ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/4

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 29. marts 2012 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik

(Sag C-243/10) (1)

(Traktatbrud - statsstøtte - støtteordning til fordel for hotelindustrien på Sardinien - tilbagesøgning)

2012/C 151/07

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved D. Grespan og B. Stromsky, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato P. Gentili)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2008/854/EF af 2. juli 2008 om støtteordningen »Regionallov nr. 9 af 1998 — misbrug af støtte N 272/98« Statsstøttesag C 1/04 (ex NN 158/03 og CP 15/2003) (meddelt under nummer K(2008) 2997) (EUT L 302, s. 9)

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og 3 i Kommissionens beslutning 2008/854/EF af 2. juli 2008 om støtteordningen »Regionallov nr. 9 af 1998 — misbrug af støtte N 272/98« Statsstøttesag C 1/04 (ex NN 158/03 og CP 15/2003), idet den ikke inden for de fastsatte frister har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige med henblik på tilbagesøgning hos støttemodtagerne af den støtte, som i henhold til beslutningen blev fundet ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 209 af 31.7.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/5

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. marts 2012 — Ministero dell’Economia e delle Finanze og Agenzia delle Entrate mod 3M Italia SpA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-417/10) (1)

(Direkte beskatning - bilæggelse af sager, der verserer for den ret, som træffer afgørelse i sidste instans - misbrug af rettighed - artikel 4, stk. 3, TEU - friheder sikret af traktaten - princippet om forbud mod forskelsbehandling - statsstøtte - forpligtelse til at sikre EU-rettens effektive anvendelse)

2012/C 151/09

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ministero dell’Economia e delle Finanze og Agenzia delle Entrate

Sagsøgt: 3M Italia SpA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Corte suprema di cassazione — selskabsskat — national lovgivning, der fastsætter en forskellig procentsats for beskatning af selskabers udbytte alt efter deres hjemsted — økonomisk transaktion, som involverer selskaber, der har hjemsted i Italien, og selskaber med hjemsted i udlandet — administrativ afgørelse om at anse den skyldige skat for anvendelig på selskaber, der har hjemsted i udlandet — begrebet misbrug af rettigheder, som defineret i sag C-255/02, Halifax m.fl. — anvendelse på ikke-harmoniserede nationale skatter, såsom direkte skat

Konklusion

EU-retten — herunder navnlig princippet om forbud mod misbrug af rettigheder, artikel 4, stk. 3, TEU, de i EUF-traktaten sikrede friheder, princippet om forbud mod forskelsbehandling, statsstøttereglerne samt pligten til at sikre EU-rettens effektive anvendelse — skal fortolkes således, at den i en sag som den i hovedsagen omhandlede, der vedrører direkte beskatning, er til hinder for anvendelsen af en national bestemmelse, som fastsætter adgang til bilæggelse af sager, der verserer for den ret, som træffer afgørelse i sidste instans, mod betaling af et beløb på 5 % af tvistens værdi, når baggrunden for disse sager er en sag, der blev anlagt ved første instans mere end ti år inden denne bestemmelses ikrafttrædelsesdato, og når skattemyndigheden har tabt sagen ved de to første retsinstanser.

(1) EUT C 288 af 23.10.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/7

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. marts 2012 — Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung mod Pfeifer & Langen KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Tyskland)

(Sag C-564/10) (1)

(Forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 - beskyttelse af Den Europæiske Unions finansielle interesser - artikel 3 og 4 - administrative foranstaltninger - tilbagebetaling af uberettiget opnåede fordele - mora- og udligningsrenter, der følger af national ret - anvendelse af forældelsesreglerne i forordning nr. 2988/95 på tilbagebetaling af disse morarenter - begyndelsestidspunkt for forældelsen - begrebet »suspension« - begrebet »afbrydelse«)

2012/C 151/12

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung

Sagsøgt: Pfeifer & Langen KG

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesverwaltungsgericht — fortolkning af artikel 3 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1) — tilbagebetaling af urigtigt udbetalt støtte — anvendeligheden af artikel 3 i forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 på forældelse af rentekrav, i henhold til national ret, ud over tilbagebetaling af beløb, der er modtaget med urette

Konklusion

Artikel 3 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser skal fortolkes således, at den i bestemmelsen fastsatte forældelsesfrist for inddrivelsen af hovedkravet, der svarer til tilbagebetaling af en fordel, der med urette er modtaget fra EU’s budget, ikke finder anvendelse på inddrivelsen af renter, der er opstået i anledning af dette krav, når forpligtelsen til at betale disse renter ikke følger af EU-retten, men alene af en forpligtelse i henhold til national ret.

(1) EUT C 72 af 5.3.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/6

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. marts 2012 — Ufficio IVA di Piacenza mod Belvedere Costruzioni Srl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria centrale, sezione di Bologna — Italien)

(Sag C-500/10) (1)

(Skatter og afgifter - moms - artikel 4, stk. 5, TEU - sjette direktiv - artikel 2 og 22 - automatisk afslutning af sager, der verserer for en skattedomstol i tredje instans)

2012/C 151/11

Processprog: italien

Den forelæggende ret

Commissione tributaria centrale, sezione di Bologna

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ufficio IVA di Piacenza

Sagsøgt: Belvedere Costruzioni Srl

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Commissione tributaria centrale, sezione di Bologna — merværdiafgift — artikel 2 og 22 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — forpligtelse for medlemsstaterne til at sikre en effektiv opkrævning af moms — national lovgivning, der på visse betingelser foreskriver, at den retslige procedure i skatte og afgiftssager afsluttes, uden at tredjeinstansretten tager stilling til realiteten, hvorved den afgørelse, der er truffet i anden instans, får retskraft — angivelig virkning som et afkald på opkrævning af en harmoniseret afgift

Konklusion

Artikel 4, stk. 3, TEU og artikel 2 og 22 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for anvendelsen af en national undtagelsesbestemmelse på merværdiafgiftsområdet som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter en automatisk afslutning af sager, der verserer for en skattedomstol i tredje instans, når disse sager er blevet anlagt i første instans mere end ti år — og i praksis mere end 14 år — før denne bestemmelses ikrafttræden, når skattemyndigheden har tabt sagen ved de to første retsinstanser, og når nævnte automatiske afslutning medfører, at andeninstansafgørelsen opnår retskraft, og at det krav, som skattemyndigheden har nedlagt påstand om, bortfalder.

(1) EUT C 346 af 18.12.2010.
1)

Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1394/2007 af 13. november 2007, idet den har vedtaget og opretholdt artikel 4 i lov om lægemidler (Prawo farmaceutyczne) af 6. september 2001, som ændret ved lov af 30. marts 2007, for så vidt som denne retlige bestemmelse undtager lægemidler hidrørende fra udlandet, som har de samme virksomme stoffer, den samme dosering og den samme form som lægemidler, der er blevet tildelt markedsføringstilladelse i Polen, fra kravet om markedsføringstilladelse, på betingelse af, bl.a., at prisen på disse indførte lægemidler er konkurrencedygtig sammenlignet med prisen på de lægemidler, der har opnået en sådan tilladelse.
1)

Artikel 6, stk. 2, første afsnit, litra a), og artikel 13, punkt B, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 95/7/EF af 10. april 1995, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, der, selv om kendetegnene for bortforpagtning eller udlejning i henhold til artikel 13, punkt B, litra b), ikke foreligger, behandler anvendelse af en del af en bygning, der er opført af en afgiftspligtig juridisk person, eller hvorover den afgiftspligtige juridiske person har en tinglig rettighed, til privat brug for den juridiske persons personale, som en tjenesteydelse, der er fritaget for merværdiafgift i medfør af sidstnævnte bestemmelse, når dette investeringsgode har givet ret til fradrag for den indgående afgift.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 27. marts 2012 — Post Danmark A/S mod Konkurrencerådet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Højesteret — Danmark)

(Sag C-209/10) (1)

(Artikel 82 EF - postvirksomhed, der har en dominerende stilling og befordringspligt for så vidt angår distribution af visse adresserede forsendelser - anvendelse af lave priser over for visse af en konkurrents tidligere kunder - manglende bevis vedrørende hensigten - prisdiskrimination - selektivt lave priser - faktisk eller sandsynlig eliminering af en konkurrent - virkning på konkurrencen og følgelig for forbrugerne - objektiv begrundelse)

2012/C 151/06

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Højesteret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Post Danmark A/S

Sagsøgt: Konkurrencerådet

Biintervenient: Forbruger-Kontakt a-s

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Højesteret — fortolkning af artikel 82 EF (nu artikel 102 TEUF) — misbrug af dominerende stilling — postvirksomhed, som har en dominerende stilling og befordringspligt vedrørende omdeling af adresserede breve og pakker, har anvendt selektive prisnedsættelser for distribution af adresseløse forsendelser til et niveau lavere end virksomhedens gennemsnitlige samlede omkostninger, men over virksomhedens gennemsnitlige inkrementelle omkostninger — misbrug med det formål at eliminere en konkurrent

Konklusion

Artikel 82 EF skal fortolkes således, at en dominerende virksomheds politik med lave priser, som anvendes i forhold til visse af en konkurrents tidligere, vigtige kunder, ikke kan anses for at udgøre et ekskluderende misbrug alene med den begrundelse, at den pris, som virksomheden anvender over for en af sine kunder, ligger på et niveau lavere end de gennemsnitlige samlede omkostninger, der henføres til den pågældende aktivitet, men over de gennemsnitlige inkrementelle omkostninger i forbindelse hermed, således som disse er blevet fastlagt under den procedure, der ligger til grund for hovedsagen. Med henblik på at vurdere, om der foreligger konkurrencebegrænsende virkninger under omstændigheder som de i nævnte sag omhandlede, skal det undersøges, om denne prispolitik uden objektiv begrundelse medfører, at denne konkurrent faktisk eller sandsynligvis elimineres til skade for konkurrencen og følgelig for forbrugernes interesser.

(1) EUT C 179 af 3.7.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/5

Domstolens dom (Første Afdeling) af 29. marts 2012 — Véleclair SA mod Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État — Frankrig)

(Sag C-414/10) (1)

(Moms - sjette direktiv - artikel 17, stk. 2, litra b) - afgiftspålæggelse af et produkt, der indføres fra et tredjeland - nationale bestemmelser - ret til momsfradrag ved indførsel - betingelse - den afgiftspligtiges faktiske betaling af afgiften)

2012/C 151/08

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Véleclair SA

Sagsøgt: Ministre du budget, des comptes publics et de la réforme de l'Etat

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d'État — fortolkning af artikel 17, stk. 2, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — national lovgivning, der betinger retten til fradrag for merværdiafgift ved indførsel af den afgiftspligtiges faktiske betaling af denne afgift

Konklusion

Artikel 17, stk. 2, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke tillader en medlemsstat at gøre retten til fradrag af merværdiafgift ved indførslen betinget af, at den afgiftspligtige faktisk forudgående har betalt denne afgift, når den afgiftspligtige person også er den person, der er berettiget til fradraget.

(1) EUT C 301 af 6.11.2010.
1)

Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til de nedenstående artikler, idet provinsen Noord-Holland inden for rammerne af tildelingen af en kontrakt om levering og drift af kaffeautomater, offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende den 16. august 2008, — har fastsat en teknisk specifikation, som er uforenelig med artikel 23, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1422/2007 af 4. december 2007, ved at opstille krav om, at visse af de produkter, som skulle leveres, var udstyret med et bestemt miljømærke, frem for at anvende detaljerede specifikationer — har fastsat tildelingskriterier, der er uforenelige med nævnte direktivs artikel 53, stk. 1, litra a), ved at fastsætte, at den omstændighed, at visse af de produkter, som skulle leveres, var udstyret med bestemte mærker, ville resultere i tildelingen af et vist antal point i forbindelse med valget af det økonomisk mest fordelagtige bud, uden at have opregnet de bagvedliggende kriterier for disse mærker, eller tilladt, at det ved ethvert passende bevis blev godtgjort, at et produkt opfyldte disse bagvedliggende kriterier — har fastsat et minimumskriterium for teknisk formåen, som ikke er tilladt i henhold til samme direktivs artikel 44, stk. 2, og artikel 48 ved som egnethedskriterier og minimumskriterier for egnethed fastsat i udbudsbetingelserne, som finder anvendelse i forbindelse med nævnte kontrakt, at opstille en betingelse om, at tilbudsgiverne opfylder »kriterierne om bæredygtigt indkøb og virksomheders sociale ansvar« og angiver, på hvilken måde de opfylder disse kriterier og »medvirker til at forbedre bæredygtigheden på kaffemarkedet og til en miljøteknisk, socialt og økonomisk set forsvarlig kaffeproduktion«, og — har fastsat en bestemmelse, som er i strid med gennemsigtighedsforpligtelsen fastsat i samme direktivs artikel 2, ved at pålægge tilbudsgiverne at opfylde »kriterierne for bæredygtigt indkøb og virksomheders sociale ansvar« og angive, hvordan de opfylder disse kriterier og »medvirker til at forbedre bæredygtigheden på kaffemarkedet og til en miljøteknisk, socialt og økonomisk set forsvarlig kaffeproduktion«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/2

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. maj 2012 — Europa-Kommissionen mod Republikken Estland

(Sag C-39/10) (1)

(Traktatbrud - arbejdskraftens frie bevægelighed - indkomstskat - fradrag - alderspension - betydningen for lave pensionsbeløb - forskelsbehandling mellem hjemmehørende og ikke-hjemmehørende skattepligtige)

2012/C 194/02

Processprog: estisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved W. Mölls, K. Saaremäel-Stoilov og R. Lyal, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Estland (ved M. Linntam, som befuldmægtiget)

Intervenienter til støtte for den anden part i sagen: Kongeriget Spanien (ved M. Muñoz Pérez og A. Rubio Gonzáles, som befuldmægtigede), Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, som befuldmægtiget), Kongeriget Sverige (ved A. Falk, som befuldmægtiget), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved S. Ossowski, som befuldmægtiget) og Forbundsrepublikken Tyskland (ved J. Möller, C. Blaschke og B. Klein, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 28 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde — indkomstbeskatning af en pension — national lovgivning, der ikke har fastsat bestemmelser om indrømmelse af en indkomstskattefrihed for ikke-hjemmehørende skatteydere, hvis samlede indkomst er så lav, at de ville være fritaget for at betale indkomstskat, hvis de var hjemmehørende skatteydere

Konklusion

1) Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 TEUF og artikel 28 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 ved at udelukke ikke-hjemmehørende pensionister fra de fradrag, der er fastsat i lov om indkomstbeskatning (tulumaksuseadus) af 15. december 1999, som ændret ved lov af 26. november 2009, når de på grund af deres lave pensionsbeløb i henhold til bopælsmedlemsstatens lovgivning ikke kan beskattes i denne sidstnævnte stat.

2) Republikken Estland betaler sagens omkostninger.

3) Kongeriget Spanien, Den Portugisiske Republik, Kongeriget Sverige, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og Forbundsrepublikken Tyskland bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 63 af 13.3.2010.
1)

Republikken Cypern har tilsidesat sine forpligtelser henholdsvis i henhold til artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som ændret ved Rådets direktiv 2006/105/EF af 20. november 2006, til direktiv 92/43, som ændret, og til artikel 12, stk. 1, i det samme direktiv 92/43, som ændret, — ved ikke at have opført lokaliteten ved Paralimni-søen på den nationale liste over foreslåede lokaliteter af fællesskabsbetydning — ved at have tolereret aktiviteter, som udgør en alvorlig fare for Paralimni-søens økologiske kendetegn, ved ikke at have vedtaget de nødvendige beskyttelsesforanstaltninger til opretholdelse af bestanden af arten Natrix natrix cypriaca (den cypriotiske græsslange), som udgør denne søs og Xyliatos-digets økologiske interesse, og — ved ikke at have truffet de nødvendige foranstaltninger med henblik på at indføre og anvende en streng beskyttelsesordning for denne art.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 133/6

Domstolens dom (Store Afdeling) af 13. marts 2012 — Pye Phyo Tay Za mod Rådet for Den Europæiske Union, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og Europa-Kommissionen

(Sag C-376/10 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Unionen Myanmar - indefrysning af pengemidler fastsat over for personer, enheder og organer - hjemmel)

2012/C 133/10

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Pye Phyo Tay Za (ved D. Anderson, QC, S. Kentridge, QC, Barrister M. Lester og solicitor G. Martin)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og E. Finnegan, som befuldmægtigede), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved S. Hathaway, som befuldmægtiget og barrister D. Beard) og Europa-Kommissionen (ved S. Boelaert og M. Konstantinidis, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 19. maj 2010 i sag T-181/08, Tay Za mod Rådet, hvorved Retten frifandt Rådet for en påstand om delvis annullation af Rådets forordning (EF) nr. 194/2008 af 25. februar 2008 om forlængelse og styrkelse af de restriktive foranstaltninger over for Burma/Myanmar og ophævelse af forordning (EF) nr. 817/2006, for så vidt som sagsøgerens navn er opført på listen over personer, grupper og enheder, som disse bestemmelser finder anvendelse på (EUT L 66, s. 1)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 19. maj 2010, Tay Za mod Rådet (sag T-181/08), ophæves.

2) Rådets forordning (EF) nr. 194/2008 af 25. februar 2008 om forlængelse og styrkelse af de restriktive foranstaltninger over for Burma/Myanmar og ophævelse af forordning (EF) nr. 817/2006 annulleres, for så vidt som den vedrører Pye Phyo Tay Za.

3) Rådet for Den Europæiske Union betaler sagens omkostninger såvel i første instans som i forbindelse med den foreliggende appelsag.

4) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger såvel i første instans som i forbindelse med den foreliggende appelsag.

(1) EUT C 260 af 25.9.2010.
2)

Artikel 2, litra a), i direktiv 2001/42 skal fortolkes således, at en procedure til hel eller delvis ophævelse af en plan for arealanvendelse, således som den, der er fastsat i artikel 58-63 i Code bruxellois de l’aménagement du territoire, som ændret ved bekendtgørelse af 14. maj 2009, i princippet falder ind under anvendelsesområdet for dette direktiv, hvorfor den er underlagt nævnte direktivs bestemmelser vedrørende miljøvurdering.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/5

Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. juli 2012 — Littlewoods Retail Ltd m.fl. mod Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (Chancery Division) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-591/10) (1)

(Andet og sjette momsdirektiv - indgående afgift - tilbagebetaling af det overskydende beløb - betaling af renter - betingelser)

2012/C 295/07

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Littlewoods Retail Ltd m.fl.

Sagsøgt: Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — High Court of Justice (Chancery Division) — fortolkning af artikel 8 i og bilag A, punkt 13, til Rådets direktiv 67/228/EØF af 11. april 1967 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystems struktur og de nærmere regler for dets anvendelse (EFT 1967, s. 14) — det fælles merværdiafgiftssystems struktur og de nærmere regler for dets anvendelse — fortolkning af artikel 11, punkt A, stk. 3, litra b), og artikel 11, punkt C, stk. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — tilbagebetaling af afgiftsbeløb der er betalt for meget — gældende rentesats

Konklusion

EU-retten skal fortolkes således, at den kræver, at en afgiftspligtig person, der har betalt for meget merværdiafgift, som medlemsstaten har opkrævet i strid med de EU-retlige bestemmelser på merværdiafgiftsområdet, har ret til tilbagebetaling af den afgift, der er opkrævet i strid med EU-retten, samt ret til betaling af rente af afgiftsbeløbet. Det skal under overholdelse af effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet fastsættes i national ret, om hovedstolen skal tillægges renter efter en ordning med simple renter, en ordning med renters rente eller en helt tredje renteordning.

(1) EUT C 89 af 19.3.2011.