ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/12

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 18. juli 2013 — Eurofit SA mod Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-99/12) (1)

(Anmodning om præjudiciel afgørelse - landbrug - fælles markedsordning - forordning (EØF) nr. 3665/87 - eksportrestitutioner - omdirigering af varer bestemt til eksport - eksportørens pligt til tilbagebetaling - de kompetente myndigheders manglende meddelelse af oplysninger vedrørende pålideligheden hos en medkontrahent, der er mistænkt for svig - force majeure - foreligger ikke)

2013/C 260/20

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eurofit SA

Sagsøgt: Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de première instance de Bruxelles — fortolkning af bestemmelserne i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1)– forpligtelse for eksportøren til at tilbagebetale restitutioner i tilfælde af varernes omdirigering — om de kompetente myndigheders manglende meddelelse af udbedte oplysninger eller meddelelse af forkerte oplysninger til eksportøren er et tilfælde af force majeure som omhandlet i nævnte forordning

Konklusion

De kompetente toldmyndigheders undladelse af at underrette eksportøren om, at der foreligger en risiko for, at eksportørens medkontrahent har udøvet svig, udgør ikke et tilfælde af force majeure i henhold til bestemmelserne i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2945/94 af 2. december 1994 og navnlig denne forordnings artikel 11, stk. 1, tredje afsnit, første led. Selv om en sådan undladelse kan udgøre et undtagelsestilfælde i henhold til artikel 11, stk. 1, tredje afsnit, andet led, i forordning nr. 3665/87, som ændret ved forordning nr. 2945/94, kan den imidlertid ikke fritage denne eksportør fra vedkommendes pligt til at tilbagebetale de eksportrestitutioner, der er modtaget uretmæssigt, idet eksportøren udelukkende er fritaget for pligten til at betale bøder, der er skyldige i henhold til samme artikel 11.

(1) EUT C 138 af 12.5.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/16

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. juli 2013 — Sky Italia Srl mod Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien)

(Sag C-234/12) (1)

(Tv-radiospredning - direktiv 2010/13/EU - artikel 4, stk. 1, og artikel 23, stk. 1 - reklameindslag - national lovgivning, der for betalings-tv-selskaberne fastsætter en lavere maksimal procentdel af den sendetid, som kan anvendes til reklame, end den, der er fastsat for gratis-tv-selskaberne - ligebehandling - fri udveksling af tjenesteydelser)

2013/C 260/26

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sky Italia Srl

Sagsøgt: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni

Procesdeltagere: Reti Televisive Italiane (RTI) SpA, Maria Iaccarino

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — fortolkning af artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10. marts 2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (EUT L 95, s. 1) — fortolkning af artikel 49 TEUF, 56 TEUF og 63 TEUF og af artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 10 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som fortolket af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol — maksimal procentsats for sendetid, der må anvendes til reklamer — national lovgivning, der for betalings-tv-kanaler fastsætter en maksimal procentsats, som er lavere end den, der er fastsat for andre kanaler

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10. marts 2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester), det almindelige princip om ligebehandling og artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at de i princippet ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der for betalings-tv-selskaber fastsætter grænser for sendetiden for tv-reklamer pr. klokketime, der er lavere end de grænser, som er fastsat for gratis-tv-selskaber, for så vidt som proportionalitetsprincippet er overholdt, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 217 af 21.7.2012.
2)

Artikel 176, stk. 2, i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat på tidspunktet for dennes tiltrædelse af Den Europæiske Union indfører en begrænsning af fradragsretten i henhold til en national lovbestemmelse, som udelukker ret til fradrag for goder og tjenesteydelser bestemt til vederlagsfri levering af goder eller ydelser eller til aktiviteter, der er den afgiftspligtiges økonomiske virksomhed uvedkommende, skønt en sådan udelukkelse ikke var fastsat i den nationale lovgivning, som var gældende frem til denne tiltrædelsesdato. Det påhviler den forelæggende ret i videst muligt omfang at fortolke de i hovedsagen omhandlede nationale bestemmelser i overensstemmelse med EU-retten. I tilfælde af, at en sådan fortolkning viser sig at være umulig, skal den nationale ret undlade at anvende disse bestemmelser som værende uforenelige med artikel 176, stk. 2, i direktiv 2006/112.
2)

Reglerne som dem, der er fastsat i den fagetiske kodeks vedrørende udøvelsen af geologerhvervet i Italien, godkendt af CNG den 19. december 2006 og senest ændret den 24. marts 2010, der ud over ydelsens kvalitet og kvantitet udpeger erhvervets værdighed som kriterium for fastsættelsen af geologernes vederlag, udgør en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder som omhandlet i artikel 101, stk. 1, TEUF, som kan begrænse konkurrencen på det indre marked. Det tilkommer den forelæggende ret, henset til den overordnede sammenhæng, hvori denne kodeks har virkninger, herunder henset til samtlige nationale retsforskrifter samt til det nationale geologråds praksis med hensyn til anvendelsen af den nævnte kodeks, at tage stilling til, om der foreligger en sådan virkning i det foreliggende tilfælde. Den nævnte ret skal ligeledes, i lyset af alle de relevante oplysninger, den råder over, efterprøve, om reglerne i dette kodeks, bl.a. for så vidt som de benytter kriteriet om erhvervets værdighed, kan anses for at være nødvendige for gennemførelsen af det lovlige formål, der er forbundet med de garantier, der gives forbrugerne for geologernes ydelser.
2)

Artikel 35, stk. 4, litra c), i forordning nr. 1291/2000, som ændret ved forordning nr. 325/2003, skal fortolkes således, at det beløb, der — i tilfælde af forsinket fremlæggelse af bevis for korrekt udførelse af en indførsel — fortabes for mængder, for hvilke der ikke er ført bevis inden for den i denne forordnings artikel 35, stk. 4, litra a), fastsatte frist, skal beregnes på grundlag af en sats for sikkerhedsstillelse, som faktisk er blevet anvendt i forbindelse med ansøgningen om udstedelse af licensen eller licenserne angående denne indførsel. Med henblik på en sådan fortolkning er det uden betydning, at sikkerheden er blevet stillet på grundlag af en sats, der er højere end den sats, der gælder for andre indførsler af samme type produkter som det indførte produkt, eftersom sidstnævnte produkt er blevet fritaget for betaling af importafgifter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/17

Domstolens dom (Første Afdeling) af 18. juli 2013 — Citroën Belux NV mod Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonen (FvF) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Brussel — Belgien)

(Sag C-265/12) (1)

(Artikel 56 TEUF - fri udveksling af tjenesteydelser - direktiv 2005/29/EF - urimelig handelspraksis - forbrugerbeskyttelse - salg med tilgift, når mindst en af ydelserne er en finansiel ydelse - forbud - undtagelser)

2013/C 260/28

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Citroën Belux NV

Sagsøgt: Federatie voor Verzekerings- en Financiële Tussenpersonen (FvF)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hof van beroep te Brussel (Belgien) — fortolkning af artikel 56 TEUF og af artikel 3, stk. 9, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22) — nationale bestemmelser om forbrugerbeskyttelse, der, med visse udtrykkeligt opregnede undtagelser, generelt forbyder ethvert salg med tilgift, når mindst en af ydelserne er en finansiel ydelse

Konklusion

Artikel 3, stk. 9, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) og artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats bestemmelse, såsom den i hovedsagen omhandlede, der med undtagelse af de i den nationale lovgivning udtømmende opregnede tilfælde generelt forbyder salg med tilgift til forbrugeren, når mindst en af ydelserne er en finansiel tjenesteydelse.

(1) EUT C 258 af 25.8.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/10

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 18. juli 2013 — fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand mod Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof te Leeuwarden — Nederlandene)

(Sag C-26/12) (1)

(Merværdiafgift - sjette direktiv 77/388/EØF - artikel 17 og artikel 13, punkt B, litra d), nr. 6) - fritagelser - fradrag for indgående afgift - pensionsfonde - begrebet »forvaltning af investeringsforeninger«)

2013/C 260/18

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof te Leeuwarden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand

Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Gerechtshof te Leeuwarden — fortolkning af artikel 13, punkt B, litra c), nr. 6), og artikel 17 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) og artikel 135, stk. 1, litra g), artikel 168 og 169 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EFT L 347, s. 1) — fradrag af indgående afgift — afgiftspligtig person, som i henhold til den nationale pensionslovgivning har oprettet en pensionsfond for at sikre tilsluttede arbejdstageres pensionsrettigheder — fradrag af den moms, som han er blevet faktureret for de ydelser, der er blevet leveret til ham med henblik på forvaltning af pensionsfonden

Konklusion

Artikel 17 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at en afgiftspligtig person, der har oprettet en pensionsfond i form af en retligt og skattemæssigt særskilt enhed som den i hovedsagen omhandlede med henblik på at sikre sine ansattes og tidligere ansattes pensionsrettigheder, har ret til at fradrage den merværdiafgift, som den pågældende har erlagt for ydelser vedrørende forvaltning og drift af denne pensionsfond, på betingelse af, at det af de samlede omstændigheder i forbindelse med de omhandlede transaktioner fremgår, at der foreligger en direkte og umiddelbar tilknytning.

(1) EUT C 98 af 31.3.2012.
1)

Artikel 2, stk. 2, nr. 6), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer, som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 116/2010 af 9. februar 2010 skal fortolkes således, at det i en sundhedsanprisning, for at denne kan anses for at være en »anprisning af en reduceret risiko for sygdom« i denne bestemmelses forstand, ikke nødvendigvis skal være udtrykkeligt anført, at indtag af en fødevarekategori, en fødevare eller en af dens bestanddele »i betydelig grad« reducerer en risikofaktor for udvikling af en sygdom hos mennesker.
1)

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at begrebet »levering af varer« som omhandlet i dette direktiv og beviset for den faktiske gennemførelse af en sådan levering i sammenhæng med udøvelsen af retten til fradrag for merværdiafgift ikke er knyttet til den måde, hvorpå der er erhvervet ejendomsret til de pågældende varer. Det tilkommer den forelæggende ret i overensstemmelse med de nationale regler om bevisførelse at foretage en samlet vurdering af alle forhold og faktiske omstændigheder i den tvist, som er forelagt denne, med henblik på at fastlægge, om de i hovedsagen omtvistede leveringer af varer faktisk er blevet gennemført, og om der i givet fald kan udøves en fradragsret på grundlag af disse.
1)

Artikel 203, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1791/2006 af 20. november 2006, skal fortolkes således, at et tyveri af varer henført under toldoplagsproceduren udgør en unddragelse af disse varer i denne bestemmelses forstand, som medfører, at der opstår en toldskyld ved indførsel. Samme forordnings artikel 206 kan alene finde anvendelse i tilfælde, hvor en toldskyld kan opstå i henhold til forordningens artikel 202 og artikel 204, stk. 1, litra a).
2)

Artikel 2, stk. 2, litra j), i direktiv 2006/123 skal fortolkes således, at udelukkelsen af sociale tjenesteydelser fra direktivets anvendelsesområde bl.a. omfatter enhver ydelse af støtte og bistand til ældre, for så vidt som den udføres af en privat tjenesteyder med opdrag fra staten, der ved en klar og gennemsigtig retsakt er blevet pålagt en reel forpligtelse til at sikre sådanne ydelser, under overholdelse af visse særlige betingelser for udøvelsen. Det tilkommer den nationale ret at undersøge, om dag- og aftencentre under hensyntagen til karakteren af de ydelser i form af støtte og bistand til ældre, der hovedsageligt sikres i disse centre, samt deres status, som den følger af den relevante belgiske lovgivning, er udelukket fra direktivets anvendelsesområde.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 245/4

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 4. juli 2013 — Simone Gardella mod Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale di La Spezia — Italien)

(Sag C-233/12) (1)

(Overførsel af pensionsrettigheder erhvervet i en medlemsstat - artikel 45 TEUF og 48 TEUF - national lovgivning, som ikke fastsætter ret til, at den kapital, der repræsenterer de pensionsbidrag, der er indbetalt til en national socialsikringsinstitution, overføres til en international organisation med hjemsted i en anden medlemsstat - regel om sammenlægning)

2013/C 245/06

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di La Spezia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Simone Gardella

Sagsøgt: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Civile della Spezia — fortolkning af artikel 20 TEUF, 45 TEUF, 48 TEUF og 145-147 TEUF samt artikel 15 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — overførsel af pensionsrettigheder erhvervet i forskellige medlemsstater — ansat ved en international organisation med hovedsæde i en anden medlemsstat — nationale bestemmelser, som ikke giver ret til at overføre pensionsbidrag, der er indbetalt til en national socialsikringsinstitution, til den pågældende internationale organisation — socialsikringsinstitutionens nægtelse af at indgå en aftale, som muliggør en sådan overførsel

Konklusion

Artikel 45 TEUF og 48 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som ikke tillader dens statsborgere, som er ansat i en international organisation, såsom Den Europæiske Patentmyndighed, der er beliggende på en anden medlemsstats område, til denne organisations pensionsordning at overføre den kapital, der repræsenterer de pensionsrettigheder, som de tidligere har erhvervet på deres oprindelsesmedlemsstats område, i mangel af en aftale mellem denne medlemsstat og nævnte internationale organisation, som fastsætter mulighed for en sådan overførsel.

I det tilfælde, hvor ordningen om overførsel af den kapital, der repræsenterer tidligere erhvervede pensionsrettigheder i en medlemsstat, til pensionsordningen hos en ny arbejdsgiver i en anden medlemsstat ikke kan finde anvendelse, skal artikel 45 TEUF fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som ikke gør det muligt at tage hensyn til de beskæftigelsesperioder, som en statsborger i Den Europæiske Union har tilbagelagt ved en international organisation, såsom Den Europæiske Patentmyndighed, der er beliggende på en anden medlemsstats område, med henblik på erhvervelse af en ret til alderspension.

(1) EUT C 217 af 21.7.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/27

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. maj 2013 — Kreshnik Ymeraga, Kasim Ymeraga, Afijete Ymeraga-Tafarshiku, Kushtrim Ymeraga og Labinot Ymeraga mod Ministre du Travail, de l’Emploi et de l’Immigration (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour administrative — Luxembourg)

(Sag C-87/12) (1)

(Unionsborgerskab - artikel 20 TEUF - opholdsret til statsborgere fra tredjelande, som er familiemedlemmer til en unionsborger, der ikke har gjort brug af sin ret til fri bevægelighed - grundlæggende rettigheder)

2013/C 225/44

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Kreshnik Ymeraga, Kasim Ymeraga, Afijete Ymeraga-Tafarshiku, Kushtrim Ymeraga og Labinot Ymeraga

Sagsøgt: Ministre du Travail, de l’Emploi et de l’Immigration

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour administrative — fortolkning af artikel 20 TEUF og artikel 20, 21, 24, 33 og 34 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — unionsborgerskab — en unionsborgers ret til at opnå familiesammenføring med familiemedlemmer, der er tredjelandsstatsborgere, når den pågældende ikke har udøvet retten til fri bevægelighed eller retten til ophold i en anden medlemsstat end den, hvor denne er statsborger

Konklusion

Artikel 20 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat nægter en tredjelandsstatsborger ophold på sit område, når denne tredjelandsstatsborger ønsker at bosætte sig dér med et familiemedlem, som er unionsborger, bosat og statsborger i denne medlemsstat, og som aldrig har gjort brug af sin ret til fri bevægelighed som unionsborger, for så vidt som en sådan nægtelse ikke indebærer, at den pågældende unionsborger fratages den effektive nydelse af kerneindholdet i de rettigheder, der er tillagt ved status som unionsborger.

(1) EUT C 138 af 12.5.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/29

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. september 2013 — Christian Van Buggenhout og Ilse Van de Mierop, kuratorer i konkursboet efter Grontimmo SA mod Banque Internationale à Luxembourg SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de commerce de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-251/12) (1)

(Retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 1346/2000 - konkurs - artikel 24, stk. 1 - opfyldelse af en forpligtelse »over for skyldneren i en insolvensbehandling« - betaling til en af denne skyldners kreditorer)

2013/C 344/50

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de commerce de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Christian Van Buggenhout og Ilse Van de Mierop, kuratorer i konkursboet efter Grontimmo SA

Sagsøgt: Banque Internationale à Luxembourg SA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de commerce de Bruxelles — fortolkning af artikel 24 i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs (EFT L 160, s. 1) — betaling til en kreditor til en skyldner, der er genstand for konkursbehandling, efter skyldnerens begæring, når der ikke er truffet foranstaltninger til offentliggørelse af afgørelser om at indlede insolvensproceduren i en anden medlemsstat — frigørelse for den godtroende befuldmægtigede — personelt ansvarsområde — begrebet »opfyldelse af en forpligtelse over for skyldneren« omfattende kun betaling til den skyldner, som er genstand for konkursbehandling, eller også til dennes kreditorer

Konklusion

Artikel 24, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs skal fortolkes således, at en betaling, der er foretaget på begæring af en skyldner, som er genstand for en insolvensbehandling, til dennes kreditor, ikke er omfattet af denne bestemmelses anvendelsesområde.

(1) EUT C 200 af 7.7.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 344/20

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. september 2013 — European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) mod Europa-Kommissionen og Lexmark International Technology SA

(Sag C-56/12 P) (1)

(Appel - konkurrence - misbrug af dominerende stilling - markeder for blækpatroner - beslutning om afvisning af en klage - manglende fællesskabsinteresse - ringe sandsynlighed for at godtgøre en overtrædelse af artikel 82 EF - betydningen af overtrædelsens grovhed)

2013/C 344/33

Processprog: tysk

Parter

Appellant: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) (ved Rechtsanwalt D. Ehle)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Antoniadis og C. Hödlmayr, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt W. Berg) og Lexmark International Technology SA

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 24. november 2011 i sag T-296/09, EFIM mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i en sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 4125 af 20. maj 2009 der forkastede klage COMP/C-3/39.391 vedrørende selskaberne Hewlett-Packard, Lexmark, Canon og Epsons påståede overtrædelser af artikel 81 EF og 82 EF på markederne for blækpatroner — Kommissionens kompetence — forpligtelser i forbindelse med undersøgelse af klager — manglende fællesskabsinteresse — proportionalitet — manglende begrundelse — tilsidesættelse af retten til forsvar — Kommissionens meddelelse om behandling af klager

Konklusion

1) Europa-Kommission frifindes.

2) European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 118 af 21.4.2012.