Som bekendt findes de regler, der anvendes som målestok for bedømmelsen af instrumenters og apparaters tilsvarende videnskabelige værdi i Rådets forordning nr. 1798/75 af 10. juli 1975 om fritagelse for told efter den fælles toldtarif ved indførsel af uddannelsesmæssigt, videnskabeligt eller kulturelt materiale (EFT L 184, s. 1). Denne retskilde blev ændret ved Rådets forordning nr. 1027/79 (EFT L 134, s. 1) og suppleret af en gennemførelsesforordning nr. 2784/79, som Kommissionen udstedte den 12. december 1979, og som trådte i kraft den 1. januar 1980 (EFT L 318, s. 32).

Anikei 3, stk. 3, tredje led, i den ændrede affattelse af forordning nr. 1798/75 bestemmer: »det vurderes, hvorvidt der foreligger tilsvarende videnskabelig værdi, ved at de vigtigste tekniske kendetegn for det instrument eller apparat, for hvilket der anmodes om... toldfritagelse, sammenlignes med kendetegnene for det tilsvarende i Fællesskabet fremstillede instrument eller apparat med henblik på at afgøre, hvorvidt sidstnævnte kan anvendes til samme videnskabelige formål som det instrument eller apparat, for hvilket der anmodes om toldfritagelse...«. I gennemførelsesforordningens artikel 5, stk. 2, fastslås, at ved sammenligningen »anses alene de tekniske kendetegn som »vigtigste«, som vil kunne have afgørende indflydelse på resultatet af det særlige arbejde, der skal udføres«. Der tages derimod ikke hensyn til, at det instrument eller apparat, for hvilket der anmodes om indførsel med toldfritagelse, »kan yde mere, end der kræves, for at det særlige arbejde kan udføres tilfredsstillende«.

Artikel 3, som på dette punkt i det væsentlige er forblevet uændret, bestemmer desuden, hvornår et instrument eller apparat skal betragtes »som samtidig fremstillet i Fællesskabet«. Afgørende herfor er leveringsfristen. Denne må på tidspunktet for ordreafgivelsen under hensyntagen til handelssædvane inden for den pågældende produktionssektor ikke overstige leveringsfristen for det instrument eller apparat, for hvilket der anmodes om toldfritagelse, i en sådan grad, at den »oprindelig påtænkte« anvendelse af dette »i væsentlig grad« vil kunne berøres deraf.

Så vidt fællesskabslovgiver. Domstolen har for sin del opstillet nogle principper for fortolkningen af de regler, jeg netop har omtalt. Det vigtigste princip ligger fast, nemlig inden for hvilke grænser Domstolen kan prøve gyldigheden af den type retsakter, som den trufne beslutning tilhører. Den tekniske karakter af den undersøgelse, som Toldfritagelsesudvalget skal foretage, udelukker — har Domstolen udtalt — at denne på ny kan »undersøge, om de omhandlede apparater faktisk er af tilsvarende videnskabelig værdi«. Domstolens opgave består altså i at undersøge »om den omtvistede beslutning (som vel at mærke er truffet af Kommissionen i overensstemmelse med udvalgets udtalelse) eventuelt er behæftet med åbenbare faktiske vildfarelser, retsvildfarelser eller magtfordrejning, begået i forbindelse med proceduren efter artikel 7 i forordning nr. 2784/79, eller for så vidt angår realiteten« (dom af 25. oktober 1984 i sag 185/83, Interfacultair Instituut Electronenmicroscopie der Rijksuniversiteit Groningen mod Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen Groningen, præmis 15; jfr. også dom af 27. september 1983 i sag 216/82, Universität Hamburg mod Hauptzollamt Hamburg-Kehrwieder, Sml. 1983, s. 2771, præmis 14).

Et andet princip, som Domstolen har opstillet, vedrører de kriterier, som skal anvendes ved vurderingen af, om de pågældende apparater er af tilsvarende værdi. Denne vurdering skal som anført i dommen i sag 185/83 i præmis 29 »ikke alene finde sted på grundlag af apparaternes tekniske specifikationer, som brugeren... har erklæret nødvendige for den pågældende forskning, men primært på grundlag af en objektiv bedømmelse af apparatets egnethed til de forsøg, som brugeren har tænkt at udføre ved hjælp af det indførte apparat«.