Forslag til afgørelse fra generaladvokat Van Gerven fremsat den 30. maj 1989. - DANIEL CORNEE OG JEAN-CLAUDE OLLIVIER OG JEAN-FRANCOIS SEGER M. FL. MOD COOPERATIVE AGRICOLE LAITIERE DE LOUDEAC (COPALL) OG LAITERIE COOPERATIVE DU TRIEUX. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: COUR D'APPEL DE RENNES - FRANKRIG. - LANDBRUG - TILLAEGSAFGIFT PAA MAELK. - FORENEDE SAGER 196/88, 197/88 OG



Samling af Afgørelser 1989 side 02309



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . For at genoprette ligevaegten i mejerisektoren, der var praeget af strukturel overskudsproduktion, vedtog Raadet den 31 . marts 1984 forordningerne nr . 856 og 857/84, hvorved der for en periode, der oprindelig var paa fem aar, indfoertes en afgift paa de maengder maelk, som tilfoeres ud over en garantitaerskel ( 1 ). Domstolen har allerede besvaret flere praejudicielle spoergsmaal vedroerende bestemte aspekter af denne lovgivning med ganske strenge foelgevirkninger ( 2 ). I de foreliggende sager har cour d' appel de Rennes forelagt Domstolen spoergsmaal om bestemmelserne vedroerende producenter, som har forpligtet sig til at gennemfoere en udviklingsplan .

Relevant lovgivning

2 . Den forelaeggende rets spoergsmaal vedroerer de to foerste aar, hvor ordningen om begraensning af maelkeproduktionen blev anvendt . Derfor skal jeg alene redegoere for gaeldende ret i denne periode .

Faellesskabslovgivningen

3 . I henhold til artikel 5 c i Raadets forordning nr . 804/68 ( 3 ), som aendret ved forordning nr . 856/84, skal der erlaegges en afgift af de maengder leveret maelk, som overstiger en referencemaengde, der naermere skulle fastsaettes . Afgiften skal erlaegges enten af maelkeproducenterne ( formel A ) eller af opkoeberne af maelk ( mejerierne ), som kun maa overvaelte afgiften paa de producenter, der har forhoejet deres leverancer, i forhold til de paagaeldende producenters andel i overskridelsen af opkoeberens referencemaengde ( formel B ).

Fremgangsmaaden ved beregning af referencemaengden, det vil sige den maengde, der er fritaget for afgift, er fastsat i forordning nr . 857/84 . Heraf fremgaar i forbindelse med anvendelse af formel B .

- at afgiften udgoer 100% af indikativprisen for maelk ( 4 ),

- at referencemaengden i princippet er lig med den maengde maelk, som en opkoeber har indkoebt i kalenderaaret 1981, forhoejet med 1% ( 5 ), og

- at medlemsstaterne dog kan vaelge at tage udgangspunkt i den maelkemaengde, der er opkoebt i kalenderaaret 1982 eller 1983, nedsat med en en procentsats paa en saadan maade, at den for den paagaeldende medlemsstat fastsatte garantimaengde ikke overskrides ( 6 ).

Bestemmelserne om begraensning af maelkeproduktionen beror saaledes paa ydelse til den omfattede personkreds af en referencemaengde, som er fastsat paa grundlag af faktiske leverancer i det valgte referenceaar . Til dette begreb individuelle referencemaengder foejer der sig begrebet medlemsstatens samlede garantimaengde . Sidstnaevnte maengde svarer til summen af de individuelle referencemaengder . Garantimaengden udgoer et uroerligt loft ( 7 ).

4 . Undtagelser fra denne almindelige ordning er fastsat eller kan fastsaettes ( se nedenfor punkt 15 ) af hensyn til visse saerlige forhold, navnlig for producenter med en udviklingsplan ( 8 ). De sidstnaevntes retsstilling i henhold til faellesskabsretten fremgaar af Raadets direktiv 72/159/EOEF ( 9 ). Direktivet paalagde medlemsstaterne at indfoere en ordning til fremme af landbrugsbedrifter, hvor der ved rationelle produktionsmetoder kan skabes garanti for en rimelig indkomst og sikres tilfredsstillende arbejdsvilkaar for de beskaeftigede ( 10 ). I henhold til direktivet skal de personer, som oensker at drage fordel af stoetteforanstaltningerne, indgive en ansoegning ledsaget af en udviklingsplan, der straekker sig over hoejst seks aar, og hvori der navnlig er anfoert de tilsigtede produktionsmaal og de noedvendige investeringer for at naa de oenskede resultater . Naar udviklingsplanen er blevet godkendt af medlemsstatens kompetente myndigheder, faar producenter med en saadan plan tildelt en stoette i form af en rentegodtgoerelse for de laan, som optages med henblik paa gennemfoerelse af de forudsete udbygningsplaner .

5 . Raadet har med henblik paa den saerlige situation for disse producenter med en udviklingsplan vedtaget foelgende forskrifter .

Den centrale bestemmelse er artikel 3, nr . 1, foerste led, i forordning nr . 857/84, der lyder saaledes :

"Artikel 3

Ved fastsaettelsen af de i artikel 2 omhandlede referencemaengder og i forbindelse med anvendelsen af formel A og B tages der paa foelgende betingelser hensyn til visse saerlige forhold :

1 . De producenter, der har forpligtet sig til at gennemfoere en udviklingsplan for maelkeproduktionen i henhold til direktiv 72/159/EOEF, der er indgivet inden den 1 . marts 1984, kan efter medlemsstatens afgoerelse opnaa

- en saerlig referencemaengde, hvor der tages hensyn til den maengde maelk og mejeriprodukter, der er fastsat i udviklingsplanen, hvis planen er under udfoerelse;

- en saerlig referencemaengde, hvor der tages hensyn til de maengder maelk og mejeriprodukter, de har leveret i det aar, hvor planen blev afsluttet, hvis planen er gennemfoert efter 1 . januar 1981 ."

I artikel 5 i forordning nr . 857/84 fastslaas imidlertid, at de supplerende referencemaengder til producenter, som er omfattet af artiklerne 3 og 4 ( 11 ), kun kan ydes inden for rammerne af den samlede garantimaengde for den paagaeldende medlemsstat . Det fremgaar i oevrigt, at disse supplerende maengder afskrives paa en reserve, som medlemsstaten har oprettet inden for den ovennaevnte garantimaengde .

Denne "nationale reserve" forsynes fra flere kilder .

Artikel 2, stk . 3, i forordning nr . 857/84 giver medlemsstaterne mulighed for at tilpasse den procentsats, som anvendes paa referencemaengderne, for at kunne yde supplerende referencemaengder til de i artiklerne 3 og 4 omhandlede producenter . Denne bestemmelse goer det muligt at indfoere en solidaritetsordning, hvorefter alle producenter underkastes begraensninger, for at visse producenter, der befinder sig i en situation, som berettiger en saerlig stoette, kan tildeles supplerende maengder .

Ifoelge artikel 4, stk . 1, litra a ), i forordning nr . 857/84 kan medlemsstaterne yde en godtgoerelse til producenter, der forpligter sig til definitivt at opgive maelkeproduktionen . De referencemaengder, der frigoeres, laegges ifoelge samme artikels stk . 2 til den nationale reserve, saafremt der er behov herfor .

Endelig skal jeg henvise til, at medlemsstaterne ifoelge artikel 4 a i forordning nr . 857/84 ( 12 ) kan ivaerksaette et regionalt eller endog et nationalt udligningssystem . I henhold til bestemmelsen kan medlemsstaterne overfoere uudnyttede referencemaengder til andre producenter eller opkoebere, som maatte have overskredet deres egen leverancetaerskel . Disse overfoersler skal i foerste raekke foretages inden for samme omraade . Er der disponible maengder tilovers, kan de derefter tildeles andre omraader .

Den franske lovgivning

6 . De i Frankrig vedtagne foranstaltninger til gennemfoerelse af faellesskabsordningen fremgaar af dekret nr . 84-661 af 17 . juli 1984 ( 13 ), samt for de to foerste anvendelsesaar, som er afgoerende for den forelaeggende ret, af bekendtgoerelser af 22 . november 1984 ( 14 ) og 10 . juli 1985 ( 15 ).

7 . For saa vidt angaar gennemfoerelsen af den generelle ordning, skal jeg begraense mig til at henvise til de to grundlaeggende valg, som Frankrig har foretaget .

For saa vidt angaar valg af formel, har Frankrig besluttet sig for formel B ( 16 ). Opkoeberne, det vil sige mejerierne, skal saaledes betale afgift af den maengde maelk, der leveres dem under overskridelse af den referencemaengde, som de er blevet tildelt af den kompetente myndighed, i dette tilfaelde Office national interprofessionel de lait et des produits laitiers, herefter benaevnt Onilait .

Som referenceaar har Frankrig valgt aaret 1983 . Dette produktionsaars referencemaengder nedsaettes alt efter anvendelsesperiode saaledes :

- For perioden 2 . april 1984 til 31 . marts 1985 er hver opkoebers oprindelige referencemaengde beregnet paa grundlag af den i 1983 indsamlede maengde maelk, nedsat med 2% ( 1% i bjergomraader ) ( 17 ). Opkoeberne er forpligtede til at tildele de producenter, som leverer maelk til dem, en grundreferencemaengde paa 98% ( 99% i bjergomraader ) af de i 1983 foretagne leverancer ( 18 ).

- For perioden 1 . april 1985 til 31 . marts 1986 har udgangspunktet, for saa vidt angaar baade opkoebere og producenter, som leverer maelk til dem, vaeret referencemaengderne for den foregaaende periode, nedsat med 1% ( bortset fra bjergomraader ) ( 19 ).

Jeg finder det bemaerkelsesvaerdigt, at de procentsatser, som er blevet anvendt paa leverancerne i 1983 for at fastlaegge opkoebernes referencemaengder, var forholdsvis smaa . Jeg er ganske vist ikke i besiddelse af tal herfor, men det maa vaere tilladt at gaa ud fra, at disse procentsatser i det vaesentlige blev fastsat med det formaal ikke at overskride den samlede garantimaengde, jfr . artikel 2, stk . 2, i forordning nr . 857/84 ( 20 ). Den franske regering har saaledes valgt kun i meget begraenset omfang at anvende adgangen i artikel 2, stk . 3, i forordning nr . 857/84 - hvorefter det er muligt at tilpasse referencemaengderne for producenterne i almindelighed med henblik paa at oege maengden til uddeling som supplerende referencemaengder - til producenter, som har fortrinsret ( 21 ). Resultatet har vaeret, at den nationale reserve i Frankrig i hovedsagen har faaet tilfoert referencemaengder, som er frigjort paa grund af endelig opgivelse af produktionen .

8 . Retsstillingen for de producenter, som har forpligtet sig til at gennemfoere en udviklingsplan, fremgaar af dekret nr . 83-442 af 1 . juni 1983 ( 22 ), hvorved direktiv 72/159/EOEF er blevet gennemfoert . Ifoelge dekretet er betingelsen for at modtage investeringsstoette navnlig, at landmanden forpligter sig til at gennemfoere et moderniseringsprogram inden for de fastsatte frister ( normalt seks aar ) ved hjaelp af en udviklingsplan .

9 . Dekret nr . 84-661 afstikker de almindelige rammer, inden for hvilke opkoebere ud over en grundreferencemaengde, beregnet som anfoert ovenfor, kan yde en supplerende referencemaengde til visse grupper af producenter, der befinder sig i en saerlig situation, og som jeg i det foelgende vil betegne som "fortrinsproducenter ". De producenter, der gennemfoerer en udviklingsplan i henhold til dekret af 1 . juni 1983, udgoer en af de producentgrupper, som saaledes kan tildeles supplerende referencemaengder ( 23 ). Producenter, der i loebet af kalenderaaret 1983 har leveret mere end 200 000 liter maelk, er dog udelukket herfra . Bortset fra konkrete undtagelsestilfaelde kan saadanne producenter ikke faa supplerende maengder foer den 1 . april 1986 . Under retsforhandlingerne har den franske regerings repraesentanter understreget, at fastsaettelsen af et saadant loft gav mulighed for - samtidig med overholdelsen af den samlede garantimaengde - at frigoere tilstraekkelige disponible maengder til fordel for det stoerst mulige antal fortrinsproducenter .

I dekret nr . 84-661 bestemmes ligeledes, at de referencemaengder, der ikke udnyttes af producenter, som har modtaget en godtgoerelse ved endelig indstilling af maelkeproduktionen, laegges helt eller delvis til den nationale reserve paa betingelser, som skal fastsaettes ved ministeriel bekendtgoerelse ( 24 ).

10 . For den foerste anvendelsesperiode ( april 1984 til marts 1985 ) fastlaegges den almindelige ramme i bekendtgoerelse af 22 . november 1984 paa foelgende maade .

90% af de referencemaengder, som frigoeres paa grund af opgivelse af produktionen, forbliver i mejerierne; de resterende 10% laegges til den nationale reserve ( 25 ).

Opkoeberne er forpligtet til inden for rammerne af de referencemaengder, som de disponerer over, at yde supplerende referencemaengder til fortrinsproducenter . De skal navnlig yde en forud fastsat maengde paa 9 500 liter til producenter, som har forpligtet sig til at gennemfoere en udviklingsplan, der er blevet godkendt efter 1 . april 1978 og foer 31 . marts 1985 ( 26 ). Dog kan producenter, hvis grundreferencemaengde overskrider 200 000 liter eller 98% ( 99% i bjergomraader ) af det for produktionsaaret 1984-1985 fastsatte produktionsmaal, ikke faa tildelt en supplerende referencemaengde ( 27 ).

Denne standardtildeling kan suppleres med et referencemaengdetillaeg, saafremt der er vaesentlig forskel mellem den samlede tildelte referencemaengde og produktionsmaalet for produktionsaaret 1984/1985 ( 28 ). Et tillaeg kan endog ydes til producenter med en udviklingsplan, hvis leverancer i 1983 har ligget over 200 000 liter ( 29 ). Disse tillaeg kan imidlertid kun ydes, saafremt opkoeberne disponerer over uudnyttede referencemaengder .

Ud over foranstaltninger paa opkoeberplan er der fastsat foranstaltninger paa yderligere to niveauer .

For det foerste kan en opkoeber, saafremt de disponible maengder ikke er tilstraekkelige til at opfylde de tilsluttede fortrinsproducenters behov, goere brug af den nationale reserve, som forvaltes af Onilait ( 30 ).

For det andet goer en regional/national udligningsmekanisme, jfr . artikel 4 a i forordning nr . 857/84, det muligt at udligne referencemaengdeoverskridelser hos én opkoeber med referencemaengder fra en anden opkoeber, som ikke har udnyttet sin "kvote ".

Ifoelge oplysninger fra den franske regerings repraesentanter under den mundtlige forhandling har disse foranstaltninger i deres helhed haft den faktiske virkning, at man i Frankrig har kunnet undgaa at opkraeve afgifter til skade for producenter og opkoebere i produktionsaaret 1984-1985 .

11 . For den anden anvendelsesperiode ( april 1985 til marts 1986 ) indeholder bekendtgoerelsen af 10 . juli 1985 andre vilkaar .

For saa vidt angaar opkoebernes disponible maengder, er den del af de frigjorte maengder, som forbliver i mejerierne, blevet nedsat til 80% ( tidligere 90 %), og den del, der tillaegges den nationale reserve, er blevet forhoejet til 20% ( 31 ).

Som i den tidligere anvendelsesperiode er opkoeberne forpligtet til inden for de disponible referencemaengder at yde supplerende maengder til visse fortrinsproducenter, herunder producenter med en udviklingsplan ( 32 ). Ifoelge bekendtgoerelsen af 10 . juli 1985 har disse producenter dog ikke laengere krav paa en standardmaengde . Den begraenser sig til en regel om, at en repraesentant for staten (" commissaire de la République ") for hver region kan fastsaette tildelingskriterier for de paagaeldende supplerende referencemaengder ( 33 ). Som i den tidligere bekendtgoerelse udelukkes ogsaa de producenter, hvis referencemaengde overskrider 200 000 liter eller 97% ( 99% i bjergomraader ) af produktionsmaalet i udviklingsplanen, fra at faa tildelt supplerende maengder ( 34 ).

Under den mundtlige forhandling har den franske regerings repraesentanter anfoert, at instruktionerne til regionalmyndighederne ikke omfattede tildelingen af en standardmaengde til producenter med en udviklingsplan . Man havde derimod anbefalet, at de tog de i hver udviklingsplan indeholdte produktionsmaal i betragtning .

Bekendtgoerelsen af 10 . juli 1985 indeholder specielle regler om anvendelsen af de referencemaengder, som er frigjort af producenter, der har modtaget en godtgoerelse for endelig opgivelse af maelkeproduktionen ( 35 ). Disse maengder skal fortrinsvis anvendes af opkoeberne til at bringe hver producents referencemaengde op paa 97% ( 99% i bjergomraader ) af de i 1983 leverede maengder, idet producenter med de mindste referencemaengder tildeles foerst, og producenter, hvis referencemaengde overskrider 200 000 liter, er udelukket . En eventuel rest bliver ogsaa fordelt, men det fremgaar ikke klart af teksten, om producenter, der befinder sig i en saerlig situation, er de eneste, der kan nyde godt af denne restmaengde .

Reglerne om anvendelse af den nationale reserve er ogsaa aendret i forhold til den foregaaende anvendelsesperiode . Herefter skal Onilait, efter foerst at have fratrukket en bestemt maengde til visse unge landmaend og til landmaend, som har indgivet en klage, der er blevet godkendt, yde resten til opkoebere i bjergomraader og til opkoebere, som har et saerlig stort antal fortrinsproducenter tilsluttet, hvis tildelte referencemaengder vaesentligt afviger fra de i udviklingsplanerne fastsatte produktionsmaal ( 36 ).

Endelig har man igen i henhold til artikel 4 a i forordning nr . 857/84 anvendt en regional/national udligningsmekanisme til fordeling af uudnyttede maengder ( 37 ).

Den franske regering har anfoert, at disse foranstaltninger samlet har medfoert, at fortrinsproducenterne, som har kunnet gennemfoere deres leverancer inden for rammerne af deres produktionsmaals maengder, i meget vidt omfang er blevet friholdt for afgifter . Regeringen har ligeledes anfoert, at disse foranstaltninger har gjort det muligt at undgaa en situation, hvor ydelsen af supplerende referencemaengder til fortrinsproducenter afhaenger af, om der er en stoerre eller mindre frigjort maengde til raadighed for deres respektive mejerier .

Hovedsagerne

12 . I hovedsagerne har 15 maelkeproducenter fra côtes du Nord-Departementet, der alle mellem 1980 og 1983 har forpligtet sig til at gennemfoere en udviklingsplan, vendt sig mod en afgift, som deres mejeri har opkraevet for produktionsaaret 1985-1986 . Lad mig bemaerke, at ingen af sagsoegerne i hovedsagen har afsluttet sin udviklingsplan i 1981 eller 1982 . Jeg skal ligeledes bemaerke, at alle sagsoegere i hovedsagen har produceret mere end 200 000 liter maelk i den paagaeldende periode .

13 . I forbindelse med disse retsager har cour d' appel de Rennes forelagt foelgende praejudicielle spoergsmaal :

"1 ) Kan en medlemsstat i henhold til artikel 3 i Raadets forordning nr . 857/84 tildele landbrugsbedrifter med en udviklingsplan under udfoerelse en standardreferencemaengde uden hensyn til de maal, der er opstillet i den enkelte plan, og vaelge aaret 1983 som eneste referenceaar uden at fastsaette undtagelsesbestemmelser for de producenter, der var omfattet af en udviklingsplan gennemfoert i 1981 og 1982?

2 ) Er artikel 40, stk . 3, i Traktat om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab til hinder for, at bekendtgoerelserne af 22 . november 1984 og 10 . juli 1985 opstiller en prioritetsorden for tildeling af supplerende referencemaengder i forhold til de maengder, der er frigjort i den enkelte bedrift, saaledes at den fordel, der ydes, afhaenger af, hvilke maengder opkoeberen har til raadighed?

3 ) Har den nationale myndighed ved udstedelsen af bekendtgoerelse af 10 . juli 1985, der begraenser muligheden for stigning i produktionsaaret 1985/1986 til 1% af det foregaaende produktionsaar, tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, da de landmaend, der har opstillet en plan, maatte regne med, at tidligere tilsagn til dem om, at de kunne foroege produktiviteten i deres bedrift, stod fast?"

Gennemgang af foerste spoergsmaal

14 . Det foerste spoergsmaal indeholder to dele . Jeg laeser spoergsmaalet paa foelgende maade :

1 ) Er det muligt i henhold til artikel 3 i forordning nr . 857/84 at yde en saerlig referencemaengde i form af en standardmaengde til producenter med en udviklingsplan?

2 ) Er det i henhold til samme artikel muligt at vaelge alene kalenderaaret 1983 i forbindelse med fastsaettelsen af referencemaengden for en producent, som har gennemfoert en udviklingsplan i 1981 eller 1982?

Tildeling af en standardreferencemaengde

15 . For at besvare dette spoergsmaal er det noedvendigt indledningsvis at fastslaa, om medlemsstaterne efter artikel 3 i forordning nr . 857/84 har pligt til at yde en supplerende referencemaengde til producenter med en udviklingsplan, eller om bestemmelsen alene indeholder en adgang hertil .

Lad mig gentage de relevante bestemmelser :

"Artikel 3

Ved fastsaettelsen af de i artikel 2 omhandlede referencemaengder ... tages der paa foelgende betingelser hensyn til visse saerlige forhold :

1 ) De producenter, der har forpligtet sig til at gennemgoere en udviklingsplan ... kan efter medlemsstatens afgoerelse opnaa

...

Der kan endvidere tages hensyn til investeringer, der er fortaget uden udviklingsplan, hvis medlemsstaten raader over tilstraekkelige oplysninger derom .

2 ) Medlemsstaterne kan tildele en saerlig referencemaengde til unge landmaend ....

3 ) De producenter, hvis maelkeproduktion ... er blevet paavirket i kendelig grad af usaedvanlige begivenheder ... kan anmode om, at der tages hensyn til et andet referencekalenderaar ..." ( mine fremhaevelser ).

Sagsoegerne i hovedsagen har paaberaabt sig ordene "tages der ... hensyn til" i artikel 3' s foerste saetning som grundlag for, at medlemsstaterne har en pligt til at ivaerksaette en saerlig ordning til fordel for producenter med en udviklingsplan . Jeg deler ikke denne opfattelse .

Efter min opfattelse skal den foerste saetning i artikel 3 fortolkes i lyset af, at den i 1984 indfoerte produktionsbegraensningsmekanisme indeholder store skoensmaessige befoejelser til medlemsstaterne, saavel for fastsaettelsen af omfanget af de supplerende referencemaengder, der kan tildeles fortrinsproducenter, som for fastlaeggelsen af de kategorier af fortrinsproducenter, der kan komme paa tale, for saa vidt som de vedtagne foranstaltninger ikke indebaerer en overskridelse af den samlede garantimaengde . Denne frihed, der er givet medlemsstaterne, er klart udtrykt i artikel 2, stk . 3, i forordning nr . 857/84, som lyder :

"De i stk . 1 og 2 omhandlede procentsatser kan af medlemsstaterne tilpasses for at sikre anvendelsen af artikel 3 og 4 ." ( fremhaevet af mig ).

Den er ligeledes udtrykt i betragtning 3 til forordning nr . 857/84, hvorefter :

"det boer tillades medlemsstaterne at tilpasse referencemaengderne, for at der kan tages hensyn til visse producenters saerlige situation ..." ( fremhaevet af mig ).

Herefter skal den foerste saetning i artikel 3 efter min opfattelse forstaas saaledes, at den begraenser sig til at tillade medlemsstaterne at justere referencemaengderne for at sikre anvendelsen af artikel 3, nr . 1-3, uden angivelse af, om denne anvendelse er tvungen eller fakultativ . Svaret paa dette sidste spoergsmaal kan laeses ud af artikel 3, nr . 1-3, hvor der sondres mellem producenter i fire forskellige situationer : 1 ) producenter med en udviklingsplan ( nr . 1, foerste led ), 2 ) producenter, som har foretaget investeringer uden udviklingsplan ( nr . 1, andet led ), 3 ) unge landmaend ( nr . 2 ) og 4 ) producenter, hvis situation er paavirket af usaedvanlige begivenheder ( nr . 3 ). Som Domstolen har fastslaaet i dom af 28 . april 1988 ( Thevenot m.fl ., 61/87, Sml . s . 2375, praemis 18 ) medfoerer ordlyden af artikel 3, nr . 3, at medlemsstaterne er forpligtet til at tage hensyn til de producenters situation, som er omfattet af bestemmelsen . Ordlyden af artiklens nr . 1 og 2 derimod ( jfr . de fremhaevede ord ovenfor ) udtrykker klart, at medlemsstaterne har ret til at ivaerksaette saerlige foranstaltninger for at tage hensyn til de tre andre grupper af producenter, som befinder sig i en saerlig situation .

16 . Naar svaret saaledes er, at de i artikel 3, nr . 1, i forordning nr . 857/84 indeholdte foranstaltninger befinder sig inden for rammerne af medlemsstaternes befoejelser, er det efter min opfattelse tilladt at drage den konsekvens, at medlemsstaterne ligeledes kan fastsaette et loft for tildeling af supplerende referencemaengder . Fastsaettelsen af et saadant loft kan vaere noedvendig i forbindelse med den afgraensning, som medlemsstaterne skal foretage mellem fortrinsproducenter og andre producenter samt mellem grupper af fortrinsproducenter for at kunne overholde den nationale garantimaengde .

Lad mig herved minde om, at den franske regering har valgt kun i meget begraenset omfang at anvende den adgang, som er givet medlemsstaterne, til at justere producenternes referencemaengder generelt med henblik paa at oege omfanget af de supplerende referencemaengder til fordel for fortrinsproducenter ( se punkt 7 ). Efter at have foretaget dette valg har regeringen skullet foretage en afgraensning mellem fortrinsproducenter under hensyn til de disponible referencemaengder . I den sammenhaeng har regeringen udelukket producenter med en udviklingsplan, hvis produktion laa over 200 000 liter, for at kunne yde stoerre supplerende maengder til det stoerst mulige antal mindre fortrinsproducenter . Dermed har den franske regering efter min opfattelse overholdt faellesskabslovgivningen . Det valgte kriterium for sondringen mellem fortrinsproducenter er nemlig et objektivt kriterium, hvis gyldighed i oevrigt er blevet udtrykkeligt anerkendt i artikel 2, stk . 2, i forordning nr . 857/84 ( 38 ). Det tilsigtede maal er i oevrigt ogsaa i overensstemmelse med faellesskabslovgivningen .

17 . Paa baggrund heraf lader der sig efter min opfattelse udlede et formaalstjenligt svar til den nationale ret med henblik paa dens afgoerelse af hovedsagerne . Jeg skal minde om, at samtlige sagsoegere i hovedsagen i produktionsaaret 1985/1986 leverede mere end 200 000 liter maelk . Naar udelukkelsen af denne gruppe producenter fra at nyde godt af den saerlige ordning for producenter med en udviklingsplan er i overensstemmelse med faellesskabslovgivningen, har spoergsmaalet om gyldigheden af at tildele en standardreferencemaengde ikke laengere interesse for disse sagsoegere . Jeg er i oevrigt i tvivl om, hvorvidt den franske lovgivning for produktionsaaret 1985-1986 faktisk indebaerer en saadan standardydelse til producenter med en udviklingsplan . Bekendtgoerelsen af 22 . november 1984 indeholdt en standardmaengde paa 9 500 liter til samtlige de beroerte, hvis produktion var mindre end 200 000 liter, men en saadan standardmaengde fremgaar ikke af bekendtgoerelsen af 10 . juli 1985, som indeholder de regler, i henhold til hvilke mejerierne opkraevede en afgift hos sagsoegerne i hovedsagerne . Den franske regerings repraesentanter har under den mundtlige forhandling praeciseret, at standardmaengden paa 9 500 liter blev afskaffet for produktionsaaret 1985-1986 og erstattet af en anbefaling om at tage produktionsmaalet i hver udviklingsplan i betragtning ( se ovenfor punkt 11 ).

18 . Saafremt Domstolen finder det noedvendigt at besvare spoergsmaalet om tildeling af en standardreferencemaengde, har jeg foelgende bemaerkninger dertil .

I den foreliggende situation har medlemsstaten valgt at goere brug af den hjemmel, der fremgaar af artikel 3, nr . 1, i forordning nr . 857/84, til fordel for en bestemt gruppe producenter med en udviklingsplan, nemlig de producenter, hvis plan er under gennemfoerelse, og hvis produktion ligger under den ovenfor naevnte graense . I det tilfaelde maa de vedtagne nationale forskrifter naturligvis opfylde de i forordningen opstillede betingelser .

Den relevante passus er foelgende :

"en saerlig referencemaengde, hvor der tages hensyn til den maengde maelk og mejeriprodukter, der er fastsat i udviklingsplanen, hvis planen er under udfoerelse" ( fremhaevet af mig ).

Bestemmelsens ordlyd medfoerer efter min opfattelse, at der ikke kan ydes en supplerende referencemaengde i form af en standardmaengde til producenter med en udviklingsplan, der er under udfoerelse . Naar en medlemsstat har valgt at ivaerksaette en saerlig ordning for disse sidstnaevnte, skal der tages hensyn til producenternes konkrete situation, f.eks . ved at saette en mulig supplerende referencemaengde i forhold til det produktionsmaal, som hver udviklingsplan indeholder .

Dette medfoerer imidlertid ikke en forpligtelse for medlemsstaterne til at fastsaette den fremtidige referencemaengde til de paagaeldende paa niveau med den maelkeproduktion, som er forudset i hver udviklingsplan . Medlemsstaterne kan efter min opfattelse frit, men objektivt, fastsaette det niveau eller de niveauer for supplerende referencemaengder, som kan ydes ud over grundreferencemaengden, hvorved de dog for det foerste skal paase, at disse niveauer retter sig efter det i udviklingsplanerne indeholdte produktionsmaal eller har sammenhaeng med disse, og for det andet paase, at de supplerende maengder, der ydes, holder sig inden for rammerne af den samlede garantimaengde .

Valget af kalenderaaret 1983 som eneste referenceaar

19 . Jeg spoerger mig ligeledes, om besvarelsen af spoergsmaalet om valget af kalenderaaret 1983 som referenceaar uden indbygget undtagelse for producenter med en udviklingsplan, der blev gennemfoert i 1981 eller 1982, er noedvendig for afgoerelsen af hovedsagerne . Ingen af sagsoegerne i hovedsagerne har nemlig fuldfoert sin udviklingsplan i 1981 eller 1982 .

Saafremt Domstolen alligevel oensker at besvare denne anden del af foerste spoergsmaal, skal jeg goere foelgende bemaerkninger .

20 . Artikel 3, nr . 1, anden tankestreg, i forordning nr . 857/84 er efter min opfattelse i foerste raekke konciperet paa baggrund af den situation, som visse producenter med en udviklingsplan, hvis bedrift er beliggende i en medlemsstat, der har valgt kalenderaaret 1981 som referenceaar, befinder sig i . I dette tilfaelde er det logisk at give den paagaeldende medlemsstat adgang til at yde en supplerende referencemaengde til de producenter, som har gennemfoert deres udviklingsplan efter den 1 . januar 1981, fordi deres grundreferencemaengde er blevet fastsat paa grundlag af en maelkeproduktion, som forventedes at stige, og som ikke tog hensyn til den tilstraebte "normal"-produktion ved udviklingsplanens afslutning .

Hvordan skal bestemmelsen forstaas i det tilfaelde, at en medlemsstat har valgt aaret 1983 som referenceaar? I det tilfaelde ser det for mig ud, som om bestemmelsen, for saa vidt angaar producenter med en udviklingsplan, der er fuldfoert i 1981 eller 1982, ikke laengere har nogen genstand . De paagaeldende producenters grundreferencemaengde er nemlig fastsat paa et tidspunkt, hvor de har kunnet gennemfoere de produktionsmaal, som fremgaar af deres udviklingsplan . Denne grundreferencemaengde tager saaledes noedvendigvis de paagaeldendes produktion i loebet af aaret, hvor planen blev fuldfoert, i betragtning .

21 . Under alle omstaendigheder er forordning nr . 857/84 efter min opfattelse til hinder for, at der til fordel for producenter med en udviklingsplan anvendes et andet referenceaar end det aar, som medlemsstaten har valgt for samtlige producenter . I henhold til forordningens artikel 2 skal medlemsstaterne vaelge et referenceaar inden for kalenderaarene 1981-1983 . Naar dette valg er blevet truffet, kan der dog anvendes et andet referenceaar, for saa vidt angaar producenter paavirket af usaedvanlige begivenheder ( artikel 3, nr . 3 ). Forordning nr . 857/84 giver derimod ikke adgang til at indfoere en undtagelse fra det af medlemsstaten valgte referenceaar til fordel for producenter med en udviklingsplan . Domstolen har fastslaaet dette ganske klart i sin afgoerelse af 17 . maj 1988 ( Erpelding, 84/87, Sml . s . 2647 ):

"Artikel 3, nr . 1, i Raadets forordning nr . 857/84 ... er den eneste bestemmelse, som giver producenterne mulighed for at vaelge et andet referenceaar inden for perioden 1981 til 1983 ." ( Praemis 19 ).

Gennemgang af andet spoergsmaal

22 . Ved det andet spoergsmaal, som jeg forstaar det, har cour d' appel de Rennes spurgt Domstolen, om faellesskabslovgivningen er til hinder for, at der i mejerierne beholdes en del af de individuelle referencemaengder, som er frigjort af tilsluttede producenter, der definitivt har opgivet produktionen ( 90% i henhold til bekendtgoerelse af 22 . november 1984 - 80% i henhold til bekendtgoerelse af 10.juli 1985 ), idet alene resten tillaegges den nationale reserve .

23 . Besvarelsen af dette spoergsmaal foelger efter min mening klart af artikel 4, stk . 2, i forordning nr . 857/84, der lyder :

"2 . De referencemaengder, der frigoeres, laegges til den i artikel 5 omhandlede reserve, saafremt der er behov herfor ." ( fremhaevet af mig ).

Domstolen har i sin dom af 25 . november 1986 ( Klensch m.fl ., 201 og 202/85, Sml . s . 3477 ) fastslaaet foelgende :

"Raadets forordning nr . 857/84 af 31 . marts 1984 er til hinder for, at en medlemsstat, der har valgt formel B, overfoerer de individuelle referencemaengder fra en producent, der har indstillet virksomheden, til referencemaengden hos den opkoeber, som producenten leverede maelk til paa ophoerstidspunktet, frem for at foere denne referencemaengde tilbage til den nationale reserve ."

Domstolen har argumenteret for dette svar paa foelgende maade :

"Saafremt forordningen fortolkes paa den maade, at den frie referencemaengde hos en producent, der paa egen foranledning har indstillet virksomheden, overgaar til opkoeberen, vil dette indebaere en forskelsbehandling af producenter . Det opkoebende mejeri vil nemlig derigennem kunne uddele referencemaengden til de producenter, som er tilsluttet mejeriet, og dermed uberettiget begunstige dem i forhold til de producenter, som er tilsluttet andre opkoebende mejerier . Denne fortolkning vil endvidere medfoere, at man binder den producent, der har indstillet virksomheden, men som oensker at genoptage den, til hans tidligere opkoeber og afskaerer ham fra at vaelge en anden . Dette kan undgaas ved at fortolke de naevnte bestemmelser i forordning nr . 857/84 paa den maade, at der i medfoer af en analogi skal foretages en tilpasning af referencemaengderne i det tilfaelde, hvor en producent paa egen foranledning indstiller virksomheden . Der er ikke i oevrigt under retsforhandlingerne ved Domstolen fremfoert noget, som kan begrunde en forskellig behandling af den situation, hvor en producent har indstillet virksomheden efter at vaere tildelt en godtgoerelse, og den situation, hvor han paa egen foranledning indstiller virksomheden ." ( Praemis 22 ).

24 . I henhold til artikel 4, stk . 2, som fortolket i Klensch-dommen, skal alle individuelle referencemaengder fra producenter, som har indstillet deres virksomhed, saaledes laegges til den nationale reserve . Jeg ser kun én undtagelse fra denne regel, nemlig det tilfaelde, hvor de disponible maengder i den nationale reserve, som ikke stammer fra producentens opgivelse af virksomheden, er tilstraekkelig til at daekke behovet hos fortrinsproducenterne, saaledes som medlemsstaten under anvendelsen af artiklerne 3 og 4 i forordning 857/84 har defineret dem ( jfr . ordene "saafremt der er behov herfor" i artikel 4, stk . 2 ). Bortset fra dette tilfaelde kan frigjorte maengder - for hvilke landmaend, der opgiver deres virksomhed, som bekendt kan faa tildelt en godtgoerelse - alene fordeles til producenter, der i henhold til medlemsstatens afgoerelse kan modtage supplerende referencemaengder . Denne genfordeling maa i oevrigt ikke foere til forskelsbehandling af fortrinsproducenter ved, at den supplerende referencemaengde, som skal tildeles dem, goeres afhaengig af omfanget af de frigjorte maengder hos de opkoebere, producenterne er tilsluttet .

25 . Denne fortolkning, som foelger af Klensch-dommen, finder jeg imidlertid ikke uforenelig med en decentral forvaltning af de frigjorte referencemaengder i en medlemsstat, der har valgt formel B . Navnlig er den ordning, som er blevet gennemfoert i Frankrig for produktionsaaret 1985-1986, og som bestaar i at bibeholde 80% af de frigjorte referencemaengder i de opkoebende mejerier og overfoere resten til den nationale reserve, efter min opfattelse ikke i strid med faellesskabslovgivningen i det omfang, hvori foelgende betingelser overholdes . For det foerste maa opkoeberne kun genfordele de frigjorte maengder, som ikke er lagt til den nationale reserve, til de producenter, der har adgang til supplerende referencemaengder . Dernaest maa bevarelsen af en del af de frigjorte maengder hos opkoeberne have en midlertidig karakter . Men andre ord, saafremt denne del overskrider de maengder, som er noedvendige for i overensstemmelse med medlemsstatens afgoerelse at tildele de paagaeldende producenter supplerende referencemaengder, skal restmaengden laegges til den nationale reserve . Saafremt den paagaeldende del derimod er utilstraekkelig til i overensstemmelse med medlemsstatens afgoerelse at yde de forudsete supplerende referencemaengder til de tilsluttede fortrinsproducenter, og den nationale reserve heller ikke er tilstraekkelig stor, skal det under det decentrale forvaltningssystem vaere muligt at nedsaette den procentsats af de frigjorte maengder, som er forblevet hos de opkoebere, som har kunnet opfylde behovene hos deres tilsluttede fortrinsproducenter paa en saadan maade, at man med tilbagevirkning udligner de forskelle i behandlingen af producenterne, som skyldes, at de er tilsluttet forskellige opkoebere .

Det paahviler den nationale ret at afgoere, om den nationale ordning overholder de ovenfor anfoerte betingelser . Er det tilfaeldet, er den paagaeldende ordning efter min opfattelse hverken i strid med forordning nr . 857/84 eller udtryk for en overtraedelse af princippet om ligebehandling .

Gennemgang af tredje spoergsmaal

26 . I artikel 5 c, stk . 3, i forordning nr . 804/68 er den samlede garantimaengde for medlemsstaterne, som de skal overholde i det andet anvendelsesaar, fastsat paa et lavere niveau end for det foerste anvendelsesaar . Det er grunden til, at den franske regering for produktionsaaret 1985/1986 fastsatte opkoebernes og de tilsluttede producenters referencemaengde til det niveau, der var fastsat for det foregaaende produktionsaar, med fradrag af 1% ( bortset fra bjergomraader ) ( se ovenfor punkt 7 ) ( 39 ). I denne sammenhaeng forstaar jeg rettens tredje spoergsmaal derhen, at det rejser problemet, om ikke faellesskabslovgivningen i sig selv har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning .

Bag det tredje spoergsmaal ligger i oevrigt cour d' appel de Rennes' overvejelser om, at producenter med en udviklingsplan maa kunne regne med "at tidligere tilsagn til dem om, at de kunne foroege produktiviteten i deres bedrift, stod fast ". Denne bemaerkning giver indtryk af, at der mellem de nationale myndigheder og producenterne med en udviklingsplan er indgaaet aftaler, i henhold til hvilke de sidstnaevnte har en kontraktlig ret til at gennemfoere de produktionsmaal, som fremgaar af deres plan . For at kunne besvare spoergsmaalet vedroerende princippet om beskyttelse af den berettigede forventning maa det derfor undersoeges, om producenter med en udviklingsplan kan paaberaabe sig en erhvervet ret til at gennemfoere de produktionsmaal, som fremgaar af deres plan . Det tilkommer naturligvis ikke Domstolen at fortolke dekret nr . 83-442 af 1 . juni 1983, der fastslaar retsstillingen for producenter med en udviklingsplan . Det spoergsmaal skal i oevrigt besvares i lyset af direktiv 72/159/EOEF, som fastlaegger disse producenters forhold i relation til EF-retten .

27 . Ganske vist paalaegges medlemsstaterne ved direktiv 72/159/EOEF at soerge for, at deres kompetente myndigheder godkender udviklingsplanerne, men en saadan godkendelse giver ikke de paagaeldende en ret til at gennemfoere planernes produktionsmaal ( 40 ). Denne godkendelse er efter min opfattelse begraenset til at give producenter med en udviklingsplan en ret til at modtage en vis stoette, navnlig i form af en rentegodtgoerelse, saaledes at de paagaeldende landmaend bevarer det oekonomiske og finansielle ansvar for bedriften ( 41 ).

Under disse omstaendigheder mener jeg, at producenter med en udviklingsplan ikke kan forvente at blive undtaget fra eventuelle regler, som vedtages inden for rammerne af en faelles markedsordning ( 42 ) i loebet af perioden for gennemfoerelse af deres plan . Dette gaelder saa meget desto mere, naar den manglende ligevaegt i maelkesektoren tvinger Raadet til at ivaerksaette et produktionsbegraensningssystem, som noedvendigvis maa indebaere, at produktionsudvidelser standses .

28 . Det maa dog fastholdes, at direktiv 72/159/EOEF ubestrideligt har opmuntret et stort antal landmaend til at modernisere deres bedrifter med udsigt til fremtidig at opnaa en tilstraekkelig indkomst . Naar disse landmaend paalaegges en produktionsbegraensning paa grundlag af et referenceaar, som ligger forud for det aar, hvor deres udviklingsplan blev afsluttet - det vil sige paa et tidspunkt, hvor deres produktion under normale omstaendigheder endnu ikke havde opnaaet det rentabilitetsniveau, som var hensigten ved planens afslutning - er det klart, at en saadan begraensning over for disse producenter har mere indgribende virkninger end over for producenter, som har et stabilt produktionsniveau . Derfor er overholdelsen af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ganske saerlig vigtig, og det var Raadet sig ogsaa bevidst, hvilket jeg skal forklare nedenfor .

29 . Domstolen fastslog i dom af 16 . maj 1979 ( Tomadini, 84/78, Sml . s . 1801 ) raekkevidden af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning :

"Inden for rammerne af en oekonomisk lovgivning som de faelles markedsordninger for landbruget forbyder princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, at faellesskabsinstitutionerne ... aendrer den paagaeldende lovgivning uden at vedtage overgangsregler, medmindre almene hensyn er til hinder herfor" ( Praemis 20 ).

I det foreliggende tilfaelde har Raadet i sidste betragtning til forordning nr . 857/84 anfoert foelgende :

"Det er af afgoerende offentlig interesse, at ordningen traeder i kraft allerede den 2 . april 1984"

Med andre ord er Raadet gaaet ud fra, at de forudsaetninger, som i henhold til Domstolens praksis berettiger, at der ikke vedtages overgangsforanstaltninger, var til stede i det foreliggende tilfaelde, og jeg kan ikke se nogen grund til at betvivle rigtigheden af denne bedoemmelse, som Raadet har foretaget under udoevelse af sit politiske skoen .

Uanset at forordningerne nr . 856 og nr . 857/84 ikke indeholder egentlige overgangsbestemmelser, har Raadet alligevel vedtaget flere bestemmelser, som har den samme virkning som en overgangsforanstaltning :

- I det foerste aar, hvor tillaegsafgiften skal anvendes, er der fastsat en samlet garantimaengde for Faellesskabet paa 98,2 millioner tons ( 97,2 millioner tons i det andet aar ) ( se betragtningerne 5 og 6 til forordning nr . 856/84 );

- medlemsstaterne har befoejelse til at yde supplerende referencemaengder til producenter, som befinder sig i en saerlig situation, navnlig til producenter med en udviklingsplan ( artiklerne 2-5 i forordning nr . 857/84 );

- medlemsstaterne har befoejelse til at indfoere en ordning om regional/national udligning ( artikel 4 a i forordning nr . 857/84 ).

Disse bestemmelser og den brug, som man har gjort af dem i Frankrig, har haft den konkrete virkning, at man har kunnet undgaa at opkraeve afgifter hos franske producenter og opkoebere i produktionsaaret 1984/1985 .

Under disse omstaendigheder er jeg af den opfattelse, at faellesskabsordningen hverken i princippet eller konkret har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning .

30 . Sammenfattende skal jeg foreslaa foelgende besvarelse af de praejudicielle spoergsmaal :

"1 ) a ) Artikel 3, nr . 1, i Raadets forordning nr . 857/84 af 31 . marts 1984 er ikke til hinder for, at en medlemsstat udelukker producenter, hvis maelkeproduktion overstiger et niveau fastsat i absolutte tal, fra en supplerende referencemaengde til fordel for producenter med en udviklingsplan under udfoerelse i henhold til direktiv 72/159/EOEF .

b ) Den naevnte bestemmelse er til hinder for, at en medlemsstat tildeler de i punkt a ) omhandlede producenter med en udviklingsplan under udfoerelse en supplerende forud fastsat referencemaengde, som ikke staar i forhold til de produktionsmaal, der er fastsat i planen .

c ) Den naevnte bestemmelse tillader ikke medlemsstater, som har valgt 1983 som referenceaar, at vaelge et andet referenceaar med henblik paa fastsaettelsen af de individuelle referencemaengder, der skal tildeles de under punkt a ) omhandlede producenter, som har gennemfoert deres udviklingsplan i 1981 og 1982 .

2 ) Hverken Raadets forordning nr . 857/84 af 31 . marts 1984 eller forbuddet mod forskelsbehandling i Traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit, er til hinder for, at en medlemsstat, som har valgt formel B, overlader det til opkoeberne midlertidigt at tildele andre producenter, der er tilsluttet dem, og som befinder sig i en saerlig situation, en del af de maengder, der er frigjort af de producenter, som er tilsluttet samme opkoebere, naar tildelingerne kan justeres paa et senere tidspunkt, saaledes at forskelsbehandlingen af producenterne udlignes alt efter, hvilken opkoeber de er tilsluttet .

3 ) Raadets forordning nr . 856 og 857/84 af 31 . marts 1984 tilsidesaetter ikke princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ved at paalaegge medlemsstaterne at anvende den ordning, der er indfoert for at begraense maelkeproduktionen, idet de samtidig goer det muligt for medlemsstaterne at tage hensyn til disse producenters situation ved at tildele dem en supplerende referencemaengde ."

(*) Originalsprog : fransk .

( 1 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 856/84 af 31 . marts 1984 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter ( EFT L 90, s . 10 ); Raadets forordning ( EOEF ) nr . 857/84 af 31 . marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5 c i forordning ( EOEF ) nr . 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter ( EFT L 90, s . 13 ).

( 2 ) Dom af 25 . november 1986 ( Klensch m.fl ., 201 og 202/85, Sml . s . 3477),dom af 28 . april 1988 ( Mulder, 102/86, Sml . s . 2321 ), dom af 28 . april 1988 ( von Deetzen, 107/86, Sml . s . 2355 ), dom af 28 . april 1988 ( Thevenot m.fl ., 61/87, Sml . s . 2375 ), dom af 17 . maj 1988 ( Erpelding, 84/87, Sml . s . 2647 ).

( 3 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 804/68 af 27 . juni 1968 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter ( EFT 1968 I, s . 169 ).

( 4 ) Artikel 1, stk . 1 .

( 5 ) Artikel 2, stk . 1 .

( 6 ) Artikel 2, stk . 2 .

( 7 ) Artikel 5 c, stk . 3, i forordning nr . 804/68 .

( 8 ) Foelgende andre producenter er omfattet eller kan blive omfattet af en undtagelsesordning :

- producenter, som har foretaget investeringer uden udviklingsplan, hvis medlemsstaten raader over tilstraekkelige oplysninger derom ( artikel 3, nr . 1, andet led, i forordning nr . 857/84 ),

- unge landmaend, som har etableret sig efter 1980 ( artikel 3, nr . 2, i forordning nr . 857/84 ),

- producenter, hvis maelkeproduktion i kendelig grad er blevet paavirket af usaedvanlige begivenheder i referenceaaret ( artikel 3, nr . 3, i forordning nr . 857/84 ),

- producenter, som gennemfoerer en udviklingsplan, godkendt efter den 1 . april 1984 i henhold til direktiv 72/159/EOEF, saafremt planen svarer til visse kriterier (( artikel 4, stk . 1, litra b ), i forordning nr . 857/84 )), og

- andre producenter, som udoever landbrugsvirksomhed som hovederhverv, i det omfang deltagelsen i undtagelsesordningen vedroerer en omstrukturering af deres maelkeproduktion (( artikel 4, stk . 1, litra c ), i forordning nr . 857/84 )).

( 9 ) Raadets direktiv 72/159/EOEF af 17 . april 1972 om modernisering af landbrugsbedrifter ( EFT 1972 II, s . 312 ).

( 10 ) Se direktivets betragtning 5 .

( 11 ) Se ovenfor ( punkt 4 og fodnote nr . 8 ) opregningen af de producentgrupper, som ifoelge artiklerne 3 og 4 i forordning nr . 857/84 er omfattet af eller kan blive omfattet af en undtagelsesordning .

( 12 ) Denne bestemmelse blev indsat i forordning nr . 857/84 ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 590/85 af 26 . februar 1985 ( EFT L 68, s . 1 ). Bestemmelsen, der oprindeligt skulle gaelde for de foerste tolv maaneder, er blevet forlaenget for en yderligere tolvmaaneders periode ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1305/85 af 23 . maj 1985 ( EFT L 137, s . 12 ).

( 13 ) Dekret nr . 84-661 af 17 . juli 1984 om kontrol med produktionen af komaelk og om betingelserne for opkraevning af en tillaegsafgift, der skal erlaegges af opkoebere og producenter af komaelk ( Journal Officiel de la République Française af 21 . juli 1984, s . 2373 ).

( 14 ) Bekendtgoerelse af 22 . november 1984 om fastsaettelse af referencemaengder for opkoebere af maelk for perioden 2 . april 1984-31 . marts 1985 ( Journal Officiel de la République Française af 29 . november 1984, s . 3660 ).

( 15 ) Bekendtgoerelse af 10 . juli 1985 om fastsaettelse af referencemaengder for opkoebere af maelk for perioden 1 . april 1985 til 31 . marts 1986 ( Journal Officiel de la République Française af 14 . juli 1985, s . 7979 ).

( 16 ) Artikel 2 i dekret nr . 84-661 .

( 17 ) Artikel 17 i dekret nr . 84-661 .

( 18 ) Artikel 3, stk . 1, litra a ), i bekendtgoerelse af 22 . november 1984 .

( 19 ) Artiklerne 2 og 3, stk . 1, litra a ), i bekendtgoerelse af 10 . juli 1985 .

( 20 ) Man kan vel gaa ud fra, at den franske regering har anvendt foelgende formel : 1983 - 2% = 1981 + 1 %.

( 21 ) Den franske regerings repraesentanter har under den mundtlige forhandling praeciseret, at opkoebernes referencemaengde ved udloebet af produktionsaaret 1984-1985 blev fastsat paa et lidt lavere niveau (- 0,8 %) i forhold til dekret nr . 84-661 ( 1983 - 2 %) for at kunne tildele hoejere referencemaengder til producenter, som var blevet ofre for klimabetingede katastrofer, og som havde kunnet anmode om anvendelse af et andet referenceaar .

( 22 ) Dekret nr . 83-442 af 1 . juni 1983 om modernisering af landbrugsbedrifter ( JORF af 3.6.1983 ). Dette dekret afloeste den tidligere lovgivning fra 1974 .

( 23 ) Artikel 5 i dekret nr . 84-661 . Andre fortrinsproducenter er ifoelge denne artikel :

- producenter, som modtager stoette, indfoert til fordel for landmaend i vanskeligheder, og hvis genopretningsplan indebaerer en forhoejelse af produktionen,

- unge landmaend, der er etableret efter 31 . december 1980, og som opfylder visse betingelser, og

- producenter, som foer den 1 . april 1984 har forpligtet sig til at foretage investeringer med henblik paa udvikling af maelkeproduktionen, og som opfylder visse betingelser .

( 24 ) Artikel 4, stk . 6, i dekret nr . 84-661 .

( 25 ) Artikel 2 i bekendtgoerelse af 22 . november 1984 .

( 26 ) Artikel 3, stk . 1, litra c ), i bekendtgoerelse af 22 . november 1984 .

( 27 ) Artikel 3, sidste stykke, i bekendtgoerelse af 22 . november 1984 .

( 28 ) Artikel 4, nr . 3, i bekendtgoerelse af 22 . november 1984 .

Visse unge landmaend og producenter, som befinder sig i oekonomisk og socialt meget vanskelige situationer, har fortrinsret til saadanne eventuelle referencemaengdetillaeg .

( 29 ) Artikel 5, nr . 2 og 3, i bekendtgoerelse af 22 . november 1984 .

( 30 ) Artikel 7 i bekendtgoerelse af 22 . november 1984 .

( 31 ) Artikel 2, stk . 1, i bekendtgoerelse af 10 . juli 1985 .

( 32 ) Artikel 3, stk . 1, litra b ), i bekendtgoerelse af 10 . juli 1985 .

( 33 ) Artikel 3, stk . 2, i bekendtgoerelse af 10 . juli 1985 .

( 34 ) Artikel 3, stk . 3, i bekendtgoerelse af 10 . juli 1985 .

( 35 ) Artikel 4 i bekendtgoerelse af 10 . juli 1985 .

( 36 ) Artikel 5 i bekendtgoerelse af 10 . juli 1985 .

( 37 ) Se bekendtgoerelse af 4 . juli 1986 om fastlaeggelse af den afgift, som producenter og opkoebere, der har overskredet deres referencemaengde, skal erlaegge ( JORF af 23.7.1986, s . 9098 ).

( 38 ) I henhold til artikel 2, stk . 2, i forordning nr . 857/84 kan medlemsstaterne variere den procentsats, som det valgte referenceaars produktion skal afpasses med, i forhold til stoerrelsen af leverancerne fra visse kategorier af producenter .

( 39 ) Den forelaeggende rets opfattelse, hvorefter bekendtgoerelse af 10 . juli 1985 for produktionsaaret 1985 til 1986 indebaerer en produktionsforhoejelse paa 1%, er for mig at se forkert .

( 40 ) Formaalet med denne godkendelse fremgaar af betragtning 9 til direktiv 72/159/EOEF, hvorefter den er indfoert "for at sikre, at de offentlige finansielle midler, som er beregnet til bedrifternes udvikling, virkelig tilgaar de bedrifter, som opfylder de stillede betingelser ...".

( 41 ) Se betragtning 11 til direktiv 72/159/EOEF .

( 42 ) Se dom af 27 . september 1979 ( Eridania, 230/78, Sml . s . 2749, praemis 22 ).