KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (ANDEN AFDELING) DEN 21. OKTOBER 1993. - NUTRAL SPA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - FORMALITETEN. - SAG T-492/93 OG T-492/93 R.



Samling af Afgørelser 1993 side II-01023



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Annullationssoegsmaal ° akter, der kan vaere genstand for soegsmaal ° begreb ° retsakter, som har bindende retsvirkninger ° Kommissionens meddelelse til myndighederne i en medlemsstat, hvorved disse opfordres til at efteropkraeve visse beloeb, som ikke tidligere er blevet opkraevet, eller som er blevet fejlagtigt udbetalt som led i den faelles landbrugspolitik

(EOEF-traktaten, art. 173)

Sammendrag

Kun retsakter eller beslutninger, der indeholder foranstaltninger med retligt bindende virkninger, som kan beroere en sagsoegers interesser, kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173. Herunder falder ikke en meddelelse, som Kommissionen tilsender myndighederne i en medlemsstat efter gennemfoerelse af en undersoegelse, som Kommissionen har deltaget i, og hvorved den opfordrer myndighederne til dels at tilbagekraeve stoette, som er udbetalt til en virksomhed i medfoer af en ordning, der er indfoert ved en faelles markedsordning inden for landbruget ° hvilken stoette Kommissionen har betegnet som uretmaessig ° dels at efteropkraeve importafgifter, som den paagaeldende virksomhed var forpligtet til at betale.

Saavel hvad angaar tilbagesoegning af fejlagtigt udbetalt stoette, som henhoerer under den faelles landbrugspolitik, som hvad angaar efteropkraevning af ikke-opkraevede afgiftsbeloeb, paahviler det nemlig medlemsstaterne at gennemfoere EF' s retsforskrifter og at traeffe de fornoedne individuelle afgoerelser i forhold til de paagaeldende erhvervsdrivende, hvorved medlemsstaterne skal foelge reglerne i den nationale lovgivning, dog med de begraensninger, der maatte foelge af faellesskabsretten. Da kun disse afgoerelser kan have bindende retsvirkning, som kan skade de paagaeldende erhvervsdrivendes interesser, maa disse, saafremt de mener at have grundlag herfor, udnytte de retsmidler, som staar til raadighed efter national ret, til at anfaegte afgoerelserne ved de nationale domstole.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Det sagsoegende selskab er specialiseret i fremstilling, behandling, indfoersel og udfoersel af foder. Da Kommissionen fandt, at der var begaaet uregelmaessigheder vedroerende visse af de indfoersler, som sagsoegeren havde foretaget, anmodede den ved skrivelse af 6. august 1992 de italienske myndigheder om at indlede en undersoegelse ° hvori Kommissionen desuden selv ytrede oenske om at deltage ° i henhold til artikel 6 i Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91 af 4. marts 1991 om uregelmaessigheder og tilbagebetaling af beloeb, der uberettiget er udbetalt inden for rammerne af finansieringen af den faelles landbrugspolitik, samt om oprettelse af et informationssystem paa dette omraade samt om ophaevelse af forordning (EOEF) nr. 283/72 (EFT L 67, s. 11), som skulle vedroere indfoerslerne fra OEstrig af et produkt fremstillet paa basis af skummetmaelkspulver, der var benaevnt "naeringsmiddel paa basis af flydende skummetmaelk, emulgeret ved hjaelp af raffineret oksefedt til konsum".

2 I medfoer af bestemmelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 986/68 af 15. juli 1968 om fastsaettelse af almindelige regler for ydelse af stoette til skummetmaelk og skummetmaelkspulver til foderbrug (EFT 1968 I, s. 250) og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1725/79 af 26. juli 1979 om naermere regler for stoette til skummetmaelk, der forarbejdes til foderblandinger, og til skummetmaelkspulver til kalvefoder (EFT L 199, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 1725/79"), fik sagsoegeren mellem 1988 og 1991 udbetalt EF-stoette for skummetmaelkspulver, som denatureres eller anvendes til fremstillingen af blandfoder. Stoetten blev udbetalt af det italienske interventionsorgan, Azienda di Stato per gli Interventi sul Mercato Agricola (herefter benaevnt "AIMA").

3 I det omfang, det naevnte produkt dels indeholdt et erklaeret indhold af fedtstoffer af maelk paa under 1,5% og af proteiner af maelk paa under 2,5%, dels hidroerte fra et land, der var medlem af Den Europaeiske Frihandelssammenslutning (EFTA), blev der af de successivt importerede varepartier hverken opkraevet nogen afgift paa grundlag af vaerdien eller paa grundlag af et "variabelt element" ° hvilke afgifter ellers normalt opkraeves af varer importeret fra tredjelande i henhold til artikel 5, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 3033/80 af 11. november 1980 om fastsaettelse af en ordning for handelen med visse varer fremstillet af landbrugsprodukter (EFT L 323, s. 1).

4 Ved skrivelse af 19. januar 1993 tilsendte direktoeren for den tjenstlige enhed for koordinering af bedrageribekaempelse (herefter benaevnt "Tjenesten for Bedrageribekaempelse") de italienske myndigheder rapporten, som var udfaerdiget af de personer, Kommissionen havde paalagt at deltage i foernaevnte undersoegelse. Han anmodede de italienske myndigheder om at traeffe de noedvendige administrative foranstaltninger til at sikre, at de omhandlede beloeb blev tilbagebetalt, og at holde Kommissionen orienteret om sagens videre gang.

5 Ifoelge konklusionerne i undersoegelsesrapporten indeholdt det af sagsoegeren importerede produkt i modsaetning til, hvad der var blevet angivet, over 2,5% maelkeprotein, hvorfor der burde have vaeret opkraevet den afgift paa grundlag af det "variable element", som normalt skal opkraeves ved indfoersler fra tredjelande. Ved undersoegelsen blev det endvidere fastslaaet, at en del af det paagaeldende produkt (nemlig 500 tons) oprindelig hidroerte fra det tyske interventionsorgan, og at der i forvejen var udbetalt eksportrestitutioner til produktet, hvorfor stoette til skummetmaelkspulver var udelukket i henhold til artikel 1, stk. 2, litra b), i naevnte forordning nr. 1725/79.

6 Den 26. februar 1993 optog "Comando nucleo polizia tributaria di Cremona della guardia di finanza" (herefter benaevnt "guardia di finanza") en rapport over sagsoegeren, hvori man angav, at selskabet "fejlagtigt havde oppebaaret EF-stoette inden for landbrugssektoren for 500 tons maelkepulver som angivet i punkt 2) i konklusionerne af den undersoegelsesrapport, som var tilsendt ved skrivelse nr. SG(92) D/140.028 af 19. januar 1993 fra Tjenesten for Bedrageribekaempelse".

7 Den 3. marts 1993 gav direktoeren for Tjenesten for Bedrageribekaempelse de italienske myndigheder foelgende meddelelse ved skrivelse nr. SG(93) D/140.082:

"...

Med henblik paa uddybning af punkt 2) i konklusionerne til undersoegelsesrapporten ... skal jeg herved meddele, at selv om det kompetente organ lovligt har udbetalt Nutral stoette til forarbejdet skummetmaelk til foder, maa det anses for retsstridigt at oppebaere en saadan stoette.

I betragtning heraf boer de kompetente nationale myndigheder ud over at foretage en beregning af det variable element for hele det importerede produkt og at kraeve den stoette tilbage, som er udbetalt til forarbejdningen af 500 tons maelkepulver fra d' Ilyichevsk, kraeve hele den stoette tilbagebetalt, som er ydet til den forarbejdning af maelkepulver, som det importerede produkt gennemgik mellem januar 1988 og den 14. august 1991".

8 Ved skrivelse af 23. marts 1993 fra Schmidhuber, medlem af Kommissionen, til finansministeren, ministeren for land- og skovbrug samt ministeren for EF-politik og regionale anliggender opfordrede Kommissionen ° efter at have henvist til sine tidligere meddelelser af 19. januar og 3. marts 1993 ° de kompetente italienske myndigheder til snarest muligt at traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa tilbagekraevning af de omhandlede beloeb dels i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om opkraevning af import- og eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (EFT L 197, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 1697/79"), dels i henhold til artikel 8 i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT L 94, s. 13, herefter benaevnt "forordning nr. 729/70").

9 Den 27. april 1993 optog guardia di finanza en rapport over sagsoegeren om den stoette til skummetmaelkspulver, som selskabet fejlagtigt havde oppebaaret fra AIMA mellem 1988 og 1991. En kopi af denne rapport blev tilsendt Ministeriet for Land- og Skovbrug med henblik paa, at ministeriet udstedte den "beslutning om paalaeg", som er foreskrevet i artikel 3 i den italienske lov nr. 898 af 23. december 1986.

10 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren har anlagt sag i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. juli 1993, hvorunder selskabet har nedlagt paastand om annullation saavel af Kommissionens beslutning nr. SG(93) D/140.082 af 3. marts 1993 som af enhver anden forudgaaende retsakt, som havde forbindelse eller var konneks hermed, og som saerlig vedroerer undersoegelsesrapporten af 18. januar 1993 fra Tjenesten for Bedrageribekaempelse.

11 Ved dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 3. august 1993 har Kommissionen i henhold til artikel 91, stk. 1, i Domstolens procesreglement paastaaet sagen afvist.

12 Ved saerskilt dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. september 1993 har Nutral nedlagt paastand om dels, at der traeffes afgoerelse om at udsaette saavel gennemfoerelsen af Kommissionens beslutning af 3. marts 1993 som af enhver anden forudgaaende retsakt, navnlig undersoegelsesrapporten af 18. januar 1993 fra Tjenesten for Bedrageribekaempelse, dels at Kommissionen tilpligtes at give de italienske myndigheder paalaeg om at udsaette gennemfoerelsen af enhver foranstaltning om tilbagesoegning af den stoette, som Nutral har faaet udbetalt, og om efteropkraevning af importafgifter, indtil der er afsagt dom i hovedsagen.

13 Ved dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 24. september 1993 har Kommissionen indgivet sine bemaerkninger vedroerende begaeringen om foreloebige forholdsregler.

14 Ved kendelse af 27. september 1993 har Domstolen henvist de to sager til Retten i medfoer af artikel 4 i Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 om aendring af afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 144, s. 21).

15 I medfoer af artikel 106, stk. 1, i Rettens procesreglement har Rettens praesident henvist begaeringen om foreloebige forholdsregler til den afdeling, som behandler hovedsagen.

16 I medfoer af artikel 114, stk. 3, i Rettens procesreglement forhandles der mundtligt om en formalitetsindsigelse, medmindre Retten bestemmer andet. Retten (Anden Afdeling) finder at have tilstraekkeligt kendskab til sagen, og at der ikke er grund til at indlede den mundtlige forhandling.

Formaliteten

Parternes argumenter

17 Til stoette for sin formalitetsindsigelse har Kommissionen for det foerste gjort gaeldende, at den retsakt, som paastaas annulleret, ikke er en anfaegtelig beslutning i traktatens artikel 173' s forstand, da skrivelsen af 3. marts 1993 og den undersoegelsesrapport, som den er baseret paa, ikke udgoer nogen beslutning over for adressaten, som er de italienske myndigheder, og derfor heller ikke over for sagsoegeren. Kommissionen har anfoert, at skrivelserne af 3. og 23. marts 1993 samt undersoegelsesrapporten ikke i sig selv medfoerer nogen forpligtelse for staten og derfor heller ikke for sagsoegeren. Forpligtelsen for medlemsstaterne til at efteropkraeve beloeb, som ikke tidligere er blevet opkraevet eller er blevet fejlagtigt udbetalt, beror ikke paa den anfaegtede skrivelse, men paa foernaevnte forordning nr. 729/70 og nr. 1697/79.

18 For det andet har Kommissionen anfoert, at den anfaegtede retsakt ikke beroerer sagsoegeren umiddelbart, da den ikke kan paavirke dennes retsstilling. Efter Kommissionens opfattelse kan kun en national retsakt ° saasom den rapport, som de italienske myndigheder har optaget, og som sagsoegeren kan anfaegte under anvendelse af de retsmidler, der staar til raadighed i italiensk ret ° vaere til skade for denne. Kommissionen har hermed henvist til, at EF' s regler om den faelles landbrugspolitik og om Faellesskabernes egne indtaegter er baseret paa en strikt sondring mellem Kommissionen og medlemsstaterne paa den ene side, og medlemsstaterne og de erhvervsdrivende paa den anden side. Som det fremgaar af Domstolens faste praksis, er det ifoelge Kommissionen medlemsstaterne, der i overensstemmelse med de gaeldende nationale retsforskrifter og inden for de graenser, som er fastsat i faellesskabsretten, skal traeffe de noedvendige foranstaltninger til tilbagesoegning af fejlagtigt udbetalt stoette (dom af 25.5.1993, sag C-197/91, Frutticoltori, Sml. I, s. 2639, praemis 23).

19 Endelig har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren fik tilsendt undersoegelsesrapporten af de nationale myndigheder som bilag til rapporten af 26. februar 1993. Foelgelig blev sagen anlagt efter udloebet af den frist, der er fastsat i traktatens artikel 173, for saa vidt den er rettet mod undersoegelsesrapporten.

20 Sagsoegeren er blevet opfordret til at tage stilling til formalitetsindsigelsen og har herved gjort gaeldende, at problemet ikke, som haevdet af Kommissionen, er, hvem der er forpligtet til at tilbagesoege de fejlagtigt udbetalte beloeb, men hvem der er forpligtet til at fastslaa overtraedelsen. Ifoelge sagsoegeren var det nemlig foerst i den skrivelse, som anfaegtes under naervaerende sag, at den stoette, som selskabet fik udbetalt, blev betegnet som ulovlig og overtraedelsen fastslaaet. Foelgelig var det den endelige fastslaaelse af overtraedelsen, som denne var formuleret udtrykkeligt og klart i den anfaegtede skrivelse, der skadede selskabets interesser. De italienske myndigheders efterfoelgende adfaerd er i oevrigt et bevis herpaa. Disse noejedes nemlig med at bekraefte resultaterne af undersoegelsen i den rapport, som blev forkyndt for sagsoegeren den 27. april 1993, og hvori de beloeb, som selskabet skulle betale tilbage, allerede var udtrykkeligt angivet, og med formelt ° nemlig ved skrivelse fra AIMA af 30. juni 1993 og ved paalaeg fra toldmyndighederne i San Candido af 9. august 1993 ° at opfordre selskabet til at betale de omhandlede beloeb, uden at de kompetente myndigheder udstedte den "beslutning om paalaeg", hvori overtraedelsen fastslaas, som foreskrevet i den italienske lov nr. 689 af 24. november 1981.

21 Sagsoegeren har desuden anfoert, at saa laenge de nationale myndigheder ikke har ivaerksat den foernaevnte procedure, som er foreskrevet i lov nr. 898 ° og paa grundlag af hvilken land- og skovbrugsministeren, naar der foreligger et bedrageri i strid med faellesskabsretten, bringer administrative sanktioner i anvendelse og i givet fald vedtager en "beslutning om paalaeg" af betaling ° er selskabet beroevet enhver retsbeskyttelse. Sagsoegeren har herved navnlig anfoert, at der ikke i den nationale retsorden findes nogen effektive midler til at anfaegte toldmyndighedernes beslutning om paalaeg, da proceduren paa toldomraadet ikke indeholder nogen mulighed for at udsaette efteropkraevningen af skyldige beloeb. Som foelge heraf er selskabet nu stillet over for et krav om efterbetaling af et beloeb paa ca. 130 mia. LIT, uden at det har mulighed for at anfaegte konklusionerne af undersoegelsesrapporten for de nationale domstole.

22 Efter sagsoegerens opfattelse maa Kommissionens argument om, at EF-institutionerne ikke har kompetence paa omraadet, hvorfor der heller ikke foreligger nogen anfaegtelig beslutning, forkastes. Denne opfattelse vil nemlig medfoere, at enhver foranstaltning, der traeffes af en inkompetent myndighed, unddrages retlig kontrol.

23 Endelig har sagsoegeren bestridt Kommissionens argument om, at sagen er for sent anlagt, for saa vidt den er rettet mod undersoegelsesrapporten. Sagsoegeren har herved anfoert, at det foerst var efter skrivelsen af 3. marts 1993, hvori stoettens ulovlighed blev fastslaaet, og hvorved de nationale myndigheder blev paalagt at kraeve stoetten tilbagebetalt, at undersoegelsesrapporten, som indtil da alene havde haft karakter af en forberedende retsakt, fik en anden betydning og raekkevidde med hensyn til fastslaaelsen af overtraedelsen.

Rettens bemaerkninger

24 Med hensyn til Kommissionens afvisningspaastand bemaerkes foerst, at det af Domstolens faste praksis fremgaar, at "kun retsakter eller beslutninger, der indeholder foranstaltninger med retligt bindende virkninger, som kan beroere en sagsoegers interesser, kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173" (Domstolens kendelse af 8.3.1991, sag C-66/91 og C-66/91 R, Emerald Meats mod Kommissionen, Sml. I, s. 1143, praemis 26).

25 I den foreliggende sag henvendte Kommissionen sig, som anfoert i det foregaaende, til de italienske myndigheder, efter at der var foretaget en undersoegelse, som Kommissionen paa begaering deltog i, og anmodede dem om dels at kraeve visse stoettebeloeb tilbage fra sagsoegeren, som denne havde faaet udbetalt, og som Kommissionen har betegnet som uretmaessige, dels at efteropkraeve importafgifter, som sagsoegeren var forpligtet til at betale. Paa foranledning af de meddelelser, som Kommissionen tilsendte de italienske myndigheder, traf disse derefter en raekke foranstaltninger med henblik paa tilbagesoegning af de beloeb, som sagsoegeren fejlagtigt havde faaet udbetalt.

26 Hertil bemaerkes, at ifoelge den gaeldende ordning for EF-institutionerne og de retsforskrifter, der regulerer forholdet mellem Faellesskabet og medlemsstaterne, paahviler det disse, saa laenge der ikke er vedtaget modstaaende bestemmelser i faellesskabsretten, at sikre gennemfoerelsen af EF' s retsforskrifter inden for deres omraade, navnlig for saa vidt angaar den faelles landbrugspolitik (Domstolens dom af 7.7.1987, forenede sager 89/86 og 91/86, Étoile commerciale og CNTA mod Kommissionen, Sml. s. 3005, praemis 11). Det fremgaar saaledes af artikel 8, stk. 1, i foernaevnte forordning nr. 729/70, at "medlemsstaterne ... i overensstemmelse med de nationale administrative eller ved lov fastsatte bestemmelser [traeffer] de fornoedne foranstaltninger for ... at forhindre og forfoelge uregelmaessigheder, [og] at gennemfoere tilbagebetalingen af beloeb, der er udbetalt med urette paa grund af uregelmaessigheder eller forsoemmelser".

27 Endvidere bemaerkes, at de kompetente myndigheder ifoelge artikel 2, stk. 1, i foernaevnte forordning nr. 1697/79, naar de "konstaterer, at hele eller en del af [importafgiften] ikke er opkraevet hos debitor, kan ... foretage en efteropkraevning af det manglende afgiftsbeloeb". Ifoelge samme forordnings artikel 4 skal "efteropkraevningen foretages af de kompetente myndigheder, under overholdelse af de gaeldende bestemmelser paa dette omraade, over for den fysiske eller juridiske person, som ... er forpligtet til at betale den ... fastsatte importafgift ...".

28 Paa dette omraade paahviler det altsaa medlemsstaterne med henblik paa tilbagesoegningen af fejlagtigt udbetalte beloeb, at gennemfoere EF' s retsforskrifter og at traeffe de fornoedne individuelle afgoerelser i forhold til de paagaeldende erhvervsdrivende i overensstemmelse med de regler og gennemfoerelsesbestemmelser, som er fastsat i den nationale lovgivning, med forbehold af de begraensninger, der maatte foelge af faellesskabsretten (dommen i foernaevnte sag Étoile commerciale og CNTA mod Kommissionen, praemis 12). Kun de af de nationale myndigheder trufne foranstaltninger, som har bindende retsvirkning, kan derfor skade sagsoegerens interesser.

29 Foelgelig kan de anfaegtede retsakter ikke betragtes som beslutninger, der umiddelbart kan beroere sagsoegerens retsstilling. Det sagsoegende selskab maa derfor, saafremt det mener at have grundlag herfor, anvende de retsmidler, der staar til raadighed i national ret til at anfaegte de foranstaltninger ved de nationale domstole, som er truffet i forhold til selskabet.

30 Det boer herved tilfoejes, at selv om det forudsaettes, som anfoert af sagsoegeren, at der ikke er fastsat nogen procedure i den nationale retsorden, som goer det muligt at udsaette gennemfoerelsen af en beslutning om paalaeg fra toldmyndighederne, kan dette forhold under ingen omstaendigheder aendre ved den kompetencefordeling mellem Faellesskabet og medlemsstaterne, som er indfoert ved EOEF-traktaten, og derfor heller ikke aendre de naevnte betingelser ifoelge EF-retten for at realitetspaakende soegsmaal.

31 Sagen maa derfor afvises, uden at det er noedvendigt at undersoege, om den er anlagt inden for den frist, som er fastsat i traktatens artikel 173, stk. 3.

32 Begaeringen om foreloebige forholdsregler maa derfor ligeledes afvises, da den er baseret paa et annullationssoegsmaal, som ikke kan realitetspaakendes.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Anden Afdeling)

1) Soegsmaalet i sag T-492/93 afvises.

2) Begaeringen om foreloebige forholdsregler i sag T-492/93 R afvises.

3) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 21. oktober 1993.