KENDELSE AFSAGT AF RETTENS PRÆSIDENT

29. marts 1996

Sag T-24/96 R

U.

mod

Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse

»Tjenestemænd — placering — udsættelse af gennemførelsen — foreløbige forholdsregler«

Fuldstændig gengivelse på tysk II-479

Angående:

Udsættelse af gennemførelsen af sagsøgtes afgørelse om placering af sagsøgeren i Thessaloniki; foreløbig opretholdelse af hans placering ved Kommissionens kontor i Berlin.

Udfald:

Den ved kendelse afsagt af Rettens præsident den 29. februar 1996 anordnede udsættelse af gennemførelsen forlænges til og med den 12. april. Indtil denne dato forbliver sagsøgeren placeret i Berlin. Begæringen tages i øvrigt ikke til følge.

Resumé af kendelse

Den 12. november 1993 blev sagsøgeren ansat af sagsøgte (Cedefop) i henhold til en arbejdskontrakt af ubegrænset varighed. Ifølge denne kontrakt er tjenestestedet Berlin, hvor Cedefop på daværende tidspunkt havde hjemsted.

Den 1. september 1994 flyttede Rådet Cedefop's hjemsted til Thessaloniki (forordning (EF) nr. 1131/94 af 16. maj 1994 om ændring af forordning (EØF) nr. 337/75 om oprettelse af et europæisk center for udvikling af erhvervsuddannelse, EFT L 127, s. 1).

En »rammeaftale« af 23. januar 1995 vedrørende »sociale foranstaltninger i forbindelse med Cedefop's flytning til Thessaloniki«, der er indgået mellem direktøren for sagsøgte og personalerepræsentationen, indeholder bl.a. bestemmelser vedrørende fastansættelse af personale (4.1) og den situation, hvor den ansatte ikke kan forlade Berlin (4.3).

Den 1. marts 1995 blev sagsøgtes personale omfattet af bestemmelserne for tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber (Rådets forordning (EF) nr. 251/95 af 6. februar 1995 om ændring af forordning (EØF) nr. 337/75 om oprettelse af et europæisk center for udvikling af erhvervsuddannelse, EFT L 30, s. 1).

Den 1. april 1995 blev sagsøgeren udnævnt til tjenestemand på prøve og blev den 1. januar 1996 fastansat tjenestemand.

I henhold til en begæring, som sagsøgeren havde indgivet i henhold til rammeaftalens punkt 4.3, gjorde han for en periode på seks måneder fra den 1. september 1995 (datoen for Cedefop's effektive flytning til Thessaloniki) tjeneste i Kommissionens kontor i Berlin (sagsøgtes afgørelse af 31.7.1995, hvori der henvises til sagsøgtes generelle afgørelse af 7.7.1995).

Som svar på en anmodning fra sagsøgeren om forlængelse af denne placering gav sagsøgte ved skrivelse af 12. februar 1996 (som sagsøgeren modtog den 17.2.1996) ham meddelelse om sin afgørelse af 8. februar 1996, hvorved han placeredes på sagsøgtes hjemsted fra den 1. marts 1996.

Under det hovedsøgsmål, som sagsøgeren har anlagt, påstår han annullation af afgørelsen af 8. februar 1996, og hertil knytter sig begæringen om foreløbige forholdsregler, der er indgivet samtidig med fremsendelsen til sagsøgte af begrundelsen for sagsøgerens administrative klage.

Ved kendelse af 29. februar 1996 udsatte Rettens præsident gennemførelsen af den anfægtede afgørelse indtil afsigelsen af kendelsen som afslutning på nærværende sag om foreløbige forholdsregler.

Retlige bemærkninger

Spørgsmålet om begæringens antagelse til realitetsbehandling

Hovedsøgsmålet skal ikke åbenbart afvises, for så vidt som sagsøgeren herunder anfægter afslaget på den af ham fremsatte anmodning om at få sin placering ved Kommissionens kontor i Berlin forlænget (et formål, der har den fornødne tilknytning til begæringen om foreløbige forholdsregler), for dette afslag udgør főien umiddelbar betragtning en særskilt afgørelse i forhold til afgørelsen af 31. juli 1995. De tjenestemænd, der er omfattet af foranstaltningen i medfør af rammeaftalens punkt 4.3, kan således med hjemmel i samme bestemmelse anmode om forlængelse af foranstaltningen (præmis 55 og 56).

Den situation, at de begærede foreløbige forholdsregler eventuelt kan gøre indgreb i Kommissionens interesser, selv om denne ikke er part i sagen, kan der i givet fald tages hensyn til i forbindelse med interesseafvejningen, og muligheden herfor kan herefter ikke føre til afvisning af begæringen (præmis 57).

Henvisning til: Domstolen, 22. maj 1978, sag 92/78 R, Simmenthal mod Kommissionen, Sml. s. 1129, præmis 9, 10, 18 og 19.

Den omstændighed, at hovedsøgsmålet først blev anlagt samme dag som den, hvor sagsøgte fik meddelelse om klagebegrundelsen, er ikke tilstrækkelig til, at den i forbindelse med dette søgsmål indgivne begæring om foreløbige forholdsregler skal afvises (præmis 58).

Henvisning til: Domstolen, 5. december 1979, sag 794/79 R, B. mod Parlamentet, Sml. s. 3635, præmis 3.

Uopsættelighedsspørgsmålet og interesseafvejningen

Inden for de af vedtægten fastsatte grænser råder institutionerne over et vidt skøn ved tilrettelæggelsen af deres tjenestegrene under hensyn til de opgaver, som er betroet dem, samt når de med henblik herpå placerer det personale, som er til deres disposition. Spørgsmålet om, hvorvidt en begæring om foreløbige forholdsregler i forbindelse med en afgørelse om omplacering er uopsættelig, skal derfor bedømmes under hensyn til den omstændighed, at selv om en sådan foranstaltning påfører de berørte tjenestemænd ulemper, er den ikke en unormal og uforudsigelig begivenhed i deres karriere. Under disse omstændigheder kan en udsættelse af gennemførelsen kun begrundes med tvingende omstændigheder af helt usædvanlig karakter, der kan påføre den berørte tjenestemand et alvorligt og uopretteligt tab (præmis 60 og 61).

Henvisning til: Domstolen, 24. februar 1981, forenede sager 161/80 og 162/80, Carbognaniog Coda Zabetta mod Kommissionen, Sml. s. 543, præmis 28; Retten, 17. maj 1995, sag T-102/95 R, Aubinau mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 365, præmis 23.

Disse principper, som navnlig er udarbejdet for at tage hensyn til institutionernes mange arbejdssteder, kan overføres på nærværende sag, så meget mere som sagsøgerens virksomhed i Berlin umiddelbart, i det mindste i det væsentlige, udøves til fordel for Kommissionen og ikke for sagsøgte, som er det organ, som hans stilling henhører under, og som udbetaler ham hans løn. Punkt. 4.3 i rammeaftalen udelukker ikke, at spørgsmålet om, hvorvidt den af sagsøgeren begærede forlængelse skal gives, henhører under sagsøgtes skøn, hvorved bemærkes, at sagsøgtes interesse i på ny at indplacere de nævnte tjenestemænd i sine tjenestegrene kan blive stærkere på grund af de følger, som deres vedvarende fravær medfører. I øvrigt bemærkes, at selv om Kommissionen først med forsinkelse åbnede mulighed for den ved rammeaftalen forudsatte mobilitet (ifølge sagsøgeren skulle rammeaftalens punkt 4.3 gøre det muligt for tjenestemændene at opnå denne mobilitet), ses dette forhold ikke umiddelbart at skyldes sagsøgte, og det kan derfor ikke begrunde, at der ikke tages hensyn til dennes tjenstlige interesser under sagen om foreløbige forholdsregler (præmis 63).

Den omstændighed, at den anfægtede afgørelse gør det nødvendigt for sagsøgeren at forlade Berlin, der er midtpunktet for hans interesser, og hvor hans familie og venner befinder sig, ligger inden for grænserne af det, som normalt kan følge af en foranstaltning vedrørende en tjenestemands tjenestested, og udgør ikke et alvorligt og uopretteligt tab (præmis 65).

Bedømmelsen skal ikke nødvendigvis være den samme, for så vidt som gennemførelsen af den anfægtede afgørelse ifølge sagsøgeren risikerer at skade det samliv, som han i mange år har haft med en anden person. Den omstændighed, at han med åbne øjne har påtaget sig en tjenestemands forpligtelser, og at han dermed har accepteret de konsekvenser, som kan følge heraf, for så vidt angår hans tjenestested og dermed for hans privatliv, er imidlertid under alle omstændigheder til hinder for, at interesseafvejningen kan falde ud til, at de begærede foranstaltninger anordnes (præmis 66).

De samme betragtninger finder anvendelse, for så vidt som sagsøgeren gør gældende, at gennemførelsen af den anfægtede afgørelse er til hinder for, at han kan fortsætte med regelmæssigt at besøge sin far, der er syg og bor i Miinster. Sagsøgerens oplysninger vedrørende hyppigheden af de besøg, han har foretaget tidligere, er - ligesom oplysningerne om, at de er nødvendige - under alle omstændigheder for upræcise til, at det kan fastslås, at der er risiko for et alvorligt og uopretteligt tab (præmis 67).

I faglig henseende bemærkes, at sagsøgeren, der ikke har en stilling i Kommissionen, der er fastsat på budgettet, ikke kan risikere at »tabe« denne stilling som følge af gennemførelsen af den anfægtede afgørelse. Hans placering i Thessaloniki kan heller ikke være til skade for hans udsigter til som led i en overflytning at blive ansat med henblik på at besætte en ledig stilling uden for Cedefop (præmis 68).

Modsat det af sagsøgeren anførte, kan den anfægtede afgørelse ikke umiddelbart påvirke hans tjenestemandsstatus, hans personlige værdighed eller hans faglige omdømme. Den af sagsøgeren nævnte risiko for, at han som følge af formuleringen på skrivelsen af 12. februar 1996 betragtes som afskediget, blot fordi han ikke har tiltrådt tjenesten på den i denne afgørelse fastsatte dato, er ikke reel, for sagsøgte har under retsmødet udtrykkeligt erklæret, at en sådan adfærd ikke vil blive fortolket som en stiltiende afskedsbegæring. I øvrigt indebar den nævnte dato ikke umiddelbart et laav, som sagsøgeren ikke kunne opfylde på rimelige vilkår (præmis 69 og 70).

Det følger af det anførte, at det ikke er begrundet at anordne de begærede forholdsregler indtil afsigelsen af dommen i hovedsøgsmålet. Under hensyn til de foreliggende interesser findes det dog rimeligt at forlænge den udsættelse af gennemførelsen, der blev anordnet den 29. februar 1996, for en sådan periode, at sagsøgeren er i stand til at træffe de fornødne foranstaltninger med henblik på at tiltræde tjenesten i Thessaloniki på samme vilkår som dem, der fulgte af den anfægtede afgørelse. Han vil under den nævnte periode forblive placeret i Berlin. Det fremgår af sagen, at Kommissionens kontor ikke modsætter sig en sådan foranstaltning (præmis 71).

Konklusion:

Den ved kendelse afsagt af Rettens præsident den 29. februar 1996 anordnede udsættelse af gennemførelsen forlænges til og med den 12. april 1996. Indtil denne dato forbliver sagsøgeren placeret i Berlin.

Begæringen om foreløbige forholdsregler tages i øvrigt ikke til følge.