ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

I svarskriftet har Den Italienske Republik anført, at det område, direktiv 91/271 omfatter, i Italien er reguleret ved lov nr. 319 af 10. maj 1976 ( 2 ) (bestemmelser om beskyttelse af vandforekomster mod forurening, herefter »lov nr. 319/76«), der indeholder de vigtigste bestemmelser inden for området. Den italienske regering har understreget, at bestemmelserne i den nævnte italienske lov gennemføres i form af forskrifter, der vedtages af regionerne, som med hensyn til spørgsmål vedrørende vandområder og -forekomster har den lovgivende og udøvende kompetence. Regeringen har indrømmet, at den fuldstændige gennemførelse af direktivet endnu ikke er sket, bl. a. for så vidt angår reglerne i bilaget til direktivet, men at gennemførelsen vil ske »hurtigst muligt« i form af en bekendtgørelse. Regeringen har tilføjet, at den med hensyn til tidsrummet indtil den fuldstændige gennemførelse af direktivet ved lovdekret nr. 79 af 17. marts 1995 ( 3 ) har anmodet regionerne om at efterleve de i direktiv 91/271 fastsatte principper og kriterier for så vidt angår de forskrifter, der skal tilpasses (bl. a. forskrifterne om udledninger fra offentlige kloaksystemer og fra private boliger mv., der ikke tilledes offentlige kloaksystemer). Den italienske regering har påpeget, at den under de omstændigheder i det mindste delvis har opfyldt sin gennemførelsesforpligtelse, og den har forsikret, at den hurtigst muligt vil gennemføre direktivet fuldstændigt.
73.

Domstolen har således i Koster og Berodt-dommen ( 28 ) defineret forvaltningskomitéens opgave som den »at udtale sig om de foranstaltninger, som Kommissionen har foreslået« ( 29 ), »... konstant [at] være beredt til at udtale sig for at vejlede Kommissionen ved udøvelsen af de beføjelser, som Rådet har tildelt den, og for at gøre det muligt for Rådet selv at gribe ind i stedet for Kommissionen« ( 30 ), men forvaltningskomitéen har på ingen måde beføjelser til »... at træffe afgørelse i stedet for Kommissionen eller Rådet« ( 31 ). Domstolen har præciseret, at Kommissionen »... kan udstede umiddelbart anvendelige foranstaltninger uanset indholdet af forvaltningskomitéens udtalelse« ( 32 ), og at dens eneste pligt er, »... dersom den nævnte komités udtalelse ikke er overensstemmende ... at meddele Rådet de trufne foranstaltninger« ( 33 ). Domstolen har konkluderet, at »... uden at fordreje fællesskabsstrukturen og den institutionelle ligevægt tillader forvaltningskomitémekanismen derfor Rådet at overlade Kommissionen en gennemførelsesbeføjelse af betragteligt omfang under forbehold af eventuelt selv at ville træffe afgørelsen« ( 34 ).
Selv om Domstolen skulle tiltræde det argument, som er fremført af visse af de sagsøgende selskaber, og hvorefter artikel 5, stk. 1, første led, finder anvendelse under andre omstændigheder, hvor de kompetente myndigheder efter national ret er bundet af de oplysninger, som de afgiver på toldområdet ( 18 ), giver dette ikke grundlag for at anvende bestemmelsen i betragtning af de omstændigheder, som foreligger i nærværende sager. Det fremgår nemlig — uanset at sagsøgerne i hovedsagen og Italien i deres indlæg var uenige om, hvorvidt de cirkulærer, som bestemte, at tolden på fiskerivarer fra Spanien var suspenderet i medfør af forordningen, havde bindende virkning — at cirkulærerne fandt generel anvendelse og ikke var rettet direkte til individuelle erhvervsdrivende. I dommen i sagen Behn Verpackungbedarf ( 19 ) fastslog Domstolen, at der var en væsentlig forskel mellem den terminologi, som var anvendt i første og andet led af artikel 5, stk. 1, i forordningen om efteropkrævning. Den udtalte således:

»Det må i den forbindelse fastslås, at fællesskabslovgiver med sondringen i denne bestemmelse mellem ’oplysninger’, jf. artikel 5, stk. 1, første led, og ’generelle bestemmelser’, jf. samme stykkes andet led, klart har angivet, at begrebet ’oplysninger’ udelukkende omfatter oplysninger, de kompetente myndigheder har givet en bestemt erhvervsdrivende i et konkret tilfælde, men ikke oplysninger, der gives i en generel vejledning, der henvender sig til en ubestemt personkreds.

...

Det omhandlede retssikkerhedsprincip kan imidlertid kun gøres gældende af en afgiftspligtig, der kan henvise til oplysninger, han konkret har modtaget fra de myndigheder, han har henvendt sig til i et konkret tilfælde, men ikke af en afgiftspligtig, der henholder sig til en administrativ meddelelse af generel karakter, såsom den i hovedsagen omhandlede brugstarif, der kun har rent vejledende betydning« ( 20 ).
Den franske regering har under den mundtlige forhandling oplyst, at Den Franske Republik på det relevante tidspunkt havde gjort brug af undtagelsesbestemmelsen i artikel 3, stk. 2, i det første kapitaldirektiv og opretholdt valutarestriktioner for så vidt angår lån i fremmed valuta med en modværdi på over 50 mio. FF. Kommissionen har bekræftet, at det ligeledes synes at fremgå af dens arkiver, at Frankrig havde benyttet sig af muligheden for at opretholde valutarestriktioner.

I det omfang Frankrig lovligt har opretholdt visse restriktioner for valutabevægelserne, følger det af den ovenfor angivne fortolkning af traktatens artikel 61, stk. 2, at det franske tilladelseskrav ikke indebærer nogen tilsidesættelse af traktatens bestemmelser om fri bevægelighed for bankers tjenesteydelser vedrørende kapitalbevægelser, jf. herved dom af 21. september 1988 i sag 267/86, Van Eycke ( 14 ).

Hvis den franske regerings oplysninger om de beløbsmæssige grænser for valutarestriktionerne lægges til grund, bliver dette uden betydning for løsningen af den konkrete sag, hvor lånebeløbene var langt mindre. Jeg finder imidlertid, at Domstolen bør overlade det til den nationale ret at tage stilling til, i hvilket omfang Den Franske Republik lovligt havde opretholdt valutarestriktioner i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, i det første kapitaldirektiv. Domstolen har ikke haft mulighed for at gennemgå de relevante bestemmelser og dokumenter, der ikke er fremlagt for Domstolen, og der er i realiteten på dette punkt tale om et spørgsmål om fortolkning af national ret og om den konkrete retsanvendelse.
Da det ifølge Bundesgerichtshof imidlertid er nødvendigt at foretage »en ensartet fortolkning af begreberne lighed og risiko for forveksling« i direktivet, har retten forelagt Domstolen følgende spørgsmål om fortolkningen af direktivets artikel 4, stk. 1, litra b):

»Med henblik på en fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra b), i Rådets første direktiv af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker ønskes det oplyst, om det er tilstrækkeligt til, at der må antages at være risiko for forveksling af et varemærke, der er sammensat af ord og billeder, med et varemærke, der for varer af samme eller lignende art kun er registreret som billede, og som ikke er særlig kendt i offentligheden, at de to billeders meningsindhold er det samme (her: springende rovdyr af katteslægten)?

Hvilken betydning må der i den forbindelse tillægges direktivets ordlyd, hvorefter det forhold, at der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, også omfatter risikoen for, at der er en forbindelse med det ældre varemærke?«
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 9. januar 1997. - Anestis Kapasakalis, Dimitris Skiathitis og Antonis Kougiagkas mod Den Græske Stat. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Dioikitiko Protodikeio Athinon - Grækenland. - Direktiv 89/48/EØF - Generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for videregående uddannelser - Anvendelsesområde - En medlemsstats rent interne forhold. - Forenede sager C-225/95, C-226/95 og C-227/95.



Samling af Afgørelser 1998 side I-04239



Generaladvokatens forslag til afgørelse

A - Indledning

1 I de foreliggende sager har sagsoegerne, der alle er graeske statsborgere med bopael i Graekenland, nedlagt paastand om, at den graeske stat tilpligtes til hver isaer at betale en erstatning for ikke-oekonomisk skade paa 10 mio. GRD. De har til stoette herfor bl.a. paaberaabt sig, at den graeske stat har undladt at gennemfoere direktiv 89/48/EOEF korrekt (1). Den forvaltningsdomstol i Athen, som sagerne er blevet indbragt for, har forelagt Domstolen to spoergsmaal angaaende indholdet af dette direktiv samt et spoergsmaal vedroerende aarsagsforbindelsen mellem tilsidesaettelsen af gennemfoerelsesforpligtelsen og den skade, som sagsoegerne angiveligt har lidt (2).

B - Stillingtagen

2 Ifoelge oplysningerne fra den forelaeggende ret har sagsoegerne hverken arbejdet, studeret eller taget nogen eksamen eller erhvervsmaessig uddannelse i en anden medlemsstat i Faellesskabet end deres oprindelsesstat.

3 Som det fremgaar af det ovennaevnte direktiv, gaelder dette kun EF-statsborgere, der oensker at udoeve et lovreguleret erhverv som selvstaendig eller loenmodtager i et vaertsland (3). Det fremgaar endvidere af tiende betragtning, at direktivet ikke har til formaal at aendre de bestemmelser, som gaelder for enhver, der udoever et erhverv paa en medlemsstats omraade (4).

4 Hovedsagen, der ligger til grund for anmodningen om en praejudiciel afgoerelse, henhoerer saaledes ikke under anvendelsesomraadet for direktiv 89/48. Jeg behoever derfor ikke at behandle de forelagte spoergsmaal naermere.

C - Forslag til afgoerelse

Jeg skal herefter foreslaa foelgende besvarelse af den forelaeggende rets spoergsmaal:

»Det i medfoer af EF-traktatens artikel 49, artikel 57, stk. 1, og artikel 66 udstedte raadsdirektiv 89/48/EOEF af 21. december 1988 om indfoerelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregaaende uddannelser af mindst tre aars varighed finder ikke anvendelse paa faktiske omstaendigheder uden forbindelse til faellesskabsretten.«

(1) - Dom af 25.3.1995, sag C-365/93, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 499. Kommissionen har i mellemtiden paabegyndt den indledende procedure med henblik paa endnu et traktatbrudssoegsmaal mod Den Hellenske Republik, da denne ikke har truffet de foranstaltninger, der foelger af Domstolens dom.

(2) - Jf. EFT 1995 C 229, s. 13.

(3) - Direktivets artikel 2, stk. 1.

(4) - Tiende betragtning til direktivet.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 20. marts 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien. - Traktatbrudssøgsmål - Direktiv 94/15/EF - Manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist. - Sag C-357/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-02963



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I naervaerende traktatbrudssag, som er anlagt i medfoer af EF-traktatens artikel 169, har Kommissionen nedlagt paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 94/15/EF af 15. april 1994 om foerstegangs tilpasning til den tekniske udvikling af direktiv 90/220/EOEF om udsaetning i miljoeet af genetisk modificerede organismer (1) ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at efterkomme direktivet.

2 Under den administrative procedure sendte Kommissionen den belgiske regering en aabningsskrivelse (dateret den 9.8.1994) og en begrundet udtalelse (dateret den 4.3.1996), hvori den opfordrede regeringen til at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at gennemfoere direktivet. Kommissionen anlagde naervaerende sag ved Domstolen den 30. oktober 1996, da den belgiske regering ikke besvarede nogen af disse skrivelser.

3 Den belgiske regering har i indlaeggene til Domstolen ikke bestridt det traktatbrud, som den foreholdes, og har anerkendt ikke at have tilpasset den nationale retsorden til direktivet inden for den frist, som er fastsat i direktivets artikel 2, og som udloeb den 30. juni 1994. Regeringen har imidlertid anfoert, at den har til hensigt at traeffe de noedvendige gennemfoerelsesforanstaltninger saa hurtigt som muligt.

4 Da det traktatbrud, som Kommissionen foreholder Kongeriget Belgien, saaledes er aabenbart, boer Kommissionens paastand tages til foelge.

5 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paahviler det den tabende part at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med sagsoegerens paastand.

Forslag til afgoerelse

6 Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at afsige foelgende dom:

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at efterkomme Kommissionens direktiv 94/15/EF af 15. april 1994 om foerstegangs tilpasning til den tekniske udvikling af direktiv 90/220/EOEF om udsaetning i miljoeet af genetisk modificerede organismer.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.

(1) - EFT L 103, s. 20.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 18. februar 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien. - Traktatbrudssøgsmål - Manglende gennemførelse af direktiv 93/42/EØF - Medicinske anordninger. - Sag C-294/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-01781



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I den foreliggende traktatbrudssag har Kommissionen gjort gaeldende, at Kongeriget Belgien ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at gennemfoere Raadets direktiv 93/42/EOEF af 14. juni 1993 om medicinske anordninger (1).

2 Ifoelge direktivets artikel 22, stk. 1, skulle medlemsstaterne vedtage de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme direktivet, senest den 1. juli 1994 og straks underrette Kommissionen herom.

3 Kongeriget Belgien har ikke bestridt, at det paagaeldende direktiv ikke er blevet gennemfoert inden for den fastsatte frist, men blot anfoert, at den med henblik paa direktivets gennemfoerelse noedvendige lovgivning er under forberedelse.

4 Jeg skal derfor foreslaa, at det fastslaas, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 93/42/EOEF af 14. juni 1993 om medicinske anordninger. Endvidere foreslaar jeg, at det paalaegges Kongeriget Belgien at betale sagens omkostninger.

(1) - EFT L 169, s. 1.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 16. januar 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien. - Traktatbrud - Direktiv 91/659/EØF - Manglende gennemførelse. - Sag C-135/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-01061



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Med denne sag oensker Kommissionen i henhold til traktatens artikel 169 fastslaaet, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har sat de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme Kommissionens direktiv 91/659/EOEF af 3. december 1991 om tilpasning til den tekniske udvikling af bilag I til Raadets direktiv 76/769/EOEF om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begraensning af markedsfoering og anvendelse af visse farlige stoffer og praeparater (asbest) (1).

2 I direktivets artikel 2 bestemmes foelgende:

»1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggoer inden den 1. januar 1993 de bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom. Medlemsstaterne anvender disse bestemmelser fra den 1. juli 1993.

...

2. Medlemsstaterne meddeler senest 18 maaneder efter udstedelsen Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.«

3. Belgien bestrider ikke, at det ikke har gennemfoert direktivet. Det anfoerer i sit svarskrift, at de noedvendige foranstaltninger er under udarbejdelse.

4. Heraf foelger, at der maa gives Kommissionen medhold i dens paastande.

Forslag til afgoerelse

Jeg er derfor af den opfattelse, at Domstolen boer:

1) fastslaa, at Kongeriget Belgien har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har sat de noedvendige bestemmelser i kraft for at efterkomme Kommissionens direktiv 91/659/EOEF

2) paalaegge Kongeriget Belgien at betale sagens omkostninger.

(1) - EFT L 363, s. 36.
1.

Under nærværende traktatbrudssag har Kommissionen gjort gældende, at Kongeriget Belgien har undladt inden for de fastsatte frister at vedtage eller at give Kommissionen meddelelse om de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme visse direktiver.
37.

De praktiske vanskeligheder, som visse opdrættere kan komme ud for, kan ikke begrunde, at den nationale lovgivningsmagt udsætter den fuldstændige anvendelse af forbudsreglen mod indfangning af vilde fugle i endnu en femårsperiode fra 1994, som det synes at have været hensigten; så meget mere grund må der være til at tvivle på, at muligheden for, at der efter denne overgangsperiode meddeles indfangningstilladelser, hvilket efter den udformning, de nationale bestemmelser har, ikke er udelukket ( 29 ), principielt er foreneligt med direktivet. Det var netop for at tage hensyn til eventuelle praktiske vanskeligheder af denne art og for at give de berørte personkredse tid nok til at ændre deres sædvaner, at der ved direktivets artikel 18 blev givet medlemsstaterne en frist på to år til at sætte »de nødvendige administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser i kraft for at efterkomme« de materielretlige forpligtelser, der opstilles i direktivet, selv om mange vilde fuglearter, som det nævnes i anden betragtning til direktivet, allerede i 1979 var truet. Denne overgangsperiode udløb den 6. april 1981 og kan ikke faktisk indtræde på ny for at tage hensyn til vanskeligheder, som Kongeriget Belgien i overensstemmelse med direktivet burde have taget højde for for mere end femten år siden.
4.

Da denne skrivelse ikke blev besvaret af den græske regering inden den frist, som var blevet fastsat i dette øjemed, fremsendte Kommissionen den 21. september 1994 en begrundet udtalelse, hvori den fastslog, at Den Hellenske Republik ifølge de oplysninger, Kommissionen havde, ikke havde tilpasset national ret til de ovennævnte direktiver og ikke havde fremsendt nogen underretning herom til Kommissionen, hvilket udgjorde et traktatbrud; Kommissionen opfordrede derfor regeringen til at træffe de fornødne foranstaltninger for at gennemføre direktiverne inden to måneder.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 24. april 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik. - Traktatbrudssøgsmål - Manglende gennemførelse af direktiv 92/43/EØF. - Sag C-329/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-03749



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Med denne sag oensker Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 169 fastslaaet, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har sat de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft og/eller ikke meddelt Kommissionen dem for at efterkomme Raadets direktiv 92/43/EOEF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (1).

2 Direktiv 92/43 indeholder en raekke foranstaltninger med henblik paa at bevare eller genoprette naturtyper samt arter af vilde dyr og planter, som er af interesse for Faellesskabet.

3 I direktivets artikel 23, stk. 1, bestemmes foelgende:

»Medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden for en frist paa to aar fra dets meddelelse. De underretter straks Kommissionen herom.«

4 Den Hellenske Republik har ikke bestridt, at den ikke har gennemfoert direktivet, men henviser til visse tekniske vanskeligheder. Det er Domstolens faste praksis, at medlemsstaterne ikke kan paaberaabe sig saadanne vanskeligheder i en sag af denne karakter.

5 Heraf foelger, at Kommissionens paastande maa tages til foelge.

Forslag til afgoerelse

6 Jeg er derfor af den opfattelse, at Domstolen boer

1) fastslaa, at Den Hellenske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har sat de noedvendige bestemmelser i kraft for at efterkomme Raadets direktiv 92/43/EOEF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter

2) paalaegge Den Hellenske Republik at betale sagens omkostninger.

(1) - EFT L 206, s. 7.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 6. marts 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik. - Traktatbrudssogsmål - Direktiv 93/36/EØF - Manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist. - Sag C-312/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-02947



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I naervaerende traktatbrudssag foreholder Kommissionen Den Franske Republik, at den har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Raadets direktiv 93/36/EOEF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmaaderne ved offentlige indkoeb (1) og navnlig i henhold til direktivets artikel 34, da den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at efterkomme direktivet. Kommissionen har subsidiaert nedlagt paastand om, at det fastslaas, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til de naevnte bestemmelser ved ikke straks at give Kommissionen meddelelse om saadanne foranstaltninger.

2 Efter direktivets artikel 34 har medlemsstaterne pligt til at saette de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 14. juni 1994 og til straks at underrette Kommissionen herom.

3 Sagsoegte har ikke bestridt ikke at have gennemfoert direktivet i national ret inden for den fastsatte frist. Sagsoegte har blot henvist til, at det relevante lovforslag er blevet fremsat til behandling i parlamentsaaret 1996/97.

4 Da det saaledes staar fast, at det paagaeldende direktiv ikke er blevet gennemfoert rettidigt, er det unoedvendigt at behandle Kommissionens subsidiaere paastand.

5 Jeg skal derfor foreslaa, at det fastslaas, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Raadets direktiv 93/36/EOEF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmaaderne ved offentlige indkoeb og navnlig i henhold til direktivets artikel 34, da den ikke rettidigt har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at efterkomme direktivet. Jeg skal desuden foreslaa, at det paalaegges Den Franske Republik at betale sagens omkostninger.

(1) - EFT L 199, s. 1.