ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Er det foreneligt med Unionens princip om ligebehandling (som fastlagt af Domstolen), at en bestemt offentlig forvaltning (her IMDECO), med henblik på at beregne anciennitetstillægget for sine ansatte udelukkende tager hensyn til den tjenestemandsansatte henholdsvis kontraktansatte karakter af retsforholdet med dem og derfor i det førstnævnte tilfælde (tjenestemandspersonalet), i henhold til den gældende statslige tjenestemandslov, uden forskel beregner alle de effektive og tilbagelagte tjenesteperioder på et hvilket som helst område inden for den offentlige forvaltning generelt (dvs. både for den førstnævnte offentlige forvaltning — IMDECO — og enhver anden type offentlig forvaltning), mens den i det andet tilfælde (kontraktansat personale), i henhold til gældende statslig arbejdsret og retspraksis vedrørende dens fortolkning, kun beregner de effektive og tilbagelagte tjenesteperioder i denne særlige offentlige forvaltning (IMDECO), men forudsat der ikke i disse effektive tjenesteperioders aftalekæde forekommer en tidsmæssig afbrydelse, som gør det muligt at antage, at rets- og arbejdsforholdets væsentlige enhed er brudt, da de umiddelbart forud for et sådant brud liggende arbejdsdage i så fald afskrives?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, er artikel 18 og 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (tidligere artikel 12 og 39 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab), artikel 7 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (3) og artikel 3 i forordning (EØF) nr. 1408/71 i strid med en national lovgivning som den, der er tale om i hovedsagen, hvorefter tildeling af en ydelse som den, der er omhandlet i lov af 21. december 2007 om børnetilskud til arbejdstagere, der udøver deres erhvervsaktivitet på den pågældende medlemsstats område og sammen med deres familiemedlemmer er bosiddende på en anden medlemsstats område, ophæves op til det beløb for familieydelser til medlemmerne af deres familie, der er fastsat i bopælsmedlemsstatens lovgivning, idet den nationale lovgivning kræver, at reglerne om forbud mod dobbeltydelser fastsat i artikel 76 i forordning (EØF) nr. 1408/71 og artikel 10 i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 (4) i den ændrede og ajourførte udgave i form af forordning nr. 118/97 finder anvendelse på den pågældende ydelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 184/5

Appel iværksat den 16. april 2012 af The Dow Chemical Company til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 2. februar 2012 i sag T-77/08, The Dow Chemical Company mod Europa-Kommissionen

(Sag C-179/12 P)

2012/C 184/09

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: The Dow Chemical Company (ved Rechtsanwälte D. Schroeder og R. Polley)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom i sag T-77/08 ophæves, for så vidt som den frifinder Kommissionen i en sag, hvorunder Dow Chemical Company har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 5. december 2007 i sag COMP/F/38.629, som ændret ved Kommissionens beslutning K(2008) 2974 endelig af 23. juni 2008, for så vidt som den vedrører appellanten.

— Kommissionens afgørelse af 5. december 2007 i sag COMP/F/38.629, som ændret ved Kommissionens beslutning K(2008) 2974 endelig af 23. juni 2008 annulleres, for så vidt som det vedrører appellanten.

— Subsidiært ophæves Rettes dom i sag T-77/08, for så vidt som den frifinder Kommissionen for påstanden om en væsentlig nedsættelse af den bøde, som appellanten er blevet pålagt.

— Den bøde, der er pålagt appellanten, nedsættes betydeligt.

— Kommissionen tilpligtes at betale appellantens omkostninger vedrørende retlig bistand samt andre med denne sag forbundne omkostninger, og

— der træffes bestemmelse om enhver anden foranstaltning, som Domstolen måtte finde passende.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen omfatter to anbringender. I henhold til det første anbringende begik Retten en retlig fejl ved at tilregne appellanten overtrædelsen. Da appellanten ikke øvede en afgørende indflydelse på DuPont Dow Elastomers (»DDE«), der er et joint venture med EI du Pont de Nemours and Company, deltog appellanten ikke i overtrædelsen begået af DDE. Retten begik en retlig fejl ved at fejlfortolke de beslægtede begreber en økonomisk enhed, en enkelt virksomhed og udøvelsen af afgørende indflydelse. I henhold til det andet anbringende begik Retten en retlig fejl med hensyn til forhøjelsen af appellantens bøde med 10 % i præventivt øjemed. Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at Kommissionen ikke har tilsidesat princippet om ligebehandling i denne henseende.
2)

Er der nogen rimelig grund til at antage, at den deklarerende og forpligtede person i henhold til vareindførslen havde en berettiget forventning mht. varens tarifering og til, at varen i henhold til artikel 71, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (2) og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ville blive tariferet i den toldposition, der var angivet i toldangivelsen, såfremt der i sagen på tidspunktet for indgivelsen af toldangivelsen forelå følgende omstændigheder: a) for en tidligere indgivet toldangivelse for tilsvarende varer med det samme tarifnummer udtog toldmyndighederne efter en protokolleret varekontrol inklusive en kontrol med henblik på tariferingen ingen prøver til analyse, og det konkluderedes, at varerne stemte overens med oplysningerne i angivelsen b) der fandt ingen senere kontrol sted efter overdragelse af varerne i henhold til fem tidligere angivelser af tilsvarende varer med det samme tarifnummer, både før og efter datoen for protokollen om toldkontrollen, hvori det blev konstateret, at tarifnummeret var korrekt?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, skal disse bestemmelser da fortolkes således, at de er til hinder for en national lovbestemmelse, hvorefter arbejdstagere, der er ansat i henhold til en lærlingekontrakt, en »contrat initiative-emploi« (beskæftigelsesinitiativaftale), en »contrat d’accompagnement dans l’emploi« (aftale om støttet beskæftigelse) eller en »contrat de professionnalisation« (aftale om erhvervelse af erhvervsmæssige kvalifikationer), ikke indgår i beregningen af antallet af virksomhedens ansatte, bl.a. med henblik på fastsættelse af de lovmæssige tærskler for, hvornår der skal etableres organer til repræsentation af arbejdstagerne?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 109/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Ankenævnet for Uddannelsesstøtten (Danmark) den 26. januar 2012, LN

(Sag C-46/12)

2012/C 109/12

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Ankenævnet for Uddannelsesstøtten

Part

Sagsøger: LN

Præjudicielt spørgsmål

Indebærer opholdsdirektivets (1) artikel 7, stk. l, litra c, sammenholdt med opholdsdirektivets artikel 24, stk. 2, at en medlemsstat (værtsmedlemsstaten) ved vurderingen af, om en person må anses for arbejdstager med ret til studiestøtte, kan tillægge det betydning, at personen er indrejst til værtsmedlemsstaten med henblik på dér som hovedaktivitet at følge en uddannelse, med den virkning, at værtsmedlemsstaten ikke har pligt til at betale studiestøtte til den pågældende, jf. førnævnte artikel 24, stk. 2, i opholdsdirektivet.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77)
1)

Skal artikel 889, stk. 1, første afsnit, andet led, i gennemførelsesforordningen til EF-toldkodeksen (1) fortolkes således, at den kun omhandler en ansøgning om godtgørelse i de tilfælde, hvor en vare først er overgået til fri omsætning med anvendelse af tredjelandstoldsatsen, og det først senere viser sig, at der på det tidspunkt, hvor toldangivelsen blev antaget, egentlig gjaldt en nedsat toldsats eller toldfrihed (her præferencetoldsats), der dog allerede var udløbet, da ansøgningen om godtgørelse blev indgivet, med den følge, at det ikke overfor en erhvervsdrivende, der har søgt om godtgørelse, kan gøres gældende, at en tidsbegrænset præferenceordning er udløbet, såfremt der ved toldbehandlingen er blevet indrømmet en præferencetoldsats, som toldforvaltningen først i forbindelse med en efteropkrævning nægter at anvende og i stedet lægger tredjelandtoldsatsen til grund?
3)

Bevares »lejlighed[en] til at få sagen prøvet ved en domstol med kompetence i navnlig straffesager« i henhold til rammeafgørelsens artikel 1, litra a), nr. iii), selv hvis den berørte person ikke kan få en sag prøvet direkte ved en »domstol med kompetence i navnlig straffesager«, men først skal påklage en afgørelse fra en anden myndighed end en domstol (en administrativ myndighed), idet indgivelsen af en sådan klage udsætter virkningerne af denne myndigheds afgørelse og fører til, at der indledes en ordinær procedure for den samme myndighed, og idet det kun er til prøvelse af myndighedens afgørelse i denne ordinære procedure, at der kan iværksættes en appel ved en »domstol med kompetence i navnlig straffesager«? Med henblik på at bevare »lejlighed[en] til at få sagen prøvet« er det da nødvendigt at tage stilling til, om en appel, der behandles af en »domstol med kompetence i navnlig straffesager«, er en ordinær appel (dvs. en appel til prøvelse af en afgørelse, der endnu ikke er endelig) eller en ekstraordinær appel (dvs. en appel til prøvelse af en endelig afgørelse), og til hvorvidt en »domstol med kompetence i navnlig straffesager« på grundlag af denne appel har kompetence til at efterprøve sagen i sin helhed, både faktisk og retligt?
1)

Under omstændigheder, hvor en tredjelandsstatsborger (i den foreliggende sag en algerisk statsborger) mindre end fem år tidligere har fået en opholdstilladelse i en medlemsstat (i den foreliggende sag i Belgien) for uden for ægteskab eller registreret partnerskab at slutte sig til en statsborger fra en anden medlemsstat (i den foreliggende sag en fransk statsborger), med hvem hun har et barn (der er fransk statsborger), er denne tredjelandsstatsborger da omfattet af det personelle anvendelsesområde for forordning nr. 1408/71 (1) som familiemedlem til en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, med henblik på tildeling af garanterede familieydelser — hvorved den pågældende tredjelandsstatsborger er modtager af ydelserne — til et andet barn, der er tredjelandsstatsborger (i den foreliggende sag en algerisk statsborger), selv om hendes samliv med faren til det barn, der er fransk statsborger, i mellemtiden er ophørt?
4)

Skal artikel 12 og 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/101/EF (5) af 16. september 2009 fortolkes således, at de er til hinder for en national ordning, der fastsætter en tilbagevirkende ophævelse af andelserhvervelsen, således at der ved ophævelse af aftalen om aktiekøb må gås ud fra en virkning ex nunc (jf. Domstolens dom af 15.4.2010, sag C-215/08, E. Friz GmbH)?
1)

Skal artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) fortolkes således, at i tilfælde af en påstået krænkelse af ophavsrettigheder gennem det indhold, der er lagt ud på internettet på et websted — har den person, der føler sig krænket, mulighed for at anlægge erstatningssag ved retterne i hver enkelt medlemsstat, på hvis område et indhold, der er lagt på internettet, er tilgængeligt eller har været tilgængeligt, med henblik på at opnå erstatning for den skade, der er forårsaget på netop den medlemsstats område, hvor den ret, hvorved sagen er anlagt, er beliggende, eller — er det desuden en betingelse, at dette indhold henvender sig til eller har henvendt sig til offentligheden på denne medlemsstats område, eller at der kan udpeges andre tilknytningsmomenter?
1)

Finder artikel 56, stk. 1, EF (nu artikel 63 TEUF) anvendelse ved vurderingen af lovligheden af en medlemsstats anvendelse af nationale lovbestemmelser, som foretager en sondring med hensyn til de skattepligtige personers retsstilling, idet de inden for rammerne af en generel personlig fritagelse indrømmer investeringsfonde med hjemsted i en EU-medlemsstat fritagelse for fast selskabsskat for modtaget udbytte, men ikke fastsætter en sådan fritagelse for en investeringsfond, der i skattemæssig henseende er hjemmehørende i USA?
1)

Skal det forhold, at den afgiftspligtige person — henset til et foreliggende forbud mod fradrag — har opnået en støtte på en sådan måde, at denne ligeledes finansierer merværdiafgiften, eller har opnået en supplerende statsstøtte som kompensation for den ikke-fradragsberettigede merværdiafgift, kvalificeres som en overvæltning af afgiften i henhold til fællesskabsretten?
3)

Subsidiært spørges, om artikel 4 i Kommissionens forordning nr. 968/2006 af 27. juni 2006 er ulovlig i forhold til artikel 3 og 4 i Rådets forordning nr. 320/2006 af 20. februar 2006 og de overordnede regler og principper i den primære EU-ret, når den fortolkes således, at den under faciliteterne i stk. 1, litra a) og b), ligeledes inkluderer de faciliteter, som sukkervirksomhederne anvender til opbevaring, forarbejdning eller emballering af sukker med henblik på dets afsætning, hvis det antages, at det formål, der forfølges med forordning nr. 320/2006, er at nedsætte sukkervirksomhedernes produktionskapacitet og ikke at udelukke muligheden for at de kan virke i sektoren for afsætning af produktet ved at anvende sukker opnået fra produktionskvoter, der tilhører andre faciliteter eller virksomheder?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 23. april 2012 — SFIR mod AGEA og Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali

(Sag C-187/12)

2012/C 194/20

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SFIR — Società fondiaria industriale romagnola SpA

Sagsøgte: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) og Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali

Præjudicielt spørgsmål

Skal den fuldstændige nedlæggelse af produktionsanlæg til sukker, isoglukose og inulinsirup i henhold til artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 320/2006 (1), hvortil Kommissionens forordning (EF) nr. 968/2006 (2) fastsætter gennemførelsesbestemmelserne, forstås således, at det alene er de anlæg, der er nødvendige til produktionen, der skal nedlægges, således som det udtrykkeligt er fastsat i artikel 3 i Rådets forordning, i henhold til hvilken Kommissionens forordning skal fortolkes, idet den ellers er ugyldig? Omfatter de anlæg, der skal nedlægges, i henhold til artikel 3 i Rådets forordning nr. 320/2006 og artikel 4 i Kommissionens forordning nr. 968/2006 følgelig kun de anlæg, der er bestemt til produktion af sukker, isoglucose eller inulinsirup, samt de andre anlæg omhandlet i artikel 4, litra c), i forordning nr. 968/2006, bl.a. emballeringsfaciliteter, som er uanvendelige, eller som skal nedlægges eller fjernes af hensyn til miljøet; og dermed spørges, om de anlæg, der ikke vedrører produktionen af sukker, isoglucose eller inulinsirup, som ikke er uanvendelige, men som anvendes til andre aktiviteter — såsom emballering som i den foreliggende sag — og som ikke er underlagt forpligtelsen til nedlæggelse af miljøhensyn, kan bevares, fordi de ikke er genstand for forpligtelsen til nedlæggelse i henhold til de nævnte fællesskabsforordninger?

(1) EUT L 58, s. 42.

(2) EUT L 176, s. 32.
2)

Subsidiært spørges, om artikel 4 i Kommissionens forordning (EF) nr. 968/2006 af 27. juni 2006 er ulovlig i forhold til artikel 3 og 4 i Rådets forordning (EF) nr. 320/2006 af 20. februar 2006 og de overordnede regler og principper i den primære EU-ret, når den fortolkes således, at den under faciliteterne i stk. 1, litra a) og b), ligeledes inkluderer de faciliteter, som sukkervirksomhederne anvender til emballering af sukker med henblik på dets afsætning, hvis det antages, at det formål, der forfølges med forordning nr. 320/2006, er at nedsætte sukkervirksomhedernes produktionskapacitet og ikke at udelukke muligheden for at de kan virke i sektoren for afsætning af produktet ved at anvende sukker opnået fra produktionskvoter, der tilhører andre faciliteter eller virksomheder?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour constitutionelle (Belgien) den 3. februar 2012 — Fédération des maisons de repos privées de Belgique (Femarbel) ASBL mod Commission communautaire commune

(Sag C-57/12)

2012/C 118/19

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour constitutionelle

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fédération des maisons de repos privées de Belgique (Femarbel) ASBL

Sagsøgt: Commission communautaire commune

Præjudicielt spørgsmål

Skal sundhedsydelser i artikel 2, stk. 2, litra f), og sociale ydelser i artikel 2, stk. 2, litra j), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked (1) fortolkes således, at dagcentre i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i lov af 24. april 2008 udstedt af Commission communautaire commune om etablering af modtageinstitutioner og plejehjem for ældre, for så vidt som der derved ydes støtte og behandling, der er tilpasset den ældre persons tab af selvstændighed, og aftencentre i samme lovs forstand, for så vidt som der derved ydes støtte og sundhedspleje, som deres pårørende ikke kan give dem på varig basis, er udelukket fra direktivets anvendelsesområde?

(1) EUT L 376, s. 36.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad (Bulgarien) den 7. februar 2012 — Galin Kostov mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« — grad Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

(Sag C-62/12)

2012/C 118/21

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Galin Kostov

Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto« — grad Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

Præjudicielt spørgsmål

Skal en fysisk person, der er momsregistreret på grund af sin virksomhed som privat foged, anses for afgiftspligtig i henhold til artikel 9, stk. 1, i direktiv 2006/112 (1) og forpligtet til at betale moms i henhold til direktivets artikel 193, for så vidt angår en lejlighedsvis tjenesteydelse, som ikke har forbindelse med hans virksomhed som privat foged?

(1) EUT L 347, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 27. januar 2012 — straffesag mod Vu Thang Dang

(Sag C-39/12)

2012/C 118/16

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Tiltalt i straffesagen

Vu Thang Dang

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 21 og 34 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 (1), som regulerer udstedelse og annullering af et ensartet visum, fortolkes således, at de er til hinder for, at indsmugling af udlændinge er strafbar i henhold til nationale retsforskrifter i tilfælde, hvor de indsmuglede personer ganske vist besidder et visum, men har opnået dette ved svig over for de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat med hensyn til det egentlige formål med rejsen?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13.7.2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) (EUT L 243, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/14

Sag anlagt den 7. februar 2012 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-63/12)

2012/C 118/22

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Currall, J.-P. Keppenne og D. Martin, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2011/866/EU af 19. december 2011 om Kommissionens forslag til Rådets forordning om tilpasning med virkning fra den 1. juli 2011 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte ved Den Europæiske Union samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner, annulleres (1).

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har fremsat to klagepunkter, som vedrører bilag XI til tjenestemandsvedtægten.

Det første klagepunkt vedrører Rådets afvisning af at vedtage tilpasningen af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte, således som foreslået af Kommissionen den 24. november 2011, hvilket udgør en tilsidesættelse af den metode, som regulerer denne tilpasning for en periode på otte år, der udløber den 31. december 2012. I forbindelse med dette klagepunkt har Kommissionen fremsat et principalt anbringende vedrørende magtfordrejning og en overskridelse af grænserne for Rådets kompetence, og et subsidiært anbringende vedrørende tilsidesættelse af betingelserne for anvendelse af artikel 10 i bilag XI til tjenestemandsvedtægten. Det principale anbringende angår den omstændighed, at Rådet reelt selv anvendte artikel 10, men under tilsidesættelse af de gældende institutionelle betingelser: Rådet tilsidesatte således dels vedtægtens artikel 65, dels artikel 3 og 10 i bilag XI. For så vidt angår det subsidiære anbringende har Kommissionen anført, at de materielle betingelser for at anvende artikel 10 under alle omstændigheder ikke var opfyldt i 2011, således som det i øvrigt fremgår af de to økonomiske rapporter, som den havde fremlagt for Rådet på dettes anmodning. Kommissionen er ligeledes af den opfattelse, at Rådet ikke har begrundet sin afgørelse korrekt.

Det andet klagepunkt vedrører Rådets afvisning af at tilpasse de justeringskoefficienter, som skal anvendes på disse vederlag og pensioner afhængigt af de berørtes forskellige tjenestesteder eller bopæl. Ifølge dette klagepunkts første anbringende er denne afvisning i strid med vedtægtens artikel 64, og artikel 1 og 3 i bilag XI hertil. Med det andet anbringende har Kommissionen anført, at denne afvisning savner enhver begrundelse i strid med artikel 296, stk. 2, TEUF.

(1) EUT L 341, s. 54.
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, 7 og 8 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/91/EF af 16. december 2002 om bygningers energimæssige ydeevne (1), sammenholdt med artikel 29 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/31/EU af 19. maj 2010 om bygningers energimæssige ydeevne (2), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre de nævnte bestemmelser i direktivet og under alle omstændigheder ikke har meddelt Kommissionen disse.
2)

Skal artikel 32 i direktiv 2001/24/EF fortolkes således, at den er til hinder for, at en national bestemmelse som artikel 98 i den islandske lov af 20. december 2002, der forbød eller udsatte ethvert retsskridt mod en finansiel virksomhed fra det tidspunkt, hvor et moratorium trådte i kraft, får retsvirkning over for retsbevarende foranstaltninger, der er truffet i en anden medlemsstat før vedtagelsen af moratoriet?