Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersøgelse - vedtagelse af en beslutning, hvorved en fusion erklæres forenelig med fællesmarkedet uden iværksættelse af fase II - betingelse - ingen alvorlig tvivl - tilsagn fra de deltagende virksomheder, der kan gøre den anmeldte fusion forenelig med fællesmarkedet - økonomiske vurderinger - skøn - domstolskontrol - intet åbenbart urigtigt skøn

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 6, stk. 1)

2. Retspleje - intervention - anbringende, der ikke er fremført af sagsøgeren - afvisning

(EF-statutten for Domstolen, art. 40, stk. 3 og 4; Rettens procesreglement, art. 116, stk. 3)

3. Retspleje - hasteprocedure - hensyntagen til et anbringende, som er fremsat for første gang under retsmødet - tilsidesættelse af retten til kontradiktion

(Rettens procesreglement, art. 76 a og art. 116, stk. 4)

4. Konkurrence - fusioner - bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet - tilsagn fra de deltagende virksomheder, der kan gøre den anmeldte fusion forenelig med fællesmarkedet - nødvendig forenelighed med artikel 81 EF - tilsagn om tildeling af varemærkelicens indeholdende en klausul, hvorefter licenshaver skal koncentrere salget om en medlemsstats område - tilladt

(Art. 81, stk. 1 og 3, EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2, stk. 1)

5. Konkurrence - fusioner - administrativ procedure - tilsagn fra de deltagende virksomheder - ændringer meddelt efter fristens udløb - Kommissionens hensyntagen til de ændrede tilsagn ved konstateringen af fusionens forenelighed med fællesmarkedet - tilladt - betingelser

(Kommissionens forordning nr. 447/98, art. 18, stk. 1; Kommissionens meddelelse om løsninger, der er acceptable i henhold til forordning nr. 4064/89 og forordning nr. 447/98, punkt 37)

6. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, som berører dem umiddelbart - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - udenforstående virksomhed

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 3)

7. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, som berører dem individuelt - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - udenforstående virksomhed

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 3)

8. Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersøgelse - henvisning af undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - betingelser - domstolskontrol - rækkevidde

[Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 2, litra a)]

9. Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersøgelse - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - Kommissionens skønsbeføjelse - domstolskontrol - grænser

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 3)

10. Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersøgelse - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - betingelser - risiko for en fragmenteret behandling af én og samme fusion - uden betydning

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 2 og 3)

11. Konkurrence - fusioner - henvisning af undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - disse myndigheders forpligtelser - grænser

(Art. 10 EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9)

12. Konkurrence - fusioner - henvisning af undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - virkninger - de nationale myndigheders enekompetence til at træffe afgørelse vedrørende fusionen - Kommissionen har ikke mulighed for at binde de nationale myndigheder med hensyn til realiteten (Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 2 og 3)

13. Institutionernes retsakter - begrundelse - forpligtelse - rækkevidde - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat

[Art. 253 EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 2, litra a), og art. 9, stk. 3]

Sammendrag

$$1. Selv om Kommissionen ikke råder over noget skøn med hensyn til indledningen af fase II, når der opstår alvorlig tvivl med hensyn til en fusions forenelighed med fællesmarkedet, råder den dog over et vist skøn ved indkredsningen og undersøgelsen af sagens konkrete omstændigheder, når den skal afgøre, om disse rejser alvorlig tvivl, eller, hvis der er afgivet tilsagn, om der fortsat består alvorlig tvivl. Selv om »alvorlig tvivl« er et objektivt begreb, kræver undersøgelsen af, om der består sådan tvivl, nødvendigvis, at Kommissionen foretager komplekse økonomiske vurderinger, bl.a. når den skal afgøre, om fusionsparternes tilsagn er tilstrækkelige til at fjerne den alvorlige tvivl.

Når Fællesskabets retsinstanser skal tage stilling til, om sådanne tilsagn med hensyn til rækkevidde og indhold gør det muligt for Kommissionen at vedtage en beslutning om godkendelse uden at indlede fase II, påhviler det dem at undersøge, om Kommissionen uden at begå en åbenbar skønsfejl har været i stand til at vurdere, at de nævnte tilsagn er en direkte og tilstrækkelig reaktion, der klart fjerner enhver alvorlig tvivl.

( jf. præmis 77 og 80 )

2. Artikel 40, stk. 4, i EF-statutten for Domstolen og artikel 116, stk. 3, i Rettens procesreglement er ikke til hinder for, at en intervenient fremfører andre argumenter end den part, til støtte for hvem han indtræder i sagen, idet enhver anden fortolkning vil indebære, at interventionen begrænses til en gentagelse af de i stævningen fremførte argumenter. Disse bestemmelser kan imidlertid ikke antages at give intervenienten mulighed for at ændre eller fordreje sagens rammer som fastlagt i stævningen ved at fremføre nye anbringender. En intervenient, som i henhold til procesreglementets artikel 116, stk. 3, indtræder i sagen, som den foreligger ved hans intervention, og hvis påstande i begæringen om intervention i henhold til artikel 40, stk. 4, i statutten for Domstolen kun kan gå ud på at understøtte en påstand fremsat af en af parterne i hovedsøgsmålet, er derfor ikke beføjet til at fremsætte et anbringende, som ikke er fremsat af sagsøgeren. Et sådant anbringende må derfor afvises.

( jf. præmis 203, 204, 212 og 213 )

3. Når der er tale om en hasteprocedure med hjemmel i artikel 76 a i Rettens procesreglement, når et anbringende ikke som foreskrevet i denne bestemmelses stk. 2 er fremsat i et skriftligt indlæg som omhandlet i procesreglementets artikel 116, stk. 4, og når anbringendet nødvendigvis og uundgåeligt blev fremsat for første gang under retsmødet, kan det skade retten i henhold til kontradiktionsprincippet til at udtale sig om dette spørgsmål for den part, som anbringendet er fremsat over for. Hvis Fællesskabets retsinstanser skulle behandle et sådant anbringende og i givet fald tiltræde dette, vil dette kunne medføre tilsidesættelse af retten til kontradiktion under retssagen.

( jf. præmis 205 )

4. Kommissionen kan ikke som led i anvendelsen af forordning nr. 4064/89 godkende tilsagn, der er i strid med traktatens konkurrencebestemmelser, idet de skader bevarelsen og udviklingen af en effektiv konkurrence inden for fællesmarkedet. I denne forbindelse skal Kommissionen vurdere tilsagnenes forenelighed med fællesmarkedet bl.a. ud fra kriterierne i artikel 81, stk. 1 og 3, EF.

En klausul fastsat i henhold til et tilsagn om tildeling af varemærkelicenser, som tvinger en licenshaver til at koncentrere salget af de af licensen omfattede produkter i sit eget område, har principielt hverken til formål eller til følge at begrænse konkurrencen i artikel 81, stk. 1, EF's forstand, og kan ikke mærkbart begrænse konkurrencen på de relevante markeder i Fællesskabet i denne bestemmelses forstand, selv om den skal fortolkes som et forbud mod, at licenshaverne eksporterer produkter af det pågældende mærke til andre medlemsstater, når det er åbenbart, at de relevante produktmarkeder har national dimension, og at parallelimporten har et ubetydeligt omfang.

( jf. præmis 216-218 )

5. Artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 447/98 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser skal forstås således, at selv om fusionsparterne ikke kan tvinge Kommissionen til at tage hensyn til tilsagn og ændringer heraf, der er fremlagt efter udløbet af den herfor fastsatte frist på tre uger, kan Kommissionen, hvis den skønner at have den fornødne tid til at gennemgå tilsagnene, godkende fusionen på baggrund af disse tilsagn, også selv om ændringerne heraf foretages efter udløbet af denne frist.

En hensyntagen til sådanne ændringer efter fristens udløb er ligeledes i overensstemmelse med Kommissionens meddelelse om løsninger, der er acceptable i henhold til forordning nr. 4064/89 og nr. 447/98, hvilken meddelelse er bindende for Kommissionen i det omfang, den ikke afviger fra traktatens bestemmelser og bestemmelserne i forordning nr. 4064/89, når disse ændringer kan anses for begrænsede ændringer i henhold til denne meddelelses punkt 37.

( jf. præmis 235, 239, 242 og 249 )

6. En fællesskabsretsakt skal - for at en fysisk eller juridisk person som omhandlet i artikel 230 EF kan anses for umiddelbart berørt af den - umiddelbart have indvirkning på den pågældendes retsstilling, og dens gennemførelse skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler.

En beslutning, som er truffet af Kommissionen i medfør af artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, om at henvise en fusion til en medlemsstats kompetente myndigheder, har ikke til formål at tage stilling til fusionens virkninger for de relevante markeder, der er genstand for henvisningsbeslutningen, men at overføre ansvaret for undersøgelsen af visse af fusionens aspekter til de nationale myndigheder, der har anmodet herom, således at deres nationale lovgivning om konkurrence kan finde anvendelse.

Da henvisningsbeslutningen imidlertid har til følge, at en udenforstående virksomhed fratages muligheden for at anvende forordning nr. 4064/89 og de processuelle rettigheder, forordningen tillægger tredjeparter, samt den retslige beskyttelse i henhold til traktaten, må den anses for at påvirke sagsøgerens retsstilling.

( jf. præmis 272, 280 og 286 )

7. Andre end adressaterne for en beslutning kan kun gøre gældende, at de er individuelt berørt i artikel 230 EF's forstand, såfremt beslutningen rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som en adressat.

Når en udenforstående virksomhed, som er fusionsparternes hovedkonkurrent, hvis position er blevet taget i betragtning af Kommissionen under den administrative procedure, og som har deltaget aktivt i denne procedure, ved anvendelsen af forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser skulle have været anset for individuelt berørt af en kommissionsbeslutning, hvorved fusionen blev erklæret forenelig med fællesmarkedet, skal den ligeledes anses for individuelt berørt af beslutningen om at henvise undersøgelsen af fusionen til en medlemsstats kompetente myndigheder, idet denne beslutning fratager den muligheden for at lade Fællesskabets retsinstanser efterprøve vurderinger, som den ville have været berettiget til at anfægte for disse retsinstanser, hvis der ikke var sket nogen henvisning.

( jf. præmis 291, 292 og 297 )

8. For at en fusion kan henvises på grundlag af artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning nr. 4064/89, skal to betingelser ifølge den nævnte bestemmelse være opfyldt samtidigt. For det første skal fusionen true med at skabe eller styrke en dominerende stilling, hvorved den faktiske konkurrence vil blive betydeligt hæmmet på et marked i den pågældende medlemsstat, og for det andet skal dette marked på enhver måde fremstå som et særskilt marked.

Disse betingelser har retlig karakter og skal fortolkes på grundlag af objektive kriterier. Fællesskabets retsinstanser skal derfor under hensyntagen til både de konkrete omstændigheder i den forelagte tvist og den tekniske eller komplekse karakter af Kommissionens vurderinger foretage en fuldstændig prøvelse med henblik på at afgøre, om en fusion er omfattet af forordningens artikel 9, stk. 2, litra a).

( jf. præmis 326 og 327 )

9. Selv om Kommissionen råder over et vidt skøn, når den træffer beslutning om, hvorvidt en fusion skal henvises til en medlemsstats kompetente myndigheder i medfør af artikel 9, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 4064/89, er denne skønsbeføjelse ikke ubegrænset. Kommissionen kan således ikke beslutte at henvise sagen, såfremt det på tidspunktet for behandlingen af henvisningsanmodningen fra den pågældende medlemsstat på grundlag af en række præcise og samstemmende indicier står klart, at henvisningen ikke vil føre til bevarelse eller genoprettelse af en effektiv konkurrence på de pågældende markeder.

Den kontrol, Fællesskabets retsinstanser udøver på dette punkt, er en begrænset kontrol, der i henhold til artikel 9, stk. 3 og 8, i forordning nr. 4064/89 skal begrænses til en undersøgelse af, om Kommissionen uden at begå en åbenbar skønsfejl kan nå til den konklusion, at henvisningen til de nationale konkurrencemyndigheder gør det muligt at bevare eller genoprette en effektiv konkurrence på det pågældende marked, således at det ikke er nødvendigt, at Kommissionen behandler sagen selv.

( jf. præmis 342-344 og 346 )

10. Kommissionen kan således skønne, at henvisningen af undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat i medfør af artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 gør det muligt at bevare eller genoprette en effektiv konkurrence på de pågældende markeder, når den pågældende medlemsstat har en særlig lovgivning om fusionskontrol samt specialiserede organer, der sikrer lovgivningens gennemførelse under de nationale retters kontrol, og de nationale myndigheder i deres anmodning om henvisning meget nøje har påvist de konkurrenceproblemer, som fusionen giver anledning til på de relevante markeder.

Selv om de betingelser for henvisning, der er fastsat i forordningens artikel 9, stk. 2, litra a) og b), skal fortolkes indskrænkende, således at der kun i undtagelsestilfælde sker henvisning af fusioner af fællesskabsdimension til de nationale myndigheder, kan risikoen for, at fusioner af fællesskabsdimension i en lang række tilfælde bliver gjort til genstand for en fragmenteret behandling, der er i strid med »one-stop-shop«-princippet, ikke rejse tvivl om henvisningsbeslutningens gyldighed. En sådan risiko følger nemlig uundgåeligt af henvisningsproceduren, således som den aktuelt er fastlagt i forordning nr. 4064/89. Det tilkommer ikke Fællesskabets retsinstanser, heller ikke som led i kontrollen med Kommissionens udøvelse af den skønsbeføjelse, der tillægges den ved forordningens artikel 9, stk. 3, første afsnit, at sætte sig i lovgivers sted med henblik på at afhjælpe eventuelle mangler ved den henvisningsmekanisme, der er indført ved nævnte forordnings artikel 9.

( jf. præmis 347-349 og 354-356 )

11. De nationale myndigheder, hvortil Kommissionen har henvist beslutningen om en fusions forenelighed med fællesmarkedet, skal opfylde de forpligtelser, de er pålagt i artikel 9 i forordning nr. 4064/80, og i henhold til artikel 10 EF træffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af traktaten eller af retsakter udstedt af Fællesskabets institutioner, og afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der er egnede til at bringe virkeliggørelsen af traktatens målsætning i fare. Når blot de overholder disse forpligtelser, kan de imidlertid frit tage stilling til realiteten i den henviste fusionssag efter selv at have foretaget en undersøgelse af sagen på grundlag af den nationale konkurrencelovgivning.

( jf. præmis 369-371 )

12. Kommissionen er således på ingen måde forpligtet til først at høre de nationale konkurrencemyndigheder med henblik på at undgå vedtagelsen af uforenelige beslutninger, inden den vedtager en beslutning om henvisning i medfør af artikel 9 i forordning nr. 4064/89, eller til at indlede fase II hvad angår de aspekter af fusionen, der ikke er blevet henvist, blot for at bevare muligheden for et samarbejde med de nationale konkurrencemyndigheder. Ved at vedtage henvisningsbeslutningen har Kommissionen afsluttet proceduren i henhold til forordning nr. 4064/89 hvad angår de aspekter af fusionen, der er genstand for henvisningen, og overdraget enekompetencen til at behandle disse aspekter til de nationale konkurrencemyndigheder, som behandler sagen i henhold til deres egen lovgivning, hvorved Kommissionen fraskriver sig enhver kompetence til at behandle de nævnte aspekter. Kommissionen har således ikke mulighed for at gribe ind i de nationale konkurrencemyndigheders beslutningsproces, heller ikke hvis den beslutter at indlede fase II hvad angår de aspekter af fusionen, der ikke er blevet henvist.

Når Kommissionen gennemgår de henvisningsbetingelser, der er fastsat i forordningens artikel 9, stk. 2, litra a), kan den således ikke uden at tømme artikel 9, stk. 3, første afsnit, litra b), for indhold behandle spørgsmålet om fusionens forenelighed med fællesmarkedet på en sådan måde, at de pågældende nationale myndigheder bindes med hensyn til realiteten, men må nøjes med at tage stilling til, om de oplysninger, den råder over på tidspunktet for vurderingen af henvisningsanmodningens berettigelse, umiddelbart tyder på, at den fusion, der er genstand for henvisningsanmodningen, truer med at skabe eller styrke en dominerende stilling på de relevante markeder. Risikoen for, at de nationale myndigheders beslutning vil være i strid med eller endog uforenelig med Kommissionens beslutning, følger uundgåeligt af den henvisningsordning, som er indført ved artikel 9 i forordning nr. 4064/89.

( jf. præmis 372 og 373, 377 og 381 )

13. For at opfylde den i artikel 253 EF fastsatte begrundelsespligt skal en beslutning om henvisning af en fusion til de nationale myndigheder i en medlemsstat, der er vedtaget med hjemmel i artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning nr. 4064/89, indeholde en tilstrækkelig og relevant angivelse af de forhold, der er indgået i vurderingen af, dels om der foreligger en trussel om at skabe eller styrke en dominerende stilling, hvorved den faktiske konkurrence vil blive betydeligt hæmmet på et marked i denne medlemsstat, dels om der foreligger et særskilt marked.

( jf. præmis 395 )