7

Retten fremstillede tvistens baggrund i den appellerede doms præmis 1-12 som følger: »1 Den 26. juni 2009 opnåede sagsøgeren, [Repower], ved [EUIPO] i medfør af [forordning nr. 207/2009] beskyttelse i Den Europæiske Union i forbindelse med international registrering nr. 1020351 af ordmærket REPOWER. […] 3 Den 3. juni 2013 indgav intervenienten, repowermap.org, en ugyldighedsbegæring vedrørende det anfægtede varemærke […] Intervenienten gjorde gældende, at det anfægtede varemærke var beskrivende og manglede ethvert fornødent særpræg i forhold til alle de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af varemærket. 4 Den 9. juli 2014 gav annullationsafdelingen [delvist] medhold i ugyldighedsbegæringen […] […] 6 Den 8. september 2014 indgav intervenienten en klage over annullationsafdelingens afgørelse til EUIPO i henhold til artikel 58-64 i forordning nr. 207/2009 […] 7 Ved afgørelse af 8. februar 2016 afviste Femte Appelkammer ved EUIPO klagen (herefter »afgørelsen af 8. februar 2016«). […] 8 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 26. april 2016 anlagde intervenienten sag til prøvelse af afgørelsen af 8. februar 2016. Denne sag er registreret som sag T-188/16. 9 Ved meddelelse af 22. juni 2016 oplyste Femte Appelkammer parterne om, at det, efter at der var anlagt sag ved Retten i sag T-188/16, repowermap mod EUIPO – Repower (REPOWER), havde konstateret, at afgørelsen af 8. februar 2016 var behæftet med en utilstrækkelig begrundelse som omhandlet i artikel 75 i forordning nr. 207/2009[…] Det præciserede, at det på grund af denne utilstrækkelige begrundelse og i henhold til artikel 80 i forordning nr. 207/2009 […] fandt det hensigtsmæssigt at tilbagekalde afgørelsen af 8. februar 2016 med henblik på at foretage en grundig analyse af det anfægtede varemærkes særpræg og beskrivende karakter i forhold til de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af tegnet. Det opfordrede parterne til at fremsætte bemærkninger om dets påtænkte tilbagekaldelse af afgørelsen af 8. februar 2016. 10 Sagsøgeren forelagde sine bemærkninger den 5. juli 2016. Denne virksomhed gjorde i det væsentlige gældende, at for så vidt som den dispositive del af afgørelsen af 8. februar 2016 ikke var ændret, var det muligt at underbygge begrundelsen ifølge de betingelser, der er fastsat i artikel 83 i forordning nr. 207/2009 […] Sagsøgeren var derimod af den opfattelse, at en tilbagekaldelse af afgørelsen af 8. februar 2016 på grundlag af artikel 80 i forordning nr. 207/2009, som ikke fandtes eller ikke længere fandtes i den konsoliderede udgave af forordning nr. 207/2009, som var offentliggjort online i EUR-Lex-databasen, ikke var mulig, i det omfang denne artikel kun indrømmede EUIPO’s undersøgere en konkret beføjelse, og en mangelfuld begrundelse ikke udgjorde en procedurefejl som omhandlet i artikel 80 i forordning nr. 207/2009. Endelig gjorde [sagsøgeren] gældende, at det fremgik af EUIPO’s udvidede appelkammers afgørelse af 28. april 2009 (sag R 323/2008-G) (herefter »det udvidede appelkammers afgørelse«), at afgørelser fra EUIPO, til prøvelse af hvilke der verserer en sag for Retten, ikke kunne tilbagekaldes. 11 Intervenienten forelagde sine bemærkninger den 20. juli 2016. Denne virksomhed fremhævede, at artikel 80 i forordning nr. 207/2009 i sin egenskab af specifik regel fandt anvendelse i stedet for de generelle principper, som artikel 83 i forordning nr. 207/2009 henviste til. Den anførte desuden, at det var usikkert, hvordan spørgsmålet om, hvorvidt en utilstrækkelig begrundelse udgjorde en procedurefejl, skulle besvares, og at der var stor sandsynlighed for, at det ikke var tilladt at tilbagekalde afgørelsen af 8. februar 2016 på grund af utilstrækkelig begrundelse. Efter [virksomhedens] opfattelse var den bedste fremgangsmåde, på baggrund af disse omstændigheder, at fortsætte proceduren for Retten i sag T-188/16, repowermap mod EUIPO – Repower (REPOWER). 12 Ved [den omtvistede] afgørelse […] tilbagekaldte Femte Appelkammer ved EUIPO afgørelsen af 8. februar 2016 […] Det forklarede, at artikel 80 i forordning nr. 207/2009, i modsætning til den tvivl, som parterne havde udtrykt, stadig var gældende efter ikrafttrædelsen af forordning 2015/2424. Det anførte desuden, at EUIPO havde pligt til at begrunde sine afgørelser og navnlig analysere grundene til afslaget i forhold til de pågældende varer og tjenesteydelser, hvorved den utilstrækkelige begrundelse, som var konstateret i afgørelsen af 8. februar 2016, udgjorde en åbenlys procedurefejl som omhandlet i artikel 80 i forordning nr. 207/2009, som skulle korrigeres.«