De præjudicielle spørgsmål, som ligger til grund for denne sag, vedrører fortolkningen af et aspekt i fællesskabsbestemmelserne vedrørende fællesskabsforsendelse. Jeg vil først kort redegøre for den sammenhæng, som den bestemmelse, der her skal fortolkes, står i.

For at lette varebefordringen inden for Fællesskabet og fremfor alt at forenkle formaliteterne ved overskridelsen af de indre grænser udstedte Rådet den 8. marts 1969 forordning nr. 542/69 om ordning for fællesskabsforsendelse. I de følgende år blev denne forordning gentagne gange ændret; endelig blev den erstattet af forordning nr. 222/77 af 13. december 1976; de her omtvistede faktiske omstændigheder fandt dog sted før den sidstnævnte forordnings ikrafttræden, således at forordning nr. 542/69 her må tages umiddelbart i betragtning. Hvad angår varer fra tredjelande, er det formålet med ordningen for fællesskabsforsendelsen, at de kan føres fra indførselsstedet til bestemmelsesstedet (eller i tilfælde af transit gennem Fællesskabet, til udgangstoldstedet) uden at der ved overgangen fra en medlemsstat til en anden på ny skal iagttages toldformaliteter (fjerde betragtning til forordning nr. 542/69). I artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 542/69 sondres der mellem proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse og proceduren for intern fællesskabsforsendelse. Den første finder bl.a. anvendelse på varer, »der ikke opfylder betingelserne i artikel 9 og 10 i Traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab« (artikel 1, stk. 2, litra a)). Ifølge artikel 12, stk. 1, skal varer, som transporteres i henhold til proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse, angives til forsendelse i en T 1-angivelse (svarende til forordningens bilag A). Denne anmeldelse underskrives af den, der ansøger om ekstern fællesskabsforsendelse eller af hans bemyndigede repræsentant; den indleveres til afgangstoldstedet i mindst tre eksemplarer (artikel 12, stk. 3); ved afgangstoldstedet forstås det toldsted, hvor fællesskabsforsendelsen påbegyndes (artikel 11, litra c)).

Den, der ansøger om at gennemføre en fællesskabsforsendelse — og derfor har underskrevet T 1-angivelsen — påtager sig derved over for de kompetente myndigheder ansvaret for reglementeret gennemførelse af denne transport og kaldes derfor »den hovedforpligtede« (artikel 11, litra a)). Ifølge artikel 13 skal den hovedforpligtede frembyde varerne for bestemmelsestoldstedet i uforandret stand inden for den fastsatte tidsfrist og under iagttagelse af de af de kompetente myndigheder trufne foranstaltninger til varernes identificering samt overholde bestemmelserne om fællesskabsforsendelse og om forsendelsen i hver af de medlemsstater, der berøres af transporten. Endvidere skal den hovedforpligtede ifølge artikel 27, stk. 1 og 2, »medmindre andet er bestemt i denne forordning... stille sikkerhed for betalingen af told og andre afgifter, som en medlemsstat kunne gøre krav på for varer, der i forbindelse med fællesskabsforsendelsen føres over dennes område. Sikkerhed kan stilles samlet for flere fællesskabsforsendelser eller blot for en fællesskabsforsendelse«. Ifølge artikel 27, stk. 3, består sikkerhedsstillelsen »med forbehold af bestemmelserne i artikel 33, stk. 2, ... i en selvskyldnerkaution fra en fysisk eller juridisk person, der er bosat eller har hjemsted i den medlemsstat, hvor sikkerheden stilles«. Ifølge artikel 33, stk. 2, kan sikkerheden for en enkelt fællesskabsforsendelse deponeres kontant; »i så fald fastsætter medlemsstaternes kompetente myndigheder beløbets størrelse, og sikkerheden skal fornys ved hvert grænseovergangssted ...«.

Kautionisten fritages for sine forpligtelser over for de medlemsstater, hvis områder har været berørt af fællesskabsforsendelsen, »når T 1-angivelsen er færdigbehandlet ved afgangstoldstedet« (artikel 35). Dette er netop den bestemmelse, som ønskes fortolket. Med forordning nr. 1079/71 af 25. maj 1971 har Rådet af retssikkerhedsgrunde suppleret denne bestemmelse med et stykke to, der lyder således: »Kautionisten frigøres ligeledes for sine forpligtelser ved udløbet af en frist på 12 måneder regnet fra den dato, hvor T 1-angivelsen registreres, når han ikke fra afgangstoldstedet er blevet underrettet om, at T 1-angivelsen ikke er blevet færdigbehandlet.«