ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles markedsordning – eksportrestitutioner – differentieret eksportrestitution – varer, der reeksporteres til Fællesskabet efter ved toldprocedurerne at være blevet angivet til fri omsætning i et tredjeland – ret til at få tildelt en differentieret eksportrestitution – betingelse – væsentlig bearbejdning eller forarbejdning af varen – undtagelse – tilstedeværelse af forhold, der udgør misbrug – efterprøvelse tilkommer den nationale ret

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 24; Kommissionens forordning nr. 3665/87, art. 17, stk. 3, og forordning nr. 1384/95)

Sammendrag

Betingelsen for at få tildelt en differentieret eksportrestitution i henhold til artikel 17, stk. 3, i forordning nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning nr. 1384/95 navnlig for så vidt angår de tilpasninger, der er nødvendige for gennemførelsen af Uruguay-rundens landbrugsaftale, nemlig at toldformaliteterne for den omhandlede vares overgang til frit forbrug i tredjelandet er afsluttet, er opfyldt, når varerne, efter betaling af importafgifterne i dette land, undergår en væsentlig bearbejdning eller forarbejdning i samme land i den forstand, hvori disse udtryk er anvendt i artikel 24 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, selv om det produkt, der er resultatet af denne bearbejdning eller forarbejdning, derefter reeksporteres til Fællesskabet, hvorved der sker tilbagebetaling af de i dette land erlagte afgifter, og der sker betaling af importafgifter i Fællesskabet.

Hvis den senere tilbagebetaling af de opkrævede afgifter til en anden erhvervsdrivende end eksportøren skulle have den virkning, at eksportrestitutionen mistede sit retsgrundlag med tilbagevirkende kraft, ville dette efterlade eksportøren i en usikker situation, som på baggrund af retssikkerhedsprincippet er diskutabel, og eksportørens ret til restitution ville komme til at afhænge af forhold eller forretningsmæssig adfærd, som denne ikke er herre over.

Der må dog sondres mellem denne situation og den situation, hvor eksportøren selv er medvirkende til et misbrug, i hvilket tilfælde tilbagebetaling af eksportrestitutionen alligevel kan påbydes, hvis den nationale ret i henhold til national ret finder et misbrug fra eksportørens side bevist.

(jf. præmis 36 og 41 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – karteller – aftaler mellem virksomheder – begreb – koncession til offentlig servicevirksomhed tildelt af en offentlig myndighed – ikke omfattet

(Art. 81 EF)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – direkte tildeling af en koncessionskontrakt vedrørende driften af den offentlige gasforsyning – ikke tilladt på grund af manglende nødvendig gennemsigtighed

(Art. 43 EF og 49 EF)

Sammendrag

1. Artikel 81 EF, som efter sin ordlyd finder anvendelse på aftaler »mellem virksomheder«, omfatter i princippet ikke koncessionsaftaler, der indgås mellem en kommune, der herved handler som offentlig myndighed, og koncessionshaveren, som har fået til opgave at yde offentlig servicevirksomhed.

(jf. præmis 12)

2. Artikel 43 EF og 49 EF er til hinder for, at en kommune tildeler en koncessionskontrakt vedrørende driften af den offentlige gasforsyning direkte til et overvejende offentligt ejet selskab, som den pågældende kommune ejer 0,97% af, hvis tildelingen ikke opfylder de krav til gennemsigtighed, som – uden nødvendigvis at indebære en forpligtelse til at afholde et udbud – bl.a. skal gøre det muligt for en virksomhed i en anden medlemsstat end den, hvori den pågældende kommune ligger, at få adgang til de nødvendige oplysninger vedrørende den omhandlede koncessionskontrakt, før denne tildeles, således at denne virksomhed, hvis den måtte have ønsket det, ville have været i stand til at tilkendegive sin interesse i at opnå tildeling af koncessionskontrakten.

(jf. præmis 21 og 28 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftspligtige transaktioner – levering af goder, som foretages mod vederlag – begreb – tyveri af varer – ikke omfattet – punktafgiftspligtige varer – uden betydning

(Rådets direktiv 77/388, art. 2)

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – beskatningsgrundlag – nationale foranstaltninger, der fraviger fællesskabsreglerne – lovgivning, hvorved andre transaktioner end dem, der er nævnt i sjette direktivs artikel 2, såsom tyveri af varer fra et afgiftsoplag, afgiftspålægges – ulovlig

(Rådets direktiv 77/388, art. 27, stk. 5)

Sammendrag

1. Tyveri af varer kan ikke anses for »levering af goder mod vederlag« som omhandlet i artikel 2 i sjette direktiv 77/388 og kan derfor ikke som sådan være merværdiafgiftspligtig. Det forhold, at de stjålne varer er punkafgiftspligtige, har ingen betydning for denne vurdering.

(jf. præmis 42 og domskonkl. 1)

2. En tilladelse til at træffe foranstaltninger, som letter kontrollen med merværdiafgiftsopkrævningen, der er meddelt en medlemsstat på grundlag af artikel 27, stk. 5, i sjette direktiv 77/388, bemyndiger ikke denne stat til at merværdiafgiftspålægge andre transaktioner end dem, der er nævnt i direktivets artikel 2. En sådan tilladelse kan derfor ikke give hjemmel for en national lovgivning, hvorefter tyveri af varer fra et afgiftsoplag merværdiafgiftspålægges.

(jf. præmis 49 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag af indgående moms – investeringsgode, der dels anvendes til virksomheds formål, dels til private formål – udelukkelse på grund af nationale regler, der var gældende, før sjette direktiv trådte i kraft, og som bevirker, at et gode ikke fuldt ud kan henføres til virksomheden, og at afgiften ikke fuldt ud kan fratrækkes for det erhvervede gode – ikke tilladt

(Rådets direktiv 67/228, art. 11 og direktiv 77/388, art. 6, stk. 2, og art. 17, stk. 2 og 6)

Sammendrag

Artikel 6, stk. 2, og artikel 17, stk. 2 og 6, i Rådets sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 95/7, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som er vedtaget forud for direktivets ikrafttræden, og som ikke berettiger en afgiftspligtig person til fuldt ud at lade et investeringsgode indgå i virksomheden, når godet dels anvendes til virksomheds formål, dels til virksomheden uvedkommende formål, og til efter omstændighederne fuldt ud og øjeblikkeligt at fratrække momsen for det erhvervede gode.

Selv om sjette direktivs artikel 17, stk. 6, tillader, at en medlemsstat opretholder en national ordning, som var gældende før direktivets ikrafttræden, forudsætter bestemmelsen imidlertid, at de undtagelser, som de nævnte stater kan opretholde i henhold til denne bestemmelse, er lovlige i medfør af andet direktiv 67/228, som blev udstedt før sjette direktiv. Uanset, at andet direktivs artikel 11 i stk. 4, bestemmer, at medlemsstaterne fra fradragsordningen kan undtage »bestemte ting og bestemte tjenesteydelser, og særligt sådanne […], som helt eller delvis vil kunne anvendes til den afgiftspligtiges eller hans personales private forbrug«, tildeler det ikke medlemsstaterne en ubegrænset skønsmæssig beføjelse til at undtage alle eller næsten alle goder og tjenesteydelser fra fradragsretten, og navnlig ikke, når de anvendes til den afgiftspligtige persons private formål.

(jf. præmis 31-34 og 36 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. De oversøiske landes og territoriers associering – beskyttelsesforanstaltninger – betingelser for indførelse – fællesskabsinstitutionernes skøn – domstolskontrol – grænser

(Rådets afgørelse 91/482, art. 109)

2. De oversøiske landes og territoriers associering – beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel fra de oversøiske lande og territorier af produkter fra sukkersektoren, som har EF/OLT-kumulation af oprindelsen – proportionalitetsprincippet – domstolskontrol – grænser

(Rådets afgørelse 91/482, art. 109, stk. 2)

3. De oversøiske landes og territoriers associering – beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel fra de oversøiske lande og territorier – beskyttelsesforanstaltninger, som ikke kan rejse tvivl om produkter fra disse landes præferencestatus – foranstaltningernes ekstraordinære og midlertidige karakter

(Rådets afgørelse 91/482, art. 109, stk. 1)

Sammendrag

1. Fællesskabsinstitutionerne har et vidt skøn ved anvendelsen af artikel 109 i afgørelse 91/482 om de oversøiske landes og territoriers associering, som giver dem mulighed for at træffe eller godkende beskyttelsesforanstaltninger, når visse betingelser er opfyldt. Herefter påhviler det Fællesskabets retsinstanser at begrænse sig til at efterprøve, om udøvelsen af dette skøn er åbenbart urigtig eller behæftet med magtfordrejning, eller om fællesskabsinstitutionerne åbenbart har overskredet grænserne for deres skøn. Intensiteten af Fællesskabets retsinstansers prøvelse må navnlig begrænses, når fællesskabsinstitutionerne skal afveje modstående interesser og således vælge mellem forskellige muligheder inden for rammerne af de politiske valg, som henhører under deres særlige ansvarsområder.

Denne bestemmelses iboende karakter af en undtagelse mindsker på ingen måde rækkevidden af Kommissionens skønsbeføjelse, når den inden for rammerne af de politiske ansvarsområder, den er blevet tillagt, skal foretage vanskelige afvejninger af modstående interesser.

(jf. præmis 53-55 og 57)

2. Hvad angår den retlige prøvelse af overholdelsen af det proportionalitetsprincip, som fremgår af artikel 109, stk. 2, i afgørelse 91/482 om de oversøiske landes og territoriers associering, og under hensyn til navnlig Kommissionens vide skøn på området for de beskyttelsesforanstaltninger, som fastsættes i afgørelsens artikel 109, stk. 1, gælder, at kun såfremt en foranstaltning på dette område er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det mål, som vedkommende institution forfølger, vil en sådan foranstaltning kunne kendes ulovlig.

(jf. præmis 84)

3. Artikel 109 i afgørelse 91/482 om de oversøiske landes og territoriers associering (OLT) bemyndiger netop Kommissionen til at vedtage beskyttelsesforanstaltninger under de i bestemmelsen nævnte omstændigheder. At Kommissionen har vedtaget en sådan foranstaltning for visse OLT-produkter kan ikke rejse tvivl om disse produkters præferencestatus i henhold til afgørelsens artikel 101, stk. 1, idet en beskyttelsesforanstaltning efter sin natur er ekstraordinær og midlertidig.

(jf. præmis 92)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne — gensidig bistand mellem medlemsstaternes myndigheder inden for området direkte og indirekte skatter — direktiv 77/799 — området for merværdiafgift og punktafgifter — anvendelighed på Gibraltars territorium — traktatbrud

(Tiltrædelsesakten fra 1972, art. 28 og 29; Rådets direktiv 77/799)

Sammendrag

I henhold til artikel 28 i akten vedrørende vilkårene for Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse finder retsakter fra fællesskabsinstitutionerne, der vedrører harmonisering af medlemsstaternes lovgivninger for så vidt angår omsætningsafgifter, ikke anvendelse for Gibraltar, medmindre Rådet enstemmigt på forslag af Kommissionen træffer anden beslutning. Bestemmelser, som blot foreskriver et samarbejde mellem medlemsstaterne, og som overlader det til hver medlemsstat at anvende sine egne metoder til undersøgelse og videregivelse af oplysninger, kan ikke anses for at udgøre sådanne retsakter.

Dette er tilfældet med direktiv 77/799 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte og indirekte skatter, som ændret ved direktiv 79/1070 og direktiv 92/12 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, således at dette direktiv, for så vidt det angår merværdiafgift, ikke udgør »retsakter, der vedrører harmonisering af medlemsstaternes lovgivninger for så vidt angår omsætningsafgifter« i henhold til tiltrædelsesaktens artikel 28, hvorfor det dermed finder anvendelse på Gibraltar.

Det ændrede direktiv 77/799 finder, for så vidt det angår punktafgifter, ligeledes anvendelse på Gibraltar. Den omstændighed, at bestemmelserne om harmonisering af disse afgifter som sådan muligvis ikke finder anvendelse på Gibraltar i henhold til tiltrædelsesaktens artikel 29, sammenholdt med dens bilag I, del I, punkt 4, hvorefter Gibraltar ikke er omfattet af Fællesskabets toldområde, bevirker nemlig ikke under nogen omstændigheder, at Gibraltar kan unddrage sig forpligtelsen til gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder i henhold til det ændrede direktiv 77/799 på området for punktafgifter.

Det følger heraf, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten, idet det ikke har gennemført det ændrede direktiv 77/799 i Gibraltar for så vidt angår området for merværdiafgift og punktafgifter.

(jf. præmis 42, 44-46, 50, 51, 53, 54 og 56 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Frie kapitalbevægelser – hindringer – skattelovgivning – formueskat – nationale bestemmelser, hvorefter ikke-hjemmehørende skattepligtige nægtes adgang til bundfradrag, som indrømmes hjemmehørende skattepligtige – lovligt – betingelse

(Art. 56 EF og 58 EF)

2. Frie kapitalbevægelser – hindringer – bilateral dobbeltbeskatningsoverenskomst – ret til personfradrag forbeholdt personer, der er hjemmehørende i de medlemsstater, der er parter i overenskomsten – lovligt

(Art. 56 EF og 58 EF)

Sammendrag

1. Artikel 56 EF og 58 EF ikke er til hinder for bestemmelser om formuebeskatning, hvorefter en medlemsstat ikke giver ikke-hjemmehørende skattepligtige, der har den væsentligste del af deres formue i bopælsmedlemsstaten, adgang til det bundfradrag, som indrømmes hjemmehørende skattepligtige.

Skattepligtige, der alene har en ikke-væsentlig del af deres formue i en anden medlemsstat end bopælsmedlemsstaten, befinder sig nemlig som udgangspunkt ikke i en situation, der er sammenlignelig med situationen for hjemmehørende i denne anden medlemsstat i det omfang ikke blot den væsentligste del af indkomsten, men også den væsentligste del af den ikke-hjemmehørendes formue normalt er samlet i bopælsstaten. Følgelig er sidstnævnte medlemsstat bedre i stand til at tage hensyn til den pågældendes globale skatteevne ved i givet fald at indrømme ham de nedslag, der er fastsat i denne stats lovgivning. De pågældende myndigheders afslag på at indrømme den ikke-hjemmehørende det bundfradrag, som hjemmehørende har ret til, indebærer således ikke, at den ikke-hjemmehørende forskelsbehandles.

(jf. præmis 37, 38 og 43 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 56 EF og 58 EF er ikke til hinder for, at en bestemmelse i en bilateral dobbeltbeskatningsoverenskomst, hvorefter fysiske personer, der er bosiddende i en af disse to medlemsstater, i den anden stat har ret til personfradrag, der indrømmes af sidstnævnte til hjemmehørende personer, ikke udstrækkes til at omfatte en person, der er hjemmehørende i en medlemsstat, der ikke er part i nævnte overenskomst.

Den omstændighed, at de gensidige rettigheder og forpligtelser, der følger af en sådan overenskomst, kun finder anvendelse på personer, der er bosiddende i en af de to kontraherende medlemsstater, er en naturlig følge af bilaterale dobbeltbeskatningsoverenskomster.

(jf. præmis 60, 61 og 63 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse

(Art. 226 EF)

2. Landbrug – fælles landbrugspolitik – økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler – forordning nr. 2092/91 – angivelser, der henviser til denne produktionsmetode – anvendelse af disse angivelser og heraf afledte udtryk for produkter, der ikke er fremstillet efter en økologisk produktionsmetode – anvendelse af udtrykkene »biológico« og »bio« i Spanien – lovligt ifølge den ved forordning nr. 1804/1999 ændrede affattelse

(Rådes forordning nr. 2092/91, som ændret ved Rådets forordning nr. 1804/1999, art. 2)

3. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – bevisbyrden påhviler Kommissionen – formodninger – ulovligt

(Art. 226 EF)

Sammendrag

1. Spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, skal vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse. Ændringer af forholdene i tiden derefter kan ikke tages i betragtning af Domstolen.

(jf. præmis 31)

2. Den liste over angivelser vedrørende den økologiske produktionsmetode, som er indeholdt i artikel 2 i forordning nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler, som ændret ved forordning nr. 1804/1999 om indførelse af bestemmelser om animalsk produktion i forordningen, er ikke udtømmende. Følgelig kan medlemsstaterne, såfremt der sker en ændring i de angivelser, der normalt anvendes på deres område, optage andre udtryk i deres nationale lovgivning til angivelse af den økologiske produktionsmetode end dem, der er nævnt på listen.

Da listen i nævnte forordnings artikel 2 hvad angår spansk kun nævner udtrykket »ecológico«, der omfatter det afledte ord »eco«, kan den spanske regering ikke kritiseres for, at den ikke har forbudt fabrikanter af produkter, som ikke er fremstillet efter en økologisk produktionsmetode, at anvende andre udtryk såsom udtrykkene »biológico« eller »bio«. Det følger nemlig heller ikke af ordlyden af denne artikel, at den omstændighed, at udtrykket »bio« er nævnt i artiklen som et gængs afledt ord, indebærer, at det må antages at nyde en særlig beskyttelse i alle medlemsstaterne og på alle sprog, herunder på de sprog, for hvilke der på listen i samme artikel er nævnt udtryk, som ikke svarer til det franske udtryk »biologique«.

(jf. præmis 34-36)

3. Under en traktatbrudssag påhviler det Kommissionen at godtgøre, at der er begået det hævdede traktatbrud. Det er Kommissionen, der skal fremlægge den dokumentation for Domstolen, som er nødvendig for, at denne kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud, og Kommissionen kan ikke herved påberåbe sig nogen formodning.

(jf. præmis 41)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler – tildeling af kontrakter – kriterier – betingelser for lovligheden – konkret tilfælde

(Art. 49 EF)

Sammendrag

Artikel 49 EF er til hinder for, at en ordregivende myndighed i udbudsmaterialet for en offentlig kontrakt om udførelse af sundhedsmæssige tjenesteydelser vedrørende åndedrætsterapi i hjemmet og andre metoder til understøttet respiration fastsætter dels en adgangsbetingelse, hvorefter den bydende virksomhed på tidspunktet for afgivelsen af buddet skal råde over offentligt tilgængelige forretningslokaler i den provinshovedstad, hvor tjenesteydelsen skal udføres, dels vurderingskriterier for buddene, der gennem tildeling af yderligere point præmierer tilstedeværelsen på tidspunktet for afgivelsen af buddet af anlæg til produktion, forarbejdning og påfyldning af ilt, der ligger inden for en radius af 1 000 kilometer fra den pågældende provins, eller offentligt tilgængelige forretningslokaler i bestemte byer i denne provins, og som i tilfælde af lighed mellem flere bud favoriserer den virksomhed, der tidligere har udført den omhandlede tjenesteydelse, såfremt disse forhold anvendes diskriminerende, ikke er begrundet i tvingende almene hensyn, ikke er egnede til at sikre virkeliggørelsen af formålet eller går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå dette formål, hvilket det tilkommer den nationale dommer at efterprøve.

(jf. præmis 79 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – tandlæger – anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifikationsbeviser – direktiv 78/686 – samordning af de nationale bestemmelser – direktiv 78/687 – overgangsforanstaltninger for Østrig – bemyndigelse til speciallæger i tand-, mund- og kæbesygdomme til at benytte titlen »Facharzt für Zahn-, Mund- und Kieferheilkunde« – lovlig

(Rådets direktiv 78/686, art. 1 og 19b, og direktiv 78/687, art. 1)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – tandlæger – anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifikationsbeviser – direktiv 78/686 – samordning af de nationale bestemmelser – direktiv 78/687 – overgangsforanstaltninger for Østrig – bemyndigelse til »Dentisten« til at benytte titlen »Zahnarzt« og være omfattet af undtagelsen i direktiv 78/686 uden at opfylde de betingelser, der er fastsat i direktiv 78/687 – ulovlig

(Rådets direktiv 78/686, art. 1 og 19b, og direktiv 78/687, art. 1)

Sammendrag

1. Republikken Østrig har ved at bemyndige speciallæger i tand-, mund- og kæbesygdomme i Østrig til at benytte titlen »Facharzt für Zahn-, Mund- und Kieferheilkunde« ikke tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1 og 19b i direktiv 78/686 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlæger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, som ændret ved direktiv 2001/19, og artikel 1 i direktiv 78/687 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som tandlæge, som ændret ved direktiv 2001/19.

Republikken Østrig har nemlig herved ikke skabt en ny kategori af tandlæger, men blot opretholdt en eksisterende kategori. Speciallægerne i tand-, mund- og kæbesygdomme udgør heller ikke en kategori af tandlæger, der ikke er omhandlet i direktiv 78/686 og 78/687. Disse er tværtimod udtrykkeligt omfattet af artikel 19b i det førstnævnte af disse direktiver.

(jf. præmis 31, 42 og 43)

2. Republikken Østrig har ved at tillade dentister (»Dentisten«) at udøve deres virksomhed under betegnelsen »Zahnarzt« (tandlæge), henholdsvis »Zahnarzt (Dentist)« (tandlæge (dentist)), samt at være omfattet af undtagelsesbestemmelsen i artikel 19b i direktiv 78/686 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlæger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, som ændret ved direktiv 2001/19, selv om de ikke opfylder minimumsbetingelserne i artikel 1 i direktiv 78/687 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som tandlæge, som ændret ved direktiv 2001/19, for at være omfattet af disse direktiver, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1 og 19b i direktiv 78/686 og artikel 1 i direktiv 78/687.

(jf. præmis 44 og domskonkl.)