ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Faellesskabsret - principper - grundrettigheder - overholdelse sikret af Domstolen - retmaessigheden efter den europaeiske menneskerettighedskonvention af nationale bestemmelser, der ikke henhoerer under faellesskabsrettens anvendelsesomraade - efterproevelse ved Domstolen - udelukket

(EF-traktaten, art. 164, 177 og 222)

Sammendrag

Domstolen kan ikke i forbindelse med en praejudiciel forelaeggelse give alle de oplysninger med hensyn til fortolkningen, som kraeves for, at den nationale ret kan vurdere, om en national retsforskrift er i overensstemmelse med de grundrettigheder, som Domstolen skal beskytte, saaledes som de navnlig fremgaar af den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder, naar denne forskrift regulerer forhold, der ikke henhoerer under faellesskabsrettens anvendelsesomraade.

Dette er tilfaeldet, naar der ved en regional lov, hvorved der oprettes en naturpark og et arkaeologisk omraade med henblik paa at beskytte og udnytte miljoeet og de kulturelle vaerdier i det paagaeldende omraade, goeres begraensninger i ejendomsretten.

Der foreligger nemlig for det foerste ikke oplysninger, paa grundlag af hvilke det kan fastslaas, at den omhandlede regionallov tager sigte paa at gennemfoere en faellesskabsretlig bestemmelse vedroerende landbruget eller vedroerende miljoe eller kultur. Endvidere forfoelger regionalloven andre formaal end dem, der forfoelges med den faelles landbrugspolitik, og loven har generel karakter. Endelig foelger det af ordlyden af traktatens artikel 222, at regionalloven regulerer et omraade, der henhoerer under medlemsstaternes kompetence dels, fordi der ikke findes saerlige faellesskabsbestemmelser om ekspropriation, dels fordi bestemmelserne om den faelles markedsordning for landbruget ikke beroerer de ejendomsretlige ordninger inden for landbruget.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - kapitaltilfoerselsafgifter - direktiv 69/335 - anvendelsesomraade - national afgift, der skal svares af mervaerdien af en fast ejendom, der fastslaas paa det tidspunkt, hvor ejendommen indskydes i et kapitalselskab - ikke omfattet

[Raadets direktiv 69/335, art. 4, stk. 1, litra c)]

2 Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - kapitaltilfoerselsafgifter - direktiv 69/335 - anvendelsesomraade - registreringsafgift, tinglysningsafgift og matrikelafgift, der opkraeves ved apportindskud i form af fast ejendom i et kapitalselskab - omfattet - opkraevning tilladt i henhold til direktivets artikel 12 - betingelse

(Raadets direktiv 69/335, art. 10 og 12)

Sammendrag

3 Direktiv 69/335 om kapitaltilfoerselsafgifter, som aendret ved direktiv 73/79, 73/80, 74/553 og 85/303, skal fortolkes saaledes, at det ikke finder anvendelse paa en national afgift, der skal svares af en eventuel mervaerdi af en fast ejendom, der fastslaas paa det tidspunkt, hvor ejendommen indskydes i et kapitalselskab. En saadan afgift er en generel afgift paa vaerdistigninger af fast ejendom og er derfor ikke en kapitaltilfoerselsafgift, der opkraeves i forbindelse med en udvidelse af kapitalen ved indskud af enhver art, jf. direktivets artikel 4, stk. 1, litra c).

4 Direktiv 69/335 om kapitaltilfoerselsafgifter, som aendret ved direktiv 73/79, 73/80, 74/553 og 85/303, finder anvendelse paa afgifter som f.eks. registreringsafgiften, tinglysningsafgiften og matrikelafgiften, idet de paagaeldende afgifter opkraeves som foelge af en disposition, hvorved ejendomsretten til en fast ejendom overdrages ved apportindskud i et kapitalselskab. De tre afgifter er i saa fald afgifter med samme kendetegn som afgiften paa kapitaltilfoersler og foelgelig forbudt i henhold til direktivets artikel 10. Direktivets artikel 12 skal imidlertid fortolkes saaledes, at en medlemsstat, uanset forbuddet i artikel 10, kan opkraeve de naevnte afgifter, idet de dog ikke maa vaere hoejere end dem, der i den opkraevende medlemsstat opkraeves i forbindelse med lignende dispositioner.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fri bevaegelighed for personer - etableringsfrihed - registrering af skibe i en medlemsstat - betingelse angaaende ejernes nationalitet - ulovlig - opretholdelse af en med faellesskabsretten uforenelig national bestemmelse - traktatbrud

(EF-traktaten, art. 6, 48, 52, 58, og 221; Kommissionens forordning nr. 1251/70, art. 7; Raadets direktiv 75/34, art. 7)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesaetter de forpligtelser, der paahviler den efter faellesskabsretten, naar den opretholder lovbestemmelser, der begraenser retten til registrering af fiskerfartoejer, handelsskibe og lystfartoejer i de nationale skibsregistre til skibe, som ejes

- for mere end 50%'s vedkommende af fysiske personer med statsborgerskab i den paagaeldende medlemsstat

- af juridiske personer i henhold til national ret, hvis kapital for samme mere end 50%'s vedkommende ejes af statsborgere i samme stat.

Lovgivning af denne type kan ikke goeres forenelig med faellesskabsretten hverken som foelge af international havret eller eksistensen af en faelles fiskeriordning, selv om denne omfatter en ordning med nationale kvoter og regler for adgang til farvandene og tillader saerlige nationale farvande, eller i medfoer af en midlertidig ordning for den paagaeldende medlemsstat om fritagelse af visse soetransporttjenesteydelser fra princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, og ej heller ud fra hensyn til indretningen af det nationale forsvar i lyset af den paagaeldende stats ret til at udskrive skibe, der foerer statens flag, til brug for militaere formaal.
Inden for rammerne af et traktatbrudssøgsmål har den administrative procedure til formål at give den berørte medlemsstat lejlighed til dels at opfylde sine fællesskabsretlige forpligtelser, dels virkningsfuldt at tage til genmæle over for Kommissionens klagepunkter.

Genstanden for et søgsmål i henhold til artikel 169 fastlægges følgelig under den forudgående administrative procedure i henhold til denne bestemmelse. Stævningen må derfor ikke støttes på andre klagepunkter end dem, der er nævnt i den begrundede udtalelse, som skal indeholde en sammenhængende og detaljeret fremstilling af de grunde, som har ført Kommissionen til den opfattelse, at den pågældende medlemsstat ikke har overholdt en forpligtelse, der påhviler den i henhold til traktaten.
Artikel 6 i første direktiv 68/151 om samordning af de garantier, som kræves i medlemsstaterne af de i traktatens artikel 58, stk. 2, nævnte selskaber til beskyttelse af såvel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, med det formål at gøre disse garantier lige byrdefulde, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter det kun er selskabsdeltagerne, kreditorerne og det fælles virksomhedsnævn eller selskabets virksomhedsnævn, der kan kræve iværksættelse af den sanktion, der er hjemlet i den pågældende nationale lovgivning for det tilfælde, at et selskab ikke overholder de i første direktiv 68/151 fastsatte forpligtelser med hensyn til offentliggørelse af årsregnskaber.

Både traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), hvori der efter selve ordlyden generelt tales om at beskytte tredjemands interesser, uden at der sondres mellem eller udelukkes kategorier af tredjemænd, samt fjerde betragtning til og direktivets artikel 3, der bekræfter ønsket om at sikre, at enhver berørt person kan indhente sådanne oplysninger, udelukker en fortolkning af direktivets artikel 6, hvorefter kun selskabets kreditorer kan kræve iværksættelse af sanktioner.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Institutionernes retsakter - direktiver - medlemsstaternes gennemfoerelse - gennemfoerelse af et direktiv uden lovgivningsvirksomhed - ikke tilladt i tilfaelde af udtrykkelig bestemmelse om henvisning til direktivet

(EF-traktaten, art. 189, stk. 3)

2 Landbrug - tilnaermelse af lovgivningerne - markedsfoering af plantebeskyttelsesmidler - direktiv 91/414 - medlemsstaternes gennemfoerelse - gennemfoerelse inden for de fastsatte frister noedvendig - gennemfoerelsesforanstaltning paa faellesskabsniveau endnu ikke truffet - ingen betydning

(EF-traktaten, art. 189, stk. 3; Raadets direktiv 91/414)

Sammendrag

3 Allerede eksisterende national lovgivning kan ikke antages at sikre gennemfoerelsen af et direktiv i national ret i tilfaelde, hvor direktivet udtrykkeligt paalaegger medlemsstaterne at saette bestemmelser i kraft, som indeholder en henvisning til direktivet, eller som ledsages af en saadan henvisning.

4 Direktiv 91/414, der har til formaal at fastlaegge de regler, medlemsstaterne skal anvende for saa vidt angaar betingelserne og procedurerne for godkendelse af plantebeskyttelsesmidler, foreskriver af hensyn til varernes frie bevaegelighed, at der oprettes en faellesskabsliste over godkendte aktive stoffer og en ordning om gensidig anerkendelse af godkendelser, der er meddelt af medlemsstaterne. I den henseende kan den omstaendighed, at der ikke er blevet optaget nogen aktive stoffer paa den naevnte liste, ikke uden nogen udtrykkelig bestemmelse herom indebaere, at medlemsstaterne fritages for deres forpligtelse til inden for den fastsatte frist at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet. Gennemfoerelsen af de relevante bestemmelser skal netop goere det muligt straks fra ikrafttraedelsen af optagelsen af aktive stoffer at sikre anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse af godkendelser.
For den meddelelse, der omhandles i artikel 2, stk. 1, i direktiv 91/533 om arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet, for så vidt den oplyser arbejdstageren om de væsentlige punkter i arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet, navnlig de punkter, der er nævnt i artikel 2, stk. 2, litra c), gælder der en formodning for, at den er sand, som svarer til den, der i den nationale retsorden er knyttet til et sådant dokument, som er udarbejdet af arbejdsgiveren og meddelt arbejdstageren. Det skal dog være tilladt arbejdsgiveren at føre ethvert modbevis ved at godtgøre, enten at oplysningerne i denne meddelelse er urigtige i sig selv, eller at de dementeres af de faktiske omstændigheder.

Artikel 2, stk. 2, litra c), i direktiv 91/533 kan påberåbes umiddelbart for de nationale retter af private over for staten og ethvert organ eller enhver enhed, der er undergivet statens myndighed eller kontrol, eller som har beføjelser, der er uforholdsmæssigt vidtgående i forhold til dem, der følger af bestemmelser, som gælder i forholdet mellem private, enten når staten har undladt at gennemføre direktivet i national ret inden for de fastsatte frister, eller når den har gennemført det ukorrekt.

Artikel 2, stk. 2, litra c), opregner klart og utvetydigt nogle væsentlige punkter i kontrakten, som arbejdsgiveren er forpligtet til at gøre arbejdstageren bekendt med, nemlig »arbejdstagerens titel, rang, stilling eller jobkategori«, eller »en kortfattet karakteristik eller beskrivelse af arbejdet«. I øvrigt udelukker den omstændighed, at denne bestemmelse giver medlemsstaten mulighed for at vælge mellem to kategorier oplysninger, der skal meddeles arbejdstageren, ikke, at det er muligt med tilstrækkelig sikkerhed alene på grund af direktivets bestemmelser at fastslå indholdet af de rettigheder, der således gives private, og hvis omfang for hver af de to alternativer ikke giver plads for noget skøn hos medlemsstaten.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Nye medlemsstaters tiltraedelse af Faellesskaberne - OEstrig - Finland - Sverige - landbrug - faelles markedsordning - sukker - national afgift paa sukker paa lager umiddelbart foer tiltraedelsen - lovligt

(EF-traktaten, art. 39 og 40; tiltraedelsesakten af 1994, art. 137, stk. 2, og art. 145, stk. 2; Raadets forordning nr. 1785/81; Kommissionens forordning nr. 3300/94)

Sammendrag

Artikel 137, stk. 2, og artikel 145, stk. 2, i tiltraedelsesakten af 1994 samt traktatens artikel 39 og 40, forordning nr. 1785/81 om den faelles markedsordning for sukker og forordning nr. 3300/94 om overgangsforanstaltninger for sukker som foelge af OEstrigs, Finlands og Sveriges tiltraedelse er ikke til hinder for, at en stat, der tiltraeder Den Europaeiske Union, umiddelbart foer sin tiltraedelse den 1. januar 1995 udsteder en lov om indfoerelse af en afgift paa sukker, der paa dette tidspunkt er oplagret i staten.

I henhold til forordning nr. 3300/94 gjaldt for de maengder sukker, der var blevet fremstillet i de tiltraedende stater i produktionsaaret 1994/95 - og hvoraf en stor del allerede var blevet afsat inden tidspunktet for tiltraedelsen - den hoejere salgspris i Faellesskabet uden noget modstykke i henhold til selvfinansieringsordningen, men denne tolerance fra Faellesskabets side over for en maengde sukker, der paa faellesskabsniveau blev anset for marginal, kunne ikke medfoere, at de faellesskabsretlige bestemmelser indebar et forbud mod at udstede en lov, som medfoerte en inddragelse foer tiltraedelsen af den fortjeneste, som de paagaeldende sukkerproducenter regnede med som foelge af tiltraedelsen og den hermed forbundne forskel i salgspris, for saa vidt en saadan lov ikke opstillede hindringer for mekanismerne i henhold til den faelles markedsordning for sukker.
Sag C-225/96

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Italienske Republik

»Traktatbrud — manglende gennemførelse af direktiv 79/923/EØF — kvalitetskrav til skaldyrvande«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat F. G. Jacobs fremsat den 25. september 1997 6889

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 4. december 1997 6895

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – kvalitetskrav til skaldyrvande – direktiv 79/923 – udpegning af vandområder, der kræver beskyttelse eller forbedring – medlemsstaternes forpligtelse – rækkevidde

(Rådets direktiv 79/923, art. 4)

En medlemsstat tilsidesætter den forpligtelse, der påhviler den i medfør af artikel 4 i direktiv 79/923 om kvalitetskrav til skaldyrvande, når den ikke foretager udpegning af alle de kyst- og brakvandsområder, som efter dens opfattelse kræver beskyttelse eller forbedring for at gøre det muligt for skaldyr at leve og vokse deri, og for således at bidrage til, at skaldyrprodukter, som umiddelbart kan fortæres af mennesker, får en god kvalitet.

Ganske vist råder medlemsstaterne i denne henseende over en skønsbeføjelse i relation til bedømmelsen af behovet for beskyttelse eller forbedring af vandområderne, men det står dog fast, at forpligtelsen til at foretage udpegningen gælder, når de pågældende betingelser er opfyldt.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - kapitaltilfoerselsafgift - direktiv 69/335 - opkraevning af en afgift paa det notarialdokument, der attesterer indskuddet af en del af selskabskapitalen, som indbetales efter stiftelsen af et selskab, selv om kapitaltilfoerselsafgiften allerede ved stiftelsen af selskabet er opkraevet af den samlede selskabskapital - ikke tilladt

(Raadets direktiv 69/335, art. 10)

2 Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - kapitaltilfoerselsafgifter - direktiv 69/335 - artikel 10 - direkte virkning

(Raadets direktiv 69/335, art. 10)

Sammendrag

3 Artikel 10 i direktiv 69/335 om kapitaltilfoerselsafgifter skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for opkraevning af en afgift paa 0,5% paa det notarialdokument, der attesterer indskuddet af en del af selskabskapitalen, som indbetales efter stiftelsen af et kapitalselskab, naar der ved stiftelsen af selskabet allerede er opkraevet en afgift paa 1% af den samlede selskabskapitals nominelle vaerdi.

Bestemmelsen forbyder nemlig, ud over afgiften paa kapitaltilfoersler, bl.a. afgifter med samme kendetegn som denne. Afgiften paa retshandeler, for hvilke der er oprettet et dokument, er ganske vist en generel afgift, men den paalaegges de notarialdokumenter, der kraeves for registrering af indbetalingen af den del af selskabskapitalen, der endnu ikke er indskudt, og dermed for en fuld indbetaling paa aktierne. Der er saaledes tale om en afgift, der opkraeves for en vaesentlig formalitet, der skyldes selskabernes juridiske karakter. Selv om hverken indbetalingen af den resterende del af selskabskapitalen eller attesteringen heraf ved notarialdokument udgoer en formalitet, der gaar forud for udoevelse af kapitalselskabers virksomhed, er registreringen af indskuddet af den resterende selskabskapital dog en forudsaetning for udoevelsen og den fortsatte udoevelse af virksomheden. Det foelger heraf, at medlemsstaterne, selv om de er berettigede til at opkraeve kapitaltilfoerselsafgiften, naar indskuddene faktisk praesteres, ikke maa laegge afgift paa et dokument, der attesterer indbetalingen af en del af selskabskapitalen, som allerede er undergivet kapitaltilfoerselsafgiften, til et kapitalselskab.

4 Artikel 10 i direktiv 69/335 medfoerer rettigheder, som borgerne kan goere gaeldende for de nationale domstole. De nationale domstole har pligt til at undlade at anvende herimod stridende bestemmelser i national lov. Forbudsbestemmelsen i direktivets artikel 10 er nemlig formuleret tilstraekkeligt praecist og ubetinget til at kunne paaberaabes af borgerne for de nationale domstole over for en bestemmelse i national ret, der er i strid med direktivet.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsaetningsafgifter - det faelles mervaerdiafgiftssystem - forbud mod opkraevning af andre nationale afgifter med karakter af omsaetningsafgift - formaal - begrebet »omsaetningsafgifter« - raekkevidde - opkraevning af et bidrag til finansiering af handelskamre - ikke omfattet

(Raadets direktiv 77/388, art. 17, stk. 2, og art. 33)

Sammendrag

Sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter, saerlig direktivets artikel 17, stk. 2, og artikel 33, er ikke til hinder for et bidrag, som skal tjene til finansiering af handelskamre, der skal betales af de medlemmer af handelskamrene, hvis omsaetning overstiger et bestemt beloeb, og som hovedregel beregnes paa grundlag af den mervaerdiafgift, der er inkluderet i prisen paa de goder og tjenesteydelser, som er leveret til eller ydet dem, og ikke kan fradrages i den mervaerdiafgift, de skal svare for de erhvervsmaessige transaktioner, de foretager.

Et saadant bidrag paalaegges ikke omsaetningen af goder og tjenesteydelser og rammer ikke den erhvervsmaessige omsaetning paa tilsvarende maade som mervaerdiafgiften. For det foerste beregnes bidraget ikke paa grundlag af den levering af goder og tjenesteydelser, som den afgiftspligtige har udfoert, og de indfoersler, som han har foretaget, men derimod paa grundlag af de transaktioner af denne art, som den afgiftspligtiges leverandoerer har foretaget i forhold til ham, og dets grundlag udgoer derfor ikke det beloeb, der er opnaaet eller skal opnaas som modydelse for oekonomiske transaktioner, han har foretaget. For det andet opkraeves bidraget ikke i alle produktions- og handelsled, og saerligt er det sidste led, hvor der sker et salg til forbrugeren, ikke beroert.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

De oversoeiske landes og territoriers associering - Raadets gennemfoerelse - oekonomisk og social udvikling i de franske oversoeiske departementer - institutionernes forpligtelser - Raadets beslutning om midlertidigt og under Kommissionens kontrol at tillade fritagelser for den i de franske oversoeiske departementer gaeldende saertold - gyldighed - betingelse

(EF-traktaten, art. 9, 12, 13, 95 og 226 og art. 227, stk. 2; Raadets beslutning 89/688)

Sammendrag

Beslutning 89/688 om saertoldordningen i de franske oversoeiske departementer er ikke uforenelig med traktatens artikel 9, 12 og 13, for saa vidt som den giver bemyndigelse til en ordning med fritagelse - der er undergivet en procedure med kontrol fra Kommissionen - for afgiften »octroi de mer« for produkter fra de franske oversoeiske departementer, forudsat at fritagelsen gives under overholdelse af de i beslutningen fastsatte strenge betingelser, og de i beslutningen hjemlede midlertidige fravigelser af artikel 95 er berettigede i medfoer af traktatens artikel 227, stk. 2, sammenholdt med artikel 226.

Det fremgaar saaledes af traktatens artikel 227, stk. 2, tredje afsnit, at Faellesskabets institutioner skal bruge de i traktaten fastsatte fremgangsmaader fuldt ud, herunder navnlig de i artikel 226 naevnte, med henblik paa at muliggoere den oekonomiske og sociale udvikling i de franske oversoeiske departementer. Det praeciseres i den sidstnaevnte bestemmelse, at uopsaettelige beskyttelsesforanstaltninger ikke maa traeffes ensidigt af medlemsstaterne, men forudsaetter en indgriben fra Faellesskabets institutioner, der kun maa give tilladelse til saerordninger, der er ubetinget noedvendige og tidsmaessigt begraensede, og idet der fortrinsvis vaelges foranstaltninger, som mindst muligt forstyrrer faellesmarkedets funktion.

De strenge betingelser, der paalaegges i artikel 2, stk. 3, i beslutning 89/688, og som skal fortolkes i lyset af de graenser, traktatens artikel 226 fastsaetter for at fravige traktatens bestemmelser, goer det i denne forbindelse muligt at sikre, at der er overensstemmelse mellem ordningen med praecist angivne afgiftsfritagelser og bestemmelserne i traktaten.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - ydelser - nationale antikumulationsregler - kan ikke anvendes paa personer, der oppebaerer ydelser af samme art fastsat i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 - ydelser af samme art - kriterier - personlig alders- og efterladtepension - ydelser af forskellig art

(Raadets forordning nr. 1408/71, art. 12, stk. 2)

Sammendrag

Sociale sikringsydelser skal betragtes som vaerende af samme art som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, som affattet ved forordning nr. 2001/83, naar deres genstand og formaal samt deres beregningsgrundlag og tildelingsbetingelser er identiske. Ydelser, der er beregnet paa grundlag af forsikringsperioder, som er tilbagelagt af forskellige personer, kan ikke betragtes som ydelser af samme art.

Det foelger heraf, at artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 ikke er til hinder for, at der paa den paagaeldende anvendes en antikumulationsregel i en medlemsstat, hvorefter der ved beregningen af en ydelse til efterladte, der udbetales i henhold til denne stats lovgivning og er beregnet paa grundlag af den afdoede aegtefaelles beskaeftigelsesperiode, tages hensyn til ydelser, som den paagaeldende personligt har erhvervet ret til i en anden medlemsstat, og som maa betegnes som alderspensioner eller ydelser, der traeder i stedet herfor, i foerstnaevnte medlemsstats lovgivnings forstand. Med henblik paa anvendelsen af den naevnte antikumulationsregel tilkommer det den nationale ret at afgoere, hvorledes de omhandlede ydelser skal kvalificeres.