RETTENS KENDELSE (Anden Afdeling)

25. juni 1998

Forenede sager T-177/94 (92) og T-377/94 (92) samt T-99/95 (92)

Henk Altmann m.fl. (forenede sager T-177/94 (92) og T-377/94 (92)) og Peter Edmond Stott (sag T-99/95 (92))

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Fastsættelse af sagsomkostninger«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-883

Angående:

Sag vedrørende en begæring om fastsættelse af sagsomkostningerne efter afsigelsen af Rettens domme af 12. december 1996, Altmann m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T-177/94 og T-377/94, Sml. II, s. 2041) og Stott mod Kommissionen (T-99/95, Sml. II, s. 2227).

Udfald:

Det samlede beløb i sagsomkostninger, der skal betales af Kommissionen til sagsøgerne, fastsættes til 15000 GBP, forhøjet med eventuelt skyldig moms af dette beløb.

Resumé af kendelse

Sagsøgerne i de forenede sager T-177/94 og T-377/94 samt sagsøgeren i sag T-99/95 - som alle er ansat ved United Kingdom Atomic Energy Authority (UKAEA) med tjenestested ved fællesforetagendet Joint European Torus (JET) -tilstillede den 10. april 1997 Kommissionen, efter at Retten havde afsagt dom om annullation af Kommissionens afgørelse af 14. januar 1994 om ikke at ansætte dem ved Kommissionen som midlertidigt ansatte, en skrivelse ledsaget af honoraropgørelserne fra deres advokater, i hvilken de krævede et samlet beløb på 37060,41 GBP i erstatningsberettigede omkostninger.

Ved skrivelse af 20. maj 1997 svarede Kommissionen sagsøgerne, at den i erstatningsberettigede omkostninger ville betale dem et samlet beløb på 500000 BEF, hvilket på det daværende tidspunkt androg 8621 GBP.

Ved begæring indleveret til Rettens Justitskontor den 13. oktober 1997 fremsatte sagsøgerne krav om fastsættelse af sagsomkostningerne med registreringsnumrene T-177/94 (92), T-377/94 (92) og T-99/95 (92), ved hvilken de anmoder Retten om at fastsatte de erstatningsberettigede omkostninger til 30000 GBP.

Realiteten

Retten udtalte, at ifølge artikel 91, litra b), i Rettens procesreglement er erstatningsberettigede omkostninger »nødvendige udgifter, som parterne har afholdt med henblik på sagens behandling, især rejse- og opholdsudgifter og vederlag til befuldmægtigede, rådgivere eller advokater«. Heraf måtte følge, at de erstatningsberettigede omkostninger i denne bestemmelses forstand er begrænset dels til dem, der er afholdt med henblik på sagens behandling for Retten, undtagen omkostninger vedrørende den administrative sagsbehandling, og dels til de omkostninger, der har været nødvendige med henblik herpå (præmis 17 og 18).

Henvisning til: Domstolen, 30. november 1994, sag C-222/92 DEP, SFEI m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5431, præmis 12; Retten, 5. juli 1993, sag T-84/91 DEP, Meskens mod Parlamentet, Sml. II, s. 757, præmis 14; Domstolen, 9. november 1995, sag C-89/95 DEP, Ahlstrom Osakeyhtiom.fi. mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 14.

I øvrigt fandtes Fællesskabets retsinstanser, i mangel af EF-bestemmelser om omkostningsforhold, frit at kunne vurdere forholdene i sagen, idet der tages hensyn til genstanden og karakteren af tvisten, dens betydning set i forhold til EF-retten samt vanskelighederne i sagen, omfanget af det arbejde, som sagsbehandlingen har kunnet påføre befuldmægtigede og rådgivere samt de økonomiske interesser, som indgår i tvisten mellem parterne. Herved skal der ifølge Retten ikke tages hensyn til en national sats for advokathonorar eller en eventuel aftale indgået med henblik herpå mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller rådgivere (præmis 19).

Henvisning til: Domstolen, 26. november 1985, sag 318/82, Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 3727, præmis 2 og 3; Retten, 12. maj 1997, sag T-561/93 (92), Tiercé Ladbroke mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 22.

Endelig udtalte Retten, at Fællesskabets retsinstansers mulighed for at vurdere værdien af det af en advokat udført arbejde afhænger af, hvor præcise de fremlagte oplysninger er (præmis 20).

Henvisning til: Ahlstrom Osakeyhtiom.fi. mod Kommissionen, jf. ovenfor, præmis 20.

På grundlag af disse principper fandt Retten for det første, at der i de erstatningsberettigede omkostninger ikke indgår de udgifter og honorarer, som sagsøgerne har måttet betale under den administrative sagsbehandling. Vedrørende tidsrummene inden datoerne for anlæggelsen af sagsøgernes sager fandtes de derfor lam at kunne gøre krav på dækning af de udgifter, som blev afholdt med henblik på udfærdigelse af stævningen (præmis 21).

Henvisning til: SFEI m.fl. mod Kommissionen, jf. ovenfor, præmis 12; Meskens mod Parlamentet, jf. ovenfor, præmis 14.

For det andet bemærkede Retten med hensyn til de under retssagerne påløbne omkostninger, at sagerne havde kunnet skabe reelle vanskeligheder henset såvel til den særlige status for det organ, sagsøgerne arbejdede ved, som til kravene ved gennemgangen af de forskellige faktiske omstændigheder med henblik på at påvise det berettigede i, at der nu skulle tages stilling til den af Domstolen antagne løsning i dommen af 15. januar 1987 (forenede sager 271/83, 15/84, 36/84, 113/84, 158/84, 203/84 og 13/85, Ainsworth m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 167). Desuden var tvisternes økonomiske betydning for Fællesskabet ikke ubetydelig, da de vedrørte mere end 70 sagsøgere og angik den ansættelsesmæssige status for mere end 200 beskæftigede. Der fandtes derfor at være berettiget grundlag for at forlange relativt højere salærer end dem, som forlanges af advokater eller rådgivere for parter i tilsvarende sager (præmis 22).

For det tredje udtaltes det, at selv om advokathonorar alene kan betragtes som omfattet af begrebet »nødvendige udgifter« i den forstand, hvori udtrykket må forstås i procesreglementets artikel 91, litra b), burde der principielt tages hensyn til det samlede antal arbejdstimer, som umiddelbart kunne anses for nødvendige med henblik på sagens behandling for Retten, uafhængigt af det antal advokater, mellem hvilke de præsterede ydelser havde kunnet fordeles (præmis 23).

Henvisning til: Domstolen, 30. september 1964, forenede sager 20/63 og 21/63, Maudet mod Kommissionen, Sml. s. 1209, s. 1216; Retten, 9. juni 1993, sag T-78/89 DEP, PPG Industries Glass mod Kommissionen, Sml. II, s. 573, præmis 39.

Imidlertid bemærkede Retten også, at de pågældende sager var tjenestemandssøgsmål med den virkning, at erstatning for omkostninger afholdt på grund af en ny advokat eller rådgivers medvirken kun undtagelsesvis kunne finde sted. Konkret fandt Retten, at det samlede honorar for en ny advokat ikke kan anses for »nødvendige udgifter« i den forstand, hvori udtrykket må forstås i procesreglementets artikel 91, litra b) (præmis 24).

I øvrigt udtaltes det, at ligheden mellem sagerne og disses konneksitet nødvendigvis bevirkede en betydelig begrænsning af arbejdsbyrden ved at repræsentere parterne. Under disse omstændigheder måtte der anlægges en rimelighedsvurdering af de erstatningsberettigede honorarer og udgifter i de forenede sager T-177/94 og T-377/94 samt i sag T-99/95, og det samlede beløb heraf fastsattes til 15000 GBP forhøjet med skyldig moms af dette beløb (præmis 25 og 26).

Konklusion:

Det samlede beløb i sagsomkostninger, som Kommissionen skal betale til sagsøgerne, fastsættes til 15000 GBP, forhøjet med eventuelt skyldig moms af dette beløb.