ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

Det fjerde anbringende vedrører det forhold, at den anfægtede afgørelses artikel 3 savnede grundlag, fordi Kommissionen: — overskred sine beføjelser ved at pålægge et ophør af overtrædelsen og et forbud mod en genoptagelse heraf under omstændigheder, hvor overtrædelsen var ophørt; — anvendte en omvendt bevisbyrde i strid med uskyldsformodningen, for så vidt som den udøvede sine beføjelser, fordi den ikke kunne være sikker på, at overtrædelsen var ophørt. — begik en fejl med hensyn til de faktiske omstændigheder, da den konkluderede, at overtrædelsen, for sagsøgerens vedkommende og/eller i det hele, ikke var ophørt og/eller — handlede på en uforholdsmæssig måde, fordi det hverken var nødvendigt eller berettiget for Kommissionen at udøve sine beføjelser for at forhindre sagsøgerens overtrædelse af konkurrenceretten.
2.

Andet anbringende om, at afgørelsen er behæftet med en retlig fejl, eftersom sagsøgtes klagenævn fortolkede den relevante retlige ramme forkert og undlod at foretage en korrekt anvendelse af krævede parameter med henblik på at vedtage en fælles metodologi til fordeling af udgifterne til belastningsomfordeling og modkøb for den centrale kapacitetsberegningsregion.
—

Det fastslås, at EU-varemærket AMICONE nr. 11 005 725 ikke udgør en antydning af den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Amarone della Valpolicella« som omhandlet i artikel 103, stk. 2, litra b), i forordning (EU) nr. 1308/2013 (1), at ingen af de absolutte eller relative ugyldighedsgrunde, som Consorzio per la tutela dei vini Valpolicella har påberåbt sig, foreligger, og at varemærket derfor er gyldigt.
—

EUIPO og intervenienten i denne sag tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdt omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten og ved Fjerde Appelkammer.
—

Afgørelse truffet af sagsøgte den 14. april 2021 (nummer SRB/ES/2021/22), herunder bilagene hertil, navnlig bilag I om »Results of the calculation with respect to all institutions falling within the scope of calculation of the 2021 ex-ante contributions set separately (per institution) in the Harmonized Annexes«, annulleres, for så vidt som de har betydning for sagsøgeren.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 14. april 2021 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2021 (SRB/ES/2021/22), herunder bilagene hertil, annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
—

I henhold til artikel 6, stk. 5, andet punktum, i delegeret forordning (EU) 2015/63 (1) skulle sagsøgte også have taget hensyn til den ringe sandsynlighed for, at der indledes afvikling af det pågældende institut, og den deraf følgende ringe sandsynlighed for, at der gøres brug af afviklingsfinansieringsordningen, samt til proportionalitetsprincippet.
6.

Sjette anbringende vedrørende en fejlagtig udelukkelse af en offentlig interesse i udbredelsen Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at sagsøgte fejlagtigt har fortolket retten til forsvar som værende en ret, der alene tilkommer en part, og har herved undladt at tage hensyn til den omstændighed, at sagsøgeren havde brug for aktindsigt i OLAF’s rapport for at kunne besvare anmodningerne om tilbagebetaling fra Generaldirektoratet for Internationalt Samarbejde og Udvikling (GD DEVCO).
—

Unionen, repræsenteret ved Europa-Kommissionen, tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 280 mio. EUR i erstatning for økonomisk skade samt et passende beløb i erstatning for ikke-økonomisk skade, som blev forvoldt ved Kommissionens afgørelse (EU) 2016/1208 af 23. december 2015 om statsstøtte SA.39451 (2015/C) (ex 2015/NN) ydet af Italien til Banca Tercas.
3.

Tredje anbringende om, at sagsøgtes fastlæggelse af et midlertidigt toleranceniveau for lovlige loop flows på grundlag af sine egne kriterier formelt og materielt er i strid med EU-retten. Set fra en formel synsvinkel har sagsøgte handlet i strid med transmissionssystemoperatørernes og de nationale regulerende myndigheders kompetence til at fastsætte et toleranceniveau. Sagsøgte har desuden fastsat et midlertidigt toleranceniveau, selv om der ikke foreligger den i henhold til artikel 16, stk. 3, andet afsnit, i forordning (EU) 2019/943 krævede analyse af niveauet for lovlige loop flows, der skal foretages af transmissionssystemoperatørerne. Set fra et materielt synspunkt er metoden for beregning af omkostningerne i strid med kravet i artikel 16, stk. 3, andet afsnit, i forordning 2019/943 om at fastsætte individuelle toleranceniveauer for »hver individuel budområdegrænse«, idet den fastsætter et ensartet toleranceniveau, der fordeles ligeligt mellem budområder, der forårsager loop flows. I det mindste er det fastsatte midlertidige toleranceniveau uden det fornødne retsgrundlag.
— i.

Unionen, repræsenteret ved Kommissionen, tilpligtes at betale morarenter af beløbet 7 175 000 EUR til Den Europæiske Centralbanks (ECB) sats for dens vigtigste refinansieringstransaktioner, som var gældende den første dag i den måned, hvor beløbet forfaldt, forhøjet med tre og et halvt procentpoint, for perioden fra den 9. marts 2010 til den 14. november 2017, fratrukket renter svarende til 260 968,15 EUR, som sagsøgeren allerede har modtaget, og således 2 222 073,29 EUR, eller, subsidiært, morarenter beregnet på grundlag af en rentesats, som Retten måtte finde passende.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionens tilsidesættelse af retningslinjerne om beregningen af finansielle korrektioner inden for rammerne af procedurerne for efterprøvende regnskabsafslutning og finansiel regnskabsafslutning (C(2015) 3675 af 8.6.2015), som bestemmer, at korrektion sker med en standardsats, er uberettiget, eftersom krydskontrollerne ikke var mangelfulde, og fondens risiko ved manglerne i kontrollerne på stedet blev opgjort under sagsbehandlingen. Kongeriget Spanien har gjort gældende, at der ikke forelå nogen form for mangel ved krydskontrollerne, som indebar en risiko for fonden, der giver grundlag for den anvendte korrektion, og denne medlemsstat har ligeledes gjort gældende, at Kommissionen med hensyn til kontrollerne på stedet foretog en urigtig anvendelse af korrektionen til standardsats, eftersom risikoen for fonden var identificeret og opgjort under sagen.
—

Det gøres i denne henseende gældende, at Kommissionen med skrivelsen af 30. april 2021 erklærede, at den ikke kunne/ville efterkomme Ferriere Nords førretslige erstatningskrav i henhold til artikel 46 i statutten for Domstolen, eftersom den heri fastsatte femårige forældelse var indtrådt, idet den omstændighed, der efter denne institutions opfattelse havde udløst dens ansvar uden for kontraktforhold (og således tidspunktet, hvorfra forældelsesfristens regnes), identificeres som den midlertidige betaling af bøden i 2010. Ferriere Nord har derimod gjort gældende, at den omstændighed, der udløser dette ansvar, er det forhold, at Kommissionen den 25. oktober 2017 — dvs., da bøden blev tilbagebetalt til opfyldelse af dommen af 2017 — ikke betalte de morarenter, der foreskrives i artikel 83 i forordning nr. 1268/2012, hvorved den begrænsede betalingen til alene at omfatte »renter« som omhandlet i samme forordnings artikel 90. Denne tilsidesættelse af artikel 266, stk. 1, TEUF udgør Kommissionens ulovlige adfærd og fastlægger dens ansvar uden for kontraktforhold, og den femårige forældelsesdrist i statuttens artikel 46 løber således fra denne tilsidesættelse.
1.

Med det første anbringende, som er udledt af en tilsidesættelse af kontrollerne med, om beregningen af støtten var korrekt, herunder anvendelsen af administrative sanktioner (hovedkontrol), gøres det gældende, at Kommissionens fortolkning af artikel 31, stk. 3, i delegeret forordning nr. 640/2014 (2), sammenholdt med artikel 53, stk. 4, i delegeret forordning nr. 639/2014 (3), er i strid med proportionalitetsprincippet. Dette anbringende består af fire led (A-D): — A: Uberettiget pålæggelse af administrative sanktioner for manglende opfyldelse af kravene til identifikation og registrering af dyr inden for den af medlemsstaten fastsatte frist i overensstemmelse med artikel 31, stk. 3, i delegeret forordning nr. 640/2014, sammenholdt med artikel 53, stk. 4, i delegeret forordning nr. 639/2014. — B-D: Uberettiget pålæggelse af administrative sanktioner i medfør af artikel 31, stk. 3, i delegeret forordning nr. 640/2014 for dyr i forhold til hvilke der a priori var fastslået en manglende opfyldelse af identifikationen og registreringen under gennemførelsen af de administrative kontroller for alle ansøgninger om støtte foretaget af en medlemsstat, der som Kongeriget Spanien i overensstemmelse med artikel 21, stk. 4, i gennemførelsesforordning nr. 809/2014 (4) anvender en ordning uden ansøgning, der af selve sin art udelukker enhver risiko for EGFL.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres således, at: — sagsøgerens klage tages til følge, — indgiveren af ugyldighedsbegæringens begæring ICD 10 296 om at erklære det anfægtede EF-design ugyldigt, forkastes i sin helhed, — indgiveren af ugyldighedsbegæringen tilpligtes af betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagen for appelkammeret og annullationsafdelingen
—

Kommissionen tilpligtes omgående at betale et morarentebeløb, der svarer til den morarente af et beløb på 104 040 000 EUR til ECB’s refinansieringssats, forhøjet med tre og et halvt procentpoint, for perioden fra den 14. februar 2011 til den 8. februar 2016 (minus det beløb, der allerede er betalt som »garanteret afkast«) eller subsidiært til en sats, som Retten finder passende.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at fastsættelsen af en fælles tærskelværdi for, at elektriciteten løber ad omveje, til 10 % med RDCT-metoden til fordeling af udgifter som bekræftet ved den anfægtede afgørelse, er ulovlig. ACER havde ingen beføjelse til at fastsætte en fælles tærskelværdi for, at elektriciteten løber ad omveje, og ACER’s klagenævn havde ingen kompetence til at bekræfte den fælles tærskelværdi for, at elektriciteten løber ad omveje. Den fælles tærskelværdi for, at elektriciteten løber ad omveje, blev fastsat til det lave niveau 10 % og var støttet på utilstrækkelige og anfægtede oplysninger.
1.

Første anbringende om, at ACER’s klagenævn begik en fejl, da det fandt, at klagen ikke kunne antages til realitetsbehandling. Det gøres gældende, at ACER fortsat havde kompetence til at erstatte den annullerede afgørelse (1) med en ny afgørelse og at indrømme AQUIND Interconnector en undtagelse i henhold til artikel 17 i forordning (EF) nr. 714/2009 (2). Det hævdes ydermere, at ACER’s klagenævn undlod at opfylde sin forpligtelse til en komplet og fuldstændig gennemførelse af Rettens dom af 18. november 2020 (3).
—

Administrationen tilpligtes at betale sagsøgeren en økonomisk godtgørelse svarende til det ledertillæg, som han ville have oppebåret at regne fra måneden efter indgivelsen af hans ansøgning om omplacering (dvs. fra den 1. august 2020).
2.

Andet anbringende om, at udelukkelsesgrunden i henhold til artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 1049/2001 ikke er til hinder for sagsøgerens ret til aktindsigt. Denne udelukkelsesgrund er tidsmæssigt begrænset og gælder kun for verserende retssager og igangværende drøftelser. Den i Belgien verserende sag mod AstraZeneca med nr. 2021/48/C vedrører helt andre faktiske omstændigheder og er allerede blevet afsluttet ved dom af 18. juni 2021. Betingelserne om, at princippet om processuel ligestilling og retsplejereglerne er blevet tilsidesat, er heller ikke opfyldt, da alle de berørte sager allerede er blevet afsluttet.
2.

Andet anbringende om, at artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1049/2001 ikke er til hinder for, at der gives aktindsigt i de i sagen omtvistede oplysninger. De begærede oplysninger er nødvendige for den nationale sikkerhed, den offentlige ro og orden, landets økonomiske velfærd, forebyggelse af uro og beskyttelse af sundheden. Derfor er et eventuelt indgreb i privatlivets fred og i den enkeltes integritet tilladt. Endelig er udbredelsen af de oplysninger, der er begæret aktindsigt i, af signifikant offentlig interesse.
2.

Andet anbringende om, at der ikke er nogen udelukkelsesgrunde, der er til hinder for sagsøgerens ret til aktindsigt. Navnlig er udelukkelsesgrunden i artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning (EF) 1049/2001 ikke til hinder for sagsøgerens begæring. Udbredelsen af de oplysninger, der er begæret aktindsigt i, er nødvendig for talrige formål i den offentlige interesse. Derfor er et eventuelt indgreb i privatlivets fred og i den enkeltes integritet tilladt. Endvidere skal risikoen for en konkret og faktisk skade bevises. Sagsøgte har imidlertid ikke løftet denne bevisbyrde.
—

Kommissionens afgørelse af 10. juni 2021 om statsstøtte SA.28599 (C 23/2010) (Ex NN 36/2010, Ex CP 163/2009)) iværksat af Kongeriget Spanien til implementering af jordsendt digital-tv i fjerntliggende og mindre urbaniserede områder (uden for Castilla-La Mancha) annulleres.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at handels- og samarbejdsaftalen mellem Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab på den ene side og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland på den anden side (herefter »aftalen«) udgør en tilsidesættelse af retsstatsprincippet. Sagsøgerne har i denne henseende gjort gældende, at aftalens artikel COMPROV.16 for næsten samtlige bestemmelser udelukker, at de kan anfægtes for en domstol, herunder Unionens retsinstanser.
Sag anlagt den 9. august 2021 — Foz mod Rådet

(Sag T-481/21)

(2021/C 412/22)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Samer Foz (Dubai, De Forenede Arabiske Emirater) (ved advokat L. Cloquet)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse (FUSP) 2021/855 af 27. maj 2021 om ændring af [Rådets] afgørelse 2013/255/FUSP [af 31. maj 2013] om restriktive foranstaltninger over for Syrien (1) annulleres, for så vidt som denne finder anvendelse på sagsøgeren.

— Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/848 af 27. maj 2021 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 [af 18. januar 2012] om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (2) annulleres, for så vidt som denne finder anvendelse på sagsøgeren.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger, herunder de af sagsøgeren afholdte.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende. Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet anlagde et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med vurderingen af de faktiske omstændigheder, eftersom det lagde til grund, at sagsøgeren støtter og drager fordel af det syriske regime, og eftersom det fandt, at sagsøgeren er en fremtrædende erhvervsmand, der driver virksomhed i Syrien.

(1) Rådets afgørelse (FUSP) 2021/855 af 27.5.2021 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2021, L 188, s. 90).

(2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/848 af 27.5.2021 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2021, L 188, s. 18).
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen undlod at give en tilstrækkelig begrundelse for sit valg af metode.
4.

Fjerde anbringende vedrørende et åbenbart urigtigt skøn og manglende beviser. Sagsøgeren har gjort gældende, at den effektive domstolsprøvelse efter fast retspraksis bl.a. indebærer, at Unionens retsinstanser i forbindelse med prøvelsen af, om begrundelsen for afgørelsen om at opføre eller opretholde en bestemt persons navn på listen over de af sanktioner omfattede personer er lovlig, skal sikre sig, at denne afgørelse er baseret på et tilstrækkeligt solidt faktuelt grundlag. Det af Rådet hævdede vedrørende såvel de »tætte forbindelser til regimet« som den påståede rolle som formidler i oliekøbsaftaler mellem regimet og Islamisk Stat savner ethvert grundlag og skal derfor definitivt forkastes.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af traktaterne, eftersom EUIPO har tilsidesat retssikkerhedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, proportionalitetsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling ved at have givet sagsøgeren meddelelse om en uregelmæssighed i bemyndigelsen til at optræde som repræsentant ved EUIPO med den begrundelse, at »abogados« i Spanien kun kan repræsentere klienter med fast bopæl i Den Europæiske Union, og klienter med fast bopæl uden for Den Europæiske Union skal repræsenteres af en faglig repræsentant med titlen »Agente Oficial de la Propiedad Industrial«.
1.

Første anbringende vedrører en retlig fejl begået af klagenævnet, idet det fastslog, at ACER havde kompetence til at gå ud over det snævre mandat om godkendelse af den metode, som TSO’er (transmissionssystemoperatører) udarbejder som fastsat i artikel 6, stk. 3, og artikel 6, stk. 8, i forordning 2017/1485 (1), og at det var berettiget til at udvikle politiske foranstaltninger, der gik klart ud over anvendelsesområdet for og omfanget af den regionale koordinering.
—

Af de nedenfor anførte grunde annulleres Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2021/988 af 16. juni 2021 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (1) (ad hoc-afgørelse nr. 66) meddelt under nummer C(2021) 4118.
1.

Første anbringende om følgende retlige fejl: Klagenævnet begik en retlig fejl, da det fastslog, at ACER’s kompetence ikke var begrænset til elforordningens artikel 16, stk. 3, og at ACER faktisk havde kompetence til at vedtage politikforanstaltninger, hvorved der pålægges sanktioner for transaktioner på tværs af zoner, hvilket er i strid med artikel 16, stk. 13, i forordning 2019/943 (1); klagenævnet begik en retlig fejl, da det så bort fra grænserne for ACER’s kompetence, der følger af artikel 9, stk. 11, i Kommissionens forordning 2015/1222 (2), og en retlig fejl, da klagenævnet fastslog, at ACER’s kompetence er »tillagt« ved artikel 6, stk. 10, i forordning 2019/942 (3).
Sag anlagt den 27. august 2021 — Shatrov mod Rådet

(Sag T-523/21)

(2021/C 412/30)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Alexander Evgenevich Shatrov (Minsk, Belarus) (ved advokaterne G. Lansky og A. Egger)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— I henhold til artikel 263 TEUF annulleres Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2021/1002 af 21 juni 2021 om gennemførelse af afgørelse 2012/642/FUSP om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Hviderusland (EUT 2021, L 219I, s. 70) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/997 af 21. juni 2021 til gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Belarus (EUT 2021, L 219I, s. 3) for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.

— Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne, jf. artikel 134 i Rettens procesreglement.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at der foreligger et åbenbart urigtigt skøn. Navnlig overtrådte Rådet sine undersøgelsesforpligtelser ved ikke at fremlægge konkrete beviser for gyldigheden af sagsøgerens opførelse på listen i de anfægtede retsakter.
—

Det fastslås, at ved at have vedtaget restriktive foranstaltninger over for Oleksandr Viktorovych Klymenko, annullerede eller ej, vedrørende — afgørelse (FUSP) 2021/394 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) af 4. marts 2021 — afgørelse (FUSP) 2020/373 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2020/370 af 5. marts 2020 — afgørelse (FUSP) 2019/354 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2019/352 af 4. marts 2019 — afgørelse (FUSP) 2018/33 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2018/326 af 5. marts 2018 — afgørelse (FUSP) 2017/381 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2017/374 af 3. marts 2017 — afgørelse (FUSP) 2016/318 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/311 af 4. marts 2016 — afgørelse (FUSP) 2015/364 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5. marts 2015
6.

Sjette anbringende vedrørende en fejlagtig udelukkelse af en offentlig interesse i udbredelsen Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at sagsøgte fejlagtigt har fortolket retten til forsvar som værende en ret, der alene tilkommer en part, og har herved undladt at tage hensyn til den omstændighed, at retten til forsvar er et centralt element i retsstatsprincippet, der som sådan tilkommer og kan påberåbes af alle og ikke blot enkeltpersoner.
—

Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse, og appelkammeret ved EUIPO tilpligtes at træffe en ny afgørelse, hvorved der gives afslag på begæringen om, at EU-varemærkeregistrering nr. 12 313 797 R.T.S. ROCHEM Technical Services (ordmærke) for klasse 11 og 40 erklæres ugyldig.
Sag anlagt den 15. august 2021 — Lagardère, unité médico-sociale mod Kommissionen

(Sag T-503/21)

(2021/C 422/30)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Lagardère, unité médico-sociale (Ghlin, Belgien) (ved advokat P. Vanlangendonck)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstand

— Forordning 2021/953 (1) erklæres ugyldig.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.

1. Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) (EUT 2016, L 119, s. 1), for så vidt som den anfægtede retsakt er i strid med forbuddet mod behandling af personoplysninger om en fysisk persons helbred.

2. Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 21, stk. 1, TEUF, der tillægger unionsborgere ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.

3. Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 168 TEUF og 169 TEUF samt af artikel 3, 35 og 38 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/953 af 14.6.2021 om en ramme for udstedelse, kontrol og accept af interoperable covid-19-vaccinations-, test- og restitutionscertifikater (EU’s digitale covidcertifikat) for at lette fri bevægelighed under covid-19-pandemien (EUT 2021, L 211, s. 1).
1.

Første anbringende om, principalt, en ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 71 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) og om, subsidiært, at ansættelsesmyndighedens afgørelse af 5. maj 2021 er ugyldig som følge af denne afgørelses manglende overensstemmelse med retspraksis vedrørende vedtægtens artikel 71. Sagsøgeren har desuden til støtte for dette anbringende gjort gældende, at omsorgspligten og princippet om god forvaltning er tilsidesat, samt at ansættelsesmyndighedens afgørelse er diskriminerende.
1.

Første anbringende om, at de anfægtede foranstaltninger tilsidesætter princippet om en effektiv domstolsbeskyttelse. Det gøres gældende, at Rådet ved ikke at have sendt en individuel meddelelse om de foranstaltninger, der var blevet truffet over for sagsøgeren, tilsidesatte artikel 8a, stk. 2, i Rådets forordning 765/2006. Desuden har sagsøgerens navn siden den 18. juni 2012 været Open Joint Stock Company »Minsk Automobile Works« — Management Company of »BELAVTOMAZ« Holding. Eftersom der i de anfægtede foranstaltninger henvises til Minskii Avtomobilnyi Zavod (MAZ) / OJSC »MAZ« — et navn, som sagsøgeren aldrig har brugt som sit officielle registrerede selskabsnavn (hverken fuldt ud eller forkortet) — identificeres den udpegede enhed ikke korrekt. Som følge heraf er sagsøgeren ikke i stand til at fastlægge den nøjagtige rækkevidde af de anfægtede foranstaltninger.