Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 12. november 1986. - MICHAEL POWELL MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ANMODNING OM AENDRET INDPLACERING. - SAG 219/84.



Samling af Afgørelser 1987 side 00339



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

I den foreliggende sag har Michael Powell nedlagt paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse af 1 . marts 1974, hvorved han udnaevntes til tjenestemand paa proeve med virkning fra den 11 . februar 1974, og dens afgoerelse af 31 . oktober 1974, hvorved han fastansattes i GD II med virkning fra den 11 . november 1974, dog kun for saa vidt han herved blev indplaceret i loenklasse A 5 . Han har ogsaa anfaegtet en afgoerelse af 6 . januar 1984, hvorved generaldirektoeren for personale og administration bekraeftede hans indplacering i loenklasse A 5 og afviste hans klage over indplaceringen . Han nedlagde oprindelig paastand om, at det statueredes, at han skulle eller burde indplaceres i loenklasse A 4 med virkning fra den 11 . februar 1974, men i replikken har han frafaldet den paastand .

Kommissionen paastod oprindelig sagen afvist . Ved dom af 14 . november 1985 tog Domstolen ikke denne paastand til foelge . Dommen og mit forslag til afgoerelse af 6 . juni 1985 indeholder en udfoerlig redegoerelse for sagens faktiske omstaendigheder, saa den kan goeres noget kortere i dag .

Paa det tidspunkt, hvor han oprindelig blev udnaevnt, gjaldt en beslutning af 6 . juni 1973 vedroerende de i forbindelse med ansaettelse gaeldende kriterier for indplacering i loenklasse og paa loentrin . Det hedder i beslutningens artikel 1, som har overskriften "Ansaettelse i laveste loenklasse i kategoriens laveste stillingsgruppe", at "Ansaettelsesmyndigheden ansaetter principielt enhver, der udnaevnes til tjenestemand paa proeve, i laveste loenklasse i laveste stillingsgruppe i den paagaeldendes kategori eller tjenestegruppe ". Beslutningens artikel 3, som har overskriften "Ansaettelse i hoejeste loenklasse i en stillingsgruppe", hjemler imidlertid mulighed for at goere undtagelser herfra . Den har foelgende ordlyd ( den relevante del af bestemmelsen ):

"Som undtagelse fra artikel 1 kan ansaettelsesmyndigheden i saertilfaelde og under hensyntagen til noedvendigheden af at foretage ansaettelser ansaette den udvalgte ansoeger i oeverste loenklasse i laveste stillingsgruppe og mellemste stillingsgruppe, saafremt han kan dokumentere, at han ... har en faglig erfaring paa mindst *... 12 aar, for saa vidt angaar loenklasse A 4 *..."

I henhold til beslutningen blev Powell tilbudt en stilling i loenklasse A 5, loentrin 3 . Ved skrivelse af 2 . november 1973 afslog han foerst tilbudet, idet han anfoerte, at han i betragtning af sin faglige erfaring og kundskaber burde indplaceres i loenklasse A 4 eller hoejere . Direktoeren for personale svarede ham den 21 . november, at han fastholdt Powell' s indplacering i loenklasse A 5, loentrin 3 . Han fremkom dog med visse yderligere bemaerkninger, som sagsoegeren tillaegger betydning, idet han skrev : "Udvalget har henstillet, at spoergsmaalet om Deres indplacering saerligt tages op til fornyet overvejelse ved udloebet af Deres proevetid *... I samarbejde med den afdeling, hvor De vil blive ansat, vil personaleafdelingen soerge for, at henstillingen foelges ." Den 26 . november accepterede Powell derfor den tilbudte stilling, "...*paa betingelse af, at spoergsmaalet om min oprindelige indplacering i loenklasse A 5/3 tages op til fornyet overvejelse ved udloebet af proevetiden, med en indplacering i loenklasse A 4 for oeje ".

Dette synes ikke at vaere sket . Intet i sagen tyder paa, at spoergsmaalet om sagsoegerens aendrede indplacering er blevet taget op til fornyet overvejelse, og foerst ved skrivelse af 27 . maj 1982 fra direktoratet for personale, efter at sagsoegeren igen havde rejst sagen - fik sagsoegeren besked om, at der generelt "var truffet afgoerelse om, at individuelle graensetilfaelde som Deres ikke skulle tages op paa ny ". I skrivelsen hed det videre : "Det glaeder mig, at De i aar af GD II er indstillet til forfremmelse til loenklasse A 4, og jeg haaber oprigtigt, at De vil blive forfremmet inden laenge ".

Sagsoegeren har henvist til endnu et kommissionsdokument . I marts 1981 offentliggjorde generaldirektoratet for personale og administration en cirkulaereskrivelse, hvis bilag I indeholder en naermere redegoerelse for 1973-beslutningen, mens der i bilag II goeres naermere rede for indplaceringsudvalgets praksis . I pkt . 2 i bilag II, som har overskriften "Stillingsgruppe A 7/A 6", hedder det : "I tilfaelde af et kortvarigt universitetsstudium medregnes den eventuelle faglige erfaring saaledes foerst fra afslutningen af det 4 . aar efter studentereksamen ."

Herefter blev 1973-beslutningen vedroerende kriterier erstattet af en ny beslutning i 1983 . I forbindelse med offentliggoerelsen af denne nye beslutning meddelte generaldirektoeren for personale og administration, at enhver tjenestemand, hvis indplacering var foretaget i henhold til den gamle beslutning, havde en sidste frist paa 3 maaneder at regne fra datoen for offentliggoerelsen af den nye beslutning til at indgive en anmodning om aendret indplacering, hvis han var af den opfattelse, at hans indplacering ikke var sket i overensstemmelse med de i den hidtidige beslutning fastsatte kriterier .

I fortsaettelse af to tidligere klager, som Kommissionen afviste henholdsvis den 5 . januar og den 8 . juli 1983, indgav Powell som svar paa den i meddelelsen angivne opfordring endnu en anmodning om aendret indplacering den 22 . november 1983; den blev afslaaet den 6 . januar 1984 . I afslaget meddelte generaldirektoeren for personale og administration, at indplaceringsudvalget havde gennemgaaet hans sag og fastsat hans faglige erfaring til tolv aar og tre maaneder, hvoraf der kun kunne medregnes elleve aar og tre maaneder, idet han havde en eksamen efter et kortvarigt universitetsstudium som naevnt i pkt . 2 i det bilag II, jeg netop har naevnt, hvorfor man fastholdt hans oprindelige indplacering i loenklasse A 5, loentrin 3 . Hans klage af 2 . februar 1984 over den naevnte afgoerelse blev ikke besvaret og maa betragtes som afvist stiltiende .

Det centrale spoergsmaal i Powell' s sag er ganske enkelt . Han studerede ved Trinity College, Dublin, fra 1957 til 1961, dvs . i fire aar . Paa det tidspunkt, hvor han blev udnaevnt i stillingen ved Kommissionen, havde han en relevant faglig erfaring paa tolv aar og tre maaneder . Dette har Kommissionen ikke bestridt . Heraf foelger, at selv om pkt . 2 i bilag II finder anvendelse, hvilket Powell efter min opfattelse med rette bestrider, har han alligevel et universitetsstudium paa 4 aar efter studentereksamen bag sig, saaledes at han havde mere end tolv aars faglig erfaring . Han har foelgelig gjort gaeldende, at der ved hans indplacering baade i 1973 og i 1984 blev lagt fejlagtige faktiske omstaendigheder til grund, nemlig at han kun havde elleve aars faglig erfaring .

I replikken og under den mundtlige forhandling i dag har Kommissionen indroemmet, at der er tale om en faktisk vildfarelse, og at sagsoegeren havde tolv aars erfaring eller mere . Kommissionen har imidlertid anfoert, at denne omstaendighed er omfattet af Kommissionens skoensbefoejelse . Kommissionen har ikke pligt til at udnaevne en person i loenklasse A 4, blot fordi han havde haft tolv aars erfaring . Kommissionen har utvivlsomt ret i, at den har et skoen . Jeg mener imidlertid, at der er tale om et skoen, som skal udoeves, og som skal udoeves ud fra rimelige principper .

Jeg kan slet ikke vaere enig med Kommissionen i, hvad den har anfoert i svarskriftet, og hvorefter Kommissionen i den foreliggende sag skoennede, at noedvendigheden af at foretage ansaettelser paa det tidspunkt, hvor Powell blev udnaevnt, ikke begrundede en undtagelse i hans tilfaelde .

Som sagen foreligger, forholdt det sig givetvis ikke saadan i 1984 . Kommissionen lagde til grund, at han kun havde elleve aars erfaring; under de omstaendigheder behoevede Kommissionen ikke udoeve et skoen, og Kommissionen kan ikke goere gaeldende, at den udoevede et korrekt skoen i 1984 . Det er der intet i sagen, der tyder paa, og der er intet fremfoert i sagen, som peger i retning af, at andre omstaendigheder var afgoerende, da Kommissionen traf sin oprindelige afgoerelse i 1973 . For mig at se kan man heraf slutte, at Kommissionen svaevede i den samme faktiske vildfarelse, og at den derfor ikke udoevede et skoen, idet den antog, at sagsoegeren ikke opfyldte de i den forbindelse fastsatte betingelser .

Allerede af den grund maa afgoerelserne saavel af 1973 som af 1984 annulleres og sagen hjemvises til Kommissionen til fornyet behandling . Jeg er enig med Kommissionen, naar den fastholder, at afgoerelsen traeffes paa grundlag af et skoen . Kommissionen kan dog ikke uden omhyggelige overvejelser traeffe den samme afgoerelse én gang til . Powell har krav paa, at hans sag vurderes helt forfra .

Sagsoegeren har fremfoert fire andre punkter, som jeg kan behandle ganske kort . For det foerste har han anfoert, at artikel 5, stk . 1, i beslutningen af 1973 hjemler mulighed for, at hans oevrige faglige erfaring kan tages i betragtning . Efter min opfattelse hjaelper det synspunkt ikke sagsoegeren . Den naevnte artikel drejer sig kun om indplacering paa hoejere loentrin inden for en loenklasse og er saaledes uden relevans for den foreliggende sag .

For det andet har han anfoert, at som sagen forelaa, maatte noedvendigheden af at foretage ansaettelser begrunde, at han undtagelsesvis blev indplaceret i A 4 . Han har i den forbindelse henvist til, at direktoeren i en telefonsamtale den 21 . november 1973 opfordrede ham til at acceptere A 5-stillingen . I sig selv er dette givetvis ikke tilstraekkeligt; ud fra de foreliggende oplysninger kan Domstolen efter min opfattelse ikke tage stilling til det spoergsmaal . Det maa vaere op til Kommissionen, selv om det maa bemaerkes, at Kommissionen paa det paagaeldende tidspunkt utvivlsomt var ivrig efter at ansaette Powell som tjenestemand . Kommissionen fik ham til at traekke sit afslag paa tilbudet tilbage ved at love ham, at spoergsmaalet ville blive taget op til fornyet overvejelse ved udloebet af hans proevetid . For mig at se skal Kommissionen tage den omstaendighed i betragtning .

For det tredje har sagsoegeren gjort gaeldende, at haendelsesforloebet i relation til ham er udtryk for en tilsidesaettelse af tjenestemandsvedtaegtens artikel 5, stk . 3, hvorefter tjenestemaend, der tilhoerer samme kategori eller samme tjenestegruppe, er undergivet de samme ansaettelses - og karrierevilkaar . Han har anfoert, at Kommissionen som svar paa et spoergsmaal fra Domstolen i sag 343/82, ( Michael mod Kommissionen, Sml . 1983, s.*4023 ), oplyste, at en ansat, som har den i artikel 3 i 1973-beslutningen kraevede erfaring, altid er blevet udnaevnt i den oeverste loenklasse i stillingsgruppen . I den foreliggende sag har Kommissionen imidlertid bemaerket, at det svar kun vedroerte en situation, hvor der var tale om udnaevnelse af en person i den laveste og ikke i den mellemste loenklasse . Som sagen foreligger oplyst, kan Domstolen efter min opfattelse ikke tage stilling til dette anbringende . Domstolen kan heller ikke tage stilling til det fjerde subsidiaere anbringende, Powell har fremfoert . Det drejer sig om, at der af budgetmaessige grunde har vaeret tale om forskelsbehandling af ham og andre tjenestemaend fra de tre medlemsstater, der tiltraadte i 1973, og hvorefter beslutningen bliver behaeftet med en mangel, om end det dog maa bemaerkes, at Kommissionen ikke har bestridt hans anbringende .

For saa vidt angaar sagsoegerens principale paastand skal jeg imidlertid foreslaa, at Kommissionens afgoerelser af 1 . marts og 31 . oktober 1974 samt af 6 . januar 1984 samt dens stiltiende afvisning af hans klage af 2 . februar annulleres, og at sagen hjemvises til Kommissionen til fornyet behandling . Jeg mener ogsaa, at Kommissionen boer paalaegges at betale sagens omkostninger, herunder sagsoegerens omkostninger i den foreliggende sag og i sagen vedroerende formaliteten .

(*) Oversat fra engelsk .