde på op til 100 pakninger om dagen, der er færdige til udlevering, og som er beregnet til at blive udleveret inden for rammerne af den eksisterende tilladelse til apoteksdrift, ikke kan anses for at være fremstillet industrielt eller under anvendelse af en industriel proces som omhandlet i denne bestemmelse, og derfor med forbehold for de faktuelle konstateringer, som påhviler den forelæggende ret, ikke er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.

For så vidt som disse konstateringer måtte medføre, at den forelæggende ret anser det i hovedsagen omhandlede lægemiddel for at være fremstillet industrielt eller under anvendelse af en industriel proces, skal svaret imidlertid ligeledes være, at artikel 3, nr. 2), i direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2011/62, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for bestemmelser som dem, der er fastsat i § 21, stk. 2, nr. 1, i lov om handel med lægemidler, sammenholdt med § 6, stk. 1, i bekendtgørelse om apoteksvirksomhed, for så vidt som disse bestemmelser i det væsentlige pålægger apotekerne at overholde farmakopéen i forbindelse med fremstillingen af officinelle lægemidler. Det påhviler imidlertid den forelæggende ret på grundlag af de faktiske omstændigheder, som den har fået forelagt i den foreliggende sag, at efterprøve, om det i hovedsagen omhandlede lægemiddel er fremstillet efter forskrifterne i en farmakopé.

(1) EUT C 294 af 7.9.2015.
2)

Artikel 4, stk. 7, i forordning nr. 1370/2007 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at den ordregivende myndighed fastsætter den andel, som den operatør, der har fået til opgave at forvalte og levere offentlig personbefordring med bus som den i hovedsagen omhandlede, selv skal udføre, til 70 %.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/23/EF af 23. maj 2007 om markedsføring af pyrotekniske artikler, idet den i tillæg til de i direktivet fastsatte krav og til trods for en forudgående vurdering af de pyrotekniske artiklers overensstemmelse har fastsat dels, at proceduren i § 6, stk. 4, i Erste Verordnung zum Sprengstoffgesetz (første bekendtgørelse til lov om sprængstoffer), som ændret ved lov af 25. juli 2013, skal finde anvendelse på de pyrotekniske artikler forud for markedsføringen heraf, dels, at Bundesanstalt für Materialforschung und -prüfung (forbundskontoret for materialeforskning og -afprøvning, Tyskland) i medfør af denne bestemmelse er beføjet til at kontrollere og i givet fald ændre brugsanvisningerne til disse.
1)

Artikel 34 TEUF og 36 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som forbeholder adgang til parallelimport af veterinærlægemidler for engrosforhandlere, der er indehavere af den i artikel 65 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/82/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for veterinærlægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 596/2009 af 18. juni 2009, omhandlede tilladelse, og som derfor udelukker opdrættere, der ønsker at indføre veterinærlægemidler til brug for eget opdræt, fra at få adgang til sådan parallelimport.
1)

Artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om insolvensbehandling skal fortolkes således, at lovgivningen i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen er indledt — som over for en kreditor, som ikke har deltaget i den pågældende insolvensbehandling, fastsætter bestemmelser om fortabelse af rettigheden til at gøre sin fordring gældende eller udsættelse af tvangsfuldbyrdelsen angående denne fordring i en anden medlemsstat — henhører under bestemmelsens anvendelsesområde.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/13

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. november 2016 — Sabrina Wathelet mod Garage Bietheres & Fils SPRL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d'appel de Liège — Belgien)

(Sag C-149/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 1999/44/EF - forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed - anvendelsesområde - begrebet »sælger« - mellemmand - særlige omstændigheder))

(2017/C 006/15)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d'appel de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sabrina Wathelet

Sagsøgt: Garage Bietheres & Fils SPRL

Konklusion

Begrebet »sælger« som omhandlet i artikel 1, stk. 2, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed skal fortolkes således, at det ligeledes omfatter en erhvervsdrivende, der handler som mellemmand for en privatpersons regning, og som ikke behørigt har informeret forbrugeren om, at ejeren af den solgte vare er en privatperson, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge under hensyn til alle sagens omstændigheder. Den ovenstående fortolkning afhænger ikke af, om mellemmanden modtager et vederlag eller ej for sin formidling.

(1) EUT C 213 af 29.6.2015.
4)

Artikel 23 i direktiv 2008/48 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat i sin nationale lovgivning fastsætter, at en kreditaftale betragtes som rente- og omkostningsfri i tilfælde, hvor aftalen ikke angiver alle de elementer, der kræves i henhold til direktivets artikel 10, stk. 2, forudsat at der er tale om et element, hvis manglende angivelse kan vanskeliggøre forbrugerens mulighed for at bedømme rækkevidden af sine forpligtelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/22

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 26. oktober 2016 — Westermann Lernspielverlage GmbH, tidligere Westermann Lernspielverlag GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-482/15 P) (1)

((Appel - ansøgning om et EU-varemærke - figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »bambino« og »lük« - indsigelsessag - ældre EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »bambino« - delvist afslag på registrering - fortabelse af det ældre varemærke, der ligger til grund for indsigelsen - skrivelse fra sagsøgeren, hvorved Retten informeres om denne fortabelse - Rettens afslag på at lade skrivelsen indgå i sagens akter - manglende begrundelse))

(2017/C 006/27)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Westermann Lernspielverlage GmbH, tidligere Westermann Lernspielverlag GmbH (ved Rechtsanwälte A. Nordemann og M. Maier)

Den anden part i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved J. Crespo Carillo, som befuldmægtiget)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Westermann Lernspielverlage GmbH betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 406 af 7.12.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/17

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 26. oktober 2016 — Rijksdienst voor Pensioenen mod Willem Hoogstad (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van Cassatie — Belgien)

(Sag C-269/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - social sikring - forordning (EØF) nr. 1408/71 - artikel 4 - materielt anvendelsesområde - indeholdelser i lovbestemte alderspensioner og i enhver anden supplerende ydelse - artikel 13 - fastlæggelse af gældende lovgivning - bopæl i en anden medlemsstat))

(2017/C 006/21)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rijksdienst voor Pensioenen

Sagsøgt: Willem Hoogstad

Procesdeltager: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

Konklusion

Artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1606/98 af 29. juni 1998, skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, som foreskriver opkrævning af sociale bidrag, der har en direkte og tilstrækkelig relevant forbindelse med den lovgivning om sociale sikringsgrene, der er opregnet i denne forordnings artikel 4, ved udbetaling af ydelser fra supplerende pensionsordninger, når modtageren af disse supplerende pensioner ikke er bosat i denne medlemsstat og i medfør af denne forordnings artikel 13, stk. 2, litra f), er omfattet af sociallovgivningen i den medlemsstat, hvor den pågældende er bosat.

(1) EUT C ## af ##.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/16

Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. november 2016 — Lesoochranárske zoskupenie VLK mod Obvodný úrad Trenčín (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Najvyšší súd Slovenskej republiky — Slovakiet)

(Sag C-243/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - miljø - direktiv 92/43/EØF - bevaring af naturtyper - artikel 6, stk. 3 - Århuskonventionen - offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet - artikel 6 og 9 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 - ret til en effektiv retsbeskyttelse - projekt til opførelse af indhegning - den beskyttede lokalitet Strážovské vrchy - administrative procedure om tilladelse - miljøbeskyttelsesorganisation - anmodning om at opnå status som part i proceduren - afslag - sagsanlæg))

(2017/C 006/20)

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Najvyšší súd Slovenskej republiky

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lesoochranárske zoskupenie VLK

Sagsøgt: Obvodný úrad Trenčín

Procesdeltager: Biely potok a.s.

Konklusion

Artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 9, stk. 2 og 4, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, der blev undertegnet i Århus den 25. juni 1998 og godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved Rådets afgørelse 2005/370/EF af 17. februar 2005, skal, for så vidt som den fastsætter retten til en effektiv retsbeskyttelse — på en måde, som sikrer en vid adgang til domstolsprøvelse — af de rettigheder, som en miljøbeskyttelsesorganisation, der opfylder kravene i denne konventions artikel 2, stk. 5, har i henhold til EU-retten, i det foreliggende tilfælde artikel 6, stk. 3, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som ændret ved Rådets direktiv 2006/105/EF af 20. november 2006, sammenholdt med denne konventions artikel 6, stk. 1, litra b), fortolkes således, at den i en situation som den i hovedsagen omhandlede er til hinder for en fortolkning af de nationale procesregler, hvorefter et søgsmål til prøvelse af en afgørelse om afslag på en sådan organisations anmodning om at opnå status som part i en administrativ procedure om tilladelse til et projekt, der skal finde sted på en lokalitet, der er beskyttet i henhold til dette direktiv, ikke nødvendigvis skal pådømmes under denne procedures forløb, der kan afsluttes endeligt, før der er truffet en endelig retsafgørelse vedrørende opnåelsen af status som part, og automatisk afvises, når dette projekt tillades, hvilket tvinger denne organisation til at anlægge en anden type søgsmål med henblik på at opnå denne status som part og på, at de kompetente nationale myndigheders overholdelse af deres forpligtelser i henhold til dette direktivs artikel 6, stk. 3, undergives en domstolsprøvelse.

(1) EUT C 279 af 24.8.2015.