DOMSTOLENS DOM AF 27. SEPTEMBER 1988. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND. - OPKRAEVNING AF GEBYR TIL DAEKNING AF OMKOSTNINGERNE VED KONTROL I FORBINDELSE MED TRANSPORT AF LEVENDE DYR MELLEM FAELLESSKABETS MEDLEMSSTATER. - SAG 18/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 05427



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Frie varebevaegelser - told - afgifter med tilsvarende virkning - interne afgifter - vederlag for erlagte tjenesteydelser - afgifter for kontrol der udoeves i henhold til faellesskabsretten - begreber - sondringskriterier

( EOEF-Traktaten, art . 9, 12, 13, 16 og 95 )

2 . Frie varebevaegelser - told - afgifter med tilsvarende virkning - opkraevning af gebyr for veterinaerkontrol i henhold til et faellesskabsdirektiv i forbindelse med transport af levende dyr inden for Faellesskabet - traktatmaessighed

( EOEF-Traktaten, art . 9 og 12; Raadets direktiv 81/389, art . 2, stk . 1 )

Sammendrag

1 . Enhver oekonomisk byrde, der ikke er told i egentlig forstand, som paalaegges ensidigt og belaster varer ved graenseoverskridelsen, udgoer, uanset benaevnelse eller opkraevningsmaade, en afgift med tilsvarende virkning som told i den i Traktatens artikler 9, 12, 13 og 16 forudsatte betydning . En saadan byrde kan dog ikke betegnes som en afgift med tilsvarende virkning som told, saafremt den er led i en almindelig, intern afgiftsordning, der systematisk og efter samme kriterier anvendes paa indenlandsk producerede og importerede eller eksporterede produkter, saafremt den paagaeldende byrde udgoer et forholdsmaessigt vederlag for en til den erhvervsdrivende erlagt tjenesteydelse, eller saafremt den vedroerer kontrol, der skal udoeves for at opfylde faellesskabsretlige forpligtelser; det er i sidstnaevnte tilfaelde en forudsaetning, at gebyrerne ikke overstiger de reelle omkostninger ved den kontrol, for hvilken de opkraeves, at den paagaeldende kontrol er obligatorisk og ensartet inden for Faellesskabet for alle de paagaeldende produkter, at kontrollen er foreskrevet i henhold til faellesskabsretten i Faellesskabets almene interesse, og at kontrollen fremmer de frie varebevaegelser, navnlig ved at fjerne de hindringer for den frie bevaegelighed, som kan vaere en foelge af ensidige kontrolforanstaltninger truffet i henhold til Traktatens artikel 36 .

2.Et gebyr, der opkraeves af en medlemsstats myndigheder ved import eller transit af levende dyr fra andre medlemsstater med det formaal at daekke omkostningerne ved den veterinaerkontrol, der foretages i henhold til direktiv 81/389 om de noedvendige foranstaltninger for at beskytte dyr under international transport, er ikke en afgift med tilsvarende virkning som told, der er omfattet af forbudet efter Traktatens artikler 9 og 12, saafremt gebyret ikke overstiger de reelle omkostninger ved kontrollen . Indfoerelsen af ens kontrolforanstaltninger kan nemlig fremme de frie varebevaegelser, og naar formaalet med det omhandlede gebyr alene er at sikre en finansielt og oekonomisk begrundet modydelse for en forpligtelse, der, paa ens maade, paahviler samtlige medlemsstater i henhold til faellesskabsretten, kan det ikke ligestilles med told . De ugunstige virkninger, som et saadant gebyr kan have for de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet, kan kun ophaeves ved faellesskabsregler, som enten bestemmer, at gebyrerne skal harmoniseres, eller at medlemsstaterne skal baere omkostningerne i forbindelse med kontrolforanstaltningerne, eller, endelig, at omkostningerne finansieres over faellesskabsbudgettet .

Dommens præmisser

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 26 . januar 1987, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Traktatens artikler 9 og 12, idet visse delstater ved indfoersel af levende dyr fra andre af Faellesskabets medlemsstater opkraever et gebyr til daekning af omkostningerne ved veterinaerkontrol, jfr . Raadets direktiv 81/389 af 12 . maj 1981 ( EFT L 150, s . 1 ).

2 I Forbundsrepublikken Tyskland opkraever myndighederne i delstaterne Bremen, Hessen, Niedersachsen, Nordrhein-Westfalen og Rheinland-Pfalz ved import eller transit af levende dyr, herunder ved samhandel inden for Faellesskabet, et gebyr, der skal daekke omkostningerne ved den veterinaerkontrol, som kun foretages én gang paa Forbundsrepublikken Tysklands territorium i henhold til artikel 2, stk . 1, i Raadets direktiv 81/389 af 12 . maj 1981 om fastsaettelse af bestemmelser, der er noedvendige for ivaerksaettelse af direktiv 77/489 om beskyttelse af dyr under international transport ( EFT L 150, s . 1 ).

3 Ifoelge Kommissionen har denne afgift tilsvarende virkning som told, der er omfattet af forbudet efter Traktatens artikler 9 og 12, hvilket bestrides af Forbundsrepublikken Tyskland .

4 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes argumenter henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

5 Det bemaerkes foerst, som Domstolen har fastslaaet gentagne gange, at forbudet mod told og afgifter med tilsvarende virkninger er begrundet i det forhold, at selv minimale oekonomiske byrder ved graenseoverskridelsen hindrer varernes bevaegelighed, hvilket forvaerres af de administrative formaliteter i forbindelse hermed . Foelgelig udgoer enhver oekonomisk byrde, der ikke er told i egentlig forstand, som paalaegges ensidigt og belaster varer ved graenseoverskridelsen, uanset benaevnelse eller opkraevningsmaade, en afgift med tilsvarende virkning som told i den i Traktatens artikler 9, 12, 13 og 16 forudsatte betydning .

6 Ifoelge Domstolens praksis kan en saadan byrde dog ikke betegnes som en afgift med tilsvarende virkning som told, saafremt den er led i en almindelig, intern afgiftsordning, der systematisk og efter samme kriterier anvendes paa indenlandsk producerede og importerede eller eksporterede produkter ( dom af 31 . maj 1979, Denkavit mod Frankrig, 132/78, Sml . s . 1923 ), saafremt den paagaeldende byrde udgoer et forholdsmaessigt vederlag for en til den erhvervsdrivende erlagt tjenesteydelse ( dom af 9 . november 1983, Kommissionen mod Danmark, 158/82, Sml . s . 3573 ), eller endelig, under visse omstaendigheder, saafremt den vedroerer kontrol, der skal udoeves for at opfylde faellesskabsretlige forpligtelser ( dom af 25 . januar 1977, Bauhuis mod Nederlandene, 46/76, Sml . s . 5 ).

7 Det omtvistede gebyr, som opkraeves ved import og transit, kan ikke anses for at udgoere en del af en almindelig intern afgiftsordning . Der er heller ikke tale om et vederlag for en til den erhvervsdrivende erlagt tjenesteydelse, da denne betingelse kun er opfyldt, saafremt den erhvervsdrivende opnaar en bestemt og sikker fordel ( dom af 1 . juli 1969, Kommissionen mod Italien, 24/68, Sml . s . 47 ), hvilket ikke er tilfaeldet, saafremt kontrollen gennemfoeres med henblik paa i samfundets interesse at beskytte levende dyrs sundhed under international transport ( dom af 20 . marts 1984, Kommissionen mod Belgien, 314/82, Sml . s . 1543 ).

8 Da det omtvistede gebyr opkraeves i forbindelse med kontrol foretaget i medfoer af en faellesskabsretlig bestemmelse, bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis ( ovennaevnte dom af 25 . januar 1977, dom af 12 . juli 1977, Kommissionen mod Nederlandene, Sml . s . 1355, og dom af 31 . januar 1984, IFG mod Freistaat Bayern, 1/83, Sml . s . 349 ), at saadanne gebyrer ikke kan betegnes som afgifter med tilsvarende virkning som told, saafremt de opfylder foelgende betingelser :

- gebyrerne overstiger ikke de reelle omkostninger ved den kontrol, for hvilken de opkraeves;

- Den paagaeldende kontrol er obligatorisk og ensartet inden for Faellesskabet for alle de paagaeldende produkter;

- kontrollen er foreskrevet i henhold til faellesskabsretten i Faellesskabets almene interesse;

- kontrollen fremmer de frie varebevaegelser, navnlig ved at fjerne de hindringer for den frie bevaegelighed, som kan vaere en foelge af ensidige kontrolforanstaltninger truffet i henhold til Traktatens artikel 36 .

9 I den foreliggende sag opfylder det omtvistede gebyr disse betingelser . Det bemaerkes foerst, at det ikke bestrides, at gebyret ikke overstiger de reelle omkostninger ved den kontrol, for hvilken de opkraeves .

10 Yderligere er alle de medlemsstater, der er henholdsvis transitland og bestemmelsesland, forpligtet til at foretage den omhandlede veterinaerkontrol paa det tidspunkt, hvor dyrene bringes ind paa deres omraade, jfr . artikel 2, stk . 1, i ovennaevnte direktiv 81/389, saaledes at kontrolforanstaltningerne er obligatoriske og ensartede for samtlige beroerte dyr inden for Faellesskabet .

11 Disse kontrolforanstaltninger foreskrives i direktiv 81/389 om fastsaettelse af bestemmelser, der er noedvendige for ivaerksaettelse af Raadets direktiv 77/489 af 18 . juli 1977 om beskyttelse af dyr under international transport, med henblik paa at beskytte levende dyr, hvilket formaal er af almen interesse for Faellesskabet og ikke blot af saerlig interesse for visse medlemsstater .

12 Endelig fremgaar det af betragtningerne til de to naevnte direktiver, at de har til formaal at harmonisere medlemsstaternes lovgivninger om beskyttelse af dyr under international transport for at fjerne de tekniske hindringer for samhandelen med levende dyr, som kan foelge af saadanne uoverensstemmelser mellem de nationale lovgivninger ( jfr . tredje-femte betragtninger til direktiv 77/489 og tredje betragtning til direktiv 81/389 ). Saa laenge der ikke er sket en saadan harmonisering, har den enkelte medlemsstat ret til, paa de i Traktatens artikel 36 opregnede betingelser, at opretholde og indfoere restriktive foranstaltninger vedroerende samhandelen, som er begrundet i hensynet til dyrs liv og sundhed . Det foelger heraf, at indfoerelsen af ens kontrolforanstaltninger kan fremme de frie varebevaegelser .

13 Kommissionen har dog fastholdt, at det omtvistede gebyr maa betragtes som en afgift med tilsvarende virkning som told, idet dets negative indflydelse paa de frie varebevaegelser, saa laenge der ikke er sket en harmonisering af saadanne gebyrer - hvilket i virkeligheden ikke kan lade sig goere i praksis - ikke kan opvejes af og derfor heller ikke begrundes i de gunstige virkninger af ens kontrolforanstaltninger paa faellesskabsplan .

14 Det bemaerkes i denne forbindelse, at naar formaalet med det omhandlede gebyr alene er at sikre en finansielt og oekonomisk begrundet modydelse for en forpligtelse, der, paa ens maade, paahviler samtlige medlemsstater i henhold til faellesskabsretten, kan det ikke ligestilles med told og er derfor heller ikke omfattet af forbudet efter Traktatens artikler 9 og 12 .

15 De ugunstige virkninger, som et saadant gebyr kan have for de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet, kan kun ophaeves ved faellesskabsregler, som enten bestemmer, at gebyrerne skal harmoniseres, eller at medlemsstaterne skal baere omkostningerne i forbindelse med kontrolforanstaltningerne, eller, endelig, at omkostningerne finansieres over faellesskabsbudgettet .

16 Herefter vil sagsoegte vaere at frifinde .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

17 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at afholde sagens omkostninger . Da Kommissionen har tabt sagen, doemmes den til at betale omkostningerne .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger .