ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/8

Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. juni 2016 — Sabine Hünnebeck mod Finanzamt Krefeld (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-479/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - artikel 63 TEUF og 65 TEUF - gaveafgift - overdragelse af en ejendom beliggende på det nationale område - national lovgivning, som fastsætter et højere bundfradrag for hjemmehørende end for ikke-hjemmehørende personer - fakultativ ordning, som gør det muligt for alle personer bosiddende i en medlemsstat i Unionen at drage fordel af det høje bundfradrag))

(2016/C 296/11)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sabine Hünnebeck

Sagsøgt: Finanzamt Krefeld

Konklusion

Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som for overdragelser mellem ikke-hjemmehørende fastsætter, at der i tilfælde af manglende særlig ansøgning fra erhververen anvendes en beregningsmetode for afgifterne med anvendelse af et nedsat skattebundfradrag. Disse bestemmelser er ligeledes og under alle omstændigheder til hinder for en national lovgivning, som fastsætter, at der efter ansøgning fra en sådan erhverver anvendes en beregningsmetode for afgifterne med anvendelse af det forhøjede bundfradrag, som er fastsat for overdragelser, ved hvilke mindst én af parterne er hjemmehørende, idet anvendelsen af denne mulighed for den ikke-hjemmehørende erhverver indebærer en sammenlægning med henblik på beregningen af den skyldige afgift for den pågældende overdragelse af alle erhvervelser modtaget af denne gavemodtager fra samme person i en periode på ti år før og ti år efter denne overdragelse.

(1) EUT C 34 af 2.2.2015.
1)

Artikel 17, stk. 5, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 95/7/EF af 10. april 1995, skal fortolkes således, at såfremt en bygning i senere led anvendes for at gennemføre visse transaktioner, der giver ret til fradrag, og andre, der ikke giver ret til fradrag, er medlemsstaterne ikke forpligtede til at foreskrive, at de goder og tjenesteydelser, der er anvendt i tidligere led til opførelsen, erhvervelsen, anvendelsen, vedligeholdelsen eller driften af denne bygning, i første omgang skal henføres til disse forskellige transaktioner, når en sådan henførelse er vanskelig at gennemføre, for at kun den ret til fradrag, som gælder for de goder og tjenesteydelser, som både anvendes til visse transaktioner, der giver ret til fradrag, og andre, der ikke giver ret hertil, i anden omgang fastsættes i henhold til en omsætningsbaseret fordelingsnøgle eller, forudsat at denne metode sikrer en mere nøjagtig fastlæggelse af pro rata-satsen for fradrag, efter arealet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 13. september 2016 — Secretary of State for the Home Department mod CS (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-304/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - artikel 20 TEUF - tredjelandsstatsborger, som forsørger et mindreårigt barn, der er unionsborger - opholdsret i den medlemsstat, hvor barnet er statsborger - straffedom afsagt mod barnets forælder - afgørelse om udsendelse af forælderen, som indirekte medfører udsendelse af det mindreårige barn))

(2016/C 419/03)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Secretary of State for the Home Department

Sagsøgt: CS

Konklusion

Artikel 20 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en tredjelandsstatsborger, som er blevet dømt for et strafbart forhold, skal udvises fra denne medlemsstats område til et tredjeland, selv om den pågældende faktisk tager sig af et mindreårigt barn, som er statsborger i denne medlemsstat, hvor det har opholdt sig, siden det blev født, uden at have udøvet sin ret til fri bevægelighed, såfremt udvisningen af den pågældende indebærer, at barnet bliver nødsaget til at forlade Den Europæiske Unions område og dermed fratages den effektive nydelse af kerneindholdet i sine rettigheder som unionsborger. En medlemsstat kan dog i ekstraordinære tilfælde vedtage en udvisningsforanstaltning, forudsat at den er begrundet i denne tredjelandsstatsborgers personlige adfærd, som skal udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkeligt alvorlig trussel, der er til skade for en grundlæggende samfundsinteresse i denne medlemsstat, og at den er grundet på en hensyntagen til de forskellige involverede interesser, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 315 af 15.9.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 13. september 2016 — Alfredo Rendón Marín mod Administración del Estado (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-165/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - artikel 20 TEUF og 21 TEUF - direktiv 2004/38/EF - opholdsret i en medlemsstat for en tredjelandsstatsborger, der er tidligere straffet - forælder, der har eneforældremyndighed over to mindreårige børn, som er unionsborgere - det ene barn er statsborger i opholdsmedlemsstaten - det andet barn er statsborger i en anden medlemsstat - national lovgivning, som udelukker, at denne slægtning i opstigende linje meddeles opholdstilladelse, på grund af at denne er tidligere straffet - afslag på opholdstilladelse, som kan indebære, at børnene bliver nødsaget at forlade Unionens område))

(2016/C 419/02)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Alfredo Rendón Marín

Sagsøgt: Administración del Estado

Konklusion

Artikel 21 TEUF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der automatisk skal gives afslag på opholdstilladelse til en tredjelandsstatsborger, som er forælder til et mindreårigt barn, der er unionsborger og statsborger i en anden medlemsstat end værtsmedlemsstaten og forsørges af og bor sammen med tredjelandsstatsborgeren i værtsmedlemsstaten, alene af den grund, at den pågældende er tidligere straffet.

Artikel 20 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for samme lovgivning, hvorefter der automatisk skal gives afslag på opholdstilladelse til en tredjelandsstatsborger, som er forælder til og har eneforældremyndighed over mindreårige børn, som er unionsborgere, alene af den grund, at den pågældende er tidligere straffet, såfremt dette afslag indebærer, at børnene bliver nødsaget til at forlade Den Europæiske Unions område.

(1) EUT C 175 af 10.6.2014.
6)

Artikel 12, stk. 1, i direktiv 2000/31, sammenholdt med direktivets artikel 12, stk. 3, og under hensyntagen til de krav, der følger af beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder samt til reglerne i direktiv 2001/29 og 2004/48, skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for udstedelsen af et påbud, der som det i hovedsagen omhandlede kræver, at en leverandør af adgang til et kommunikationsnetværk, der gør det muligt for offentligheden at få internetforbindelse, under trussel om tvangsbøde forhindrer tredjemand i ved hjælp af denne internetforbindelse at stille et bestemt ophavsretligt beskyttet værk eller dele deraf til offentlighedens rådighed ad elektronisk vej via fildeling på internettet (peer-to-peer), når denne leverandør har valget mellem de tekniske foranstaltninger, der skal træffes for at efterkomme dette påbud, selv om dette valg begrænser sig til den ene foranstaltning, der består i at sikre internetforbindelsen ved hjælp af et password, forudsat at brugerne af dette netværk har pligt til at afsløre deres identitet for at opnå det påkrævede password og dermed ikke kan handle anonymt, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
2)

§ 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som findes i bilaget til direktiv 1999/70, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der afslår at give nogen form for godtgørelse ved opsigelsen af en ansættelseskontrakt til en arbejdstager, der er ansat inden for rammerne af en interinidad-ansættelseskontrakt (vikaransættelse), selv om den tillader, at en sådan godtgørelse bl.a. tildeles sammenlignelige arbejdstagere, der er ansat tidsubegrænset. Den blotte omstændighed, at denne arbejdstager har udført sit arbejde i henhold til en interinidad-ansættelseskontrakt, kan ikke udgøre et objektivt forhold, som kan begrunde afslaget på at tildele nævnte arbejdstager denne godtgørelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/6

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 15. september 2016 — Barlis 06 — Investimentos Imobiliários e Turísticos SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Portugal)

(Sag C-516/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 178, litra a) - ret til fradrag - betingelser for udøvelsen - artikel 226, nr. 6) og 7) - oplysninger, som obligatorisk skal anføres på fakturaen - omfang og art af de leverede tjenesteydelser - den dato, hvor tjenesteydelserne blev udført))

(2016/C 419/06)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Barlis 06 — Investimentos Imobiliários e Turísticos SA

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

Artikel 226 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at fakturaer som de i hovedsagen omhandlede, der alene indeholder oplysningen »juridiske tjenesteydelser leveret fra [en given dato] og frem til i dag«, ikke a priori opfylder kravene i artikel 226, nr. 6), og at fakturaer, der alene indeholder oplysningen »juridiske tjenesteydelser leveret i perioden frem til i dag«, a priori hverken opfylder kravene i artikel 226, nr. 6) eller 7), hvilket det imidlertid tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

Artikel 178, litra a), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de nationale skattemyndigheder kan afslå at indrømme ret til fradrag af merværdiafgift alene af den grund, at den afgiftspligtige person er i besiddelse af en faktura, som ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i direktivets artikel 226, nr. 6) og 7), selv om myndighederne råder over alle de oplysninger, der er nødvendige for at efterprøve, om de materielle betingelser for at udøve fradragsretten er opfyldt.

(1) EUT C 34 af 2.2.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/6

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 15. september 2016 — Senatex GmbH mod Finanzamt Hannover-Nord (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Niedersächsisches Finanzgericht — Tyskland)

(Sag C-518/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 167, artikel 178, litra a), artikel 179 og artikel 226, nr. 3) - fradrag af indgående afgift - udstedelse af fakturaer uden skatteregistreringsnummer eller momsregistreringsnummer - en medlemsstats lovgivning, hvorefter berigtigelse ex tunc af en faktura er udelukket))

(2016/C 419/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Niedersächsisches Finanzgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Senatex GmbH

Sagsøgt: Finanzamt Hannover-Nord

Konklusion

Artikel 167, artikel 178, litra a), artikel 179 og artikel 226, nr. 3), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter berigtigelse af en obligatorisk oplysning i en faktura, nemlig merværdiafgiftsregistreringsnummeret, ikke har tilbagevirkende kraft, således at retten til at fradrage denne afgift på grundlag af den berigtigede faktura ikke kan udøves for det år, hvor den oprindelige faktura blev udfærdiget, men først for det år, hvor fakturaen blev berigtiget.

(1) EUT C 34 af 2.2.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/9

Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. september 2016 — European Federation for Cosmetic Ingredients mod Secretary of State for Business, Innovation and Skills og Attorney General (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)– Det Forenede Kongerige)

(Sag C-592/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - kosmetiske produkter - forordning (EF) nr. 1223/2009 - artikel 18, stk. 1, litra b) - kosmetiske produkter med bestanddele eller sammensætninger af bestanddele, der »for at opfylde kravene i denne forordning« har været genstand for forsøg med dyr - forbud mod markedsføring i Den Europæiske Union - omfang))

(2016/C 419/10)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: European Federation for Cosmetic Ingredients

Sagsøgte: Secretary of State for Business, Innovation and Skills og Attorney General

Procesdeltagere: Cruelty Free International, tidligere British Union for the Abolition of Vivisection, og European Coalition to End Animal Experiments

Konklusion

Artikel 18, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 af 30. november 2009 om kosmetiske produkter skal fortolkes således, at den kan forbyde markedsføring i Den Europæiske Union af kosmetiske produkter, hvor visse bestanddele har været genstand for dyreforsøg uden for EU med henblik på at kunne markedsføre kosmetiske produkter i tredjelande, såfremt de data, der følger af disse forsøg, anvendes for at bevise de nævnte produkters sikkerhed med henblik på deres markedsføring i EU.

(1) EUT C 81 af 9.3.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 402/4

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 7. september 2016 — Finn Frogne A/S mod Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Højesteret — Danmark)

(Sag C-549/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter - direktiv 2004/18/EF - artikel 2 - ligebehandlingsprincippet - gennemsigtighedsforpligtelsen - kontrakt vedrørende levering af et komplekst kommunikationssystem - gennemførelsesvanskeligheder - uenighed mellem parterne hvad angår ansvar - forlig - reduktion af kontraktens omfang - ændring fra udlejning af hardware til et salg - væsentlig ændring af kontrakten - begrundet i den objektive mulighed for at finde en mindelig løsning))

(2016/C 402/04)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Højesteret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finn Frogne A/S

Sagsøgt: Rigspolitiet ved Center for Beredskabskommunikation

Konklusion

Artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at der efter tildelingen af en offentlig kontrakt ikke må foretages en væsentlig ændring heri uden indledning af en ny udbudsprocedure, selv når denne ændring objektivt set udgør en forligsmæssig løsning, der indebærer gensidige afkald på krav fra begge parters side med henblik på at bringe en tvist til ophør, hvis udfald er uvist, og som skyldes, at denne kontrakt er blevet nødlidende. Det forholder sig kun anderledes, hvis udbudsmaterialet indeholder bestemmelse om muligheden for at tilpasse visse betingelser, endog væsentlige, i nævnte kontrakt efter tildelingen heraf og de nærmere rammer herfor.

(1) EUT C 127 af 20.4.2015.
3)

Virkningerne af artikel 7 i forordning nr. 1308/2013 og af artikel 2 i forordning nr. 1370/2013 opretholdes indtil ikrafttrædelsen — inden for en rimelig frist, der ikke må overstige fem måneder regnet fra datoen for afsigelsen af nærværende dom — af nye regler med et passende retsgrundlag, dvs. artikel 43, stk. 3, TEUF.
2)

Den Hellenske Republik betaler til Europa-Kommissionen, på kontoen »Den Europæiske Unions egne indtægter«, en tvangsbøde på 30 000 EUR for hver dag, gennemførelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige med henblik på opfyldelse af dom af 10. september 2009, Kommissionen mod Grækenland (C-286/08, ikke trykt i Sml., EU:C:2009:543), er forsinket, regnet fra datoen for afsigelsen af nærværende dom og indtil dom af 10. september 2009, Kommissionen mod Grækenland (C-286/08, ikke trykt i Sml., EU:C:2009:543), er fuldstændigt opfyldt. Dette beløb er opdelt i tre dele, der svarer til de tre klagepunkter, som Kommissionen har gjort gældende, svarende for det første klagepunkt til 10 % af tvangsbødens samlede størrelse, dvs. 3 000 EUR, for det andet klagepunkt til 45 % af beløbet, dvs. 13 500 EUR, såvel som i forhold til det tredje klagepunkt, der for så vidt angår forsvarlig håndtering af såkaldt »historisk« affald vil være genstand for en halvårlig nedskæring beregnet i forhold til den mængde af dette affald, for hvilken håndteringen er blevet bragt i overensstemmelse, idet nedskæringen begrænses til 50 % af størrelsen af den til dette klagepunkt knyttede tvangsbøde, nemlig 6 750 EUR.
2)

Begrebet »toldsuspensionsprocedure eller -ordning«, der er fastsat i artikel 4, nr. 6), i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF, skal fortolkes således, at der ikke kan rejses tvivl om, hvorvidt en bestemt vare skal underlægges en toldsuspensionsprocedure eller -ordning, når det kapitel i den fælles toldtarif, som varen er omfattet af, er korrekt angivet i de dokumenter, der ledsager denne, men den konkrete underposition er forkert angivet heri. I et sådant tilfælde skal artikel 2, litra b), og artikel 4, nr. 8), i direktiv 2008/118 fortolkes således, at der ikke er sket en indførsel af den nævnte vare, og at denne ikke er punktafgiftspligtig.
1)

I forbindelse med undersøgelsen af artikel 1, stk. 2, og artikel 2, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem med hensyn til adgangen til effektive retsmidler og princippet om processuel ligestilling, som er sikret ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, er der ikke fremkommet noget forhold, der kan berøre gyldigheden af disse bestemmelser, for så vidt som disse bestemmelser pålægger merværdiafgift af ydelser leveret af advokater, der præsteres over for borgere, som ikke har ret til retshjælp under en national retshjælpsordning.
1)

Kapitel V, punkt 1.4, litra d), i bilag I til Rådets forordning (EF) nr. 1/2005 af 22. december 2004 om beskyttelse af dyr under transport og dermed forbundne aktiviteter og om ændring af direktiv 64/432/EØF og 93/119/EF og forordning (EF) nr. 1255/97 skal fortolkes således, at hvileperioden mellem transportintervallerne i forbindelse med vejtransport af de omhandlede arter, bl.a. kvæg, undtagen kalve, for det første i princippet kan vare mere end 1 time. Hvileperioden må, hvor denne overstiger 1 time, imidlertid ikke under de konkrete omstændigheder, hvorunder denne hvileperiode og transporten i deres helhed forløber, ikke være af en sådan varighed, at den udgør en risiko for, at de dyr, der transporteres, kommer til skade eller bliver påført unødig lidelse. Endvidere kan summen af transport- og hviletider som omhandlet i kapitel V, punkt 1.4, litra d), ikke overstige 29 timer, med forbehold af muligheden for i henhold til kapitel V, punkt 1.8, af hensyn til dyrene at forlænge dem med 2 timer, og uden at det berører anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 22 i tilfælde af uforudsete situationer. For det andet kan transportintervallerne på højst 14 timer hver omfatte en eller flere opholdsfaser. Disse opholdsfaser skal lægges sammen med transportfaserne med henblik på beregningen af den samlede varighed af det transportinterval på højst 14, som de er en del af.
4)

Artikel 29, 34, 35 og 40-42 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/30/EU af 25. oktober 2012 om samordning af de garantier, der kræves i medlemsstaterne af de i artikel 54, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde nævnte selskaber til beskyttelse af såvel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, for så vidt angår stiftelsen af aktieselskabet samt bevarelse af og ændringer i dets kapital, med det formål at gøre disse garantier lige byrdefulde, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for bankmeddelelsens punkt 40-46, for så vidt som disse punkter gør godkendelsen af en statsstøtte betinget af en byrdefordeling mellem aktionærerne og indehaverne af efterstillede fordringer.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. juli 2016 — Dilly's Wellnesshotel GmbH mod Finanzamt Linz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzgericht — Außenstelle Linz — Østrig)

(Sag C-493/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - statsstøtte - støtteordning i form af lempelser af miljøafgifter - forordning (EF) nr. 800/2008 - former for støtte, der kan anses for at være forenelige med det indre marked og fritaget for underretning - bindende karakter af betingelserne for fritagelse - artikel 3, stk. 1 - udtrykkelig henvisning til denne forordning i støtteordningen))

(2016/C 343/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzgericht — Außenstelle Linz

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dilly's Wellnesshotel GmbH

Sagsøgt: Finanzamt Linz

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til artikel [107 TEUF og 108 TEUF] (Generel gruppefritagelsesforordning) skal fortolkes således, at en manglende udtrykkelig henvisning i en støtteordning som den i hovedsagen omhandlede til denne forordning via en angivelse af dens titel og en henvisning til dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende er til hinder for, at denne ordning anses for at opfylde betingelserne for at blive fritaget i henhold til den nævnte forordnings artikel 25, stk. 1 for anmeldelsespligten i henhold til artikel 108, stk. 3, TEUF.

(1) EUT C 46 af 9.2.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/5

Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. juli 2016 — Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret mod Xavier Grau Ferrer, Juan Cándido Rubio Ferrer og Alberto Rubio Ferrer

(Sag C-597/14 P) (1)

((Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009/EF - artikel 76, stk. 2 - forordning (EF) nr. 2868/95 - regel 50, stk. 1, tredje afsnit - figurmærke - indsigelse fra indehaveren af et ældre varemærke - bevis for det ældre varemærkes eksistens, gyldighed og beskyttelsesomfang - appelkammerets hensyntagen til et for sent fremlagt bevis - appelkammerets forkastelse af indsigelsen))

(2016/C 343/06)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved S. Palmero Cabezas og A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Xavier Grau Ferrer, Juan Cándido Rubio Ferrer og Alberto Rubio Ferrer

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 89 af 16.3.2015.
1)

Artikel 12, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked skal fortolkes således, at den er til hinder for en national foranstaltning som den i hovedsagerne omhandlede, der fastsætter automatisk forlængelse af eksisterende tilladelser til kyst- og søområder til turist- og rekreationsaktiviteter uden nogen procedure for udvælgelse mellem potentielle ansøgere.