Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . Praejudicielle spoergsmaal - Domstolens kompetence - anmodning om fortolkning inden for rammerne af EKSF-Traktaten - omfattet

( EKSF-Traktaten, art . 31 og art . 41; EOEF-Traktaten, art . 164 og art . 177; EKSF-Traktaten, art . 146 og art . 150 )

2 . Institutionernes retsakter - EKSF-direktiver eller henstillinger - direkte virkning - betingelser - graenser - paaberaabelse af EKSF-direktivet eller henstillingen over for en privatperson - udelukket

( EKSF-Traktaten, art . 14, stk . 3; EOEF-Traktaten, artikel 189, stk . 3 )

3 . EKSF - produktionsafgifter - skyldnervirksomhedens konkurs - privilegium for faellesskabsafgifter - henstilling 86/198 - overskridelse af den bindende frist for gennemfoerelse - direkte virkning - graenser

( henstilling 86/198/EKSF, artikel 4, stk . 1 )

4 . Faellesskabsret - grundsaetninger - beskyttelse af den berettigede forventning - graenser - anvendelse af en ny ordning paa de fremtidige virkninger af situationer, som er opstaaet under den tidligere ordning

Sammendrag

1 . EKSF-Traktatens artikel 31, EOEF-Traktatens artikel 164 og Euratom-Traktatens artikel 146 er bestemmelser med det samme indhold, hvorefter Domstolen skal vaerne om lov og ret ved fortolkningen og anvendelsen af Traktaterne og bestemmelserne til gennemfoerelse heraf .

Imidlertid fastlaegges i EOEF-Traktatens artikel 177 og Euratom-Traktatens artikel 150 paa den ene side og EKSF-Traktatens artikel 41 paa den anden side Domstolens kompetence til at traeffe praejudicielle afgoerelser ikke paa samme maade, idet EKSF-Traktatens artikel 41 bl.a . ikke indeholder nogen udtrykkelig bestemmelse om Domstolens kompetence til at fortolke naevnte Traktat og retsakter, som institutionerne har vedtaget med hjemmel i den . Imidlertid er der i alle tre traktatbestemmelser tale om de to samme krav, nemlig noedvendigheden af at sikre en ensartet anvendelse af faellesskabsretten og noedvendigheden af med henblik herpaa at etablere et effektivt samarbejde mellem Domstolen og de nationale retter .

Det maa derfor, naar henses baade til, at disse to krav melder sig med samme styrke og klarhed inden for rammerne af EKSF-Traktaten som inden for rammerne af EOEF - og Euratom-Traktaterne og til, at der bestaar en snaever sammenhaeng mellem fortolkning af en retsakt og en afgoerelse vedroerende dens gyldighed, af hensyn til Traktaternes formaal og indbyrdes sammenhaeng fastslaas, at den kompetence, der er tillagt Domstolen ved naevnte artikel 41 ikke blot omfatter kompetencen til at tage stilling til en retsakts gyldighed, men ogsaa til at fortolke den .

2 . Naar Faellesskabets myndigheder enten ved et EKSF-direktiv eller en EKSF-henstilling, hvilket kommer ud paa et, idet der er tale om retsakter af samme beskaffenhed, har paalagt medlemsstaterne en forpligtelse til at foelge en bestemt adfaerd, ville den effektive gennemfoerelse af en saadan retsakt blive bragt i fare, saafremt de retsundergivne og de nationale retter var afskaaret fra at tage retsakten i betragtning som en del af faellesskabsretten . En medlemsstat, der ikke inden for de fastsatte frister har truffet de gennemfoerelsesforanstaltninger, direktivet foreskriver, kan foelgelig ikke over for borgerne paaberaabe sig den omstaendighed, at den selv har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til retsakten .

Naar et direktivs bestemmelser efter deres indhold fremtraeder som ubetingede og tilstraekkeligt praecise, kan der saaledes i mangel af rettidige gennemfoerelsesforanstaltninger stoettes ret herpaa over for enhver national retsforskrift, som strider mod direktivet, ligesom private kan paaberaabe sig direktivbestemmelser, som tillaegger dem rettigheder i forhold til staten .

Dette gaelder dog kun i forhold til vedkommende medlemsstat og andre offentlige myndigheder . Et direktiv kan derfor ikke i sig selv skabe forpligtelser for private, hvorfor der ikke over for dem kan stoettes ret paa en direktivbestemmelse alene .

3 . Henstilling 86/198/EKSF paalaegger medlemsstaterne praecise og ubetingede forpligtelser, og skal derfor fortolkes saaledes, at EKSF i mangel af gennemfoerelsesforanstaltninger fra en medlemsstats side ved udloebet af den bindende gennemfoerelsesfrist i henstillingens artikel 4, stk . 1, hvilket udgoer en overtraedelse af faellesskabsretten, kan paaberaabe sig henstillingen over for denne medlemsstat for samtlige de fordringer paa afgifter af den i EKSF-Traktatens artikel 49 og 50 naevnte art, som det har paa virksomhederne, uanset datoen for disse fordringers stiftelse, naar disse fordringer i henhold til bestemmelserne i national ret om konkursordenen stadig kan anmeldes i konkursboet . EKSF' s mulighed herfor er imidlertid begraenset, idet anerkendelsen af EKSF' s krav som privilegerede fordringer udelukkende har retsvirkninger over for den paagaeldende stat, hvilket kan medfoere, at dennes og EKSF' s krav kommer i indbyrdes konkurrence, men ikke giver andre kreditorers krav en ringere stilling end staten, idet deres krav skal fyldestgoeres i henhold til den gaeldende nationale konkursorden uden hensyntagen til henstillingen .

4 . Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er ikke til hinder for ved en retsakt at tillaegge krav, der er stiftet forud for denne akts ikrafttraedelse, rang af privilegerede fordringer, idet dette princip ikke kan udvides i en saadan grad, at det generelt forhindrer, at en ny ordning kan finde anvendelse paa de fremtidige virkninger af situationer, som er opstaaet under den tidligere ordning .