6.

Ved stævning indleveret til Justitskontoret den 13. december 2010 nedlagde appellanten principalt nedlagt påstand om annullation af den omtvistede afgørelse og registrering af det ansøgte varemærke, og subsidiært annullation af samme afgørelse. Til støtte for søgsmålet anførte appellanten to anbringender, hvoraf det andet vedrørte en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009. Med den appellerede dom frifandt Retten – efter at have afvist påstanden om annullation af den omtvistede afgørelse og registrering af det ansøgte varemærke og efter at have forkastet begge anbringender – Harmoniseringskontoret og tilpligtede appellanten at bære sine egne omkostninger og betale Harmoniseringskontorets omkostninger. Hvad angår det andet anbringende, hvormed appellanten anfægtede appelkammerets bedømmelse af risikoen for forveksling, bekræftede Retten for det første, at den relevante kundekreds i forbindelse med denne vurdering består af den spanske gennemsnitsforbruger, og at de omhandlede varer var af samme art. Ved sammenligningen af tegnene forkastede Retten for det andet dels appellantens argument om, at ordet »doughnuts« i det ansøgte varemærke var beskrivende og dermed manglede fornødent særpræg for den spanske kundekreds (præmis 57-74), og dels påstanden om, at ordet »bimbo« udgjorde en dominerende bestanddel i varemærket, idet der var tale om et i Spanien velkendt varemærke (præmis 75-80). Retten præciserede i denne forbindelse, at også selv om det konstateres, at varemærket BIMBO har et renommé – og at der dermed er større fokus på den bestanddel i selve tegnet, som gengiver dette varemærke – er denne konstatering ikke tilstrækkelig til, at vurderingen af ligheden mellem de omtvistede tegn kan begrænses til denne bestanddel, idet ordet »doughnuts« ikke kunne anses for at være uden betydning i det helhedsindtryk, det ansøgte varemærke giver. Retten bekræftede for det tredje appelkammerets vurdering om, at der var en mellemhøj grad af visuel og fonetisk lighed mellem de omhandlede tegn, og at der ikke kunne foretages en begrebsmæssig sammenligning. Endelig forkastede Retten ved helhedsvurderingen af risikoen for forveksling appellantens argument om, at bestanddelen »bimbo« er dominerende i det ansøgte varemærke med henvisning til Domstolens dom i Medion-sagen ( 5 ), og præcisrede i den appellerede doms præmis 96, at »der kan være en risiko for forveksling i kundekredsens bevidsthed, når der er tale om, at varerne eller tjenesteydelserne er af samme art, når det omtvistede tegn udgøres af en sammenstilling dels af navnet på tredjemands virksomhed, dels af det registrerede varemærke, som har en normal adskillelsesevne, og dette varemærke uden i sig selv at skabe helhedsindtrykket af det sammensatte tegn bevarer en selvstændig adskillelsesevne ved sin placering heri«. Den fastslog dernæst, at bestanddelen »doughnuts« havde en selvstændig adskillelsesevne i det ansøgte varemærke, for så vidt som den dels havde »et gennemsnitlige særpræg i forhold til den del af den relevante kundekreds, som taler engelsk«, og dels, at eftersom den var fuldstændig betydningsløs for denne forbruger, udgjorde den ikke »et samlet hele« eller »en logisk enhed« med komponenten »BIMBO« i det ansøgte varemærke, der ville kunne være medvirkende til en identificering af de omhandlede varer som »doughnuts fremstillet af Bimbo« (præmis 97). På dette grundlag og i betragtning af, at de omhandlede varer var af samme art, det lave opmærksomhedsniveau hos gennemsnitsforbrugeren, henset til varernes art og de visuelle og fonetiske ligheder mellem de omhandlede tegn, konkluderede Retten, at appelkammeret med rette havde fastslået, at der i den foreliggende sag var en risiko for forveksling.