For så vidt som en afgørelse om at afslutte proceduren efter stk. 1, litra a), i vedtægtens artikel 29 og overgå til proceduren efter stk. 1, litra b), for at besætte en stilling foreligger er en foranstaltning til opfyldelse af en dom afsagt af Fællesskabets retsinstanser om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse om at afslå sagsøgerens ansøgning efter ansættelsesfasen i henhold til artikel 29, stk. 1, litra a), og udnævne en anden i den pågældende stilling, skal sagsøgeren dog anses for at have søgsmålskompetence med henblik på annullation af den nævnte afgørelse, når søgsmålet har til hensigt at få fastslået, at afgørelsen blev truffet under tilsidesættelse af pligterne påhvilende den sagsøgte institution i medfør af artikel 233 EF.

Der foreligger retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål, når foranstaltningerne har bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Når der er tale om retsakter eller beslutninger, som tilvejebringes gennem flere faser, f.eks. efter en intern procedure, kan kun sådanne retsakter anfægtes, der definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på den pågældende procedure, og således ikke foreløbige foranstaltninger, hvis formål er at forberede den endelige beslutning. I tjenestemandssager indeholder sådanne forberedende retsakter tillige ikke et klagepunkt i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, og kan kun anfægtes som led i et søgsmål anlagt til prøvelse af retsakter, der kan annulleres.

Såfremt Fællesskabets retsinstanser har annulleret en retsakt fra en institution, påhviler det denne i medfør af artikel 233 EF at træffe egne foranstaltninger til dommens opfyldelse. For at efterkomme dommen og opfylde den fuldt ud skal institutionen ikke blot tage hensyn til dommens konklusion, men også til de præmisser, som har ført til domskonklusionen, og som danner det fornødne grundlag for denne i den forstand, at de er nødvendige, når det skal afgøres, hvad konklusionen helt præcis går ud på. Det er nemlig disse præmisser, som dels fastslår, nøjagtig hvilken bestemmelse der anses for ulovlig, dels angiver de nøjagtige grunde til den i konklusionen fastslåede ulovlighed, og som den pågældende institution skal tage hensyn til, når en udsteder en anden retsakt i stedet for den, der er blevet annulleret.

Retsvirkningerne af, at Fællesskabets retsinstanser har annulleret en retsakt, betyder, at annullationen får virkning ex tune, således at annullationen tilbagevirkende fjerner den annullerede retsakt fra retsordenen. I medfør af artikel 233 EF er den sagsøgte institution forpligtet til at gennemføre de nødvendige foranstaltninger for at fjerne virkningerne af de ulovlige forhold, hvilket i det tilfælde, at en retsakt allerede er blevet gennemført, betyder, at sagsøgeren genindsættes i den retsstilling, han befandt sig i inden denne retsakt.

I det tilfælde, hvor Fællesskabets retsinstanser først har påvist, at der under proceduren til besættelse af en ledig stilling ifølge vedtægtens artikel 29, stk. 1, litra a), er begået åbenbare skønsfejl ved behandlingen af ansøgningerne fra sagsøgeren og den konkret ansatte person, og dernæst har annulleret ansættelsesmyndighedens afgørelse om at afslå sagsøgerens ansøgning og udnævne en anden person i den pågældende stilling, må det antages, at nævnte myndighed ikke korrekt opfylder annullationsdommen ved beslutningen om at gå over til næste fase i ansættelsesproceduren, nemlig afholdelse af en intern udvælgelsesprøve uden først på ny at have undersøgt sagsøgerens ansøgning på grundlag af vedtægtens artikel 29, stk. 1, litra a), i lyset af konklusionen og præmisserne i nævnte dom. Når ansættelsesmyndigheden for at besætte en ledig stilling under udøvelse af sit frie skøn beslutter at foretage den sammenlignende undersøgelse af ansøgningerne til forfremmelse eller forflyttelse, er det nemlig først efter omhyggeligt at have undersøgt de ansøgninger fra tjenestemænd, der er blevet fremlagt med henvisning til forfremmelse eller forflyttelse, at den kan beslutte at gå over til de følgende faser i ansættelsesproceduren.

(jf. præmis 56. 57, 68-70 og 81)

Henvisning til: Domstolen, 31. marts 1971, sag 22/70, Kommissionen mod Rådet, Sml. 1971. s. 41, org. ref.: Rec. s. 263, præmis 60: Domstolen, 6. marts 1979, sag 92/78, Simmenthal mod Kommissionen, Sml. s. 777, præmis 32; Domstolen, 17. februar 1987, sag 21/86, Samara mod Kommissionen, Sml. s. 795, præmis 7; Domstolen, 26. april 1988, forenede sager 97/86, 99/86, 193/86 og 215/86. Asteris m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2181, præmis 30; Domstolen. 13. juli 2000, sag C-8/99. Gómez de Enterría y Sanchez mod Parlamentet. Sml. I, s. 6031, præmis 19 og 20; Retten, 14. september 1995, forenede sager T-480/93 og T-483/93, Antillean Rice Mills m.fl. mod Kommissionen. Sml. II, s. 2305, præmis 60; Retten 13. december 1995. forenede sager T-481/93 og T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens m.fl. mod Kommissionen. Sml. II. s. 2941, præmis 46 og 47: Retten, 19. februar 1998. sag T-3/97, Campogrande mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 89, og II, s. 215, præmis 65; Retten, 27. juni 2000, sag T-47/97, Plug mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 119, og II, s. 527, præmis 58; Retten, 10. oktober 2001, sag T-171/99, Corus UK mod Kommissionen, Sml. II, s. 2967, præmis 50; Retten, 23. april 2002, sag T-372/00, Campolargo mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 49, og II, s. 223, præmis 92 og 109; Retten, 17. oktober 2002, forenede sager T-330/00 og T-114/01, Cocchi og Hainz mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 193, og II, s. 987, præmis 36; Retten, 5. december 2002, sag T-119/99, Hoyer mod Kommissionen, Sml. Pers IA, s. 239, og II, s. 1185, præmis 35.