Forslag til afgørelse fra generaladvokat Gulmann fremsat den 18. maj 1994. - DEN FRANSKE REPUBLIK MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - EUGFL - KORN - SALG MED TILBAGEKOEBSFORBEHOLD - MEDANSVARSAFGIFT. - SAG C-411/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-03069



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. praesident,

De herrer dommere,

1. Den Franske Republik har under denne sag nedlagt paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 92/491/EOEF af 23. september 1992 (1). Beslutningen vedroerer afslutningen af medlemsstaternes regnskaber over udgifterne for regnskabsaaret 1989, som finansieres gennem den Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen. I beslutningen har Kommissionen ikke kunnet anerkende et beloeb paa ca. 8,5 mio. FF, afholdt af de franske myndigheder, som en udgift, der paahviler fonden.

2. Beloebet er opstaaet ved, at de franske myndigheder har tilbagebetalt medansvarsafgifter for korn til landbrugere, der har solgt korn under tilbagekoebsforbehold, og som efterfoelgende faktisk har tilbagekoebt kornet. Kommissionen mener, at de franske myndigheders tilbagebetaling er sket med urette. Kommissionen henviser til, at afgiften efter gaeldende regler skal erlaegges ved markedsfoeringen af kornet, og at korn, solgt med tilbagekoebsforbehold, er markedsfoert i de paagaeldende reglers forstand.

3. Medansvarsafgiften har sin baggrund i den overskudsproduktion af korn, som findes i Faellesskabet. For at opnaa et udbud svarende til efterspoergslen og for at goere producenterne bevidste om de manglende afsaetningsmuligheder paa markedet vedtog Raadet at indfoere en medansvarsafgift for korn. Afgiften indfoertes ved raadsforordning nr. 1579/86 af 23. maj 1986 (2) om aendring af forordning nr. 2727/75 om den faelles markedsordning for korn (3). Artikel 4 i forordning nr. 2727/75 som aendret bestemte, at afgiften bl. a. skulle opkraeves for korn, "som undergaar en foerste forarbejdning". Det bestemtes endvidere, at "definitionen af den foerste forarbejdning" og "de transaktioner, der er fritaget for medansvarafgiften" skulle fastsaettes i gennemfoerelsesbestemmelserne.

4. Gennemfoerelsesbestemmelserne fastsatte Kommissionen ved forordning nr. 2040/86 af 30. juni 1986 (4), som efterfoelgende aendredes ved forordning nr. 2572/86 (5). Artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2040/86 som aendret bestemte:

"Ved 'foerste forarbejdning' forstaas i denne forordning enhver behandling af kornet, der medfoerer, at det fremstillede produkt ikke laengere kan henfoeres under kapitel 10 i den faelles toldtarif. Forarbejdning af korn, der er leveret til en virksomhed eller stillet til dennes raadighed af en producent med henblik paa senere anvendelse paa producentens bedrift, anses som en foerste forarbejdning.

' Foerste forarbejdning' foretaget af producenten paa egen landbrugsbedrift fritages for medansvarsafgift, for saa vidt som det fremstillede produkt anvendes til foder paa samme bedrift, og for saa vidt

- forarbejdningsanlaegget udgoer en del af bedriftens faste eller midlertidige landbrugsudstyr, ..."

5. Ved dom af 29. juni 1988 i sag 300/86, Luc Van Landschoot mod NV Mera (6), tog Domstolen stilling til gyldigheden af denne bestemmelse. Det hedder i domskonklusionen:

"1) Artikel 1, stk. 2, afsnit 2, i Kommissionens forordning nr. 2040/86 af 30. juni 1986, som aendret ved Kommissionens forordning nr. 2572/86 af 12. august 1986, er ugyldig i det omfang, der ifoelge bestemmelsen ikke skal svares medansvarsafgift for den foerste forarbejdning af korn, der foretages paa producentens bedrift paa dennes forarbejdningsanlaeg, forudsat at det forarbejdede korn anvendes paa samme bedrift, mens afgiftsfritagelsen ikke omfatter den forarbejdning af korn, der foretages uden for producentens bedrift eller paa anlaeg, der ikke udgoer en del af dennes driftsudstyr, selv om det forarbejdede produkt anvendes paa bedriften.

2) Det tilkommer faellesskabslovgiveren at drage konsekvenserne af denne dom ved at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at sikre ligebehandling af de erhvervsdrivende i forhold til den omtvistede fritagelsesordning."

6. Inden dommen havde Raadet aendret medansvarsafgiftordningen ved forordning nr. 1097/88 af 25. april 1988 om aendring af forordning nr. 2727/75 om den faelles markedsordning for korn (7). Artikel 4 i forordning nr. 2727/75 aendredes, saaledes at den afgiftsudloesende begivenhed ikke laengere bestemtes som forarbejdning, men som producenternes markedsfoering. Nye gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende afgiften fastsattes i Kommissionens forordning nr. 1432/88 af 26. maj 1988 (8), hvorved forordning nr. 2046/86, som var genstand for Domstolens dom, ophaevedes. Efter Domstolens dom aendrede Kommissionen forordning nr. 1432/88 ved forordning nr. 2324/88 af 27. juli 1988 (9), da Kommissionen mente, at der mod forordning nr. 1432/88 kunne rejses samme kritik som mod forordning nr. 2046/86.

7. Artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 1432/88 som aendret definerer markedsfoering som

"producenternes salg af de i stk. 1 omhandlede produkter enten i den foreliggende tilstand eller i form af forarbejdede produkter, ..., til opkoebs-, handels- og forarbejdningsvirksomheder samt til andre producenter og interventionsorganer".

Denne bestemmelse aabner saaledes mulighed for, at en producent overlader korn til en forarbejdningsvirksomhed, som forarbejder det til foderstoffer til brug paa producentens egen bedrift - loenforarbejdning, - uden at der herved udloeses nogen afgiftsbetaling. Selv om det ikke fremgaar af bestemmelsen, ligger det fast, at den altid er blevet fortolket og anvendt saaledes, at der for afgiftsfritagelsen ikke kraeves identitet mellem det overladte korn og de forarbejdede produkter. Den foreliggende tvist vedroerer fortolkningen og anvendelsen af denne bestemmelse.

8. Reglerne vedroerende tilbagebetaling af de afgifter, som var opkraevet med urette efter forordning nr. 2046/86, fastsatte Kommissionen ved forordning nr. 3779/88 af 2. december 1988 (10). Denne forordning er gestand for Domstolens dom af 20. september 1990 i sag C-203/89, Luc Van Landschoot mod NV Mera (2) (11), som er vaesentlig for den foreliggende sag.

9. Hovedsagen - som i oevrigt var den samme, som affoedte forelaeggelsen i Domstolens dom fra 1988 - vedroerte en situation, hvor en landmand havde solgt ca. 5 000 kg hvede til en forarbejdningsvirksomhed, som efterfoelgende havde solgt den paagaeldende landmand ca. 13 000 kg blandingsfoder til hoens. Blandingsfoderet bestod for 35%' s vedkommende af hvede, dvs. ca. 4 500 kg. Landmanden gjorde paa dette grundlag gaeldende, at der ikke skulle svares medansvarsafgift for 4 500 kg' s vedkommende. Fredsdommeren i kanton Brasschaat, for hvem tvisten verserede, forelagde Domstolen et spoergsmaal om, hvorvidt tilbagebetalingforordningen var gyldig, for saa vidt som der fortsat skulle svares afgift for korn, som var solgt til en forarbejdningsvirksomhed, "selv om producenten senere koeber kornet tilbage i form af foder med henblik paa senere at anvende det i sin egen landbrugsvirksomhed".

10. Domstolen fandt ikke forordningen ugyldig. Den fastslog for det foerste i praemis 22, at afgiftens formaal, nemlig at begraense overskudsproduktionen af korn, kun berettiger, at der "opkraeves afgift af de forarbejdede kornprodukter, der bringes paa markedet, idet de maengder korn, der forbruges i et lukket kredsloeb, ikke bidrager til saadanne overskud". Den fastslog dernaest i praemis 24, at det i betragtning af medansvarsafgiftens formaal "er markedsfoeringen af produkterne eller den omstaendighed, at produkterne ikke markedsfoeres, der er afgoerende for, hvilke erhvervsdrivende, der boer eller ikke boer vaere omfattet af afgiften." Den fastslog endvidere i praemis 25 og 27:

"I denne henseende bemaerkes, at markedsfoering finder sted i det oejeblik, en producent afhaender korn af egen produktion, for at saelge det til en forarbejdningsvirksomhed, uanset hvilken, og ogsaa selv om samme producent senere tilbagekoeber kornet fra forarbejdningsvirksomheden i form af forarbejdede produkter.

Ud fra samme kriterium maa det ligeledes antages, at producenternes forhold er forskellige, og at de dermed kan behandles forskelligt, alt efter om de saelger korn til en forarbejdningsvirksomhed - ogsaa selv om de har til hensigt hos denne at koebe foderblandinger paa basis af kornet til daekning af bedriftens behov - eller om de alene for egen regning lader kornet forarbejde af en forarbejdningsvirksomhed. I foerstnaevnte tilfaelde bringes produkterne paa markedet, mens dette ikke er tilfaeldet i det andet tilfaelde."

11. Den foreliggende sag drejer sig om, hvorvidt salg af korn med tilbagekoebsadgang for producenten kan anses for markedsfoering. Salg med tilbagekoebsadgang - "vente avec clause de réméré" - er en kontraktform, som er naermere reguleret ved artikel 1659-1673 i den franske code civil.

12. Den franske regering har om baggrunden for, at denne kontraktform fik anvendelse i kornhandelen oplyst, at der efter Domstolens dom fra 1988 og de aendrede regler, som den foranledigede, var mulighed for afgiftsfritagelse dels i den situation, hvor producenten lod kornet forarbejde hos tredjemand med henblik paa senere brug paa sin bedrift, og han modtog det samme korn forarbejdet tilbage, dels i den situation, hvor producenten overlod korn til tredjemand med henblik paa forarbejdning, men det tilbageleverede forarbejdede korn ikke hidroerte fra det samme korn, som producenten havde leveret. Ifoelge den franske regering ville den situation, hvor der ikke er identitet mellem det leverede korn og det forarbejdede korn, momsretligt blive behandlet som to salg. Det sjette momsdirektiv aabner mulighed for, at den enkelte medlemsstat selv traeffer bestemmelse om, hvorvidt en saadan situation skal anses for et dobbeltsalg, og den franske regering har forpligtet sig til at anse den som saadan. Da den paagaeldende transaktion saaledes efter fransk ret kvalificeres som et salg, kan transaktionen ikke fritages for betaling af medansvarsafgiften. For at de franske landbrugere, ligesom Faellesskabets oevrige landbrugere, ikke skulle betale afgift i denne situation, besluttedes det derfor at meddele de franske landbrugere, at der ikke skulle betales afgift ved tilbagetagelse af korn, solgt med tilbagekoebsforbehold. De naermere vilkaar herfor blev meddelt ved en cirkulaereskrivelse fra det franske interventionsorgan, Office National Interprofessionnel des Céréales (ONIC).

13. Det fremgaar bl.a. af denne cirkulaereskrivelse, at anvendelsen af kontraktformen er underlagt en raekke betingelser, hvoraf der er grund til at naevne:

- Aftalen med tilbagekoebsforbeholdet skal vaere indgaaet inden levering af kornet.

- Der kan ikke ske tilbagekoeb inden levering,

- Aftalen indgaas kun for det igangvaerende hoestaar.

- Medansvarsafgiften betales faktisk ved salget, saaledes at finansieringsbyrden baeres af producenten.

- Ved indgaaelsen af aftalen skal der angives et overslag over de maengder, som er underlagt tilbagekoebsforbehold som forarbejdet foder til brug paa producentens bedrift.

- Koeberen er paa saelgerens blotte anmodning forpligtet til at tilbagelevere den maengde korn, der er omfattet af forbeholdet.

14. Den franske regering har under sine forhandlinger med Kommissionen forud for regnskabsfastlaeggelsen om kontraktformen og dens anvendelse naermere anfoert:

"Skoenner producenten, at han har behov for at kunne tilbagekoebe en bestemt maengde korn for at kunne anvende denne paa sin bedrift, det vaere sig uforarbejdet eller efter forarbejdning, saelger han denne maengde til opkoeberen under tilbagekoebsforbehold til dagsprisen paa tidspunktet for salget og erlaegger samtidig medansvarsafgiften. Der er derfor paa ingen maade tale om nogen afgiftsfritagelse, ... men om et normalt salg, idet aftalen med tilbagekoebsforbehold blot indebaerer, at salget ved tilbagekoebet af den paagaeldende maengde retligt ophaeves, saaledes at 'forholdene bliver, som om salget aldrig havde fundet sted' . Tilbagekoebet bevirker dermed en ophaevelse af salget og som foelge heraf af markedsfoeringen. I henhold til den franske lov kan tilbagekoebet ske fra den foerste koeber, men ogsaa fra den af de senere erhververe, som har ejendomsretten til den paagaeldende maengde paa tidspunktet for tilbagekoebet, i givet fald forarbejdningsvirksomheden."

15. Den franske regering har gjort gaeldende, at de maengder korn, som saelges under et tilbagekoebsforbehold, og som tilbagekoebes, ikke kan anses for markedsfoerte. Den bestrider ikke, at ejendomsretten til kornet er overgaaet til koeberen ved salget. Den finder imidlertid denne omstaendighed for retlig uvaesentlig. Til stoette for, at der ikke er sket nogen markedsfoering ved salget af kornet, henviser regeringen bl.a. til de betingelser, som anvendelsen af kontraktformen er underlagt, og til at koeberens raadighed over kornet er begraenset derved, at han paa et givet tidspunkt skal kunne opfylde sin forpligtelse efter tilbagekoebsforbeholdet.

16. Udgangspunktet for en stillingtagen til sagens spoergsmaal er begrebet "markedsfoering" som naermere praeciseret af Domstolen. Efter min opfattelse fremgaar det af dommen fra 1990, at det for Domstolen ved fastlaeggelse af markedsfoeringstidpunktet ikke er afgoerende, om det paagaeldende korn efter salg vender tilbage til den bedrift, hvorfra det stammede. Domstolens dom maa forstaas saaledes, at det forhold, at en bedrift bruger korn, ikke i sig er afgiftsfritagende. Bedriftens brug af korn eller af forarbejdet korn er kun afgiftsfritaget, for saa vidt som kornet ikke har vaeret markedsfoert.

17. Jeg er enig med Kommissionen i, at det ved fastlaeggelsen af markedsfoeringstidpunktet maa tillaegges vaegt, at prisen fastsaettes, og at der i oevrigt afregnes ved aftalens indgaaelse. Efter levering af kornet paahviler der ikke producenten nogen forpligtelse for saa vidt angaar kornet, og han staar for saa vidt i samme situation som den saelger, der har solgt kornet uden noget tilbagekoebsforbehold. Maaske staar han endog i en bedre situation, idet han alt efter prisudviklingen kan spekulere i, om han vil udnytte sit tilbagekoebsforbehold. Saafremt det ved kontraktindgaaelsen anses for paaregneligt, at tilbagekoebet vil finde sted, kan det ganske vist ikke udelukkes, at markedet paavirkes i mindre omfang end ved salg uden nogen mulighed for tilbagekoeb. Det maa nemlig antages, at forarbejdningsvirksomheden i dette sidste tilfaelde er mere tilskyndet til at forsoege at videresaelge kornet. Saa laenge producenten imidlertid kan undlade at udnytte sin tilbagekoebsret, er sondringen mellem salg med tilbagekoebsret og almindeligt salg mindre vaesentlig. Hertil kommer, at begraensningen i koeberens raadighed over kornet synes lidet byrdefuld, naar han paa et overskudsmarked kan opfylde sine forpligtelser efter tilbagekoebsforbeholdet med andet korn.

18. Jeg betvivler saaledes ikke rigtigheden af, hvad den franske regering har anfoert om kontraktformens anvendelse og de forholdsregler, der er taget for, at den ikke misbruges. Disse oplysninger kunne for eksempel have vaeret relevante, hvis formaalet med afgiften havde vaeret at belaste brugen af korn med undtagelse af landbrugernes egen brug. Formaalet er imidlertid at holde korn borte fra markedet, og dette formaal er forskertset, saa snart kornet er markedsfoert, det vaere sig med eller uden tilbagekoebsforbehold. Jeg finder derfor, at Kommissionen ikke skal anerkende, at de franske myndigheder med rette har tilbagebetalt afgiften for maengder, som efterfoelgende er blevet tilbagekoebt af den paagaeldende producent med henblik paa brug paa bedriften.

Forslag til afgoerelse

19. Paa grundlag af det anfoerte skal jeg saaledes foreslaa Domstolen

- at frifinde Kommissionen og

- at paalaegge Den Franske Republik sagens omkostninger.

(*) Originalsprog: dansk.

(1) - EFT L 298, s. 23.

(2) - EFT L 139, s. 29.

(3) - EFT 1975 L 281, s. 1.

(4) - EFT L 173, s. 65.

(5) - EFT 1986 L 229, s. 25.

(6) - Sml. 1988, s. 3443.

(7) - EFT L 110, s. 7. Ved forordningen indfoertes tillige en supplerende medansvarsafgift (tillaegsafgift), som er underlagt samme regler som medansvarsafgiften for saa vidt angaar tvistepunktet i den foreliggende sag.

(8) - EFT L 131, s. 37.

(9) - EFT L 202, s. 39.

(10) - EFT L 332, s. 17.

(11) - Sml. I, s. 3509.