Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mancini fremsat den 29. juni 1988. - UNION NATIONALE INTERPROFESSIONNELLE DES LEGUMES DE CONSERVE (UNILEC) MOD ETABLISSEMENTS LARROCHE FRERES. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF TRIBUNAL DE GRANDE INSTANCE D'AGEN. - BRANCHEAFTALER VEDROERENDE LANDBRUGSPRODUKTER - MINDSTEINDKOEBSPRISER - AFGIFTERNES LOVLIGHED. - SAG 212/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 05075



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Tribunal de grande instance d' Agen ( Frankrig ) har stillet Domstolen et spoergsmaal vedroerende foreneligheden mellem faellesskabsretten og visse brancheaftaler inden for landbrugssektoren, der ved forvaltningsakt er udvidet til at gaelde for samtlige indenlandske producenter, som driver virksomhed paa det omraade, som aftalerne omfatter .

Domstolen har allerede behandlet problemet i sag 218/85, Le Campion ( dom af 25 . november 1986, Sml . s . 3513 ), hvor jeg selv var generaladvokat . Jeg vil derfor blot minde om, at i medfoer af artikel 2 i den franske lov nr . 75-600 om brancheorganisationer inden for landbruget ( JORF af 11.7.1975, s . 7124 ), senest aendret ved lov nr . 80-502 af 4 . juli 1980 ( JORF af 5.7.1980, s . 1670 ), kan vedkommende minister ved forvaltningsforskrift, forudsat at lovens betingelser er opfyldt, udvide aftalerne, der er indgaaet af de organisationer, der er godkendt efter loven, til ogsaa at gaelde for producenter, der ikke er medlemmer af organisationerne . Brancheorganisationerne kan endvidere bemyndiges til at opkraeve de noedvendige kontingenter fra disse producenter for at ivaerksaette aftalerne .

Det er netop kontingenterne for hoestaarene 1982-83 og 1983-84 for selleri og for skorzoner, som er genstand for hovedsagen . Med henblik paa at opnaa betaling heraf, har Union nationale interprofessionnelle des légumes de conserve ( herefter benaevnt "Unilec ") staevnet selskabet Larroche for retten i Agen . Larroche er en lille konservesfabrikant i Sydfrankrig, der ikke er medlem af sammenslutningen . Under sagen har sagsoegeren i hovedsagen udvidet sin oprindelige paastand med et beloeb for afgifter, der skyldes for hoestaaret 1985-86, herunder afgifter for produktionen af groenne boenner .

For retten har Larroche gjort gaeldende, at udvidelsen erga omnes af brancheaftalerne til ovennaevnte producenter og forarbejdningsvirksomheder af groensager ( ministerielle bekendtgoerelser af 10 . december 1981, 30 . september 1983, 13 . november 1984, og 18 . december 1986, offentliggjort hhv . i JORF af 9.1.1982, s . 306, af 15.10.1983, s . 9359, af 12.4.1984, s . 11032, og af 13.1.1987, s . 460 ) er i strid med faellesskabsbestemmelserne paa landbrugs - og konkurrenceomraadet . Ved at paalaegge alle konservesvirksomhederne en mindsteindkoebspris paa det indenlandske raamateriale, forhindres de uafhaengige erhvervsdrivende faktisk i effektivt at konkurrere paa de omhandlede markeder . Hertil kommer, at i henhold til artikel 3, stk . 2, i ovennaevnte lov opkraeves der ogsaa kontingenter, som skal finansiere organisationens aktiviteter, for groensager, der er indfoert fra andre medlemsstater; de udgoer saaledes en skjult indfoerselstold .

Under hensyn til de rejste problemers vigtighed har retten udsat sagen og ved dom af 8 . juli 1987 forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal :

a ) Kan det efter Rom-Traktatens artikler 39, 42 og 85, stk . 1, samt Raadets forordning nr . 26/62 af 4 . april 1962 anses for en samordnet praksis, der kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet, at der ved en brancheaftale fastsaettes en mindsteindkoebspris, som ved bekendtgoerelse udvides til at omfatte samtlige erhverv, der er beroert af produktion, emballering eller afsaetning af et landbrugsprodukt?

2 ) Er det i strid med EOEF-Traktatens artikel 95, naar en national lov indeholder hjemmel til ved indgaaelse af en brancheaftale at opkraeve afgifter paa varer fra andre medlemsstater, som ved bekendtgoerelse kan udvides til at omfatte samtlige beroerte erhverv?

I naervaerende sag har hovedsagens parter, den franske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber indgivet skriftlige indlaeg for Domstolen og moedt under den mundtlige forhandling .

2 . Jeg vil begynde med nogle almindelige bemaerkninger . Siden 1983 omfatter Faellesskabets retsorden en faelles ordning om udvidelse, der ikke adskiller sig fra den franske ordning (( forordningerne ( EOEF ) nr . 3284/83 og 3285/83 af 14 . november 1983, EFT L 325, s . 1 og 8 )). Hvad angaar de naevnte groensager, traadte ordningen i kraft den 1 . januar 1986 (( forordning ( EOEF ) nr . 1977/85 af 16 . juli 1985, EFT L 186, s . 2 ). I naervaerende sag kan dette kun tages i betragtning, for saa vidt angaar kravet om kontingenter, der skyldes for hoestaaret 1985-86 .

Jeg vil endvidere goere opmaerksom paa, at i medfoer af henvisningen i artikel 1 i forordning ( EOEF ) nr . 1035/72 af 18 . maj 1972 ( EFT 1972 II, s . 423 ) til de tilsvarende positioner i Den Faelles Toldtarif, henhoerer selleri, skorzoner og groenne boenner netop under den faelles markedsordning for frugt og groensager, der blev kodificeret ved denne forordning . Derfor forpligter den franske rets spoergsmaal mig foerst til at undersoege, om anvendelsern erga omnes af brancheaftalerne ikke allerede i sig selv er i strid med faellesskabsbestemmelserne i forordningen .

Da paa den anden side de omtvistede foranstaltninger kun vedroerer groensager, der endnu er i uforarbejdet tilstand, kan Unilec' s synspunkt om, at de er underlagt faellesskabsreglerne om forarbejdede produkter ikke tages til foelge . Man kan derfor ikke laengere haevde, at undtagelserne i forordning ( EOEF ) nr . 1035/72, for saa vidt angaar produkter bestemt til industriel forarbejdning, har nogen betydning i naervaerende sag . De angaar faktisk ikke producentorganisationer, men kvalitetsnormer .

3 . Nu da jeg har praeciseret dette, vil jeg se naermere paa det foerste spoergsmaal . Som det vil fremgaa, oensker tribunal d' Agen i det vaesentlige oplyst, om det forhold, at der paalaegges de uafhaengige forarbejdningsvirksomheder en mindsteindkoebspris paa visse groensager, er i overensstemmelse med bestemmelserne i den primaere og sekundaere faellesskabsret .

Jeg vil straks henvise til Domstolens faste praksis om, at en faelles markedsordning forpligter medlemsstaterne til "ikke at goere undtagelser" fra den, eller i oevrigt tilsidesaette den ( dom af 18 . maj 1977, sag 111/76, Van den Hazel, Sml . s . 901, praemis 13; dom af 29 . november 1978, sag 83/78, Pigs Marketing Board, Sml . s . 2347, praemis 56; dom af 7 . februar 1984, sag 237/82, Jongeneel Kaas, Sml . s . 483, praemis 12 ).

I praemis 18 i Domstolens seneste dom paa omraadet - dvs . Le Campion - fastslog Domstolen navnlig : "Den faelles markedsordning (( paa omraadet for frugt og groensager )) karakteriseres ... af et dobbelt interventionsniveau . Dels kan producentsammenslutningerne i medfoer af artikel 15 i forordning nr . 1035/72 for et bestemt produkt fastsaette en tilbagekoebspris, under hvilken de ikke udbyder de af medlemmerne leverede produkter til salg . Ved hjaelp af denne tilbagetraekning kan producentorganisationerne stabilisere priserne . ... paa visse betingelser (( kan der )) ydes en godtgoerelse for at daekke omkostningerne (( derved )). Dels fastsaettes der i ... artikel 19 forskellige interventionsforanstaltninger for visse produkter ... der omfatter alle producenter . Intervention af den art kan imidlertid foerst ske, efter at Kommissionen har konstateret, at markedet for det paagaeldende produkt er i en alvorlig krisesituation . Straks efter denne konstatering sikrer medlemsstaterne gennem de af dem oprettede interventionsorganer opkoebet af de produkter, der opfylder EF-kvalitetsnormernes krav, og som endnu ikke ... af producentsammenslutningerne ... er blevet trukket ud af handelen til priser, der er fastlagt i faellesskabsbestemmelser ."

Praemis 19 fortsaetter med : "Paa grundlag af denne kortfattede gennemgang kan det fastslaas, at forordning nr . 1035/72 paa udtoemmende maade afgoer spoergsmaalet, idet der ... meget klart sondres mellem de interventionsforanstaltninger, producentorganisationerne kan ivaerksaette, og dem, der finder anvendelse paa samtlige producenter . Under disse omstaendigheder har en medlemsstat ikke kompetence til at udvide anvendelsen af de af producentorganisationerne vedtagne interventionsbestemmelser" ( min understregning ).

Disse betragtninger er fuldt ud relevante i naervaerende sag . Den omstridte udvidelse indfoerer faktisk paa det indenlandske marked en ensartet ordning med garanterede priser for alle producenter, der traeder i stedet for ordningen med tilbagekoebspriser, som organisationerne kun kan paalaegge deres medlemmer, og goer saaledes ordningen med tilbagetraekning fra markedet paa de af faellesskabslovgiver fastsatte betingelser meningsloes . Derfor er den i strid med reglerne i den faelles markedsordning .

Endvidere har ikrafttraedelsen af forordning nr . 3284/83 ( den 1 . januar 1986 ) ikke i det vaesentlige aendret denne situation . Ganske vist bemyndiger den nye artikel 15b i forordning nr . 1035/72 medlemsstaterne til at goere visse regler, der er vedtaget af organisationerne, bindende ogsaa for producenter, som ikke er tilsluttet disse organisationer . Denne mulighed er dog underlagt praecise begraensninger ratione materiae et territorii saavel som en lang raekke veldefinerede betingelser, saasom at det skal ske efter anmodning fra organisationen, det maa ikke skade samhandelen inden for Faellesskabet, der skal ske underretning til Kommissionen, denne skal give tilladelse hertil etc . For det andet kan de bestemmelser, der kan udvides, kun omhandle produktionen, afsaetningen eller oplysning om produktionen (( stk . 1, litra a ), b ) og c ) )). Endelig kan bestemmelserne om tilbagekoeb fra markedet kun udvides med hensyn til de produkter, der er opfoert i bilag II til forordning nr . 1035/72 . De i naervaerende sag omhandlede groensager figurerer ikke blandt disse .

Det drejer sig altsaa om en ordning, der er saa gennemtaenkt og detaljeret, at det maa udelukkes, at medlemsstaterne stadig har nogen naevnevaerdig margen af frihed, som haevdet af den franske regering og af Unilec . Idet jeg forudsaetter, at det er korrekt, bliver det overfloedigt at undersoege de omtvistede foranstaltningers forenelighed med Traktatens artikel 85 . De betragtninger, som jeg har fremfoert, har til foelge, at forordning nr . 1035/72 fratager medlemsstaterne enhver hjemmel til at goere en ordning med en mindsteindkoebspris - tilvejebragt ved nationale aftaler - bindende for alle producenter og forarbejdningsvirksomheder af groensager, som ikke er naevnt i bilag II .

4 . Jeg vil nu beskaeftige mig med forpligtelsen til at betale kontingenter . Det skal foerst bemaerkes, at disse afgifter ogsaa opkraeves, naar de franske forarbejdningsvirksomheder indkoeber raavarer, som de har importeret fra andre medlemsstater . Beloebene, hvis opkraevning Unilec varetager, benyttes efterfoelgende af denne i overensstemmelse med aftalernes bestemmelser til at stoette aktioner med henblik paa forbedring af produktiviteten og salgsfremstoed for frugt - og groensagskonserves .

Jeg vil ikke komme ind paa Unilec' s lange gennemgang af hvert aspekt af ordningen . For at svare retten i Agen er det faktisk tilstraekkeligt at laese praemis 22 i dommen afsagt i Le Campion-sagen : en saadan forpligtelse - siges det her - skal betragtes som "retsstridig i det omfang, den tjener til at finansiere former for virksomhed, der antages at stride mod faellesskabsretten . Det tilkommer derfor den nationale ret at afgoere, i hvilket omfang det bidrag, som opkraeves af producenter, der ikke er medlemmer, tjener til at finansiere saadanne former for virksomhed ".

Da det netop er tilfaeldet her, finder jeg det ikke noedvendigt at tilfoeje yderligere . Det vil dog vaere nyttigt for den forelaeggende ret at vide, at "naar provenuet af en saadan afgift ( der paalaegges nationale og indfoerte produkter efter samme kriterier ) er bestemt til at betale aktiviteter, som saerligt begunstiger de beskattede nationale produkter, foelgen kan nemlig vaere, at ... (( ydelsen )) ... er en diskriminerende afgift i det omfang ... (( byrden )), der paahviler de nationale produkter, neutraliseres ved de fordele, som afgiften tjener til at finansiere, mens den byrde, der paahviler de importerede produkter, udgoer en nettobyrde" ( dom af 21 . maj 1980, sag 73/79, Kommissionen mod Italien, Sml . s . 1533, praemis 15 ). Det er paa ny betragtninger, som forekommer at vaere skrevet netop til denne sag .

5 . Under henvisning til ovennaevnte betragtninger foreslaar jeg Domstolen at besvare de spoergsmaal, som tribunal de grande instance d' Agen har forelagt ved dom af 8 . juli 1987, i sagen Unilec mod Société Larroche, saaledes :

"Forordning nr . 1035/72 om den faelles markedsordning for frugt og groensager skal fortolkes saaledes, at den ikke giver medlemsstaterne befoejelser til at udvide bestemmelser i en brancheorganisations aftaler om fastsaettelse af mindsteindkoebspriser for visse groensager, til ogsaa at gaelde indenlandske producenter og forarbejdningsvirksomheder, som ikke er tilsluttet brancheorganisationen .

Det tilkommer den nationale ret at afgoere, om denne omstaendighed kan anfaegte lovligheden af de kontingenter, som er opkraevet af de udenforstaaende producenter, naar henses til betydningen af den retsstridige adfaerd, brancheorganisationen har udvist, og medfoere, at de udenforstaaende producenter helt eller delvis skal fritages herfor ."

(*) Oversat fra italiensk .