Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Landbrug ° faelles markedsordning ° faare- og gedekoed ° variabel praemie ved slagtning ° opkraevning ved udfoersel til en anden medlemsstat af et beloeb svarende til den faktisk ydede praemie ("clawback-afgift") ° beregningsmetode ° beloeb svarende til den faktisk ydede praemie ° eksportoererne baerer bevisbyrden ° gennemsnitlig stoerrelse af praemien for ugen for produkternes udfoersel og for de tre foregaaende uger ° gyldighed

(Raadets forordning nr. 1837/80, art. 9, stk. 3, og nr. 3013/89, art. 24, stk. 5; Kommissionens forordning nr. 1922/92)

2. Landbrug ° faelles markedsordning ° faare- og gedekoed ° variabel praemie ved slagtning ° opkraevning ved udfoersel til en anden medlemsstat af et beloeb svarende til den faktisk ydede praemie ("clawback-afgift") ° beregningsmetode ° beloeb svarende til den faktisk ydede praemie ° bevis afkraevet de handlende af de kompetente myndigheder i den paagaeldende medlemsstat ° anvendelse af nationale regler ° betingelser

(EF-traktaten, art. 5; Kommissionens forordning nr. 1633/84, art. 4, stk. 1, og nr. 1922/92, art. 1 og 2)

3. Praejudicielle spoergsmaal ° gyldighedsspoergsmaal ° en forordnings ugyldighed fastslaaet ° retsvirkninger ° tidsmaessig begraensning ° erhvervsdrivende, som har anlagt retssag eller indgivet en efter gaeldende national lovgivning herved ligestillet klage, undtaget ° raekkevidden af den i Domstolens dom af 10. marts 1992 i de forenede sager C-38/90 og C-151/90 fastsatte undtagelse ° muligt for de erhvervsdrivende, der er omfattet af undtagelsen, til stoette for krav om tilbagebetaling af beloeb opkraevet med urette at paaberaabe sig, at den omhandlede forordning har vaeret ugyldig fra sin ikrafttraeden ° begraensninger

(Kommissionens forordning nr. 1633/84, art. 4, stk. 1 og 2)

4. Landbrug ° faelles markedsordning ° faare- og gedekoed ° variabel praemie ved slagtning ° opkraevning ved udfoersel til en anden medlemsstat af et beloeb svarende til den faktisk ydede praemie ("clawback-afgift") ° krav om tilbagebetaling af uretmaessigt opkraevet clawback-afgift ° anvendelse af national ret ° betingelser

(Kommissionens forordning nr. 1922/92, art. 2, stk. 1)

Sammendrag

1. Da opkraevningen af clawback inden for rammerne af den faelles markedsordning for faare- og gedekoed har til formaal at undgaa forstyrrelser i handelen mellem medlemsstater som foelge af den variable slagtepraemie, maa den gennemfoeres saaledes, at den udligner virkningen af praemien ved udfoersel fra det paagaeldende omraade af produkter, som er blevet begunstiget af denne stoetteforanstaltning, og saaledes, at ordningen ikke medfoerer en fordel for producenterne i dette omraade, hvilket ville vaere tilfaeldet, saafremt den opkraevede clawback-afgift var lavere end den ydede praemie, og saaledes at deres konkurrencemaessige stilling ikke svaekkes, hvilket ville vaere tilfaeldet, saafremt clawback-afgiften oversteg praemien.

Den foerste valgmulighed med hensyn til beregningsmetode for den clawback-afgift, der skal opkraeves eller tilbagebetales ved uretmaessig opkraevning, jf. forordning nr. 1922/92, og som staar aaben for de handlende, som over for de kompetente myndigheder i den paagaeldende medlemsstat kan godtgoere, hvilket praemiebeloeb der faktisk er ydet for de produkter, som er omfattet af clawback, er utvivlsomt i overensstemmelse med formaalet med ordningen vedroerende opkraevning af clawback, da clawback-beloebet er lig med den ydede slagtepraemie.

Det forekommer ikke aabenbart urimeligt at lade eksportoererne baere bevisbyrden med hensyn til, hvad der skal fremlaegges, hvis man vaelger at benytte denne foerste beregningsmetode. Saavel i artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1837/80 som i artikel 24, stk. 5, i forordning nr. 3013/89, der begge vedroerer den faelles markedsordning for faare- og gedekoed, er det nemlig klart fastlagt, at clawback-beloebet skal svare til praemien, saaledes at en paapasselig erhvervsdrivende, som vidste, at han skulle betale clawback, kunne traeffe de noedvendige dispositioner for at sikre sig de noedvendige beviser med henblik paa at godtgoere denne overensstemmelse. I oevrigt ved eksportoeren, hos hvem han har koebt de produkter, som han skal erlaegge clawback-afgift for, og han er saaledes bedst i stand til alt fremlaegge det kraevede bevis. Saafremt eksportoeren ikke er i stand til at fremskaffe dette bevis, fastlaegger forordning nr. 1922/92 ydermere en anden metode til beregning af clawback-afgiften.

Denne metode, som bygger paa gennemsnittet af de gaeldende praemiesatser for en periode paa fire uger, som noedvendigvis omfatter saavel produktets foerste markedsfoering som produktets eksport, er ligeledes i overensstemmelse med formaalet med clawback-afgiften. Dels goer ordningen det nemlig muligt i betragtelig grad at reducere de udslag i beregning af clawback, som fremkom under det tidligere beregningssystem, som er erklaeret ugyldigt, og hvorefter clawback-beloebet var lig med den praemie, der var fastsat for den uge, hvori de paagaeldende produkter blev udfoert, og dels skaber anvendelsen af et fire ugers gennemsnit sikkerhed for, at clawback-beloebet ligger praemien saa naer som muligt.

2. Det beviskrav, som er opstillet i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1633/84, der inden for den faelles markedsordning for faare- og gedekoed vedroerer ordningen til opkraevning af clawback-afgift, som aendret ved artikel 1 i forordning nr. 1922/92, og i artikel 2 i forordning nr. 1922/92 om betingelserne for tilbagebetaling af den clawback-afgift, som er opkraevet med urette, skal fortolkes saaledes, at de handlende paa en for de kompetente myndigheder i den paagaeldende medlemsstat tilfredsstillende maade i overensstemmelse med national ret og inden for den frist, som er fastlagt i forordning nr. 1922/92, skal godtgoere, hvilke praemiebeloeb der faktisk er ydet for de produkter, som er omfattet af clawback, under den betingelse, at de nationale forskrifter ikke begraenser de faellesskabsretlige bestemmelsers raekkevidde og effektivitet.

Henset til, at der i medfoer af traktatens artikel 5 paahviler de nationale myndigheder en forpligtelse til loyalt samarbejde, hvorefter de ikke maa opstille hindringer for faellesskabsrettens virkning og gennemslagskraft, maa de nationale regler i denne forbindelse ikke vaere mindre gunstige end dem, der gaelder for tilsvarende soegsmaal paa grundlag af national ret, og de maa heller ikke i praksis goere det umuligt eller uforholdsmaessigt vanskeligt at gennemfoere faellesskabsbestemmelserne og udoeve de rettigheder, der tillaegges i henhold til Faellesskabets retsorden.

3. Praemis 30 i dom af 10. marts 1992, forenede sager C-38/90 og C-151/90, Lomas m.fl., skal, hvad angaar krav om tilbagebetaling af clawback, som er erlagt med urette foer den 10. marts 1992, fortolkes saaledes, at de erhvervsdrivende eller disses retssuccessorer, som inden dette tidspunkt har anlagt retssag eller indgivet en efter gaeldende national lovgivning hermed ligestillet klage, kan paaberaabe sig, at artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1633/84, som vedroerer ordningen til opkraevning af clawback inden for den faelles markedsordning for faare- og gedekoed, har vaeret ugyldig fra bestemmelsens ikrafttraeden, medmindre eventuelle nationale bestemmelser inden for de af faellesskabsretten udstukne graenser indskraenker den periode forud for fremsaettelsen af kravet, for hvilken der kan ydes tilbagebetaling af det beloeb, der er erlagt med urette.

4. Hvad angaar de punkter, som ikke er afklaret med artikel 2 i forordning nr. 1922/92 om aendring af forordning nr. 1633/84 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende variabel praemie ved slagtning af faar og om betingelserne for tilbagebetaling af den clawback, der er opkraevet med urette, skal de nationale retsinstanser, naar de skal tage stilling til et krav om tilbagebetaling af clawback, der er opkraevet med urette, anvende national ret, for saa vidt de heri fastlagte bestemmelser ikke er mindre gunstige end dem, der gaelder for tilsvarende soegsmaal paa grundlag af national ret, og bestemmelserne heller ikke i praksis goer det umuligt eller uforholdsmaessigt vanskeligt at udoeve de rettigheder, der tillaegges i henhold til Faellesskabets retsorden.

En national bestemmelse, hvorefter et beloeb, det er erlagt til en offentlig myndighed som foelge af en retsvildfarelse, kun kan tilbagebetales, hvis betalingen var sket under protest, opfylder klart ikke disse betingelser, da en saadan bestemmelse vil goere indgreb i den effektive retsbeskyttelse, som faellesskabsretten skal yde de paagaeldende erhvervsdrivende. Desuden angives udtrykkeligt i artikel 2, stk. 1, i den naevnte forordning hvilke personer, som kan anmode om tilbagebetaling, uden at denne tilbagebetaling er underlagt betingelser med hensyn til hvilken adfaerd, der blev udvist ved betalingen.

Derimod er faellesskabsretten ikke til hinder for, at en national retsorden naegter tilbagebetaling af beloeb, som er opkraevet med urette, naar en saadan tilbagebetaling ville medfoere, at de berettigede opnaaede en ugrundet berigelse.